Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landskrona stad kunde icke åläggas att vårda deni , derföre att reg:tet för tillfället varit i staden förlagdt.
Hvart skulle dessa qvinnor och barn taga vägan?
Correct.inrättningarna och spinnhusen logo en stor del af dem; men alla kunde dock icke dit försändas.
De skulle dock lefva, ty icke kunde man dränka dem, Landsliöfdingarne i Skåne vid den liden kunde nog bevittna de olägenheter, som af detta olyckliga förhållande uppslodo.
När nu, såsom jag förut anmärkt, Utsk:n föreslagit ett åliggande för hvarje församling att vårda sina fattiga , tyckes det äfven vara skäl att K. M. och Kronan bör bekosta underhållet af de fattiga, som höra till dess manskap.
Detta är, efter min öfvertygelse, det enda conseqventa sättet att gå tillväga.
Utsk:n hafva dock ganska riktigt tillagt "om icke desse personer af annan anleda, tillhöra särskildt samhälle;” ty, såsom jag förut yttrat, äro på vissa orter särskilda öfverenskommelse!- träffade emellan staden och Kronan eller reg:tena sjelfva om fattigvården.
Ifrågavar. stadgande är dessutom icke så farligt i afseende på Kronans manskap; ty om soldaten är arbetsför, kan något understöd åt honom icke komma i fråga; då må han försörja sig sjelf liksom alla andra, men är han icke arbetsför och har icke undfått pension vid afskedstagande!, hvart skall Konungens Bef:h.‘de skicka honom ?
Det är visserligen sannt, alt man kan skicka honom till den församling, som han tillförene tillhört; men man får icke alltid reda på denna församling.
Hvad deremot en sådan persons hustru och barn beträffar, tinner jag det vara både menskligt och juridiskt rikligt, alt den församling, till hvilken de höra, afven får vårda dem, och då de icke höra lill någon annan församling än reg:let, bör 518 Den i5 M a r s f. m. den, som har bestyr med regttets angelagenheter och fattigvård , äfven besörja .dessa menniskors underhåll.
Hvad deremot sista punkten af mom. beträffar, så lydande: ”för personer, hvilkas mantalsskrifningsort icke kan utrönas, bekostas likaledes af K. M. och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess någon församling kan dertill förpligtas,” måste jag tillstyrka att hela detta stadgande utgår.
Alla personer, som icke blifvit behörigen mantalsskrifne, och alla de, som socknarne vilja slippa att underhålla, skulle genom denna föreskrift lätteligen falla Kronan till last.
Jag är öfvertygnd om, att ifall detta stadgande qvarstår, skola många församlingar öfvertala personer att anmäla sig hos Konungens Bef:h:de med anhållan om fattigunderstöd, under uppgift att de icke varit mantalsskrifne.
Om denna punkt åter afslås, blir förhållandet icke värre än nu; ty den, som icke är mantalsskrifven, är förfallen till correctionshus eller häkte.
Jag tillstyrker derföre alt sista punkten måtte afslås men mom. i öfrigt oförändradt antagas.
Utskm hafva här uttalat en af de ädlaste grundsatser, och ett af de verksammaste frön till en förbättrad fattigvård tror jag ligger just i denna punkt.
Den mängd af gift manskap, sorn isynnerhet i sednare tider börjat låta anvärfva sig, — och man kan icke alltid neka karlen värfning derföre att han är gift, — har i högst betydlig mån ökat garnisonsförsamlingarnes folkmängd.
Man bör äfven beräkna, att de, som bidraga till fattigvården uti sådana församlingar, icke utgöras af andra än befälet, d. v. s. ganska få personer.
Desse hafva äfven vidtagit allt som skäligen kan begäras för att afhjelpa behofven , — också har man från dessa församlingar afhörl vida mindre klagomål än från vissa lerritorialförsanilingar i Stockholm ; — men behofvet tilltager mer och mer i förhållande till det ökade antalet af soldater , som hafva hustrur och barn.
Utsk:n synas dock i detta mom. hafva antingen begått en irring i begreppet eller ock otydligt uttryckt den tanke de önskat.
Utskln hafva nemi. föreslagit att Kronans manskap skulle vara berättigadt till fattigunderstöd af K.
M och Kronan, ”ehvad de är o i tjenst eller afskedade”.
Häraf skulle blifva en följd, att soldater, hvilka tjent vid värfvadt regemente, men sedermera, ännu fullkomligt arbetsföre, tagit afsked oell ingått i tjenst på annat håll, skulle, då de efter flera års förlopp blifva orkeslösa och hemfalla under fattigvården, kunna anmäla sig såsom soldater och på sådan grund anses berättigade till fattigförsörjning på K.
M:s och Kronans bekostnad.
Detta kan likväl icke vara meningen och hör icke heller vara det.
Det är visserligen sannt, såsom en talare anmärkt, att efteråt i a:dra punkten står: ”om icke desse personer af annan anledn. tillhöra särskildt samhälle;” men D c 11 i5 Mars f. m. 5ig när det förut är stadgadt i samma inom. om dessa personer, att de, ”ehvad de äro i tjenst elier icke/’ äro berättigade till understöd af K. M. oell Kronan, mäste dessa föreskrifter leda till tvister.
Jag hemställer derföre, om icke mellanmeningen, ”ehvad de äro i tjenst eller icke,” borde utbytas emot orden ”ehvad de äro i tjenst eller vid a fsk edstagandet i behof af fattigvård," o.s.v., enl.
Då blir saken bestämd, så att om en soldat vid afskedstagande är orkeslös eller sjuklig, är han berättigad att njuta fattigvård af K. M. och Kronan; tager han åter afsked i yngre år och söker sin bergning på annat håll, samt sedermera kommer i behof af understöd, hörer han icke vidare lill K. M. och Kronans fattigvård, utan till den församling, der han sednast varit skattskrifven.
Med denna förändring tillstyrker jag, på det aldra högsta, antagandet af detta inom., såsom ett af de vigtigaste i hela förslaget, och yrkar att det af Hr von Hohenhausen och flera andra talare bestridda stadgandet måtte, såsom ganska nyttigt och rikligt, få qvarstå.
Jag kan visserligen icke annat än högakta de moliver, som föranledt tillkomsten af delta morn., och jag kan icke heller annat än högakta
Hrr landshöfdingars bemödanden att hvar för sitt län söka tillvägabringa, att fattigvården må blifva så litet som möjligt betungande genom de garnisoner, som derstädes äro förlagda; men jag kan icke finna mig öfvertygad om lämpligheten af denna föreskrift genom allt hvad de anfört.
Staten kan, efter det begrepp jag uppfattat om dess ställning såsom sådan, icke betraktas annorlunda än som en husbondes till de tjenare han i sin tjenst antagit.
I fråga om underhållsskyldighet kan den sålunda högst betraktas såsom husbonde och i förhållande dertill deltaga i fattigvården.
Att deremot, såsom här blifvit föreslaget, Staten, derföre att den tagit personer i sin tjenst, skulle ensamt bekosta deras underhåll, i händelse de blifva oförmögne att sig sjelfva försörja, dertill finnes ingen rättsgrund.
Följden af ett sådant stadgande skulle blifva, att hvarje commun komme att göra alla möjliga försök att från sig skjuta skyldigheten att underhålla hvilken afskedad krigsman som helst och en sådan persons familj, samt kasta vården om dem på K. M. och Kronan.
Deraf skulle åter ofelbart härflyta, alt
Staten komme att belastas med högst betydliga utgifter för detta ändamål, så att nödvändigt blefve att göra rundligt statsanslag till att bekosta detta underhåll med.
Mig veterligen har likväl icke StatsUtsk. upptänkt något sätt att åstadkomma detta anslag, och jag belviflar mycket att R.
St. tagit sådant i beräkning.
Staten har visserligen en moralisk skyldighet att bidraga till underhållet af sina fattiga; trien, såsom jag redan yttrat, icke är Staten förbunden ali ensam göra del.
Jag tillstyrker derföie afslag 520 Don 15 Mar s f. m på mom. i sin helhet, eller och, i händelse pfurafiteten ef vill gå in derpå, atl morn. redigeras så, att Staten så litet sorn möjligt helungas med utgifter i detta hänseende.
De omständigheter, sorn landshöfdingarne i Skåne och Götheborg anfört såsom skäl till bifall af morn.', kan iag icke antaga såsom gilltiga; ty de anförda händelserna måste höra till undantagen, och det är alltid orätt att lägga enskildta förhållanden till grund för ett lagstadgande.
Skulle inom nyssnämnda län något särskildt behof af understöd vara förhanden, må det blifva en sak, hvarpå vederbör, i laga ordning kunna fästa K. M:s nåd. uppmärksamhet, och hvarom K. M,, i händelse Honom så för godt synes, då lärer göra nåd. prppos. till R.
Men att för dessa undantags skull stadga en lag, som skall gälla för hela Riket, afstyrker jag.
Jag är egentligen förekommen af Hr von Rosen och förenar mig med honom.
Utsk:n hafva ansett detta stadgande nödvändigt.
Vissa socknar eller samhällen skulle annars kunna blifva betungade med alltför mångå fattiga.
Jag anhåller derföre om bifall till detta moment.
I de städer, der garnisoner finnas förlagda, är det visserligen icke öfverdrifvet att säga, det en stor del om icke största delen af olägenheterna utaf fattigvården leder sitt ursprung från denna omständighet.
Det är således både billigt mot dessa communer och billigt mot de fattiga, som tillhöra denna samhällsclass, att Staten ger något för att afhjelpa detta förhållande.
Men det förslag, som Utsk:n här hafva framställt, kan jag icke biträda.
Jag har dertill 2:ne skäl; det första är, att om man vill inrätta särskild fattigvård för garnisonsregtten på K. M:s och Kronans bekostnad , och isynnerhet om man bibehåller stadgandet i den 24 §:n, som tillerkänner communerna rättighet att vägra inflyttningar, skall slutligen fatligpersonalen inom dessa garnisonsförsamlingar till den grad förökas, att man omöjligt kan förutse hvilka åtgärder K. M. och Kronan skall behöfva vidtaga för aLt kunna uppfylla sin förbindelse att vårda dessa fattiga.
Det andra skälet hvarför jag icke kan biträda Utsk:ns förslag, är, att en sådan åtgärd upphäfver helt och hållet begreppet af en territorial Fattigvård.
Det är en princip för fattigvårdens utöfning, hvilken jag icke anser böra ändras , och det stadgande Utsk:n föreslagit skulle endast medföra oredor.
Jag skulle således för min del tro rättast vara, att endast genom ett generelt stadgande föreskrifva, att städer, hvilkas fattigvård blir betungad derigenom att garnisoner äro förlagda derstädes, eller att K. M. och Kronan i dessa städer hafva verkstäder eller varf, äro berättigade att af statsmedlen erhålla ett bidrag, som kan motsvara billigheten i detta afseende.
Den 15 Mars f. ra. ende.
Jag får derföre föreslå följande förändrade redaction af delta moment : "Sådana släder, inom hvilka garnison af värfvade armeen och flollan linnes förlagd, eller hvarest Kronan liar anläggningar af varf eller verkstäder, må vara berättigade alt, till understöd i den ökade fattigvård , sorn härigenom uppstår, komma i åtnjutande af ett efter billighet lämpadt statsbidrag."
Jag skulle för min del helst hafva önskat, att alla dessa föreskrifter uti ifrågavar. mom. kunde utgå och förhållandet i detta afseende förblifva som hittills, så att de orter, som särdeles genom en garnison äro betungade, kunde få något understöd till ersättning för garnisonens fattigvård, såsom nu har skett i Carlskrona och äfven i de Skånska städerna.
Anledn. dertill alt jag icke förra gången, då jag hade ordet, föreslog något sådant, var den förmodan, att de 3:ne öfriga Stånden, hvilkas medlemmar, såsom utgångne från särskilda localileter, säkerligen anse sig böra, hvar för sig, bevaka dessa localilelers fördelar, snarare skulle kunna förena sig om den redaction jag föreslagit för detta moment.
Jag önskar derföre någon modification i morn., så att det må blifva mera billigt.
Sådana bidrag till fattigvården från Statens sida finnas redan genom pensioner och understöd åt afskedade krigsmän och genom anslag lill vissa orter, på sätt här blifvit upplyst.
I förbigående må jag äfven nämna, att om någonsin ett statsbidrag i detta afseende bör ifrågakomma, måtte väl klippan Marstrand, som fordom vari t en frihamn, och hvars fattigvård nu betungas med qvarlefvorna af en sådan folkmängd, vara dertill berättigad.
Sprengtporten förenar jag mig helt och hållet och finner allt kunna hjelpas genom hans förslag, hvarföre jag afstår från mitt framställda yrkande.
Om hans förslag inflyter i delta mom. i stället för TJtsk-.ns, få vi således icke ett stadgande, som komtne att medföra många olägenheter och flera 100,000 r:drs kostnader.
Jag tillstyrker derföre bifall till Frih.
Sprengtpoi tens förslag och anhåller om propos, derå.
Då jag begärde ordet, var det endast för att, i anledn. af Hr von Rosens uppgift om förhållandet i de Skånska städerna, meddela några upplysningar.
Det är ganska riktigt, att, såsom Hr von Rosen uppgifvit, en öfverenskommelse blifvit träffad om fattigvården emellan Malmö stad och derstädes förlagda garnison.
Af de 4 städer i Malmöhus län, hvilka hafva garnison, har dock endast Landskrona erhållit bidrag lill fattigvården, och det var ett understöd af 4oo r:dr, när Konungens värfvade reg:te upplöstes.
Jag förmodar, att Hr Frih. o. Landtm, kommer att deta detta mom. så, att vi få särskild 21 Ii. 66 5'23 Den lä Mars f. m. propos. på den del, sorn angår Kronans manskap m. rn. och särskild propos. på det följande stadgandet, huru förhållas skall med fattighjon, som icke tillhöra något visst samhälle.
Under denna förutsättning, och med förbehåll att framdeles få yttra mig om sistnämnda punkt , vill jag nu inskränka mig lill första delen af morn:t.
Jag har, under min embetsförvaltning, haft tillfälle alt nogsamt erfara, huruledes sådana städer, der Kronans manskap är förlagdt, betungas öfver höfvan med garnisonens fattigvård.
Så är förhållandet i Carlskrona, ehuru Staten der gifvet' ett betydligt bidrag; så är förhållandet i flera Skånska städer, och det måste vara likadant allestädes, hvarest Kronans manskap är förlagdt.
Jag anser derföre riktigt och billigt, alt Kronan på dessa ställen lemnar bidrag till fattigvården; men jag tror icke att det bör gifvas på det sätt Utsktn föreslagit.
Skulle stadgandet antagas sådant det nu är, bomme det ofelbart alt medföra så många tvister oell svårigheter, att verkställigheten blefve högst besvärlig samt en alltför stor kostnad att tillskyndas Kronan.
Jag biträder derföre den mening, som Hr Printzensköld och Frih.
Sprengtporten ultalat; men jag skulle önska en något bestämdare ordalydelse, än den Frih.
Sprengtporten uppgifvit, ehuru i sjelfva saken med densamma öfverensstämmande.
Jag hemställer således, att R. o. Ad. ville utesluta hela första delen af detta mom. lill och med ordet ”samhälle,’’ och att i stället infördes ett stadgande, hvilket äfven är tillämpligt på andra ställen än städer, t. ex. fästningsorter, så lydande; "På de orter, der garnisoner eller Kronans varf eller verkstäder äro förlagda, bör K. M. och Kronan deltaga i fattigvårdsafgifterna till det belopp , som efter billigheten bestämmes af de embetsmyndigheter, hvilka äga pröfningsrätt i fattigvårdsfrågor.”
Till en början skulle, jag anhålla att få ännu en gång höra Fiih.
Sprengtportens redaclionsförslag.
Sprengtportens förslag blef i anledn. häraf uppläst.
Sedan jag nu fått höra Frih.
Sprengtportens förslag, så får jag frångå mitt framställda yrkande och instämmer med honom', för min del nöjd med denna redactionsförändring, då man derigenom vinner betydligt bättre föreskrifter än de nuvarande.
Jag vill derföre icke insistera på hvad jag föreslagit, men skulle likväl hellre vilja biträda Hr von HartmansdorfFs i hufvudsaken likstämmiga förslag, af den anledn., att detsamma jemväl kan lämpas på andra orter än städer, t. ex. på fästningar, skansar och blifvande garnisonsorter, och är således mera allmänt och omfattande än Frih. Sprengtportens.
Detta stadgande blifver då jemväl användbart på t. ex. Carlsborg, som äfven liar en garnison, och der förhållandet är enahanda med andra gar - Den 15 Mars f. m. 5a3 nisonsorter.
Ja" biträder derföre Frill.
Sprengtporten förslag med den af Ur von Hartmansdorff framställda modificalion.
Ur Edenbjelm:
Elnira visserligen icke alla olägenheter blifva afhnlpna hvarken genom Hr von Hartmansdorffs eller Frih.
Sprenglportens förslag, så får jag dock, på det att vi en gång måtte komma till elt slut med denna fråga, instämma med Hr von Hartmansdorff och tillstyrka bifall å lians förslag.
Mot den första delen af Hr von Hartmansdorffs förslag till redactionsförändring har jag ingen anmärkning att göra, men i afseende, på den sednare delen — eller då den värde ledamoten vill låta det hero af embetsmyndigheterna eller Konungens Bef:h:de att bestämma beloppet af de bidrag, som Kronan skall lemna åt de orter, der garnisoner äro förlagda — får jag erinra, att efter min tanke härigenom en måhända något för stor makt lag» — ges i Konungens Bef:h:des händer, isynnerhet som det ofta är nästan omöjligt att utröna hvad som är billigt.
Man skulle härigenom lemna en slags beskattningsrätt i auetoriteternes händer, sorn synes nog mycket ingripa i Statens rätt, Jag skulle derföre tro, då det icke gerna bör bero på någon myndighet att bestämma beloppet af det bidrag, som Staten i förevar, afseende må lemna, att framställning om beliofvet i hvarje särskildt fall torde få göras till R.
St., som derom äga besluta, eller ock, Hvilket måhända är rättare, alt K. M., efter förekomna omständigheter, bestämmer beloppet af ifrågavar. understöd, vid afgörande hvaraf likväl K.
M. bör vara inskränkt lill en viss gräns, d. v. s. inom de anslag R.
St. lemnat till K.
M:s disposition, på grund af de propositioner K. M. täckts till R.
Erkännande således alt Hr von Hartmansdorffs förslag till redactionsförändring af delta moment är mera bestämdt och omfattande än milt i andra delar, hemställer jag likväl till honom, om han icke ville fästa någon uppmärksamhet vid de betänkligheter jag i afseende på sednare delen af hans förslag nu framställt och utesluta samma stadgande.
För öfrigt finner jag ganska nödvändigt, i händelse ett beslut skulle fattas af Sländerna i den syftning Hr von Hartmansdorff och jag önskat, att itt anslag för detta ändamål bör på liksstaten uppföras.
Sprengtporten i hvad jag ämnade anföra, får jag endast tillägga, att jag anser vådan af den pröfningsräft, som Hr von Hartmansdorff ansett böra tillåtas Konungens Bef;h:de, vara så mycket större, som ett af länsstyrelsen i detta afseende fattadt beslut jemväl vinner laga kraft, om det icke öfver'klagas, oell sedermera mäste gå i verkställighet samt K.
M. och Kronan utbetalar medlen.
Delta beslut kan äfven varu af den beskaffenhet, alt det innebär den största orätt - 5a4 Dc n i5 Mars /. ni. visa emot K. M. och Kronan, och då lärer väl en hvar finna att så icke bör tillgå, sorn Hr von Hartmansdorff föreslagit, utan att K. M., åt hvilken den högsta vården om samhällets angelägenheter är anförtrodd, bör, sedan vederbörande blifvit i ämnet hörde, bestämma ifrågavar. bidrags belopp, såsom Frih.
Sprengtporten yrkat.
Det är i anledning af det förslag till redaction af detta moment jag framställt, som jag begärt ordet.
Hr von Hohenhausen, som synes vara af samma lanke sorn jag, har tillkännagifvit — och flere andre ledamöter tyckas dela denna åsigt, — alt Ståndet vore på sätt oell vis bundet i afseende på della moment, derigenom att detsamma blifvit af de 3:ne öfriga Stånden godkändt.
Jag skulle dock tro Högt.
Ståndet vara fullkomligt oförhindrad! att fatta det beslut, Ståndet finner för godt, äfven om derigenom icke vinnes annat än alt tillkännagifva en opinionsyttring.
1 öfrigt får jag tillägga, att om Frih.
Spiengtportens förslag till redactionsförändring skall antagas, önskade jng att efter ordet ”städer" tillädes ”och orter”, så att förslaget blefve — "Sådana städer och orter” o. s. v. Hr Lefrdn:
Jag anmälte mig endast för alt, såsom Hr Liljenstolpe nu yrkat, få orden ”och orter” tillagda efter ordet ”städer”; ty vi hafva flera sådana militäriska positioner, som icke äro städer, t. ex. Carlsborg, Carlsten, Waxholm m. fl. Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Min tanke är, att allt hvad som stadgas i delta 3 mom. i afseende på värfvade armeen och flottan kan fullkomligt utgå; ty då i §:n af detta förslag stadgar, att hvarje församling "skall lemna "nödtorftig vård och försörjning åt sådana dess medlemmar, "sorn sakna förmåga och medel att sjelfve sig dermed förse,” samt alla personer, som tillhöra armeen, jemväl tillhöra någon garnisonsförsamling, faller det ju af sig sjelft att garnisons-församlingarne skola underhålla sina fattiga, icke de städer uti hvilka garnisonerna äro förlagda.
Men ingen lärer väl vilja påstå, att medlemmarne af dessa församlingar ensamt skola bekosta hela fattigvården, utan att K. M. och Kronan bör lemna bidrag dertill.
Då kan härvid visserligen tillgå såsom både Hr von Hartmansdorff och Frih.
Sprengtporten föreslagit, att Kronan ingår särskildt accord med de städer, der garnisoner äro förlagda, och bäst torde blifva om contract uppgöres emellan K. M. och Kronan samt de communen, som åtaga sig att vårda ifrågavar. fattiga.
Detta skulle äfven kunna vinnas ganska lätt, om man öfverlemnar denna fråga att få gå af sig sjelf och icke reglementerar med stadganden, som efter min öfvertygelse äro öfverflödiga; ty efter den föreskrift, som i §:n lemnar, erfordras alldeles icke de i detta mom. föreslagna stadganden i afseende på värfvade armeen och flottan.
Den |5 Mars f. m.
Jag liar egentligen begärt ordet i nnledn. af den erinran, som Fril).
Sprengtporten, med hvilken sedermera Hr Printzensköld sig förenat, framställt emot sednare delen af Hr von Bartmansdorffs förslag.
Man bör härvid ihågkomma, alt locala omständigheter fordra äfven en localmyndighet, som afgör förefallande frågor.
Jag öfverlemnar till de begge värde lalaines beprpfyande, huruvida del är rimligt, att K.
M. skall omedelbarligen besluta, huruvida den eller den soldaten, den eller den personen skall falla communen eller Staten lill last.
Del måste finnas en auetoritet, som i första hand pröfvar och afgör förhållandet, likväl med förbehåll alt frågan slutligen underställes K.
M:s nåd. beslut.
Men denna auetoritet finnér jag icke kunna blifva någon annan än Konungens Bef:h:de, och jag tillstyrker derföre bifall till Hr von Hartmausdorffs förslag, och tror att hvad derutöfver sig sträcker, är en cura posterior, nemi. att K. M , om anslag saknas, må begära sådant af Ständerna.
Emedlertid vinnes genom Hr von Hartmansdorffs förslag, att loenia förhållanden först blifva föremål för en localauctoritets pröfning, och jag anhåller derföre, alt Hr Frih. och Landtm, ville lemna oss propos. på Hr von Hartinansdorffs förslag.
I anledning af Hr Mannerskantz^ anmärkn. får jag endast åberopa ett exempel, nemi.
Stockholms stad, hvarest garnisonsförsamlingar finnas, men hvilka dock icke hafva fattighus eller någon egentlig fattigvård.
Jag skulle således tro, att man icke får tolka i:a §:n så som Hr Mannerskantz förmenat.
Härtill kommer äfven, att, om jag icke misstager mig, B. o. Ad. i i §:n gjort den förändring, att oiden "och i stad hvarje församling” blifvit utbytta emot ”och hvarje stad,’’ i hvilket fall Hr Mannerskantz’s anmärkn. förfaller.
Boyes invändning angår, så är det ett sällsamt misstag att förmoda, det mitt förslag skulle kunna så förstås, att K. M. eller till och med Konungens Bef:h:de skulle i hvarje sär skildt fall pröfva huruvida en soldatenka eller någon annan sådan person bör få åtnjuta fattigunderstöd.
Posse: Sedan jag anmälde mig, bar egentligen Frih.
Sprengtporten anfört största delen af hvad jag ämnade yttra.
Jag får således blott tillstyrka Hr von Hartmansdorffs förslag med den förändring Frih.
Boyes anmärkn. beträffar, får jag erinra, att åtminstone efter den uppfattning jag gjort om saken, skulle det tillgå på sådant sätt, alt framställning göres lill K. M., sedan local-auctoriteten pröfvat, och icke lärer det väl kunna komma i fråga att en sådan framställning skall göras för hvarje särskildt fall, utan lärer väl ett sammandrag eller en anmälan 0111 behofvet af bidrag böra för hvarje år lill K. M. ingå.
Jag skulle åtminstone
Den i5 Mara f. m. önska att icke på något annat sätt må få tillgå, utan att K.
M. beslutar, sedan ett förslag blifvit af local-aucloriteten för K. M. framlagdt.
I afseende åter pä
Hr Mannerskantz’» anmärkn. får jag anföra ett exempel från Malmö stad.
Der finnes en garnisonsförsamling oell fråga uppstod huruvida denna skulle deltaga i stadens fattigvård.
De öfriga församlingarne påstodo sin rätt och yrkade att garnisonsförsamlingen skulle i en viss proportion lemna bidrag till fattigvården.
Denna tvist hirf slutligen dragen under K.
M:s pröfning och är först nyligen afgjord.
Ur von Harlraansdorffs förslag, med den förändring Frih. Sprengtporten hemställt.