Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ridderskapet och Adeln med en utförlig framställning af den förödelse jag anser, så val nämnde förrådshus och deri befintelige effecter, som i öfrigt de Dära intill belägna Artilleriets och Fortifications boningshus , verkstäder och materialbodar, samt Götheborgs stads publika hus, såsom Tyska Kyrkan , f. d. Ostindiska Compagniets hus (hvil^ ket jag hört är i fråga att lör Statens räkning inköpas) Commendantshuset, Rådhuset, Tyska Präst- och Skolehusen, Sahlgrenska Sjukhuset och Fattigförsörjnings - Inrättningens Barraque blifva underkastade om eldsvåda yppar sig p| det, med ett antal af emellan 20 och 30 större och mindre trädhus bebyggda, så kallade Bil, till Ridd. o. Ad, Pr, t Band. 39 61» Den SI Februarii, Qvarteret lilla Berget, hvilket rundt omkring angränsas af ofvannämnde lägenheter.
I det stället anhåller jag ödmjukast, att mina detailler i ämnet, få såsom bilaga åtfölja denna min motion om bidrag af Statsmedel till inlösande och bortförande, efter med ägarne derom träffadt accord af ofvannämnde trådhus, i händelse Götheborgs Stad och Allmänna Brandförsäkringsverket, skulle vilja hvar för sig , efter en billig uppgjord repartition äfven tili ett sådant ändamål sammanskjuta medel för att spara sig en mångdubbel kostnad och förlust, som snart sagt är säker förr eller sednare.
Allegat till den af mig i Högloflige Ridderskapets och Adelns Plenum den 21 Febr. 1823 väckte motion, om anslag af Statsmedel, till inlösande af de nära vid Götheborgs förråder belägne trädhus, på det så kallade Qvarteret lilla Berget.
Qvarteret lilla Berget Den 21 Februarii. beläget j öfver alli tätt bebyggd med trädhus.
Vid ett olycksfall af eldsvåda i denna del af staden, under en händelsevis på samma gång varande sydvestlig storm (hvilken i följd af Götheborgs local, der alltid måste visa 6ig våld* sammast) synes mig! nämnde förråder blifva utsatte för en fullkomlig förödelie.
Icke alle* nast husets höjd gör det mera blottställdt för antändning, utan försvårar, kanske gör omöjligt, att med nödiga brandsegel i erforderlig hast åtkomma och förse det stupande taket derå, och de med ett dylikt arbete sysselsatte, skola dessutom ej länge kunna uthärda mot den qväfvande rök och hetta som gemensamt der angripa dem; hvarföre föga förhoppning kan äga rum, det icke lågorne snart från samma ställe uppgå, hälst, om man tillägger det ofruktsamma i försöket, att medelst sprutning hålla brandseglen tillräckligt fucktade öfver allt.
Bergningen af de i dessa förråder förvarade effecter anser jag aldrig kunna påräknas, knappast till någon del, sorn i jemförelse med det hela vore värd att nämna.
Ifrån det ögonblick elden fattat takresningen, skall den antända de närmast belägne persedlar af uppstapplade sängar, linne etc. som upptaga de Öfversta våningarne och det med en ogemen hastighet, enär till förekommande af mått- och mal-skador å der äfven i myckenhet liggande ylletyger, säiskilte inrättningar finnas , bestående af skåp, hvilkas sidor utgöras af på trädkarmar spänd buldan, öfverstruken med 6i2 Den 21 Februarii, beck-olja , hvars bränbara egenskap således skall mycket fortare sprida elden åt alla håll.
Hvad som äfven mycket kommer att försvåra bergoingen är, att en enda gemensam uppgång blott finnes till dessa förråder, och denne belägen vid den ändan af byggnaden , som ligger närmast det ställe hvarest jag' antagit elden utbrista.
Trängseln för de i dessa många trappor trafiquerande kan lägga ett stort hinder lör ändamålet om förmycket folk får befattning att på denna väg urdanföra hvad räddas kan.
Det är val sannt, att man genom beiintelige fönster och luckor har till lalle utkasta en stor del, tor att sedermera borttransporteras i säkerhet, af utanföre i sådant ändamål placeradt manskap; men härvid bör komma i öfvervägande, att Sjukhus Och Utredningspersedlarne äro af egenskap, att de genom eldgnistorne som då genast öfverhölja dem, antändas, åtminstone betydligen skadas} och, att gevären sönderslås och blifva till större delen oreparable genom ett så ovarsamt behandlande, hvartill kommer faran för det nedanföre med borttransportering sysselsatta folket då bajonetter och muskötkolfvar hagla iirän höjden. ]ag vill äfven förutse, att allt efter sorn taket å förrådet nedbrinner, tillkommer möjligheten af en vidsträcktare brand, emedan, vid ett redan förutsatt tillfälle af storm alla de i öfversta etagerna liggande sjuk- och utreduings-eflecter, trädbråte, linne och ylletyger, Den j i Februdrii, 813 deraf upprifva* från sine ställen och föras hvirfvelvis itände och antändande vidt och rundt omkring hela nejden.
En ögonskenlig fara uppstår då genom detta eldiägn för Tyska kyrkan, f. d Ostindiska Compagniets hus (hvilket jag hört är i fråga blilva allmänna Maga-i actns-inrättningens tillhörighet), Rådhuset, Commendantshuset, Tyska Präst- och Skolhusen, Sahlgrenska Sjukhuset och Fattigförsörjningsanstaltens Barraque, allt Statens och Götheborgs Stads publika Byggnader, som, oberäknadt de näimast vid sjelfva förrådet belägne Artilleriets och Fortificationens boningshus , verkstäder och materialbodar, ligga i nära angränsande omkrets af Qvarteret lilla Berget.
Den bästa dispositionsförmåga och presence d’esprit hos den vid elden befälhafvande och den yttersta ansträngning af de arbetande, skall blifva förgäfves, då så väl uppmärksamheten, som kraften, måste till äfventyr* deias at så manga särskildte håll , och dertill, med så delade intere«sen , att rädda hvar för sig.
Anledning synes således vara att någre mått och steg vidtagas, hvarigenom dessa Förråder in. m. blifva mindre blottställda lör brandskada
Att nybygga lägenheter på en tjenligare plats vore visserligen det bästa, om ej all möjlig besparing af Statsmedel vore nödig, men då ett sådant företag troligen skulle medföra en alltför stor kostnad och dessutom dst mästa af dt; sa så väl sorn andre gränsförråilerneg effecter, säkert blifva i framtiden lör-'
Den 21 Februarii; flyttade till Wanäs, när denna nya anläggning dertill hunnit erforderlig fullbordan, anser jag följande medel vara det rättaste till vinnande af ändamålet, nemligen:
Att, enligt ett med ägarne träffat billigt accord, Staten, Götheborgs Stad och Allmänna Brandförsäkringsverket, efter en uppgjord repartition, i förhållande till den risque, hvardera för det närvarande står, att förlora mer eller mindre vid ett sådant olyckstillfälle jag framställt, kunna inträffa, gemensamt inlösa alla trädhusen på lilla berget för att nedrifvas och bortföras; hvarefter detta qvarter i likhet med hvad för Götheborg förut är stadgadt af tomtägarne, ej fick bebyggas med annat äil stenhus.
Om genast behörige upplysningar i ämnet af vederbörande auetoriteter infordras, tror jag att Rikets Ständer kunna i denna sak besluta innan Riksdagens utgång, hvilket är af så mycket större vigt, som ingen åtgärd för detta ändamål sedan på en längre tid kan vara att påräkna; tilläggandes jag min öfvertygelse vara, att det är en, om jag så får säga, vårdslösande besparing att ej offra något för att förekomma mångdubbel förlust.
Nio 19.
Friherr* Rehbinder 3 Johan Fr edvie; Sedan år 1800 bär jag ej bevistat något Den 21 Februarii.
Riksmöte, således ej under vår nu ägande constitution.
Vid de 3:ne Riksdagar jag förut haft till* fälle öfvervara, har jag, inseende min egen ofullkomlighet ej någonsin vågat uppträda, för att sjelf inom en så upplyst samling, som Höglofl.
Men om ämnets vigt förbjuder mig tystnad, och så godt som tvingar mig att för lörsta gången anträda denna bana; så vågar jag ej allenast utbedja mig, utan äfven vänta Höglofl.
Ridderskapets och Adelns öfverseende godhet med de brister, som nödvändigt skola vidlåda novicen} och i förtröstan härpå ödmjukast framställa mina tankar, öfver det kanske hufvudsakligaste föremålet för våra öfverläggningar, hvilket jag under mitt korta Riksdagsmannakall, som börjades i Plenum den 12 dennes, kunnat inhämta, och lärer vara den allmänna förlägenheten i penningerörelsen, hvilken, ehuru en ej likgiltig nöd, dock ej får förblandas med verklig allmän nöd eller brist på fö doämnen, hvilken, prisad vare Försynen, som skänkt 0S3 goda år, aldeles icke kan komma i fråga, och om hvilken, den rapport till Hans Excellence StatsMinistern ifrån Malmö, hvilken vi nyligen läst i våra tidningar, meddelar en snillrik vederläggning.
En minskning och jämnare fördelning af våra tryckande pålagor, är väl det första som fl 16 Den 21 Februarii, faller i ögonen , då man erindrar sig varupriserne vid sista Riksdag, och varupriserne nu, hvilka för landtman i synnerhet verka få ofördelaktigt: men huru vinna en sådan minskning?
Huruvida dessa åro möjliga, vågar jag ej determinatift bestämma.
Utan att derföre inlåta mig i någon hufvudsaklig granskning, om de indragningar, som möjligen kunde bidraga till någon utlagornas betydliga minskning , hvilket öfverstiger mitt bedömmande, sorn sedan år lSoo, sysselsatt med mitt lilla enskilta, aldrig utan vid taxeringar deltagit i det allmänna, vidare än hvad hvar och en politisk kannstöpare tillåter sig, vågar jag dock enfaldigt tio att vår stående armée är större än den kunde behnfvas, sedan Nationalbeväringen är på ett så fördelaktigt sätt organiserad; att vår stora flotta, som b!o;t i anseende till construt tion, torde förtjena detta namn, men sorn i alla fall aldrig kan mäta sig med andra sjöstaters flottor, är öfverflödig, då deremot en stor skärgårdsflotta till försvarande af våra vidlyftiga kuster är högst nödvändig; och att den skara af i synnerhet civila embetsmän, hvarmed landet öfverflödar, äfven betydligt borde kunna minskas, om för princip bitr antagit, att hvarje embetsman använder sin hela arbetslörmåga i sitt kall, utan att vilja kasta den af sig på subalterner, hvilka såsom till en stor del utan lön, väl ej betunga staten, men för att kunna existera, dock så mycket mera nödgas höja commissionairs-arfvodet för de individuer hvilka ofta till sin olycka äro tvungne att til - Den 21 Februarii. lita rättvisan vid våra högre och lägre embetsverk.
En underdånig hemställning till Kongl. Maj.t om indragning utaf guld och silfver på de fläste uniformer, hvilken grannlåt så litet tyckes qvadrera med vår nationalfattigdom , skulle, om Kongl. Maj:t derå täcktes fästa nådig uppmärksamhet, kanske ej vara utan en hälsosam verkan på mindre lönie Subalterner och de löniöse embetrnännens bättre utkomst och således i sin mån rejaillera på det allmänna.
Att närmare detaillera allt detta och mera bestämdt uppgöra möjligheten af hvad jag framställt, öfverlemnas i någon skickligare och i dessa äiender mera förfaren än jag.
Men den kännedom jag i min inskränkta krets med undersåtlig och vördnadsfull känsla, kunnat inhämta om vår Nådiga Konungs landsfaderliga hjerta, hvaraf så talande bevis öfver hela Riket spordts, vågar jag tro, att vår Nådige Kor.ung skulle gå sina trogna undersåtares önskningar till mötes, hvilka ned lagde för Tbronen med sanningens oförställda språk, torde sällan, om ej vid ett Riksmötes ditkomma.
Om vår Nådige Konung, som af de honom närmast omgifvande ministär och embf tärnan , aldrig får höra annat än en beskrifning af den lyckliga välmåga sorn öfver allt råder; 618 Deri 21 Februarii. om Kongl. Majtt under sina resor kring landet finner glädjen lysa i allas ansigten, (och hvilka bekymrets skrynklor skulle icke jämnas vid åsynen af en nådig, af en god Konung, som med så mycket skäl kallas landets får;) om säger jag, äreportar, hvilka isynnerhet borde resas i hvarje trogen undersåtes hjerta, och andra högtidligheter, ej utan kostnad anställda, skulle hos Kongl. Maj;t åstadkomma den tankan att den allmänna välmågan framkallade dessa offer, hvilka af folkets tillgifvenhet, utan afseende på dess belägenhet framkallas; så borde det vara dess ministrars och embetsmäns skyldighet att upplysa om det verkliga förhållandet.
Kanske torde desse herrar och män ej vilja bedröfva Kongl. Maj.t med uppvisandet af den sanna taflan, hvilken ofta skulle framte nog stark skugga: men jag vågar tro att deras skyldighet att sanningsenligt framställa det rätta förhållandet, hälst deras embeten ålägga dem, ej blott en skyldig consideration att ej med mörka framställningar bedröfva Kongl. Maj:t utan äfven att vara undersåtarenas tolkar, om den nöd som i allmänhet trycker dem och af Konungens embetsman ej kan ignoreras, I stället ser man våra officiella tidningar öfverflöda med prunkande rapporter från de fleste af våra Landshöfdingar, med ståteliga beskrifningar från regeringen, om den allmänna välmågan, hvilka oftast motsägas af allmänna ställningen.
Huru såg man icke 1819, då missväxt på hö och vårsäd nog allmänt, utom i Skåne, tryckte hela landet, i dessa tidningar beskrifva den höga tillfredsställelse
Den 21 Februarii. 619 Kongl. Majit under sin resa haft att ge jorden öfverallt välsignad med härlig gröda af alla slag! och huru motsades icke detta af Kongl. Maj;ts egen landsfaderliga blick, som korttid efter Dess hemkomst till hufvudstaden, utfärdade en Nådig Förordning om skjutslegans förhöjande!
Jo, för den dyrhet och brist, som i anseende till den förr om. nämnde missväxten, öfverallt ägde rum på foder och vårsäd.
Hvad vidare den nog allmänt rådande penningeförlägenheten angår, torde visst till en början orsaken behöfva sökas hos nationen sjelf, hvars smak för all slags luxe hälst med utländska vahror, hvilka så tungt nedtrycka vår handelsvåg, i sednare åren så omättligt tilltagit ; och dernäst i felagtiga financiella åtgärder, mera vållade af Riksens Höglofl.
Som sådan torde få anses den författning, sorn efter alla filial— Disconternes indragning och Bankens öfvertagande af Riks - Disconten , vidtogs.
Desse Capitalister som hade tillfälle att glå under sig Den 2i Februarii. alla Adier i Disconten , fingo nu äfven en gifven utväg, ej allenast att öka sin iörmögenhet, utan att samla rikedomar på behöfvande medborgares bekostnad; och denna B*nk deremot , kunde nu vid öfvertagande af Riks-Disconten ej nöj* sig med mindre an nära 6f procent och straffränta på köpet då bristande omsättning } på dagen, ej agde rum, äfvensom att låntagare» ej fick sig till godo beräkna den bevillningsprocent, sorn Sevi llningsförordningen ej allenast tillåter u'an föreskrifver, hvarigenom en liten sten blifvit lagd pä den börda som nedtrycker hvarje låntagande, i synnerhet landtman/ som således äfven får betala bevillning för den skuld bäti i Disconten häftar före, och för att än mera försvåra desse laner, som så betydligt borde medverka till penningerörelsen , vidtogo Riksens Ständer vid jSi8 års
Riksdag den författning att vid omsättningen hvarje halft år f del eller 20 proc. af primitiva lanecapitalet skulle inbetalas.
Efter en sådrn åtgärd, mine Herrid i hvad belägenhet är isynnerhet jordbrukaren?
Låtom oss ett ö~ gor.blick granska hans ställning.
En jordbrukare har exempelvis en liten egendom som med någon skuld behäftad, dock är tillräckelig att utom räntan för skulden, med famille indragit lefva af.
Denne jordbrukare biir händelsevis satt t förlägenhet för. jag vill antaga en liten summa af 2000 R:dr.
1 den ort der jag är boende, och jag har anledning förmoda tift det ej är bättre på andra orter, finnes ej någon utväg att få låna denna summa, om ej a! den dass medborgare, sorn, kände undsr
Den 91 Februarii, namn af barmhertige broder, bistå sin jämncbristen och nästa mot 15, ao, ja efter berättelse ofta till 50 a 60 procent.
Skrämd tor denna höga ränta och lyckligtvis ännu ägande vänners lörtrornde som borga för honom, vänder han sig till Disconten och blir hulpen.
af egna tillgångar är det omöjligt; ty man kan ej vänta att med svält och nakenhet kunna spara hop denna summa till behofvets stund.
Se då mine herrar! då nödgas denna landtman lenina sig till samma dass af, jag vågar säga, blodsugande menni&kor, den han f ar förut undvek, för att på kortare tid få låna de 2:ne gånger om året förfallande omsättningar; och följden häraf blir; hvilken? jo den, att vid brukande betalning till den barmhertige brodern, han blir lagsökt, naturligtvis dömd, att under utmätnings- eller bysättningstvång, betala; och hvad har han således att välja?
Jo, antingen att låta sin lösa egendom först, och om den ej är tillräcklig, den fasta sedan springa, eller förlora sin frihet.
På detta sätt torde en stor ds 1 executiva försäljningar vållats och flere familier blifvit biagta till tiggarestafven.
Och vid dylika tillfällen, mine herrar! då framträder den rike som genom sitt inflytande bidragit till dess landsförderfliga författningar, och slår un. der sig hans lilla egendom, för ofta mindre än halfva värdet.
622 Den 21 Februarii, En annaa orsak torde kunna uppsökas i den nog ursägteliga hog eller nästan råge, att odla, hvartill man i allmänna hushållsskrifter så rundeligen blifvit uppmanad och de förr varande höga sädespriser föranledt, hvilka lofvade om ej en rik, dock en tillräcklig ersättning för möda och förlag.
Denna väntade ersättning skulle förfela, då production genom ett så allmänt bemödande öfversteg hvad som uti ett mera folkfattigt land kunde förtäras.
Följden häraf skulle blifva, nedsatte priser, bristande afsättning och öfverflödets förvandlande i bränvin, denna på moral och physique så menligt verkande vara, då den till öfverflöd nyttjas, och ändå blef öfverskott, emedan den ymniga potatoesplanteringen ökade bränvinsämnetstillgångar.
Jo en vunnen lättare afsättning och transport med dea begärliga varan.
Någon annan betydlig vinst, om debet och credit vid briinvinsbränningen nogauppgöras, om i räkningen förlagetnoggrant upptages och tillfälliga afbränningarej uteslutas, torde knappast äga iutn, då naturligtvis en öf: verflödig tillgång nödvändigt verkar nedsatt pris, som tili någon del ofta handt redan, och med klok beräkning framdeles än ytterligare skall uppstå, i den mån detta yrke, såsomdet hittils enda afsättningsgifvande, skall än me - Deri 21 Februarii, 623 ra utvidgas.
Den olyckliga inflytelse denna vara har på arbetslönernas stegring, hvarigenom i synnerhet landtmannens förlägenhet ej obetydligt ökas, utan att den arbetande, ehuru med en efter varupriserna nog hög dagspenning, har deraf den förmån man borde vänta, emedan den större förtjensten alltid nästan åtgår till bränvin, matte vara allmänt känd.
Ständer beviljat odlingslån i Ba»ken mot låg ränta , N. B. då odlingen företages på oländig mark:
Men då det vilkoret dervid blifvit bifogadt, att efter 3 års förlopp, årligen inbetala 10 procent af capitalet så frågar jag hvar och en förfaren hushållare, hvilken odling kan på sådan mark som är föreskrifven, efter 3-ne års förlopp förse dess ägare med så stor afkastning, att den utsatte afbetalningen, utan tillskott af egna särskilda tillgångar kan bestridas, och om ej således ändamålet är förfeladt; hvilket bäst bevises deraf, att utaf de till odlingslån gjorde anslag, en betydlig del är obegagnad, hvilket under en herrskande penningsnöd, knappast borde förväntas.
En tillgång för landtman, att på ett ägande qvantum säd, deponeradt i närmaste Magasin mot någon billig afgift, eller att på en sedel af en köpare till dess säd, på o, 4 å 6 månaders credit, ty utan den, lärer föga afsättning äga rum, och på denna sedel försedd med behörig borgen och säkerhet, antingen få låna i 624 Den ai Februarii.
Banken i likhet med Bruksägare mot lindrig ränta, elier i Disconten i händelse räntan der blir nedsatt, hvilket bör kunna förmodas, kunde till någon del afhjelpa förlägenheten för större egendomsägare.
För den del af allmogen sorn ej kunna hafva större poster att på ofvannämnde sätt använda, borde kanske Magazinsinrättningen vara en resouree i goda år, då priserne i följe deraf äro låga, emedan i svåra år afsättning ej gerna saknas, då Magazinsinrättntngen ej eller be höide inlåta sig i någon upphandling, utan tvärtom dä hälla de behöfvande elen i goda åren uppköpte spannemål tillhanda, för ett efter de allmänna prisen lämpadt, inen modereradt pris.
Af en mera sakkunnig än jag, torde flera utvägar kunna uppgifvas tili afhjelpande af den förlägenhet, som besynnerligt nog, inom detta ständ blifvit satt i fråga, huruvida den existerar eller ej.
Saken talar ty värr nog tydligt för sig sjelf och torde således ej af ett särskildt Utskott, ehuru gagneligt detta verkeligen kan vara, närmare kunna utredas, än hvad allmänt är kändt.
Skulle väl den tryckande penningeförlägenheten behöfva något starkare bevis, än att belänte Den 21 Feiniar beiänfe egendomar ej vid aurtioner .kunnat försäljas till Bankens i egendomen ägande fordran.
Detta bevisar efter mili tanka, att den mindre bemedlade i brist af tillgång på penningar, ej kan, och Capitalisten i alvagtan al än bättre tider och än facilare priser, ej vill inlåta sig i någon hindel.
Den åtgärd som i låneväg blifvit vidtagen att låta låntagare förskottvis utbetala bevillningen för det låntagne capitalet och den vid räntans liqviderande sig till godo beräkna, var så väl uttänkt af Capitalisten, att han det - igenom undandrog sig all betalning till Staten för sina capitaler, hvarmed !den betryckte låntagaren så i 1 des betungades.
Iden fräckt af Östergöthland sorn jag bor, känner jag ej mera än tvenne,båda af vårtstånd, ochden ena nu medlem af vårt Riddarhus, hvars noggranna iagttagande af Bevillningsiörordningens föreskrift, alltid på det strängaste och aktningsvärdaste sätt observeras; och frugtansvärdt äro de på andra orter lika tunnsådde.
Må derföre efter min tanka aila sädane liqvider upphöra långifvare och låntagare emellan och hvar betala för sig.
Det svaras kanske att då kommer man ej åt capitalisten med sin ej synbara förmögenhet.
Jag tror dock att det vore möjligt, så vida han ej låter sina capitaler ligga ofrugtbara i bureauen, och då bör han slippa att betala.
Blir tillgång på allmänna låneutvägar mot nedsatt ränta; sa torde speculationerna på andras obestånd ej blifva så Bil. till Ridd, o. yld.
Fr. i Band. 40 Den 21 Februarii, lönande, och möjligtvis capitalisten föranlåta®,' om ej att låna på billigare vilkor än hittils, åtminstone i handel eller manufacturier af alla slag göra sina capitaler fruktbärande och i detta fall blir Statens vinst gifven och rörelsen mera liflig än hittills.
Jag vågar ock yttra en önskan till öfverflödets hämmande, ej en förbjuden införsel, som alltid har lurendrägerier i följe med sig* Utan ett förbud att förbruka allt hvad nu för* ut till införsel varit förbjudit, hvaremot fri införsel kunde kanske lemnäs på a dt ting, emot en mer eller mindre hög tull efter varans umbärlighet, och strängt straff, som utan nåd och barmhertighet
Öfvergiek tulltörsnillaren och den tullbetjent som beträddes art genom efterlåtenhet på hvad tätt som hälst hafva till tullförsnillning medverkat.
En fullkomlig näringsfrihet, lossad från allt skråtvång, är ock en sak, bidragande till mera lättad lefnadsförtjenst, hvarföre jag i allt hvad det vidkommer, förenar mig med de Herrar som derom redan väckt motioner.
Detta mitt vördsamma anförande, hvilket med åsigter i olika ämnen likväl hafva samma syftning torde få åtfölja, de i desse afseenden, förr inlemnade memorialer och yttranden* till Stats- och OeconomieUtskottcn.
Den 21 Felruarii. 637 N:o 20.
Grefve Gyllenborg, Juhan Henning:
Vid sista Riksdag har jag på då anförde grunder, tillstyrkt det Konungens Befallningshafvande borde föreskrifvas, att med undanH tag af sådane kungörelser, sorn angå tillkänri2gifvande af auctioner, efterlysningar efter förrymde personer m. m. till JustitiseCanzlerea och JustitiseOmbud^mannen hvarje månad insända ett exemplar af alla öfrige i utgående kungörelser sorn röra allmänna och enskiltes rättigheter och skyldigheter, i ändamål, att d« samma måge af JustitiacCanzelleren och Justitieombudsmannen granskas.
Deröfver hafva i Lagutskottet delade meningar uppstått, som föranledt till framställning af tvenne alternativer i Betänkandet af den i4 Maji 1818, det ena till bifall, det andra till afflag, af mits motion, hvilken sedermera genom RiksStåndens pluralitet, blef afslaget, inen, som jag nu, i afseende på frågans betydlighet och de af Lagutskottet sista Riksdag aniörde skäl, anser mig icke sakna anledning, att Riksens Stan; ders pröfning åter underställa, med förklarande, att denna motion icke är föranledd af någon serskild händelse, eller erhindran vid nå-‘ gon af Konungens Befatlningshafvandes åtgärder, hvilkas lagenliga behandling af ärender, jag visserligen icke betviflar, utan blott af den allmänna nytta mig synes kunna blifva en följd af bifall, tiR förslaget.