Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:ns mål beträffar, så, med undanlag af fattigvårds-ärender, som egentligen icke tillhöra Verket, ehuru de numera skickas dit, angå de Kronans rätt emot enskilde.
Enahanda är förhållandet med de mål, som behandlas af Krigs-, Kammar- och KommersKollegierna, Förvaltningen af sjörenderna m. fl. Visserligen förekomma i Kammar- och Kommers-Kollegierna äfven tvister mellan enskildte näringsidkare.
Men hvarföre skall man antaga, att de icke fä rätt, lika väl i StatsRädet som i RegeringsR:n ?
Partiskhet kan finnas ej mindre inom den sednare myndigheten än hos någon annan, och inga äro så starkt kontrollerade som K:s Rådgifvare.
Hr Cederschiöld har vidare yttrat, att Konungen icke hinner deltaga i Högsta
Domstolens mål, derföre att Han är så mycket sysselsatt med förvaltnings-ärender.
Om detta vore skälet, skulle jag anse det vara, så att säga, rätt väl, ty det hörer egentligen icke till Konungens kall, att vara domare i högsta instansen.
Detta insåg redan Carl IX, som förklarade, att Han icke kunde vara domare, emedan Han, ä Rikets vägnar, vore åklagare.
Sådant har förhållandet i alla tider varit, och skall så förblifva, hvadan jag alldeles icke undrar på, att Carl XIV, eller hvilken annan Konung som helst, velat undandraga sig domarekallet.
Men som det, enl. hvad jag på f. m. yttrade, strider mot Svenska folkets tänkesätt, så har man nödgats i lagens bokstaf gifva efter.
Palmstjerna har ansett Depart:s-Chefen böra vara tillstädes i RegeringsR:n för att, när nya författn:r tillämpas, tillse att de icke från början må misstydas.
Jag har nämnt, att, enl. min tanka, bör ingen RegeringsRätt finnas.
Men i alla fall är det icke blott RegeringsRm, utan äfven andra myndigheter, såsom Landshöfdu-, Konsistorier och Kollegier, hvilka jemväl måste tillämpa författn:ne.
Derföre är det nödvändigt skrifva dessa så tydligt, att de blifva begripliga för de myndigheter, som icke kunna hoppas, att Depart:s-Chefen sjelf skall komma dem till hjelp.
Palmstjerna har äfven trott, att Depart:s-Chefen kunde i Regerings-R:n inhemta tillräcklig kännedom om de mål, som han ansåge vara af vigt.
Ingen vet bättre än den, hvilken är så arbetsam, som Frih.
Palmstjerna, huru stor skillnaden är mellan ett måls beredning till föredragning och den sedhares afhörande, samt huru mycket säkrare den kännedom är, hvilken man genom föredragningen förvärfvar.
Jag får således vördsamt hemställa, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke antaga: det
Ståndet erkänner behofvet att minska antalet af de besvärsmål, hvilka Konungen bör i StatsRädet afgöra; men anser det sätt, Const.Utsk. dertill föreslagit, icke vara antagligt.
Hr Stjerngranat, Georg Gust.
Henr.:
Till en början ber jag att få rätta ett misstag, som en talare på f. ra. begått, då han trodde, att jag yttrat, att Depart:s-Cliefen skulle vara den Den 12 Juli e. m. 241 den, som skulle föredraga 1 Regerings-R:n.
Jag liar sä mycket mindre kunnat yttra något sådant, som jag beklagade, att Depart:s-Chefen genom 24:de §:n blifvit ställd icke bredvid, utan under Regerings-R:n. Jag ansåg deremot, att man borde i 2:dra mom. bafva tillkännagifvit, hvem som skulle vara föredragande, samt att Exped:s-Chefen, enl. min tanka, dertill vore den lämpligaste.
Då jag på f. m. bade ordet, slutade jag mitt anförande med uttryckande af den önskan, att de af mig mot Betänk, framställde anmärka:!' måtte läggas till grund för detsammas återremitterande.
Jag ber nu att få fullständiga mitt yttrande med den förklaring, att jag instämmer uti det förslag till gemensam tanke, hvilket af Hr von Hartmansdorff blifvit framstäldt.
En värd talare, Hr Cederschiöld, har uti förmiddagens plenum föreslagit åtskilliga gemensamma tankar, bland andra dessa 2:ne, nemi., att K.
M. skulle, då Han behagade deltaga i Regerings-R:ns öfverläggningar, ega, likasom uti Högsta Domstolen, tvenne röster, samt vidare, att DeparhsChefen, då han är i Regerings-R:n närvar:de, skulle hafva rättighet att deltaga icke allenast i öfverläggningarne, utan äfven i besluten.
Hvad det första förslaget till gemensam tanke beträffar, har detsamma utgjort föremål för mycken öfverläggning hos Const.- Utsk., men då K.
M. icke en utan flere gånger hos R.
St:r gjort framställning om att få slippa de 2:ne rösterna i Högsta Domstolen, ehuru Ständerne derpå icke velat ingå, och då Coust.- Utsk. ansåg, att R.
St:r böra förr eller sednare gå K.
M:s önskningar i det afseendet till mötes, så vore det, enl.
Utsk:s tanka, orätt, att vid införandet af en ny institution, som eljest skulle stå i bredd med Högsta Domstolen, föreslå ett stadgande, sorn visserligen förefanns uti nämnde domstol, men hvilket dock i en ej aflägsen framtid torde komma att borttagas.
Om R. o. Ad. deremot är af den mening, att man, i st. f. att i framliden borttaga Konungens röster i Högsta Domstolen, bör desamma fortfarande bibehålla, skulle jag anse det vara lämpligt, att Konungen äfven hade 2:ne röster i Regerings-ll:n, men jag anhåller likväl alt få fästa Ståndets upmärksamhet deruppå, alt, om R. o. Ad. tillerkänner K. M. 2:ne röster i Regerings-R:n, går det icke an alt på samma gång sätta Deparbs-Chefen röstande vid hans sida i Regerings-R:n, enär denne embetsman är afsättlig såsom StatsRåd; så att, för den händelse R. o. Ad. skulle bifalla Hr Cederschiölds första förslag till gemensam tanke, ang:dc meddelande åt Konungen af 2:ne röster uti Regerings-R:n, fordrar konseqvensen, att Ståndet afslår Hr Cederschiölds andra förslag eller att Depart:s-Chefen skulle ega rösträtt i Regerings-R;n.
En annan värd talare, Hr von Hartmansdorff, har framställt såsom serdeles behjertansvärdt, att man, i st. f. att inrätta ett nytt embetsverk, skulle förhjuda, att en mängd besvärsmål skulle, 9 H. IG 242 Den 12 Juli e. m. såsom nu är händelsen, få till K.
M. ingå, utan alt de borde stanna hos Kolian och der afgöras.
Om man besinnar, att en person, som har en process i Hof-R:n — den må angå en ganska obetydlig sak —, likväl kan draga densamma lill Högsta Domstolen, för att der afgöras, måste det blifva ganska inkonseqvent att säga åt en person, hvilken bar anhängigt ett ekonomiskt besvärsmål af betydlig vigt, att ärendet kommer att stanna vid det afgörande det får i de vanliga Kollegierna, utan att få dragas under Högsta maktens pröfning.
Samme värde talare har äfven föregifvit, att dessa mål skola, sedan de blifvit väl beredde, laga föga lid i anspråk för afgörandet.
Om så vore förhållandet, är det gifvet, alt hans eget förslag, att hvar och en Depar(:s-Chef skulle, utan alt de öfriga beliöfde närvara, föredraga sina mål, beredde åt de andra Depart:s-Cheferna ganska ringa vinst, enär besvärsmålen vid afgörandet skulle uptaga så kort tid.
Samme talare bar vidare yttrat, att då dessa mål föredragas inför K. M., går det vanligen så lill, att då konseljens ledamöter äro ense, tager K.
M. föga kännedom om målen.
Om detta skulle vara af verkligheten bekräftad!, kan jag icke inse annat, än ali det innebär en stor oegentlighet, ty då regenten sjelf afgör målen, måste raan väl antaga, att han önskar få fullkomlig kännedom om desamma, ålan kan icke annat än anse det vara — jag hade så när sagt — förnärmande för regenten, att det så ställes till, att han skulle vara tvungen alt, ulan att hafva tid att vara med om målens pröfning, desamma dock afgöra.
Jag skulle således tro, alt just den omständigheten alt regenlens tid icke medgifver annat än, att endast helt summariskt afgöra målen, tillräckligt visar nödvändigheten och behofvet af den institution Const.Ulsk. föreslagit.
Det har af samma värde talare blifvit anfördt, att frågan, huruvida K.
M. skulle afgöra ett mål eller icke, blefve genom förslagets antagande beroende af civil-lag, hvilket, enl. talarens tanka, vore orimligt, då Konungens makt och befogenhet alt afgöra ärender härledde sig från grundlagen.
Den värde ledamoten synes hafva förbisett, att redan del nuvande förhållandet strider emot denna hans åsigt, ty för många mål beror det icke af grundlagen, huruvida desamma skola gå till Högsta Domstolen, eller slutligen afgöras i SlalsRådet.
Vi hafva nemi. vid flera tillfällen erfarit, huruledes mål, som förut afgjordes på administrativ väg, blifvit, utan alt någon grundlagsförändring egt rum, förflyttade lill de allmänna domslolarne och således nu mera slutligen afgöras af Högsta Domstolen, och jag har aldrig hört någon säga alt
Konungamakten derföre blifvit förminskad eller mindre beroende af grundlagen eller mer beroende af civillagen, än den förut varit.
En annan talare bar sagt, att det af bonom framställda förslag, att en person, för att blifva llegerings-Råd, borde hafva aflagt åtskilliga examina, icke skullo medföra de svårigheter man deremot framkastat, ty om t. ex. on utmärkt Landsh., som icke tagit Kansli-examen, skulle vara i fråga att blifva RegeringsRåd, kunde 1) e n 12 Juli e. m. 243 K.
M. gifva lionom dispens från nämnde examen.
Ett sådant yttrande förundrar mig icke, ty det står i fullkomlig harmoni med hvad denne talare förut sagt, att K.
M. stod öfver lagen, hvilken endast vore lill för SlatsRåden, som egde att efter densamma göra sina tillstyrkanden.
Mig deremot synes, att man härvid skulle kunna åberopa den gamla historien om en person, som af Regenten erhöll ett löfte, men -då han klagade öfver ali detsamma icke upfyldes, erhöll den resolution, att, väl häfver K.
M. sådant löfval, men icke i afsigt att detsamma upfylla, utan endast för att gifva sökanden en upmuntran.
Jag och de med mig lika tänkande, som anse, att, uti ett lagbundet samhälle, lagarne äro till icke allenast såsom en upmuntran eller tröst, utan såsom något hvarpå man kan lita, föreställa oss, alt målen höra afgöras i enlighet med lagarne, hvilka K.
M. bör ställa i full tillämplighet sig till egen efterrättelse.
Jag kan icke heller finna, att
Konungamakten blir på något sätt för nära trädd eller i ringaste mån förminskad derföre, att K.
M. slipper eft besvär, som nu hindrar honom, att fritt utöfva sin magt i afseende på verkliga Regerings-ärender.
För att lemna Konungamakten fri rörelse, för att bereda densamma tillfälle att kraftigt verka i landet, det är derföre jag ifrar, att Const.Ulsk:s förslag må blifva antaget, det är derföre jag ännu en gång vördsamt anhåller, att de anmärkntr, som skola föranleda till gemensamma tankar, mätte förfalla.
En ledamot inom detta rum, hvilken bäst af oss alla kan bedöma hvad som i detta hänseende är behöfligt eller icke, Chefen för Finance-Depart., har vitsordat behöfligheten af delta förslag samt förordat detsamma.
Palmstjerna har ingalunda skiljt sig från Utsk. i afseende på sjelfva saken, utan endast ang:de redaktionen af I7:de §:n 2:dra morn., som föreskrifver, att det skulle bero på en af K. M. och R.
St:r gemensamt stiftad stadga, hvilka mål, som skulle förblifva hos K.
M. och hvilka som skulle gå lill Regerings-R:n.
Frilen har ansett sådant icke vara nog tydligt uttryckt genom det af Utsk. begagnade ordet ”må”.
För min del anser jag det tydligt och får till bestyrkande häraf upläsa t. ex. 36:te §:n 3:dje mom.
Riksd.-Ordnrn: ”Skulle R.
Stil- finna flera Utsk. vara af nöden, må de af Ständerne obehindradt tillsättas.
Sådane Utsk. må dock ej befatta sig med andra ärenden än dem, hvilka, enl.
Reg.F.-n, på R.
Stms åtgärd ankomma.
I fråga om deras tillsättande gäfle tre Stånds pluralitet; men stanna två Stånd emot två, öfvcrlemn.e R.
St:r härutinnan .sin afgörande rätt till Const.Utsk.” Detta bevisar tydligen, alt, då det är fråga om en tillåtelse, att hänförvisa mål till Regerings-R:n, det af Utsk. begagnade ordet är lämpligt, men då Frih.
Palmstjerna i hufvudsaken gillar Utsk;s förslag och det icke är skäl, att tvista om tydlighet rör:de framställningssättet, så, enär det måste vara Utsk. lika kärt, som någon annan, att ingen otydlighet förefinnes, har jag, för min del, ingenting emot att Frihms gemensamma tanka blir R. o. Ad:s beslut, lfi * Den 12 Juli e. m.
Det stöd, sorn Gr.
Lagerbjelke hemtat från en tillslädesvar:de K:s Rädgifvares erfarenhet i denna sak, tror jag icke bör af R. o. Ad., antag-as såsom giltigt.
Palmstjerna, som var den af Gr:n åberopade konselj-ledamoten, har visserligen ansett förslaget böra antagas till grundlagsenlig behandling, men, om jag icke hörde oriktigt, förklarade Frih:n öppet och i bestämda ordalag, att de anmärkna-, som blifvit framställda, voro af den vigt, att de förtjenade ett djupt begrundande.
Ett sådant erkännande af en Kas Rådgifvare måste visa, att förslaget är behäftadt med brister, som böra afhjelpas.
Tilläfventyrs anser Frih.
Palmstjerna, att detta icke nu låter sig verkställa och derföre tillstyrker Frih:n förslagets hvilande till nästa Riksdag, men i motsats emot den värde ledamoten skulle jag tro det vara bättre att i tid söka afhjelpa bristerna, innan det blifver för sent att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom de af Frilen erkända olägenheter kunna undanrödjas.
Således hoppas jag, alt R. o. Ad. icke skall af det förhållande, som Gr.
Lagerbjelke här åberopat, anse sig förhindradt alt i detta fall förklara såsom sin gemensamma tanka, att förslaget icke är antagligt.
Eftersom jag nu har ordet, ber jag att få besvara Frih. Stjernstedts yttrande. lians premisser och de konklusioner han byggt på dem, äro så märkvärdiga, att de efter mitt begrepp icke låta sig förklara.
Frih:n har yttrat, att all magt kan förminskas derigenom, att föremålen för dess utöfning blifva så mångfaldiga, att nödig upmärksamhet icke kan egnas åt dem alla.
Huru en magtförminskning häraf skulle förorsakas, är en nyhet, som väl ingen tillförene hört omtalas, då just raagteus gradmätare ligger uti de mer eller mindre vidsträckta gränsor, som äro bestämda för dess verksamhet; men väl låter det sig antaga, att dessa gränsor behöfva en inskränkning, i fall magtens omfång är så stort, att den omöjligen kan af dess innehafvare med erforderlig noggrannhet utöfvas.
Jag har visserligen förklarat, det jag icke godkänner vidtagandet af sådana åtgärder, hvarigenom Konungamakten, sådan den uti grundlagen finnes utstakad, på något sätt förminskas, men, då jag å andra sidan erkänner, att Konungen verkligen har så många göromål sig ålagde, att det för honom är omöjligt att i den ordning, som nu finnes stadgad, utöfva sin verksamhet, som vederbör; så synes mig, att de ärenden, som möjligen äro af beskaffenhet, att icke behöfva inför Konungen omedelbarligen föredragas, böra på annat sätt uti hans namn afgöras.
Jag har äfven under diskussionen framställt det sätt, hvarpå jag tror, alt man skulle kunna komma till målet, utan att i någon mån minska den fiktionen, att det är K. M., som afgör alla till dess behandling inkommande mål och ärenden.
Hr Printzensköld har nämnt, att den af mig uttalade åsigt skulle, i afseende på premisserna, icke öfverensstämma med den sedermera deraf dragna konklusion.
Jag ber att få fästa den värde ledamotens upmärksamhet der - Den 12 Juli c. m. 245 uppå, att hade han fullständigt uttalat de ord, jag begagnade uti mina premisser, hade han kommit till en helt annan slutledning, än hvad som nu var fallet.
Mina ord föllo icke såsom Hr Printzensköld yttrade, utan jag sade endast, att all makt förringas derigenom, alt den måste nedlåta sig alt använda sin verksamhet till sådane små bestyr, hvilka nedsätta dess anseende och förhindra densamma att egna sin upmärksamhet och omtanka åt sådana stora företag, hvilka i allmänhet stå tillsammans med en sådan makt, som Konungamakten.
Dessa voro mina ord och icke de, som Ilr Printzensköld anförde.
Denna åsigt delas, enl. min lanka, af hvar och en ledamot inom della Stånd, och jag får förklara, alt jag skulle vara den siste, som ville biträda en mening, den der innefattade en inskränkning af Konungamakten, men då något sådant icke blifver följden af ifrågavar:de förslag, fortfar jag i min vördsamma anhållan, att R. f>.
Ad. måtte låta detsamma grundlagsenligl hvila till nästa Riksdag.
Öfverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde,, hurusom, i afseende på ifrågavar:de förslag till grundlags-förändring, åtskilliga förslag till gemensamma tankar blifvit afgifna, nemi. först af Hr Stjerngranat, som dock sedan förenat sig med Hr von Hartmansdorff om ett sålydande förslag: ”R. o. Ad. erkänner behofvet att minska antalet af de besvärsmål, hvilka böra i SlalsRådet af Konungen afgöras, men anser det sätt, Coust.Utsk. dertill föreslagit, icke vara antagligt; derefter af Hr Printzensköld . .
Ilr Gr. o. Landtm, behagade härvid, då nu
Hr Printzensköld hegärde ordet, afbryta sin framställning och upropa Hr Printzensköld, som yttrade:
Jag afslår från mitt förslag och instämmer uti det, som af Hr Gr. o.
Landtm, nu blifvit upläst, emedan detsamma i det närmaste öfverensstämmer med del af mig väckta förslag.
Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare, att Hr Cederschiöld föreslagit, att såsom gemensamma tankar måtte antagas l:o att i 2:dra mom. af 17:de §:n Reg.F:n ordet ”må” bör utbytas emot ordet ”skall”; 2:o att minst tre af Regerings-R:ns ledamöter höra hafva utöfvat domare-befattning; 3:o att i 24:de §:n Reg.- F:n borde stadgas, alt Depart:s-Chef bör, då han är närvande, deltaga i besluten; 4:o alt Expcd:s-Chef bör vara föredragande vid Regerings-R.-ns sammanträden; 5:o att det i 103:de §:n Reg.F:n förekommande stadgande om opinions-nämnd för Högsta
Domstolen bör tillämpas äfven på Regerings-R:n; och G:o att Konungen bör äfven i Regerings-R:n ega 2:ne röster; samt att vidare Frih.
Palmstjerna framställt följande förslag lill gemensam tanke: ”Redaktionen af 17:de §:ns 2:dra mom.
Reg.Fm bör erhålla sådan lydelse, att deruti mera oförtydbart ultryckes, att i den serskilda stadga, som af Konungen och R.
St:r gemensamt stiftas, kommer att bestämmas hvilka slag af besvärsmål fortfarande skola tillhöra K. M:s Nåd. pröfning och hvilka af Rege - 2b6 Den 12 Juli e. ni. rings-R:n skola afgöras-,” och slutligen Hr von Koch gjort ett yrkande, som likväl fullkomligt öfverensstämde med Hr von Hartmansdorffs förslag, utom i fråga örn ett enda ord, hvarföre också Hr von Koch tillkännagifvit, att han instämde i den af Hr von Hartmansdorff föreslagna gemensamma tanke.
Sedan härefter Hr Gr. o.
Landtm, förklarat, att han ansåg sig höra framställa propos. ä de ifrågavarrde förslagen lill gemensam tanke i den ordning, de nu blifvit omnämnde, samt att deribland Hr von Hartmansdorffs förslag, derest det autoges, komme att utesluta de öfriga, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. först till antagande af Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke, och derefter till utslag derå samt blefvo dessa proposrr besvarade med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o.
Ad. behagade antaga samma förslag, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Nej jemte mångå
Ja, förklarade det han ansåg
Nej nu hafva varit öfvervägande.
Uplästes till justering och godkändes följande votens-propos.:
Den, som i fråga om det i Const.Utsk:s Mern.
J)2 11 framställdta förslag till grundlags-förändring antager följande förslag till gemensam tanke: ”R. o. Ad. erkänner behofvet att minska antalet af de besvärsmål, hvilka böra i StatsRådet af Konungen afgöras, men anser det sätt, Const.Ulsk. dertill föreslagit, icke vara antagligt,” löstalja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder berörde förslag till gemensam tanke icke af K. o.
Ad. antaget.
Nej — 32, Hr Gr. o. Landlm:s härefter framställde propos;r lill antagande af de 5 första, af Hr Cederschiöld afgifna, förslag till gemensam tanke-, besvarades alla med starka Nej, jemte några Ja, hvaraf Nej af Hr Gr. o. Landtm, förklarades hafva varit öfvervägande.
Deremot blef den sedermera framstälda propos:n till antagande af Hr Cederschiölds förslag till den gemensamma tanke, att Konungen bör äfven i RegcringsR:n ega 2:ne röster, besvarad med starka
Ja, blandade med Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Ja härvid hafva varit öfvervägande.
Den 12 Juli e. m.
Vidare hemställde Hr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. behagade antaga Frih.
Palmstjernas förslag till gemensam tanke, och ropades dervid starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han äfven härvid funnit
Slutligen förklarade Ilr Gr. o. Landtm, att de af R. o. Ad. nu antagne gemensamma (ankar, jemlikt 56:te §:n Reg.F. skulle lill Konst.Utsk. hänvisas.
Föredrogs Konst.Utsk:s d. 1 och 5 dennes på hordet lagda Mein.
.A2 12, med förslag till ändring af 28:de §;n Reg.F. De vid detta Mern. fogade reservationer uplästes på begäran af Ilr von Hartmansdorff, Aug., sorn derefter yttrade:
På de skäl reservanten här andragit, anhåller jag att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanka antaga det förslag till ordalydelse, hvilket Frih.
Stjernstedt uppgifvit och som är af följande innehåll: ”Konungen eger, att — — — men icke på deras börd.
Till lärare-beställningar och öfrige tjenster vid. inrättningar för slöjd eller skön konst, äfvensom till läkarebefallningar, eger Konungen utnämna äfven bekännare af annan troslära, än den rena evangeliska; men i öfrigt till civile embetsmän •
Departementet höra.”
Hr von Knorring, Erik Oskar:
Emedan man vid Universiteterna och andra läroanstalter funnit, att i synnerhet de lefvande språken hafva genom brist på skicklige lärare legat under, anser jag det af Utsk.
Iramställdta förslag vara behöfligt samt derjemte äfven af billighet och rättvisa påkalladt.
Hvilken fara som skulle uppstå genom bifall till Ulsk:s förslag, kan jag icke finna, enär uti detsamma icke står omnämndt skolorna, utan endast universiteterna samt inrättningar för vetenskap, slöjd eller skön konst.
Den menliga inverkan, sorn en lärare af främmande religion skulle vid universiteterna kunna åstadkomma, tror jag vara af ringa betydenhet, emedan lärjungarne vid desamma äro komne lill den stagade ålder, att de icke tillåta sådana inflytelser, hvilket äfven bevisas derulaf att en i Upsala t. f. lärare försökt att göra proselyter, men deruti fullkomligt misslyckats.
Om R. o. Ad. antager det af Hr von Hartmansdorff och Frih.
Stjernstedt framslälldla förslag, skulle en af de hufvudsakligaste földelarna gå förlorade nemi. anställandet af skickliga språklärare vid universiteterna.
Anser 11. o. Ad. sig icke kunna godkänna Utsk:s förslag, får jag föreslå den förändring, att endast ordet ”vetenskap” må utgå.
På så väl de skäl jag nu anfört, som dem Utsk. i sina motiver framlagt, anhåller jag vördsamt om bifall till Utsk:s förslag med den af mig föreslagna förändring.
I anledning af den utaf Bisk.
Fahlcrantz afgifne och på en ledamots begäran här upplästa reservation, får jag uti R. o. Ad:s minne återföra, att det 248 Den 12 Juli e. m. icke är fråga om inkallandet af utländske män af främmande religion, utan att Utsk:s förslag endast afser Svenske män, som bekänna annan troslära, än den rena evangeliska; och enligt min tanke liar Ulsk. haft full och gillig anledning att tillstyrka ett sådant förslag, som det ifrågavarande.
En värd talare har redan fästat uppmärksamheten på svårigheten att vid universitcterna erhålla skickliga lärare i främmande språk, hvilken svårighet icke torde kunna afhjelpas, om icke en person, som vunnit naturalisation i Sverige på grund af de lagar, som derom kunna stadgas, kan blifva lärare vid universitelerna.
Dessutom förefaller det mig alldeles obegripligt, hvarföre man skulle vilja motsätta sig ett förslag, som medgifver tillåtelse för en skicklig jurist, filosof eller läkare att med sin kunskap gagna vid universitelerna.
Hvad jag nu anfört har för mig utgjort tillräckligt skäl att obetiugadt tillstyrka bifall till Ulsk:s förslag.
Stjernstedts förslag, så, ehuru detsamma icke rönt något motstånd, anser jag mig ändock icke behöfva upptaga det lill pröfning, utan hemställer jag vördsamt att R. o. Ad. måtte oförändrat antaga Utsk:s förslag hvilande till grundlagsenlig behandling till nästa Riksdag.
Jag anhåller att få instämma uti det förslag, som Hr? von Hartmansdorff förordat.
Det ligger en serdeles stor vigt deruppå, att man i ett land, der religion och stats-lif äro med hvarandra så nära förenade, som i Sverige, icke införer några upplösande elemenler vid de undervisningsverk, der ungdomen henitar sin bildning.
Frih. af Ugglas har förfäktat en motsatt åsigt och dervid hufvudsak!, åberopat det gagn, man skulle kunna hemta deraf att få lärare-stolarne för främmande språk tillsatta med personer, som, ehuru af tillönska föräldrar i Sverge födde, äro af annan religion än den evangeliskt lutherska och hvilka skulle, på grund af sin härkomst, kunna meddela undervisning i främmande språk bättre än infödde Svenske män.