Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill dessutom antyda det stora gagn i militäriskt hänseende, staten skulle hafva af en lättare förbindelse med Landskrona, hvars förträffliga hamn med så stort skäl prisas.
Men det vore ogrannlaga af mig att längre upptaga tiden, då frågan redan är afgjord till följe deraf att Preste-St. bifallit punkten.
Jag vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att den redan bifallna banan mellan Ystad och Eslöf genom nu omhandlade bana skulle erhålla sin naturliga fortsättning.
Derigenom skulle uppkomma ett system, som det icke är skäl att sönderbryta.
Man har uttalat en farhåga att allt för mycket arbetsfolk skulle dragas från orten.
Jag får då nämna, att ensamt Malmöhus län är så befolkadt, att, öfver hufvud taget, finnas 7,200 personer på hvarje qvadratmil.
Häraf torde inses att grufligt många jernvägsarbetare finnas att tillgå, utan att öfriga arbeten derför behöfva stå tillbaka, så mycket mer som Skåningen icke gerna lemnar sin provins.
Ben 12 Maj e. m. 303 Mycket kunde vara att ytterligare tillägga, men d§ frågan redan är afgjord, vill jag icke längre upptaga R. o. Ad:s tid, utan anhåller endast att det Flöglofl.
Ståndet ville lemna sitt bifall till Utsk:ts hemställan.
Då underrättelse kommit mig tillhanda att äfven Preste-St. bifallit punkten, vill jag endast anhålla att R. o.
Ad. måtte fatta samma beslut.
Hr Adelsköld, Claes Adolf: Hufvudsakligen förekommen af Hr von Troil, vill jag blott tillägga, att den ränteförlust (1 proc.), som skulle drabba staten, mer än rikeligen komme att ersättas genom en förökad trafik på stambanan.
Efter en låg beräkning kan man nemi. antaga, att denna rörelse på stambanan skulle ökas med 20,000 centner gods, som, förda 10 mil å 5 öre pr mil, gifva 10,000 rdr, samt 5,000 personer, som, förda 10 mil å 30 öre pr mil, gifva 15,000 rdr, summa 25,000 rdr.
Statens ränteförlust, sorn skulle blifva 23,000 rdr, vore således mer än ersatt.
Stambanorna äro de stora pulsådrorna, men kunna ensamma icke uppfylla de med dem afsedda ändamål.
Dertill erfordras bibanor, och om staten till dessas befrämjande lemnar låneunderstöd, uppfyller staten icke allenast billighetens anspråk, utan ser äfven sina egna intressen till godo.
Om jag icke kan bemöta hvad den siste värde talaren anlörde, må det ursäktas mig, då jag icke hörde hvad han yttrade.
Hvad sjelfva frågan angår, säger man visserligen att det endast gäller ett lån.
Det är sannt, men hvem får stå i betalningsansvar för lånet?
Jo, staten.
Att det ofta brukats upptaga lån, det veta vi nog.
Hittills bar icke funnits någon jernväg, understödd med lån, som blifvit till staten abandonnerad.
Den tid torde likväl icke vara så fjerran, då så kan komma att ske, att man icke kan i tanken föreställa sig den, derest alla nu ifrågasatta jernvägs-anläggningar komma till utförande.
Om fler jernvägar anläggas i en ort, än som kunna bära sig, och staten till dem lemnat lån, återstår för staten ingen annan säkerhet än sjelva jernvägen.
Om denna nu icke bär sig, så är det en föga afundsvärd lott, att blifva egare till densamma.
Jag tror derföre att det väl lönar mödan att se sig för hvad man gör och icke låta sig nöja med den förklaring, att de, som taga lånet, nog lörstå att styra så till att de kunna betala det.
Det är ledsamt att behöfva åberopa erfarenhetens vittnesbörd.
Vid sista riksdagen åtog sig staten borgen för hvpotheks-föreningarne.
Det sades då att dessa föreningar icke kunde reda sig med mindre staten trädde emellan.
Hvartill detta ledt, känna vi nog.
Jag för min del vill icke att statens och den enskildes affärer skola sammanblandas.
Om Skåne 304 Den 12 Maj e. fti. under en statsregleringsperiod för anslag till 2:ne bibanor, synes mig att man kunde vänta till en framtid att besluta anläggandet af flera i samma provins.
Man kunde under tiden få se huru de redan beslutade komma att bära sig, och derefter bestämma sitt handlingssätt, när frågan vid en kommande riksdag ånyo bragtes å bane.
Det har visserligen blifvit påstått att Preste-St. bifallit anslaget.
Derigenom skulle saken vara afgjord, men jag kan icke häraf härleda någon förbindelse för R. o. Ad. att deltaga i ansvarigheten för nämnda beslut, om R. o. Ad. anser det icke ändamålsenligt.
Då jag i allo delar Frih.
Raabs åsigt om nödvändigheten af bibanor, vill jag förena mig med dem, som rösta för bifall, så mycket mer som denna punkt redan lär vara af 3 Stånd bifallen.
Jag hade anhållit om ordet innan jag visste att 3 Stånd fattat sitt beslut, och vill derföre yttra mig i korthet.
Denna fråga är en principfråga, och min öfvertygelse är den, att stambanorna, huru klokt de än anläggas, icke kunna påräkna tillräcklig trafik, med mindre bibanor ledas till desamma.
Dessa banor böra anläggas med lånebidrag från statens sida.
Det intresse, provinsen Skåne ådagalagt i denna fråga, vittnar nogsamt om behöfligheten för orten af dessa banor, och deri torde ligga tillräcklig garanti för att penningarne blifva väl använda, ty många 100,000-tals rdr skakar man’ icke så lätt ur armen.
Jag anhåller om bifall till Utslcts hemställan.
Efter den af Frih. af Ugglas lemnade upplysning ang:de de respektive Med-Ståndens beslut i frågan, anser jag ytterligare diskussion öfverflödig, och inskränker mig derföre till att, med åberopande af de öfvertvgande skäl, som af flera föregående talare blifvit anförde, anhålla om bifall till Utskrts hemställan.
Håman å ena sidan tager hänsyn till Statsverkets utgifter och å andra sidan Statsverkets inkomster under instundande stats-regleringsperiod, kan man icke underlåta att häpna för dun skilnad, som härvid företer sig.
An mer måste man förundra sig öfver den benägenhet, som visar sig att använda de tillgångar, som kunna skapas, på jernvägar, då deremot det icke mindre vigtiga lörsvarsväsendet fått långt ifrån alla sina oundgängligaste behof uppfyllda.
Jag har icke motsatt mig anslagen till stambanor, ty här ansåg jag statens intresse fordra uppoffringar, men då en enda provins Den 12 Maj e. m. 305 provins uppträder med anspråk att erhålla i det närmaste 6 millioner till understöd för bolag, som erna anlägga bibanor, synes det vara tid att något stäfja anspråken.
Man säger väl att äfven ifrågavarande banas anläggande är stats-intresse, men i så fall finnér jag högst besynnerligt, att icke någon Minister uppträdt för att förorda densamma.
Hvad dessutom angår påståendet, att, vi genom en Helsingborgsbana skulle komma i närmare förbindelse med Danmark, förefaller det mig som om vägen mellan Malmö och Köpenhamn borde vara kortare till utlandet än krokvägen öfver Helsingborg— Helsingör—Köpenhamn.
Då emellertid det enda skälet, som talar för Helsingborgsbanan, är det, att Sundet är längre isfritt vid Helsingborg är vid Malmö, kan jag icke undgå att förundra mig, att man, innan statens stambanor äro fullbordade, vill lemna så betydliga bidrag till bibanor, Jag tror att hvarje provins till slut skall blifva en bottenlös tom taska, som vill mjölka staten.
Om de Skånska bibanorna erhålla låneunderstöd af staten, kunna icke andra provinsers enahanda anspråk tillbakavisas, utan staten irdedes i allt mer vidt omfattande utgifter.
Jag anser derför att en princip bör uttalas angående de låneunderstöd, hvarmed staten bör bidraga till anläggande af bibanor i de särskilta landsorterna.
Jag ville icke motsätta mig Ystadsbanan, men måste motsätta mig de öfriga Skånska bibanorna.
Jag tror att det i Skåne finnes god tillgång på hästar, och klatschar finns der väl också, så att man icke behöfver göra anspråk på statsbidrag för den provins, som är den rikaste inom Sveriges landamären.
Sedan jag sist hade ordet, har Hr Brakel uppträdt, och och hans bevekelsegrunder kan jag icke fatta.
Brakel har ofta på detta rnm uttalat fosterländska åsigter och framställt dem på ett poetiskt språk.
Det förundrar mig derföre att Hr Brakel i dag kommit med ett så verkligen platt anförande — idel toma fraser — »hästar har man, klatschar har man, och då kan man godt fara på de vägar, man har, till dess man får jernvägar».
Mörner har från grafven uppkallat andar för att skrämma R. o. Ad., men det Höglofl.
Ståndet låter, Gudi lof, icke så lätt skrämma sig.
3 Stånd hafva redan beslutat anläggandet af 2:ne bibanor, och jag hoppas att snart alla 4 Stånden skola hafva uttalat, en enhällig åsigt i denna fråga.
Jag skall alldeles icke upptaga tiden, utan vill blott erinra emot Hr Tornerhjelm, som behagat yttra, att mitt anförande var platt, att, enligt hvad jag alltid hört, Skåne lär vara det plattaste land i hela Svea rike.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bill.
IV. 20 sos Den 12 Maj e. m. fall till och dels afslag å Utskits hemställan i förevarande punkt, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till densamma och sedermera propos. på afslag derå, hvilka båda propos:r besvarades med slarka ja och nej i blandning; hvarefter förnyad propos. på bifall till Utsk:ts hemställan gjordes samt besvarades med talrika och starka ja, blandade med ganska många nej; och förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan votering blifvit begärd, upplästes och godkändes följande voter:s-propos.: »Den som bifaller Stats-Utsk:ts uti 4:de punkten af Utlåt:t N:o.88 gjorda hemställan om ett lånebidrag af 2,300,000 rdr för byggandet af en jernväg från städerna Helsingborg och Landskrona till trakten af Eslöfs station å södra stambanan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad.
Utsk:ts ifrågavarande hemställan.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Nej — 64. 5:te punkten.
Hr Adelsköld:
I denna punkt hemställer Stats-Utsk:t, att R.
St:r måtte under uppgifna vilkor bevilja ett lån åt det bolag, som bildat sig för anläggande af en för hästkraft alsedd jernväg mellan staden Wexiö och Alfvestads station å södra stambanan; men då en sådan bana visat sig mindre ändamålsenlig och bolaget lär vara villigt att i stället för omförmälta hästbana anlägga en för begagnande med ångkraft afsedd, anhåller jag att punkten måtte till Utsk:t återremitteras.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, gjordes först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, hvilken sednare propos. med ja besvarades. 7:de punkten.
Vid början af denna riksdag väcktes, dels af mig inom detta Stånd, och dels af en ledamot af Den lä Maj e. in. 307 Borgare-St., en motion, att R.
St:r måtte bevilja Köping—Utters* bergs jernvägs-aktiebolag, för tillvägabringande af en för lokomotiv afsedrl jernväg, ett mot | af anläggningskostnaden svarande arnorteringslån af 500,000 rdr, på enahanda vilkor som andra bibanor kunde erhålla.
I min motion gjorde jag det tillägg, att, för den händelse lånevilkoren för bolaget derigenom kunde blifva billigare, bolaget vore villigt förbinda sig att på omkring 20 år verkställa lånets amortering.
Det bar derföre förundrat mig att Stats-Utsk:t, oaktadt det skärpt räntan för detta bolag, icke velat bevilja någon räntefrihet, som det dock tillstyrkt för alla andra bibanor.
Jag har mig icke bekant, huru frågan inom Preste-St. blifvit afgjord, men Borgare-St. bar på det sätt bifallit punkten, alt det beviljat bolaget 2:ne års räntefrihet.
Jag anhåller derföre att Hr Gr. och Landtm, ville framställa den propos., att punkten måtte erhålla följande lydelse: att R.
St:r, för byggandet af en till begagnande med ångkraft afsedd jernväg från hamnen vid Köping till Uttersberg, med grenbana till sjön Lillsvan, måtte bevilja det för denna jernvägs anläggande bildade bolag ett mot | af den till 750,000 rdr benäknade kostnaden svarande lån, att från Riksgäldskontoret utgå med 500,000 rdr, hvilket lån må räntefritt innehafvas i två år, hvarefter å lånebeloppet, i den mån lyftning egt rum, skall inom hvarje kalender-års slut inbetalas 7 proc. å lånets primitiva kapital o. s. v., i öfverensstämmelse med Utsk:ts hemställan.
Då R. o. Ad. medgifvit räntefrihet dels på 3, dels på 2 år, för de bibanor, för hvilka låneunderstöd blifvit beviljade, och då dessutom ifrågavarande bolag, för att försäkra sig om de billigaste vilkoren, åtagit sig att på en mycket kortare tid, än som blifvit ifrågasatt för de öfriga bibanorna, amortera det lån, som af staten kunde dem beviljas, anhåller jag, i likhet med Hr Reutersvärd, att R. o. Ad. ville bifalla punkten med det tillägg att 2:ne års räntefrihet beviljas.
De vilkor, som för denna bana äro föreskrifna, äro allt för stränga, och öfverensstämma icke med de principer, som i afseende å de öfriga bibanorna äro uttalade, hvarför jag, då jag anser att denna bibana bör sättas i samma förhållande som Christianstadsbanan, förenar mig i det af Hr Reutersvärd framställda yrkande.
Jag känner till förhållandena och vet huru vigtig denna sidobana är för hela orten, och får derföre förorda Hr Reutersvärds anhållan om tvenne års räntefrihet på det lån, som för denna bana möjligen kan beviljas.
Jag kan visserligen icke godkänna att staten, för att lemna understöd åt bibanor, skuldsätter sig, men då det synes mig obilligt att, sedan så stora summor blifvit anvisade 308 Den 12 Maj e. m. åt de Skånska bibanorna, ifrågavarande bana skulle få hårdare vilkor än de Skånska, tillstyrker jag bifall till det af flera föregående talare framställda yrkande om räntefrihet under tvenne år för banan Köping—Uttersberg.
Jag ämnar icke motsätta mig den jemk ning i afseende på vilkoren, som af Hr Reutersvärd blifvit föreslagen, men anser mig böra anmärka, att det icke häfver sig så lätt, att på stående fot bestämma de ordalag, som komma att ligga till grund för ömsesidiga förbindelser.
Jag anmärker detta med anledning deraf att Borgare-St. gillat en redaktion, i hvilken det förutsattes, att det endast skulle vara en lyftningsdag på året, ehuru det borde vara naturligt att det skulle vara flera särskilta lyftningsterminer.
Men då den af Hr
Reutersvärd föreslagna redaktion är öfverensstämmande med den, som i fråga om andra bibanor blifvit af R. o. Ad. godkänd, anser jag mig böra till den af Hr Reutersvärd föreslagna redaktion tillstyrka bifall.
Jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtm:s propos. på bifall till sagda förslag.
Jag vill icke upptaga tiden, utan förenar mig med Frih. af Ugglas.
Orsaken hvarför så hårda vilkor blefvo bestämda, var den, att bolaget sjelfmant erbjöd sig till strängare förbindelse, och man ansåg delegarne deri vara särdeles förmögna; men då den af Hr Reutersvärd framställda begäran synes hafva billigheten för sig, vill jag understödja hans förslag.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder endast hade afgifvits följande, af Hr Reutersvärd framställda samt af flere ledamöter understödda yrkande, nemi. att Utsk:ts hemställan skulle bifallas med den förändring, att i stället för orden: )>å hvilket lån skall inom hvarje års slut, räknadt från lyltningsdagen, årligen», infördes orden: »hvilket lån må räntefritt innehafvas i två år, hvarefter å lånebeloppet, i den mån lyftning egt rum, skall inom hvarje kalenderårs slut.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall dertill med den af Hr Reutersvärd föreslagna förändring, hvilken sednare propos. med ja besvarades. 8:de punkten.
Af alla de vid denna riksdag motionerade understöd till bibanor har afprutning endast skett å denna.
Orsaken härtill kan jag för min del icke inse.
Utsk:t har sjelf erkänt, »att en fortsatt jernvägsförbindelse emellan den punkt, Den 12 Maj e. m. 309 der Borås-jernvägen tillstöter vestra stambanan, och lämplig punkt vid sjön Wenern, skulle lör provinsen Westergötland icke blott medföra stor lättnad vid utförandet af dess produkter, utan ock underlättaj tillförseln från Wermland af skogs- och bercsprodukter samt andra förnödenheter.»
Vid sådant förhållande och då Utsk:t funnit ifrågavtde jernvägsförbindelse af den vigt att den bör understödjas, frågas, af hvad skäl Utsk:t tillstyrkt beviljande af understöd endast till hälften.
St:r hafva redan uttalat den åsigt, att bibanor böra anläggas för att tillföra trafik till stambanorna.
Detta ändamål skulle vinnas genom anläggandet af bibanan Wenersborg—Herrljunga.
Staten lemnade vid sista riksdagen lån för anläggande af en bana från Borås till Herrljunga.
Härtill anslogs ett belopp af 1,700,(100 rdr, men genom de besparingar, bolaget vidtagit, erfordrades endast 1,400,000 rdr.
300,000 rdr återstå således, och jag kan icke förmoda att R.
St:r, som förut beviljat dessa mede] för Westergötland, nu skulle förvägra dem.
Det är klart, att, om denna jernvägsanläggning sättes i förbindelse med banan W enersborg—Uddevalla, en betydlig besparing i fråga om jernvägsmateriel kan iakttagas, då de båda banorna ömsesidigt understödja hvarandra.
Den nöd, som herrskar i de fabriksidkande häraderne inom Westergötland är Eder, Mina Hrr! väl bekant.
Till dess afhjelpande hafva R.
St:r beviljat understöd, men huru rikliga än dessa varit, kunna de ensamt icke skingra den nöd, som råder hos en befolkning, som uppgår till 80 å 90 tusen personer.
En stor del af denna befolkning har vändt sig ifrån dess förra sysselsättningar till jernvägsarbeten.
Dessa arbeten äro nu slut och befolkningen står derför nu brödlös.
Utslct har förklarat, hurusom det icke skulle gagna till någonting, att nu bevilja ett lån till ifrågav:de väg, alldenstund penningar icke vore till hands för arbetenas utförande.
Jag tager på min ansvarighet, att om detta bolag kunde påräkna att erhålla penningeunderstöd, bolaget nog skulle skalla medel att redan under denna sommar fortsätta arbetena på andra sidan Herrljunga.
Bolaget skulle nog veta att bereda sig penningetillgång och derjemte skulle aktieegarne lemna sina tillskott.
Om det Amerikanska kriget fortgår inpå nästa år, kommer bomullsbristen att fortfara.
Nöden blir ännu starkare.
St:r äro då icke tillsammans.
Till hvem skall man vända sig för att erhålla understöd?
Man skall måhända invända, att arbetstillfälle beredes de nödställda vid banan Wenersborg—Uddevalla.
Det är dock en stor skillnad, ty dessa arbetare kunna icke allt för långt skiljas ifrån sina hem.
De hafva måhända ett litet jordbruk.
På den redan färdiga jernvägen mellan Borås och Herrljunga kunna de med ringa kostnad förflytta sig från de trakter, der de hafva sina hemvist, till de ifrågasatta jernvägsarbetena mellan Wenersborg och Herrljunga.
Denna bana skulle dessutom blifva af så stort och allmänt gagn, att jag för dess tillvägabringande icke skulle tveka att 310 Den 12 Maj e. m. offra hela min förmögenhet.
Jag tror och hoppas att R. o. Ad., efter att åt alla andra bibanor hafva lemnat understöd, icke förvägrar att äfven bevilja ett lån åt dessa trakter, som icke gjort sig mindre förtjenta af representationens välvilja och bistånd.
Jag hemställer derföre, att förevide punkt måtte af R. o. Ad. bifallas med den förändring, att dels i stället för orden: »mellan Uddevalla och Wenersborg», infördes orden: »från Herrljunga öfver Wenersborg till Uddevalla», dels ock summorna 2,060,000 rdr och 1,370,000 rdr utbvttes emot 4,860,000 rdr och 3,240,000 rdr.
Till större delen är jag förekommen af siste värde talare.
Jag vill likväl påpeka en omständighet af vigt, som redan förut i afton, beträffande andra bibanor, blifvit framhållen, och det är, att genom bibanor blifva stambanorna födda och gödda.
Väl är det sannt, att ifrågav:de jernväg till en del skulle gå genom de s. k.
Svältorna, roen ett pär mil derifrån vidtaga bördiga fält, som till stambanan skulle sända produkter i öfverflöd.
Utslct medgifver äfven sjelft, såsom Gr.
Sparre redan anmärkt, att denna bana skulle blifva af särdeles gagn och icke för någon annan bör stå tillbaka.
Vid sådant förhållande kan jag icke på annat sätt förklara Utsk:ts förfaringssätt, än att Utsk:t resonnerat sålunda: »Låt vara att denna bana är angelägen, men vi hafva redan beviljat anslag för så många bibanor, alt vi icke hafva tillgångar för denna.»
Det finnes dock ett skäl, hvarföre denna bana mindre än någon annan bör uppskjutas, och detta skäl är den i orten rådande arbetslöshet.
Mot andra banor kan man invända, att derigenom möjligen uppkommer arbetsbrist.
Så icke bär; här är förhållandet till följe af bomullskrisen motsatt.
Jag förenar mig i det af Gr.
Sparre gjorda förslag och anhåller att detsamma måtte af R. o. Ad. bifallas.
Jag vill visserligen icke bestrida vigten af de skäl, som af de föreg:de båda talarne blifvit anförda, men får å min sida framhålla ett annat, som ännu icke blifvit undanröjdt, och det är tillgången på medel.
Sparre har ansett att det icke faller sig rigfigt lämpligt, att, då man har en bana mellan Borås och Herrljunga, icke fortsätta derifrån, utan börja från Uddevalla och bygga tdl Wenersborg.
Detta synes äfven mig vara en dålig hushållning.
Om staten bygger en sammanbindningsbana genom Stockholm, på det samma reparationsverkstad och samma materiel må kunna begagnas för olika banor, måste det vara af ännu mer vigt för en så liten bana, som nu ifrågav:de, att slippa anskaffa särskildt materiel för de särskilda bandelarne.
1 allmänhet synes mig icke lämpligt att man »börjar i slutet».
Huruvida statens tillgångar medgifva att ena eller andra banan understödes, vet jag icke.
Derom må Stats-Utsk:t yttra sig.
Skulle det emellertid icke låta sig göra att nu bygga äfven banan Wenersborg— Den 12 Maj e. m. 811 Herrljunga, ser jag ingen annan råd än att dermed väntas till en kommande riksdag.
Visserligen kan det då hända att den kommer att täfla med en bana Skanör—Falsterbo, men denna risk får den i sådant fall underkasta sig.
Den fråga har blifvit framkastad, hvarföre Utsk:t, som mot alla andra bibanor varit så frikostigt, i afseende å denna gjort en afprutning.
Jag skall i korthet redogöra för Utsk:ts skäl.
På sätt af K. M:s Propos. inhemtas, var icke något bolag för detta företag bildadt.
Riksgälds-afdelningen erhöll, kort före sitt afgifvande förslag till Utlåt, upplysning att teckning till ett belopp af 800,000 rdr skett, och, när ärendet sedermera förekom in pleno, meddelades, att en million blifvit tecknad.
Emellertid har Utsk:t icke sett, hvarken någon teckningslista, eller i allmänhet några sådana handlingar, som i afseende å de Skånska banorna blifvit företedda.
Då dessutom kostnaderna uppgingo till öfver 4 millioner och icke inom orten visat sig något större intresse för företagets tillvägabringande, må det hafva varit temligen naturligt att Utsk:t icke ansett sig kunna tillstyrka beviljandet af det begärda låneunderstödet.
Vid ärendets föredragning var jag af den mening, att en af de båda banorna borde med understöd förses, och jag röstade för banan Herrljunga—Wenersborg.
Jag gjorde det derföre, att jag ansåg denna bana utgöra en naturlig fortsättning till banan Borås —Herrljunga, med hvilken den komme att utgöra ett verkligt helt.
Jag gjorde det vidare derföre, att jag ansåg derigenom beredas en hjelp åt de genom nöden i Westergötland lidande, sorn i närheten af sina hemvist skulle få tillfälle till arbetsförtjenst.
Om endast den andra banan skulle anläggas, hade de 11 mil att passera och skulle således icke kunna begagna detta arbetstillfälle i samma utsträckning och med samma förtjenst sorn om banan Herrljunga—Wenersborg anlades.
Ett ytterligare skäl för min åsigt hemtade jag äfven deraf, att om sistnämnda bana beslötes, kunde samma materiel användas som för den färdigbyggda Borås-banan.
Den åsigt, jag inom Stats-Utsk:t uttalade, vidhåller jag ännu och anser önskvärdt att banan Herrljunga—Wenersborg komme till stånd.
Utskrts förslag, vill jag icke nu yttra mig, då återremiss blifvit begärd och Utsk:t således kommer i tillfälle att ånyo utlåta sig om båda dessa banor i ett sammanhang.
Den siste värde talaren har fullständigt och fullständigare än jag redogjort för de skäl, som tala för att arbetet skall fortsättas mellan Herrljunga och Wenersborg.
Jag vill derföre endast hålla mig till det påstående, att bolaget skulle vara ofullständigt.
Iivari denna ofullständighet skulle bestå, kan jag för min del icke inse, Bolagsordningen är af K.
M. fast - 312 D«n 12 Maj e. m. ställd och teckningen har fortgått så, att af teckningssumman, 1,600,000 rdr, återstår endast 400,000 rdr, oell jag är öfvertygad, att om teckning försöktes i Wermland, der ett lifligt intresse för företaget försports, det icke skulle dröja länge, förr än äfven återstående beloppet vore tecknadt.