Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:rs mening, hvilken nu synes luta till en återgång till den af Gr. Wachtmeister åberopade 12:te §:n i 1856 års skolstadga.
Jag förenar mig derföre med Hr von Ehrenheim.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Ilr Gr. o.
Landtm., att i afseende å Utsk:ts förev:de hemställan, hvartill bifall ej blifvit af någon ledamot begärdt, hade yrkats dels återremiss och dels att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, mätte bifalla Gr. Wachtmeister motion, att R.
Sl:r skulle hos K. M. i underd. anhålla, att det stadgande, som innehölls i 12:te §:n af 1856 års läroverks-stsdga, åter måtte erhålla gällande kraft, nemi. att »lärjunge, som begagnar sig af undervisningen i lalin, vore på målsmans anhållan frikallad (rån grekiska språkets läsning, och må i stället under de lärotimmar, sådan befrielse eger runi, på sätt rektor och lärare, med billigt afseende på målsmans uttryckta önskan, finna för honom lämpligt, undervisas inom den afdelning, der latinska språket icke läses, eller ock utom skolan njuta sådan undervisning, som af rektor godkännes.» Härefter framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades nej, sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren lil (ollo meri (lera nej jemte några ja, och slutligen propos. på afslag å Utsk:ts hemställan och antagande af Gr.
Wachtmeister ofvan omförmälda motion, hvilken propos. besvarades med (lere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 8:de punkten (sid. 12), jemte förslaget litt. d. Gr. von Rosen:
Till följd af R. o. Ad:s på f. m. fattade beslut, torde R. o. Ad. finna lämpligast att återremittera denna punkt till Utsk:t, hvarom jag således får anhålla om propos. 144 Den 10 Juni e. m. Gr. Sparre:
Jag tror att så beskaffade allmänna satser som här äro uttalade, icke äro rätt lämpliga, då man icke kan göra sig reda för hvad som menas med dem; och då jag icke kan inse, att det beslut.
It. o. Ad. redan fattat rörande litt. c, bör kunna föranleda någon återremiss af denna punkt, får jag anhålla om afslag å förslaget litt. d, men bifall till punkten i öfrigt.
Enligt hvad R. o. Ad. torde finna, kan det icke vara min mening alt här ingå i något försvar af denna punkt, men jag medgifver dock icke, att hvad Utsk:t yttrat, innehåller tomma fraser, utan grundar det sig på ganska riktiga satser, om än tillämpningen deraf ej befinnes nöjaktig.
Björnstjernas motion innehåller bland annat förslag, att vid elementar-läroverken införa en lärokurs i Svensk Statsförfattning.
Jag anser detta studium för tidigt, och befarar, att det blott gåfve anledning åt ynglingarne att lära sig i förtid, således naturligtvis omoget och ovist, politicera.
Men alslår man hela punkten, afslår man, deri inbegripet, äfven Utsk:ts afstyrkande af motionen i denna del; och derföre förenar jag mig med Gr. Sparre.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels återremiss af Utsk:ts förevule hemställan och förslag, dels ock att R. o.
Ad. skulle afslå förslaget litt. d, men bifalla punkten i öfrigt; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propus, på bifall till Utsk:ts hemställan och förslag, hvartill svarades nej, sedermera propos. på återremiss deraf, hvartill jemväl svarades nej, och slutligen propos. på afslag å förslaget litt. d, men bifall till Utsk:ts hemställan i öfrigt, hvilken propos. med ja besvarades.
9:de, lO:de och 11:te punkterna (sid. 13 och 14).
Utskits hemställanden biföllos. 12:te punkten (sid. 18), jemte förslaget litt. e. Hr II uss, Magnus: 1 den nu under diskussion varande punkten, synes Utsk:t hafva antagit som gifvet att öfveransträngning skulle ega rum i skolorna elter den läsordning, som nu är införd.
Mig synes dock som Utsk:t antagit detta utan fullständiga bevis; och så länge sådana saknas, må det vara tillåtet att sätta i fråga verkliga tillvaron af den så mycket omordade Öfveransträngningen.
Från många läroverk har visserligen klagan öfver elevernas öfveransträngning med dess följder försports, men från andra har man hört ett alldeles motsatt förhållande omtalas, hvadan män af facket härutinnan tyckas vara af ganska olika tanke.
Klago - Den 10 Juni e. m. 145 Klagomålen äro grundade hufvudsakligast på de talrika fall af ansemia eller bleksot, som bland skolungdomen förekomma, och man har trott att denna sjukdom skulle härleda sig af det mångläseri, som nu drifves i skolorna, eller rättare af den öfveransträngning, som deraf blir en följd.
Men först och främst bör anmärkas, att denna sjukdom förekommer i alla rikets delar ej sällan bland barn och ungdom, som ej besöka skolorna; det borde derföre först utredas, om den förekommer oftare inom skolan än utom densamma, inom samma åldrar; derefter bör utredas, om icke andra orsaker än läsningen finnas, hvilka kunna och böra tagas i betraktande för förklaringen af förhållandet, om denna sjuklighet skulle befinnas talrikare inom, än utom skolan.
Bland dessa orsaker anhåller jag att få fästa uppmärksamheten vid några, som jag anser vara de vigtigaste: a) det afbrott, som eger rum, då gossarne från hemmets frihet komma till skolans tvång, der lokalen ofta är instängd, saknande frisk och god luft, ty erfarenheten har visat att i samma mohn skolhusen äro bättre ordnade, med hänsyn till utrymme och frisk luft, i samma mohn är äfven ungdomen friskare; b) i hemmet erhåller gossen kraftig och sund föda, som regel i rikligt mått; kommen till skolan utbytes denna diet ej sällan mot en knappare och mindre kraftig.
Af ett dylikt afbrott i lefnadssätt lida företrädesvis de barn, som hafva sjukliga anlag, eller äro späda, spensliga, för tidigt utvecklade eller klemigt uppfostrade; c) den i åtskilliga skolor beklagligen allmänt nog förekommande sjelfbefläckelselasten; i den skola der denna last bedrifves, der är ock anajmiens rätta hemvist; d) lärares ovisa nit att drifva sina lärjungars läsning för långt — man vill nemi. uppdrifva dem till högsta möjliga antalet betyg, för att derigenom förskaffa skolan anseende.
Det är nemi. af högsta vigt att lärjungen icke drifves till läsning utöfver sin fysiska förmåga, och denna är i väsendtlig mån beroende på det olika helsotillstånd han har då han inträder i skolan; e) skoltimmarnes fördelning, såsom nu mångenstädes är fallet, endast på f. m.
Denna innovation uti nutidens skolväsende är ganska ingripande på gossens fysiska helsa.
Det är ej lika ansträngande att läsa t. ex. fem timmar endast på f. m., eller tre timmar på f. m. och två på e. m.; det förra uttömmer gossens kraft vida djupare och vidare hastigare; med det sednare håller han ut länge, utan att deraf lida.
Detta förhållande öfverensstämmer både med vetenskap och erfarenhet.
Jag har sjelf genomgått elementar-läroverk, och der läste vi 7 timmar fyra dagar i veckan och fyra timmar två dagar.
Men dessa timmar voro fördelade på för- och eftermiddag.
Jag fäster mig så mycket mera härvid, som jag icke kan minnas att någon klagan förspordes under hela min skol- och gymnasiitid öfver elevernas helsa — och det oaktadt de stundom måste stiga upp kl. 4 om morgnarne för att medhinna öfverläsandet af sina lexor. H. V. 10 146 Den 10 Juni e. m.
Dessa nu nämnda förhållanden böra noga tagas i öfvervägande vid bedömande af orsakerna till den vid åtskilliga skolor anmärkta sjukligheten bland ungdomen.
Innan dessa förhållanden blifvit närmare utredda, anser jag ej bevisadt att mångläseriet — hvars skadlighet jag ingalunda förnekar — och den dermed i sammanhang stående öfveransträngningen, ensamt är skulden till sjukligheten, och på grund häraf får jag anhålla om Hr Gr:s o. Landtm:s propos. på att R. o. Ad. ville besluta ett tillägg i den underd. skrifvelsen till K. M., så lydande: »att R.
St:r hos K. M. i underd. anhålla, det Iv. M. behagade, på sätt K.
M. finner lämpligast och efter att hafva hört Ofver-styrelsen för medicinalverket, låta utreda, huruvida nu gällande föreskrifter rörande undervisningen vid elementar-läroverken menligt inverka på lärjungarnes helsotillstånd, och, om så är händelsen, hvilka orsaker derföre ligga till grund.» Gr. von Rosen:
För min del tror jag verkligen att den öfverklagade öfveransträngningen har sin hufvudsakliga orsak i den förut existerande studentexamen, och genom borttagande af denna examen har en stor del af nu ifrågav:de olägenheter försvunnit.
.lag tror att här, om någonsin, gäller den gamla regeln »om en skriker, skriker alla»; ty det är mycket sannolikt, att förhållandet icke är så illa som man säger, helst som det står i strid med Ofver-styrelsens berättelse.
Deraf finner man nemi., att det öfverklagade förhållandet icke eger rum vid många skolor, och der förhållandet är motsatt, har det till stor del sin grund i lärarens nit att drifva kurserne alltför långt.
Detta har ock sin grund i lärarnes personliga egenskaper, ty man vet ganska väl att en lärare, som har en utsträckt lärokurs, icke anstränger lärjungarne så mycket som en annan lärare med mera inskränkt kurs.
Jag har för resten icke något emot Hr Huss’ tillägg, men hemställer, om det icke vore rättare att återremittera punkten, för att få det af Hr Huss föreslagna tillägget utarbetadt i sammanhang med densamma.
Af alla de motioner, som i fråga om läroverks-stadgans omarbetande kommit till Utsk:ts kunskap, har ingen så tydligt uttalat den inom landet lifligast uttalade opinion, som denna, rörande åtgärder emot öfveransträngning i skolorna.
Jag har äfven inom Utsk:t yrkat, att något genomgripande härvid måtte göras, emedan hela den vid våra läroverk studerande, uppväxande generationens framtid i sanitärt afseende härpå kan vara beroende.
Visserligen har man nu å andra sidan anfört, att den inom läroverken öfverhandtagande bleksoten skulle hafva många andra orsaker, utom denna, i fall den egde någon del deri; men emellertid har man dock trott sig finna, att denna sjukdom tagit en särdeles fart, och satt detta sorgliga förhållande i sammanhang med den brist på sömn och hvila, som blifvit en följd af den nya läsordningen.
Den 10 Jani e. m. 147 alhjelpande af det onda uppgjordes först partiella förslag; några ville inskränka läsningen af latin och grekiska, andra i kyrkohistoria och kristendomskunskap, o. s. v., men slutligen stadnade Utsk;t, och som mig synes ganska välbetänkt, vid förslaget att aflåta en hemställan af innehåll, som Betänk:t utvisar, och som det derföre är obehöfligt att här upprepa; det är till denna, sålunda föranledda hemställan, jag vördsamt förordar R. o. Ad:s bifall.
Huss har icke heller begärt afslag å densamma, utan endast föreslagit ett tillägg.
Jag tror dock, alt detta redan inbegripes i Utsk:ts hemställan, men då jag icke vågar ingå i något bedömande af hvad en så utmärkt vetenskapsman, helt säkert efter moget betänkande, föreslagit för att behjerta den allmänna klagan, som i ofvansagde hänsigt förspörjes, har jag icke för min del emot att Hr Huss’ tillägg införes i skrifvelsen; å hvilken jag hufvudsakligen i enlighet med Utsk:ts hemställan i denna del begär godkännelse.
Efter det anförande, som Hr Huss afgifvit, kan det synas något förmätet af mig att yttra mig ang:de dessa förhållanden; men då jag en tid sysselsatte mig med att studera helsovårdslrågan i och för cellfängelsesystemet, då detta skulle inlöras här i Sverige, kom jag till någon erfarenhet, som möjligen skulle kunna sprida något ljus i saken.
Man satte då mycket i fråga hvad inflytande instängandet skulle hafva på fången.
1 följd häraf tog jag reda på förhållandet i Frankrike, der dagliga medeltalet af fångar var omkring 40,000.
Der hade man kommit till det resultatet, att instängningen verkade föga på äldre personer, och jemnförelsevis mycket litet på de flesta andra; men der den verkade mycket skadligt var i första rummet på qvinnan under hennes utvecklingsperiod från 10—IG år, och för det andra på ynglingen från 12—20 år, samt i tredje rummet på qvinnan i en sednare kritisk period omkring 45:te året.
För alla dessa 3 kathegorier verkade instängning — brist på frisk luft — ökad sjuklighet och dödlighet vid jemförelse med den fria befolkningen.
Hos denna fanns icke någon större sjuklighet eller mortalitet för dessa 3 kathegorier.
I min ungdom hörde jag aldrig talas om bleksot, deraf nu åter mängden af barn äro besvärade.
Jag har ledt mig till de förslagsmeningar, att bleksoten härleder sig förnämligast från brist på lifsluft under utvecklingsperioderna; att den här i Sverige visat sig mera till följd af den tilltäppta luften i våra rum, de i sednare tider mera allmänna dubbla fenstren och kackelugnar i stället för öppna spisar, samt det större anlitandet af allmänna skolor och pensionsanstalter med dåliga lokaler.
Det är dessutom kändt, att vi i allmänhet vida mindre än andra nationer begagna frisk luft i våra rum och vatten för våra kroppar.
Jag tror att orsaken till sjukligheten kanske bör sökas i denna omständighet, samt att, om en undersökning kommer att ske, man äfven bör fästa sig vid detta förhållande, samt om 148 Den 10 Juni e. m. det icke är skadligt såväl att så många barn instängas i samma rum, som att de hafva så många läsetimmar.
Häraf hemtar jag således skäl, såväl att yrka bifall till Utsk:ts framställning, som ock att önska all framgång åt det af Hr Huss föreslagna tillägget.
Jag ber äfven att få förena mig i Hr Huss’ förslag, att en undersökning måtte vidtagas till utrönande af orsaken till den öfverklagade ansträngningen.
Nu finnas här läroverk med ända till 5 å 600 lärjungar, och jag anser att icke mer än 400 borde intagas vid ett och samma läroverk.
Men icke nog härmed, utan jag tror äfven det skulle vara af aldra största nytta, om man bildade särskilda skolor för de klassiska och reala studierna, i st. f. att som nu hafva samma skola afdelad i 2:ne linier.
Man har visserligen sagt att nu, sedan studentexamen skall upphöra, äfven den sporre skall upphöra att verka, som hittills eggat lärarne att uppdrifva sina lärjungars kunskaper; men då man i sko lorna måste studera allt ända från Plato och Herodot till analytisk geometri, trigonometri och fysik, så .tror jag att ett sådant skiljande hade många skäl för sig.
Afven torde lärotimmarnes antal något böra inskränkas.
Jag anser det således vara »periculum in mora», och vet derföre ingen annan utväg än att bifalla Utsk:ts hemställan.
Så vidt jag rätt fattade det af Hr Huss framställda förslaget, gick det ut på att a Islå litt e. i Utsk:ts förslag, och att R. o. Ad. för sin del skulle besluta en på annat sätt formulerad skrifvelse till K. M. i frågan; och då jag jemför Hr Huss’ förslag med det af Utsk:t afgifna, så kan jag icke annat än förena mig med Hr Huss. Utsk:t antager nemi., att öfveransträngning eger rum tili följe af det stora antalet lärotimmar och ämnen.
Hvad ämnena angå, måste jag medgifva, att, efter min uppfattning, är det nästan omöjligt att alla dessa ämnen kunna under lärotiden i skolorna hinna genomgås, och vill jag som exempel härpå endast anföra den särdeles vidlyftiga kursen i mathematiken; men, hvad lärotimmarne angår, blir det ett annat förhållande.
22:dra §:n i uu gällande skolstadga innehåller nemi. i lista mom:t: »I hvarje vecka vare vid alla elementarläroverk inom lista och 2:dra klasserna 30, inom 3:dje t. o. m. 6:te klassen 32, samt inom den 7:de för lärjungar, som läsa klassiska språk, 30, och för dem, som i nämnde språk icke njuta undervisning, 32 offentliga lärotimmar.»
Men nästa mom. i samma § visar att icke mer än 3 undervisningstimmar få följa på hvarandra, utan uppehåll dem emellan, och ej flera än 6 användas inom samma dag.
Då Hr Huss upplyst, att lärjungarne kunna använda 8 timmar om dagen, utan skada för sin helsa, och då nu 6 timmar är maxi - Dea 10 Juni e. m. 143 muni, torde deri icke ligga något vådligt för ungdomens fysiska utveckling.
Men deremot att dessa 6 timmar sammanföras på en gång, och att författnm således eluderas, synes mig böra förekommas.
Att söka få utredt sjelfva roten till det onda, tror jag vara det vigtigaste, och då det just är detta, som Hr Huss' förslag afser, samt han dervid icke utgår från några på förhand uppgjorda bestämda antaganden, förenar jag mig med honom.
Sedan jag nu fått tillfälle att närmare granska Hr Huss’ förslag, har jag funnit att det innehåller »att R. o. Ad. skulle besluta att R.
M. aflåta en skrifvelse, att K.
M. ville låta föranstalta en undersökning om orsakerna till det öfverklagade förhållandet, samt att, sedan dessa blifvit utredde, K.
M. ville vidtaga mått och steg till desammas undanrödjande.»
Jag finner nu att detta icke står tillsammans med Utsk:ts förslag, och får således hemställa, om icke Hr Huss och R. o. Ad. ville beqväma sig till en återremiss, hvarom också meningarne icke tyckas vara mycket delade.
Hr H tiss:
Jag kan icke inse att mitt förslag står i sådant sammanhang med Utsk:ts i litt. e. afgifna, att detsamma bör föranleda till en återremiss.
Jag tror nemi. icke att det är ensamt läsningen, utan flera samverkande orsaker, som ligga till grund för det öfverklagade onda, der det verkligen finnes, ty förr i verlden läste man flera timmar än nu, och blef icke sjuk. och nu deremot blir man, säges det, af läsningen sjuk.
Det är just för att få denna omtvistade punkt utredd, som jag afgifvit mitt förslag.
Utsk:t har deremot såsom bevisadt antagit hvad som borde bevisas.
Om nu denna sak blir utredd, torde det vara alldeles gifvet att K.
M. vidtager åtgärder till det ondas afhjelpande, utan att derom blifva påpekad af R.
Om nu R. o. Ad. skulle behaga besluta en återremiss, som Hr von Koch önskar, har jag för min del ingenting deremot, blott det på samma gång blir en fast punkt för Utsk:t att vid återremissens besvarande fästa sig vid.
Jag instämmer till alla delar med Hr Huss, och om man nu anser en undersökning behöflig, så torde det också vara olämpligt att gå denna undersökning i förväg genom att säga att de eller de omständigheterna äro orsakerna till det förhållande, hvars tillvaro eller icke tillvaro just skall undersökas.
Och sedan en skrifvelse från R.
St:r afgått, med anhållan orri undersökning i frågan, torde icke heller någon vidare fingervisning vara af nöden.
Jag anhåller derföre om afslag å punkten och antagande af Hr Huss’ förslag. 150 Den 10 Jani c. m.
Sora jag anser det vara mindre lämpligt att pä stående fot antaga nya förslag, får jag förnya min anhållan att R. o. Ad. måtte återremittera denna punkt, för att i ett sammanhang ånyo behandlas.
Det har blifvit anmärkt att K.
M. skulle lå en fingerhänvisning ang:de hvar man skulle söka hjelp för det onda, som är ett sjukdomstillstånd.
Men vilja R.
St:r vända sig till sin Konung med en skrifvelse, så kan jag icke finna något opassande deri, att man hos K.
M. anhåller om undersökning af orsakerna till det onda, och vidtagande af åtgärder till detsammas afhjelpande.
Man bör dock icke på stående fot affatta en sådan skrifvelse, och derföre hoppas jag att R. o. Ad. vill bevilja en återremiss.
Såsom ett ytterligare skäl, hvarföre den al Utsk:t föreslagna skrifvelsen är öfverflödig, beder jag få fästa uppmärksamheten på 100:de §:n i nu gällande skoistadga.
Der står nemi.: »rektor och klassföreståndare böra noga tillse, att icke i något ämne hemlexor åläggas lärjunge till ett mått, som kan betaga honom nödig hvila och förströelse, eller hindra förberedelse i andra läroämnen.»
Det finnes således redan föreskrifter, hvilka det endast är fråga om att rätt tillämpa.
Jag fortfar i mitt yrkande om bifall till Hr Huss’ förslag.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan och förslag, dels återremiss deraf och dels afslag derå samt antagande af Hr Huss’ förslag, att R. o. Ad. måtte för sin del besluta att R.
St:r skulle hos K. M. i underd. anhålla det K.
M. behagade, på sätt K.
M. pröfvade lämpligast och efter att hafva hört öfverstyrelsen för medicinalverket, låta utreda, huruvida nu gällande föreskrifter rörande undervisningen vid elementarläroverken menligt inverka på lärjungarnes helsotillstånd, och, om så är händelsen, hvilka orsaker derföre ligga till grund.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan och förslag, hvartill svarades nej; sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere nej, jemte ett eller annat ja, och slutligen propos. på afslag derå och antagande af Hr Huss’ ofvanomförmäldta förslag, hvilken propos. besvarades med många ja, jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
13:de punkten (sid. 18).
Ehuru ogerna jag upptager R. o. Ad:s tid, har jag dock, då Utskits majoritet icke aktgif - Den 10 Juni c. m. 151 vit på de fördelar, som för samhället stå att vinna genom en allmännare spridd kännedom om stenographiens studium, nödgats begära ordet, för att söka åstadkomma en ändring lili detta Utsk:ts beslut.
Då jag nu vördsamt anhåller om återremiss, bar jag, för ett lättare genomförande af denna fråga, funnit skäligt gifva en mindre utsträckt omfattning åt förslaget, och hemställer således att K.
St:r måtte uti den underd. skrifvelsen anhålla, att tillfälle till undervisning i stenographi må vid rikets fullständigare elementarläroverk beredas.
Dessa fullständigare elementarläroverk utgöra ett antal af 30, d. v. s. 25, som äro fullständiga på båda linierna, och 5, som äro fullständiga endast på real-linien.
Arfvoden, hvilka lämpligen synas mig böra kunna utgå med 300 rdr för hvarje sådant elementarläroverk, borde ställas till den lärares disposition, som vid hvarje sådant läroverk förskaffade sig tillräcklig insigt i ämnet, för att kunna deruti meddela undervisning.
Denna undervisningsplan är uppställd uti hufvudsaklig öfverensstämmelse med den vid alla gymnasier och åtskilliga militärskolor sedan år 1854 uti Bayern införda.
Jag tillåter mig fästa R o. Ad:s särskilda uppmärksamhet på det förhållande, att ifrågav:de undervisningsämne icke är föreslaget såsom obligatoriskt, d. v. s. att det skulle beredas en rättighet, men icke någon skyldighet lör lärjungarne att inhemta stenographien.
Med hänvisning i öfrigt till hvad min motion i ämnet innehåller, får jag, till stöd för mitt yrkande på återremiss, anföra: att nyttan af stenographiens studium icke, på sätt Utsk:t förmenar, tillfaller endast ett fåtal af lärjungar, utan den stora allmänheten, som, genom detta fåtals insigter, blifver i tillfälle att få läsa de offentliga förhandlingarne på ett fullständigt och, så vidt möjligt är, korrekt sätt återgifne; att vidare nyttan af stenographiens användande vid våra domstolar är af oberäknelig vigt, då en rättssökandes lif och egendom ofta beror deruppå, att hans svar blifva fullständigt och noggrannt uppfattade; samt slutligen ait Utsk:t icke synes hafva tagit i betraktande att det öfriga antal stenographer, som icke förvärfvat sig tillräcklig skicklighet för att följa en liflig diskussion, likväl kan, uti en icke så aflägsen framtid, då stenographien vunnit en allmännare spridning, genom korrespondens på detta språk och anteckningar dermed, inbespara mycken tid, och sålunda erhålla det derpå nedlagda tidskapital i mångfaldig mån återgäldadt.
1 vår tid — en tid, som rastlöst sträfvar att i möjligaste måtto tillgodogöra sig tid och rum — förhållanden, derom jernvägar och telegrafer bära tillräckligt vittnesbörd — i vår tid utgör stenographien, som ögonblickligt fixerar ordet, en oundgänglig länk i den kedja af stora uppfinningar, genom hvilka samhället föres framåt. 152 Deu 10 Juni e. m.
Underkännandet af stenographiens vigt och värde lärer också i Utsk:t endast åvägabragts med en majoritet af 4 röster, d. v. #s. med 22 röster mot 18.
Det har varit genom R. o. Ad:s beslut år 1830, som stenographien hittills i vårt land rönt sin enda uppmuntran — det beslut nemi, genom hvilket stenographien fastställdes såsom ett vilkor för anställning i Riddarh.-kansliet. R. o. Ad., som tagit första steget på denna bana och aldrig ryggat tillbaka för någon uppoffring, då det gällt befordrandet af upplysning och hildning, skall säkerligen icke vägra att understödja ett förslag, som går i denna rigtning.
Att Frih. von Platen, i dubbel egenskap af motionär och sjelf en skicklig utöfvare af den stenografiska konsten, varmt talar för detta ämne, bör icke väcka någons förundran; fastmera gillar jag denna nitälskan, ehuru jag inom Utsk:t tillhörde majoriteten, som afstyrkte Frih. von Plåtens förslag, och jemväl nu vidhåller jag enahanda åsigt.
Tillåten mig stödja den med några få ord.