Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af den anledn. att Konungen hade vid förra riksdagen låtit afgå nådig propos. örn de s. k. lysta förmånsrätternas afsk aflande, af denna anledn., säger jag, äfvensom att, då detta ämne förekom inom Stånden, det egentliga motståndet grun - Den 23 Augusti f. m. da des på det förmenande, att så länge förmyndare-väsendet hos oss icke uppnått en högre grad af fullständighet, än som verkligen vore fallet; så länge correctiven mot förmyndares missbruk icke vore bättre: så kunde de tysta förmånsrätternes afskoffande icke bifallas.
Af den orsak att man under disen ssi o nen biföll sammanbindandet af dessa ämnen, liar nu UtsL upptagit dem begge i ett betänk.; men för att R. o. Åd. skall kunna riktigt bedomina hvartdera, är det mig nödvändigt alt uppdraga skilnaden deni emellan på det viset, att jag får framlägga hvartdera först oell derefter komma till det sammanhang sorn af nyssnämnda anledn. äger rum.
St:s hos K. M. i und. framställda önskan derom, att förslag matte utarbetas till förmyndarekamrars inrättande i Sverige, behagade Konungen, i skrifvelse till dea comité', sorn hade sig uppdraget alt framlägga skiljaktigheterna emellan den gamla lagen och det nya lagförslaget, anbefalla nämnda comité, att undersöka de lagar och författningar, som Sverige äger och har ägt angrde förmyndareväsendet', och derefter inkomma med förslag till förmyndarekamrars inrättande.
Denna comité, af hvilken jag är ledamot, ansåg sin skyldighet vara att noga undersöka hvad i detta ämne förut varit i lag stadgadt; och då man återgår ända till izjoo-talet, finner raan en grundsats vara antagen, som är baserad både på moraliska och politiska skäl, nemi. den, att förmyndare-väsendet bör bibehållas såsom en famil je-ange!ägenhet; att det ömma samband, som äger runi mellan föräldrar, barn och skyldeman, skulle förlora endel of sin helgd, om man icke anförtrodde åt föräldrar och anförvandter att tillse den omyndiges rätt och bästa.
Denna princip, vidtagen på i4oo-talet, har i alla de lagar och författningar, sorn sedan den tiden utfärdats, blifvit följd samvetsgrann! och är ännu den rådande.
Att skilja föräldrar från förmynderskap öfver sina barn, har man ansett i moraliskt och politiskt hänseende så mycket mera oklokt, som på föräldrarnes vård 0111 små bani och dessas tacksamhet mot föräldrarna hvilar en del af fordringarna för samhällsbyggnadens bestånd.
Lagen har dock stadgat ett visst gifvet öfverförmynderskap hos domaren, samt att förmyndaren skall, om så begäres af närmaste anförvandt, vara skyldig att hvarje år till denna lemna räkning, som äger att densamma granska och klandra, 0111 han så behagar; men lagen ålägger förmyndare ovillkorligen att hvart 3:dje år gifva domstolen en sluträkning öfver sin förvaltning, som, ehvad den begäres eller icke, skall tillställas närmaste anförvandt, som har att densamma granska och den omyndiges rätt och bästa bevaka.
Domaren har egentligen icke skyldighet att i dessa fall utöfva tillsyn, förr än klander blifvit framstäldt nf anförvandt mot förmyndaren; och den klagan, sorn höjt sig, torde egentligen äga sin grund deri, att anförvandter för Den 23 Augusti f. ra. a65 för litet brytt sig om att infordra förmyndare-redogörelser och måhända för litet vårdat deras controllerande rätt; men på 1600-talet inrättades för Stockholms stad én särskild förmyndare-kammare, som fick sig anförtrodd icke blott öfver förmyndarevården, utan jemväl den administrativa’vården äfvensom domaremakt i sådana frågor.
IN timerå är Stockholms förmyndarekammare en välgörande inrättning, derföre att den förestås af utmärkt moraliska personer; men tider hafva funnits, när förmyndarekammarens välde var ett verkligt ondt, hvaröfver allmänna rösten ofta höjde sig.
— Att åstadkomma förmyndarekamrar på landet; har comiterade ansett rent af omöjligt, derföre, att om man icke kan ålägga andra än slägtingar att taga vård om ornyhdige personers val, så kan ilian icke heller, med beståndet af Svensk lag, dertill tvinga någon annan.
Det visar sig föga sannolikt, att någon skall vilja gå in på att blifva ledamot af en förmyndarekammare, utan att få en mot besväret alpassad fördel, utan ersättning för sitt bestyr.
I Slockholm bardet varit län att bestämma en sådan ersättning derföre, att pluraliteten af sterbhus i Slockholm visa behållning och den förmögne ersätter livad soiii icke erhålles af den fattigare.
I landsorten åter är förhållandet motsatt; der skulle omöjligen någon ersättning vara att påräkna.
Men detta är icke det enda hindret.
Nalman vill uppgöra utvägar till förmyndarekamrars inrättande, så möter först den betänkligheten, om de skola blifva administrerande eller blott controllerande.
I Stockholm är förmyndare-kammaren till den grad administrerande, att en fader har i sin förmyndarevård öfver sina barn ingen rätt till någon åtgärd, utan att förmyndare-kammaren öfver verkställigheten deraf beslutat.
Det liar redan visat sig i allm. fagskiphingeh, huru svårt det ar för domstolarna att linna hederlige och pålitlige, män; som vilja åtaga sig förmynderskap.
Det är sanni att lagen ålägger sådant närmaste anförvandt, men der sådane icke finnas alt tillgå eller der skyldeman icke äf så qvalificerad att förmy ridel skåpet kan honom anförtros, stannar domaren i villrådighet hvarest han skäll finna en för sådant behof passande person.
Denna betänklighet skulle blifva än större, om förmyndarevålden blef ingenting annat, än än verkställighetsåtgärd af förmyndare-kamrarnes beslut.
Kasten en blick, mine herrar! på våra landsorter: det finnes socknar, der ingen annan person, än presten, skulle förstå något af sådana ärenden, som i förmyndare-kammare förekomma; det finnrs orter, der en förmyndare-kammares sammansättning icke later verkställa sig, och huru mycket svårare än nu skulle del ej blifva, att träffa en förmyndare, som ställde sig under personer, som mindre än han begrep saken.
Om en ståndsperson folie ifrån, lemnande barn efter sig, hvilkas uppfostran foidrade något mer än en bonde vanligen förstår; 0111 nu denne person 13 H. 34 Den aa Augusti f. ra. är boende i en ort, der inga andia än bönder finnas, — huru vill raan då fä en förmyndare, sora ställer sig under bedömmande af en förinyndare-kammare, så sammansatt?
Comiterade, som således ansett förslaget alt sora lag åstadkomma förmyndare-kammares inrättande å landet rent af omöjligt, hafva likväl trott, att det må vara hvar och en ort tillåtit, att, om så godt synes, som en communal-anstalt vidtaga en sådan åtgärd, hvarom comiterade i sitt till K. M. afgifna und. utlåt, äfven gjort hemställan, nemi. att välja gode män, med samma controllerande makt, som skyldeman tillkommer; lill hvilket ändamål comiterade jemväl föreslagit vissa lagförändringar, ledande till säkrare controller på icke blott förmyndares, utan äfven sky Idemäns sätt att fullgöra sina åligganden.
Jag är Utsk. mycket förbunden för det fördelaktiga omdöme Utsk. lemnat åt comilerades arbete, då Utsk. yttrar att comiterade fullständigt utredt ämnet; men jag bade varit än mera förbunden, om Utsk. haft den godbeten att intaga den und. hemställan, som comiterade i skrifvelse till K. M. framställt.
Jag vågar icke tillräckligt nog lita på mitt minne, för att uppgifva berörde hemställan; men med mycken säkerhet vågar jag upplysa, alf comiterade icke annorlunda föreslagit åtgärden af gode mäns tillsättande, än såsom en anstalt, som skulle ankomma på hvarje orts eget frivilliga beslut alt vidtagas, eller icke vidtagas; samt att följaktligen den föreslagna lag-§:n endast kunde gälla der, hvarest gode män voro tillförordnade; hvaremot Utsk. synes föreslå ett ovillkorligt lagbud, alt sådane gode män skulle allestädes finnas.
Skilnaden deremellan är dock ganska stor.
Comiterade hade visserligen yttrat den förmodan, som Utsk. antagit, nemi. att personer skulle finnas, som icke ville undandraga sig befattningen af gode män; men comiterade, som ibland sina skäl emot förmyndare-kammares bildande, framställt den riktiga sals, att, enl.
Svensk lag, kan ingen oskyld man tvingas att åtaga sig vårdnad eller ansvar för andras angelägenheter, hade ingalunda tillstyrkt något tvång i afseende på den nya befattningen; hvaremot Utsk. föreslagit, att den, som valdes till god man, icke skulle kunna vägra alt samma befattning för hela 3 år sig åtaga; ett tvångsbnd, hvartill jag hoppas att Statsmakterna aldrig gifva bifall.
Det lagbud, som Utsk. föreslår, innehåller val, att gode män skulle vara berättigade till ersättning för nödiga kostnader, — ett förslag, som jag tror borde utsträckas äfven till ersättning för mödor och besvär ; men Utsk. uppgifver icke huru dermed skulle förhållas, då tillgång saknades; och då jag, med kännedom om förhållandet i många sterbhus, förutser att detta fall ganska ofta skulle inträffa, anser jag deri ligga en särskild rättighet mera för den person, som vore vald lill god man, alt icke tvingas till lönlösa mödor och ansvar.
Den aa Augusti f. m. 367 Jag bur uu uppehållit R. o. Ad. nog lunge vid den första frågan, eller om förmy ndareväsendet, och öfvergå)' nu till den andra, som angur de tysta förmånsrätternas afskaffande.
Nya civil-lagen föreslår i 22 cap.
Hande!s-b:n den förändring i nu gällande 17 cap.
Handels-b:n, som angår borgenärers företräde till betalning, att nemi. all inteckning i jord skall gå framför förmyndare-medel , men deremot skall barna-arf äga förmånsrätt framför all annan prioriterad fordran.
Då man besinnar hvad inteckning vill säga, d. v. s. då man går till analysen af sjelfva inteckningsrätten, så är den ingen annan, än alt inteckningshafvaren tillförsäkras alt af den jord, hvari inteckning är medgifven, åtnjuta sin betalning; —- lian äger således, om man vill taga det så, en andel i jorden, svarande mot den af honom långifna summan.
Det är sannt, att vid en utmätnings-auction, då egendomen säljes under sitt värde, detta kan rubbas; men lian kan då bevara sin fordran genom att inropa egendomen.
Medelst denna åtgärd skall faran af den omyndiges tysta förmånsrätt helt och hållet försvinna; ty hvar och en som hur penningar att utlåna, kan af gravations-beviset finna hvad säkerhet han har att påräkna och behöfver ej frukta, att dolda förmynderskap laga ifrån honom denna säkerhet, hvilket nu är fallet.
En reservant mot Utsk:s betänk, har temligen tydligt låtit förstå, att så länge förmyndare-kamrar icke åstadkommas, bifaller han aldrig tysta förmånsrätternas borttagande: nåväl, om alla tänka så, då blir bandet troligen aldrig lossadt; men en sanning är likväl, att frågan 0111 förmyndare-kamrars inrättande har med frågan 0111 allmänna credilens fordringar ingalunda ett sådant sammanhang, att den ena derföre borde lägga hinder i vägen för den andra; och man misstager sig mycket, då man tror, alt man, genom bibehållande af de omyndiges tysta förmånsrätt, tjenar de omyndiga.
Den omyndige äger antingen jord eller penningar: äger han jord, så kommer lagen ang:de den tysta förmånsrätten icke i fråga; men äger han penningar, så är det naturligt att de skola utlånas, och då löper ju den omyndige faran af att en annan omyndig står i vägen för hans rätt.
Det är klart sorn Guds dager, att de omyndige, hvilkas capitaler skola utlånas, befinna sig i alldeles samma fara af osäkerhet, som den öfriga allmänheten, så länge ifrågavar. tysta förmånsrätt qvarstår.
På alla dessa skäl anhåller jag om återremiss af detta betänk., med begäran att dessa mina anmärku:r måtte få densamma åtfölja, samt att Utsk. behagade taga dem i närmare eftersinnande; äfvensom jag utber mig att särskildt få till Utsk. ställa den anhållan, att Utsk. yille i sitt nästa l>e~ tauk. också upptaga de tind. tillstyrkanden till lagförändringar, som comiterades utlåt, innehåller, på det de också må få framkomma till Slätidernes kännedom.
2<38 Den aa Augusti f. m.
Hr Stråle, Nils Wilh.; Jag skalle
Iro, attUtsk. harte kanske gjort bäst att börja sitt betänk, med den lagförandring, som ar föreslagen i 17 cap.
Handels-b:n ang.‘de de tysta förmånsrätterna.
Det är på frågan om den skall antagas eller förkastas, som den andra frågan efter min tanke mycket beror.
Åtminstone har min åsigt varit sådan, och jag anhåller att få åberopa hvad som vid sista riksdag i detta ämne föreföll.
Då fråga väcktes om tysta förmånsrätternas upphörande och K.
M:s nåd. propos. derom föreyar till granskning uti Högsta
Domstolen, ansåg jag det väl vara nödvändigt för rörelsen i landet och säkerheten för inteckningshafvare, att tysta förmånsrätterna afskaffades på sätt föreslaget var; men att, då så skedde, det var lagstiftarens pligt att tillse, om icke någon annar, åtgärd kunde vidtagas, hvarigenom de omyndige bereddes samma säkerhet, som de hittills haft förmedelst den tysta förmånsrätten.
Jag ansåg det vara en oeftergiflig pligt att tillse hvad sorn kunde göras, och hvad som ledde till ändamålet trodde jag också böra tagas i noga betraktande.
Då man besinnar det förhållande, hvaruti en förmyndare enl. nu gällande lagar befinner sig, all ehvad lian emoltagit 1 ridr eller 10,000 r:dr, som tillhöra den omyndige, så är hans fasta egendom lika mycket graverad; så ledes tanken derpå, att olägenheten vore afhulpen, om blott i det fall, att förmyndaren verkligen låntager papitalet af myndlingens penningar, förmyndarens faslighet för beloppet blefve graverad och inteckning derför lemnad.
Derigenom uppnåddes samma ändamål, sorn med den tysta förmånsrätten är afsedt, och alla andra visste till hvad belopp inteckning vöre lemnad, och huruvida egendomen derutöfver Jemnade någon säkerhet.
Det vore detta utbyte, som jag tror skujle kunna äga rum, om man allvarsamt företog frågan.
Dertill erfordrades, att någre personer funnos, som af förmyndaren infordrade förmyndare-redogörelsen, hvaraf man kunde se, huruvida pupillens penningar voro af förmyndaren låntggna eller icke, och i förra fallet läte förmyndaren å sunaman skrifva sin skuldsedel, hvilken sedermera intecknades i egendomen peli Indes i förvar jemte inteckningshandlingen h°5 gode männen eller hos förmyndarekaramaren, hvarigenom pupillen vann säkerhet för sina medel.
— Att ålägga desse gode män att granska räkenskaperna har jag icke ansett lämpligt, likasom jag ansett overkställbar!, att en förmyndare-kammare skall befatta sig med pupillers uppfostran; delta bör vara förmyndarens åliggande.
Jag har hört en talare yttra sig örn administrerande och controllerande förmyndare-kamrar: jag ville likaledes indela dem i två slag, men kalla den ena administrativ och den ändra conservativ.
De conservativä skulle emottaga och förvara de skuldsedlar och öfriga handlingar, som kunde tillhöra vederbör, pupiller.
De administrativa åter, sorn skulle besörja pupillernes uppfostran och D C II 22 Augusti f. lil. förvaIlningen af deras medel, dem bär jag trolt icke vara verkslällbara, Nödviindighelen af en anstalt som tryggar pupillen derför att förmyndaren icke kan åtkomma oell förskingra de capitalsummor som myndlingen tillhöra, har jag alltid ansett vara klar.
Jag vill anföra ett exempel, som ännu mera visar detta: för några år sedan hände det, att en fader begärde hos domstolen tillstånd att få försälja sina harns egendom, hvaruti han sjelf äfven ägde någon del: domaren biföll detta, med villkor alt barnens andel af köpeskillingen skulle intecknas i fastigheten; detta skedde också; köparen skref sin skuldsedel på barnens lott i köpeskillingen, som intecknades i egendomen; — men se, 0111 ett eller par år derefter gjorde fadren concurs, oell skuldsedlarne, som hade tillhört barnen, befunnos i andras händer; deras säkerhet var således försvunnen.
Hade nu en förmyndarekammare, sådan som jag föreställt mig den, funnits, och tagit skuldsedlarna i förvar, dä hade de omyndige haft sin egendom orubbad.
Till förekommande af sådana händelser anser jag nyttigt, att dylika conservativa förmyndare-kammare finnas, och dessa skulle jag tro kunna på hvilken ort af Riket som helst inrättas, tv för att vara ledamot deruti behöfves hufvudsakligen ej mer än att kunna läsa och klifva, samt förstå huruvida skuldsedeln är riktig, hvilket den väl dessutom alltid måtte vara då den åtföljes af intecknjsbevis, sorn ej gerna af domaren skulle kunna meddelas, om ej sedeln vore riktig; samt för öfrigt förvara densamma och ej utlemna den utan domstolens förordnande.
Tior man ej att i Sverige finnas personer, som kunna åtaga sig ett sådant bestyr, då står det sannerligen illa till.
Utsk har väl föreslagit, att de gode männen skulle kunna fordra af förmyndare redogörelse; men Utsk. har icke sagt, huruvida de gode männen skulle kunna affordra förmyndaren en skuldsedel för pupillens capital och för densamma taga inteckning i den fastighet förmyndaren kan äga.
Jag får hemställa, oin ej den anmärkn. mot Utsk:s förslag hör göras, att de gode männen må kunna affordra förmyndare en så beskaffad skuldsedel, samt 0111 icke, på sätt det af mig vid sist fö 1 flutna riksdag nflemnade förslag innehåller, de jemväl kunde affordra förmyndaren de skuldsedlar, hvilka han icke lör förvaltningen af den omyndiges egendom behöfver hafva om händer.
För afl uppbära räntan, behnfver förmyndaren endast ett bevis, att skuldsedeln bos förmyndare-kammaren förvaras.
Detta är den hufvudsaklig!)-, ste anmärka, jag har att göra vid Ulskts förslag.
Hvad angår sjelfva lag förändringen, så har Utsk. efter inteckning salt ''omyndigs fordran.”
I gamla lagen slår ”barna-arf:” del'a grundar sig derpå, alt en omyndig icke kan äga något ulan att hafva fått det i nrf, ärfva kan en omyndig icke så länge föräldrarne lefva.
Likväl har man numera antagit, alt förmånsrätten gäller för ali myndlingens egendom, 2^0 Dcu 32 Augusti f. m. hvilken nian förstår med ordet barnagods.
Denna tolkning lemnar likväl utrymme för missbruk; det har visat sig, att omyndige hafva fått i testamente eller gåfva egendom, hvilken ingen annan kunnat ana alt den omyndige verkligen ägt.
Fader och moder hafva lefvat och ingen anleda. funnits att deras barn voro ägare af några medel, som hos föräldrarna innestode; men då concurs inträlfat, har förmånsrätt för sådana medel blifvit tillerkänd.
Hvar och en torde finna, att härigenom lemnäs utrymme för bedrägerier.
En person, sorn är på väg all göra concurs, kan aftala med en annan att såsom gåfva till sina barn lemna sig en summa penningar, större eller mindre, kvilken han emottager och qvitterar såsom gåfva åt barnen.
Penningarna kunna sedermera i hemlighet vara till gifvaren återställda.
När nu concursen inträffar, så får man först veta att en sådan gåfva är gifven lill barnen, och att de få förmånsrätt framför andra borgenärer.
Jag tillstyrker fördenskull, alt till den förändring
Utsk. föreslagit måtte fogas det stadgande, att om någon vill tillägga omyndig något gods genom gåfva eller testamente, bör anmälan derom göras hos domstolen, som förordnar huruvida den omyndiges fader eller moder eller någon annan person bör under förmyndareansvar emottaga egendomen, och alt blott i det fall ett sådant förordnande är meddeladt, förmånsrätt må äga rum.
Härigenom skall bedrägerier i detta hänseende kunna förekommas.
I afseende å faddergåfva har Utsk. föreslagit, att den bör hafva förmånsrätt äfven ifall faddergåfvan icke finnes qvar i dens bo, som densamma emottagit.
Lagen är tydlig och klar, alt der egendom finnes i boet och hörer annan lill, skall den derifrån uttagas; faddergåfva hörer annan till och skall således uttagas in natura; men så snart den är förvandlad lill penningar, blir den en fordran, hvarför förmånsrätt ej synes böra äga rum.
I afseende på redactionen får jag göra en anmärka.
Uti ( §:n förekommer, att förmyndare hvart 3:dje år skall tillställa gode männen sluten räkning.
Hvad med ordet ”sluten” egentligen menas kan jag ej rätt förstå.
Menas dermed en a fs lutad räkning?
Jag skulle tro det; ty en sluten räkning är motsatsen af öppen; och är räkningen i denna mening sluten, d. v. s. förseglad, så kan elen icke granskas.
Uti 2 Jin omtalas ersättning till gode männen för nödiga kostnader: men hvem skall betala dessa kostnader?
Skola gode männen hafva ersättning, så böra de äfven veta, huru de skola få densamma, och någon auetoritet finnas, som tillser att alla sker rätt.
Antingen bör man utesluta detta stadgande aug:de kostnaderna, eller också bör Utsk. bestämma huru med betalningen bör tillgå.
Jag vill nu icke upptaga till besvarande de anmärk ;r, som blifvit gjorda mot Utskts betänk., då jag inom Utsk., dit detsamma troligen Den 22 Augusti f. m. återförvisas, blir i tillfälle att yttra mina tankar deröfver.
Endast i afseende på Frill.
Boyes anmärka., att Utsk., då detsamma i premisserna gillat eomiterades åsigter i detta ämne, äfven Hot't gilla eomiterades yttrande, alt
Svensk man icke kunde tillförbindas att utan betalning och i alla fall ej mot sin vilja taga vård om andras egendom, vill jag svara, alt Utsk. ej kunnat godkänna denna sats; ty med gillande af densamma, ser jag omöjligen huru communal-väsendet skall kunna införas i vårt land.
Om del är nyttigt, att communal-inrättn. utbildas till en högre grad, så är det väl nödvändigt att stadga, att personer äro skyldige att underkasta sig vissa förrättningar inom communen; ty annars lära få underkasta sig dylika befattningar, om de äro lönlösa, och för att lucrativt aflöna sådana tjenstemän, fordras större rikedom, än som för närvar, finnes inom de flesta communen i Sverige.
Jag hade ämnat framställa några anmärkntr mot detta Utsk:s betänk., derföre att jag anser allt som angår förmyndarevården vara en bland de innersta angelägenheter, som fordrar den största uppmärksamhet; men som så manga och vigtiga anmärkntr blifvit gjorda, tror jag mig hafva skäl alt afstå från min första föresats, ocii icke öka anmärkningarnas antal med mina, som till väsendlligaste delen skulle blifva ett återupprepande af hvad som blifvit sagdt, utan förenar jag mig med dem sora yrkat återremiss, under anhållan att Utsk., så vidt ske kan, mätte med mera bestämdhet ställa till rätta de oordningar, som förefinnas både i fråga om förmyndarevård i allmänhet och särskildt i den omständighet, som rörer de omyndiges rätt och förmåner; hvarvid bör afscs, alt det icke blott är bärn, som slå under förmyndare, utan äfven andra, hvars rätt bör vara lika.
I afseende på 2 §:n, der det talas om gode män och deras skyldigheter hädanefter, får j n g blott göra en anmärkn., att jag anser, att gode mäns antagande blott må anses som ett supplement till dess förmyndarekamrar kunna inrättas, hvilket väl ej är så otänkbart, då vi lefva i den förhoppning att cornmunal-bestyr och communalåsigter skola utvecklas; men alt gode männen må ställas i det predicament att verkligen kunna uträtta något godt, icke blott för framtiden, ulan äfven för det närvar., och deras functioner icke inskiänkas till ett hädanefter, hvarföre detta ord bör utstrykas.
Hr Cederschjöld, Hobert Theophron:
Den 24 April f. m. a99 den 21 dennes.
Jag förklarar högtidligt, att jag, med ali aktning för andras öfvertygelse, tror mitt hjerta slå lika varmt för fäderneslandets väl, som de 155 herrar ledamöters, hvilkas röster afgjorde frågan i motsats med min och fleres åsigter.
Skulle Konung och fädernesland ännu en gång behöfva min arin; så varén öfvertygade, mine herrar! att jag då ej blir den siste, som erbjuder den till deras gemensamma rättmätiga försvar.
— Mitt valspråk har varit och blir alltid: "C lif lyckligt du åldriga Svea; — död åt dina fiender!” Frih.
Stael von Holstein, Fabian Wilh., reserverade sig äfven emot R. o.
Ad:s den 21 dennes e. m. fattade beslut.
Frih. Rantzou, Joh. Albert, hade inlemnat ett så lydande anförande: R. o. Ad. har i sista plenum beslutat, att såsom sin enda gemensamma tanke förklara Const.Utskis förslag till vallag och till öfriga dermed sammanhängande bestämmelser vara oantagligt, i följd hvaraf någon åtgärd icke funnits nödig att vidtaga i anledn. af Coust.Utskts utlåt; n N:is 85och 68.
Emot detta R. o.
Ad:s beslut anser jag mig skyldig att anföra min allvarliga protest.
Jag tillhörde den minoritet i Const.Utsk., som yrkade, att Utsk. skulle efter ordalydelsen i 56 §:n Reg,F:n försöka att i möjligaste måtto sammanjemka RiksSt.-ns gemensamma tankar och, om skiljaktigheterna varit oförenliga, dem derjemte till samtliga RiksSt-.ns behandlande anmäla.
För min del ansåg jag fördenskull Utsk. hafva bort utarbeta alternativa förslag och deröfver inhemta de särskildta RiksSttns särskilda tankar, hvarefter först votering i förstärkt Utsk. bort komma i fråga.
Det otvifvelaktiga resultatet af denna grundlagsenliga behandling hade varit, att samtliga RiksSt:n, bundna vid de, då Const.Utskis betänk.