Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. reglementerar nu, att tecknen det vapnen blifva brukade skolä gifvas med trumpet eller trumma; mendet har förbisett, i>o att vi hafva stora landsträckor, på hvilka ingen trumma eller trumpet finnes; i:o att jägare hafva intetdera, ty de bruka horn, hvilkas tecken icke blefve lagliga, sedanlagen uttryckligen sagt trumma eller trumpet; och 3:o att om trumslagaren eller trumpetaren blifvit qväst, så finnes i compagniet eller i sqvadronen ingen musicus, som kan bruka hans instrument, hvilket också kan få skavank; i hvilka båda fall befälhafvaren blifver urståndsatt att låta gifva lagliga tecken.
Vill man så noga reglementera lagen, hvi då icke föreskrifva också hvilka trumslag och trumpetmelodier skola såsom laga tecken anses?
— Samma gäller om den vigt jag här hort fästas vid ordställningarna i den varningsformel, som skall uppläsas, innan vapnen få brukas — liksom vid den i alla fall bullersamma naturen af sådana uppträden, och vid ansliflarnes omsorg att förekomma all verkan af myndigheternas lugnande bemödanden, de varnande någonsin hörde ett enda ord af varningens prosa.
Allt sådant utvisar den lyckliga okunnighet, i hvilken vi ännu lefva i hvad angår det verkliga sättet huru vid upplopp och uppror tillgår.
Det sanna i saken är,att sådana lumultuariska menigheter alltid skönja varningen.
De se den i myndigheternes annalkande och försök att göra sig hörda.
De se den i truppernes ankomst och demonstra - 38o Den 14 April f. m. tioner.
Än bättre är det visserligen om de derjemte tydligen skönja varningsformler, varningsljud och höjda varningstecken.
Men varnade äro de alltid ändå, hvadan varningsmedlen icke böra så stricte reglementeras som i förslaget skett.
Sålunda skulle laglig varning oftast blifva omöjlig, och lika ofta ankomma på en actor att en emot olagliga folksamlingar ämnad lag blefve en lag emot de myndigheter, som skingrat dessa folksamlingar.
Jag skulle sannerligen icke förspilla manga ord på försvaret för denna §, om icke händelsen vore, alt BondeSt. stannat i ett skiljaktigt beslut om redactionen af densamma, hvarföre, ifall också R. o. Ad. skulle fatta ett olika beslut, följden deraf skulle blifva, att denna lag Lomme att återgå till LagUtsk., för alt der sammanjemkas och blifva föremål för votering i förstärkt Utsk.
Derigenom kunde hända, att denna lag ej skulle inkomma till K.
M. förr än så sent, alt det blefve omöjligt för Piegeringen att inom loppet af riksdagen godkänna den, efter Högsta Domstolens hörande.
Det är derföre jag vill försöka att, så vidt möjligt är, med några ord försvara den redaction, som här är framställd.
Det har blifvit anfördt, att det finnes stora landsträckor, på hvilka icke finnes hvarken trumma eller trumpet.
Det kan visserligen vara möjligt och jag betvifla!' det icke, men då lärer också på dessa landsträckor icke någon militärcorps vara förlagd och således ej kunna komma i fråga att med krigsmanskap skingra uppror.
Sker uppror i en stad eller der manskap är förlagdt, så lärer der icke saknas tillgång på trummor eller trumpeter, och så länge icke någon större ändring af reglementet hunnit äga rum, lärer icke nugot compagni eller någon sqvadron kunna vara utan trumma eller trumpet.
Den civila myndighet, som skickar efter manskap tilt stillande af upplopp, lärer väl icke underlåta att med detsamma reqvirera en trumslagare eller en trumpetare, och jag kan således ej inse att den ringaste våda kan uppkomma genom detta stadgande, eller att, i följd deraf, upplopp ej skulle kunna stillas.
Skulle händelsen vara sådan, att några man voro samlade på landet på något ställe, der icke hvarken trumma eller trumpet funnes, så lärer icke med en så ringa styrka något verkligt uppror eller upplopp kunna dämpas.
Snarare skulle man endast leta folkhopen, om man ville använda dem.
Jag kan således icke finna något skäl hvarföre man endast för dessa ord skulle vilja ändra §:n; nemi. såvida man vill alt en sådan författning skall komma att i sjelfva verket existera; ty skall redactionen ater blifva föremål för LagUlsk:s behandling, kan troligen lagen vid denna riksdag icke hinna blifva sanctionerad.
Jag instämmer fullkomligen med H. Ex. I!r Gr. Löwenhjelm deruti, ali der ett verkligen organise - Den 14 April f. m. rädt uppror äger rum, betyder det ganska litet om varningar uppläsas och trummor eller trumpeter låta höra sig eller icke, emedan det ur gifvet att hela planen då är grundad derpå, att upprorsmännen föresatt sig att trotsa det yttersta.
Men förra gången detta ämne förevar, hade jag, jemte flere talare här i Huset, haft äran framställa den åsigt, att noggrannheten eller nödvändigheten af noggrannhet i denna lags bestämmelser egentligen grundar sig på och härrör från den obestämda öfvergång, som ofta äger rum emellan ett tillfälligt upplopp och hvad deraf vidare kan komma, nemi. uppror.
Det är just för sådana tillfällen, der det blir svårt för myndigheten att noga skilja emellan den gräns, som lagstiftningen synes i flera länder hafva antagit såsom den, vid hvilken några formaliteter äro nödvändiga innan beväpnadl manskap må nyttjas; ty hade man icke den öfvertygelse, att genom passionernas inverkan och tillfälliga omständigheter dessa upplopp eller folksamlingar kunna oförberedt och ulan någon uppgjord plan förefalla, så hade troligen icke heller lagstiftningen i något
Iand brytt sig om sådana formaliteter; emedan hvar och en är öfvertygad, att ett uppror, som går ut på att tillintetgöra samhällets grundvalar eller sätta sig upp emot styrelsemakten, måste med väpnad hand qväsas.
1 hvad jag nu haft äran nämna ligger äfven ett svar på hvad Frih.
Cederström framställt, alt der upprorsmän eller upploppsmän icke hafva tiog aktning för offentliga makten för att utan trumslag åtskiljas, skall denna aktning ej heller ingifvas genom trumslag; detta tror jag utvisar en föga riktig föreställning om hurudan sinnesstämningen kan vara vid sådana tillfällen.
Ilade hvar och en af deni, som deltaga i sådana folksamlingar, tillräcklig aktning för den lagliga myndigheten, så hade de också tillräcklig aktning för ordningen att frivilligt åtskiljas; men uppkomsten af sådana oordningar tyckes egentligen utgå derifrån, att det är något som sätter passionerna hos den stora massan i rörelse, hvarunder den icke så noga öfverväger det lagliga eller olagliga af ett sådant företag; men då kan ett sådant lystringstecken, som gifves af ett ljudande instrument, vara tjenligt att återkalla folkmassan till uppmärksamhet.
Då nu delta endast står såsom en regel, hvilken hör iakttagas, men hvilken icke bestämdt gör anfallet med vapen olagligt, då den ej kan iakttagas; så kan jag för min del icke finna, att det är något ondt uti att bibehålla denna föreskrift.
Jag är öfvertygad, att hvar och en skall inse, alt om ett tillfälle kan inträffa, hvarvid den militära myndigheten icke kunnat förse sig med en trumma eller något annat ljudande instrument, och då nöden påkallar vapnens användande, så finnes icke någon domstol, som skulle fälla hefälhafvaren lill ansvar för underlåtenheten af ett sådant iakttagande, och icke heller skulle allmänna omdömet derföre förklara honom felaktig.
Såsom en regel likväl, på 38a Den i4 April f. m. sätt jag haft äran nämna, kan jag ej annat än anse förslaget högst nyttigt, just för alt fästa den offentliga myndighetens uppmärksamhet på den varsamhet, som hör äga ruin vid sådana tillfällen före det förslå angreppet.
Hr Lefr e'n:
Äfven jag delar den åsigt, att orden trumma eller trumpet äro nästan för uteslutande, men det kan dock icke skada att de stå här, ty hela svårigheten kan hjelpas derigenom att ordet helst tillägges framför ordet genom, så att meningen skulle innehålla ”efter det ljud, helst genom trumma eller trumpet, blifvit äskadt.”
Hvad åter den tre gånger förnyade uppläsningen vidkommer, så känna vi, att afven i England ett sådant bruk äger rum.
Vi känna äfven, att, vid de första uppläsningarna, upprorsmännen göra allt hvad de kunna för att hindra de sednare uppläsningarna.
Långt ifrån att något särdeles allvarsamt derigenom uppkommer, uppstår snarare ett spektakel, under det man söker hindra de förnyade uppläsningarna.
Men dermed må vara huru som helst; öfverflödigt synes det mig vara att uppläsningen sker tre gånger; men deremot anser jag icke öfverflödigt alt varningen uppläses en gång.
Icke derföre att jag tror, att de, som äro i oro, särdeles höra på hvad som uppläses; men det är angeläget att åtminstone den embetsman, som låter uppläsa varningen, må kunna genom tvänne eller flera tillstädesvarande vittnen styrka, att han låtit denna uppläsning äga rum; ty då är han inför domstolen fredad, och kan ingen säga, att han, utan iakttagande af vederbörliga formaliteter, skridit till de åtgärder, som hans pligt bjudit honom alt vidtaga.
Det är således, efter min förmening, icke för att verka på menigheten, som denna uppläsning sker, ty den vet nogsamt hvad upprorsteeknels höjande betyder och afhör iclie uppläsningen, men det är för att ingen embetsman må kunna förevilas att icke hafva iakttagit de formaliteter, som nödvändigt böra vid ett sådant tillfälle äga rum, och jag yrkar bestämdt alt denna uppläsning må qvarstå, åtminstone för en gång, derföre alt just då inträffar det ögonblick, då våld skall begagnas, hvarföre man tillkännager; nu är fred brulen och nu måste våld nyttjas, för att återställa fred och lugn.
Då jag för någon stund sedan motsatte mig Hr von Hartmansdorff, begäran derom, alt föreskriften om den tre gånger förnyade uppläsningen måtte ur §:n utgå, så var det alldeles icke för att laga deltagare i uppror uti försvar; ty de, som äro delaktige i upproret, må skylla sig sjelfva för följderna, och jag tior äfven, att ifall det endast skulle komma i fråga att vapen skulle brukas emot dem, så vore det icke så särdeles farligt alt endast e n varning ägde ruin; ty jag är öfvertygad, att alla de, som deltaga i upproret, hafva sin uppmärksamhet så noga spänd på hvad som passerar, alt de D c n 14 April f. m. 383 kunna varseblifva de varningstecken som begagnas.
Men man tyckes helt och hållet förbise, att det mycket lätt kan inträffa, att personer, sorn gå förbi, inträffa på platsen för upproret i okunnighet om hvad som förefaller.
Del kan hända, att personer, som bo i grannskapet, skola gå ut eller in till sig utan ali åtminstone kunna så noga veta huru långt upproret avancerat.
För dem måste det vara af yttersta vigt, att icke varning sker blott en gång, utan att den Uppläses tre gånger, på det alt de må hinna aflägsna sig.
Dessutom torde jag få erinra, all ifall varningen icke verkligen skall anses såsom ett gyckel, utan det är meningen att den skall kunna efterkommas, så torde det vara nödvändigt att den verkställes mera än en gårig; ty om en enda varning vore tillräcklig för att genast kunna bruka vapen, så vore det ju rakt af omöjligt
Tor upprorsmännen alt hinna Undan, innan våld emot dem lagligen kunde utöfvas.
Tår slutligen fästa uppmärksamhet derpå, alt, åtminstone efter hvad jag tror, i alla andra Riken, der upprorslagar finnas, det är föreskrifvet, att varningen skall tre gånger äga rum, och om jag icke mycket missminner mig, sä innehåller också K.
M:s propus, i ämnet ett så beskaffad! förslag.
Jag anhåller att K.
M:s propos. i denna elei måtte blifva uppläst, ty det är möjligt att jag misstagit mig, Hr von Hartmansdorff:
En talare har fruktat, alt om R. o. Ad. skulle göra någon förändring i denna §, i hvilken BondeSt. gjort en redactionsförändring, skulle derigenom liela lagförslaget gå under.
Jag får vördsamt erinra, att Hr Lefren, såsom jag tror, från början föreslog, att R. o. Ad., i sådan händelse, icke skulle besluta den förändring, sorn BondeSt. gjort, hvarigenom §:n förmedelst 3 Stånds beslut Lilefve i den delen lika med Utskts förslag.
Men som denna redactionsförändring ej angår något af de Fel, sorn här nu blifvit anmärkta, så bör ali farhåga i sådant hänseende vara undanröjd.
Föremålet för BondeSt:s Förändring vore orden: ”eller ock de, som desses embeten Företräda.”
Dessa ords bibehållande harman här tillstyrkt.
Deremot har BondeSt. beslutat — ”eller ock de, som behörigen förordnade äro alt desses embeten förrätta,” eller något dylikt, ty jag minnes icke säkert ordalagen.
Hvad nu angår förändringarna i afseende på trumma eller trumpet och uppläsningen tre gånger, så, ifall meningen vore att i möjligaste målto skydda upploppet och i möjligaste måtto blottställa militären eller de myndigheter, som skola vidmakthålla ordningen, så skulle jag tillstyrka antagandet af Utsk:s förslag.
Men jag kan ej göra det, då meningen med denna lagstiftning mätte vara, att det icke skall gå hädanefter sorn Hittills, nemi. att alla andra slippa ansvar, utom militären och ordningens öfrige vidmakthållare, hvilka blifva sak fa 1 Ide, då deremot de, som stört ordnin - 384 Den i4 April f. m. gen, frikännas.
Då man vill göra slut på detta missförhållande, så bör man väl göra lagen sådan, att ändamålet kan vinnas.
Om något misstag i detta hänseende ägt rum inom de öfriga Stånden, så bör det åtminstone icke förnyas inom ett Stånd, der så många krigsmän finnas, som här, och der så många ledamöter följaktligen kunde derigenom blifva blottställde.
Jag torde, då det talats om tillgång på militära musik-instrumenter, få erinra, att det lärer vara icke mindre än 4 län i norra delen af Riket, hvarest blott jägare till häst och fot samt båtsmän finnas, men inga trummor, om icke för skall efter vargarna, äro att tillgå.
Det kunde dock möjligen hända, alt äfven der upplopp inträffade.
Fastän det föreslås i den K. propos:n att kungörandet skulle ske 3 gånger, anser jag den likväl icke för ofelbar och följer derutinnan Lagötskls föresyn, af hvilket Frih. Cederström, Anders, varit ledamot.
Det har så mycket mindre ansett redactionen ofelbar, som det, tyvärr, uppgjort ett annat förslag, hvilket måhända har flera fel.
Jag anhåller ytterligare om den afkortning, som flere ledamöter begärt, dock utan uteslutande af den ena varningen, hvars borttagande jag ej heller begärt.
Den nyss begärda uppläsningen af 7 §:n verkställdes.
Det är högst beklagligt, att en detaljfråga, sådan som denna, skall kunna öda en så betydlig del af Ståndets tid.
När nu likväl frågan kommit å bane, så måste den utageras.
Må jag upprepa den principsanning, att man förlamar sådana lagar, då man till denna grad vill specificera alla föreskrifter.
Må jag exempelvis framtaga den varningsformel, som skall uppläsas.
Vet då Utsk. så visst, att den upproriska skaran lemnar tid till t ren ne uppläsningar?
— Denna formel kan ju trenne resor uppläsas på mindre tid än jag nu talat.
Men månne den handlande myndigheten ärligt förfore, genom sådant uppfyllande af lagbokstafven?
Men hvi försummar då Utsk. alt föreskrifva det minimum minuter, som bör emellan hvarje uppläsning förflyta.
Men om, medan myndigheten, med uret i handen, räknar dessa minuter; om, säger jag, hus antändas och menniskor dödas, så vore ju sådan föreskrift ej heller helsosam.
Vare allt delta sagdt till styrkande af min text, nemi. deraf, att en upprorslag icke bör skrifvas så omständligt som programmet för en ceremoni.
Jag har ånyo begärt ordet i anledn. af Hr Cederschjölds erinran om fredliga, nära intill upprorsplatsen boende personers våda, i händelse icke den här varningen komme att uppläsas lie gånger.
Mig skulle synas, att personer, som icke deltaga i ett uppror och SOU!
Den 14 April f. m. 385 som äro der nära boende samt komma för att gå hem eiler gå bort oell se Folksamlingen, ty de aro icke blinda, eller äro de blinda så hafva de ledsagare, som kunna underrätta dem. om folksamlingen; de kunna antingen blifva hemma, om de ämnat sig ut, eller vända om, ifall de ämnat gå hem; då de finna att folkmassan der är samlad och att man möjligen redan har uppläst eller ljudeiigen kungjort denna varning.
Således må de akta sig för att begifva sig in i folkhopen, der de icke hafva någon större rätt till skydd än verkliga upprorsmän.
Jag skall för öfrigt icke upprepa något af hvad som redan är sagdt, emedan det tjenar till intet, och anhåller endast att redactionen måtte blifva efter ordet åtvarningstecken — ’’och nedanstående varning kungjort;” och dermed slut.
Jag skall icke uppehålla R. o. Ad. länge med detta ämne, hvilket redan är vidlyftigt omtaladt, men jag får lof att tillägga, att om det skall stå qvar såsom Utsk. föreslagit — ”efter det ljud, genom trumma eller trumpet blifvit äskad t,” så skall det också stå, att signalen bör tre gånger gifvas med trumma eller trumpet innan lagen uppläses; ty det skall väl icke bero på den civila embetsmannens godtycke, utan lian bör i sådant fall alltid låta en appell eller en hvirfvel föregå hvarje uppläsning.
Således anser jag detta vara ett skäl till att taga bort dessa ord, utom de många förut anförda.
Men möjligen kan det hända, att R. o. Ad. bifaller det ena som här är fråga om, nemi. att upprorslagen skall uppläsas 3 gånger, och icke bifaller att trumma eller trumpet skall erfordras såsom signal.
Jag skulle derföre till Hr Frih. o. Landtm, vilja hemställa, att propos. må göras, först, om orden trumma eller trumpet skola utgå, och sedan derom, huruvida upprorslagen skall tre gånger uppläsas.
Annars komma vi att besluta om det hela på en gång, hvarigenom de, som vilja bifalla den ena men afslå den andra förändringen, icke få sin mening gällande och följaktligen nödgas afslå alltsammans.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga 7 §:n oförändrad.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då flera förslag till ändringar blifvit gjorda, och del till en del vid olika stycken af §:n, ansåg han sig vid propos:nas framställande böra skilja de olika delarna; hemställande nu först, om R. o. Ad. behagade bifalla första delen af §:n l. o. 111. ordet ”a nvändas, ” vid hvilken del ingen anmärkn. blifvit gjord.
Ropades ja. »3 H. 49 386 U«n April f. m.
Likaledes bi föl i R. o. Ad. den nästföljande delen till oell med ordet ”åt var ni ngs tecken.” Hr Landtm, hemställde, om Ståndet behagade bifalla nästpåföljande ord: ”och efter det ljud genom trumma eller trumpet blifvit ask ad t.” Ropades starka nej, blandade med ett eller annat ja.
Jag anhåller om propos. på det tillägg, som Hr Lefre'n föreslog, nemi. att sätta ordet helst framför trumma eller trumpet.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att åtskilliga förslag voro framställda till andra redactioner af de sednast föredragna orden; enligt en skulle lydelsen blifva följande : ”och efter det ljud, helst genom trumma eller trumpet, blifvit äskadt;” och enligt en annan: ”och efter det ljud på tjenligt sätt blifvit äskadt;” en tredje mening hade yrkat, att orden "efter det ljud genom trumma eller trumpet blifvit askad t” skulle utgå.
Jag anhåller blott att få erinra, det min mening var, att det blott skulle heta — ”och efter det ljud blifvit äskadt,” utan att tala om tjenligt sätt eller om instrumenter.
Jag tager mig friheten hemställa, att Hr Frih. o. Landtm, läcktes först framställa propos. på det af Hr Lefre'n gjorda förslag till ändring af §:n, e medan jag anser det förena allas meningar.
Vanligen brukar
Hr Frih. o. Landtm, följa ordningen af framställningar, och Hr von Hartmansdorff gjorde sin framställning långt innan Hr Lefren gjorde sin.
Jag får således hemställa, om icke Hr von Hartmansdorffs förslag kunde först erhålla propos., emedan, om det bifalles, det öfriga förfaller.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att det första förslag till förändring af de ifrågavar. orden , som blifvit gjordt, vore att lydelsen skulle blifva följande: ”och efter det ljud på tjenligt sätt b 1 i f v i t äsk a d t.” Frih.
Jag erkänner alldeles att så var, ty det var jag sorn framställde det; men jag jag beger mig mycket gerna ifrån detta förslag och begär propos. på Hr von Hartmansdorffs, såsom fullkomligen uppfyllande samma ändamål.
Landtm, yttrade, alt då den ledamot, som först framställt förslag till ändring af de ifrågavar. orden, afstått från sill förslag, komme då i ordningen det Den )4 April f. ra. 387 andra förslaget i detta afseende, sorn varit af Hr von Hartmansdorff, ehuru visserligen Frih.
Cederströms förslag varit förut framstäldt, hvilket yrkat uteslutande af alltsammans; men som denna Frih.
Cederströms mening vore än mera utsträckt än någondera af de öfriga meningar, som vore i fråga, torde R. o. Ad. finna, alt det alltid stöde öppet alt komma till Frih.
Cederströms mening på det sätt, att alla öfriga meningar, som blifvit föreslagna till ändring af ordalydelsen i den föredragna delen af §:n, Liefve af R. o.
Ad. afslagna.
Hr von Hartmansdorffs förslag vore, att denna del af §-'0 skulle få följande lydelse: ”och efter det ljud blifvit äskadt;” hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade antaga denna redaclion.
Hr Landtm, förnyade samma proposition.
Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att nej öfverrösta! ja. Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga den redaction Hr Lefren föreslagit, enligt hvilken redactionen skulle blifva följande: ”och efter det ljud, helst genom trumma eller trumpet, blifvit äskad t.” Ropades starka ja, blandade med nej.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverrösta! nej, begärde Frih. Cederström, Jacob, votering.
För den händelse, att mitt förslag skulle blifva bifallet, anhåller jag att inbjudning måtte äga rum till de öfriga Stånden alt antaga detta tillägg, emedan jag inser möjligheten af att tillägget kan äga rum, då det icke afser att ändra lagen, utan endast att göra dess ordaförstånd tydligare i ett obestämdt fall.
Hr Frih. o. Landtm, föreslog, att voter:s-propos:n måtte komma att innehålla, i ja-propos:n bifall till Hr Lefre'ns förslag, och i nej-propos:n att nämnda förslag icke antoges.
Jag vet ej om det finnes mera än ett annat förslag alt välja på.
Det kunde blifva contra-propos.
Jag har ej begärt votering öfver milt förslag, emedan jag ansåg utan ändamål alt votera, sedan tre Stånd bestämt saken.
Men om vi skola votera, så är det bäst att göra det så, att vi slippa med en gång.
Cederströms förslag, efter Hr Landtnäs tanke, ej kunde blifva contra - 38S Den 14 April f. ra. propos. vid denna votering, enär det ufven innefattade frågan ora huru många gånger varningen skall kungöras eller uppläsas, och trodde Hr Landtm, att saken Liefve klarast och redigast, om voter:s-propos:n så uppställdes, sorn han nyss föreslagit.
Lika med Hr Frih. o. Landtm, anser jag klart, att icke den förändrade redaction, sorn jag föreslagit, kan blifva föremål för contra-propos. nu, emedan ja-propos. icke sträcker sig så långt uti Utsk:s redaction.
Men å andra sidan anser jag för tydlighetens skull i conlra-proposm böra införas: "vinner nej, kommer att förfalla det ljud skall äskås;” ly det faller af sig sjelft, att då allmänna myndigheten, efter den af mig föreslagna redaction, höjer åtvarningstecknet och sedan skall uppläsa den i 8 §:n intagna varning, så är redan derigenom ljud äskadt, och är allt annat ljud-äskande en onyttig och skadlig anstalt; hvadan jag anhåller att contra-propos-.n må blifva : ”vinner nej, kommer all fråga om ljuds äskande alt förfalla. ’' Hr Hjerta:
Sedan en värd ledamot afstått från sin förra propos. att ljud skulle äskas på tjenligt sätt, så tror jag att Frih.
Cederström har rätt i sitt förslag, emedan då skal! det i alla fall komma att på visst sätt ske genom frammumlande af den varning, som står i 8 §:n, ifall man anser detta tillräckligt.
Jag tror således det vara tjenligt att antaga den contra-propos., sorn Frill, Cederström föreslagit.
Då jag anmälte mig före Hr Hjerta, så trodde jag verkligen förhållandet vara sådant, som Hr Hjerta yttrat, att vi få intet qvar, eller att vi ej hafva något att sätta emot Frih.
Om det är tillåtet att, i stället för tomheten, sätta något annat, får jag hos Hr Landtm, hemställa, om icke mitt förslag kunde blifva satt deremot.
Cederström, Anders: Då Hr von Hartmansdorfjfs propos. en gång blifvit af Hr Landtm, ansedd vara .besvarad med nej, och ingen votering derom blifvit begärd, så måtte den hafva förfallit.
Kunde den nu antagas lill contra-propos., så skulle man lika gerna kunna yrka att Ulsk;s förslag borde blifya contra-propos.
Det är samma förhållande med dem begge, men jag tror dem ingendera kunna numera antagas.
Hr Fr i h. o. La n d t m. hemställde derefter, om R. o. Ad., ansåg att, på sätt Frill.
Cederström föreslagit, contraproposm borde innehålla, att allt stadgande om äskandet af ljud komme alt förfalla.
Den 14 April f. ra. 38g Uppliistes till justering och godkändes följande voter:sproposition :