Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. kännedom om ett sådant deras beslut och uppdrag åt fullrnägtige.
Jag finner, om jag vågar säga, temligen litet grannlaga, att ett sådant R.
St:s beslut skall hinna till K.
M:s kännedom endast genom fullmägtiges underrättelse i behofvets stund, utan att samma lagstiftande magt, som lcmnat fullrnägtige en sådan autorisation, före dess åtskiljande i förväg underrättat K.
M. derom.
Jag hyser icke samma öfvertygelse som den värde ledamoten Hr Stuart, att denna credit eller detta creditiv kan erhållas utan behof af Konungens medverkan.
De underrättelser, jag äger, tala alldeles icke till förmån för en sådan öfvertygelse; och den öfvertygelse om K.
M:s välvilliga medverkan i ministeriel väg, i händelse fråga örn credit skulle uppstå i följd af det beslut, att endast R.
St:s fullrnägtige inkomma till K.
M. med en sådan anhållan och underrättelse, kan jag ej dela, icke derföre att jag någonsin fruktar, att K. M., D * n i Maj. 9 äfven om man glömmer den grannlagenhet, man är honom skyldig, skall motsätta sig ett beslut af R.
St., som är af vigt för Riket, men af den orsak, sorn Hr Rosenblad nämnt, att Irågan en gång vackt, ser det besynnerligt ut, att icke
Ständerna sjelfva inkomma med underrättelsen om deras aulorisation åt fullmägtige, samt derföre att Konungen med mera kraft kan verka i detta fall, då det sker på grund af Standernas anmodan derom.
Hr Rosenblad har redan upptagit Hr Stuarts förmodan, alt en sådan underrättelse från Ständerna till K. M. skulle gifva K.
M:s medverkan egenskap af autorisation för fullmägtige att ingå i en afhandling örn creditivs upptagande.
Derom har fråga icke varit, och den conclusionen kan icke dragas af BancoUtskfs fattade beslut; utan här är endast fråga om, att, när man vill gifva fullmägtige uppdrag att, i händelse af behof af utländsk credit, begära K.
M:s medverkan till erhållande deraf, underrättelse bör K.
M. meddelas derom, att en sådan autorisation blifvit fullmägtige lemnad.
Hvad Hr Stuart yttrat om den tolkning, som Konungens rådgifvare gjort af ett vid förra riksdagen fattadt beslut och som vid denna riksdag ledt till en Riksrätt, tror jag icke, att det egentligen hör till detta ämne.
Hvad Konungens rådgifvare komma att råda Konungen till i denna fråga torde vid en kommande riksdag kunna af Ständerna bedömas; men sedan en fråga lagligen är afgjord, vet jag icke, om man vidare skall stå till redo och räkning för densamma.
Jag anhåller om återremiss af memor. med afseende å hvad jag i liufvudfrågan anfört.
Himmelsvid är skillnaden emellan att å ena sidan föreslå en inskränkning uti någon af Nationens uti Reg.formen förvarade rättigheter och att å andra sidan uti en formfråga, som är blott och bar formfråga å ena Statsmagtens sida, lemna en underrättelse, hvars meddelande gränsar till egenskap af rättighet hos andra Statsmagten, och hvars underlåtande kunde medföra ett beslut af allm. skada i liufvudfrågan.
Frågan är icke här om rättighet att upptaga lån, utan frågan är om förmånen af att erhålla Jun.
Jag ber de
Hrr, som tillhöra motsidan, tillåta mig en erinran, som stundom är nödvändig, den nemi., att, oaktadt allt hvad) skriftställaremagten sökt åstadkomma på några år, Svenska regeringssättet likväl ännu är det monarkiska.
Såsom sådant är det kändt utomlands, och jag föreställer mig, att denna omständighet verkar på utländska bankierer; ty så gifvet det är enligt Reg.F., att Konungen icke kan skuldsätta Nationen, så gifvet synes det vara, att Nationens ombud icke böra kunna få skuldsätta Nationen, Konungen ovetande.
Men frågan derom angår hufvudsaken, och derom är icke fråga nu, ulan blott om formen, och då synes mig, synnerligen \ud sidan af ett annat skäl, den form 22 H. ® 10 Den i Maj. vava nödvändig, sora blifvit påyrk-ad; ty med hvad tillförsigt skulle väl utländska bankierer inlåta sig uti penningetvansactioner med Sverige, om ingen annan auctoritet i sådant fall vore gällande än förflutna riksdagens Landtm, och Talmän.
Men äfven om man, utan afseende härpå, betraktar frågan såsom ett steg af grannlagenhelen, så vet jag icke, hvarföre man skall brista i en sådan grannlagenhet, när någon af Nationens rättigheter derigenom på intet sätt äfventyras.
Jag tillstyrker derföre bifall till den begäran, man i detta hänseende framställt, samt i följd deraf återremiss af memor.
Jag ämnar icke, lika med den siste värde talaren, ingå i någon afhandling om Sveriges statsskick och dess beskaffenhet, emedan det icke hör till saken.
I afseende på rättigheten att upptaga lån, sorn en talare ansett tillhöra Ständerna, får jag förklara, att, då fråga är om upptagande af utländskt lån, en sådan rättighet icke tillkommer Ständerna utan i förening med K. M. Ingenstädes i grundlagen finnes ett ord derom, och då är det icke lofgifvet.
En sådan grundsats skulle kunna leda derhän, att Ständerna kunde genom Iåns upptagande försälja Riket till ett grannrike, och det lärer val icke stå tillsammans med ett väl ordnadt statsskick.
Mot Utsk:s tillstyrkande i detta memor. anmärker jag, att i stället förorden: ”fullmägtige lemnäs rättighet,” det bör heta: ”fullmägtige ålägges.”
Det faller af sig sjelf, att politiska förhållanden kunna göra det rent af skadligt att upptaga lån i något visst land, hvilka förhållanden Bancofullmägtige icke kunna vara i tillfälle att känna; hvadan det icke blott bör vara en rättighet, utan äfven ett åliggande för fullmägtige att iakttaga, hvad memor. tillstyrker i afseende på K.
M.'s medverkan vid anlitandet af utländskt credit, hvaraf BancoTJtsk. säkerligen vid närmare eftersinnande skall inse behofvet, och tillstyrker jag derföre återremiss af memor.
Då det både af Hr Rosenblad och H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt blifvit medgifvet, att frågan hemtar sin största vigt derifrån, att den blifvit väckt, och Hr Rosenblad, som har en mera speciel erfarenhet i detta ärende, förklarat, att om frågan icke blifvit bragt å bane, hade det icke varit af särdeles vigt, att K.
M. erhölle särskild underrättelse om R.
St:s beslut, ang:de det ifrågavar. creditivet, så stadnar Svenska Representationen i verklig förbindelse hos den värde ledamot, Gr.
Frölich, som väckt denna fråga och således föranledt de obehagliga stridigheter emellan de begge Statsmagterna, som i detta mål synas hota oss.
I öfrigt bekänner jag för min del, det jag icke inser någon våda deri, att Bancofullmägtige begära K.
M:s biträde i en lånetransaction, och jag får således tillkännagifva, att jag egentligen icke har något att anmärka Sen i Maj. anmärka emot Utsk:s memor., utan tror, att det kan bifallas, sådant det är.
Jag erkänner icke den satsen, som Hr Rosenblad förfäktat, att passionerna i vissa frågor kunna uppretas.
Hvad åtminstone mig enskildt beträffar, kunna icke mina passioner uppretas genom en allmän frågas afgörande inom representantkammaren, då jag bar rådrum att enskildt öfverväga, hvad som bör vara min öfvertygelse; och då jag utan någon slags passion öfverväger närvar, fråga, kommer jag till den slutsats, att detta tillstyrkande är ett af de oskyldigaste, som inom Representationen blifvit väckt, och endast derigenom, att denna fråga med ifver behandlas af en motsatt opinion, kunde jag komma till en slags misstanke, att under frågan lage andra frågor begrafna, som möjligtvis, om de trädde i dagen, kunde leda till passioners uppväckande.
Här är icke fråga om annat, än att, om Bancofullmägtige finna, att de icke på Ständernas credit allena kunna bekomma de lån, som kunna behöfvas, skola äga rättighet att begära den andra Statsmagtens medverkan till ändamålets vinnande.
Deruti finner jag intet ondt oell vill derföre icke motsätta mig ett sådant beslut; men den fråga, som Gr.
Frölich väckt och deruti han vunnit en annan talares understöd, angår något helt annat, nemi. ett åliggande för Bancofullmägtige alt ovilkorligen begära den andra Statsmagtens medverkan.
Hvartill det skall tjena, om Bancofullmägtige, en sådan medverkan förutan, kunna erhålla credit, inser jag icke, men väl, att det tillskyndar den andra Statsmagten besvär.
Af dessa skäl, och då jag icke finner någon olägenhet kunna uppkomma af bifall till det tillstyrkande, Utsk. framställt, men en fördel derigenom möjligen kunna beredas, i fall Bancofullmägtige icke skulle ensamma äga tillräcklig credit, anhåller jag om bifall till utlåt., hvars återremitterande jag icke kan bifalla på de skäl, som här förekommit.
Efter den vändning, discussionen tagit, anser jag mig skyldig att litet närmare utreda frågan.
Jag tillstår, det jag icke hade väntat, att Hr
Stuart här skulle fullfölja sin opposition mot sjelfva materien af Hr Prosten Åstrands motion.
Då han likvisst det gjort, då jag erinrar mig, att ett Stånd, nemi. BorgareSt., afslagit frågan, och då jag icke kan underlåta att för R. o. Ad., som synas interessera sig för frågan, tillkännagifva den stora vigt, som den värde ledamoten inom Utsk. äger på majoriteten, bör jag hafva äran erinra om, hvad resultatet möjligen kan blifva af en återremiss på den grund, jag begärt densamma.
Den skulle nemi. kunna föranleda dertill, att samme värde ledamot begagnar sitt inflytande inom Utsk. för att, i likhet med hvad BorgareSt. gjort, afstå frågan; och då min framställning om återremiss icke gick ut på annat än att, med De b i Maj. bibehållande af det beslut, hvaruti Utsk. slädnät, göra ett tillägg i afseende på nödvändigheten af en und. skrifvelse till K.
M. med underrättelse om det uppdrag, Bancofullmägtige skulle erhålla, så finner jag frågan, om återremiss är lämplig, vara af så mycket mera vigt, som Frih.
Cederströms yttrande skulle kunna väcka nya farhågor och föranleda till afslag å motionen.
Cederström har nemi. gjort den anmärka, mot memor., att fullmägtige icke borde, på sätt här är sagdt, lemnäs rättighet, utan åläggas att begära K.
M:s biträde till creditivs erhållande.
Jag bör derföre upplysa, att inom Utsk. discussionen äfven sträckt sig dertill, huruvida fullmägtige skulle åläggas eller blott autoriseras, och då man icke kan förklara det vara en absolut omöjlighet, att capitalister kunna finnas, med hvilka Bancofullmägtige kunde ställa sig i relation till credits erhållande, ansåg majoriteten inom IJtsk. bäst att icke ovilkorligen pålägga fullmägtige att derom vända sig till K. M. Jag skulle derföre tro, med afseende på huru opinionen nu är stämd för denna fråga, bäst vara att bifalla memor., och att en särskild motion nu gjordes, hvilken i det fallet må upptagas såsom min, om en und. skrifvelse i ämnet till K.
M.—- Om frågan på det sättet återkommer till Utsk., nemi. genom en ny motion om den und. skrifvelsen och underrättelse, att R. o. Ad. bifallit detta memor., så skulle, med afseende derpå att Preste- och BondeSt:n, som återremitterat detta memor. med anmärka., bland andra, om en dylik und. skrifvelse, UTtsk. sannolikare instämma i den önskan, som klefve föremål för nain motion, än om memor. helt simpelt återremitterades.
Jag föreslår derföre, att R. o. Ad. bifaller memor. och tillåter mig på bordet lägga en särskild sådan motion, jag projecterat.
Efter att sålunda hafva yttrat mig, kan jag icke underlåta att, såsom ett nytt bevis på det sannfärdiga sätt, hvarpå Hr Dalman så muntligen som skriftligen refererar, fasta uppmärksamheten på hans uppgift, att jag väckt motionen, ehuru här i memor. står tydligen alt läsa, att det är Prosten Åstrands motion.
Denna discussion förråder på ett så märkvärdigt sätt, huru brant den backen är, som går ut på att förskingra R.
St:s i grundlagen förvarade rättigheter.
Man har börjat med, såsom Utsk. gjort, att autorisera sina fullmägtige att begära K.
M:s sanction och K.
M:s medgifvande till vinnande af credit utrikes, likasom icke de rörliga hypotheker, som Banken har i sina händer uti statsobligationer och inteckningar, skulle vara tillräckliga för att anskaffa den erforderliga crediten, då grundlagen säger, att Banken står under allm. lag; men jag tinner icke obilligt, att Utsk. gjort denna framställning, och vill också icke sätta mig deremot, utan tillstyrker bifall dertill.
En talare har dock gått ett steg längre och sagt, att D«n i Maj. det Tore nödvändigt, att K.
M. derom underrättades af Ständerna sjelfva, likasom dot skulle beböfvas mera för detta fall, än som hittills behöfts för alla de frågor, hvilka kunnat erfordras till verkställande af de beslut, som Ständerna vidtagit
En annan talare har gjort ett salto-mortale och kommit ända derhän, att K.
M:s autorisation lill lånet skulle erfordras, och att det dessförutan icke skulle kunna aga rum, och han har menat, att det vore en skuldsättning af Riket, då det dock blott är Banken, hvars skuldsättning är i fråga; likasom det icke vore i grundlagen bestämdt sagdt, att R.
St. äro förvaltare af Bauken.
Jag kan således icke annat än, för min del, högeligen sätta mig emot en utsträckning af denna ide ända derhän, som skulle 72 § i Reg.F. derigenom förlora ali sin betydelse; men om någon återremiss, mot förmodan, skulle komma att äga rum, skall jag anhålla, att i förslaget måtte göras ett litet tillägg, nemi. att efter orden: ”till förstärkande af Bankens silfverfond, erfordras, ” måtte tilläggas orden: ”om de så nödigt finna.”
Jag har redan yttrat den åsigten, att jag anser fnllmägtige icke behöfva någon särskild tillåtelse' af R.
St., för att hos K.
M. begära Dess nåd. medverkan eller bemedling i ministeriel väg till erhållande af det ifrågavar. creditivet, och ett stadgande härom i det nya bancoreglementet synes mig altså öfverflödigt; men jag anser verkligen ett sådant stadgande så oskyldigt, att, i fall någon del afR. nu församlade St:r skulle linna detsamma nödigt, skall jag icke motsätta mig dess införande i reglementet.
En reglementarisk föreskrift rör:de detta ämne, så redigerad, som den BancoUtsk. nu föreslagit, kan jag deremot ingalunda bifalla.
Härigenom sknlle nemi.
Bancostyrelsen uttryckligen berättigas alt af K.
M. begära det biträde, som
Bancostyrelsen kan finna för godt att för berörde ändamål i und. äska.
I sådant fall låter det alltför väl tänka sig, att denna anhållan blefve af särskilda anledn:r utsträckt ända derhän, att K.
M:s icke allenast autorisation, utan oek sanction å det ifrågaställda creditivet begärdes och erhölles.
Jag har vid detta tillfälle hört Frih.
Cederström, med den sällsynta uppriktighet, som jag bos honom högaktar, tillkännagifva, att lian anser meningen af det föreslagna stadgandet böra så tolkas, att creditivet icke får upptagas på andra ställen, än der K.
M- i nåder tillåter Bancostyrelsen att ingå lånetransactioner.
Jag tror väl icke, alt detta just varit BancoUtsk:s åsigt; men då en sådan åsigt möjligen kan hos Bancostyrelsen likasom hos den värde talaren göra sig gällande, torde del äfven ur denna synpunkt vara högst nödvändigt, att memor. återremitteras, på dét alt det ifrågaställda stadgandet, derest det skall i bancoreglementet införas, måtte erhålla en mera be. stämd och mindre vidsträckt lydelse.
Frölich har sagt ,*ig vilja väcka en ny motion i detta ämne.
Hr Gr:s nio - l maj. tionsrättighet, enligt 56 § Riksd.Ordn., lådan denna $ rid innevar. riksdag blifvit tolkad, kan jag visserligen icke betaga honom; men jag kan dock ej underlåta att beklaga BancoUlsk., sorn härigenom kommer att stadna i ytterligare förbindelse hos sin oförtrutne ordförande för de lika vidlyftiga som alltid obehagliga öfverläggningar, dem han genom sina tid efter annan väckta motioner föranledt.
För öfrigt får jag begagna detta tillfälle, för att, i anledn. af hvad Hr Gr. yttrat om oriktigheten af Hr Dalmans uppgift, att Hr Gr. sjelf väckt motion om det af Utsk. nu föreslagna stadgande, förklara, det Hr Dalmans uppgift, att det egentligen skulle vara Hr Gr., som väckt ifrågavar. motion, är fullkomligt sanningsenlig.
Förhållandet med motionens tillkomst var nemi., såvidt mitt minne icke sviker mig, att vid justeringen af Utsk:s memor. om den afdeln. utaf bancoreglementet, hvaruti frågan om det utländska creditivet förekommer, Gr.
Frölich väckte en motion af nästan alldeles samma lydelse som Utskrs nu afgifna utlåt., men innehållande derjemte, att R.
St. skulle sjelfva hos K. M. i und. begära dess medverkan uti ifrågavar. hänseende.
Hr Gr. lernnade derefter, innan motionen blifvit skriftligen uppsatt, för en tid Utsk., hvarunder Prosten Astrand upptog densamma, med uttryckligt förklarande, att det var det af Gr.
Frölich väckta förslag, som Hr Prosten förnyade.
Dessa upplysningar har jag ansett mig böra afgifva för att slita tvisten emellan Hr Gr. och Hr Dalman.
Slutligen får jag ånyo anhålla om återremiss af nu förevar, memor.
Hr Dalman: Sedan Hr Stuart nu lemnat Gr.
Frölich tillräckligt svar på den beskyllning, han gjort mig, att min uppgift, det Hr Gr. varit moteur i denna fråga, skulle vara osannfärdig, så får jag blott tillkännagifva, att jag jemväl af andra ledamöter inom BancoUtsk. hört förhållandet berättas på samma sätt, som Hr Stuart nu framställt detsamma.
En ledamot synes hafva blifvit uppskrämd af min framställning i detta ämne, såsom skulle den tillkännagifva en afsigt hos mig att vilja annullera 7a § Reg.F., i thy att jag ansett Ständerna böra äga K.
M:s autorisation till låns upptagande utrikes. 72 § Reg.F. ställer visserligen R.
St.‘s Bank hädanefter som hittills under R.
St;s egen garanti och vård på det sätt, att den ostörd må förvaltas af de fullmägtige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af R.
Att Banken efter bancoordningen har rättighet att upptaga lån inrikes, är ett factum; men att Banken efter b:coordn. har rättighet att göra lån utrikes är ett förhållande, som Hr Cederschjöld får inympa på 73 Den i Maj. i5 5 Reg.F., innan det kan blifva laglig rättighet.
Det är dessutom icke ogrundade farhågor, som böra ligga till grund för R.
St:s beslut i regleringar, som äro af allmänt stort ingripande interesse.
Af sådan beskaffenhet är frågan om utländskt lån.
Om de upptagas obetänksamt, blifva de tryckande; upptagas de åter förnuftigt, kunna de blifva nyttiga.
Att öfverlemna sådant åt Bancofullmägtiges skön, utan medverkan af Styrelsen i landet, är obetänksamt.
Jag skulle förmoda, att uti ett samhälle, der styrelsen äger besörja om alla politiska förhållanden till utländska magter, utan någon samverkan med representationen eller den andra delen af den lagstiftande myndigheten i samhället, och då så måste vara för de utrikes styrelseärendernas ändamålsenliga gång, der måste äfven hvarje transaction för statens räkning i främmande riken contraheras med den styrande statsmagtens samtycke och biträde.
En värd ledamot har talat om farhågor, som inom Utsk. kunde uppkomma af mitt förslag att utbyta ordet rättighet till åliggande.
Jag är icke af samma tanka som den värde talaren, utan tror, att BancoUtsk., vid en lugn pröfning af mitt förslag i detta fall, skall finna detsamma böra antagas.
Samme ledamot har begärt bifall till förevar, memor.
, under anhållan att få väcka en ny motion, ehuru han sjelf upplyst, att memor. redan är återremitteradt från 2:ne Stånd med anmärkn., bland andra, om den rättelse, som skulle utgöra föremål för den nya motionen.
Hans förslag synes således öfverflödigt; ty Utsk. är ju i tillfälle att på grund af återremissen besluta den förändring eller det tillägg han åsyftar, såväl som den rättelse jag föreslagit, och till vinnande hvaraf jag förnyar min anhållan om återremiss.
Jag torde få börja med att gifva R. o. Ad. upplysning om hvad som inom BancoUtsk. passerat, efter en värd ledamot, i min närvaro, funnit sig böra lemna R. o. Ad. upplysningar, som icke fullt öfverensstämma med mina.
Den värde ledamoten upptäcker jag nu vara den, som varit förläggare för Hr Dalmans uppgifter om tilldragelserna inom BancoUtsk., och jag finner hans uppgifter nära nog af samma beskaffenhet som den af mig nyssnämnda omständigheten.
Jag får erinra derom, att Hr Stuart i detta fall så mycket lättare kan misstaga sig, som han icke haft sin plats på finance-afdeln., der denna fråga blifvit väckt och behandlad, utan på en annan afdeln. af Utsk., och jag hade trott, att han litet bättre bort se sig före, innan han framkommit med någon upplysning inom Ståndet.
Förhållandet med motionens tillkomst var sådant, alt då denna fråga discuterades inom Utsk., ansåg Prosten Åstrand, lika med mig och, om jag rätt påminner mig, flera ledamöter med oss, motionen böra inom Utsk. väckas; men hvem som skulle väcka den Lief icke afgjordt.
Emedlertid reste jag från sta - i6
Ben i Maj. den, och vid min återkomst var motionen väckt af Prosten Åstrand inom Utsk:s fmance-afdeln., hvarest den hade fallit med en rösts minoritet, hvarefter den sedermera upptogs och bifölls inom Utsk., till ordalydelsen sådan, som Utsk:s tillstyrkande utvisar.
Att Hrr Stuart och Dalman vilja öfvertyga R. o. Ad., att jag vackt motionen, kan visserligen vara likgiltigt; men försöket är icke desto mindre oblygt.
Hvad åter det beträffar, huruvida återremiss skall eller icke skall äga rum, får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, huruledes Hr Stuart, sorn först yrkade bifall till memor., sedermera, i anledn. af Frih. Gederströms anmärkn., frångått sin begäran och anhållit om återremiss, och att det således torde vara förenadt med någon våda att bifalla återremiss, efter Hr Stuart af sådan anledn. förändrat sin begäran.
Cederström gjort säkert en solid tjenst genom sin framställning; men jag får nämna, att inora Utsk. aldrig varit ifrågastäldt, att fullmägtige skulle anhålla om K.
M:s autorisation till lånets upptagande, utan endast, på sätt Prosten Åstrand motionerat, att fullmägtige skulle begära K.
M:s biträde till lånets upplagande, när sådant påkallades.
En omständighet glömde jag nämna, då jag sednast hade ordet, i afseende på frågan, huruvida memor. bör af R. o. Ad. bifallas eller återremitteras, den nemi,, att då man önskar riksdagens snara afslutande, vore det, efter min tanke, ledande dertill, örn R. o. Ad. nu biföll memor., efter som detsamma innefattar en stroph, som bör inflyta i sjelfva bancoreglementet, hvilket måste vara färdigt, innan riksdagen kan afslutas; och jag förnyar derföre min anhållan om bifall till förevar, memor.
Jag trodde sannerligen, att, då jag började mitt yttrande med erkännande af den stora skillnad, som finnes emellan att på något sätt vårdslösa Nationens constitutionella rättigheter och att uti en blott och bar formfråga iakttaga en nödig grannlagenhet, jag icke derigenom hade gjort mig skyldig till den förebråelse, som jag i dag fått uppbära, att nemi. redan halka på sluttningen af Svenska folkets rättigheter.
Denna beskyllning gjordes mig af en ledamot, som har hos mig en så grundad högaktning, att den icke kan rubbas af denna lilla obetydliga orättvisa.
Berättigad torde jag likväl vara att, då jag står vid slutet af min politiska bana, få erinra derom, att jag trottsar en hvar att kunna framvisa ett enda yttrande af mig under alla de riksdagar, hvari jag deltagit, deruti jag på något vis missvårdat Nationens rätt; men ännu en gång påminner jag derom, att här icke är fråga om någon Nationens rätt, utanom en formfråga, som kanske rätteligen icke är annat än en etiketts-fråga.
Rättigheten för Sveriges Rikes Ständer att få gö - Den t
Maj. •7 göra skuld, hvilket är hufvudfrågan, är här icke ifrågaställd, utan frågan rörer endast formen i sättet att upptaga lån; och om Reg.F. i hufvudsaken är obligatoire för Konung och Ständer, så frågar jag, om den är obligatoire för utrikes bankierer?
Men då det för mig är afgjordt, att utländska bankierer icke lemna lån, med mindre K. M. dertill medverkar, så frågar jag: flör jag vid folkets rätt derföre, att jag tillstyrker denna form?
Jag förblifver vid mitt yttrande, öfverlemnar åt en hvar att bedöma mitt uppsåt och mitt handlingssätt och förnyar min anhållan om återremiss.
Jag anhåller få fästa Hr Stuarts uppmärksamhet på, huru det skulle kunna vara för Bancofullmägtige möjligt att, om behofvet påkallade det, ingå till K.
M. med anhållan om dess biträde i och för creditivs upptagande, då en motion, just innehållande det och alldeles ingenting annat, blifvit af Ständerna afslagen.
Huru kan man förutsätta, att Bancofullmägtige skulle väga det.
Hr Stuart känner förmodligen, huru under den period, som förflutit sedan sista riksdag, betänkligheter hos Bancofullmägtige uppstått vid företagande af sådana åtgärder, som icke voro bestämdt föreskrifna.
Huru skulle raan då kunna tro, att de skulle våga vidtaga en åtgärd, som blifvit bestämdt afslagen?
Något oskyldigare än förevai'. tillstyrkande kan icke finnas.
Frågan är endast om begäran af K.