Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den värde motionären, som deltagit i Skattejemknings-comite'en , torde erinra sig, att vid den undersökning, i afseende på Upland, vi utarbetade, rusthåll funnos, som endast i augmentsränta uppburo hela rustningskostnaden och för hvilka sålunda liela räntan af stammen var en ren besparing, Skulle dessa nu för den del af rustningsräntan, (i Upland 80 daler silfv:m:t efter kronovärdi), hvilken bestod af stammens hemmantalsränta, erhålla ersättning, kommo de i det lyckliga förhållande, alt icke endast i verkligheten vara både ränte- och roleringsfrie, utan att derjemte af Kronan uppbära ersättning för en utgift, som de icke utgjorde.
Ehuru i mindre män, förekomma mångfalldiga dylika förhållanden; och i Södra Möre t. ex. är indelningen af båtsmansrustningen så fördelaktig, alt i allmänhet augmentsräntorna anses tillräckliga att beläcka kostnaden, hvarföre för några år sedan ägarne af augmentshemmanen yrkade att pro rata parte få dela förmånen.
I afseende på sättet för ersättningen, förekomma också frågor, som fordra besvarande.
Skola t. ex. de förlorade räntorna al Kronan ersättas in natura, eller efter någon viss markegång eller capitaliseras , och, i sednare begge fallen, skall grunden göras beroende af frivillig öfverenskommelse eller af R.
St. bestämmas?
Det stöd, Gr.
Anckarsvärd trott sig finna för sin motion i Korriges efterdöme under dess nya statsskick, visar endast, huru litet Hr Grefven gjort sig underrättad örn verkliga förhållandena i detta land.
Först bör jag nämna, att der aldrig funnits någon utskyld, benämnd m a t r i k e 1 sk y 1 d.
Med detta namn förstås i Norrige hvad vi kalla mantal.
Derefter utgöras der flere utskylder — många fler commu■ala än i Sverige —- nien ingen bär detta namn.
År i83ö
Den 5 Februafi. upphäfdés d. s. k. landskatten; men denna afgift, först införd i8i5, kunde närmast anses motsvara vär bevillning efter ardra artikeln å fastigheter på landet.
På samma gång upphafdes några obetydliga afgifter af de gamla odelshemmanen, hvilka afgifter mahanda kunde jemlöras med jordeboksräntan å våra gamla skattehemman.
Men långt ifrån att man i Norrige, på sätt Hr Grefven här föreslagit, velat eftergifva Statens räntor af dess egendomar, har man gått tillväga på ett alldeles motsatt vis.
Redan under
Danska tiden såldes de flesta Kronan omedelbart tillhörande egendomar i stora gods till enskilde, då sålunda åboerne långt ifrån att, såsom i Sverige, för en ringa löseskilling få köpa sina hemman, icke kunde deltaga i täflan.
Äfven kronotionde!! såldes på många ställen till enskilde.
Såsom reductionen af andliga godsen vid reformationen icke i Norrige utsträcktes så långt som i Sverige, tillhörde, ännu vid föreningen med Sverige, omkring T’s af Norriges hela jord d. s. k.
Benefieerede Gods, andliga och fromma stiftelser o. s. v., och hvaröfver B en efi cia ri us för sin embetstid ägde dispositionen , på samma sätt som Skånska presterskapet öfver sina mensalhemman.
Danska regeringen ultogos häraf hemman till boställen åt militära och civila embetsman , enkesäten lii. m., och under d. 19 Maj 180g förordnades, att de som derefter tillträdde embeten, med hvilka följde benelicerndt gods, endast skulle få åtnjuta räntorna, men ej meia bortbygsla, d. v. s. bortstädja dem; och under d. 20 Aug. 1821 —således under Norriges nya Statsskick — utfärdades en lag ang:de de beneficerade godsen, (se Love, Anordningar otc. för aar 1821, p. 3o4—3igl, genom hvilken stadgades, att när något beneliceradt hemman, under en beneficiarius, utnämnd efter d. 19 Maj 180g, blef åboledigt, skulle först de gamla skyldigheterna till beneficiarius bestämmas i en årlig jordränta, som erlades efter medeltalet af en tioårig markegång;— att derefter skulle hemmanet på offentlig auction försäljas till den mestbjudande, på så sätt, att för \ af köpeskillingen komme att betalas efter 4 proc. en ständig spanmålsränta, löst på samma sätt, och af de 4 femtedelarna den ena contant och de 3 på 10 år.
Intet annat företräde beviljades åboen och hans arfvingar, än att, om han under sin lifstid ville afstå sin bygselrält, eller hans enka efter hans död, och de inropade hemmanet, så lingö de betala den contanta köpeskillingen på 28 år.
De härigenom uppkommande nya räntor och köpeskillingar, (beräknade eller medeltal af hittills skedda försäljningar att utgöra 3 å 4 millioner species
Oplysningsfondet, hvaraf ^ åt Christiania universitet, och upptagas icke i Statens räkenskaper.
Enl. samma, lag kommer på lika sätt att behandlas den lilla återstoden al Kronans eget gods, endast med den skilnad , att räntorne ingå i budgeten under titel j or d e bok s-r ä 11 i gh e t er, och att
Den 5 Februari. contanta köpeskillingen skall bilda en fond för boställens be-* byggande in. ni.
Nu frågas: kan från detta sätt att behandla Norrige® kronohemman herntas något stöd för alt efterskänka de genom ständiga myntförsämringar nedsatta räntorna å de Svenska, hvarå äganderätten blifvit nära skänkt åt åboerne?
Det är vid formen af förevar. ämne, som jag för närvar, vill sysselsatta mig.
Jagskali i möjligaste mån söka undvika att åberopa de grundlagsstadganden, som föreg:de talare omnämnt, och torde ändock få åtskilliga anmärkningar att göra, hvilka jag tror skola i viss grad förtjena R. o. Ad:s uppmärksamhet.
De röra Gr.
Anckarsvärds motioner N:ris 3, \ och 5.
Sedan den värde motionären kommit derhän att uppgifva sitt förslag, lyder det uti motionen N:o 4 soln föijer: att för det läll Konungen skulle vägra verkställighet åt Ständernas beslut m. m., uppbörden eller vissa §§ af blifvande Bevillnrs-förordning skall alltså inställas för ett visst fall, ehuru debiteringen vore gjord och uppbörden böl jad.
Einbetsinannen, som verkställer denna förordning, skall alltså pröfva, huruvida Konungen vägrat eller icke vägrat verkställighet åt ett R.
Så vidt jag uppfattat ordalydelsen af Rikets grundlagar och sökt att tillegna mig deras anda, tillkommer väl Statsrådets ledamöter och Stals-secreterarne att bedomina, huruvida Konungens handlingar öfverensstämma med grundlagarna och R.
St:s beslut, likasom R.
St. och deras delegerade; mea att utsträcka denna delegation ända ned till den tjensteman, som står i omedelbar beröring med massan af lolket, för att kunna utöfvas vid uppbördsstämmorna, synes mig innebära en innovation i Sveriges inre statsförhållande, som påminner om den beklagansvärda tid, då R.
St. ägde en del af verkställande makten.
Det är en återgång till ett vådligt och på goda grunder förkastadt statsskick, som jag, för min del, vördsamt afstyrker H. R. o.
Ad. att med sitt medgifvande af remiss deltaga uti.
Den folkmassa, som får del af här ifrågavar. pröfning vid uppbördsstämman, förnimmer väl inställelsen af uppbörden och möjligen inflytelsen deraf på utskyIdens belopp; men känner dagakarlen, inhysingen de stadganden , som måste vägleda pröfningen af ifrågavar. fall?
Gifves något land, eller har det gifvits något folk, för hvars lägsta classer statsskickets väsende och lagar varit lika väl kända, som resultatet af litet mer eller mindre i krono-uppbörd ?
Eller kan, eller bör man vara likgilltig för någon medborgares tänkesätt, eller den opinion, som bildar sig inom den talrikaste classen i samhället.''
Har man ej i alla constitutionella Stater sökt kunskaper, erfarenhet och den högre blicken i statssaker hos dem , man velat gifva förtroendet att vara ett helt Den 5 Februari. helt folks ombud, dem, hvilkas åliggande det ur att undersöka och bedömma den verkställande maktens handlingssätt?
— Visserligen borde samma massa, som åser eller erfar k ro no-uppbördens inställelse, äfven äga förmåga att bedömma orsaken dertill.
Då man nu icke kan förutsätta denna kännedom af grundlagarna och af B..
St.'s beslut hos hvar och en, som måste betala "krono-utskyld; hvad fordrar omtankan , om ej att pröfningen för sig går på ett annat forum, än i beröringsytan emellan verkställande maktens lägsta organer och massan af nationen?
Motionärens förslag innebär alltså, i min ödmjuka tanka, ej blott en innovation, utan en af så betänklig art, att jag vördsamt tillstyrker H. B. o. Ad. att icke sanctionera densamma genom alt bifalla remiss på denna motion.
I N:o 5 anser sig motionären hafva visat nödvändigheten att förutse möjligheten af Begeringsmaktens grundlagsvidriga vägran lill verkställighet af ett B.
Jag inser äfven denna möjlighet, och verkligheten deraf har troligen föregått uppkomsten af samhällenas nuvar. constitutiva skick; en afvägning emellan motsatta krafter, som, likt allt menniskoverk, icke kan vara fullkomlig eller med absolut bestämdhet uttrycka gränsorna af Statsmakternas områden.
Men, om skiekelsen nedlagt i folkslagens öden anledningar till en spänning emellan Konungar och folk, som ej alltid kan förekommas och någon gång påkallas af den utveckling, som tillhör nationernas eget inre lif; så hör det också till väsendet af våra grundlagar, att den opinion,som genom en sådan spänning uppkommer, sprider och stadgar sig, samt först vid riksdagarna egentligen erhåller kraft att göra sig gällande, då nationens ombud äro samlade kring dess Konung.
Enl. de förslag åter, som dessa motioner, N:ris 3, 4, och 5 innebära, inser jag möjligheten af att göra denna -spänning permanent, och ej blott emellan Konungen och nationens ombud, ulan emellan Konungen och nationen sjelf, massan af folket.
Motionären förutser grundlagsvidriga regerings-å[gärder, och detta förutseende skall inregistreras i författningarna och derigenom komma till allmänhetens vetskap.
Låtom oss ej öppna denna bana; må vi med allvar bevaka nationens heliga rättigheter, med klarhet framföra dess tänkesätt och med styrka försvara dess frihet från talarebänken och i ledet; men låtom oss möta Svea Konung med öppet förtroende, och enigheten skall växa upp i splitets ställe, och frid och kraft förena Konung och folk till en kropp och en själ!
Jag afstyrker bifall till remiss af motioner, i sådana ordalag, som här förekomma.
Då den förevar, frågan, likasom andra vid denna riksdag uppkomna, utvecklat sig i så mån i H. 3 a Den 5 Februari. ga former och frågor om rättigheter, att saken tyckes nästan vara bortglömd; så anhåller jag, att på den få återföra R. o. Ad:s uppmärksamhet.
Till en höljan skulle jag tro, att det vore bäst, om den värde ledamot, som varit ordför. i Skattejemknings-comitéen ^underrättade oss på hvad punkt det af denna comité' handlagda ärende står, oell hvad som till upplysning uti en sak, som, om jag ratt minnes, af både Konung och Ständer ansetts nödig, blifvit åtgjordt.
Om Frih. af Nordin är närvar., torde han benäget lemna den upplysning jag önskar; och anhåller jag att sedan blifva åter uppropad, för att få vidare yttra mig i ämnet.
Jag skall icke för närvar, inlåta mig i något svar på det, som blifvit anfördt i hufvudsaken, utan endast besvara den siste talarens framställning.
År 1831 eller i början af år idia mottog jag
Konungens nåd. förtroende att vara ledamot i en Skattejemknings-comite'.
I December i833 inkom denna comité med und. yttrande.
Dess hufvudsakliga innehåll var, så vidt jag minnes, följande: att comiterade hade sökt vinna upplysningar om förhållandet och trott sig lättast vinna dem i Konungens Bef:h:des femårs-berättelser; men att dessa, vid anställd granskning, befunnits så ofullständiga, otillförlitliga och föga öfverensstämmande med verkliga förhållandet, att derpå ingenting kunde grundas.
I sådant sakens skick, ansågo comiterade sig böra öfvergå till granskning af jordehöckerna och indelningsverket; men efter tagen kännedom af dessa i Collegierna befintliga handlingar och räkenskaper, funnos äfven de hafva betydliga felaktigheter, så att, utan en föreg:de granskning och upplysningars införskaffande från provinserna, någon tillförlitlig tableau öfver förhållandet ej kunde uppgöras.
Comiterade ansågo då, efter ifrån orten infordrade nödiga upplysningar och rättelser, att tabeller öfver den gamla provinsen Upland , bestående af hela Upsala län och en del af Stockholms län, borde i ett sammanhang uppgöras, emedan grunderna för räntorna inom hela denna provins voro desamma; och sedan comiterade hade utarbetat dessa tabeller, hvilka, såsom jag vill minnas, voro 16 å 18 st., utvisande alla förhållanden, så väl i afseende på de ordinarie- och extra-ordinarie-räntorna, som i afseende på indelningsverket, afgåfvo i slutet af år i833, något före riksdagen, comiterade deras und. utlåtande, hemställande till K. M., huruvida icke, på sätt comiterade ansågo, sådana tabeller öfver alla Rikets provinser borde uppgöras, och att förslag om skattejemkning derförinnan vore för tidigt, emedan man borde känna verkliga förhållandet, innan man bedömde, hurudant det borde blifva; hvarjemte comiterade yttrade, att de för sin del trodde den uppställning, som de antagit för arbetet, vara ändamålsenlig och tillräckligt fullständig för att lemna alla de upplysningar, som Ko - Den 5 Februari. nnng och Ständer kunde anse nödiga ; samt slutligen , att comi terade ansågo sig icke böra fortsätta med detta arbete, innan de inhemtat, om Konungen gillade den uppställning, sorn framlemnades.
I sammanhang dermed beslöto comiterade alt låta trycka iooo exemplar af sitt utlåtande och bilägga de 2:ne betydligaste tabellerna, hvaremot tryckningen af de öfriga ansågs alltför kostsam.
Detta betänkande ingick, som sagdt är, år 1833 till Finance-expedition, och ännu i denna stund, då redan fulla 6 år efter betänkandets afgifvande förflutit, saknar jag, i egenskap af comi teens ordför.
, ett svar derpå.
Detta har varit orsaken, hvarföre ingenting vidare af comite'en blifvit i saken tillgjordt.
Enskildt har jag visserligen hos Föredraganden af financeurendena påmint ora angelägenheten af ett svar, men något sådant har icke kommit.
Detta är all den upplysning, jag för närvar, ur minnet kan i saken lemna.
Hr Ribbing: Sedan Frih. af Nordin sålunda lemnat oss upplysning, huru saken för närvar, står inom den comité', der han varit ordför., torde det tillåtas mig att framställa, huru det för mig synes, alt den enskilde representanten ej skall kunna utreda alla de svårigheter, som uppstå i afseende på det ändamål, lian önskar uppnå; och det nu ifrågavar. ändamålet kan jag åtminstone icke annat än anse godt, då det afser, att utskylderna må blifva jemn t fördelade.
Om någon otålighet öfver ett så långt dröjsmål , som vid behandlingen af detta ärende ägt rum , skulle uppstå hos dem, som äro okunniga om orsakerna dertill, så torde det kunna anses förlåtligt.
Man anmärker orättvisan af att befria jordbruket från en skatt, som åligger detsamma ; men jag hemställer, huruvida icke, om det förhållande, det lyckliga förhållande inträffade, att den bevillning, som nu utgår med a per mille ej behöfdes, utan tulluppbörden blefve så stor, att den vore tillfyllest för statsutgifterna, och dessa således kunde bestridas endast med tull-inkomsterna och de ordinarie räntorna, hvaraf den ena eller hemmantalsräntan nu är föreslagen att upphöra; jag hemställer, säger jag, om icke, i sådant fall, jordbrukaren ensam blefve skattskyldig, och för öfrigt endast den bevillning, som genom tullen kommer statsverket till godo, skulle utgå.
Alla de medborgare, som icke äro jordbrukare, skulle då njuta samhällets skydd, utan att erlägga bevillning.
Om detta förhållande icke helt och hållet kan inträffa, torde det dock till någon del vara att förvänta, enl. hvad vi hört af Konungens nåd. tal på Rikssalen, om nedsättning af åtskilliga skattebördor.
Jag tror mig härigenom hafva bevisat, att, om endast en medborgareclass, nemi. jordbrukarne, åläggas ständiga utskylder, så uppkommer en orättvisa, om man betraktar alla classerna; ty den ena classen är väl lika skyldig, som den andra, att bidraga lill statsverkets underhåll och Den 5 F sfir u a ri. landets försvar.
Det torde icke heller vara obekant, alt mångenstädes skatterna äro nog dryga, då de annorstädes kunna vara ganska lindriga.
Man har sagt, att den alltför höga beskattningen kan hjelpas genom förmedling; men jag tror, att den lindring, som derigenom kunde vinnas, blefve otillräcklig, och mångenstädes torde förmedling redan hafva för sig gått, utan att medföra tillfredsställande resultat.
Man säger ufven, att en sådan höga räntor åsatt fastighet kostar vida mindre än andra lägenheter, och således bättre kunna åtkommas, samt bereda jordbrukaren tillfälle att blifva sin egen.
Det må vara; men om någon fördel deraf härflyter, blifva olägenheterna så mycket större, ty skatterna kunna möjligen blifva så svåra, att ägaren, vid minsta motgång, äfventyrar att gå från hus och hem.
Om nu den nedsatta comite'en, äfvensom de väckta motionerna, åsyfta en rättelse i fördelningen af skatterna; så synes mig orätt, att genom alla möjliga svårigheters framställande motverka ett så godt ändamål; och jag skulle tro, att man hellre borde vara omtänksam att åter få denna comité' i verksamhet, som så länge sedan tycks hafva upphört att fortsätta det arbete den börjat, enl.
Konungs och Ständers gemensamma önskan.
Jag vill icke vidare upptaga R. o.
Ad:s tid med en discussion, som redan varit nog vidlyftig.
Det är blott ett enda uttryck jag fäster mig vid, och vill besvara, nemi. vadet till äran.
Jag tror, att vi icke kunna vädja till äran, utan att äfven vädja till Svenska folkets bästa.
Cederström, Anders!
En värd ledamot har slutat sitt anförande i nu afhandlade ämne med hemställan om hvad man skulle säga, ifall K. M., i motsatt förhållande till Gr.
Anckarsvärds förslag, till R.
St. skulle göra framställning om något bidrag, med det tillägg, att om detsamma ej beviljades, domaremakten skulle upphöra atL utöfva rättvisa i landet, krigsmakten ej användas mot Rikets fiender o. s. v. Det är emot detta i anförandet ifrågasatta tillägg jag begärt ordet.
Konungen är vald af Svenska folket för att befordra landets väl, enl. den constitution, som blifvit fastställd; men R. St., som representera Svenska folket, äga, enl. grundlagarnas syftning, rätt att emot Regeringens missbruk af dess makt eller dess mindre afseende å folkets önskningar begagna det enda correctiv, som är i deras våld, att nemi. säga: få vi ej våra önskningar uppfyllda, så vilja vi genom minskade skatters beviljande söka tilltvinga oss bifall till hvad vi begärt.
Deremot instämmer jag i hufvudsaken med denne värde talare och de öfrige ledamöter, som nu uppträdt emot Gr.
Anckarsvärds motion om hemmantalsräntans försvinnande; ty jag tror icke det låter förena sig med vårt samhällsskick att, för närvar., upphäfva hemmantalsräntan , hvaremot jag tror, att det är den egentliga bevillniugen, som mest trycker landtbruket, och att det vore Den 5 Februari.
a53 önskligast om man med något hopp om framgång kunde taga i öfvervägande sättet för dess nedsättande.
Ilr Frih. o. Landtm, yttrade,’ att ehuru flera med hvarandra sammanhängande frågor till discussion pä en gång varit föredragna, måste han likväl vid proposm å remiss framställa propos. å hvar och en af dem särskildt, och hemställde alltså, om R. o.
Ad. behagade till StatsUtsk. remittera Frih. af Nordins motion, angtde undersökning, luiru hemman tals-räntan blifvit ålagd att af jorden utgöras samt om nämnde räntas upphörande.
Uppå derefter framställda propostr, blef dels remiss till StatsUtsk. besluten, dels comrmmication med de öfriga RiksSt:n beviljad af Gr.
Anckarsvärds motion N:o i, om hemmantals- eller extra-ordinarie-räntans upphäfvande.
Likaledes blef remiss till BevillntsUtsk. besluten och communication med de öfriga Stånden beviljad af Gr.
Anckarsvärds motion N:o 2, om nedsättning i allmänna loevinningen efter 2:dra Art. §5 9? 12? *3 till hälften, för handlande, fabrikanter, manufacturister, handtverkare och samtlige borgare i städerna, samt för deras betjening och arbetare.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade till Stats- och Bevilln:sUtsk:n remittera Gr.
Anckarsvärds motion N:o 3.
Det torde vara nödigt att för Ståndet upprepa sjelfva ordalydelsen, på det hvarje ledamot må veta, hvarom fråga är.
Den är af följande innehåll: ”att dessa beslut” (om liemmantals-räntans upphäfvande och nedsättning till hälften af bevillningen efter 2 Art. g, 12 och i3 §§:na) ”må ställas i sådant samband, att, derest genom Konungens vägran, liemmantals-räntans upphäfvande icke af vederb. verkställes, beslutet ang:de bevil 1— ningens nedsättning för städernas borgerskap inställes.”
Der är den första hållhaken, eller hotelsen, eller hvad man behagar kalla det, som Grefven framställt för att framtvinga Konungens medgifvande.
På samma sätt förhåller det sig äfven med de hegge följande motionerna, såsom andra ledamöter redan erinrat; men det torde behöfvas att äfven der uppläsa ordalagen, så att R. o. Ad. må bestämdt veta hvad de innehålla.
Den 4;de motionen är af denna lydelse: ”att i R.
St:s BeviIln:s-förordn. måtte intagas det förordnande, att, i fall Konungen skulle vägra verkställighet åt R.
St:s beslut, ang:de upphäfvandet af hemmanlals-räntan ifrån och a54 D e n 5 Februari. med år 1841 eller anbefalla dess ånyo debitering oell uppbörd, sedan densamma en gång upphört, ali uppbörd af allmänna bevillningen efter 1 Art. samt efter 2 Art. §§:na 21, 22, 23, 28, 29, 33 och 35 för hemman och lägenheter, verk och inrättningar m. in. under äganderätt, och § 18 för fastigheter i städerna genast skall inställas, så att , den bevillning, R.
St. till bestämdt belopp sig intill nästa riksdag åtaga, endast kommer att utgöras efter de återstående nuvar. grunder för bevillningens utgörande.”
Den 5:te motionen innehåller: ”att i reglementet för Riksg:s-contorets styrelse och förvaltning måtte intagas den föreskrift, att, för det fall Konungen skulle vägra verkställighet åt R.
St:s beslut, att ifrån och med år 1S41 upphäfva hemmantals-räntan eller förordna om dess ånyo debitering
Och uppbörd, sedan densamma en gång upphört, Riksg:s-contoret skulle vara pligligt att vägra utbetalning till statsverket af den del af allmänna bevillningen, som sålunda anses motsvara hvad hemmantals-räntan kunnat utgöra.”
Alla dessa 3 motioner äro, såsom R. o. Ad. finner, af den beskaffenhet, alt de sammanhänga till ett helt och innebära försök att i detta fall tvinga Konungen.
Det är derföre jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, måtte framställa dem i en propos., på det Ståndet då må få yttra, örn de anses kunna i deras oförändrade skick remitteras.
Jag vill icke helt och hållet bestrida, att remiss af motionerna må äga rum, utan blott motsätta mig en sådan, intilldess motionären från dem borttagit allt hvad som åsyftar
Konungens tvingande.
Då grundlagen innehåller, att Landtm, eller Talman ej får vägra propos. vid andra tillfällen, än då han finner en propos. bokstafligen stridande mot grundlagens tydliga lydebe, och jag för min del icke tror, att deri finnes någon §, som förbjuder R.
St. att vid deras beslut i ett beskattningsmål eller en fråga om nedsättning af bevillningen, fästa ett villkor, såvida detta villkor icke i sig sjelft är olagligt; så nödgas jag bestrida den af Hr von Hartmansdorff framställda mening, att remiss skulle kunna vägras å Gr.
Anckarsvärds ifrågavar. motioner.
Det har visserligen blifvit sagdt, att det icke skulle bero af Regeringsmakten att inställa uppbörden af bevillningen, utan att denna åtgärd ytterst skulle bero af Kronans embetsmän; men så har jag ej kunnat uppfatta Gr.
Anckai-svärds framställning.
Jag tror tvertom, att det i allo skulle blifva öfverlemnadt åt Regeringen att vidtaga sådana föi foganden, att bevillning och grundskatt icke kommo att på en gång uppbäras.
Då man uppfattar frågan från denna synpunkt, hvilken jag tror vara fullkomligen Öfverensstämmande med ordalagen i motionerna, tror jag icke, att sådana oformligheter kunde uppkomma, som åtskilliga talare har framställt.
Af denna anleda, begär jag, att Hr Den 5 Februari. a55 Frill. o. Landtm, ånyo malte framställa propos. lil! remiss af Gr.
Anckarsvärd* förevar, motion.
Sprengtporten, och då det vid början af denna discussion blifvit antydt, att jag hur uppträdde i en ny statsmannaskepnad, bör jag derpå lemna det bevis, att jag åtminstone vid detta tillfälle skall bjuda till att icke följa misstagen vid förra riksdagar, då motionärerne inlåtit sig i högst vidlyftiga debatter om deras motioner.