Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sveriges peninsulära läge har, i förening med en klok och fridälskande Konungs omsorger, till datum beredt oss ett fredstillstånd , långvarigare än vår historia i allmänhet har att uppvisa; men — om också det både är att hoppas och förmoda, att ett lika lyckligt förhållande får fortfarande äga rum, så ligger dock motsatsen inom möjlighetens område och verldshändelsernas på förhand oberäkneliga gång.
Säkraste medlet att bibehålla fred är och blir emedlertid att alltid vara stridfärdig; och det är man ej, om man underlåter att under den förras lugn ordna och bereda hvad som i behofvets stund hvarken medhinnes eller blir möjligt att åstadkomma.
Glömmotn ej, alt hufvudstuden, slutande inom sitt område banken och hvad vi för öfrigt äga dyrbart, ligger, snart sagdt, vid östra sidans förposter; glömmom ej 1809
Ars vinter och de befästningsarbeten, som stundligen växa och vidga sig på en våra kuster närbelägen numera, för oss främmande 0.
— Att under sådana förhållanden, genom indragning af befäls-personal, förminska försvarskraften just på den vigligaste och ömtåligaste punkten af vår så vidsträckta försvarslinie, förefaller åtminstone mig betänkligt, samt hvarken klokt eller fosterländskt.
Dugligt befäl bildas ej i hast, och det är sådant vi framför allt behöfva, med den tillgång på oöfvadt manskap, som vår beväring lem nar, och den korta tid, som årligen till dess exercerande bestås.
Men beklagligtvis har man alltid hos oss härmed hushållat, fosterlandet till föga båtnad.
Hos hvem lefver ej ännu i lifligt minne 1808 års krig och landtvärnets hedröfliga öde ?
Dessa minnen, sorgliga och nedslående för hvarje Svensk man, blifva det i dubbelt afseende för Sveriges allmoge, hvilkens söner det mest gällde; hade desse fallit på ärans fält och för fiendtliga vapen, så hade frösten funnits i medvetandet att det skett under försvaret af en älskad fosterjord, men om de sorn dö, dö strådöden genom vanvård och bristande tillsyn af ett nyantaget, samt, med få undantag, oerfaret och okunnigt befäl, då äga efterlefvande full rätt att derföre anklaga, ej sagde befäl — ty man kan ej lära andra hvad D e n 7 Maj e. m. hvad man ej sjelf lärt — ulan dem, som genom missförstådd, om ock välmenande sparsamhet vållat ett sådant förhållande.
Häfderna tala, må vi begagna den dyrköpta erfarenhet, som förflutna misstag der till vår varning framställa!
Hvad kostar dessutom detta reg:tes officers-corps, jemförelsevis med den nytta, jag sökt ådagalägga, att dess bibehållande både kan och bör medföra?
Hela regttets stat uppgår till ett belopp af 18,855 r:dr 32 sk., och då finnes, oberäknadt 3o officerare, 2 bataljons-adjutanter och 3 civile embelsmän, dessutom 16 under-officerare och 64 corporaler och vice-corporaler, som äga den obestridliga förtjensten åtminstone, att kosta statsverket inga löner, blott aflöning under tjenstgöringstiden ; ty de 25 rrdrs gratification, som de förstnämnde hvardera, efter slutade möten, uppbära, kan väl ej så kallas, samt utgår dessutom af regitets ofvannämnda anslagssumma.
Detta underbefäl, som rekryteras utur handtverksclasserna inom hufvudstaden, och med hvilket, i brist af medel till lega, contract om vissa års tjenstgöring afslutas, kan väl ej med så beskaffade villkor fullt motsvara hvad som vore att önska och erfordrades för en fulländad organisation — ett förhållande, sorn dock, på mera än ett sätt och med ganska ringa kostnad, lätt kunde förändras.
Jag vägar dock tryggt åberopa deras vittnesbörd, som sett regltet, huruvida ej de resultater, som med detsamma årligen uppvisas, ådagalägga, att nit och oförtruten möda hos bataljons- och compagni-befälet suppleera det ännu bristande uti regitets fulländade organisation.
Inträffar den dag, då ett fullt utbildadt beväris-systeme får hos oss göra sig gällande, då Representationen inser nödvändigheten af att bevilja och anvisa medel till den stående härens ändamålsenliga öfning; då äger jag full visshet, grundad på 8 års erfarenhet, om hvad man redan, med så kort öfningstid och med så ofullkomliga medel, kan genom deras goda vilja, läraktighet och tillgifvenhet för sitt befäl, åstadkomma, att våra beväris-ynglingar skola, när fosterlandets försvar kallar dem till fanorna, visa sig värdige ättlingar af segrarna vid Gadebusch och Helsingborg; segra^, vunna med nyutskrifne och nyuppsatte soldater.
Men ehuru stor fältherre än Måns Stenbock sjelf var, och ehuru tappre än hans gossar voro; månne dessa segrar vunnits, 0111 han ej varit biträdd, och de anförde af ett öfver- och underbefäl, så erfaret och så öfvadt, som denna aimee hade att uppvisa?
Inom RiksStm yttrades vid sista riksmöte, och speciel! inom Riddarhuset af flere talare, ett lifligt intresse för bevärls-systeånet i allmänhet och enskildt för Lifbevärls-regltet, såsom det enda i armeen, med undantag af Hallands bataljon, der systemet i hela sin utsträckning experimenterades.
En af dessa talare lefver ej mera, men flere äro ännu här 6 H. 43 338 Den 7 Maj e. m. närvar., och hoppas och tilsförser jag mig, att de ännu tänka lika som då.
Jag nämner ej detta, för att åter här uppkalla dem på sina bänkar; ty är den sak jag försvarar god och sann, så talar den för sig sjelf, och är lian det ej, så hvarken kan eller bör den försvaras.
Uti mina anmärkntr vid remissen till StatsUtsk. af Hr Rosenqvists motion, rör:de reg:tets indragning, har jag antydt, hvarest de yttranden igenfinnas, sorn inom detta Stånd i ämnet afgåfvos till sagde riksdags prot:r; att återupprepa denna hänvisning vore att missbruka R. o. Ad:s tålamod, som måhända dessutom redan för länge blifvit af mig taget i anspråk.
Jemte vördsam anhållan oro återremiss af betänk., anhåller jag äfven, att dessa anmärknrr måtte få densamma till Utsk. åtfötja.
Hamilton, Henning Hugo Ludv., uppläste följande:
Sedan, vid föredragningen af StatsUtskrs utlåt. ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens andra hufvudtitel, så mycket blifvit ordadt om Utsk:s rättigheter och skyldigheter, att hvar och en i detta hänseende säkert fullkomligen stadgat sin öfvertygelse, torde det vara för mig så mycket mer öfverflödigt att ingå i någon vidlyftig pröfning af, huruvida Utsk. i dess nu föredragna utlåt.
N:o 44 öfverskrida de förra eller fullgjort de sednare, sorn äfven denna fråga blifvit af en föregående talare utredd, om icke afgjord.
Jag skulle till och med anse en sådan pröfning från min sida olämplig, då min oerfarenhet i riksd.göromålen, om också vid detta tillfälle vägledd af en föreg:de discussion och de StatsUtsk:s utlåt, åtföljande reservationerna, likväl måste ingifva mig ett billigt misstroende till ofelbarheten af mitt eget omdöme.
Icke heller vågar jag ännu bestämdt yttra mig, hvarken för eller emot de af K.
M. äskade anslagen; emedan jag icke anser mig äga dertill erforderlig kännedom af stalsverkets tillstånd och nationens förmåga att bära en ökad beskattning, såvida en sådan af anslagens beviljande skulle blifva en följd, ulan anhåller jag blott vördsamligen att få fästa det H.
Ståndets och, i händelse af skeende återremiss, StatsUtskrs uppmärksamhet vid några betänkligheter, som hos mig uppstått vid granskningen af de grunder Utsk. antagit för Rikets förs var s-sv sterne samt af Utsk:s tillämpning af samma grundsatser; och skall jag blott i förbigående kortligen vidröra sjelfva anslagsfrågan vid några få punkter, der jag synnerligen skulle önska, att tillgångar för anslagens beviljande måtte kunna beredas.
Till en början synes det mig, som skulle fullt gill tiga skäl och bevis saknas för Utsk:s antagande, ”att, om beväringens vapenöfningar kunna komma att utsträckas till 21 dygn, på sätt K.
Rl. föreslagit, infanteriets styrka, det värfvade derunder inbegripet, då må kunna minskas till 20,000 Don 7 Maj c. m. 33g raan effective, och med afräkning af alla vacancer, samt att cavalleriet, inberäknadt det värfvade, icke bör öfverstiga ett antal af 4<>oo raan, synnerligast om exercis-sqvadronerna kunde erhålla den utbildning, att de, vid ett inträffande krig, voro att anse sorn de'pöts för exercering och inöfning af det manskap och hästar, som erfordrades för att bibehålla cavalleriet vid behöflig styrka.”
Härvid måste först anmärkas, alt om man, i stöd af allm. bevärm, vill minska antalet af stående trupper, höiman äfven åt den förra bereda ett sådant tillfälle till öfning, att den vid inträffande krig verkligen ersätter de sednare
Att 21 dygns vapenöfningar bättre uppfylla ändamålet, än 10 å 12 dygns, är tydligt; men att de, aldrig förnyade, skulle vara tillräckliga, derom vittnar åtminstone icke främmande landers erfarenhet.
Det är nemi. bär icke fråga om en temmeligen snart förvärfvad, och lika lätt förlorad, färdighet, att på ett jemnt exercisfält marschera med bibehållen rättning, och att med tillbörlig noggranhet verkställa de s. k. handgreppen.
Hufvudsaken är, att truppen erhåller ett sanni och rotfästadt begrepp om disciplin och militärisk anda, samt att, den kan begagna sitt vapen till strid, d. v. s. till skjutning och fäktning; och icke lärer ens i dessa sistnämnda konster någon verklig eller tillräcklig skicklighet inom så kort tid förvärfvas, särdeles vid betraktande deraf, att bevärts-manskapet icke vid årliga möten underhåller eller förökar sin en gång förvärfvade skicklighet, utan att denna tvertom årligen bestämdt aftager.
Jag vill icke nu upptaga tiden med att anföra beväringens öfningstid i andra länder, dels emedan dessa länders försvar uteslutande eller åtminstone hufvudsakligen är bygdt på 11ational-beväpning, dels ock derföre, att dyrheten af ett sådant försvars-systcme gör detsamma omöjligt att bos oss införas, enär det lätt kan bevisas, att hela det indelta infanteriets indragning, med en af StatsUtsk. antagen vacance-afgift af 35 r:dr b:co, icke skulle gifva medel för tillbörlig öfning af 2tne classen beväring årligen; men jag anhåller, att Utsk., vid det vigtiga ämnets förnyade behandling, äfven ville taga i öfvervägande det af mig här blott antydda förhållandet, hvaraf jag för min del drager den slutsats, att det ej vore lämpligt att minska antalet af stående trupper, för att åt bevärtn gifva en under närvar, förhållande temmeligen tillfredsställade, men, efter den skedda indragningen af stamtrupper, alldeles otillräcklig grad af militärisk bildning.
Hvad särskildt beträffar cavalleriet, vågar jag betvifla riktigheten af StatsUtsk:s påstående, ”att cavalleriet, inbe"räknadt det värfvade, icke bör öfverstiga ett antal af "4ooo man.”
För StatsUtsk. kan det icke vara obekant, att rytteriet i Frankrike och Tysklands särskilda Stater i allmänhet utgör ifrån ^:del till g-tdel af hela armeen.
Man har t. o. m. i sednare tid sett Österrike skicka i fält en 34o Den 5 Maje. m. krigshär, hvaraf rytteriet utgjorde mer än Jjgdel.
I anseende till den mera brutna beskaffenheten af vårt land, bör naturligtvis hos oss rytteriets styrka i förhållande till fot folkets vara mindre, än det nyss uppgifna; meri då nian derjemte betraktar våra vidsträckta och på många punkter tillgängliga kuster, samt det deraf följande behofvet att någorlunda hastigt kunna försända trupper till en sådan, ifrån deras vanliga ståndort måhända långt aflägsen, punkt, torde man kunna antaga, att cavalleriet hos oss minst borde utgöra -J-gtdel af hela den stridbara styrkan.
Då nu Utsk. föreslagit det stående infanteriet till ....
20,000 man och cavalleriet till 4>°00 n samt 5 classers beväring torde få uppskattas, enligt StatsUtsk:s egen beräkning, till omkring 80,000 ,, uppkommer en summa af io4,ooo man, hvaraf cavalleriet blott utgör ^:del. 1 Norrige, der landets naturliga beskaffenhet vida mindre fordrar eller medgifver begagnadet af rytteri, än hos oss, utgör detta vapen dock T'g:del af hela armeen, landt värnet inberäknade (Ett obetydligt fel ligger visserligen i denna beräkning, emedan jag icke kunnat upptaga den till sitt belopp för mig okända K jö bstoe d s-be v ä p n i 11 g e n, men jag tror mig någorlunda hafva corrigerat detsamma, derigenom att jag antagit förhållandet till T'¥:del, hvilket, utan afseende på nämnde Kjöbstaeds-beväpning, vore något för lågt).
Det Svenska cavalJeriets effectiva styrka, utom befäl, spel och indragna nummer, utgör för det närvar, omkring 4)I0° nlan j och j3g tror icke, att någon militär skall anse detta antal, i förhållande till den öfriga armeen och landets beskaffenhet, för stort; tvertom skulle jag, i anseende till svårigheten att vid inträffande krig bilda ett dugligt rytteri, anse det för en lycka, om tillgångarne inedgåfve att äfven under fredstid hålla vårt cavallen vid den styrka, detsamma enligt organisations-planen borde äga.
Dessutom bör härvid anmärkas, att om, enligt StatsUtskts förslag, Smålands Husar-reg:te skulle afsitta, intet nytt cavallen hildas, men väl antalet af hästar vid Lifgardet till häst och Kronprinsens Husar-reg:te nedsättas, hvarigenom dessa reg:tens tjenstbarhet såsom cavallen äfven minskades; kommer i sjelfva verket cavalleriels styrka icke alt uppgå till det angifna beloppet af 4000 man.
Efter att sålunda hafva yttrat mig öfver grunderna för Utskts utlåt., skall jag, i möjligaste korthet, framställa några anmärkntr vid tillämpningen deraf och de särskilda anslags-titlarna.
Stalén för Generaliletet.
Fullkomligt instämmande i Utskis åsigt i afseende på behofvet af ett större antal pensionsrum för inspections- och districts-generaler, måste jag yttra åtminstone den önskan, Don j Maj c. m, 34i att tillfälle dertill matte beredas på annat sätt, än genom en minskning af 600 r:dr å deras visserligen icke öfverdrifvet stora lön af 6000 r:dr, och får såsom skäl derför anid ra : 1:0 att, genom en sådan nedsättning, det redan erkända behofvet af pensioner ökas, i samma förhållande , som det för en districts-general blir omöjligt att bespara någon del af sin lön. 2:0
Svenska armeens anciennetets- och rangrulla upptager för närvar, omkring 1,800 officerare, oberäknadt de blott i armeen qvarstående.
Jag frågar: är det för mycket hegardt, om af detta antal, en hvartannat år kan erhålla en lön, något öfverskridande hvad som oundgängligen fordras för hans uppehälle?
Och detta blef det högsta, som kunde vinnas, om districts-generalernes antal minskades till o, med 10 års tjenstgöring i denna egenskap för erhållande af pensionsrätt.
Betraktar man de utsigter, som t. ex. tolf biskopsstolar och ett icke obetydligt antal goda pastorater öppna för Rikets presterskap, samt mängden af civila embeten, hvilka gifva deras innehafvare åtminstone sin goda utkomst; så måste jag tillstå, att till och med de nuvar. 6 districts-generals-lönerne icke erbjuda något motsvar. åt Rikets försvarare. 3:o
I afseende på sjelfva pensionerna innehåller val Utsk:s förslag, att rätt dertill skulle erhållas vid 60 års ålder, och efter 10 års tjenstgöring såsom districts-general; men rangrullan och erfarenheten sälga oss lika bestämdt, att sä goda villkor aldrig skulle få tillgodonjutas.
Då jag undantager 15. K. H.
Kronprinsen , utgör medium af de öfrige fem districts-generalernes ålder 67 år.
Ingen af dem är under 60, och tvänue uppnå i år eller hafva redan uppnått 70 årsålder.
Säger man, att detta härrör af det inskränkta antalet af pensionsrum, och att förhållandet för deras efterträdare skall blifva annorlunda; så får jag upplysningsvis nämna, -att medium af nuvar. reg:ts-chefers ålder är 58 år; 10 bland dem, således mer än äro öfver 60 år, och endast trenne äro under 5o, nemi. arne 49 °ch en 48 år.
Hvilka utsigter framtiden kan öppna, är mig naturligtvis okändt; men del; tror jag mig med visshet kunna förutse, att om alla de af StatsUtsk. föreslagna indragn;na komma att verkställas, skola en gång de grå håren åt lieutenanterne inom Svenska armeen förskaffa en aktning, som de nu i allmänhet, genom allvarliga studier samt skicklighet och ett, då måhända svalnadt, nit i tjensten, söka förvärfva.
För egen del tror jag mig kunna bedömma detta förhållande ganska opartiskt; deU derföre att StatsUtsk. icke tillstyrkt någon förändring i anslaget för den corps, vid hvilken jag har den äran att tjena, dels ock, emedan det icke legal för StatsUtsk. inom möjlighetens gräns att ens sjelft motionera någon förändring i Ulin lön, af' det skäl, att jag icke på stat har någon sådan. 34a Deri 7 Maje. m.
I afseende på förevar, punkt af StatsUtsk:s utlåt, vågar jag emedlertid vördsamligen hemställa till Ståndets och Utsk:s pröfning, huruvida icke åtminstone en sådan modification deri kunde göras, att districts-generalerne, efter fem års tjenstgöring i denna egenskap, erhölle rätt till pension, emedan jag är öfvertygad, att ganska få — och visserligen ingen vid 60 års ålder — eljest skola komma i tillfälle att begagna sig af och tillgodonjuta denna rättighet.
Indelta Cavallen- och Infanteri-regementena.
Vid denna punkt har Utsk. bland annat föreslagit, att 3:dje majorsplatsen vid indelta regttena skulle lemnäs obesatt.
Ändamålet med det 3:dje bataljons-befälet vid våra linie- och fältjägare-regtten kan icke vara för Utsk. okändt; och det förefaller således besynnerligt, att Utsk., som uti ingressen till detta utlåt, talar om utsträckning af beväringens v a pe n ö f n i n ga r och, i händelse af fiendtligt anfall, grundar ej obetydliga förhoppningar på en försvarligt öfvad beväring, icke blott föreslår indragning af 2:ne corpsen, som endast äro bildade till befäl och stam åt bevär:s-manskap, utan ock, att de platser vid öfriga reg:ten och corpsen , hvilkas innehafvare äro bestämda till det högre befälet för landets bevärts-manskap. icke skola besättas.
Om således tillgångar verkligen saknas för beviljande af det utaf K. M, äskade anslag af ig,3oo r:dr, såsom lönefyllnad åt en del officerare vid indelta infanteriet, anser jag det vara för landet mindre olycksbringande, att desse officerare fortfarande förblifva vid sina knappa och till en del obilliga lönevillkor, än att bevärtn, vid inträffande krig, saknar ett skickligt och för densamma kändt befäl, samt att dess öfning under fredstid försummas.
Exercis-sqvadronernes underhåll.
Sedan H. StatsUtsk, erkänt behofvet af exercis-sqvadroner, och föreställt sig nyttan deraf så stor, att Utsk., synnerligast på deras utbildning, grundat sitt förslag till en del af cavalleriets indragning, återstår för mig endast att yttra den önskan, att K. M:s nåd. propus, i denna det, om möjligt är, måtte bifallas. i4:de punkten, rörtde K.
Lifgardet till häst, samt Konungens Svea och Andra Lifgarden, kan icke ensamt behandlas , emedan den, genom Utsk:s behandling deraf, kommit i sammanhang med tvänne andra; likväl skall jag af dessa sistnämnda nu endast vidröra så mycket, som för ämnets utredande oundgängligen blir nödigt.
I sitt utlåt, yttrar Utsk.: ”att hufvudstadens garnison, ”förlagd på den vigtigaste militär-punkten i Riket, icke skäligen bör minskas.”
Häruti instämmer äfven jag, och vill derföre blott undersöka, huru Utsk. fullföljt denna grundsats.
Om garnisonen icke bör minskas, förutsätter väl detta, Den 7 Maj e. ra. att hvarken i afseende på cavallen eller infanteri någon indragning bör äga rum; och likväl har Utsk. ansett sig böra föreslå R.
St. sådana åtgärder, hvaiigenoni den såsom cavallen tjenstbara delen af Konungens Lifgarde lill häst skulle minskas från 4 5 till 3 >2 man, eller, med andra ord, hvarigenom hufvudstadens garnison, hvad cavalleriet angår, skulle nec.sättas till f af sitt förra belopp.
Häremot får jag dessutom åberopa de skäl, jag ofvan anfört mot all minskning af det stående cavalleriet.
Emedlertid är detta icke den enda åtgärd Utsk. föreslagit, hvarigenom möjligheten af hufvudstadens försvar vid ett hastigt fiendtligt anlall betydligen minskas, emedan Utsk. i 2i:sta punkten af sitt utlåt, tillstyrkt Lifbevärts-reg: tets småningom skeende indragning. 19 §:n af K.
M:s nåd. kungörelse om utsk ri f n i ngssättet och inrättningen af allm. bevar:s-manskapet stadgar nemi.: ”beväns-manskapet skall antingen in”förlifvas med indelta armeen eller med båtsmanshållet, eller ”ock utgöra särskilda corpser under särskildt befäl.” Häraf följer, att beväringen icke får införlifvas med värfvad trupp, och att, såvida Lifbevär:s-reg:tet indrages, Stockholms beväring, vid ett oförmodadt anfall, icke skulle kunna användas till stadens försvar förr, än nödigt befäl från något af kringliggande reg:ten hunnit att liit ineommenderas
Då Ulsk:s nya citerade uttryck endast har afseende på förhållandet under krig, är det således för mig klart, att Lifbevär:s-reg:tets föreslagna indragning står i fullkomlig strid mot Utsk:s egen åsigt ang:de den för Stockholms garnison behöfliga styrka.
Ehuru jag sålunda i hufvudsaken instämmer med den talare, Gr. Lewenhaupt, som sist yttrade sig i delta ämne, tror jag likväl icke, såsom lian, att det vore stridande emot 1812 års bevär:s-lag , om Stockholms beväring exercerades af gardes-reg:tena, såvida den icke med desamma skulle införlifvas.
Årligen exerceras en del af Stockholms, Götheborgs och Christianstads samt kringliggande socknars beväring af de värfvade Svea, Götha och Wendes artilleri-reg:ten.
Sannt är, att delta sker frivilligt och efter bevär:ns eget val, och jag finner då i sjelfva öfningen ingenting lagstridigt; hvaremot jag skulle anse 1812 års författning eluderad, om samma beväring, i händelse af krig, införlifvades med nämnda reg:len: ty skall bevär:n antingen införlifvas med indelta armeen eller med båtsmanshållet, eller ock utgöra särskilda corpser under särskildt befäl, såsom orden i författningen lyda; så måste hvarje annat förhållande, äfven om det sker frivilligt, vara lagstridigt.
Att bevär:n kan exerceras af ett reg:te, utan att dermed införlifvas, tyckes vara klart deraf, att Götheborgs beväring fordom exercerats såsom infanteri af befälet vid Götha artilleri-regtte.
Utsk : ”att den nuvar. styrkan af Stock”holms garnison jemväl påkallas af dess tjenstgöring i fredstid hvarvid Utsk. icke särskildt förklarat sig anse detta 344 Den 7 Maj e. ra. gällande blott för truppen, och måste det således äfven galla för befälet.
Detta är, efter min öfvertygelse, fullkomligt öfverensstämmande med verkliga-förhållandet, och vida mer än förr, emedan en stor del af befälets tid upptages med truppens theoretiska bildning och utvecklingen af dess intelectuella egenskaper.
Ulsk. har likväl sedermera föreslagit, icke blott att båda gardes-reg:tena måtte sammanslås, under gemensamt chefs-befäl, till ett reg:te på 3 bataljoner — hvilket jag tror, utan våda för tjenstgöringen, kunna ske, ehuru det visserligen är förenadt med andra olägenheter — utan ock, enl. hvad bilagan Litt.
A. utvisar, indragning af befälet vid 4 compagnier, hvarigenom naturligtvis det återstående, enl.
Utskts egen yttrade åsigt , skulle blifva otillräckligt för dess tjenstgöring i fredstid.
Uti 2i:a punkten af detta utlåt, har Utsk. , såsom nyss nämndes, föreslagit Lifbevär:s-reg:tets indragning, under antagande deraf, som orden lyda: ”att Stockabo! ms stads och läns beväring skulle exerceras ’’a f K.
Lifgardets till fot, samt Uplands och Södermanlands reg: t ers befäl.” Kanske har jag misstagit mig om StatsUtskrs verkliga åsigter i denna fråga; men jag måste erkänna min oförmåga, att förklara, huru det, genom skedd indragning, för sin nuvar. tjenstgöring otillräckligt blifna gardes-befälet ytterligare skulle kunna medhinna att exercera heväring.
Utan att i detta fall yttra hvarken önskan eller fruktan, förmodar jag blott, att, sedan StatsUtsk. genom sin tillstyrkan erkänt behofvet af löneförhöjning åt Lifgardesregttenas befäl, denna kommer att qvarstå, äfven i händelse Utsk:s organisntions-förslag icke af K. M. och 11.
St. gillas.
Under åberopande af hvad jag förut anfört om indragning af det värfvade eller indelta cavalleriet, får jag, i anseende till den föreslagna minskningen i hästantalet vid hvarje sqvadron till 75, här ytterligare tillägga , att icke blott ekonomiska, utan äfven taktiska skäl böra läggas till grund vid bestämmandet af sqvadronernas styrka.
Att här uppgifva dessa grunder, vore så mycket mera öfverflödigt, som sakkunnige personer icke saknas inom det H. StatsUtsk.
T förbigående torde jag likväl böra nämna , att sqvadronernas styrka är bestämd i Norrige till 100 man, i Preussen till :6a, i Österrike för dragoner och carabinierer till i35, för husarerna lill 212 och för ulanerna till 160 man; i Ryssland, enl. organisationsplanen, till 190, men effective till i5o man. i Frankrike på fredsfot till [33 och krigsfot till 171 hästar med ett något större antal manskap.
Äfven i Sverige hafva sqvadronerne fordom varit vida större än nu.