Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 90; men som R. o. Ad. biföll den delen, som angick vakans- och liggetids-besparings-månaderue och det är i följd deraf som Utsk. föreslagit att 5,000 r:dr skulle upföras på 9:de hnfvudliteln såsom anslag lill Pensionsstalen under rubriken: ersättning för mistade löne-innehållningar, så anhåller jag om bifall lill denna punkt, i öfverensstämmelse med det beslut, som förut blifvit fattadt.
Ifrågavar. punkt blef af R. o. Ad. bifallen.
2:dra punkten, ang:de ett frän 8:te hufvudtileln till det a 9:de hufvudtiteln för Amiralitets Krigsmans-kassan upförda anslag öfverflyttadt er sättning s-belopp af 3,000 r:dr för förlorade last- och arm-penningar.
Jag kan ej påminna mig annat än alt R. o. Ad. återremitterat det betänk., som rörde ersättning till de serskikle pensionskassorne för begrafningshjelpen.
Jag tror således att denna punkt bör läggas lill handhne.
De medel, som här omtalas hafva intet gemensamt med begrafningshjelpen, utan det är 3,000 r:dr, sora hittills varit upförde å Riksslatens 5:te hufvudlitel, den, som f. n. kallas den 5:le, som före 1840 års riksdag benämndes den 4:de och långt förut varit förenade med denna titel.
Denna summa 3,000 r:dr har upkommit på det sätt, att när Svenska Pommern afträddes, så skulle de s. k. last- och arm-penningar, som derifrån till Amiralitets-kassan ingingo, ersättas och sålunda upkom anslaget till Flottan.
Vid föredragningen af 5:te huf6 II. 12 178 Den 26 April e. m. vudtiteln beslöt R. o. Ad. alt dessa 3,000 r:dr skulle skiljas från anslaget till Flottan och öfverflyttas till 9:de hufvndtiteln emedan de allt ifrån sitt första ursprung användts som en tillgång för Amiralitets Krigsmans-kassan; och då denna kassas inkomster äro uptagne på 9:de hufvudtiteln, eller det anslag, som till kassan utgår, är upfördt å nämnde titel, så borde det anslag, som äfvenledes utgår i kontant lill samma ändamål öfverföras till densamma.
Jag tillstyrker alltså bifall å denna punkten. R. o. Ad. biföll ifrågavar. punkt af Utsk:s utlåt.
3:dje punkten, ang:de anslag till understöd för Arméens pensions-kassa.
Det är icke i anledn. af den nu föredragna punkten, som jag ämnar yttra mig, utan i afseende derpå alt under föredragningen af Rikstatens 5:te hufvudtitel, R. o. Ad. beslutade att en summa af 666§ r:dr, som Utsk. föreslagit, skulle anslås för de ordin, skollärarne i Carlskrona, som afsade sig den dubbla tjensteårs-beräkningen, samt att berörde belopp skulle å Indragningsstat upföras.
Emellertid har StatsUtsk. underlåtit att å tabellen upföra på 9:de hufvudtiteln tillökningen af berörde summa, och en försummelse af en verkställighetsåtgärds vidtagande har sålunda härutinnan egt rum.
Detta har jag ansett mig böra nämna, men anser derföre ingalunda alt något serskildt beslut i följd deraf bör fattas.
4:de punkten ang-.de anslag till Professoren Doktor C. F. Schlyter för utgifvaiule af Sveriges gamla lagar.
Bifölls. 5:te punkten, ang:de anslag till Sekret. A. M.
Strinnholm för utgifvande af Svenska folkets historia fran äldsta till närvar, tider.
Jag upträder ingalunda för att bestrida anslaget utan för att beklaga att det icke är större.
När man jemnför de vilkor, som lemnäs ät Professor Shlyter, hvilken skall bearbeta ntgifvandet af Sveriges gamla lagar och de villkor, som förunnas
Hr Strinnholm, hvilken sysselsätter sig med Sveriges Gamla Historia: så märker man skillnaden.
Den förre åtnjuter full Professorslön och undfår 1,200 ndr derjemte, —den sednare har ingen lön på stat och erhåller blott 1000 r:dr årligen.
Jag vill önska att de, som vid en kommande riksdag blifva satte i tillfälle att härmed taga befattning, måtte vara mera betänkte på hvad en historie-skrifvare kan behöfva än som hittills skett. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i förevar, punkt hemställt. öde punken, ang:de det till K.
Vetenskaps-akademiens dispositon ställda anslag till anskaffande af teckningar utaf inhemska vexter och zoologiska föremål; 7:de punkten, ang:de anslag till aflöning för en predikant i Ramsjö kapel/försam - Den 26 April e. m. 179 ling; och 8:(le punkten, ang:de er stillning till älskillige Länsoch Fjerdingsman, Färjekarlar, Gästgifvare och Nämndemän, som varit i åtnjutande af anslag å Fahlu kungsgärdshjelp.
Dessa punkter blefvo at R. o. Ad. bifallne. 9:de punkten, äng:de anslaget lill cxpcktans-arfvoden åt lönlöse officerare af arméen.
Den förutsättning från hvilken Utsk. utgått med hänseende till sitt afstyrkaude, kan vara ganska förlåtlig derföre, att någon bestämdare utredning huru ledigblifvande expeklans-arfvoden skulle användas i mån af afgång icke varit den K. proposm i ämnet bifogad.
Orsaken härtill var icke eli förbiseende utan dels den, alt en så liten anpart af anslaget ännu är ledig emedan fyra femtedelar deraf ännu äro uptagua af expektanler, som erhållit sådane arfvoden efter nu gällande grunder, dels ock derföre, att man önskade veta huruvida R.
St. ville medgifva i allo hvad Konungen begärt innan nya qvalifikationer fastställdes.
Meningen med Konungens nåd. propos. var den, att i män af afgång erhålla de 10,000 r:dr, för alt dermed kunna succesivt bereda vissa beslämda pensionsrum lill visst belopp för hvardera, och jag kan väl på förhand säga det, 100 r:drs tillökning för hvardera af nuvar. pensionärer, från och med Kaptens- t. o. m. Förste Majors- eller Öfverste-löjtnants-graden härtill var beräknad och rättigheten att ett sådant pensions-rum företrädesvis erhålla endast var beroende på afskedets äldre datum.
Sålunda, långt ifrån att den förutsättning, hvarifrån Utsk. utgått, nemi. att en fördröjd afgång från reg:tene skulle blifva följden af beviljandet lärer väl tvertom afskedstagande komma att härigenom fortskyndas, ty det lag uti hvars och ens intresse att ej genom qvarstadnandet förlora sin lur lill pensions-förökningen.
Sådan var afsiglen med den K. proposm: och måhända hade en utredning, som denna, bort vara den nåd proposm följaktig; men skälen hvarföre den ej bifogades har jag redan haft äran nämna.
På grund af det nu anförda anhåller jag om återremiss, i förhoppning att R. o. Ad., efter vunnen uplysning om förhållandet, icke skall sätta sig emot beviljandet af denna min begäran.
Ehuru jag för min del befarar, alt en önskvärd utgång i afseende på ifrågavar. pensions-anslag icke står att erhålla, då saken en gång tagit den vändning, som detta betänk, utvisar och då ingen af Utsk:s ledamöter der emot sig reserverat, så får jag dock äfven hos Hr Frih. o. Landtm, vördsamt anhålla om återremiss af denna punkt.
Jag kan ej neka att då jag erhöll detta betänk, var det med en viss förvåning jag erfor det Konungens gjorda begäran, att efter förändrade grunder få använda dessa 10,000 r:dr, ett anslag som redan lemnats till ett slags pensionering inom arméen, icke blifvit af Utsk. tillstyrkt.
Den föreg:de talaren har redan tydligt visat, att den motivering
Utsk. lagt till grund för sitt beslut, icke håller streck.
Att en officer skulle 12* f 80 Den 26 April e. m. längre än eljest qvarstadna i tjenst, derföre att han hade förhoppning att vid afskedstagande, om icke genast, åtminstone någon tid efteråt vid första sig yppande ledighet, få förhöjning i sitt pensionsbelopp, — kan jag icke förstå.
Tvertom synes mig detta vara ett ytterligare skäl att påskynda afskedstagandel sedan pensionsäldren blifvit upnådd, emedan den med dessa 10,000 r:dr afsedda pensionslillökningen icke genast tillfaller den afskedstagande nian först i mån, som ledigheter inom dessa pensionsrum iipstå, och hvarvid naturligtvis den, som längst haft afsked, har företräde framför en sednare förafskedad.
Men det finnes ännu ett annat förhållande, som gör, att jag skulle tro, att om det lyckades att få denna punkt återremitterad ifrån tvenne Stånd, StatsUtsk., åtminstone det förstärkta, skulle åt densamma gifva ett annat utslag än hvad nu af betänk, synes.
Jag tror all man bör taga i betraktande de obetydliga pensioner, som arméen nu erhåller från den pensionsanstalt, denna aimée sjelf bildat, och till hvilken den årligen lemnar så betydliga bidrag; och jemför man den beredvillighet, som från Utsk:s sida visats i afseende ä den 5:le hufvudlileln, så är behandlingen af denna fråga i viss mån förundransvärd.
Det gläder mig all de denna litel tillhörande fört jente officerare, efter en i Statens värf mödosam och ofta farlig tjenstemannahana blifvit af StatsUtsk. hugnade med en reservstat af 16,000 r:dr 32 sk.
Då denna summa sätter Konungen i tillfälle, alt, i mån af afgång tilldela pensioner, åt personer, som icke kunnat deraf komma i åtnjutande från Amiralitets-krigsmanskassan, men då man derjemte besinnar de olika belopp, som från Arméens och Flottans pensionskassor ulgifvas lill innehafvarne af lika tjenslegrad, tror jag att man just af denna omständighet skall kunna hemta ett ytterligare stöd för bifall till hvad Konungen i förevar, hänseende äskat.
Om man nemi. granskar beloppen af de pensioner, som för olika grader från Amiralitets-krigmanskassan utgå, så visar sig af reglementet för densamma, att de, som ega 300 r:dr lön, vid afskedstagande få i pension upbära detta lönebelopp till fullo; derifrån t. o. m. 600 r:dr 95 proc. deraf; derifrån t. o. m. 800 r:dr 90 proc.; derifrån, t. o. m. 1,200 r:dr, 85 proc.; derifrån, t. o. m. 1,600 ndr, 80 proc. samt derifrån, t. o. m. 2,000 r:dr, 75 proc.
Lönebeloppen äro visserligen något olika; det lägsta, för en Kommendör 2,000 ndr.
Denne erhåller i pension som sagdt är 75 proc. af jönen, eller 1,500 ndr under det att hans vederlike inom arméen, Öfversten, endast erhåller 800 ndr.
Kommendör-kaptenen med 1,600 r:drs lön, undfår i pension 80 proc., eller 1,375; vederliken, Öfverste-löjlnanten i arméen, endast 600 ndr; Kapitenerne vid flottan med lön af 1,200 r:dr upbära 85 proc. deraf med 1,020 r:dr, deras jemlikar 2:dre och 3:dje Majorerne inom landt-arméen, 500 ndr; Kapten-löjtnanterne vid flottan, motsvarande Kapitenerne vid landthären 90 proc. af lönen 800, d. v. s. 720 r:drs pension, då de sistnämnde icke tillerkännas mer än 400 r:dr.
Jag ber, med anledn. af detta förhållande, att få uttrycka min Den 26 April e. m. 181 innerliga glädje deröfver alt det finnes någon del af krigare-yrkets medlemmar inom Sverige, som är någotnära skickligt pensionerad, äfvensom deröfver, alt medelst den summa af 16,666 r:dr 32 sk. som till reserv-stat anslagits äfven expektanter till pensioner möjligen snart kunna komma i tillfälle att få åtnjuta elt deremot svarande arfvode; hvarjemte, på grund, af det olika förhållande, som jag visat ega rum mellan officerare af Flottan och Arméen, jag deraf hemtar ett ytterligare stöd för min önskan att, dä frågan ej rörer elt nylt anslag utan endast förändrade villkor för dispositions-rälten af ett gammalt, StatsUtsk. vid ämnels förnyade pröfning ej måtte förvägra Konungen ali använda dessa 10,000 r:dr pä sätt äskadt blifvit.
Den framställning, som af Konungen blifvit gjord, ang:de användande af de 10,000 r:dr, som nu, upförde pä Indragnings-stat, ulgifvas som expeklans-arfvoden åt lönlöse officerare af arméen, är, efter min tanka, så hillig, så rättvis, att jag mäste beklaga det resultat, hvartill SlatsUtsk. kommit vid framställningens besvarande.
Ingen lärer finnas, som icke erkänner att militär-yrket är af den beskaffenhet, att dess medlemmar, vid en längre avancerad ålder, svårligen kunna qvarstå vid detsamma, ty när kroppskrafterna aftaga, så uphörer i och med detsamma tjenstbarheten, äfven om själskrafterna äro oförminskade.
Då återstår för militären intet annat än att draga sig tillbaka och hvad väntar honom väl då?
jo, ingenting annat för den tid och de krafter han upoffrat i rikets tjenst än en högst obetydlig pension, den han erhåller från Arméens pensionskassa.
Vid sådant förhållande tyckes det vara af yttersta behof påkalladt att Konungen må ega någon tillgång, för alt dermed kunna öka den obetydliga inkomst den afskedade för sin återstående lefnad har att af nämnda kassa förvänta.
Denna tillgång blir i allt fall så ringa, att den föga minskar de bekymmer, som Konungen alltid måste känna, då han ser många af sina officerare nödgas lemna tjcnsten utan att kunna bereda dem en någorlunda sorgfri ålderdom.
Men det är bättre för Konungen att ega något än intet; dessa 10,000 r:dr kunna åtminstone i någon mån gagna för det välgörande ändamål, som Konungen med detsamma åsyftat; och jag kan således icke annat än anhålla om återremiss, samt att StatsUtsk. mätte tillstyrka bifall till Konungens nåd. framställning.
Landtm, framställde propos. till bifall å Utskrs utlåt, i förevar, punkt, ropades nej; hvarpå H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, och denna propos. besvarades med ja.
10:de punkten, ang:de lillö kuhl g af det Revisorn J. G.
Nyström tillagde expektans-arfvode; och ll:te punkten, ang:dc förste Ilof-intendenten Pehr Gustaf Welins, t. f.
Harner er ar en Jakob Fredrik Mullerns oell Bokhållaren Jonas Billes pensionsrätt.
Biföllos. 182 Den 20 April e. 111.
12:te punkten, ang:de pension för Medicina; Doktorn Johan Erik Nyb/wus.
Hr Ekströmer, Carl Johan: Dä Ulsk. stöder sitt afstyrkande af bifall lill Konungens nåd. framställning i denna del, på den omständigheten, att några ömmande förhållanden icke skola förekomma, som lala för beviljande af det begärda anslaget till Doktor Nyblaeus, anhåller jag alt fä uplysa att sädane ömmande omständigheter verkligen äro för handen.
Den ifrågavar.
Läkaren är öfver 70 år gammal, har nära 50 år tjent vid Allmänna Barnhuset för en ganska ringa lön och den enda inkomst han derjemte haft, har varit den som fattigläkare i den fattigaste församling inom Slockholm.
(Ian blifver nu, vid upnådd hög ålder, då han icke vidare förmår att förtjena något, utan eget förvållande, genom en reorganisation af Barnhuset, beröfvad den lilla inkomst han haft af sin tjenst derstädes.
Vid sådant förhållande utbeder jag mig alt R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt, öfvertygad som jag är, att StalsUlsk:, med afseende på de verkligen ömmande omständighelerne och på den ifrågavar. personens höga ålder, hvarigenom det icke är troligt, att Staten länge kan komma att draga någon tunga af det understöd, som honom beviljas, måtte taga saken i ytterligare betraktande och tillstyrka den ringa skärf som Konungen begärt för en nitisk och trogen tjenare på sin plats, om han än icke förvärfvat sig ett lysande namn.
Till hvad den föreg:de talaren yttrat tager jag mig friheten lägga, att, då Konungen vid en föreg:de riksdag till Ständerne gjorde framställning om pensionsrält för de å Fångvårdens stat upförde läkare, afgåfvo Ständerne derå i underd. skrifvelse det svar, att de väl icke funno skäl att bifalla den nåd. framställningen, men om Konungen täcktes vid hvarje serskildt förekommande fall, då någon Läkare vid tipnådd högre ålder och efter långvarig tjenstgöring inom Fångvården, derifrån afgiuge, derom lill Ständerne aflåta nåd. skrifvelse, så ville de deremot för hvarje serskildt fall taga saken i öfvervägande.
Ett sådant fall har nu inträffat; alla de omständigheter, sorn tyckas kunna föranleda lill proposms beviljande äro för handen.
Efter en ganska långvarig tjenstgöring och upnådd hög ålder, som betager honom förmågan att längre sköta läkare-kallet, har Doktor Nyblaeus kommit i behof af pension.
Jag skulle icke heller tro, att vägran af pensioner åt läkare vid Fångvården skulle i längden medföra besparingar för Staten, ty det är ganska gifvet, alt, om pensioner aldrig åt sådane läkare beviljas, så måste deras arfvoden förhöjas.
Då en läkare åtager sig den mindre behagliga tjenstgöringen vid ett fängelse, så gör han utan tvifvel afseende på, icke allenast de förmåner, som genast kunna honom tillskyndas, utan äfven på utsigten att vid uphunnen högålder kunna påräkna något underhåll för sina återstående dagar.
Jag vägar derföre tro, alt om StatsUlsk. täcktes behjerta alla dessa omständigheter, så skall del finnas anledn. alt föreslå Ständerne något annat än det nu i denna fråga framställda; och anhåller jag derföre om propos. till återremiss.
Den 26 April c. ra. 183 Dä nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställdepropos. till bifall å Utsk:s yttrande i denna punkt, ropades nej; hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärknme föranleda till ifrågavar. punkts återremitterande; och denna propos. besvarades med ja. 13:de punkten, angtde 'pension för Öfversten G.
Liljenstolpe; 14:de punkten, ang:de pension för Majoren Nilsjohan Gjertz; 15:de punkten, ang:de pension för Professorat Gustaf Erik Pasch; 16:de punkten, angtde pension för Professoren Emanuel Limnell; 17:de punkten, angtde pension för Landskanslisten Carl David Isberga 18:de punkten, angtde pension för förre Läns-notarien Olof Henrik Förberg; 19:de punkten, angtde pension ät frami.
Öfvers te-löjtn anten J.
Nor detler eutzs döttrar; och 20:de punkten, angtde pension för frami.
Hofkapellmästaren lia;fjiters oförsörjda dotter Annette Heeffner.
2lista punkten, angtde pension för frami.
H. Ex. Hr Justities Stats-ministern Törnebladhs of örsörjda dotter Sofia Emilie Törnebladh.
Ehuruväl StatsUtsk. härvid åberopat en s. k. grundsats af innehåll, att fört jente mäns barn ej borde i allmänhet åtnjuta enahanda pensionsförmåner, som, till beredande af en tarflig utkomst, enkor tillegnas; till följd hvaraf Utsk. t. ex. afslyrkt pension för afl.
Hofkapelmästaren [heffners oförsörjda dotter, finner jag icke att denna grundsats, om den än i sig sjelf vore till en viss grad antaglig, kan på alla möjligen förekommande fall tillämpas.
Jag anser, här åtminstone, vara en casus, då man måste ovilkorligen taga i betraktande alla de förhållanden, som torde böra antagas hafva utgjort grunden för K.
Man kan då icke gerna komma till det resultat, att på sätt nu skett, vilja densamma afslå.
Visserligen måste af mig medgifvas, att den nåd. propos:n om pension för Fröken Törnebladh, i sä måtto befinner sig i en jemförelsevis ofördelaktigare ställning än t. ex. den af några enskilde riksdagsmän väckta motionen om pension för Länsnotarien Förberg, alt dessa motionärer hafva gjort sig besvär att framställa de bevekande omständigheter, som kunna föranleda Ständerna att bevilja den begärda pensionen, då deremot föredraganden för Finans-ärenderna har åtnöjt sig med alt, så väl i den utgående skrifvelsen, som i Statsråds-prot., helt enkelt tillstyrka pensionen, men dervid icke låta någon enda serskild omständighet inflyta, som kunde ytterligare gifva stöd åt den af K.
M. gillade framställningen.
Måhända har den hädangångne fadrens aktningsbjudande namn synts böra vara tillräckligt att åberopa i detta fall.
Visserligen är tacksamheten mot hans minne den starkaste bevekelsegrunden att visa omvårdnad åt hans barn.
Men här tala äfven andra omständigheter för ett sådant understöd; och dessutom torde jemväl den bästa sak vinna på att närmare utvecklas.
Jag undrar derföre icke sä serdeles mycket på om Utsk., under sådana omständigheter, funnit den olie - 184 Den 26 April e. m. kantskap meri förhållanderne, hvari man sålunda lemnades, utgöra ett slags, åtminstone till en viss män förklarligt, skäl lill afslag; hvilket dock, efter öfverläggning i ämnet, icke bordt på grund af bristande kännedom om rätta förhållandet, blifva Olsk:s slutliga tanke, — enär jag finnér af den, Ulsk:s betänk, vidfogade, af Gr.
Mörner afgifne reservation, att det inom Ulsk. icke saknats ledamöter, som kännt sakens rälla beskaffenhet.
Emedlertid anhåller jag nu alt fä lägga K. o. Ad. detta ärende på hjerta t.
Jag tror det ifrågaställda förfarandet icke vara rätt handladt emot åminnelsen af en embetsman, utmärkt af de hedrande förtroenden och den stora förtjenst, sorn tillhörde all. II.
Ex. Ur Just.
Stals-minislern Törnebladh, hvilken under en läng följd af är, på det mest berömvärda sätt, såsom domare innehaft och sorgfälligt vårdat en af Sveriges folkrikaste domsagor; en för sina redbara egenskaper, sitt flärd fria väsen, sina ovanliga iusigter så allmänt och så rättvisligen vördad man, sorn varit i åtnjutande af Ständernas förtroende att bekläda Jnst.-ombudsmannaembetet; som sedermera af Konungen uphöjdes till Just.-kansler, Statsråd och Just.
Statsminister; som, under utöfningen af detta höga kall, atled och i högst obemedlade vilkor efter sig lemnade enka och en oförsörjd dotter.
Hans enka är nu jemväl afliden, och dotlren qvarlefver, men är, enl. bevisliga upgifter, alldeles utan tillgångar, sä alt, om Fröken Emilie Törnebladh icke hade en syster och halfsyskon, som af godhet försågo hennes nödvändigaste behof tills vidare, finge vi se dotlren lill en af fäderneslandets mest aktade män, Sveriges f. d. Just.
Statsminister, frami. 11. Ex. Törnebladh, iida nöd.
Ständerna kunna icke med likgiltighet laga della förhållande på sitt samvete.
I alla fall gäller icke det skäl StalsUtsk. åberopat, alt nemi. pensioner ej må öfverflyttas från enkor till barn, ty här är ju blott fråga om en ganska liten andel af det belopp, frami.
Enkefru Törnebladh innehaft, och alldeles icke om att dotlren må åtnjuta enahanda fördel som modren.
Jag är öfverlygad, ali om de förhållanden, som i della hänseende blifvit anförda, föranleda lill denna punkts återremitterande, skola SlatsUtskts respektive ledamöter, — helst då den af K.
M. föreslagna summa icke är betydligare än 200 r:dr, om året, samt Statens tillgångar omöjligen kunna vara så små, att de ju icke skulle förslå till ett i pekuniärt hänseende så ringa belopp, — med godhet taga ärendet i förnyadt öfvervägande, hvarefter Utsk. såsom jag lifligt önskar och hoppas, torde finna skäligt till Ständerna inkomma med hemställan i ämnet, åsyftande bifall lill K.
M:s nåd. förslag det en årlig pension af 200 r:dr åt Fröken Törnebladh under de vilkor den K. proposm förutsätter, nemi. sä länge hon lefver ogift och sig i behöfvande omständigheter befinner, måtte af 11.
St. ynnestfull! beviljas; och får jag för detta ändamål vördsamt hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla om propos. på återremiss af nu föredragne punkt.
Cederström har redan så fullständigt ådalagt rättvisan af det anslag till pension för Fröken Törnebladh, som K. M. äskat, att jag för min del icke behöfde annat än Den 26 April e. m. 185 blott med honom mig förena.
Jag ber likväl få fästa Ståndets upmärksamhet uppå, alt nationen jemväl kan stå i tacksamhets-förbindelser till en och annan af sina tjenstemän, likaväl som den ena individen kan till den andra stå i dylika förbindelser.
Jag anser också Svenska nationen ega sådane förbindelser lill frami.
Statsministern Törnebladh.
Hans redbarhet som tjensteman uti alla de befattningar han innehade, och det aldrig hvilaude nit han ådagalade i detsamma, vittna om sanna förtjenster mot fäderneslandet.
Då är det också, efter min åsigt, en skyldighet af nationen att visa hans efterlefvande, i verkligen betryckta omständigheter sig befinnande dotter, åtminstone så mycken gärd af erkänsla emot den bortgångna, af fäderneslandet högt förtjenta embetsmannen, att man lemnar henne, åtminstone så stor pension, att hon derigenom kan undvika de bekymmer, som med en nödställd belägenhet äro förenade.
Denna pension af 200 r:dr, som föreslagits, är jemnt tillräcklig för detta ändamål, ty ingen lärer väl påstå att den lemnar tillfälle till någon slags yppig lefnad.
Jag tillstyrker alt R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt, och anhåller att
Usk. då densamma dit återkommer, icke måtte visa sig så vrångsint mot den behöfvande dottren, som här synes vara fallet.
Om man går tillbaka till 1840 års riksdag och betraktar hvad Ständerna då beslöto, nemi. alt ett anslag af GOO r:dr ärligen skulle utgå lill en all. riksdagsmans-enka, och jemför denna enkas aflidne mans förtjenster med dem, som H. Ex.
Törneblad ådagalagt i fäderneslandets tjenst, så torde man deraf finna en så stor skillnad, att den pension, som nu begäres, jemförelsevis torde vara t. o. m. alltför ringa.
Då ingen talat emot de medlemmar af II.
Ståndet, hvilka yrkat återremiss, så vill jag under återförvisningens förordande, blott tillägga, det jag beklagar att den summa, som till pension åt Fröken Törnebladh blifvit föreslagen, är enl. min åsigt alltför ringa.
Landtnäs till bifall å denna punkt framställda propos. besvarades med nej; hvarefter densamma, på grund af de deremot gjorde anmärkmr återremitterades.
22:dra punkten, ang:de pension för frami.
Statsrudet Gr. llurds 3:nc oförsörjda döttrar.