Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En värd ledamot, Frih. von Schulzenheim, bar, i afseende på saken eller Nummer-lotteriets borttagande, gifvit mig en upplysning, hvarom också en annan värd ledamot, Hr Cederschjöld, meddelat ganska rikhaltiga facta; och jag tillstår, att jag för min del icke ser något hinder för Stats 5 H. 18 138 Den 8 April f. m. Utsi:., att efter återremissen begagna en annan utväg, om Jedamöterne af detta Utsk., vidhängande den öfvertygelse om grundlagens mening som de fattat, likväl vilja uppställa sitt nya utlåt, till Ständerna så, att ingen förebråelse kan gifvas dem, att de velat komma för nära Konungens praerogaliv, och derigenom bereda Nummer-lotteriets upphörande med bibehållande af R.
Sits beslutande rätt så långt den får gå opåtaldt.
Jag skulle endast, då begge desse herrars yttranden äro lagua till prof., ingå i för mycken vidlyftighet om jag utvecklade detta sätt, oell jag vill derföre blott med dessa få ord för StatsUtsk. antyda möjligheten att helt och hållet förbigå denna tvistefråga, samt slutar med den önskan, atti samma män jag anser denna fråga såsom ett tvisleäpple, inkastadt för att discutera bort den dyrbara tiden, i samma mån må R. o. Ad., då andra ärenden förekomma, äfven linna onödigt att tvista om sådana frågor, som icke kunna leda till något beslut.
Den siste värde talaren har förklarat det icke tillhöra den enskilde representanten alt försvara det K. prserogalivet.
För min del får jag förklara, att jag anser de begge Statsmakterne böra betraktas såsom lika vigter i a:ne vågskålar, och att det tillhör den enskilde representanten alt icke befrämja hvarken den enes eller andres öfvervigt; hvailöre jag också för min enskilda del alltid skall anse såsom en pligt att motsätta mig missbruk af makt, vare sig från Styrelsens eller folkets sida.
I afseende på sjelfva utlåt, får jag, likasom de fleste föregående talare, förklara, att jag anser mindre vigt ligga på den egentliga saken, än på den i utlåt, uttryckta principen.
I fråga om saken instämmer jag fullkomligt med Utsk., och anser Nummer-lotteriet böra upphöra.
Jemväl anser jag, att all försäljning af utländska lottsedlar här i Riket bör förbjudas, såsom förorsakande betydliga penningesummors utförande nr landet utan motsvarande gagn.
— Hvad åter angår sjelfva .principen, harjväl Utsk:s ordför. här benäget förklarat, alt Utsk:s mening icke varit att vilja undandraga afgörande!
Konungens sanclion; men a:ne andre ledamöter af StatsUtsk. hafva sedermera yttrat den åsigt, att 57 §:n Reg.Fm skall så förstås, som om det vöre Svenska folkets rätt att, utan afseende på K. sanction, taga bort både denna och andra ordin, skatter.
1 denna principfråga instämmer jag med reservanterna.
Redan är så länge disculeradt, och de grundlags-§§:r, som handla derom, äro så mångfalldiga gånger åberopade, att jag ej vill uppehålla med ytterligare citationer; men jag tillåter mig framställa en fråga:
Månne det vore gagneligt eller önskvärd! för Svenska folket, att den ena Statsmakten ägde att oberoende af den andra borttaga våra kionoskatler?
Jag tager för afgjordt, att om man tillåter sig ulöfningen af den - D e ii 8 April f. m. na princip i fråga om en af de ordin, inkomsterna, skulle den äfven kunna gälla de öfriga, hemmantalsräntan, ordin, räntan o. s. v.; kunde val sådant vara gagnelig!?
Jag utgår från den synpunkt, alt om R.
St. ägde rätt alt borttaga eller minska alla dessa skatter, skulle de äfven vara berättigade alt öka detn.
Det kunde hända i en framtid hvad som handt fordom, att Ständer med egennyttiga afsigter sammanträdde.
Då skulle deraf att majoriteten af RiksSt:n vore ägare af privilegierad eller också oprivilegierad jord, hero, huruvida skatterna ökades eller minskades, och sålunda vid hvarje riksdag ändring kunna ske samt flucluationer äga rum till stort intrång i äganderätten.
I allt fall behöfdes penningar för statsmachinens gång; och utgåfvos de icke genom grundskatter, måste det ske genom bevilln , men bevillningen faller efter min öfvertygelse mest ojemnt, isynnerhet på fastigheter.
Det är en sanning, som ej kan bestridas, att öfver hela landet är den taxering af jord, hvarpå bevillningen grundar sig, i högsta grad ojemn, icke allenast inom de olika länen, utan äfven inom samma län och samma socken.
Man ser på ena stället en gård , sorn säljes foreller under taxertsvärdet, då deremot på ett annat ställe en gård betalas med en summa, som är 5 eller 6 gånger högre än taxertsvärdet.
Följaktligen lomme, derest alla skatter skulle utgå efter hevilln., den ene att betala 5 å 6 gånger mer än dess granne, som hade en lika mycket värd men lågt taxerad egendom.
Jag tror att sådant skulle föranleda (ill rättvisa klagomål öfver en tryckande och orättvis beskattning, samt att våra efterkommande skulle med skäl klaga öfver 1840 års Ständer, som tagit forsta steget på en sådan bana.
Af dessa skäl önskar jag återremiss af SlatsUtskrs förevar, utlåtande.
Hr Rosenblad, Bernhard: SlatsUlsk:s förevar, utlåt. delar sig i ?. saker, nemi. sak och form.
Ehuru formens vigt helt och hållet undanskymt saken, anhåller jag dock att, i afseende på sjelfva saken, få yttra några ord.
Utsk. har utan inskränkning tillstyrkt afskaffande af Nummer-lotteriet och afslagit det alternativt framstäldta förslaget örn inrättande i visst fall af ett class-lotteri.
Jag får för min del bekänna, alt, ehuru jag fullkomligt gillar, att Nummer-lotteriet må upphöra, och helst skulle se alla lotteriers upphörande, jag likväl instämmer med hvad Prosten Stenhammar uti sin reservation yttrat derom, att i händelse det hädanefter för de Danska och Ilansestädernes lotterier, för skuldsatte fastighetsägare i Österrike, samt för hvar och en inländsk speculant skall vara tillåtet att, likasom hittills, specnlera på Svenska spelsjukan; så vore det bättre, att en under publik styrelse ställd, till sin ärlighet pålitlig, lotteri-inrättning funnes; och i sådant fall, d. v. s. endast i den händelse, att de utländska ochJnländska lotte - Den 8 A p r i 1 f. m. l ierna fortfarande skola få heskatta Svenska allmänheten, skulle jag tillstyrka, att R.
St., tid de anmäla sitt heslutom Nummer-lotteriets upphörande och, såsom jag förmodar, derå begära Konungens sanclion, jemväl anhålla att, såvida de in- och utländska lotterierna anses böra få fortfara såsom hittills, Konungen i nåder läcktes låta inrätta ett class-lotteri, stäldt under allmän styrelse och allmän ordning, hvars inkomster kunde anslås åt allmänna barnhuset eller något annat välgörenhets ändamål.
Nu öfvergår jag till sjelfva formen.
Här har af en ledamot, —om jag ej minnes orätt, var det den talare, sorn yttrade sig näst före den sista, — blifvit sagdt, att formen för TJtskts förslag icke är så farlig, som man trott.
Jag torde dock få uppläsa huru den lydert ”1 händelse det af Utsk. ”nu framstäldta förslag skulle af R.
St. bifallas, torde beslutet härom böra hos K. M. i und. anmälas, med begä"ran, att allmän kungörelse om K.
Nummer-lotteriets indragning och sältet för de afsatta brudgåfve-vinsternas ut”bekommande måtte i nåder varda utfärdad.”
Jag har visserligen icke i mitt minne, såsom närvar, ordförtn i Exped.- TJtsk., alla de termer, som blifvit iakttagna i våra skrifvelser till Konungen; men jag skulle tro, att detta är deu form, som vanligen af R.
St. begagnats, då något beslut i bnnco-ärenden, deri de ensamme äga beslutande rätt, blifvit hos Konungen anmäldt för att i officiel väg komma till allmänhetens efterrättelse.
Detta torde icke vara formen för ifrågävar. skrifvelse.
Men om också någon tvetydighet om huru en sådan skrifvelse bör vara affatlad skulle uppstå; så bör denna tvetydighet försvinna, då man af reservationerna finner, att StatsUtsk:s mening, i kraft af ett föregtde beslut, varit, att Ständerne kunna borttaga ordinarie statsinkomster.
Det är också naturligt, alt Utsk. önskat alt Ständerne uti skrifvelsen skulle bestämdt uttrycka sin tanke, så att icke osäkerhet derom hos Konungen måtte äga rum.
Då jag således förutsätter, att StatsUlskts mening, i öfverensstämmelse med det praeliminära beslutet, har varit att Ständerne kunde allena besluta i en fråga, sådan som denna, anser jag formen vara af vigt.
Men dervid får jag bekänna, att jag såsom enskild representant icke kan anse mig så inskränkt, som den ledamot, hvilken yttrat, att det endast skulle tillhöra de representanter, livilka hafva plats i Konungens Conselj att försvara Konungens praerogativ.
Jag tror, att då detta praerogativ är Konungen gifvet, icke endast för Konungamaktens skull, utan äfven för hela folkets bästa, är det hvarje representants skyldighet att respectera och försvara detsamma, och en skyldighet, som är decrelernd i våra grundlagar och andra lagbud.
Jag skall icke heller dela den värde ledamots tanke, som ansåg, alt man icke borde besvära Konungen med sådana bagateller, som sanction af denna sak, hvarigenom den tid skulle borttagas, sorn er - Den 8 April f. m. fordrades för vigtignre Ärenden.
Jag delar icke denna tanke i något hänseende. llän är icke fråga om att stifta nya lagar, utan om hvad sorn är Svensk lag; men skulle det vara fråga om att sifta en lag för att bestämma hvad som bör vara, så, långt ifrån att dela nyss åberopade talares lanke, skulle jag anse, att Svenska folkets beskattningsrätt likasom dess enskilda lagstiftningsrätt skulle vinna, om både beskattningsrätten och all lagstiftning blifva underkastade formen af allmän lag.
Jag tror, att beskattningsrätten skulle vinna derigenom, ty det berodde alltid af Ständerna att för utgörande af nya skatter och bevillningar utsätta hvilka terminer de behagade, och den sanctionsrätt Konungamakten linge, kunde icke komma i fråga att förvägras, utom i de sällsynta fall, då mannamån kunnat göra sig gällande.
Men detta är ej föremål för öfverläggningen nu.
Vi äga att iakttaga hvad Svensk grundlag och Svenska lagar förmå.
Då skall jag se till hvad den § innehåller, som man isynnerhet åberopat, och om den medger den påstådda rättigheten. 57 §:n Reg.Ftn säger: ”Svenska folkets urgam"la rätt att sig beskatta, utöfvas af K.. St. allena vid al 1— "män riksdag.” Hvad denna § betyder måste man tillämpa enligt 83 §:n Reg.Ftn, som föreskrifver, att grundlagarna skola i hvarje särskildt fall efter deras ordalydelse tillämpas. 57 <j:n innehåller således endast, att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af R.
St. allena vid allmän riksdag.
Den innehåller icke, att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas på det sätt, att R.
St. äga antaga och afskaffa statsinkomster af alla slag.
Vi skola först erinra oss, att det endast är beskattning och ingenting annat, som i denna § omnämnes.
Den persona moralis, som kallas Kronan eller rättare Staten, är icke ställd utom lagen.
Lika med hvarje enskild man äger hon rätt, grundad på rättsenliga handlingar.
Till de rättsanspråk, som på grund af sådana handlingar henne tillkomma, höra de lagligen fastställda inkomsterna, som icke äro skatter, och hvilka icke enl.
Svensk lag kunna borttagas, annorlunda än i Jaga form; och då Sveriges Konung och Sveriges Ständer gemensamt äro representanter af Svenska samhället, så äro dessa inkomster af den art, att de endast af Konung och Ständer gemensamt kunna afskaffas.
Vilja de bortskänka inkomsterna, så står visserligen rätten dertill dem öppen, och genom missbruk eller factionära förhållanden kan lill och med den ena Statsmakten af den andra blifva tvungen att dertill samtycka; men rättigheten att vägra sitt bifall måste tillkomma hvardera Statsmakten.
Hvad nu ifrågavar. inkomst angår, så måste den anses såsom ordinarie, emedan den alltid blifvit beräknad som sådan, men den är icke en skatt.
Den är ett privilegium, beviljadt Staten att spela.
Kär detta privilegium upphör, upphör äfven inkomsten; men deri ligger icke någon beskattning.
Den 8 A p ril f. m.
Men Sfven i afseende på den stora hufvildfrågan, eller huruvida Ständerne i afseende på de ordin, skatter de åtagit sig, äga alt utöfva den i 57 §:n omförmälda beskattningsrätt, anhåller jag att få visa, det Ständerne icke äga ensamme besluta, oaktadt denna fråga ej rörer förevar, amne.
Uti 61 §:n Reg.Fm står uttryckligen som en förklaring öfver nästföregående eller 60 §:n, att Ständerne endast från riksdag till riksdag åtaga sig alla de i sistnämnda § uppräknade afgifter.
Dessa äro sjö- och landt-tull- samt accis-afgifterna, postmedel, chartse-sigillatse-afgiften, husbehofs-brännerimedlen, samt hvad R.
St. dessutom särskildt hvarje riksdag såsom bevil In. sig åtaga.
För det andra står der icke, att skatterna endast åtagas från riksdag till riksdag.
Äro då skatterna förut åtagna af Ständerna i laga ordning,'vare sig genom Sveriges gamla lagar, såsom hemmantalsräntan, eller genom Sländernes beslut i sednare tider, eller genom andra i laga ordning af Ständerna godkända laga stadgar; så äro de för framtiden öfverlemnade till Kronan eller Slaten, hvars representanter äro Konung och Ständer, samt kunna icke eftergifvas, annorlunda än med deras gemensamma begifvande.
Del stöd man i 69 §:n Reg.F:n trott sig finna mot en sådan inskränkning i Ständernes rätt, kan jag icke medgifva.
Denna § talar endast 0111, huru man skall förfara, då i RiksSltns plena uppstå betänkligheter att antaga hvad StalsUtsk. tillstyrkt; men der står ingalunda, att Ständernes beslut uti de i samma § nämnda frågor skola tjena till efterrättelse mera än R.
Sits beslut i allmänhet.
St. besluta i mångfalldiga ärenden, hvarom 75 §:n Riksd.Ordn. talar, men besluten erfordra Konungens sanction för att vinna den kraft och verkan de åsyfta.
Det är endast vissa af Ständernes beslut, t. ex. de rörtde bevillnts- och bancoärenden, som tjena till efterrättelse utan K. sanction, men i andra frågor fordras ändra Statsmaktens bifall.
— Det är äfven anfördt, att hvad 77 §:n Reg.F:n omförmäler, skulle innebära ett stöd för den ensidiga tolkningen af 57 §:n, men sådant är alldeles ogrundad!. 77 §:n talar blott oin, att Konungen ej äger rätt att utan R.
St:s samtycke genom försäljning, förpantning eller gåfva eller på något annat sätt Kronan afhända de densamma tillhöriga lägenheter.
Der står icke, att Ständerne ej skulle kunna afhända Kronan dessa lägenheter, emedan det var otvifvelaktig! förut.
Der står, att Kronans lägenheter skola förvaltas efter de grunder R.
St. derom föreskrifva, men ingalunda att Ständerne kunna afhända Staten dem: och då nu 8 i §:n så bestämdt förklarar, att hvarje grundlagsbud skall efter dess ordalydelse tillämpas; så tycker jag för min del, att det är fullkomligen ådagalagdt, att 07 §:n ingalunda kan utsträckas till någon tydning utöfver desfi bokslafliga innehåll.
Jag får instämma med de l-edamöler, som yrkat återremiss, och anhåller att, så väl i afseende på sak som form, Utsk. D c n 8 April {. m. i43 täcktes fasta uppmärksamhet på de gjorda anmärkningarna.
Då jag för en timme sedan anmälde mig att tala, var det egentligen för att besvara vissa anmärkningar emot det anförande jag i detta ämne afgifvit; men jag har sedermera funnit, att flere värde talare upptagit samma anmärkningar och grundligen besvarat dem.
Jag vill således i afseende på frågan, huruvida lotteri-inkomsten är en ordin, statsinkomst, endast citera Hr CederschjöIds grundliga utveckling deraf, i hvilken jag fullkomligen instämmer.
Det har likväl af en värd talare, sorn genast gjorde anmärkning vid mitt anförande blifvit yttradt, att det visserligen icke varit StatsUtsk:s afsigt att föreslå Ständerna att höja de ordin, skatterna, utan blott att förminska dem; men jag anser i den händelsen, att StatsUtsk. ofullständigt och ganska oförsigtigt uttryckt sin tanke, emedan Ulsk. yttrat och genom votering afgjort , att R.
St. kunde förändra de ordin, statsinkomsterna, utan att Konungens sanction dertill behöfdes.
— Äfven har det blifvit af samma talare anfördt, att icke Ulsk. gifvit anledn. dertill, alt Ständerne ej borde begära Konungens sanction i förevar, ämne eller i afseende på Nummer-lotteriets afskaffande.
Det förefaller mig dock besynnerligt, om icke en sådan slutsats skulle kunna dragas af StatsUtskts utlåt.; ty jag tror att Ut.sk. nerligen då jag finner, att Utsk. hufvudsakligen följt hvad vid föregrde riksdagar blifvit yltradt om Nummer-lotteriets afskaffande, och således nogsamt haft sig bekant hvad dåvar.
StatsUtsk. hemställt, isynnerhet som största delen af utlåt, är afskrifven ur ett sådant afgifvet utlåt., men Utsk. icke derjemte velat afskrifva sjelfva slutföljden, eller att Ständerne, i händelse de bifölle Utskts förslag, borde hos Konungen begära nådig sanction.
— Ytterligare har det blifvit yttradt af en annan värd talare, att det icke skulle tillhöra deli enskilde representanten att på något sätt gifva skydd åt Konungens sanctionsrält i frågor, som förekomma hos R. St., synnerligen sedan Konungens rådgifvare yttrat sig.
Jag deremot anser, lika med hvad Frih.
Raab yttrat, att det är hvarje riksdagsmans rätt att i sådana frågor yttra sin mening.
Det är angelägetT mine herrar! att tillse det framställningar från den ena Statsmakten till den andra ske uti behöriga ordalag, och att den ena ej må söka öfverträda den andras gränser.
Yi måste således på allt sätt söka förekomma, alt icke den ena Statsmakten må inträda på den andras gebit, och då tror jag det vara hvarje riksdagsmans ej allenast rättutan ock skyldighet att skydda Konungens prerogativ emot den andra Statsmaktens försök att förringa detsamma.
— Hvad åter beträffar den värde talarens yttrande, att det skulle vara nog då Statsrainistrarne eller *44 Den 8 April f. m.
Konungens rådgifvare yttra sig i frågan; så hemställer jag, huru förhållandet skulle lilifva i de andra Stånden, der inga Statsministrar hafva säte, om icke de enskilde representanterne skulle få yttra sig i sådana amilen.
Frölich har vidare sagt, att hvad som i detta ämne yttrades, endast vore för att förlänga discussionen.
Jag hemställer till honom, om han icke redan motsagt sig sjelf genom den långa föreläsning han i dag hållit inför R. o.
Ad.—En annan värd talare har yttrat, att det borde vara för R.
St. angeläget att bortnöta de s. k. grundskatterna.
Jag finner icke huru denna bortnötning skall kunna ske, annorlunda än i grundlagsenlig väg, och hemställer till samma talare, om det är en bortnötning af grundskatterna, att vilja afskaffa den ordin, inkomst, som Nummer-lotteriet lemnat.
Här har allmänt blifvit yttradt, att detta ärende borde återremitteras.
Jag delar samma tanke och har derom hos R. o. Ad. gjort begäran, då jag förra gången hade äran uppträda.
Jag anser mig dertill hafva så mycket större skäl, som jag derigenom vill lemna StatsUtsk. tillfälle att yltra sig öfver några andra motioner i detta ämne, i händelse de, såsom jag förmodar, inkommit till StatsUtsk., efter det förevar, utlåt, afgafs.
Det skulle synas, som StatsUtsk. haft någon viss brådska med delta utlåt, för att vinna det åsyflade ändamålet; ty jag tror mig veta, att motioner inom motionstiden i de andra Stånden blifvit väckta och kommit Utsk. tillhanda, fastän de icke i utlåt, finnas upptagna.
Jag vill derföre ytterligare förena mig med de herrar, som begärt återremiss, hvarigenom StatsUtsk. kommer i tillfälle att besvara de öfriga motionerna i ämnet.
Jag ber om ursägt för det jag icke ernar underkasta mig den inskränkning i yttrande-rätten här blifvit tillstyrkt, ehuruväl jag icke har den äran tillhöra Konungens rådkammare.
Jag anhåller, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta uppläsa den voter.Vspropos., som finnes upptagen i StatsUtskis utlåt.
N:o 28, samt att jag derefter måtte återfå ordet.
Den i Hr af Harmens’* reservation åberojiade votertspropos. upplästes.
Nauckhoff fortfor derefter:
Och nej vann!
Det har likväl icke varit mig möjligt att af hvad här blifvit yttradt få reda på sambandet emellan voterts-åtgärden inom Utsk. och Nummer-lotteri-frågan.
Jag anhåller derföre, att Hr ordform i StatsUtsk. ville benäget upplysa meningen med den propos. i detta ämne, hvarom Utsk. voterat, på det man må få visshet om , i hvad mån voteringens resultat var afsedt att inverka på nu ferevar, fråga i dess fortgång.
Den 8 April f. ra.
Om jag rätt uppfattat ?2ne värde ledamöters, Gr. florns och Hr Anckarsvärds yttranden, skulle jag anse mig ti MA
I et nit deraf draga den slutsats, att Utsk;s mening icke varit att undandraga denna fråga Konungens sanction.
Om jag öfverlemnade mig åt denna uppfattning, och det sedan vore mig ytterligare tillåtet att öfverflytta dessa
Värde ledamöters mening på de ir) ledamöter i Utsk., som röstat nej vid den åberopade voteringen; så skulle jag verkligen anse mig nära nog tillfredsställd.
Jag skulle då blott beklaga, att Utsk. icke valt de ordalag, som vanligen pläga användas, då hagon fråga förekommer, sorn bör underställas Konungens sanction; Och mig skulle Sedan endast återstå att begära det Högh Ståndets undseende för det jag onödigtvis till följe af ett misstag upptagit tiden.
Men jag kan dock svårligen tro, att jag så alldeles misstagit mig; åtminstone vore misstaget förlåtligt, då det varit deladt af så många ledamöter af RiksSt:n samt af de litskrsledamöter, som deltagit i den inom Utsk; anställda voteringen.
Då nu i alla fall en så olika uppfattning af de ord, Utsk. användt, ägt rum, tror jag åtminstone en förklaring
Vara nödig; och det är för vinnande af en sådan förklaring, jag fortfar att begära Hr Landtnäs propos. på återremiss; hvarjemte jag omfattar detta tillfälle att till dert siste af de talare jag nämnt ställa den förklaring, att jag lifligt delathans önskan om en simplification i vårt invecklade kameralverk, men med villkor att den må tillvägabringas under iakttagande af de i grundlagen föreski-ifna formerna.
Jag skall icke plåga It. o.
Adis rättvisa otålighet med något Cxpectorerande af mitt tanke uti den speciella casus, som angår sättet för Nummer-lotteriets afskaflfande, sedan flere ledamöter redan på ett förtjenstfulit sätt ådagalagt, att meningen Icke varit alt undandraga denna fråga Konungens sanction, sämt detl redaction för Sländernes beslut derom, som Hr Cederschjöld i sitt anförande framställt, tydligen visar, att samma ändamål, som i StatsUtsk:s utlåt, är afsedt, lätteligen vinnes genom en obetydlig förändring af ordalagen, och att således, på sälten annan värd ledamot Hr Anckarsvärd nämnt, egentliga skälet, hvarföre en så stor opposition emot Utsk:s förslag Uppkommit, varit att man i Utlåt, saknar den Ordfol'meln, att R.
St. må i underdånighet begära Konungens nådiga bifall, i stället för att, såsom utlåt, innehåller, fund. anmäla deras beslut med begäran om Utfärdande af en allmän kungörelse, hvilken Konungen, då fråga är om en statsinrättning, kan efter eget behag antingen tillåta eller vägra.
Men då man synes mindre hafva gjort frågan om StatsUlsk:s utlåt, eller Nummerlotteriets afskaffände, än en voter.-propos., som tillförene förekommit inom Utsk, och i reservationerna blifvit omnämnd, 5 H.
Den 8 April f. m. till föremål för en öfverläggning inom detta Hus; så uther jag mig vördsamt att få söka sammanföra alla de yttranden, som i denna för igrundlagens helgd vigtiga princip förekommit, å båda sidor, uti en kort oell enkel resumé.
Det skull då tydligen visa sig, alt den ena sidans mening i frågan om den föreskrift, som skall bernias af grundlagen, som alif» erkänt hörn efter dess ordalydelse tolkas, hållit sig strängt vid de enkla ordalagen i §:n Reg.Ftn, sorn säger, att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, u tö fv as af Ii.
St. allena vid allmän lik sd a g.
De värde ledaniöterne på andra sidan hafva deremot till stöd för sin åsigt ej kunnat framdraga något enda positivt stadgande.
De hafva väl äfven sagt sig vilja hemta stöd af grundlagen, men allt hvad de åberopat, har endast stödt sig på tolkningar, nitydningar, slntföljder, analogier m. m.
Då man jemför detta med den andra sidans argument, vill det redan häraf synas temmeligen klart, hvilkendera meningen har rätten på
Sin sida oell grundlagen närmare för sig.'
Detta tyckes också visa sig, da man betraktar huru den ena sidan framfarit med de mest stränga anathemer emot Ulsk:s utlåt., och börjat declamera öfver sakens nylla och påföljder, samt hvad våra efterkommande skulle säga derom, samt kommit i sin värma ända derhän, att de apostropherat SlatsUtsk. med beskyllningar att vilja kränka grundlagen.