Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under den tid af året, då skördens bebeskaffenhet säkrast gifvet' sig tillkänna, samt landtmannens transporter af spanmålen i allmänhet äro eller nyligen varit lättast verkställda, och om derjemte det span målspris, livilket skulle anses som ett minimum för tullens sänkning, bestämdes så pass högt, att spanmålen aldrig uppgår dertill utan under verkliga missvextår.
På dessa skäl synes
Svenska spänmålstullen rätteligen bestämmas, om, jemte antagande af K. M:s till R.
St. gjorda förslag, att tullen blir på hvete i r.'dr 24 sk., på råg och ärter 1 r:dr, på vicker sk-, på korn och bohvete 36 sk., på hafre 24 sk., derförutan bestämdes, att de år, då Stockholms torgpriser Under hela loppet af Augusti månad uppgå till eller öfverstiga 9 r:dr b:co per tunna, hälften råg och hälften korn, nedsättes tullen å dessa båda sädesslag öfver hela Riket för nästpåföljande 4 månader till 24 sk. b:co.
Remit - Den 5 Augusti e, m.
Remitterades till Bevilln.Utsk. i sammanhang med återremissen af Bevilln.Utsk:s utlåt.
Ånyo föredrogs Const.Utskfs den l5 sisth Juli och den i dennes på hordet lagda mern.
JN:o ig, med förslag till ändring uti Reg.F:ns 35 §.
Då vid detta förslag ingen anmärkn. gjordes, förklarade Hr Frill. o. Landtm., att det, enl. 56 §:n Reg.F:n, borde hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Föredrogs ånyo Const.Utskts den 25 sisth Juli och den i dennes på bordet lagda mein.
N:o 20, med förslag till ändring uti 34 §!n Reg.Fm.
Hr Lef're'n, Joli.
Äfven jag anser en ändring af Reg.Ftns 34 § nödig, men under en åsigt, som i vissa fall är fran Utsk:s skiljaktig.
Som Konungen enligt 35 §:n Reg F:n kan, utan föregående ransakning och dom, fiån embetet skilja Statsråd och Just.eancelleren, men icke ledamöter af Högsta Domstolen; så synes klart, att dessa 2:ne slags embeten äro hvarandra i detta fäll väsendtligen olika, och att de således icke egna sig att blifva föremål för enahanda lagbestämmelse i fråga 0111 rättighet att jemte dem innehafva eller utöfva annat allmänt embete.
Jag instämmer fullkomligt i Utsk:s förslag, för så vidt det rörer Högsta Domstolens ledamöter; men i fråga örn Statsrådets är jag af annan tanke, saint anser för det allmännas tjenst förmånligast, alt den Konungen i nåder för godt finner alt till Statsråds- eller Just.cancellers-embetens utöfning kalla, må kunna bibehålla förut innehafvande embete, dock under förbehåll att han, i likhet med hvad för R.
St:s Just.ombudsman stadgadt är, under sin tjenstetid i egenskap af Statsråd eller Just canceller, icke må annan allmän embetsmannabefattning utöfva.
Genom ett sådant stadgande skulle följande tvänne, som mig synes, väsendtliga fördelar vinnas: 1:0 att Konungen, utan hinder af ekonomiska hänseenden, kunde, med större lätthet än i annat fall, från dessa vigliga embetens utöfning entlediga personer, hvilka dertill befunnits äga mindre passande egenskaper, än som vid deras förordnande förmodats; 2:0 att de män, Konungen kallat till dessa vigtiga embeten, måga, utan hinder af ekonomiska förhållanden, kunna frånträda rådgifvare-embetet, när de finna det allmännas bästa sådant kräfva.
Man kan visserligen invända, att de nu anförda skälen, 11 H. 13 D e ii 5 Augusti c. m. till ändring i vissa delar af livad Utsk. föreslagit, liro af ekonomisk och således af underordnad art.
Men om man, såsom vederbörligt är, betraktar förhållandena inom landet, sådana de uro, och ej sådana man önskar alt de vore; så torde man nödgas medgifva, att förevar, ärende väl tål att närmare öfvervägas; hvarföre jag vördsamt anhåller, alt betänk. måtte varda återremitterad! på de af mig anförda grunder, samt alt R. o. Ad. täcktes förklara detta utgöra dess gemensamma anmärkn. mot förslaget i dess närvar, form. R. o. Ad. känner nogsamt mina åsigter om lyckan för landet att varda hugnad med en s. k. allena styrande ministere; en inrättning, som det nu för en tid blifvit på modet alt högligen Införda, och som den sig s. k. fria pressen redan länge påstått utgöra föremål för en allmän national-önskan.
Då således den anmärkn. jag tagit mig friheten göra mot Ulskts förevar, förslag är gynnande för den ministeriella myndigheten, i det den afser att lätta rådgifvares afgång, när omständigheter sådant påkalla; så hoppas jag, att mina politiska motståndare inom detta Hus icke hafva anleda. att ogilla, utan fastmera att understödja min framställning.
Egentliga anicdn. till mitt förslag måste ligga i öppen dag för hvar man, som flärdlöst betraktar tidsförhållandena i förening med våra embets- och tjenstemäns ställning.
Vi hafva vedan sett, och vi komma sannolikt att än vidare få se tätare ombyten inom dessa höga embeten i Staten, än hitintills ägt rum.
Jag vill nu icke ingå i betraktelser öfver huruvida sådant kan komma att lända till landets fromma eller icke.
Men viss är jag derpå, att mången redlig och duglig, men medellös man skall neka att mottaga sådana på en gång ansvarsfulla och föga lockande uppdrag, såvida honom ej lemnäs utväg att kunna återgå till sin förra befattning.
Om detta icke öfverväges och tages i beräkning, så blir deraf en gifven följd, att rådgifvarekallet antingen kommer att blifva några rika adliga eller ofrälse familjers egendom, eller ock falla i händerna på lycksökare, som mera afse egen fåfängas ögonblickliga tillfredsställande, än landets väl och belåtenhet.
Tiden är ond; en välment varning må vara på sitt ställe. liv von Hartmansdorff, Au g.:
Jag har förut en gång under detta riksmöte om detta ämne yttrat tänkesätt, öfverensstämmande med dem Hr Lefren nu uttalat.
Jag anhåller att ytterligare få fästa R. o. Adts uppmärksamhet derpå och hoppas, att då jag försöker vederlägga Utskts förslag, Hr Landtm, icke må anse mig göra en motion i motsatt riktning, eller således afbryta den bevisning jag nu vill utföra; ty jag ser svårligen huru jag skulle kunna hufva fri - D c ii 5 Augusti c. m. 99 het att vederlägga ifrågavar. förslag, utan att med detsamma upptaga motsatsens riktighet.
Coust.Utsk. har ansett ledamot af Statsrådet eller af Högsta Domstolen icke böra få tillika innehafva annat embete, ej heller till dess förrättande förordnas.
Jag skulle deremot anse rikligast vara, om b "ide Statsråd och Just.råd finge förordnas till dessa befattningar, på samina sätt, hvad Statsråden beträffar, som Just.- ombudsm., nemi. att de bibehölie sina förra embeten, hvilka under liden af andra förrättades.
Om så skedde, kunde man förvänta, att mången, som nu alldeles icke vill mottaga ett Statsråds-embete, af farhåga att, när han derifrån entledigades, se sig sjelf med hustru och barn försatt i brist, för att icke säga armod, skulle göra tvertom sedan denna våda vore undanröjd.
Konungen finge således ett vida större antal dugliga män att välja på, än nu kan vara fallet.
För embelsmännen medförde det den frihet och sjelfständighet i handlingssättet, som man alltid bör önska hos embelsmän, särdeles de högsta.
För Konungen och Ständerna medförde en sådan inrättning äfven en större frihet, att, så vidt det af de sednares tillgöranden berodde, entlediga sådana embelsmän, än för närvar, äger rum, då det personliga deltagandet kommer emellan.
Jag kan således ej finna annat, än att det både för Riket-, Konungen, R.
St. och embelsmännen sjelfva vore det aldrabästa.
Det medförde ej heller behof af särskilda pensioner åt de afgående, när de icke vore så gamle, att de i alla fall hade ratt dertill.
De återginge till sina förra befattningar, och dermed väl.
— Hvad Högsta
Domstolens ledamöter beträffar, skulle förhållandet vara enahanda, med den skilnad, attén person, som vore af Konungen kallad till ett sådant förtroende, ej kunde af Honom derifrån skiljas, hvarigenom domarens oberoende vore bevaradt.
— Hvad åter beträffar R.
Sits förhållande till ett föroidnadt Justitiaeråd, så blefve det likadant som nu till ett befullmäktigad!.
Skilnaden i det hela vöre endast den, att Just.rådet kunde, när han behagade, afgå från Högsta Domstolen, utan alt befinna sig på bar backe.
I ett land med så ringa befolkning som Sverige, kan utan lätteligen föreställa sig, att de personer, som äro användbara till de högsta embetena i Riket, ej kunna vara så talrika, att man kan ombyta dem hvart qvartal, eller ett pär gånger om året, eller hvad det kan blifva hädanefter.
Då är det ock nödvändigt tillse, att åt dem beredes en sådan ställning i samhället, att man för Rikets tjenst verkligen kan påräkna alla dem, som Konungen anser tjenlige dertill, och att vägran till de högsta embetens emottagande icke blir det vanliga förhållandet utan blot t undantag.
Skulle man ej så tillställa, så fruktar jag, med Hr Lefren, att det icke blefve de dugligaste och ärligaste män i landet, som skulle mottaga sådana embeten, utan snarare lycksökare och sådana, med hvilka Riket icke blefve.väl betjent.
Jag ön - 100 Du ii 5 Augusti c. m. skar således, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att Ståndet ansered inskränkning i nu gällande grundlags-stadgnnde obehöflig.
Jag kan visserligen icke bestrida, att de siste värde talarne haft mycket skäl för de anföranden de afgifvit, men det är en pligt för lagstiftaren att icke låta sig imponeras af ögonblickets behof eller sådana tilldragelser, som för tillfället måhända kunde gifva en ganska gilltig anleda, att från en vigtig lagstiftningspi incip göra undantag.
De värde talarne hafva, icke utan anleda, af närvar, omständigheter och de särskildta förhållanden, som äga rum inom vårt land, kommit lill den slutsats, att Konungen måhända skulle komma i bekymmer för tillsättande af sin Conselj, såvida de ledamöter, som i densamma skulle ingå, icke hade en reträtt öppen till förut innehafvande tjenst, hvarigenom de kunde se sin framtid tryggad för sig och sina familjer.
Jag billigar anlednm till en sådan tanke, men å andra sidan nödgas den försigtige lagstiftaren äfven betänka hvilka följder möjligen kunde uppstå genom en dylik princip.
Då jag nemi. förutsätter, att nationen i Konungens Conselj vill hafva en garanti för sin constitutionella frihet, vet jag icke, om det vore försigtigt att i lagen medgifva, att Konungen skall kunna, så ofta Han behagar, i sitt Statsäd incommcndera tjenstemän från militära och civila platser, för att under kort och måhända den möjligen kortaste tid utöfva detta maktpåliggande embete under förehafvande af ett särskildt för landet mer eller mindre vigtigt regeringsärende.
Jag ber R. o. Ad. besinna med livad slags vigt och hvad slags värdighet såsom
Konungens rådgifvare sådane personer skulle kunna inträda i en dylik temporär befattning, måhända endast för ögonblicket, och med hvad slags constitutionel ansvarighet de skulle kunna uppträda inför nationen och dess representanter, om de voro, alt jag så må säga, blott lånade från öfriga tjenstebefattningar i Riket.
Att sådana förhållanden medgifvas i lagen kan jag icke godkänna, ehuru de måhända i inånga fall kunde vara lampliga för ögonblicket.
Jag kan således på intet vis godkänna, att en sådan princip skulle insmygas i vår grundlag, eller att It. o.
Ad. skulle såsom sin gemensamma tanke uttrycka den mening Hr von Hartmansdorff uttalat, utan får jag, i motsats dertill, tillstyrka godkännande af Const.Utskts förslag.
Jag kan icke instämma med den siste värde talaren i fråga om de vådor, han trott kunna uppkomma deraf, att ledamöter af Konungens Statsråd skulle vara berättigade att tillika innehafva annat embete.
Jag instämmer hufvudsakligen i de slutsatser, som i detta afseende blifvit framställda af den talare, som först uppträdde.
Jag tror att, långt ifrån att borttaga den rättighet, Den 5 Augusti e. m. toi • som för närvar, finnes för Statsråden att innehafva militära embeten, borde en sådan rättighet utsträckas ufven lill de Statsråd, hvilkas befattningar varit af annan natur, likväl aldrig med rättighet att utöfva det förut innehafda embetet eller att åtnjuta några inkomster deraf.
Anledntn till denna min åsigt är enkel, nemi. den, att Konungen, vid valet af sina rådgifvare, icke bör vara inskränkt ensamt inom den class af embetsman, som äger tillräcklig enskild förmögenhet, för att utun afsaknad kunna hvad dag som helst afgå från Statens tjenst.
Denna class är inom vårt land icke synnerligen talrik, och måhända äro stalsmanna-talangenia inom den icke mindre tunnsådda, än inom de öfriga classerna.
I alla fall, och utan afseende på den större eller mindre mängden af sådana talanger, lärer det vara ett ändamål, som måhända aldrig bör lemnäs ur sigte, att söka så begå, alt Konungens rådgifvare må kunna vara på en gång de mest upplyste, dugligaste, ärligaste och skickligaste män inom samhället.
Till vinnande deraf är också nödvändigt, alt valet måtte vara utsträckt till så många classer inom samhället, som möjligt.
Om man åter antager den stränga lagstiftning, som Const.Utsk. nu föreslagit, torde det blifva omöjligt för en tjensteman, som icke har enskild förmögenhet och måste vara betänkt på sin familjs underhåll, att våga sig in på den vådliga banan att vara Konungens rådgifvare.
Man vet att de parlcmentariska majoriteterna i alla länder förändras under olika skiften.
Den som vågar försöket att på dessa höga platser gagna fäderneslandet, måste derföre alltid vara beredd att förr eller sednare lemna dem.
Den som föreställer sig något annat, räknar åtminstone pä hvad som är ganska osäkert.
Således blir ju slutsatsen den, att antingen måste den man, som, utan enskild förmögenhet, eller då han är beroende af den lön Staten lemnar honom, emoltager Konungens kallelse, af fosterlandskärlek drifva?
ända derhän, alt han är färdig uppoffra sitt eget och sin familjs väl, eller också måste lian afstå från försöket att på den banan vara sitt fädernesland nyttig.
Jag kan icke finna, att någon våda uppstår genom antagande af den motsatta meningen.
Horn har visserligen talat om, att Konungen kunde incommendera tjenstemän till sin Conselj, för att på kort tid begagna dem för vissa åtgärder.
Om man någonsin vill föreställa sig försök af denna oblyga art, så hemställer jag, 0111 det vore konstigare alt värfva personer från gatan, än alt incommendera tjenstemän.
Del torde i alla fall icke vara omöjligt att erhålla uslingar, som ville låna sig åt dylika försök, och måhända vore det lättare alt få dem annorstädes, än ibland tjenstemanna-elassen.
Jag kan icke föreställa mig att det vore med behörig form öfverensstämmande, alt återremittera Const.Utsk:s betänk., blott med åsigter och moliver, sådana som Hr Lefren framställt.
Jag tror att del fordras att föreslå en redaction, sorn af II. loi Den 5' Augusti c. m. • o. Ad. kan förklaras utgöra dess gemensamma tanke; oell jag hemställer, om det i detta afseende skulle anses olämpligt att föreslå:
Statsministrar, Statsråd eller Just.canceller må icke tillika annat embete utöfva eller inkomster deraf uppbära.
Justitiairud må icke annat embete innehafva eller utöfva.
Hr von Troil liar mot mitt anförande begagnat ett argument, som jag har svårt att vederlägga, då lian nemi. förutsatt möjligheten deraf, att Konungen skulle i sitt Statsråd kunna från gatan inkalla sådana uslingar, sorn utan samvete, utan kunskaper och utan något slags förtjenst skulle våga inträda i denna Conselj, och således äfven möjligheten af en Regent, som kunde taga ett sådant steg.
Jag har talat om möjligheten af att Konungen skulle incommendera, jng nyttjade delta ord, och ville dermed säga, att
Konungen kunde nyttja sådana öfvertalande talesätt, som för dessa embetsman vore detsamma som ett commando, alt biträda Konungen, i händelse
Han vore i förlägenhet att fylla ifrågavar. platser med personer från embetsmanna-liierarchien, vare sig den militära eller civila.
Jag har vid ett sådant tillfälle ej förutsatt, att de personer, som emotlogo en sådan kallelse, skulle göra det af låga bevekelsegrunder eller af begär att medverka till något landsförderfligt regerings-företag.
Men jag har tänkt mig möjligheten, att desse einbetsmän kunde vara fullt duglige och förståndige i det facil, hvaruti de varit anställde, utan att hafva de kunskaper, som gjorde för landet nyttigt, att de för tillfallet inträdde i Konungens rådkammare; hvaremot jag föreställer mig, att många i öfrigt ganska hederlige och duglige embetsmål! icke kunde utan verklig våda lemnäs inträde i Konungens Conselj.
Det är så jag sett saken, och jag blir fast vid min öfvertygelse, att de höga och vigliga embeten, sorn för Konungens ministrar äro afsedda, böra äfven verkligen vara af den höga betydelse och vigt, att de ej må anses, om jag så får säga, såsom tillfällighets-handräckningar ät Konungen.
Frih. C ede r s t rom, Anders:
Den nu föreslagna grundlags-förändringen afser egentligen 2:ne ändamål.
Det första, att Statsråd och Högsta Domstolens ledamöter ej må innehafva några andra tjensler, och det andra, att de ej må förordnas till dylika tjänster, under det de äro Statsråd eller ledamöter af Högsta Domstolen.
Örn jag äfven skulle instämma i den mening, som i förstnämnda afseende af Hrr Lefrén, von Troil och von Hartmansdorff blifvit yttrad, så kan jng dock alldeles icke instämma med deni i förkastande af den sednare åsigten.
Det lärer vara temmeligen klart, att tillsvidare-syslemet, eller den sed, sam 1111 blifvit ganska allmän, alt endast tillförordna tjenstemän, och att en ordinarie tjensteman blir förordnad att bestrida en annans tjenst, Den 5 Augusti e. ra. under det en annan eller tredje tjensteman skall bestrida bans egen o. s. v., är ytterst skadlig, isynnerhet om detta förhållande kan äga rum med Statsrådets ledamöter, oell de, med bibehållande of sina platser, förordnades till landshöfdingar och dylika embeten.
Jag får derföre föreslå, att om också den första delen af förslaget, nemi. alt ifrågavar. embetsman ej må hafva någon annan tjenst, skall utgå, åtminstone den sednare delen må få qvarstå, eller atl de ej må förordnas till bestridande af andra tjenster.
Jag ur hufvudsakligen förekommen af den sista varda talaren.
Jag fann i Ulsk. intet behof af den första ändringen, nemi. att förbjuda Statsrådets och Högsta Domstolens ledamöter att tillika innehafva andra embeten, isynnerhet som jag ej vet att någonsin några andra än Statssecreterare, Hofcancelleren och Just.cancelleren blifvit förordnade att förestå dessa sysslor-, med bibehållande af deras förra embeten; och nu är det redan förbjudet att något Statsråd må tillika innehafva annat civilt embete.
Jag tror det kan vara nödigt att bibehålla det gamla stadgandet om tillåtelse för en militärperson att, med bibehållande af sin gamla tjenst, vara Statsråd; ty det kunde kanske vara svårt att få dem, som hafva tillräckliga kunskaper och nog mognad erfarenhet, för alt vara Konungens rådgifvare, om man ville utesluta alia innehafvare af högre militära functioner från tillfället att i Statsrådet begagnas.
Jag medger dock, att den ministerielJa ansvarigheten förlorar något af sin betydelse, derigenom att de hafva en annan befattning tillika: ty de behöfva icke vara så rädde att förlora sina rådgifvare-platser, då de hafva ett annat brödstycke alt taga till.
Men den andra delen af Ulsk:s förslag anser jag deremot vara af stor vigt, nemi. att icke någon ledamot af Statsrådet eller Högsta
Domstolen må kunna förordnas att förrätta annat embete tillika, och det är så mycket angelägnare, som vi haft långa tiders erfarenhet af att sådant skett, eller alt
Statsråds-ledamöter blifvit förordnade att förestå Öfverståth.-embelet, presidentskapet i collegier o. s. v., hvilket jag anser ytterst menligt och böra genom ett grundlagsstadgande förekommas; hvarföre jag äfven vågar tillstyrka, att R. o. Ad. behagade förena sig i den gemensamma tanke, som talaren näst före mig föreslog, att nemi. det blott må vara Statsrådets och Högsta
Domstolens ledamöter förbjudet att förordnas till bestridande af annat embete.
Jag bör icke upptaga tiden med någon utveckling af den åsigt jag velat framställa, och anhåller derföre blott att få förena mig med lii Cederschjöld, som uttryckt hvad jag i denna fråga tänkt.
Frih. Cederström, Jacob: Mot Const.Utsk:s yttrande öfver Hr Rosenqvists förslag till ändring af 34 §-‘n Reg.- Dcu 5 Augusti e. m.
F:n anhåller jag få göra en anmärkn., nemi. den, att Utsk. här föreslagit ändring i 34 §:ns sednare period.
Denna § är i 3 punkter indelad, d. v. s. den första börjar med orden:
De uti denna Reg.
Form, och slutar med ordet beklädas.
Den andra perioden innehåller:
De 2 Ine Statsministrar ne innehafva Rikets högsta värdigheter; och den sista:
Statsråden äga lika anseende med Generaler och Justitiae råden med G en era I - I ieu te na n t er.
Om nu Const.Utsk. menar med sednare perioden den niedlersta, eller den som börjar med orden: de alne Statsministrarne, och skall i dess ställe inflyta den nu föreslagna meningen, så försvinner i denna § bestämmelsen att Statsministrarne skola innehafva Rikets högsta värdigheter.
Är det åter meningen, att den föreslagna perioden skall inflyta i sista punkten eller vid slutet deraf; så möter den omständighet, att i första punkten står:
"De ”i denna Reg.Form bestämda nya embeten, Statsministrarnes, ”Statsrådens och Justitiaei ådens, skola uppföras å Rikets stat ”och må icke af någon tillika med andra civila embeten ”beklädas;” i följd hvaraf slutet af §:n lomme att innehålla ett återupprepande af hvad §:ns början omnämner.
Ett sådant grundlagsstadgande eller förslag dertill hoppas jag icke kunna af R. o. Ad. godkännas, utan bör Const.Utsk. anmodas att uppgifva ett fullständigt förslag lill den redaction Utsk. anser §:n böra erhålla; ty såsom den af Utsk. blifvit föreslagen, kan den icke få lyda.
Jag torde måhända vara skyldig alt bedja R. o. Ad. om ursägt derför att jag lärer talat ganska otydligt, då jag förra gången yttrade mig, emedan en värd ledamot, som icke har sin plats synnerligen långt ifrån mig, stigit upp kort derefter och förklarat sig skilja sig från mig i den omständighet, alt han ansåg det ligga vigt deruppå, att Statsrådets och Högsta
Domstolens ledamöter ej må kunna förordnas att bestrida annat embete.
Med honom hafva 2:ne andre ledamöter sig förenat.
Jag skulle likväl tro, alt den redaction, jag föreslog till R. o. Adis gemensamma tanke, innehöll, att ledamot of Statsrådet icke kunde tillika utöfva annat embete, ej heller några inkomster deraf uppbära, och att ledamot af Justitiserådet ej kunde hvarken innehafva eller utöfva annat embete.
Jag kan icke förstå, huru en person kan förordnas att bestrida ett embete, som han hvarken äger rätt alt utöfva eller uppbära inkomsterna utaf.
Jag kan således ej finna annat, än att hvad desse värde ledamöter åsyftat, innefattades i den redaction, jag tagit mig friheten föreslå.
Hr Cederschjöld har fnnnit någon betänklighet vid att tillåta ledamöter af Statsrådet innehafva andra embeten, äfven med den inskränkning jag föreslagit.
Han anser, att den constilutionella ansvarigheten blefve förmin - Den 5 Augusti e. m. io5 minskad, derigenom att ledamöter af Statsrådet, vid deras blifvande afgång, kunna vara betryggade alt få återgå lill de tjenster, de förut innehaft och utöfvnt.
Jag medger att Ilr Cederschjöld har så till vida rätt, att den constilutionella ansvarigheten vore betydligt större, om dermed följde, att den person, som förlorade Ständernes majoritet och derföre nödgades afgå ur Statsrådet, ovillkorligen skulle svälta ihjäl, men för att ernå detta ändamål fordras också, att genom grundlagen föreskrifva, att han ej Får hafva enskild förmögenhet, ty i annat fall blir den constitutionella ansvarigheten för penninge-aristocratien jemnt och nätt så inskränkt, sora Hr Cederschjöld ansåg skadligt, då embetsmanna-classen ingår i Statsrådet.
Horn har yttrat en betänklighet emot min mening, den nemi., att personer skulle kunna för tillfället incommenderas att i Statsrådet taga inträde och öfvervara vissa mål, för att sedan lemna sina platser derstädes.
Den värde ledamoten har sedermera förklarat sin mening så, om min uppfattning varit riktig, att en Statsråds-ledamot borde vara en sådan person, sorn icke påräknades blott för något visst tillfälle, utan i allmänhet vore duglig att vara Konungens rådgifvare, samt att Grefven ville förekomma, det någon blott för tillfället skicklig måtte af Konungen begagnas.
Jag tror icke, alt om ett sådant stadgande, som det jag anser riktigt, skulle af Ständerna vidtagas, dylika missbruk verkligen inträffade.
Konungen någonsin på det sättet begagnade sin rätt att inkalla medlemmar i Statsrådet, så är det naturligt, alt han med detsamma nedsatte embetets värdighet.