Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skåne, och för ett år sedan var samma förhållande i alla utländska östersjöhamnar.
I Kiel och i Köpenhamn voro då de lägsta prisen, men ändå sålde Köpmannen i Skåne
Säd till Köpenhamn.
Detta bör föranleda till sådana åtgärder, att vi ej det ena året få sälja vår säd för underpris till utlänningen, och andra år åter köpa säd utifrån för flerdubbelt högre pris.
Grefve Rosen har upplyst, att Götha Canal-Disconts minsta förlust var på belåningen af varor, och att den på io år derpå endast förlorade 1,200 R:dr, hvilket factum tyckes vara bästa skälet för en sådan belåning.
Jag förenar mig i denna frå - Den 7 D«cember f. m. ga till alla delar med Grefve v. Rosen och Herr Tham.
Först torde det tillåtas mig erinra, att hvarken Grefve v. Rosen eller Herrar Tham och Munck af Rosenschöld kunna få sina meningar förvarade i propositionen, emedan Inar icke är fråga om belåning af varor, ty den frågan förekommer först i en punkt längre ned, och då må de härom göra sin mening gällande; I afseende på Herr Hjertås anmärkning, får jag erinra huru det tillgick vid början af Utlåtandets pröfning.
Utskottet kriticerades då derföre att det för mycket gått in i detaillerne; att jag ej då understödde Herr Hjerta, som på en gång ville afgöra utlåtandet, kom sig deraf, att jag anser upplåningen å vista olämplig, synnerligen då det skulle lemnäs åt Fullmägtige att bestämma den.
Det var förlåtligt att jag ej så knapphändigt önskade beslut affattade, som skulle införa alldeles ny lånerörelse, hvilket beslut bade varit så mycket olämpligare i ett land, der sjelfva Regeringen erhåller ganska minutieusa föreskrifter.
I afseende på obehöfligheten af garantier mot för stor utsträckning af Lånerörelsen, har Herr Hjerta sagt, att föreskrifter deremot redan finnas; men det är åtminstone icke i nu gällande Reglemente.
Herr Hjerta sjelf kan icke svara för mer än sin egen röst, och om tillfället så skulle Den 7 December f. la. 21 5 yppa sig, att majoriteten blefve deremot, voro vi af med alla garantier; derföre måste vi nu intaga dem, hvarföre jag vördsamt anhåller, alt mitt förslag måtte antagas såsom contraproposition.
Då den af Ridderskapet och Adeln beslutade rättighet för Banken att upptaga lån för att åter utlåna, åsyftar ett biträde åt Näringarne, men med bibehållande af säkerhet för Banken, tror jag ej att man blott bör använda Bankens Capitaler till utlåning på namn för den större rörelsen.
Summan som utlånas på namn är redan 8,000,000, och det vore ganska besynnerligt om den nu åter skulle ökas med 3,ooo,ooo.
Den större rörelsen befordras derigenom att köpmannen får belåna de uppköpte varorne, för att fortsätta upphandlingen, och derigenom kunna betala producenten mera för sina varor.
Jag kan således ej gå in på att namn belåningen här sättes i första rummet, och varubelåningen i det andra, eller att varubelåningen skulle vara förbjuden för det att den ej slår nämnd.
Jag anser att en lånsökande, som vill lemna pant af varor, hvilka äro under publik vård och försäkrade för förstöring, bör hafva företräde, och der varor icke finnas, accepterade växlar på po dagars sigt.
På detta sätt blir visserligen Capitalet obetydligt såsom Hr Hjerta sagt, men derföre borde också icke någon viss summa vara bestämd för upplå - ai6
Den 7 December f. ni. ningen.
Men då 3,000,000 äro bestämd.!, anser jag dock varu-belåningen böra komma i första rummet, så att den som vill uppköpa varor icke behöfver anlita 2 å 3 personer om borgen, utan helt enkelt hafva sin rätt öppen att få varan belånad till hälften eller f:delar af värdet, hvarigenom lian kan fortsätta en varu- upphandling söm eljest i brist af capitaler, till mehn för produktionen, måste afstanna.
En sådan utlåning skulle dessutom betydligen förekomma de vinglerier, som från namnbelåningen befunnits oskiljaktige.
Grefve von Schwerin , Fredrik Bogislaus:
Herr Hjerta har ganska riktigt anmärkt, att de åsigter, som Banco-Utskottet i Betänkandet N:o 53 framställer, ej bordt anses såsom ett nytt system, utan blott såsom ett förslag lill rättelse af det missförhållande i alla beräkningar, som uppkommit genom sedlarnas fallna värde.
Under de tider då 48 sk. i Silfver voro lika med 48 sk. i Sedlar, var maximum för erhållande lån 6,000 R:dr, hvilken summa nu motsvarar 16,000 R:dr.
Banco Utskottet föreslår 20,000 R:dr såsom maximisumma, hvilken summa, på sätt jag upplyst, icke betydligen skiljer sig från den maximisumma som förr varit bestämd.
Jag skulle tro det vara lämpligast, om de gamla definitionerne, sådana som de finnas uttryckta uti den Kongl. Kungörelsen, bibehållas, med tillägg endast Den 7 December f. rn. af de nya, nödige befunne föreskrifter.
Det gamla Reglementet föreskref endast 2:ne namn å documentet hvarpå lån sökes; det nya förslaget deremot fordrar 3:ne namn; med denna förändring är också en fullkomlig garanti beredd.
Jag tillstyrker bifall till Hr Hjertås förslag.
Jag anhåller vördsammast att Herr Grefven och 'LandtMarskalken täcktes genom proposition återföra oss till ämnet, ty annat är principer och annat är detailier.
Jag kan ej linna annat, än att discussionen gått öfver gränsorne för ämnet, och jag tror att vi genom Herr Hjertås förslag skulle komma närmare detsamma.
Äfven jag önskar att en varubelåning måtte etableras, men detta ämne lior så mycket mindre till denna öfverläggning, som Utlåtandet derom ligger på Ridderskapets och Adelns hord.
Till de Herrar, hvilka, lika med mig, önska en sådan varubelåning, hemställer jag, om de icke skulle vilja vänta dermed tills detta ämne förekommer, så att vi nu blott kunde få håll a oss till principen.
Hvad denna beträffar, så önskar äfven jag, lika med Herr Hjerta, att förskrifningar måtte få belånas, hvilket utgör det primitiva ämne, hvarom vi discutera.
Min framställning grundal’ sig på 1816 års Discont-Reglemente, 2l8 Den 7 December f. m. hvilket åter är alldeles lika med det gamla såkallade Riksdiscont-Reglementet.
Jag anhåller att Herr Grefven och LandtMarskalken i sin proposition täcktes insätta ordet Förskrifningar på bägge ställen, så väl i första, som i senare perioden, och alt hvad som är sagdt 0111 föryttringen af varor må borttagas.
Möjligtvis kunde ett missförstånd uppkomma af hvad som blifvit sagdt af en Ledamot, hvilken måhända gör stort intryck på Ståndet.
Möjligen skulle nemi.
Grefve v. Schwerins yttrande kunna tolkas så, att man kunde tro Utskotten hafva tillstyrkt, att bela den ifrågavarande
Discontutlåningen skulle lemnäs åt den gamla
Disconten att på samma dåliga maner verkställas; detta kunde dock icke vara bans mening.
Lika med oss önskar han att den nya utlåningen skall vara ett lilet försök lill en ny Discont, sådan den bör blifva.
Det har icke varit Utskottets mening att 5 å 6 års omsättningar skola äga rum, ty då hade man ganska illa skuldsatt
Banken för de upplånta 3 millionerna, för hvilka obligationer utelöpa att betalas antingen efter 2 månaders uppsägning eller å vista.
Det har således icke varit Utskottets mening att på den gamla dåliga
Discontrörelsen höja maximisumman från 6,ooo R:dr till 20,000 R:dr.
För att förekomma farhågan om afslag på det goda man vill tillvägabringa, Den 7 December f. m. 3ig skall jag denna gång icke yrka att min åsigt om maximisumman måtte blifva den gällande, utan heldre förena mig med Herr Tham.
Jag vill blott ånyo fästa uppmärksamheten derpå, att vår mening icke är att börja en discontrörelse
N:o 2 på samma dåliga sätt som den gamla, d. v. s. på omsättningar på flere år och med vederhäflighetsbevis hvilka ej äro säkra, och mot namn, hvilka Discont-Directionen icke möjligen kan vara i tillfälle att känna, och vedeihäftighetsbetyg af personer, som sjelfva äro utan allt ansvar.
Jag ber att Talarne ville förklara om icke detta är deras mening.
Jag anhåller om proposition till bifall på mitt förslag, och, som det minst afviker ifrån Utskottets, hoppas jag det får blifva Japropositionen.
Hans Exellence Herr Grefven och LandtMarskulken tillkännagaf, att plenum kl. |6 i eftermiddag skulle komma att fortsättas.
Hans Exellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde derefter, om icke, ehuru under discussionen fråga uppstått så väl om Varubelåningen, som om Maximi-beloppet, Ridderskapet och Adeln skulle finna för godt att endast hålla sig vid den föredragne punkten, och täckas derefter afgöra frågan om Varubelåningen m. m.
Ropades Ja. 220 Den 7 December f. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att 3:ne särskildta propositioner här blifvit hegärde, en af Herr Hjerta, en af Friherre Cederström och en af Herr Rosenblad, i anledning hvaraf Hans Excellence frågade, om Ridderskapet och Adeln biföll Herr Hjertås förslag, hvilket ånyo upplästes.
Om Herr Hjerta medgifver att Lånen må lemnäs på högst 4 månader och utan omsättning, så hafva vi tillräcklig garanti.
Jag skall då ingå på Herr Hjertås förslag, hvarigenom vi blott erhålla en votering.
I händelse Herr Grefven och LandtMarskalken vill företaga ämnet i denna ordning, har jag visserligen ej något emot Herr Rosenblads förslag, emedan äfven jag anser att denna utlåning endast på kort tid bör äga rum.
Uppå derefter af Hans Exellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition beslöt Ridderskapet och Adeln:
Att såsom hypolhek för Lån på högst 4 månader, utan omsättning, må antagas, med gemensamt afseende å Lånsökandens, Invisningsgifvarens och Acceptantens vederhäftighet, enskildes med vederbörlig accept försedde invisningar och förskrifningar i svenskt mynt, under förbehåll, alt sådane Den 7 December f. m.
221 ilivisningar och förskrifningar ovillkorligen skola vara till infriande förfallne inom lånets förfallotid.
Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att frågan om Yarubelåningen nu torde få till pröfning förekomma, och hemställde Hans Exccllence, om Ridderskapet och Adeln biföll Grefve von Rosens i detta ämne gjorda förslag.
Ehuru gerna jag ingår på Grefve v. Rosens förslag, tror jag dock det vara bättre att i allmänna ordalag bestämma att Lån å varor får beviljas, samt öfverlemna åt Banco-Styrelsen att besluta hvilka varor sora må belånas såsom ej underkastade förskämning eller brandskada, men hvilkas belåning ändock verkar säkrast till ändamålets vinnande.
.Tåg framställde väl följande 7 varor som borde belånas: nämligen socker, hudar, färgträd, caffe, bomull, indigo och russin; men ar alldeles nöjd med Herr Tharas förslag, att åt BancoStyrelsen öfverlemna bestämmandet af varorne, blott med det vilkor, att belåningen ej sker på längre tid än 3 månader, och att varorne äro braridförsäkrade samt ligga inom Kronans lås och nyckel.
Jag skulle gerna gå in på Herr Tharas förslag, om 222 Der 7 December f. m. jag icke liÖrt en Ledamot af Banco-Styrelsen, Herr Hjerta, förklara, att ritorr Spannemål icke bör få belånas; på denna grund protesterar jag emot allt öfverlemnande åt Banco-Styrelsens godtycke i denna del, och yrkar proposition å det af Grefve von Rosen uppgifne förslag på varor, hvilka böra få belånas.
Jag har visserligen hittills icke yttrat mig om belåningen af ritorr Spannemål, emedan jag alltid trott att denna fråga ej skulle afgöras förr än det Betänkande sorn handlar derom, och nu ligger på bordet, skulle förekomma; men jag har väl sagdt att jag önskar att, emedan upplåningssumman endast är bestämd till 3,ooo,ooo, och således intet skäl är att bestämma en varubelåning, man också icke skulle bestämdt bifalla en sådan, ehuru jag önskar den.
Men då Utskottet ej tillstyrkt någon sådan, anser jag det vara otjenligt att tillvägabringa den inom Stånden, emedan den mängd detailler hvaruti det fordrades att då ingå, gör det omöjligt att inom de 4 olika Stånden tillvägabringa något helt och gagneligt resultat.
Då Utskottet ej velat antaga annat än ett Stals-Bancosystem, återstår ej annat vid denna Riksdag, än att söka få upp- och utlåningen på namn i gång; det kostar visserligen på att afstå från varubelåningen, emedan jag anser den lika nyttig, men jag skall ej söka göra min me - Den 7 December f. ra. ning gällande, emedan den ej kan pA ett förmonligt sätt genomdrifvas.
Förut har i Banken blifvit belåndt salt, ritorr råg, beck, tjära, cattuner, m. m., oell aldrig liar någon förlust derpå uppstått; men då belåningen fordrar flere åtgärder, såsom lägenheter till magaziner, m. m., torde det vara bäst att icke ingå i några bestämda föreskrifter, utan önskar jag blott att Ridderskapet och Adeln ville gilla principen och tillåta Bancosty reisen alt mottaga varor jemte namn såsom säkerhet.
Jag tror detta vara det enda sätt, hvarpå man härom kan besluta, ty det är icke nog att sä a att varan skall vara inom Kronans mägaz n ndi brandförförsäkrad, emedan flera andra försigtighetsmått finnas, som äfven böra iakttagas, och hvilka alla finnas upptagne i den reservation, som jag vid i8a3 års Riksdag i detta ämne afgaf, men nu icke bar till hands.
Min afsigt är alldeles sådan som den Hr Hjerta yttrat; icke att föreskrifva BancoStyrelsen att låna på varor, men att tillåta den göra det, om det befinnes vara nyttigt, med iakttagande likväl af nödiga försigtighetsmått.
Jag medger att i Stockholm fattas för närvarande tjenliga Magaziner, men då jag vet att sådana finnas i Götheborg, tillstår jag att jag egenteligen afser sistnämnde stad, och är öfvertygad att det der skulle gagna såväl den allmänna rörelsen, som Stadens Handlande och 224 Den 7 December f. m.
Discontrörelsen.
Jag förenar mig med Hr
Hjerta uti anhållan om framställan af hans proposition.
Sedan Ridd. och Adeln beslutat att såsom Hypothek antaga reverser, anhåller jag att äfven invisningar å varor, hvilka äro under publik vård och försäkrade mot förstöring, måtte antagas.
Jag anser det dock ej gagneligt att specificera vissa varor dertill, utan tror, alt ett gammalt stadgande är alldeles nog.
Genom en sådan belåning vinnes en större säkerhet än genom hypothek af Reverser, emedan menniskolifven äro osäkra, då deremot varor under publik vård och assurerade lemna full säkerhet.
Jag får derföre anhålla om proposition å min mening, och afstår icke derifrån ulan votering.
Grefve von Prosén:
Min öfvertygelse är, att om DiscontDirectionen ej förbjuder att belåna varor, blir effecten den jag åsyftat.
Jag har tält vid många upplysta män, sorn sagt att man i Stockholm skall kunna få penningar utan en sådan belåning.
I Gölheborg åter är det icke så.
Hvad sjelfva saken angår, kan jag såsom bevis åberopa Sparbanken i Götheborg, hvilken belånar på nederlag liggande varor under Kronans vård till halfva värdet, och har derpå aldrig haft den minsta förlust.
Jag tror att Den 7 December f. m. 2?.5 alt varubelåningen lemnar mera säkerhet, än den personliga ansvarigheten.
Jag in stämmer i Herr Thams förslag, att åt Banco-Fullmäglige öfverlemna hvilka varor skola belånas, så vida frågan rörande belåningen af ritorr Spannemål undantages och särskildt pröfvas, samt således uppskjutes intill dess det särskilta Betänkandet derom förekommer.
Man synes häri vilja göra intet för Jordbrukaren.
För Bruksägare åter är det icke nog att de hafva en serskild Lånefond, utan man har understödt dem äfven genom lilla Creditivet mot en passagére stockning i afsättningen, men icke Jordbrukaren mot en i liera år nära permanente.
Man har väl beviljat lån åt Jordbrukaren till befrämjande af productionen, på det andra Medborgare må få dess bättre pris, men man vill ej bevilja anslag till befordrande af Produkternas afsättning, emedan det kommer närmast Jordbrukaren sjelf till godo, och ju mindre afsättning, dess bättre pris kan andra Medborgare vänta.
Afsättningen vili man mer befrämja för utlänningen genom Spanmåls Creditiv till uppköp iförst i missväxtår.
Herr Hjerta har sagt, och jag medgifver det äfven, att 3oo,ooo är en obetydlig summa; men den kan dock vara till något gagn i de provincer, som alstra mesta säden, såsom t. ex. Skåne. 5a H. 2 2Ö
Jag anhåller att proposition måtte göras på Herr Thams förslag med uppskjutande af frågan om ritorr Spannemåls belåning.
Herr Franc Sparre> Bengt Erland:
I afseende på belåningen af Ritorra Spannemålen, får jag erinra, att i motioner i detta afseende äro remitterade till Utskotten.
Den ena föreslår att Spannemålen skall ligga i enskilta Magaziner, den andra alt Spannemålen skall förvaras i Städers Magaziner.
Det förra kunde Utskottet icke tillstyrka, i anseende till alldeles bristande controll; och som Utskottet ej ansåg varubelåning i allmänhet vara tjenlig för Banken, och ansåg Spannemålsbelåning i Städernas Magasiner, jemte osäkerheten som uppkommer af pantens förskämbarhet, befordra belåning af Utländsk säd, hvarigenom en sådan belåning skulle vara skadlig för Svenska jordbrukaren, tilltrodde Utskottet sig ej kunna tillstyrka densamma.
Med anledning af den siste talarens yttrande får jag upprepa, att fråga bär icke är om Spannmål på nederlag, utan sådan, som ligger inom Kronans vård och lås.
Det är således föga sannolikt, att utländsk
Spannmål skulle med någon uträkning kunna hitföras med hög tull, för att belånas.
I den Den 7 December f. m. händelse frågan om Spannmåls belåning- nu skulle företagas till pröfning, är jag förekommen af den siste talaren i den erinran, att afsiglen blott kan vara alt belåna inländsk Spannmål, men icke utländsk.
Jag begär för öfrigt genom HiddarhusSecreteraren upplysning, huruvida det serskildta Betänkandet om Spannmåls belåningen här förevarit till pröfning, och, i sådant fall, på hvad sätt det blifvit afgjordt.
BancoUtskottets under N:o 68 afgifne Betänkande, om belåning af ritorr Spannemål, livilar ännu på bordet, till följd af Ridderskapets och Adelns beslut, att företaga detta Betänkande i sammanhang med grunderne för Bankens lånerörelse i allmänhet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att af de flere meningar, som under discussionen blifvit framställde, ansåg H. E. sig för Ridd. och Ad. först böra föredraga Herr Munck af Rosenschölds yrkande, att frågan om ritorr Spannemåls belåning borde ifrån frågan om Varubelåniugen i allmänhet undantagas.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om ritorr Spannemåls belåning borde från förevarande ämne undantagas och serskilt pröfvas. 5a H. i5* 228 Den 7 December f. m.
Det förslag lill proposition, sorn jag afgifvit, innehåller:
Att såsom liypothek för lån på 4 månader och utan omsättning, må antagas invisningar på brandförsäkrade och hastig förskämning icke underkastade varor, som äro ställde under publik vård.
Det är naturligt, att den närmare pröfningen af de varor, som enligt denna bestämmelse kunna belånas, kommer att bero af BancoFullmägtige; men då spannmål äfven är en vara, följer ock, att den måste vara inbegripen i det generella stadgandet.
Bifalles mitt förslag, så är det serskildta betänkandet om belåning af Spannmål, som ligger på bordet, med detsamma besvaradt, och kan läggas till handlingarne.
Jag anhåller att den proposition, som kommer att innefatta mitt förslag, må erhålla följande lydelse:
Att det till BancoFullmägtiges ompröfvande må öfverlemnas att meddela lån mot hypothek af varor, förenadt med namnsäkerhet.
Jag anhåller att Herr Grefven och LandlMarskalken täcktes förklara, huruvida, i händelse Friherre Cederströms förslag bifalles, det sedermera är Ridderskapet och Adeln öppet, att särskildt pröfva frågan om belåning af ritorr Spannemål.
Den 7 December f. m. 229 Grefve von Rosen:
Mig synes det vara fullkomligt likgiltigt, om Spannemäl särskildt nämnes i propositionen eller icke; ty då Spannemål är en vara, linnes intet hinder för BancoFullmägtige att pröfva säkerheten deraf, liksom af andra varor.
Herr Tham: Om Herr Hjertås förslag antages, blifver Banco-Styrelsen berättigad att antaga Spannemål såsom hypothek, i fall de linna sådant förenligt med Bankens säkerhet; ty det kommer att bero på Fulljnägtiges eget bedömande, hvilka slags varor kunna belånas.
Om åter Friherre Cederströms förslag antages, har han sjelf förklarat, att deruti inbegripes jemväl Spannemål, såvida BancoFullmägtige finna säkerheten tillräcklig.
Jag anhåller således att i ingendera propositionen Spannemål måtte hvarken undantagas eller nämnas; ty enligt begge förslagen blir Banco-Styrelsen berättigad att efter egen pröfning belåna Spannemål, liksom andra varor, men om Ridderskapet och Adeln icke bifaller, att den bär ifrågavarande fonden öppnas för varubelåning, finnes ingen annan fond att tillgå för Spannemål.
Jag kan då ej inse hvarföre den frågan skulle behöfva särskildt afgöras.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken erinrade, att om undantag för ritorr spannemåls belåning ej nu bestämdt gjordes, måste det beslut angående varube - 23o Den 7 December f. m. låningen, som komme att fattas, äfven afse ritorr spannemåls-bclåning.
I anledning af denna Herr Grefven och LandtMarskalkens förklaring, afstår jag för närvarande från vidare yrkande.
Jag anser det vara ur flera synpunkter oriktigt, att i beslutet öfver den förevarande frågan innefatta spannemålsbelåningen.
Det är oriktigt i saken, emedan man icke bör öfverlemna en fråga af denna vigt åt Bancostyrelsens godtfinnande och derigenom utsätta henne för bela tyngden af lånesökandes anfall, hvilket, utan stöd af bestämda föreskrifter, måhända blefve Banco-Styrelsen öfvermägtigt.
Det är äfven oriktigt i formen, derföre, att tvänne Betänkanden, ett från Ekonomi- och ett från BancoUtskottet, hvilka hvar för sig afhandlat spannemålsbelåningen, nu hvila på bordet och fordra för deras afgörande en vidlyftigare och bestämdare utredning, än att lösligen innefattas i den allmänna proposition, som nu begäres.
Jag anhåller alltså, att frågan om lån på spannemål måtte bestämdt uteslutas från närvarande öfverläggning.
Jag tror det vara försigtigast att bär alldeles icke nämna spannemål, och således hvarken utesluta eller bestämdt
Den 7 December f. ii). inbegripa denna vara, utan låta frågan förblifva i sitt generella skick, till dess det serskildta Betänkandet om spannemålsbelåningen förekommer, ty om Ridderskapet och Adeln då skulle finna, att inga fonder äro disponible för serskild belåning af spannemål, eller att anstalten i sådan utsträckning vore overkställbar, skulle, i händelse spannemålen här bestämdt uteslutes, ingen fråga sedermera kunna uppslå om dessa 3 millioners användande, ens till någon del, till lån på spannemål.
Men om spannemål icke bestämdt uteslutes, är det gifvet alt den, ehvad beslut som kommer att fattas öfver det serskildta Betänkandet, icke destomindre, enligt den af mig föreslagne proposition, kommer, i förening med namnsäkerhet, att, liksom andra varor, bidraga till anskaffande af tillgångar för rörelsens tillfälliga behof, hvilket ju utgör ändamålet med hela inrättningen.
För öfrigt bör jag, i anledning af Herr von Hartmansdorffs yttrande erinra, att det kan tagas för gifvet, att Banco-Styrelsen med skyldig omtanka och med ledning af förra tiders erfarenhet samt äldre författningars föreskrifter, och deribland 1668 års Banco-Reglemente, kommer att i främsta rummet meddela lån på sådane varor som spannemål och salt, m. fl. nödvändighetsartiklar.
— Jag anhåller alltså, alt spannemål icke må bestämdt inbegripas i det beslut, hvarom fråga nu är, på det Ridderskapet och Adeln icke må betagas öppen 232 Den 7 December f. m. pröfningsrätt af det serskilda Betänkandet, rörande spannemålsbelåningen, men ock , alt spannemäl icke må bestämdt uteslutas, pä det den icke, i händelse inga andra fonder för dess belåning skulle finnas; må vara utesluten från den allmänna varubelåningen på denna fond, i fall en sådan blir beslutad.
Deremot har jag intet att invända, i händelse Ridderskapet och Adeln sedermera, vid pröfningen af det serskildta Betänkandet, vill besluta, att den allmänna varubelåningen skall företrädesvis ske på spauliemål.
Om jag ej orätt fattat Herr Grefvens och LandtMarskalkens afgifne förklaring, är frågan om spannemålsbelåningen öppen,äfven i den händelsen, att Friherre Cederströms förslag nu bifalles.
I anledning häraf har jag afstått ifrån, att nu ingå i vidare discussion öfver någondera af de föreslagne propositionerne, samt förmodar att Herr von HartmansdorfFs begärdta förbehåll är öfverflödigt.
Jag får likväl anmärka, att om Herr Hjertås förslag antoges, blifva Banco-Fullmägtige äfven berättigade att afslå belåning af spannemål, hvaraf följden blifver, med tillämpning på Malmö, att delta Contorets fond kan komma att användas till lån endast på utländska producter, icke inhemska; ty med undantag af spannemål, finnas der nästan blott utländska varor, att belånas.