Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridsrskapet ach Udel» ti öfkverläggningsämne förekommit Consiitnllons- Ui skotters »vid sistlevne
Riksdan afgifne försina lill äu bringar och Utläggningar i Tcyckfrihets-Förordnm ge», skulle jag aslse Ver stridande eniok en Acke vagsmans pligt att stävse följa sill egen öfwe,ky ge se, om jag inom mig sjelf more af olika tank, med Utskottet, och ej frill och oförstäldt yurav min mening.
Jag har i synnerhet fästat min ripmärksam het wid bet af Utskottet förestagne tillägg i näm de förordning wid 4:de Z. 2 momentet efter or den: till owägerlig efterlefnad förcfkrifwit sa lydande: alt af Dagblad och Wermblad tre,lili limmar innan de till försäljning eller kringsprida,, de pä hwad annat lätt som hälst urgifwas, i Enoek holm lill Hof-§anhleren, och i hwarje aiimui till hans förordnade ombud, alud ett exemplar bor öfwcrlemnas m- m., och wid den förcsiagne redactionen af samma §:s g:dje mom,, hmiik,k Moment Utskottet tillstyrkt böra innehälla jande: anser Hof-Eanhler eller dest ombud na.:or dagblad elier »veckoblad innebära tydlig sörb>h e ^ emot y och ro Mom. as L
L° i denna lag, gge Den i Imni - eller ombudet art hela den gjorde »plogan, af dan skrift genast före desi utgifwande med qwarid belägga läro.
Efter min kanka wore ett samt stadgande, dels siridande emot den förklaring wer rrpekfrihet 86 §.
Regeringsformen ofgifwer: tt dermed försiäS hwcrrje swensk mans rätghet, att, utan nagra as den offentliga magit i förwag lagde hinder utgifwa skrifter, ls i sin män ledande kill att älersöra der rwäng h de hinder för skrifters allmängörande, hwilka zenska folker, dä der rvid 1809 och 1812 arens fiksdag ä uno inträdr i full utöfning af sina itligherer, med rätta asfkeffadc. illskottel anser äl Hof-Eanhleren eller desi ombud böra äga rätghcr att med gwarstad innan urgifwandet läka »lägga dagblad 06) weckofkrister, i den händelse r sädan sikrifrs innehall moro stridande emot 9 eller 0 mom. af z §. i Tryckfrihcre-Förorbningen, pä en grund, arr, om genom en sadan fkrifis kungönide misisämja skulle med en främmande magr pkomma, drabbade följderna deraf hela samhället.
Ilen — vin etl dagblad af sädanr straffbart inneall ntkommcr. hwad annan nprätkelse kan en främiande Ncgcrmg fordra och samhället gjfrva, äu en brottsiige nrgifworens bestraffning?
Har es rmhallet just derigenom atr det stiftat lagar, som roffa sädaua förbrytelser, pä förhand förklarar, n det anser ntgifwaudcr af en skrift, som jörolämar andra magret- såsom ert brott einor samhället jclf? och ger ej staren dä den straffar författaren, ffentligr lill älina, ali den ogillar skriftens innehall, ch will med samma främmande wagt fortfara i ett fredligt - Den i Junit.
389 ligt och wänsikapligt förhällande?
Skulle en främmande Regering detta oaktadt wilja binda answarsskyldigheten wid samhället sjelf, kan man wara öft tverlygad att sädanr blon är en pretext för ark bemantla fiendrliga tänkesätt, härrörande fran andra orsaker.
Genom Riksens Ständers wid sistled ne Riksdag afgifne förklaring öfwer 6 Cap. Z Mitzgerningsbalken, kan en författare som i förenämde afseende brnrit emot Tryckfrihetslagen ej widare undgå tillbörligt answar, och om, i enlighet med hwad Utskottet för öfrigt föreslagit, fada, ne ändringar i wcha Tryckfrihetslagens stadgandet» göras, hwarigenom swärigheten att wid rättcgängen finna en swarande part, som kill straff kan bindas, blifwer undanröjd, och den ilskna smädaren ej widare får tillfälle att dölja sig under anonymen, anser jag mädan af en oinskränkt tryckfrihet fnllkom, lizen afwänd, utan art man genom censuren öfwer skrifters utgifwande förnärmat medborgares i samhälls-contractet heligt förwarade rättigheter.
Lagstiftare hafwa ty wärr ofta gäll fran den ena ytterligheten till den andra, och till förekommande af frihetens möjliga missbruk stiftat Lagar, som ästadkommit ett större ondt än sjelfwa detz mitzbruk, derigenom att de qwäft frihetsanda,,.
Swenska folkets lagstiftare, da de i Regeringsformen stadgat, att en proposttion till ändring i grundlagarne ej wid samma Riksdag sär wäckas och afgöras, synas hafwa welac förekomma en sadan ytterlighet i beslut, och förmana nationen att warsirmt widröra grundwaleu för ett fritt samhälles testänS.
Herr Den r Iunir.
Herr ZpalclencreutL, ^rvock. yttrade skrif' kcligcu: W.ftborne Herr L.mdt-Vlarskalk!
Hlchlofl.
Rivdersk.ipet och Adels Wid ConstitutionS-UljkottetS sedan sista Riksdag hwilande förstag til! förändringar i kryckfrihelSgrnndsagen, får jag härmedelst göra följande anmärkningar!
De misibrnk, hwarbfwer ConstitMions
Uiskotsei i ingretzen klagar, synas mig wara sf en sä ode!ydl,g beskaffenhet, art de aldeles icke böra äfladkomma någon den minsta inskränkning i trycktech. tens utöfning.
Nationen, som sä lange marik underkastad rrycktwänget, skulle naiurligtwis i böejan, oman wid denna frihet, med allt för mycken liflighet omfatta de owäntade och ofta alltför mycker wägade uttryck af sä wäl glädjen som misinchel, hwilka frän alla sivor bestormade densamma.
L>oan i„ sör författare, att fritt och tryckt säga sina rankar, skulle i början förleda dem, ail saga mera, ag de borde, och att säga det oförsigtigt och särande .
Otvanan för en del af nationen, alt se sina handlingar offentligen tadlade, skulle naturligt, io wäcka desi misinöje, och förleda ben, att tillskrifwa den äterskänkca friheten hwad som mac det fordna twängetö skuld.
Med hwarje ar skall benna o-vana hos alla smäningom förswinna, och har redan undergått den märkliga förändringen, att m m sällan längre ä»1 för dagen ihägkommer hwad ett dagblad innehåller, i synnerhet de ämnen, som ravlaö och endast anga personer.
Den ädle, den redlige medborgaren skall aldrig harmas, att se sina - Den i Iunii.
59 r na gernrngar mitzkända oättadlade, emedan det inre medwetandet och framtidens dom altid skola rättfärdiga Honom.
Den oredlige deremor skall atrid hata, att se si .' ger.-ingar sa wäl berömda som tadlade.
Del Arra ar en sarir och drr sednare en sanning r>.e lika obehagliga.
A^jsoin anmärkningar emot Constitutions-Uk« sköttel^ förslag torde jag widare fä anföra : r. tz. ^- läggningen i -:dra Momentet, r:dra punkten af ^ ^friherslagen synes böra aldeles sörswinna, af di som i mina anmärkningar tvid 4:0c at>xrovas.
Förändringen af 4:de Momentet är deremot mera ett berigtigande af meningen, än en ny tillsats, utom hwav som förestås i afseende pä 0- anmäldka Tryckerier, och hwilket bör antagaS. Z Ztre Momentet böra orden: Swenske och inom Swerige boende förändras till: Gwenste medborgare, som bo och wistas inom Swerige, samr tillägget: eller ock författaren ej kunde till swarsmäl inför domstol installas, aldeles försvinna, emedan författarens sjukdom eller astägöna hemwist genom denna mening, kunde förorsaka, atl de oskyldiga undersikrifwarenq lagfördea och fäldes, hwilket i brottmål aldrig mätte kunna tilläras af nägvn lag i ett wäl inrät» tadl samhälle.
Constitutions - Ulsikottcrs nya redackioner och tilläggningar af 6, 7, 8, 9, 12 och utte
Momenterna anser jag deremot för helt och häller antagliga. 2 sch Z9?
Den I Junit. 2 och Z §. h.
Utskottets alla förestagna ändringar eller tils läggningar i dcsia h- §:s Mmnenter synas alla böra gillas, Utom ordet Nämnden i siUtmcningen af Ztdje hwiiket bör aldeles utgä af den orsak som i min anmärkning wid A:rc §. uprages. §- ConstikutionS-Utskottets förestagna förändring af denna §:s andra Moment 06) hwilken angar dagblad och wsckoblad, anser jag, enligt med mina i början af detta memorial yttrade restexioner, nu för tiden och ännu mera framdeles, helt och hållet öftverflödig.
Alla skrifter, ware sig dagblad eller stora volnmer, bära äga lika rätt under lagenÄr clk dagblad lättare att kringsprida, sä är också desi innehäll siygtigare och ofullständigare.
In mera man blir wan wid desi varierande innehäll, ju mindre bryr man sig derom.
Flygskrifter stadga aldrig någon säker tanka, som småningom under en beräknande öfwerläggning öfwcrgär till handling, en handling, allid, just genom denna sin öfwerlagdq upkomst, farlig för motparten.
Sädant Åstadkomma likwäl böcker.
More det ej således skäl, att strängare behandla desia, än dagblad, som aro sä wä! j sin grund som till sina följder endast stnä luftsken.
Men hwad blefwe det dä af Tryckfriheten?
Sedan jag således ur dctza skäl Helt och hältet ogillar Utskottets förändring af endra Momentet, sär jag äfwen förklara min förundran öfweo den stora pligt frän ioo till 500 N:dr efter domarens pröfning, som
Utskottet föreslagit för boktryckare eller mgifware, som uraallära, att tils Dm i Iunii- Zvr Hof'Cantzler» eller betz ombud inom z:ne timmar före dagbladets urqifwandc, deraf framlemna ett exemplar.
Ehuru detta alt bör helt 06) hällit förswinna, mäste jag likwäl anmärka, att ivo R:dc tyckes mig ha warit nog, och det utan domarens pröfning
Erfarenheten borde hafwa lärt ost, att t afseende pä wära lagars exiplicerande, sä litet möjligt är, lemna fritt spelrum ät den fria pröfning en.
Utskottets förslag om förändring af z,:dje
Mo^ mentcl kan anses säsom antaglig, endast dagblad och weckoffrifter, enligt förut anförda skäl, ej särskildt omnämnas.
Hmarje medborgare i en stat bör för sm personlighet äga lika rättigheter och lika skyldigheter.
Brottet bör bestraffas lika hos den Höge och läge, hos den rike och fattige, hos den stora boken och det lilla dagbladet.
För öfrigt tror jag mig ej ha skäl, att anmärka något emot Utskottets föreslagna förändringar j 4 §:« öfrig» Momenter. 5. §.
Emot den af Utskottet föreslagna Jury eller Nämnd torde jag äfwen fä göra följande korta anmärkning.
Wara underwiöningswerk befinna sig ännu pä en ganska ofullkomlig fot och fordra en snar förbättring wär representation är af alla medborgare erkänd säsom ofullkomlig, flere privilegier och skräförfattningar hindra det allmänna ömsesidiga förtroendet.
Under en sadan samhällets ställning, fruktar jag, att en sä beskaffad Nämnd, som den af Ulskotzlet föreslagna, hwarken skall winna det förtroende eller det anseende, som oundwik» ligen 394 Den i Junti ligen fordras för dest werksamhet och nytta Jatz will ej trötta Högloft.
Ridderskap» och Adeln med en närmare derail af denna min ranka, emedan berviset om Nämndens inrättande ligger i hwad jag redan yttrar, och hwilket säkert erkännes af hwarje upiyst och redlig medborgare.
Till följe häraf, förestår jag lills widare bibehållandet as det gamla rättegängssältet i tryckfrihetsmål, under hjertlig önskan, att de hinder, som nn ligga i wägen för den af Utskottet sörcsiagna Nämnden snart ma kunna afhjelpas.
Slutligen fär jag hos Högloft.
Ridderskaper och Adeln föreslä den förändringen i Tryckfrihetslagen, att namusedeln altid finge af domstolen öxnäs, sä snart ett instamdt eller anmäldt mäl funnes wara af den mindsta brottsliga beskaffenhet.
Jag hyser den öfwerrygeksen, att allid den rätta parken bör npträda i ett wäl organiseradt samhälle.
Men som denna fräga först nu af mig under denna Riksdagen är wäckt, anser jag den ej kunna asgöras förr än den nästa, hwilket öfwerlemnas till Högloft.
Ridderskapet och Aoelus bepröfwande.
Jag har sökt kocrrhöten sa mycket möjligt warit och derigenom i flera ämnen urwecklat mina rankar ofullkomligt, kanske ock af swana akt tala frän detta rum.
Mitt rena medborgliga nit hoppas och önskar jag aldrig skall nritzkännas.
Att mitt memorial mätte fä åtfölja aterrornisien till Constilntions-U skottet, och jag detzutom »hälla rättighet akt kommunicera det med de an« dkä Sländen, derom fär jag ödmjukt anhälla.
Aerr Lxa!6encreut2 anhöll äfwen, att fä till - Den l Jun». 395 tillständ, att coMmunicera sitt yttrande med de öfrige respecttve Standell, hwilket Bifölls.
Crefwe I.5»venl>jelm, 6ustsk, upläste följande:
Det är om tryckfriheten jag gär alt tala M.
H. — om tryckfriheten, detta vplysningcns tacksamma foster, som sä magtigt och »välgörande pä uplysningen äterwerkar
Om tryckfriheten, denna för nationens moraliska och politiska wäl sä dyrbara rättighet.
Wi äga den, M. H./ och ju högre wi första att den »värdera, ju angelägnare mäste osi wara, alt hägna denna dyrbara egendom: ju migkigare att försäkra ost och efterkommande desi oqwalde besittning.
Hwarje samhällslefnadens institution bär inom sig sjelf grunden till sitt beständ eller fröet till sin uplösning.
Detta sednare finnes allestädes där de äro kränkte, besia almänna, erviga grundsatser af rältwisa, hwars sanning och oföränderlighet afven obildades naturliga känsla och af tänkarens djupsinniga forskningar lika bestyrkas.
Tankans frie yttrande är menniskanS rätt . men liksom alla desi rättigheter har äfwen denne en gräns.
Den utstakas af den grundsats upp» hwilken alt begrepp om samhällslefnad och medborgerlig frihet hwilar : den att friheten kill hwad handling som hälst, äga wi blott under det förutsätta wilkor,. att den ej kränker deras rätt.
Ar denna grundsats i wär Tryckfrihetslag iakttagen? det är derom jag gar att inför Ständer framställa mina tankar.
Jag förbigår således hwad emot sielfwa redaetio» - zy6
Den i Junti. ctionen af denna lag bl,fank anmärkt — ej af e» kunnighci om den wäsenteliga skada, oordning i den mekaniska urställningen as sadane wigtiga handlingar kan åstadkomma — utan af öfwertygclse, att intet bchöfwer tilläggas wid det som i detta ämne sä ljust och sä redigt blifwit anmärkt.
Af samma skal sörbigär jag äfwen den i Juridikens annaler ohörda och oförgäceliga rättegångsordning, som i de fall der brottet med böter umgällas skall, betager domaren all möjlighet att ärfara hwem som skall böta.
Jag gar längre och pastär, att, om än ofwannämnde brister skulle afhjelpas, är ända hwarken allmän eller enskilt rätt i denna lag skyddad emot mihbrnket af den frihet den lemnar.
Almän rätt kräfwer, och helig är denne fordran. att Religion, Seder och Regering bibehällas wid den wyrdning som utgör styrkan ak ftmhälsbandet, och as intet annar, aldraminst af frenetiska mildhjernors foster, kan ersättas.
Wäl lemnar Tryckfrihekökagen i domarens händer, den som klart hädar Gud, eller Hans heliga »väsende, ett lif efter detta, och tvär läras sanning, klart förnekar.
Men M. H. hwem wet ej att det icke är klart som dctze sallhersmördande satser nansin framställas.
Skulle ibland nationens nu församlade ombud någre finnas, nog lycklige att genom omsorger af mera omedelbar nytta, ha warit hindrade frän forskningar i menniskosnlllets wid. underliga öden under det förflutna århundradet, sä lätom ost wara en helig pligt, att »plysa dem, det religionens fräckaste bespottare, aldrig wägar
Den i Junti. -ZS7 klart förneka desi sanningar: att äfwen de »wenne secker, som hwar pa sitt häll, esker en systematiskt upgjord och noga följd plan, bekrigat sine faders tro, aldrig klart, utan ömsom under larfwen af en opartisk forflkningelystnad, ömsom under den af en skämtande yra, päarbetat och utfört sitt werk, och M. H. när >vi uplyst dem om arbetssättet, lat dä tideböckecna wittna om desi werkningar och om Len lycksalighet besia rcformatörer öfwer sitt slägte nedkallat.
Jag läser längre i tryckfrihets-lagen och sinner, att klart uttryckt gäckeri af den allmänna Gudstjensten, Gnds ord och Sacramenten, umgälles med skriftens confiscation och ett hundrade Riksdalers böker.
Gäckeri med dcsie heliga ting, NBdä det är klart uttryckt, är således förbjudit, men M. H. hwad föreställning gören I Eder wal om återstoden af tvär lära, da derifrån abstraheras Guds ord, hwilker uttryck ej innefattar mindre än hela uppenbarelsen, och Sacramemerne som i begreppet äro oskiljaktig ifrån Dogmerne och Mysierierne?
Är del ei sjelfwa wär lära man således för ett, hundrade Rjdksdaler Banco får klart gäcka.
Ar wäl denna plikt ett straff, swarande emot brotteks förstörande följder.
Med uttryckligt frikännande för lagstiftarens afsigter, förklarar jag att deu skilnad i bestraffning besia kwäune momenter af lagen förete, i mitt sinne alstrar begreppet om ett Theismen lemnadt, och christna läran fräntagit beskydd: och wagar kill och med pästä att hos hwar och en som icke äger samma grunder som wi lik ken öfwerkygelfe, alf sadan har icke lagstiftarne» äsyft - 398 Den l ItlM. äfyftning warit, stall della lagens rum alstra samma begrepp.
Erfarenheten, sade jag nyst, lärer ost atk sadan! gäckeri aldrig klart Uttryckes och ändä gör sin werkan; jag tillägger att samma erfarenhet äfwen lar otz, att benna wcrkan aldrig genom klara uttryck, uran endast genom stämr eller framkastade twifwelsmäl kan ästadkommas.
Är detta lant, borde efrectankan lära ost, atk dä förbrytaren, kill en lömskare anfallsmethod, har det dubbla skälet af ändamälctS säkrare minnande, och af den strafflöshet han i lagens tydeliga uttryck sinner, stall han wälja detta, än straffwärdarc, men af lagen ostraffade werkningssäkt.
Jag anser således alt ordet klart i dcsta z momenrer betager lagens disposition hela sin kraft.
Med klart uttryck färsta wi utan twifwel det som af hwar man, genast, och pä enahanda satt begripes-
Om icke klart wore här en fullständig grammatikalisk motsats, och beteknade det som stätt ingen kan första, wore allt wäl och lagens uttryck till det minsta oskadeligt, ry dä wore strafflösheten den obegnpeliga hädelsen ensam förbehållen.
Men nu kan ett uttryck uran art wara klart, likwal af någre, till och med af mänge, fullkomligen förstas.
Således, da lagen endast till klart uttryckte hädelser utsträcker answarcr, och deraf, efter all känd juridisk logica, klarligen följer, alt hädelser som ilke äro klart uttryckte äro tillätne, lemnäs ju fältet frikt ät den farligaste af all hädelse, den som lindrar det motbjudande i dest sörsta intryck pä den vförderfwade läsaren, den som retar nyfikenheten, Den i Junii. §99 den som smickrar deras egenkärlek som förmå nysaträ örket och sedan gerna äraga sig omsorgen art för mindre begripligt, privatissime deröfwer läsa.
Sadan har ingen lagstiftnings afsigt nänsin kunnat wara, och ma jag icke här beskyllas för advocalyri mä den, rättare sagt, wig här tillätas.
Dä lag pröfwas, mäste pröswarcn tänka sig jn i advocarenS hjerna; och jag har här intet annar anfört än hwad jag som swarankens advocat, i ett af Ve ifrägawarande mål, skulle anse mig skyldig min Client att begagna.
Skulle ater framsmygas d«m mening (ky rakt
Ut lärer wäl ett sädant inkast ännu ej kunna framkomma) att en salunda obestämd granskningofrjhet är eik milkar för menniffosörnuftetö oinffrankkaste odling, null jag, utan au inlära mig i ett här allt för widlöftigr swaromäl, bloit deremot ställa en enkel fräga:
Till hwad grad är det lofligt att upcffca sannidas mål, för efterkommandes osäkra gagn?
ett gagn om hwilket hoppet hwilar pä sä usta grunder som wära specalativa Theoricr?
Wilja wi, blott i borgerligt hänseende betrakta denna fräga och pröfma Theoriers pälirliahet, sä latom ost inhämta resultatet af det i Europa, under wära ögon, sä nyligen af 20 millioner menniffor, med sa gränslöss upoffcingar rvcrkstälde försök, och ibland Veste Thcoriernes offer underrätta ost om, när de återkomma till sar^s, de utom christna lä-Fn, förmådde återfinna en grund för sedlighbren och* ör allmänna upfostran.
Urås der wördnadswärda Lärare-Ständet, r fall Högloft.
Rjddrrffapel och Adel» anser mina »an - 4«»
Den i Jun»- tankar böra till wära Med-Ständer comnruniceraShoppas jag, i synnerhet för de meningar jag hitlils ynrat, bestydd om de äro sanning, uplysning om jag irrat.
Jag fortfar i lagens text och finner, au för rov R:dr Banco smädas Kongl.
Personer, med undantag af de Regerande och af Tronföljaren^ att för gg och 16 L 100
R-'dr samma mynt ur» spridas lögnaktige upgifter och wrängda framställningar till allmänhetens förwillande och förledande; att för 52 till ivo R.dr äswen banco, wanhelgas sederna genom offenteliga läror kill last, och för AZ R:dr rb tz, genom otukliga uttryck och grofhcker.
Om böker? lämplighet till bxortmäl i allmänhet, har jag länge haft en afgjord ranka, men chwad skäl för bibehäll-n-e af penningestraff i wär straffbalk ma framställa», anser jag mig ända befogad till dek påstående, att dä penningböter, denna lemning af lagstiftningens räaste epok, mäste anwandas i en ny, pä upiysning grundad och uplyninqens wigkigaste föremal äjyflande lag, mäste detta omvändande ätminstonr mobificeras efter de genom uplysninge» tillkomne begrepp och de mäkige för wäre förfäder okande äsigrer den alstrat.
Skall en andryg eller pcnninge sturst narr, som af en Konglig person tror fiq förnärmad, för rao R.dr banco äga att smäda den? stall en urländst elier inländst Azent för en dylik eller mindre lnmma äga att sörwilla el'er förleda allmänyck n? stall ert sädant natio» uaibro:t som seterneo fräcta eller lättfinniga manhelgd genom rffenlklni' laeor och Uttryck försonas »ned wärvr: af »n rack?
Men, fägerman, uplagM stall
Den i Iunii. 40 t skall ju consisceraö: detta ökar författarens elle? förläggarens lidande och förekommer sPrifiens sikadeliga werkan.
WLsierligen är dck rakt ömt, att ett, i sä god afsigt ingall förlag, gär förloradt, men hwad winnes dermed?
Eall förbrytaren i de 2 fall jag först nämnk, wal nansin sakna tillgång att lägga Zc, R:dr til! plikten och dä gräkis och ntäN ans sivar enligt 4 2 mom. lära utdela hela »plågan.
Huru förekommer; dä almä,'heleus förivillunde. elier tror man, att en af utrikes eller inrikes sien» der befoldad agent skall lis ett sadant ändamål sakna iAL R:dr och rryckningsförlagel?
ha wi ej dcsintom i dagblad fett npglfwas den oskyldiga ntwägen, att genom snbscripkion hälla författare och förläggare fkadelöse? 7'seo Aker alla försök kil almänhekens förwillande ruan all betydenhet, font också i dagblad blifwit pästäkk, wälan' lätom o§ dä tilkräda ivar medfödda rätt att gratis förwilla henne, och borttagom en lag §. som är illiberal, otti Vet yrke den förbjnder är offyldiat, och i alla fall är onödig da den i motsatt fall ej kun npfylla ändamålet.
Jag har nn anmärkt de delar af allman rakt, deni jag icke anser wara sa Eyddade af tryckfrihetslagen, som de ester mitt begrep om Lag boede wara, och nalkas nn granffningen at del be« skydd den lemnar enEtlk rätt.
Ehuru beskyddad man nn mera är till namn och rykte, gifwes wäl näppeligen nägon afh-noling i detta ämne, som icke öfwerflödigr uprcpar, akt EyVd till namn och rykte är lika dyrbart nied ffydd kill per sE Dklr N y zk, 4^2 Den i Juni!- son 06) egendom, och jenne delta utgör grunden lil! samhällscontrackct.
Della är sä nicht, att afnell bland deni som uppå goda grunder icke marvera silk rykte sä högt, gifwes ingen fräck nog al! det tillstå.
Nn anfalles en medborgare af en smädelig christ lycklig om han lill namn och person tydcligen utmärkes, och om beskyllningen är bestämd — an lyckligare i ben mon beskyllningen är swär, och i fall ben more styrkt, kan ställa honom under lagens akal.
I sörsta faller mäste domaren akminsione uptaga maler, och i det sednare lemna lagarne den uprätkelse, som uppå hwarje annan under lagen hörande beskyllning följer.
Wchr är den an> fallne ända lidande, men dck allid obehagliga af cn siik rättegång är som ett oundwikeligt ondr att anse, och man får wara nöjd da man njuter der förswar menchliga inrättningar förmå gifwa.
Men nu anagramatiseras hans namn eller utmärkcs han till utseende, ständ, lesnadslopp och öfrige förhållanden sä, arr ingen kan sig mchraga, och sä att personen är bacligcn utpekad.
Hwar är da den lag som chyddar honom? den. w> ha säger, arr i fall som twerydiga synas, chali domaren hellre fria än fästa, men denna ädla grundsats är jn i hwarje af wara.öfriga lagar racitc förutsatt: da den här nttryckeligcn föreskrifwes, syneö lagens anda wara, att domaren i tryckfrihetsmål är särdeles förbunden till den anklagades skydd.
Widare säger lagen, att i intet sal! som hälst sä obestämda sin! fat ser dragas af uttrycken: domaren uptager säedes c) käromal.er, och uptager han dek, stadugw kla - Den r Junik - 443 klagande» ivid rättegångskostnad och besvär; ty det Utmärkande, svin inför allmänheten är mer än till. räckeligt akt bestämma personen som i 'Fristen menas, är det icke inför en med sadan föreskrift försedd domare.
Jag blotkstäilcs genom min anklagelse än mera för fienders grin och liknöjdas åtlöje __ allmänna rösten blir — hwarföre tog han ät sig — dm sig urstuldar han anklagar sigProlocollerne tryckas, och rättegången blir en uy och rikhaltigare malmädra till smädelser för den anfalUe och til penningar för angriparen.