Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om meningen skall vara någon med alla dé communicationer i della ämne, som sedan år 1809 ägt rum emellan Konungen och Ständerna, med alla de ganska stora kostnader, som blifvit nedlagda, icke blott i penningar, utan äfven i arbete, i flit, forskningar och snille vid förslagets utarbetande, samt med alla de utgifter, som åtgått till dess utskrifning och tryckning, äfvensom nu sednast i och för lableauernes uppgörande; om meningen är, att vi skola få en lag, som, fastän den i några detaljer kan anses hafva brister, af nationen och Regeringen sjelf blifvit erkänd, ntt till sina hufvudsakliga delar hafva företräde framför den gamla samt vara af högsta behof påkallad, åtminstone hvad criminal* lagen angar: så tror jag, att frågan ej längre bör uppskju* tas på Sländernes sida, utan att de böra göra allt hvad de kunna, för att komma till målet, hvarigenom Ständerne åt* minstone kunna visa, att det ej är deras fel, 0111 nationell längre blir i saknad af ett förhättradt lagverk.
Det är af sådan anleda, jag anhåller, att Konungens förevar, skrifvelse måtte remitteras till LagUtsk. med bifogande af den anmärkning, eller om man så vill kalla den, den motion å min sida, såsom tillägg vid den i BondeSf. gjorda, att LagUtsk. måtte inkomma till Ständerna med betänk, öfver antagande af begge de nya lagförslagen, likväl med villkor, att de ej må sättas i verkställighet förr än samma år nästa riksdag inträffar, emedan denna mellantid blir nödvändig 5 H. 4° 3 i4 Dc 0 22 April. för vidtagande af åtskilliga anstalter och nya inrättningar, dels i afseende på domstolarnes på landet organisation lill permanenta, och dels i afseende å fängelse-systemet.
Jag lager mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att fiågätj härigenom kommer i ett helt annat och vida fördelaktigare skick i afseende på dess slutliga afgörande.
Det kan visserligen icke nekas, att vissa betänkligheter kunna äga rUtfr för Ständerna, alt antaga ett sådant förslag, utan alt ingå i granskning af alla dess detaljer}, men jag tror, att man, vid närmare begrundande af saken, skall finfla,- att detta slutligen är enda medlet att komma lill ett resultat.
Låta nit
Ständerne de särskildta hufvodstyckena uppställas i ett betänk. hvart för sig, samt pröfva och antaga dem jemväl hvart för sig; så kunna lagförslagen redan vid denna riksdag ingå till Konungen, och af Regeringen utan fara antagas med tillägg af det villkor, att de ej skola träda i verket, förrän i slutet af samma år, nästa riksdag inträffar, da Regeringen mycket väl hinner vara färdig med de propostr till ändring af det antagna lagförslaget, hvartill en blifvande närmare granskning kan föranleda.
Vi komma emedlertid då på en helt annan, fördelaktigare grund; ty då blir hvad som skall pröfvas icke hofvndsaken utan undantagen.
Jag anhåller följaktligen ont den K. skrifvdlsens remitterande till LagUlsk., med den anmärkn. jag nu haft äran framställa.
Hvad först angår behandlingen af denna K. skrifvelse, skulle jag föreställa mig,- att den icke erfordrar annan åtgärd af R.
St., än att läggas till handlingarna.
Denna skrifvelse tyckes nemi. endast vara meddelad ad notitiam.
Den innefattar icke något förlag eller ens en åsigt, som i något afseende kan lända LagUtsk. till leijla ing.
Af dessa skäl tror jag för min del,- att den ej bör remitteras till LagUtsk., utan blott läggas tili handlingarna.
1 öfrigt har det säkerligen ej undfallit någons uppmärksamhet, utan har hvar och en, som intresserat sig för saken, säkert med bedröfvelse sett, huru detta vigtiga lagstiftnings-ärende blifvit af Regeringen behandlndf.
Ständerne vid sista riksdag beslöto, enligt hvad R. o. Ad. har sig bekant, afl en Tableaucomile' skulle nedsättas, för alt utreda skiljaktigheterna emellan gamla lagen och det nya lagförslaget, samt göra en åskådlig framställning deraf.
Redan då hade ej mindre Hofrätterne och Högsta Domstolen än åtskillige domare i landet afgifvit sina utlåten öfver det civila lagförslaget, men deremot var hvarken Hofrätternes eller Högsta Domstolens utlåt, infordradt öfver criminal-lagförslaget.
I anledn. deraf begärde Ständerne, alt Regeringen äfven öfver sistnämnda förslag mätte infordra Hofrätternes och Högsta Domstolens utlåCn.
Dermed dröjdes likväl, eller Regeringen hade åtminstone så liten omsorg att tillse verkställigheten af hvad Ständerne Den 22 April. 3.5 hegart, alt Hofrätterne icke började sill arbete förrän 3 år efter sista riksdag.
Detta har också föranledt, att
Flofrätternes utlålm öfver criminal-lagförslaget icke förrän för 5å6 mariader sedan inkommit till Högsta
Domstolen, som således ej heller förr kunde företaga granskningen af förslaget.
Detta, m*ne herrar! dr orsaken hvarföre criminnl-lagförslaget i fullständigt skick icke heller vid denna riksdag kunnat öfverlennäs till R.
St., oaktadt det icke lärer vara tvifvel underkastad!, att det just är detta lagförslag, som är af högsta vigt alt få antaget.
Det synes således icke vara ali bygga sina slutsatser på lös grund, om man från Regeringens behandlingssätt af lagförslagen drager den slutsats, att Regeringen önskar, att dessa förslag åtminstone så sent som möjligt må blifva af Ständerna antagna.
Då jag likväl icke delar denna åsigt, utan tror att de principer, som särdeles i criminal-lagförslaget öro utvecklade, böra så skyndsamt sorn möjligt införas i vår straff-lagstiftning; så instämmer jag i det fallet med den siste talaren, att, i anledn. af den skrifvelse Regeringen nu aflålit, anmoda LagUtsk., genom särskild motion, hvilken jag nu tager mig friheten framställa, alt till Ständerna inkomma med utlåt, öfver det nya eriminal-lugföi slaget.
Det är visserligen sanni, att LagUtsk. för fullgörande af detta arbete borde hafva tillgång till HofVätternes och till Högsta Domstolens utlålm, och att den enkla ordningen varit, att Regeringen gi(Vit en propos , som kunnat tjena Ständerna lill ledning; men då nu icke så skett, så tror jag Sländerne icke äfventyra något derigenom, alt de till Konungen ingå med criminal-lagförslaget, sådant det är af comiteen afgifvpl och derå begära Konungens sanclion.
Jag är visserligen säker, alt en sådan sanclion icke lemnäs vid denna riksdag, likasom jag bet v i fia r , att någon i anledn. deraf föranledd contra-propos. lill Ständerna kan medhinnas, och jag är således icke nog lycklig alt med den siste talaren kunna föreställa mig, att den nya lagen kan komma att v|d innevar. riksdag beslutas, vare sig med eller utan villkor, i afseende på liden, då ilen skall vidtaga lill eflerlättelse; men jag tror, att ett beslut om dess antagande af R.
St. skulle innebära en ganska kraftig opinionsyttring, för alt förmå den nya Styrelse, som jag hoppas, alf vi någon gång skola få se annor lunda än i förhoppningen, alt vid en snart blifvande riksdag till Ständerna inkomma med en contrapropos.
, innefattande förslag till de förändringar i criminallagen, som
Regeringen kan finna för landet nyttiga och af omständigheterna, såsom t. ex. enny princip för byggnad af strafF-fängelser m. in., påkallade.
Det är of dessa skäl som jag, jemte yrkande, att den K. skrifvelsen endast må läggas till handlingarna, anhåller alt nu få vacka en motion i den syftning, som jag här tagit mig fl iheten i korthet utveckla, och som jag skall till prot. skriftligen aflemna. 3.0 D o 11 22 A j. r i 1.
Mot det resultat, som den förste lalaran i detta ämne framställde, nemi. en remiss till LagUtsk. på K. M:s förevar, nåd. skrifvelse, emot detta resultat har jag intet alt anmärka.
Jag instämmer också så till vida uti anhållan om remiss till LagUtsk. sorn jag skulle tro, alt det redan vore mycket vunnet, om LagUtsk. ville afgifva ett preliminärt betänk., anglde sältet att komma till något slut i detta vigtiga ämne, ett amne som icke blir nöjaktigt afhulpet, derigenom att man brådskar för mycket.
Men den förste talaren har framställt icke blott ett missnöje med Regeringens dröjsmål att inkomma med propos., ang:de det nya lagverkets antagande, utan äfven ett klander emot den comité', som haft sig uppdraget att författa utredning eller jemförelse emellan den gamla lagen och det nya lagförslaget.
Om skiljaktigheternas utredande måste anses lika angeläget för den ena Statsmakten, sorn för den andia; så må man icke glömma, att Ständerne vid sista riksdagen ansågo skiljaktigheternas utredande vara af den vigt, att sådant borde föregå all pröfning af målet.
Den naturliga orsaken dertill var, att då Jagförslaget innehöll systemer, innefattande med hvarandra sammanbundna principer, var det icke att begära, det alla 4 RiksSt:ns ledamöter skulle mäkta hvar för sig afväga de verkliga skiljaktigheter, som förefunnos.
Jurister borde dertill förordnas, och jag ber att få erinra om ännu en begäran, eller, rättare sagd t, om ett motiv, som Ständerne i deras und. skrifvelse till Konungen framställde, men jag icke kunde fatta, att den förste talaren omnämnde.
Detta motiv var alt Inbleauen skulle utvisa skiljaktigheterna, så att den, såsom orden lyda, kunde leda till lättnad för afgörandet.
Någon annan instruetion har comitcen icke fått. K. M. behagade till comite'en öfverlemna Ständernes begäran och anbefalla comite'en att verkställa denna begäian.
Nu då comileen fann, alt redogörelsen öfver skiljaktigheterna borde vara af den natur, att den kunde leda till lättnad för afgörandet hos Ständerna, var det måhända icke skadligt, att comitcen upptog allt hvad Ständerne i hvarje fråga behöfde veta, d. v. s. upptog icke blott jemförelsen emellan de gamla och nya lagrummen, utan äfven motiverna, som förauledt förändringarna, äfvensom Hofrätternes och Högsta Domstolens yttranden derom.
Nu qvarstår jag vid den mening, alt om comileen underlåtit något af allt detta, så hade klandret varit skäligt och mycket svårare än nu.
Om måhända nitet att fullgöra allt hvad af comitcen kunde påräknas förauledt till den ledsamma påföljden, ali comite'ens arbeten kunnat gå upp i vidlyftighet mot sjelfva lagförslaget; så är detta ett fel, som bör förlåtas för sitt motivs skull, hvilket var att göra det bästa man förmådde.
Antager man nu, alt skiljaktigheternas utredande var lika nödvändigt för deu ena Statsmakten, sorn för den andra; så och då Regeringen icke D en 11 A ji i i l. förr än första dagarna af denna riksdag emottog lableauen, hvilket härrörde deraf alt comite'en ej hade befallning att loir än till denna riksdag inkomma dermed, hvartill åter anledningen var, att Ständerne ej hade hegart den, förrän till nästa riksdagen, och jag vågar tillägga, att om den också hade blifvit hegard förut, hade en sådan begäran ej kunnat efterkommas, linner man, alt uti denna för Regeringen och Ständerna lika nödvändiga utredning ligger den naturliga orsak, hvarföre Regeringen icke inkommit och ej kunnat inkomma med en propos. i ämnet.
För mig är det så klart som vatten, att man ej billigt v is kunnat begära del.
Om comiteens ledamöter, som halt sig uppdraget att framställa sk i I jak ti g liderna, skiljt sig i metod, så var det helt naturligt, alt de olika meningarna skulle gå hvar sin väg.
Det bar handt, såsom det alltid bänder, att pluraliteten afgifvit comileens betänk., men den enskilde ledamoten valberättigad att följa sin öfvertygelse, sin metod, hvilken linn ansåg vara den rätta.
Det var jag, som ingick med särskildt yttrande, och jag inser icke, alt lagstiftande makten på något sätt förlorat derigenom, alt 2:ne tableauer linnas, af hvilka man kan följa hvilkendera man behagar.
Jag har icke i min officiella tableau infört några anmärkningar, ty dertill bade jag ingen rätt, men uti det förslag till tableau jag utgaf för allmänheten, för att mottaga rättelser, dem jag sedermera kunde iakttaga, har jag framställt icke mindre än 88 anmärkntr, hvilka jag hoppas oell otvifvelaktig! förväntar att en gång, då vi komma till afgörandet, skola komma att granska.
Det är sannt, alt en del af dem icke äro riktade emot lagförslaget, ulan Ivel tom emot Högsta
Domstolens yttranden deröfver, samt innefatta försvar för lagförslaget, men denna del är ganska ringa.
Största delen af mina anmärkntr äro riktade emot hvad jag tror utgöra misstag i nya lagen.
Dessa anmärkntr, mine herrar! hafva redan 2 a 3 år varit meddelade till allmänhetens kännedom, men ännu bar man ej försökt att vederlägga dem, och, all egenkärlek åsidosatt, vågar jag bedja om ursägt, för det jag tror, att största delen af dem icke kunna vederläggas.
Visserligen bar man den utvägen att acclamationsvis antaga lagförslaget och kasta anmärkntna under bordet.
Å ja! men hvad den förnuftige tänkaren och efterverlden skola säga derom, det öfverlemnar jag åt en livar att bedomina.
Del är hufvud sakligen i anleda, af af de anmärkningar, som blifvit gjorda i afseende på tiden, hvilken blifvit använd vid denna frågas behandling sedan sista riksdagen, som jag hegart ordet.
St. uttryckte sig vid sednasle riksdag genom en underd. skrifvelse af drn 26 Nov. i834, att de vid den riksdagen icke kunde öfverlemna sig åt att företaga den granskning af lagförslaget, som var nödig, och att de, i au - 3iS Den jj April. ledn. deraf, såsom ep angelägen handling begärde, alt en jemförelse-tableau öfver hela lagverket skulle uppgöras emellan gamla lagen och det nya lagförslaget, samt att derjemte borde utmärkas följderna af hvad den fordna Lag-comi* toen utfört, i det den öfverflytta! de i civil-lagen befintliga straffbestämmelser till criminal-lagen, på det alt en blifvande granskning så för Regeringen, som för R.
St., mätte derigenom kunna underlättas.
Ar i835, mot slutet af året, organiserades den särskilda comité', hvartill R.
St. sålunda gilvit anledn., och år 1836 satte denna comité' sig i verksamhet.
Till samma comité' öfverlemnades således besörjandet att uppgöra denna tableau och att utmärka allt hvad Lag-comite'ens arbete kunde nödga att göra utmärkt. lin ledamot af denna sednare comité' har nyligen upplyst, all detta arbete fordrade både tid och ilen största uppmärksamhet.
Detta synes också för något hvar vara en ganska gifven sak; och då man betänker, att den nu existerande lagen fordrade tnångfalldiga år för dess granskning och slutliga afgörande, så torde det icke finnas underligt om, sedan ifrågavar lagförslag blifvit färdigt, ett eller annat qvinqvennium kan vara nödigt, innan det kan granskas oph antagas.
St. uttryckte sig också i deras förenämnda skrifvelse på det sätt, att de begärde de omförmäldu upplysningarna, för att af dem begagnas vid granskningen å en eller flera riksdagar.
Ständerne hafva således tydligen tillkännagifva, att de apse granskningsåtgärden icke böra vara något hastverk, utan erfordra den största betänksamhet.
1840 den 18 Jan. inkom tableauen öfver civil-lagen och nu nyligen har Högsta
Domstolen fulländat granskning gen af criminal-lagen.
Skiljaktigheterna uti criminal-lagen, äro nu öfverlemnade att uppgöras af den särskilda comite'en. och den der egentligen föredragande ledamotens inträffade sjukdom har vållat något dröjsmål.
Uti Konungens förevar, nåd. skrifvelse är upplyst, att då icke tableauen öfver civil-lagförslaget, och ej heller crimiual-lagförslaget, samt ännu mindre tableauen deröfver voro inkomna, var det icke möjligt för Regeringen att, utan uppoffring af andra vigtiga göromåls handläggning, företaga en sudan granskning af detta ämne, som fordrades för afgifvande af en formlig propos. till R.
Också föreställer jag mig, alt något hvar, soln känner ämnet, samt vill och kan vara opartisk , skall finna denna Regeringens åsigt fullkomligt billig och riktig.
Emedlertid synas mig, så väl de öfverlemnade upplysningarna, som äfven skiljaktigheterna vara af nytta för Ständerna; och de äro, hvad skiljaktigheterna angår, lillen början ett uppfyllande af hvad Ständerne hegart.
Så snart skiljukligheterna vid criminal-lagföi slaget hunnit fullbordas, är natin ligtvis afsigten att äfven till Ständerna öfverlemna dem; oell då Högsta Domstolens utlåt, öfver detta förslug är att simi t förvänta, förmodar jag, alt utsigten är alt jemväl
Do n 22 A ju' i I.
3ig öfverlemna dess prot.
Derigenom uppkamma, efter inin <ri/ike, fullständiga materialier för R.
St. ätt taga denria fråga i öfvervägande; och jag skulle, lika med hvad dea förste och siste talaren i delta ämne nämnt, tro, att om LagUtsk. får emottaga alla dessa upplysningar, kommer Ulsk i tillfälle alt hos R.
St. föreslå det lämpligaste sättet för den slutlig;! granskningen, så väl lios Regeringen, som hos R.
Beträffande de i Konungens skrifvelse omnämnda Särskilda proposrr i åtskilliga delar äf (luvar, lag, hufvudsakligen i öfverensstämmelse med de föreslagna grunderna i den nya lagen; så förhåller det sig så dermed, att sedan längre lid tillbaka flerd sådana ämnen blifvit behandlade, och största delen deraf redan genomgått Högsta Domstolens granskning.
De äro således snart att förvänta till den slutliga föredragningen inför K. M., och den nya Jitsl,Statsministern har derå erhållit fullständig förteckning samt således haft tillfälle att derom laga nödig kännedom.
Anlednm (ill dessa amneus särskilda behandling har varit behofvet att på något sätt fylla den lucka, sorti hufvudsakligen i afseende på strafflagarna uppstår, derigenom att comiteens lagförslag 1111 icke kan komma till fullständig granskning och slutligt afgörande, och då vid riksdagen, enligt hvad Hr Landtm.
Upplyst, en betydlig mängd vigtiga ärenden änflu aro oafgjorda, torde ifrågavar. proposrr, utan att man behöfVer befara att riksdagen derigenom skall utsträckas utöfver tillböilig längd, kunna företagas och af R.
Hvad åter angår, att man hade bort dröja med detta meddelande tills den nya Jusf.Statsministern blifvit tillsatt, så förhållei' det sig så, alt beslutet derom var fattadt, innan en ny Just.Statsminister var Utsedd.
Då det icke syntes
Vara skäl att fördröja
On cötnmunieatioO, söm R.
St. sjelfVe begärt, och då flera afgifna ullåtin voro fullkomligen färdiga att öfverlemnas till R.
St., fanns det hvarken i förhoppningarna eller i något annat förhållande något gilitigt skäl till dröjsmål med meddelandet.
Det gafs således full anleda, till commUnicationcns afgifvände, sådan den nu är; Och jag skulle tro, att det vöre af verklig nytta för säken, såsom ledande till upplysning och skyndsam verkställighet, 0111 K. iVl.s nåd. skrifvelse, jemte åtföljande Upjilysningar, remitterades till LagUtsk., hvarom jag anhåller.
Frölich, David?
Utan att förneka de stora anledntna till tadel öfver sättet, hvarpå denna fråga allt ifrån flera riksdagar tillbaka varit behandlad af Styrelsen, vill jag för min del förklara, att jag anser för R. o. Ad. samt R.
St. i allmänhet rättast, att icke så mycket considererä historiken i denna fråga, utan snarare lagga vigt på, huru den nu bör behandlas, för alt komma till ett ändamålsenligt slut.
Minst af allt vill jag fästa mig vid det försvar, 3io Den aa April. som en ledamot af R. o. Ad., hvilken tillika är ledamot af sednaste Lag-comite', här framställt.
Försvaret för denna comité' och dess förhandlingar ligger hufvudsakligast deri, att den varit tillförordnad.
När frågan först förevar, att Ständerne hos Konungen skulle framställa begäran om denna coroite's tillförordnande, så vet jag åtminstone, att min öfvertygelse var, att delta steg tjenade lill intet.
Min öfvertygelse grundade sig derpå, att en ytterligare comites tillsättande, för alt utreda hvad en föregående comité' gjort, och fullkomligt motiverat, var och måste blifva ändamåls1 ös t, då jag icke kunde förutsätta, att 3 personers tanke, eller utveckling derom, såvida man ej ville granska sjelfva förslaget, skulle leda till någon öfvertygelse för R.
St. i allmänhet.
Det är väl af samma ledamot åberopadt, alt en ”utredning af målet borde ske;” men om man vill fästa minsta uppmärksamhet på hvad det är för ett mål, som är i fråga, nemi. ett helt lagförslag, så hemställer jag om det är länkbart, alt någon utredning af särskilde personers tanke om ett sådant lagförslag kan bringa Ständernes samtliga ledamöter till någon klarare öfversigt af hela förslaget, än om de helt simpelt företagit sig läsningen af den ursprungliga Lag-comiteens förslag.
Alla tableauer öfver skiljaktigheterna aro i min tanke öfverflödiga, emedan den, som kan bedomina ett sådant lagförslag, icke lärer underlåta att sjelf § för § genomgå det nya förslaget, jemföra det med gamla lagen och inhemta skiljaktigheterna, samt således sjelf söka grunderna för sitt omdöme, då han såsom deltagare i lagstiftningen skall yttra sig.
Att få en ytterligare massa af tableauer att genomgå, kan på intet vis fortskynda Ständernes arbete i denna sak.
Det var således vid förra riksdagen, mflhändå endast på det Ständerne icke måtte underlåta att på något sätt tillkännagifva sin fortfarande önskan, alt detta lagförslag måtte få någon behandling, som Ständerne beslöto att till Konungen ingå med den und. skrifvelse, som haft den sednase Lag-comite'ens tillförordnande till påföljd.
Sådan var min tanke då, och den har icke undergått någon förändring genom framkomsten af de s. k. tableauerna.
Samme värde ledamot har önskat, alt med den K. skrifvelsens remitterande till LngUlsk., det skulle begäras af samma Utsk., att det må uppgifva sättet på hvilket detta mål skull behandlas.
Jag tillstår, att jag icke vet, hvarifrån en sådan ide'e kommer.
Jag vet icke, att LagUtsk. har mer än ett sätt att förfara, och det är att yttra sig öfver lagförslaget.
Jag vet icke, huru någon annan regel än 87 §:n Reg.Ftn skall kunna af LagUtsk. tillämpas, och att det skulle göra hemställan 0111 iakttagande af något annat sätt eller afen behandling, som ej instämmer med grundlagens föreskrifter, torde vara något illusoriskt, emedan LagUtsk. icke har rättighet att inkomma med ett sådant för - Den 22 April, förslag, utan ilen fråga, sorn möjligen kan väckas om cn förändring af det i grundlagen stadgade behandlingssättet, åtminstone måste beredas af Coust.Utsk., i följd hvaraf en förändring ej kan vinnas, förrän vid en efterföljande riksdag.
Detta tycker jag, för min del, vara klart sorn vatten.
Nu är, mine herrar! det afgifna förslaget, och isynnerhet criminal-lagförslaget, hvilket jag specielt vill hålla mig till, af den beskaffenhet, att om Konung och Ständer samfäldt komma till ett beslut om dess antagande; så är det dock omöjligt, att verkställigheten deraf kan äga rum, förrän många år efteråt.
Hvar och en som litet tittat på criminallagförslaget, har sett, alt deruti är infördtett helt nytt bestraffnings-systeme, som icke kan träda i verksamhet, förrän man förbered t sådana inrättningar, der fångar kunna vårdas på ett ändamålsenligt sätt, och der de åtskilliga gradalioncrna af svårare och lindrigare fängelse, soini detta lagförslag förekomma, kunna effectueras.
Det är således nödvändigt, att åtminstone röride criminal-lagen så tidigt som möjligt fatta ett beslut, för att icke till en alltför aflägsen framtid uppskjuta ändamålet att få en ny och bättre crimilial-lag.
Således och då jag icke ser hvilken, vare sig till upplysning eller till sakens ullimata slut ledande åtgärd, LagUtsk., i anledn. af de s. k. tableauerna, skulle kunna vidtaga, och den nåd. skrifvelsen, efter hvad jag kan finna, icke innehåller annat än en framställning, som, lindrigast sagdt, skall innefatta ett slags excuse för det långa dröjsmålet samt uteblifvandet af en propos, i ämnet, samt enär för mig hoppet om en sådan propos., det må hvila på den gamla eller nya ministeren, måste efter sakens natur försvinna, sedan tiden så långsamt försvunnit efter det första frågan samt criminal-lagen och möjligen äfven eivil-lagen kunnat komma ifrån Konungen med propos. lill Ständerna; så kan på dessa skäl, och utan att förresten vilja inlåta mig i historiken af målet, jag icke annat än instämma deri, att förevar.
K. skrifvelse må läggas till handlingarna, och den af Ilr Dalman väckta motion remitteras till LagUtsk., dervid jag får foga min enskilda önskan, att Utsk., efter en ingress, som ungefärligen innefattar de moliver, hvilka jag nu i egenskap af enskild representant haft äran till prot. framställa, ville komma in med förslaget och tillstyrka detsammas antagande in totum et tantum, emedan jag anser detta vara enda utvägen att komma till något hufvudsaklig! beslut.
Jag är öfverlygad, att R. o. Ad., likasom de öfriga RiksSttns ledamöter, när jag talar om massan, måste finna sig vara mindre i tillfälle att bedömma det nya lagförslagets intrenseka qvalitet.