Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När den enskilde medborgaren, till hvad klass han än må höra, får njuta lagen till godo, så öfverensstämmer det med billighet och rättvisa, och jag tror ej att stipendii-hemmanens åboer äro förvägrade denna förmån mera än hvarje annan enskild medborgare här i landet.
Slutligen httryckes den anhållan, att »K. M. täcktes D en 9 Maj. 567 i Nåder tillse huruvida och i hvad utsträckning försäljning till skatte af Hvilfeldska stipendii-hemmanen lämpligen skulle kunna åstadkommas.»
En sådan framställning af R.
St:r kan väl icke rimligen medföra annan verkan, än om den vore framställd af stipendii-kuratorerne sjelfve, ty K.
M. kan icke lill följd af en sådan skrifvelse som denna, upgöra några nya grunder för skatleförsäljningen, ty testators förordnande och de särskilda föreskrifterne af framfarne konungar, som ligga till grund för åborätten, lära svårligen af K. M., äfven på framställning af 1?.
St:r, kunna förändras, särdeles med afseende på de hemman som besittas i följd af Hvitfeldska st i pen d i i-st i fte Isen.
Från hvilken synpunkt man än må betrakta saken, så är en skrifvelse öfverflödig, emedan man deri skulle begära hvad som redan skett eller ofelbart kommer att ske på enskilda personers eller behörig embetsmyndighets framställningar.
Man bör, enl. min tanke, icke begagna hvarje tillfälle som erbjuder sig att från R.
St:r framkomma till K.
M. med onödiga framställningar, som vittna derom, att man förnött tiden med göromål, som icke äro lämpliga att handlägga hos R.
St:r, och derföre anser jag det till och med stridande mot R.
St:rs värdighet att besluta skrifvelser till K.
M. af en sådan beskaffenhet som den ifrågavrde.
St:r skola begära hos K.
M. att Han skall låta åboerne åtnjuta rättvisa, det behöfves alls icke, emedan Konungen svurit sina undersåter att Ilan skall skipa rätt och R.
St:r behöfva icke påminna honom derom.
Jag förbi ifver således vid min vördsamma hemställan att förslaget, såsom alldeles onödigt och öfverflödigt, måtte förkastas.
Det har hittills gällt såsom en allmän regel hos R. o. Ad., att icke i otid till K.
M. ingå med skrifvelser, aldraminst i sådana ärender, der skrifvelse redan förut af R.
St:r till K. M. a flå t i ts.
Så är förhållandet i förev:de fall.
Betänk, uplyser, att vid en föreg:de Riksdag R.
St:r i särskilda skrifveJser anhöllo, dels att instrukt. för stipendii-inrättningens styrelse och reglemente för utlåningen af inrättningens medel måtte utfärdas, dels att undersökning måtte anställas till utredande af Kongl, och Hvitfeldska stipendii-inrättningens samt åboernes ömsesidiga förhållanden.
Betänk, uplyser vidare, att, i anledn. af dessa skrivelser, åtskilliga åtgärder blifvit vidtagne: att vederbörande auktorileter blifvit hörde, och att slutligen, d. 14 nästl.
Mars, Landsh:n i Götheborgs och Bohus län och Consistorium i Götheborgs stift inkommit med Utlåt:n, hvilka voro bifogade slipendii-kuratorernes i ämnet afgifne yttrande.
Jag hemställer huruvida det är R.
St:r värdigt att, då vederbörande myndigheters
Utlåt, för en så kort tid som 6 veckor sedan till K.
M. inkom mit, ingå med en påminnelse om frågans ytterligare behandling, då den utan allt tvifvel kommer att i behörig ordning af K. M. afgöras.
Det torde invändas, att den ifrågav:de skrifvelsen skulle innehålla något mer än de förutnämnde, och detta är sannt så till vida att deri äfven skulle göras en anhållan om de Hvitfeldska hemmanens försäljning till skatte; men utom det att jag finner en 368 Den 9 Maj. dylik framställning till K. M., i olikhet med de förut af R.
St:r afgifna, högst olämplig, vill jag särskilt anmärka, att jag lika med den siste talaren finner den oriktig.
Det är, såsom han anmärkt, donationen som bestämmer under hvilka vilkor dessa hemman äro öfverlåtna till inrättningen, och det kan blifva en tviste- eller rättegångsfråga att bestämma om med åbo icke är förfaret i enlighet med testamentet, men att nu vidtaga en sådan åtgärd i afseende på dessa hemman, som Konungen af Nåd vidtagit med åboer å kronohemman, eller att försälja hemmanen till skatte, den åtgärden anser jag fullkomligt oriktig, såvida den icke grundar sig på donationsbrefvet, och detta torde icke ens förfäktarne af Betänk, vilja upgifva, ty i sådant fall vore detsamma öfverflödigt och saken kunde i laga ordning bedrifvas.
Då således ifrågav:de skrifvelse dels är onödig, för sä vidt den afser en begäran om vidtagande af åtgärder, som redan på grund af en föreg:de Ständernes anhållan blifvit i verket satte, dels, enl. mitt begrepp, Oriktig, instämmer jag med de talare som yrkat afslag.
Det måste erkän nas, att förändrade föreskrifter i afseende på ifrågav:de stipendiihemmans förvaltning och uplåtande äro af bebofvet påkallade, såvida de öfverklagade missförhållandena någonsin skola kunna afhjelpas.
Man har förnämligast mot Ulsk:s förslag anmärkt, att det skulle vara onödigt att hos K.
M. göra furnyade framställningar i ämnet.
Dertill skulle man kunnat hafva någon anledn. om Utsk:s hemställan inskränkt sig till hvad som i föreg:de skrifvelser blifvit begärdt.
Men så är icke förhållandet, ty det sista mom. af Betänk, innehåller, att K.
M. jemväl täcktes tillse, huruvida och i hvad utsträckning försäljning till skatte af Ilvitfeldtska stipendii-hemmanen lämpligen skulle kunna åstadkommas.
Det är visserligen sannt, att BondeSt. för en längre tid tillbaka gjorde en framställning i denna väg, och frågan förnyades vid 1850 års Riksdag, då en motion väcktes i samma ämne, men då svarade SlatsUtsk. att frågan vore beroende af K.
M:s pröfning, hvadan motionen lemnades utan åtgärd och It.
St:r, då de skulle fatta sitt beslut rörande Betänk., inskränkte sig till att med bifall till StatsUtsk:s hemställan, begära instrukt. för stipendii-inrättningens styrelse och reglemente för utlåningen af inrättningens medel.
M. pröfvade frågan, hade således icke R.
Sl:r begärt någon undersökning rörande Ilvitfeldtska hemmanens försäljning till skatte, och då det alltså är första gången en sådan anhållan hos K.
M. göres, kan jag icke finna hvarken att den är onödig eller oriktig.
Den talare som bäst känner förhål landet med dessa hemman har uplysl, alt de till antalet äro 140 hela hemman, hvilka till en stor del sönderfalla i smärre delar, ■g:delar, hvadan således åboernes antal kan upgå till 8 gånger 140, hvilkas väl ganska mycket heror derpå om detta Betänk, vinner bifall eller icke.
Deras fördel har genom stipendiigifvarens testa - Den 9 Maj. mente blifvit åsyftadt, ehuru icke detta ändamål vunnits såsom det blifvit till öfverflöd utredt, utan har det i stallet gifvit anledn. till ständiga tvister, rättegångar, otrefnad och osäkerhet för åboerne.
Om nu detta testamente, i st. f. att verka något godt, medför nyss omförmälda obehag, vore det högst eget, om icke båda statsmakterne skulle äga rättighet att andra detsamma, då det icke är fråga om alt minska fördelarne för dem, till hvars förmån testamentet är uprältadt, utan tvärtom öka deras rättigheter och förbättra deras ställning genom att låta dem blifva ägare af sina innehafvande hemman.
Derigenom tillädes dem icke någon skyldighet att lösa hemmanen till skatte, utan endast en rättighet dertill.
Det må nu vara huru som helst med de föreg:de skrifvelserne, så kan jag likväl, då de icke åsyftat det ändamål som med testamentet afsetts, ingalunda finna det med R. o. Ad:ns värdighet förenligt att, då R. o. Ad. eger kännedom om det olyckliga förhållande hvaruti dessa åboer sig befinna, låta dervid förblifva och icke vidtaga kraftiga åtgärder till förekommande af de tvister och olägenheter som detta testamente medfört.
Jag får derföre tillstyrka bifall till Betänk.
Ilr von Ehrenheim: Gr.
Sparre har ansett att det skulle vara oriktigt om R.
St:r nu inginge lill K.
M. med skrifvelse i en fråga, der sådant redan skett.
Nu är förhållandet sådant, att K. M. d. 11 April 1853 afslagit BondeSlis uti underd. skrifvelse vid 1848 års Riksdag i denna sak gjorda anhållan, och befinner sig således frågan i ungefär samma skick som den, hvaruti R. o. Ad. för en liten stund sedan fattade beslut att aflåta en underd. skrifvelse till K. M.
Om äfven hinder af testamentet skulle möta, för försäljning af alla ifrågav:de hemman, så kan dock ej testamentet åberopas i afseende på dem som blifvit reducerade och återskänkta till gymnasium af Konung Carl XI.
För dessa hemman lärer väl Kronan vara gifvaren och således K.
M. kunna medgifva hvad bäst och nyttigast synes.
För öfrigt har Utsk. icke föreställt sig att någon grace genom försäljningen skulle göras åboerne i likhet med krono-hemmans åboer, utan alt både stipendii-tagarnes och åboernes rätt dervid skulle iakttagas, att ingen försäljning skulle äga rum med mindre än alt båda parterne medgåfve det, och att den icke heller skulle äga rum på andra vilkor än alten viss persedel-ränta skulle hemmanen åsättas, så att stipendii-fonden ej genom penningens möjliga fall skulle förlora.
Jag kan icke f. n. till siffran upgifva slipendiifondens inkomster af dessa hemman, men jag kan försäkra att den utgör en förvånande ringa summa, jemförd med hemmanens antal, och att den genom sådan försäljning, som nu föreslagits, skulle kunna betydligen ökas med främjande tillika af åboernes bästa.
Då således allas bästa genom hemmanens försäljning under full äganderätt skulle befordras, och det ju icke kan komma i fråga att försäljning sker annorlunda än såvidt det med testamentets föreskrifter kan förenas, kan jag icke annat än tillstyrka R. o. Ad:ns bifall lill Betänk., hvarigenom delta mål, efter min tanke, skulle vinna en lycklig lösning.
Alströmer har förordat bifall till Bettink. hufvudsaldigast på grund af den sista meningen som der blifvit intagen.
Det hade varit önskligt, om Utsk. icke infört de öfriga framsiallningarne, såsom varande fullkomligt öfverflödiga, då hade man varit i tillfälle eller haft någon anledn. alt bifalla ofvannämnda mening i Betänk., men nu kommer densamma i sammanhang med åtskilliga andra framställningar, som efter min öfvertygelse äro icke blott öfverflödiga, utan renlaf olämpliga.
1 öfrigt har jag irke af de värde ledamöters anföranden, hvilka förordat Utslcs Belänk., funnit mig öfVerlygad om, att icke alldeles detsamma, som R.
St:r genom den föreslagna underd. skrifvelsen skulle söka åstadkomma, kan af K.
M. verkställas utan allt biträde eller medverkan från R.
St:rs sida, sedan nu stipendii-styrelsens ordf:de uplyst om att denna styrelse sliter alla de tvister som med afseende å åboers rätt till stipendii-hemmanen kunna upslå, i likhet med hvad Landsten och KammarCollrm göra i fråga om tvister rörande åborätt till kronohemman.
Jag trodde mig äfven, i följd af bemälde ordf:des yttrande, märka att han ansåg styrelsen dels genom dessa tvister, dels af andra orsaker vara både besvärlig och invecklad.
På grund häraf föreställer jag mig, att så framt styrelsen såge någon möjlighet att bereda förändring i de för va 11- ningsbeslyr, som styrelsen har att ombesörja, skulle den varit angelägen om att direkte hos K.
II. göra precist samma framställning sorn Utsk. nu föreslagit R Sl:r, ty om styrelsen inginge till K.
M. med en anhållan, att K.
M. täcktes tillse huru och till hvad utsträckning försäljningen till skalle af stipendii-hemmanen skulle kunna ske, så blefve följden den, att K.
M. infordrade från styrelsen förslag, huru denna utvidgade skatteförsäljning skulle kunna äga rum; sedermera hördes KammarColhm i ämnet och derpå fattade K. M. sitt beslut.
Om nu detta beslut meddelades på grund af framställning från st i pen d ii- kuratorerna eller R.
St:r, så lärer detsamma blifva lika kraftigt, men i formell hänseende hade saken för sig det sätt att gå tillväga som bör äga rum, på sätt jag nyss framställt.
Det är, efter min öfvertygelse, äfven hvad den sista punkten beträffar, onödigt att besvära K.
M. med någon skrifvelse; kan verkligen stipendii-styrelsen medgifva utsträckning af skatleförsäljningen, så lärer K.
M. likaväl som II.
St:r inse nyttan af alt tillförsäkra åboerne en ständig besittningsrätt och då icke underlåta att vidtaga åtgärder för vinnande af detta ändamål.
Kan stipendii-styrelsen åter icke medgifva en sådan utsträckning, så lära huru många skrifvelser, som än till K.
M. aflåtas, ingenting i sakén uträtta, såvida man icke anser K. M. och R.
St:r i följd af den rättighet de besitta att kunna göra hvad som helst, utan att ställas under laga åtal, vilja förändra och tillintetgöra äfven de heligaste stiftelser. K. M. lärer således icke fästa någon upmärksamhet vid K.
Stms skrifvelse såvida stiftelsens urkunder lägga något hinder deremot; ty jag får förklara, att jag anser K.
M. hafva för mycken aktning för donationsbref och deras stadganden att K.
M. skulle tillåta sig att till fördel för någon åbo deri göra ändring.
Jag kan således icke annat än fortfarande afstyrka Betänk.
Den 9 Maj. 471 Frih.
Om man också skulle anse ömheten mot de ifrSgav:de hemmanens åboer kräfva en skrifvelse, så är det väl derföre icke lillständigt för lt Sl:r att ingå med en skrifvelse, som innefattar en oriktighet i begagnade kamerala termer.
Hr Ehrenheim har sjelf, då han begärde bifall till Betänk., yttrat att det vore Ijeriligt att vidtaga hemmanens försäljning till skatte, eller »rättare sagt, försäljning under full ägandeiätt», och jag förmodar alt det då skulle ske under samma vilkor som kronohemman försäljas; men denna förutsättning är likväl icke i sjelfva ordalagen uttryckt, utan här står: »under hvad vilkor och i hvad utsträckning försäljning lill skalle må äga rum.»
Detta måtte väl vara en uppenbar oriktighet i kamerall-formelt hänseende; och icke kan det vara hvarken lämpligt eller skickligt att så uttrycka sig.
Detta kan Exped.Ulsk. genom sin åtgärd svårligen afhjelpa; ty når nu upmärksamheten å ordalagen fästats, men man icke synes vilja fästa afseende derå, så vore det kanske mindre grannlaga af Exped.Utsk. att framkomma med förslag till ändring.
Således skulle jag anse angeläget, att R. o. Ad. åtminstone afsloge sista punkten.
Om jag i mitt föreg:de yttrande låtit komma mig till last någon otydlighet i afseende på redogörelsen för Ekon.Utsk:s recit, så tror jag att något Evar kan finna, att min bevisning ingalunda hvilade på de smärre felaktigheter, hvilka tilläfventyrs mer i framställningen än i upfattningen befintlige, blifvit mot mig anmärkte, Jag vill icke ytterligare uptaga R. o. Ad:ns tid, men anhåller om afslag å skrifvelsen i främsta rummet; dock att, äfven om sådant ej kati vinna gehör, i alla händelser R. o.
Ad. täcktes afslå sisla punkten, och detta så mycket mera, som jag icke tror oss böra gilla en dylik slags konseqvens, som den, att, om R. o. Ad. vid ett föregående tillfälle varit med om aflåtandet af en mindre väl affattad skrifvelse, man äfven nu skulle låta för leda sig till en sådan som innefattar en uppenbar oriktighet i formen.
Det är icke utan förvåning som jag genom IIr von Ehrenheim erfarit, hvad äfven Hr Fåhraeus yttrat, att K. 51. redan pröfvat frågan om dessa hemmans försäljning till skatte och funnit sig icke dertill kunna lemna bifall.
Då ett Utsk. i afgifvet Utlåt, behandlat något ärende, är det Utsk:s pligt att tillhandahålla RiksStm alla de uplysningar som i frågan kunna erhållas, och det år då märkvärdigt att Utsk. icke tillkännagifva nyssnämnde förhållande.
Om nu denna omständighet att K. 51. redan en gång pröfvat och afslagit frågan om hemmanens säljande lill skatte (hvilket, enl. min öfvertygelse, är alldeles riktigt), äger sin verklighet, så finner jag det så mycket olämpligare att R.
St:r ingå till K. 51. med begäran om någonting som K. 51. redan en gång förklarat vara orätt och således icke kan bevilja; och det utgör för mig den tydligaste anledn. till att afstyrka bifall till en dylik underd. skrifvelse.
Det är, på sått den siste talaren yttrat, alldeles oegentligt alt benämna den upIS t else som man här vill ge åt åboerne, en försäljning lill skalle.
En sådan är, på sätt jag 672 Den 9 Maj. nämnt, en utväg, hvarigenom kronan till personer försäljer sin äganderätt till hemman, hvartill dessa personer redan, enl. gamla författn:r, har åborätt eller besittningsrätt.
Nu kan det väl icke vara Utslcs mening att mot teslamentsbrefvels innehåll medgifva en sådan äganderätt, utan man vill endast trygga dem i deras besittningsrätt.
Detta vill äfven K. M., hvilket synes deraf att Ilan updragit åt KammarColhm att upgöra förslag »till en sådan förändring i de för stipendii-hemmanens förvaltning och uplåtande gällande föreskrifter, att derigenom, utan mehn för stipendii-kassan, hemmansåboernes hästa, sfi v i d t rättvist och billigt är, må kunna befrämjas.»
Delta har redan K.
M. tillkännagifva vara sin Nåd. vilja och anbefallt KammarColhm alt upgöra förslag till en sådan anordning, hvarigenom hemmans-åboernes hästa såvidt möjligt är må kunna befrämjas.
Sådant är förhållandet, och då vederbörande myndigheters
IS ionde Häftet.. S T O C K H O L M. Tryckta hos Johan Hörberg, i8?>f Tisdagen den i Juli 1834- Plenum kl. 9 f. m.
J usterades i prot.-utdr. för förliden gårdag f. ra.
Föredrogs ånyo Constit.Utsk:s d. 5 sistl.
Juni e. m. på bordet lagda memorial Nio 9, ang:de Riksd.fullm.
Bengt Gudmundssons anmärkn:sauledning i fråga om ett Halländskt kyrkohemman.
Vid Const.Utsk:s nu föredragna betänk, förekommer den besynnerligheten, att Utsk. förklarat sig icke kunna upptaga frågan, emedan den skall tillhöra en föregående tid, för hvilken Statsrådsprotocollen redan blifvit granskade.
Jag skulle således tro, att något binder för återremiss här icke möter äfven för den mest skuggrädda; ty förhållandet är, att den K. resolution, emot hvilken anmärkningen är riktad, är daterad d. 7 Nov. 1828, och riksdagen började d. i5 i samma månad, men Stalsråds-protocollens granskning vid den riksdagen tror jag icke för Ecclesiastik-expedittn sträckte sig längre än t. o. m. Oct. månad 1828, och då nuvar.
Constit.Utsk. börjat sin granskning med d. ig Nov. samma år, uppstår en mellantid, som icke af någotdera Utsk. blifvit granskad.
I anledn. af gårdagens nattplenum, och då hvilan jemväl uttagit sin ratt, har jag icke haft tillfälle att till ådagaläggande af detta förhållande uppleta Constit.Utskts descharge-betänk. vid sista riksdagen; jag anhåller derföre, att Ridd.Secret. måtte på R. o. Ad:s hord uppsöka detta betänk, och deraf uppläsa de rader, som utvisa, huru långt Statsråds-protocollens granskning då sträckte sig, hvarefter jag begär att ånyo få ordet.
Utur Constit.Utskts mentor, JNto 36 vid 1828, 1829 och i83o årens riksdag upplystes, att dåvar.
Constit.Utsk. granskat de i Statsrådet förda protocoll öfver ecelesiastikärenden från d. 20 Jan. 182 3 till d. 29 Oct. 1828.
Cronhjelm t
Det visar sig häraf, att granskningen af protocollen för Ecclesiastik-expedittn vid sista riksdagen ej sträckte sig längre än t. o. m. d. 29 Oct. 1828, och då granskningen af samma protocoll vid denna riksdagen börjat med d. 19 Nov. nämnde år, uppstår verkligen en mellantid af 21 dygn, som icke undergått någon granskning, och just under denna mellantid har den K. resolutionen emanerat, som är föremål för Riksdagsm.
Bengt Gud - 4 Den t Juli f. ra, mundssons anmärkningsanledning.
Jag anhåller på grund deraf, alt så framt Utsk:s ordför. eller någon af dess ledamöter icke kan förklara och utreda detta besynnerliga förhållande, betänk, måtte återremitteras, på det Utsk. rnå infordra nödiga upplysningar från HofGancellereu och derefter taga ärendet i nytt öfvervägande.
I min öfvertygelse står det nu föredragna betänk, i så nära sammanhang med det, som i går sednast förevar och hvilket Hr Gr. o.
Landtm, förklarat hvilande, att intet omdöme om detta betänk, kan fällas, förrän vi få se, om den yrkade återremissen i förra frågan kommer att hafva någon påföljd.
Jag har således svårt att betrakta den siste värde talarens nu gjorda framställning annorlunda, än som en invändning i rättegången, åt hvilken jag likväl ger ali rättvisa, emedan syftningen deraf är riktig; men jag mäste äfven mot denna invändning framställa en annan i samma syftning, nemi. att begge frågorna böra bedömas i ett sammanhang, och detta kan icke ske, förrän afgjordt är, hvad påföljd den redan äskade återremissen kan medföra.
Jag tror, att denna uppfattning af saken är så riktig, att om vi afvika derifrån, blottställa vi oss för att nu kasta oss in i en pröfning af blott den ena delen af frågan, som sedermera kan lägga hinder för pröfning af den andra delen; och jag hemställer således, om ej den värde talaren skulle vilja inskränka sitt påstående dertill, att frågan i sin helhet får hvila.
Jag är öfvertygad, att ändamålet lättare skall vinnas på den vägen, och jag förmodar, att de ledamöter, som hafva någon vana att behandla intrasslade saker och invändningsfrågor, skola erkänna riktigheten af min åsigt.
Jag har blott begärt ordet för alt meddela den upplysning, att Konungens resolutioner dateras för den dag, då de justeras, och detta sker vanligen i det Statsråd, som hålles näst efter, sedan besluten blifvit fattade.
K. resolutionen af d. 7 Nov. 1828 har således blifvit beslutad i Statsrådet den 29 nästföregående Oet., och prot. för den dagen har undergått granskning vid sista riksdagen; hvadan det är klart, att det beslut, som utgjort föremål för anmärkntsanledningen, legat utom gränsen för nuvar.
Gonstit.Ulsk:s granskningsrätt.
Jag skall i mina svar till Gr.
Cronhjelm bjuda till att så inrätta dem, att han icke skall hafva anledning att, såsom i går, betvifla, otn de äro officiella.
Jag vill endast hänvisa till Utsk:s betänk., deri det heter:
Enär de Statsrådsprotocoll, som innefatta ofvan om för mälda högst nåd. beslut, tillhöra en före nasti, riksdags början framfluten tidrymd, och samma riksdags Constit.Utsk., på Ben i Juli f. m. 5 »ätt äfven dess protocoll vitsorda, i grundlagsenlig ordning granskat rådslagen öfver detta regeringsärende, kan ej &c. Hr Cederschjöld har redan upplyst, att beslutet af d. 7 Nov. 1828 ligger i Statsrådsprot. för d. 29 nästföregående Oct., och detta torde innefatta a|l den förklaring, som erfordras, helst Utsk. icke trott sig behöfva uppstalla sitt betänk, under förutsättning att blifva misstrodt i sina uppgifter.
Boyes anmärkning beträffar, anser jag det nu förevar, betänk, icke äga sammanhang med det, som förehades i går, och jag inser således icke till hvad ändamål detta betänk, skulle ytterligare hvila på bordet; ty det ar af den beskaffenhet, att sedan Utsk. förklarat anmarkningsfrågan icke ligga inom området för dess granskning, kan i intet fall någonting dervid utgöras.
Jag skulle instämma i Frih.
Boyes förslag, om det verkligen så förhölle sig, som jemnförelsen emellan denna och sista riksdagens Constit.Utsk:s betänktn föranleder, att nemi.
Statsrådsprotocollen för första hälften af Nov. månad 182S icke blifvit granskade af någotdera Utsk., och ali det nu ifrågavar. målet hörer till den icke granskade tiden.
Efter livad Frih.
Ehrenborgh 1111 yttrat, är det visserligen möjligt, ehuru jag icke blifvit fullt förvissad, att detta mål redan blifvit granskadt af föregående riksdagens Constit.Utsk., och då är det naturligt, att ingen vidare granskning kan äga rum, hvadan jag icke heller i sådant fall finnér något behof att låta frågan ytterligare hvila.
Men då Constit.Utsk:s ordför., vid meddelandet af den upplysning han lemnat, sjelf förklarat, att han icke velat hafva den ansedd såsom officiel, och då jag i går fick emottaga förebråelser för det jag förskaffade mig mina underrättelser genom sqvaller, önskar jag, att någon annan ledamot af Constit.Utsk. måtte upplysa, huruvida Utsk. af officiella handlingar gjort sig förvissadt, att intet beslut blifvit fattadt emellan d. 29 Oct. och d- 19 Nqv. 1828, sarpt att nq ifrågavar. mål verkligen blifvit granskadt.
Jag vet visserligen, < att K. bref och resolutioner dateras för den dag, då de justeras; men om några beslut blifvit fattade på förenämnde mellantid, och detta mål är deribland, har det icke blifvit granskadt, och Utsk. har ej varit i tillfälle att tillförlitligen utröna detta annorlunda, än genom infordrade upplysningar från HofCancellercn och erhållen del af det Statsråds-prot., deri beslutet finnes intaget.
Har detta icke skett, måste jag, då man förklarar alla andra upplysningar för sqvaller, begära officiel underrättelse om förhållandet, och på denna grund har jag begärt återremiss; ty om beslutet skulle finnas tillhöra mellantiden emellan d. 29 Oct. och d. 19 Nov., 'N ligger det ostridigt inom nuvar.
Representationens gransk- W ningsområde, och jag förenar mig då med Frih. Boye deri, 6