Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt, att om del äskade anslaget bifalles, skulle sådant föranleda till enahanda önskningar från andra församlingar.
Jag går så långt, att om flere församlingar befinnas i samma belägenhet som de här ifrågav., mäste det vara deras rätt alt erhålla statens biträde.
Det finnes väl icke någon högre pligt inom samhället att uppfylla, än att söka utbilda dem, hvilka befinnas uti ett halfbildadt tillstånd.
På grund af dessa skäl, anhåller jag om återremiss å denna punkt i betänk.
Jag anhåller att hell kort få besvara Hr von Rosens yttrande, alt det skulle vara ett ganska farligt prejudikat, alt anslå statsmedel till presterskapets aflöning.
Jag beder att få nämna det betydliga belopp statsmedel som förut varit lemnade till dylika ändamål.
Vederlaget, som på många ställen uppgår till 400 ndr och deröfver, är icke annat än statsmedel.
För öfrigt får jag fästa uppmärksamheten på angelägenheten deraf, att kapellpredikanter, hvilka komma alt anställas vid de nya kapellförsamlingarna, och illa aflönas, hvilket ovilkorligen måste inträffa, om aflöningen skall utgå af församlingarna.
Det är af yttersta vigt att inom församlingarna finnas religionslärare af utmärkta egenskaper, men för att erhålla desse män fordras äfven, alt de i sitt vigtiga embete äro befriade från ekonomiska bekymmer.
Behofvet af sådana personer är ännu större inom de nya kapellförsamlingarna, der christendomen icke fått rötter uti församlingsboarncs hjeltan och der den bör allt mer och mer utvecklas.
Med de inskränkta tillgångar desse kapellförsamlingar äga, må man icke vänta, att erhålla utmärkta personer till lärare.
Då staten anvisat medel till församlingarnas bildande, är det ock statens pligt att lemna medel till presterskapets aflöning, då församlingarnas tillgångar härtill icke förslå.
Sedan åtskilliga talare begärt återremiss å denna punkt får jag, på grund af hvad jag nu haft äran nämna, förena mig i samma anhållan. 382 Dea 0 Maj f. m. B. o. Ad. ansåg de emot den ifrågavar.
4:de punkten gjorde anmärkmr föranleda till densammas återremitterande.
Då 9:de hufvudtiteln föredrogs, beslöt Ståndet, som jag vill minnas, uppå hemställan af Hr Silfverstolpe, att med behandlingen af den 16:de punkten deruti, hvilken angick kyrkovaktare- och klockare-löner i Finnmarkerne skulle anstå, till dess att nyss återremitterade 4:de punkten uti 8 hufvudtiteln blifvit handlagd.
Månne icke till följd häraf tillfället nu är för handen att företaga till pröfning berörde uppskjutna punkt uti 9:de hufvudtiteln?
Hr Gr. o. Landtm, erinrade i anledn. häraf, alt R. o. Ad., vid öfverläggningen om StatsUlsk:s utlåt. rör:de 9:de hufvudtiteln, beslutat att med pröfningen af de deri förekommande 13 och 16 punklerne skulle anstå tills R. o. Ad. pröfvat det förevar, betänk.
, och att följaktligen nämnde punkter borde förekomma i den sålunda stadgade ordning. 5 och 6 punkterne.
Hvad Ulsk. i dessa punkter yttrat, blef af R. o. Ad. bifallet. 7 punkten.
Den i afseende på denna punkt af Hr biskop Hedrén afgifna, vid Utsk:s utlåt, fogade reservation, upplästes på begäran af
Ilr von flartmansdorff, som sedermera anförde:
Som mig synes, har biskop Hedrén till öfverflöd visat behofvet af anslag åt ifrågavar. tjenstemän.
Skälet, hvarföre ett sådant anslag borde beviljas, är icke blott, att det behöfves i anseende lill omöjligheten för tjenstemännen att förena alla de befattningar, som åtfölja tjensten, utan det finnes äfven ett annat, nemi. det, att tjenstemännen varit hittills aflönade förnämligast med beräkning på sportler.
Sådana äro numera lyckligtvis i aftagande sedan R.
St. i allmänhet sökt gifva tjenstemän bestämda löner på det att de prejerier, som gemenligen åtfölja sportelsystemet, måtte förekommas.
När nu vid aflöningen inom Rikets öfrige tjenstegrenar sådana grundsatser gjort sig gällande, hvarföre skulle de icke tillämpas i fråga om konsislorii-notarierne?
Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. så mycket hellre måtte bevilja återremiss af denna punkt, som hela anslaget, lieräknadt för de 12 stiften, icke utgör mera än 2160 r:dr, en summa som är ganska ringa mot de fördelar, hvilka med henne skulle vinnas.
Då R. o. Ad. synes hafva för afsigt, att bevilja alla begärda anslag, finnér jag visserligen alt det icke lönar mödan, att nu uppträda mot beviljandet af ifrågavar. anslag; men jag anhåller likväl att få fästa uppmärksamheten derpå, att konsislorii-notarierne icke hafva så ringa inkomster af de s. k. sporllerne, och då deras aflöning hitintills varit för dem tillräcklig, tror jag icke, att det är skäl att, under en tid då statsmedlen tagas i anspråk till flera vigtiga föremål, nu Den 0 Maj f. m. 383 bevilja den ifrågavar. tillökningen, hvarföre jag anhåller om bifall till betänk.
Såsom skäl för bifall lill Utsk:s ifrågavar. betänk, har den siste talaren åberopat de sportler, konsistoriinotarierne hafva att tillgodonjuta.
Den värde ledamoten lärer då icke hafva lemnat någon uppmärksamhet åt det af Hr von Hartmansdorff uppgifna förhållande, att sporllerne numera äro i aftagande och att det jemväl är lyckligt alt så är.
Det måste naturligtvis alltid vara en fördel, att man vet hvad man har att i årlig löne-inkomst påräkna, och att den, som har att hos en embetsmyndighet något tillrätta, icke må i minsta mån kunna föreställa sig, att målens utgång beror af hans frikostighet mot den, som dem handlägger.
Uti sin reservation har biskop Hedrén ådagalagt, alt konsistoriinotarierne äro öfverhopade af mångfaldiga bestyr; och om dem icke beviljas tillökning till aflöning åt deras amanuenser, måste desse aflönas af konsistorii-notariernes egna, icke öfverdrifna inkomster.
Denna omständighet jemte de tilltagande göromålen hafva ovilkorligen till följd, alt ganska få konsistorii-notarier längre lid qvarstanna vid berörde syssla, utan måste, efter några års tjenstgöring, för deras bättre utkomst och af trötthet vid notariatets börda, söka pastorat.
Sådana täta ombyten kunna icke vara tjenliga för den alltid önskvärda kontinuiteten uti ärendens behandling vid ett embetsverk.
Mig synes alt redan af denna orsak det vore billigt att bevilja det föreslagna ganska ringa beloppet.
Jag tillstyrker således återremiss, med anhållan att StatsUtsk. måtte taga de anförda skälen i allvarligt öfvervägande.
Jag anhåller, att få tillägga ännu ett skäl.
StatsUtsk. har vid denna hufvudtitel tillstyrkt ett ganska betydligt anslag för att befria församlingarnas prester från den medtäflan, som uppkommer genom ökad tjenstårs-beräkning för de skollärare, som blifva prester och söka pastorat.
Det måste hafva än mera skäl för sig, att nu förevar, anslag bifalles, enär konsislorii-notarierne, som innehafva civila tjenster, måste i annat fall äfven göra anspråk på pastorat.
Sådant kan icke undvikas, när man icke vill aflöna dem med penningar, utan det följaktligen måste ske på andras bekostnad.
Ligger häruti någon billighet?
Möjligen bar StatsUtsk. åberopat sportlerne derföre, alt de äro tillräcklige för landssekreterare.
Men härvid är att märka, det sistnämnde tjenstemän hafva sina största sportler af de till deras handläggning hörande lagsökningsmålen.
Till konsistorii-notariernes befattning höra icke dylika bestyr och deras sportler äro i alla fall ojemförligt mycket mindre än landssekreterarnes.
Jag hoppas, ali R. o.
Ad. önner billigheten i K.
M:s förslag och förnyar alltså min anhållan örn återremiss af denna punkt.
Jag förenar mig med de Hrr, hvilka yrka återremiss af denna punkt i Utsk:s betänk, för att bereda aflöning åt konsistorii-notariernes biträden.
Här har blifvit nämnd!, att konsistorii-notariernes löner äro så tillräckliga, att någon till - 384 Den ö
Maj f. m. ökning deruti icke erfordras.
På grund af erhållna upplysningar utaf ledamöter inom PresteSt. är jag i tillfälle att meddela, alt konsistorii-notariens inom t. ex. Strengnäs stift inkomster, sportler inberäknade, i medeltal ej uppgå lill 1000 r:dr och inom erkestiftet, som är det största i riket, öfverstiga de aldrig 3000 r:dr r:gds.
Under sådana förhållanden, och då konsistorii-notarierne äro öfverhopade af göromål, hemställer jag, huruvida icke billigheten fordrar, att det begärda anslaget hör lemnäs.
Hr Gr. o. Landtm :s härefter till bifall å Ulsk:s yttrande i 7 punkten framställda propos., hesvarades med starka nej, blandade med ja, i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de vid denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, samt då härvid ropades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade, det han trott sig finna alt denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. 8 och 9 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt.
10 och 11 punkterne. R. o. Ad. fann dessa punkter icke erfordra någon åtgärd. 13, 14, 15, 16 och 17 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt och yttrat.
18 punkten.
Den i afseende på denna punkt af Hr professor Lindgren vid Utsk:s utlåt, fogade reservation, upplästes pä begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade:
Till de af professor
Lindgren anförda skäl, anhåller jag alt få lägga ett annat.
Utsk. har, såsom stöd för sitt afslyrkande, åberopat alt fråga vore å hane om förslag till universitetens organisation och nya akademiska constitutioner, samt att fråga dervid torde uppstå om ny reglering af akademiernes aflöningsstat.
Deremot bör jag erinra, att uti akademiernes constitutioner, finnas inga föreskrifter om några löner, aldraminst om docenternes, emedan desse, såsom e. o. tjenstemän, icke hafva någon lön.
Just derföre har ett tillfälligt anslag blifvit åt dem hegärdt, på det att akademiernes kanslerer måtte kunna vid universiteten fästa hoppfulla ynglingar, hvilka eljest måste för sin utkomst gå derifrån.
St. vilja hafva nytta af de dyrbara universitels-inrällningarna, så måste de åt dessa bereda tillgång på ny och frisk uppsättning af dugliga män, hvilken icke kan vinnas med mindre än att R.
St. bevilja ifrågavar. medel.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt.
De i den upplästa reservationen framlagda åsigter synas mig tillräckligt motivera en återremiss.
Hr von Den C
Maj f. m. 385 von Hartmansdorff har ytterligare utvecklat detta ämne, och jag förenar mig med honom.
Det är otvifvelaktig! af mycken vigt, att vid akademierne fästa unga förmågor till vetenskapernes förkofran.
Man har till stöd för sitt afslag, oaktadt man erkänt nyttan af det med ifrågavar. anslag afsedda ändamål, åberopat en föreslående reglering af akademiernes personal- och aflöningsstater.
Men det torde vara tillräckligt bekant, alt professorer och adjunkter alldeles icke hafva så stora löner, att deraf något kan afstäs åt docenterne.
Om deremot, med afseende på statsverkets af Ulsk. åberopade inskränkta tillgångar, det äskade anslaget af 3000 r:dr icke kan i sin helhet beviljas, anhåller jag alltså, i min begäran ora återremiss, alt StalsUtsk. måtte taga i betraktande, huruvida, under förutsättning alt den högre summan eller 3000 r:dr icke kan bifallas, hvilket jag dock hoppas ej måtte vara omöjligt, ett ringare belopp i alla händelser må kunna anslås till ifrågavar. stipendier, sä att hvardera lärosätet likafullt erhölle en lika summa för ändamålet.
Skulle dessa stipendier också icke komma alt hvartdera utgöra mera än 100 eller 200 r:dr h:co, så vore det i alla fall en god hjelp.
Då man känner alla de försakelser, dem lönlösa och obemedlade unga vetenskapsmän ofta måste underkasta sig, och huru de mången gång fått umbära snart sagdt allt, som utgör lifvets behag och beqvämlighet, i sträfvandet för sin vetenskapliga bildning, så synes det mig vara skäl att bereda en möjlighet för några få, om man ock icke mäktar göra det för flera, att något understödjas af staten.
Jag föreslår derföre, exempelvis och för den händelse att hela det af K.
M. äskade belopp ej kan utgå, det åtminstone 1000 r:dr måtte beviljas för hvardera universitetet, lill ifrågavar. önskvärda och gagneliga ändamål.
Måste man sänka anspråket ännu lägre, beträffande summans storlek, så må häraf icke lagas något skäl till ett totalt afslag; ty äfven med ett ringa bidrag kan härvid mycket godt ut rättas.
4 å 5 stipendier vore vid hvardera akademien ganska nyttige, men jag är öfvertygad all ännu några flere skulle med stor fördel användas.
Fullkomligt instämmande uti professor Lindgrens afgifna reservation och uti de tillägg lill densamma, som blifvit gjorde af Hr von Hartmansdorff och Frih.
Cederström, anhåller äfven jag om återremiss å denna punkt.
Lika med föreg:de talare, anser jag delta anslag vara af yttersta vigt för akademierne, hvilken åsigt äfven sökte göra sig gällande inom Utsk., men förlorade vid den slutliga voteringen.
Jag hoppas likväl alt, om denna del af betänk, blir återremitterad från ett eller 2 Stånd, man kan vänta ett lyckligare resultat, om icke förr, åtminstone uti förstärkt StalsUtsk. R. o. Ad. ansåg de emot den förevar.
18;de punkten gjorde anmärkn-.r föranleda lill återremiss.
19 och 20 punkter ne. 4 H. 25 386 Den 6 Maj f. m. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter hemställt och föreslagit. 21 punkten.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde att de i denna punkt förekommande morn., måtte få särskildt blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning och beslut, hvilket bifölls, hvadan nu först till pröfning förekom l:sta mont., at/g:de skola/gifts erläggande af lärjungarne vid elementar-läroverken.
Omöjligen kan jag godkänna den af Utsk. härutinnan etablerade princip, att afgift för elementar-läroverkens begagnande skall någon affordras, ej heller synes maximum deraf vara roed billighet öfverensstämmande.
Deremot anser jag den hittills följda grundsats, att de allmänna läroverken lemna kostnadsfri undervisning, så vacker att deruti icke torde böra vidtagas någon inskränkning.
Man säger visserligen, att föräldrar, hvilka för sina söners skolgång icke förmå erlägga den förordade afgiften, skola enl. förslaget derifrån kunna vinna befrielse eller nedsättning; men det är oundvikligt att många ledsamheter blefve med frågor om sådan lindring förknippade.
Antagandet af denna helt nya afgift vore säkerligen ganska betänkligt inom vårt land, hvarest så många menniskor befinnas på gränsen emellan egentlig fattigdom och knapp bergning.
Man må ej förtänka dem om de icke vilja presis anses såsom utfattige och på denna grund söka afgiftsfrihet; heldre underkasta de sig derföre dylik afgift, äfven då den medförer den kännbaraste uppoffring.
Jag anser alltså hela afgiften olämplig, och önskar att, på sätt hitintills varit förhållandet, de allmänna läroverken må stå öppna för att af alla till undervisnings åtnjutande kostnadsfritt begagnas.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att här ingalunda är fråga om någon ovilkorlig afgift, som af lärjungarna skall erläggas, utan att betänk, endast innehåller, att ”hvarje lärjunge må åläggas för hvarje lästermin en afgift af högst 10 r:dr b:co, hvilken dock efter omständigheterna må kunna af vederbör, till större eller mindre del, eller ock alldeles eftergifvas”.
Pröfningsrätten utaf afgiftens förminskning eller befrielse frän densamma tillkommer eforal- eller lokalstyrelsen.
Det torde väl icke vara för mycket begärdt, alt lärjungar af förmögnare föräldrar skola för undervisning betala 10 r:dr för hvarje lästermin, då de, hvars föräldrar äro fattige, begagna skolan utan afgift.
Afgiftens större eller mindre belopp bestämmes efter hvars och ens förmåga att den bära, så att de, hvilka anses icke kunna utgöra mera än hälften af densamma, erlägga endast detta belopp.
Utan denna afgift blefve för läroverken en ökad statsutgift nödvändig, såvida man icke vill inskränka läroverken, sorn jemväl blifvit föreslaget.
Den (i Maj f. m. 387 Hr Tersmeden:
Jag instämmer uti hvad Frih.
Cederström anfört ronde principen af den föreslagna afgiften.
Den är verkligen en af nutidens uppfinningar och tryckande som den för mången än är skall man säkert underkasta sig den med motvilja
Då för regleringen af skolverket penningar likväl behöfvas, har jag velat gå den medelvägen, att en afgift af 5 r:dr b:co i terminen må beviljas, och anhåller på grund deraf om ålerremiss af denna punkt.
Derjemte anhåller jag, att då R. o. Ad. som mig synes något förhastadt beslutat, att detta betänk, skall punktvis föredragas, mig måtte meddelas upplysning derom huruvida delta beslut så skall förstås, att ej en gång punkterne a) b), som hafva oskiljaktigt sammanhang, i deras helhet föredragas.
Af sådan anledn. utbeder jag mig, att Hr Gr. o. Landtm, ville till Ståndet hemställa, alt sist berörde punkter måtte i ett få föredragas, i synnerhet som jag har flera anmärkmr att göra mot alla vilkoren i deras sammanhang.
Jag mäste öppet förklara, att jag i detta ämne är af motsatt tanka med Frih. Cederström.
Jag är nemi. öfvertygad om riktigheten i den princip, alt afgifter erläggas af deni, hvilka njuta undervisning vid skolorna, och att sådana afgifler böra åläggas, äfven om de icke behöfvas i och för läroverkens organisation.
Erfarenheten har redan visat, att den undervisning, för hvilken någon afgift erlägges, mera eflersökes än den, sorn er hålles gratis.
Detta har också varit orsaken, hvarföre man i fråga om folkskolorne stadgat, att de, som der njuta undervisning, böra erlägga afgifter om ock aldrig så ringa.
Det är icke något nytt, att afgifter erläggas; ty de finnas redan.
Skilnaden är blott att de hädanefter ingå till staten i st. f. alt hvar och en lärare vid skolorne uppbära de s. k. terminpenningar eller dylika afgifter under annat namn, hvilka alltid varit högre än den nu föreslagna afgiften.
Jag anhåller alltså på det högsta, att R. o. Ad, måtte bifalla Ulsk:s betänk, sålunda, att i afgiften göres modifikationer och att ifrån densamma må kunna befrias den mindre bemedlade.
Hvad åter angår bestämmandet af afgifter för dem, hvilka icke förmå alt sådana erlägga, så tror jag, att del icke medför synnerliga svårigheter.
Hr von Troil har begått ett misstag då han sagt, att den pröfningsräll, som här kan blifva af nöden, skulle tillkomma cforal-styrelsen.
Enligt K.
M:s förslag skulle denna pröfningsräll tillkomma lokalstyrelsen och i händelse K.
M. numera icke skulle bifalla dylika styrelsers inrättande, finnes alltid ett eolhm seholasticum, hvilket följaktligen äger att bestämma afgiftens belopp på samma sätt, som rektor vid hvarje skola hittills ägt att bestämma terminpenningarna.
På alla dessa skäl, förnyar jag min anhållan om bifall till Utsk:s förslag.
Mig synes, som om ingen af de talare hvilka här uppträdl, mäktadt ingå i besvarande af den utaf mig omförmälda synnerliga svårighet, att bestämma, hvilka äro i sådant verkligt armod, att de alldeles icke förmå afgiften erlägga, 25 ; 388 Den ö
Maj f. m. i hvilket fall allt bidrag skulle dem eftergifvas, äfvensom att pröfva alla de mångfaldiga omständigheter, som till större eller mindre del gåfve anledn. lill cn partiel eftergift.
Att dylika modifikationer i nedsältningsväg otvifvelaktigt skola blifva ganska svåra att göra, och att blotta inqvisitionen derom måste afskräcka många från att sända sina barn till skolorna, synes åtminstone för mig vara temligen tydligt.
Ty det kan ej vara annat än högeligen motbjudande för något hvar, att underkasta sina förmögenhetsomständigheter en sådan pröfning af skolstyrelsens ledamöter.
Om lerminpenningarne redan nu blifvit somligstädes nog kännbara, så torde man få taga för gifvet att de, efter den nya tvångsafgiflens införande, när det sättes i sammanhang med nya skolsystemet, sällan åtminstone uti första början framgent blifva så ringa, att man behöfver befara att någon undslipper för allt för godt köp.
Derest skolstyrelsen derjemte iakttager tillräcklig vaksamhet och icke tillåter någon att obehörigen draga sig undan att betala — hvilken vaksamhet det i verkligheten dock icke häfver sig så lätt att utöfva — så nog blifva föräldrar och målsmän ansenligt betungade, det är säkert.
Är styrelsen mer eller mindre efterlåten i della hänseende, skall man troligen begagna sig deraf å föräldrarnes sida.
Det må man ej undra på; ty hela saken är oriktig eller åtminstone icke önskvärd.
Just ur synpunkten af skolans moraliska intresse ser jag förhållandet sålunda.
Jag vill, alt inom allmänna skolor skall råda en fullkomligt broderlig jemnlikhet, så att det icke emellan lärjungarne derstädes finnes någon annan skillnad, än som alstras af den öfverlägsenhet, hvilken skolan erkänner hos dem, som i kunskapsmått och grundliga insigter samt i föreskrifne färdigheter sig utmärka; så att icke någon lärjunge må kunna till en kamrat säga: ”jag är förmer än du, ty det erlägges full afgift för mig, men din far slipper att betala något till skolan, emedan min far är förmögen, men din är en fattig stackare” o. s. v. Dessa och dylika betraktelser, så obehöriga de äro och synas, förefalla dock temligen naturliga inom barnsliga åldrens område; man bör förebygga ali anledn. dertill.
Man bör sorgfälligt undvika alla sådana skiljegränsor, all sådan gradation efter förmögenhet.
Det enkla lifvel i skolan bör derifrån vara befriad!.
Tidsnog komma erfarenhetens lärdomar om rikedomens och armodets inbördes afstånd.
I skolan skulle erinringen derom endast åstadkomma förtretliga och skadliga konflikter.
Om, såsom man sagt, min princip är riklig, och undervisningen bör vara kostnadsfri, vet jag icke hvarföre man skall deri föreslå modifikationer.
Derest det deremot nu endast är fråga om att välja emellan 2 onda ling, väljer jag naturligtvis det minst svåra; och bifaller då heldre, i enlighet med Frih.
Tersmedens alternativa förslag, antagandet af en afgift utaf 5 r:dr i terminen, lika för alla; enär ett sådant nedsatt belopp torde icke kännas så hårdt, helst om de nu utgående bidragen derunder blefve inbegripne, i hvilken händelse nuvar. frivilliga afgifter, som flerestädes lära uppgå härtill och med villighet erläggas, i betraktande af lärarnes ringa löner, troligen ej till summan mycket skilde sig från den Den 6 Maj f. m. 3S9 nya pålagan.
Tvungen gåfva gifves kanske ej så gerna som en fri; det finge dock lemnäs derhän.
Men Utsk:s förslag finner jag oantagligt; ty en skolgosse skulle enl. detsamma i allmänhet för hvarje är nödlvunget kosta 20 ndr b:co, utom afgifter lill lärarne för den s. k. ferie-läsningen m. m., hvilka sistnämnde afgifter sannolikt icke komma alt upphöra, utan blifva föräldrar och målsmän ytterligare påbördade.
Detta är påtagligen icke billigt.
Äterremiss är alltså min vördsamma begäran.
Jag delar den åsigten att den föreslagna afgiflen är olämplig eller åtminstone för hög.
Sjelf har jag genomgått ett läroverk uti ett af de norra länen och ibland 200. ynglingar, som der funnos, tror jag knappast, att 30 tillhört föräldrar, hvilka kunnat erlägga en sådan afgift, som den föreslagna.
De flesta af de ynglingar, som besöka skolorne, äro obemedlade och för dessa äro 20 ndr b:co en icke obetydlig summa.
På sätt Ilr Silfverstolpe anfört, har visserligen på några ställen afgifter till lärarne blifvit erlagde, men beloppet af dessa afgifter har alltid berott på föräldrars goda vilja och förmåga, utöfver hvilken ingen blifvit ansträngd.
Utsk:s förslag, att vederbör, skola undersöka, huruvida afgiften bör till större eller mindre del e£- tergifvas, kommer att föranleda ganska många och stora svårigheter; ty huru skall en lokal-styrelse kunna göra sig underrättad om och i hvad mån barnens målsmän kunna afgiften utgöra?
Jag anser lika med Frih.
Cederström, att någon skilnad icke bör finnas inom skolan emellan den mer eller mindre bemedlade.
Det vackraste karaktersdrag hos våra läroverk har varit, att äfven den fattigaste kunnat erhålla undervisning.
Och för min del tillstyrker jag bibehållande häraf.
Om nu likväl 11.
St. skulle anse, att för lärarnes allöning en afgift bör bestämmas, anhåller jag att den icke må blifva högre än 5 r:dr i terminen.
Första frågan är naturligtvis den om någon afgift skall äga rum, och den nästföljande, till hvilket belopp denna afgift bör fastställas?
En talare har yttrat, att det vore en nyhet, att afgifter erläggas af lärjungarne vid elementar-läroverken.
Sådant är icke någon nyhet, ty afgifter erläggas redan; man önskade endast, att dessa mätte ingå till skolans eller statens kassa i st. f. att lärarne hittills uppburit dem såsom sportler.