Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen en klar sak, att genom föreslagna åtgärder med brännvinsbränningen, hvarmed säkerligen blifver följaktigt, att brännvinets ökade dyrhet förminskar consumtionen och således förhindrar jordbrukaren att på dettas åtkomst och förtäring använda delar af sina inkom - iS4 Deli 17 Februarii f. m. ster utaf jorden, skall jordbrukarens, synnerligast bland Allmogen, ställning blifva betydligen bättre; men i alla fall qvarstå de högst tryckande grundräntor, hvarmed jorden är besvärad.
Då man åskådar den begärlighet, roed hvilken utländska drycker af vin, arrac, rimm med mycket mera dylikt, förtäras, hänföres man lätteligen till den tankan, att dessa dryckers njutare — en fördel, om det så må kallas, hvilken jordbrukare i allmänhet ej mägta sig bereda — skulle härför gerna vilja skatta till
Staten med det lumpna belopp eller värdet af en half bouteille vin för hela året, — kanske för mången j§?:del af ett helt års njutning i detta afseende.
Brännvinssuparen saknar ieke heller sin stora njutning af denna förtäring, och synes det således jemväl lämpligt, att han, för denna i det hela öfverflödiga artikels förbrukning, bör till Staten skatta sitt bidrag.
Öfverflödet uti förbrukningen af sidentyger och utländska- lyx-artiklar synes hafva stigit till en anmärkningsvärd höjd.
Härifrån ledes man lätt till den slutföljd, att de personer, hvilka begagna sig af slika artiklar, hafva ypperlig råd att härför lemna skattebidrag till Staten, för underlättande af mindre väl lottade medmenniskors tryckande bördor.
Jag föranledes af dessa sammanlagda anledningar, att till R.
St:s mogna bepröfvande öfverlemna, om icke en bevillning kunde antagas sådan: 1:0 att hvarje manlig ståndsperson af fyllda 16 är — derförinnan all slags förtäring af starka drycker icke skäligen bör anses ens få äga rum —■ som icke vid skattskrifningstiIIfälle sig derifrån ordentligen afsäger, bör årligen för starka dryckers förtäring erlägga i R:dr B:co; 2:0 att hvarje ståndsperson, så man- sorn qvinkön, bör för siden- och andra utländska tygers förbrukning skatta årligen 24 sk.
B:co; 3:o att hvarje mansoch qvinsperson af Allmogen, ifrån och med fyllda sexton år, bör för brännvins, arracs och rhums förtäring skatta årligen 24 sk.
B:co, samt för utländska tygers och andra sådana öfverflöds-artiklars förbrukning utgifva hvar sina 12 sk.
B:co , allt såvida icke ordentlig afsägelse från förbrukningen vid skattskrifning, äger rum; och såsom correctiv mot öfverträdelse af dessa föreskrifter får jag föreslå, att den, som afsagt sig något af de förbrukningar, hvilka här förut finnas upptagna, men ändock deraf sig begagnar, skall utgifva till Staten skatten och till angifvaren ett lika belopp , jemte ersättning för dennes besvär och kostnader vid åtalets utförande, enligt vederbörlig domstols pröfning.
Genom dessa skattebidrag, i förening med ökade brännvinsskatten, hvilka alla säkerligen lemna en behållen ökad inkomst för Statscassan af netto 2 millioner R:dr, skulle de Den 17 Februarii f. m. i85 de liesta af jordbrukets mest tryckande utskylder kunna om ej alldeles försvinna, dock jemkas till mera dräglighet.
Jag anhåller vördsammast, att detta mitt förslag må till vidare granskning och åtgärds vidtagande öfverlemnas till vederbörande Utskott.
Friherre von Strokirch hade ingifvit ett så lydande anförande:
Bland de mest inverkande ämnen på landets moraliska och ceconomiska tillstånd är för närvarande brännvinet och dess tillverkning.
Att detta således i, nästan sagdt, främsta rummet bör förtjena Rikets nu församlade Höglofl.
Ständers allvarliga uppmärksamhet, det är, om jag icke allt för mycket misstagit mig på de yttranden, jag hört fällas, den på land och i stad allmänna åsigten; och derföre , samt fastän jag redan hört många värda talare inom denna aktningsvärda samling i ämnet orda med större talarekonst samt med mera erfarenhet och omdömesförmåga än jag, dristar jag dock äfven mig här annoncera, huruledes ämnet framställer sig för mitt bedömande.
Den begärlighet, som husbehofsbrännvinsbränningen dragit åt sig från nästan hvarje samhällsclass, har för närvarande gjort det, beklageligen, otänkbart att alldeles indraga denna favorithandtering.
Det måste således antagas för gifvet, att densamma skall qvarstå; men då sjelfva benämningen: husbehofs-brännvinsbränning, redan på förhand antyder, att bränningen endast afser husbehofvet, d. v. s. att man skall få bränna för att kunna oköpandes hafva såsom behöfligt ansedt bränvin i sitt hus, och för att hafva drank till sina kreaturs stillning, så tyckes det häremot äfven vara oemotsägligen gifvet, att tillverkning af brännvin fabriksmässigt med större konstverk, der en oskälig öfverproduction erhålles, likasom all bränvinsbränning i städerna och för qvarnar samt andra dylika lägenheter, der kreaturs utfodring ej kan komma med i beräkning, aldrig borde få äga runi, helst som det ej torde bestridas, att det brännvin, som tillverkas vid större bränneriet-, är det som för det mesta sprides på krogar, enär de smärre pannornas innehafvare sällan hinna tillverka större belopp till afyttring, och ändamålet med den städerna donerade jord ingalunda är att odla foderväxter för kreaturs uppfödande och underhåll.
Då man nu äfven ej får förbise, huruledes den ymniga tillgången på brännvin i så beklagligen hög grad demoraliserar menniskorna, och huru verksamt det är på de flesta brott och förbrytelser, likasom att det betydligen undergräfver menniskornas välstånd i ceconomiskt och physiskt afseende, så torde det vara gifvet, att, för undanrödjande af dessa olägenheter, inskränkning uti brannvins1 H. 24 186 Den ij Februarii f. m. bränningen, sadan den hittills fått utöfvas, måste äga rum, och att något afseende på det enskilda intresset ej får fästas, enär det stora helas och allmännas väl är i fråga.
Nuvarande beskattningssättet är ej heller riktigt ändamålsenligt; ty någon grundskatt på jorden för rättigheten att bränna bör icke äga rum, när den jordägare, som ej vill idka denna handtering, icke synes böra vara lika skattskyldig sorn den, hvilken med begärlighet omfattar densamma.
Icke heller bör det få bero af bränn vinsbrännaren att sjelf taxera, huru många kannor brännvin han tillverkat under bränningstiden, utan, när man anmäler sig till bränning med panna af den eller den kannerymd, har man med detsamma fäst bestämt sitt skattebelopp, hvilket således efter ordentligt uppgjord räkning på det antal kannor brännvin, som möjligen, under den bestämda brännings-octroyen, högst kan tillverkas med sådan panna, bör för hvarje tillverkningskanna i Författningen härom utsättas; och må det vara brännarens ensak, om han bränner hela bränningstiden, så att han kommer till beskattningsproductionsbeloppet, eller ej.
Det är gifvet, att brännvinsbränning, utsträckt hela året öfver, ej är behöflig; ty under sommaren, då kreaturen äro på bete, är dranken för deni alldeles umbärlig, och under vintermånaderna kan tillräckligt belopp af brännvin för hela årets husbehof hinna att tillverkas.
Således torde högst 6 månader, eller från medlet af November till medlet af Maj, vara den högsta bränningstid, som kan tillåtas; men också bör häraf, likasom af det förhållande, att inga konstbrännerier hädanefter få äga rum, blifva en gifven följd, att brännvinsbränningen, under den sålunda förkortade tiden, af ingen anledning eller förevändning skall kunna inskränkas.
Lika med flera värda motionärer i detta ämne, anser jag det strida emot begreppet om förenad rättvisa och billighet, att lika beskattning skall läggas å tillverkning af brännvin med mindre och större brännvinspannor; ty det är tillräckligt kändt, att smärre pannor gifva en ringa afkastning emot de större; således torde det få anses rätt, att vissa grader i beskattningen utsättas.
Nu har man väl velat sätta en gräns för producerandet af ymnigare tillgång på den, att jag må så uttrycka mig, ödeläggande varan, brännvin; men jag har ännu icke hört någon ifrågasätta inskränkning af anledningarna till densammas lättade åtkomst: jag menar värdshus, krogar och försäljningsställen.
I följd af hvad jag sålunda dristat föredraga, får jag föreslå följande: först i afseende på rättigheten till brännvinsbrännings idkande, att endast för hemmanets i Jordeboken upptagna hemmantal, eller ett annat, häremot svarande beräkningssätt uti olika landsorter, och för sådant Den 17 Fcbruarii f. m. hemman, som man sjelf med eget folk och dragare brukar, gagna brännvinsbränning, nemligen: 1 och med J hemman med 12 kan:rs pannerymd.
D:o I 4 d:o >> 16 d:o D:o I d:o 20 d:o D:o I d:o 25 d:o D:o ll d:o v 3o d:o D:o 2 d:o 35 d:o D:o 3 d:o 40 d:o D:o 5 d:o 5o d:o D:o 7 d:o J? 60 d:o D:o 9 d:o 5? 75 d:o D:o 12 d:o ?? 85 d:o D:o 20 d:o 0. deröfver 9° d:o.
Och sedermera borde beskattningen sålunda utgöras, alt för pannor från och med 12 till och med i5 kannor beräknades 3 sk. kannan tillverkning; fr. o. m. 3o t. o. m. 4° k:r 4 sk. k:n tillverkning; fr. o. m. 5o t. o. m. 75 k:r, 6 sk. k:n tillverkning, och derifrån t. o. m. 90 k:r 8 sk. k:n tillverkning: börande vederbörlig upplysning sökas till erhållande af gifven grund för bestämmandet af det antaL k:r brännvin, som möjligen kan högst produceras under tillåtna bränningsidden hvarje år, då bränningen antages fortgående utan uppehåll hela denna tid.
Den progressiva beskattningen, jag vågat föreslå, har till grund, såsom jag förut nämnt, att brännvinsbränning med mindre pannor aldrig lemnar brännaren någon vinst, i jemförelse med den, som erhålles af de större pannorna, och bör således alltid beskattningen lämpas efter större eller mindre fördel och behållen inkomst.
Vidare har jag tagit mig friheten vördsammast föreslå:
Lag för utöfningen af husbehofs-brännvinsbränningen i Sverige, jemte strafflag för öfverträdelser af denna Lag och om försäljning af rusgifvande drycker, samt ansvar för fylleri och dryckenskap, hvilka project jag bifogar detta mitt vördsamma memorial, hvarmed de torde få åtfölja till vederbörligt Utskott..
Hvad som vinnes genom minskad brännvinsproduction och ökad, men bestämd beskattning,-faller så öppet, att fördelarne deraf ej lära vidare behöfva demonstreras, hvadan man synes böra osvikligen få äga skäligen stadgad öfvertygelse, att det enskilda intresset gerna tystar sin röst från opposition häremot.
Projcct-Lag för utöfning af hnsbchofsbrännvinsbränning i Sverige.
C ap. r.
Om rättigheten att idka husbehofsbrännvins-bränning, sä ock om tiden dertill. 5. 1.
Rättigheten att begagna sig af husbehofsbränn - iSS Den ij Februarii f. m. vinsbränning tillkommer hvarje ägare eller innehafvare af jordegendom på landet, som är hemmantal åsatt; och må till brännvinsbränning användas hvad ämne eller växt, som dertill kan af brännvinsbrännaren anses tjenlig. §. 2.
Under loppet af tiden fr. o. m. d. i5 Nov. om hösten t. o. m. d l5 Mars om våren, skall husbehofs-brännvinsbränningen oåterkalleligen fortgå, så att någon inskränkning härutinnan af ingen omständighet kan föranledas, 3.
Med den brännvinspanna, som gagnas till brännvinsbränning, äga ock de till husbehofsbränning berättigade att verkställa distillering af brännvin under den fastställda tiden, men ej med annat större eller mindre kärl, eller å annan tid. J. 4-
Då med husbehofs-bränningsrättighelen afses den verkliga jordbrukarens fördel, tillåtes ej, under hvad förevändning som helst, att jordägare, som sjelf ej vill begagna sig af bränningsförmånen, må på annor man en slik rättighet öfverlåta, likasom jordägare eller innehafvare ej må begagna brännvinsbrännings-rättigheten uti en enda panna för större hemmantal, än det han sjelf med eget folk och dragare brukar, och hvilket hemmantal, oin ej på ett ställe beläget, likväl ingalunda får vara öfver 1 mil från livartannat aflägse; i hvilket sednare fall pannerymden rättas derefter, och honom är obetaget att på flera af de hemman, han sålunda brukar, gagna brännvinspanna efter nedanstående grunder. §. 5.
Af grunderna för stadgandet i 4 §• föijer ock, att städerna i intet afseende kan tillåtas idka någon brännvinsbränning i allmänhet, utom hvad angår Apothekare derstädes, hvilka icke kan betagas rättigheten att distillera brännvin med så stor pannerymd inom nedanstående classification, som de finna lämpligt att i vederbörlig ordning till skattskrifning anmäla.
På intet ställe i Riket och ingen tid af året må brännvinsbränning för Kronans räkning varda tillåten.
C a p. 2.
Om afgift en derför. §. I.
Den rätta grunden för bestämmande af pannerym. ien, som får gagnas, är hemmantal enligt Jordeboken, hvilken blifver oförändrad, och icke hemmanets taxationsvärde, som af speculation kan höjas af innehafvaren, och derföre må det vara tillåtet för innehafvaren af till och med | hemman med 12 k:rs pannerymd.
T d:o 33 l6 d:o i d:o 33 20 d:o I d:o 33 25 d:o d:o 33 3o d:o Den 17 Februarii f. ru. 2 hemman med 35 k:rs pannei ■ymd 3 d:o 4o d:o 5 d:o v 5o d:o 7 d:o 60 d:o 9 d:o 75 d:o 12 d:o 5? 85 d:o 20 ö 0 -D deröfver qo d:o ■utöfver ingen må för större eller mindre egendom gagna bran vinspanna, och icke heller någon annan än enkel samt ingalunda någon s. k. konstegenskap. §. 2.
För husbehofsbränningen erlägges ingen hemmanskatt, utan kommer endast den, som vid vanliga mantals- oell skattskrifningar anmäler sig till brännvinsbränning för brukande hemmantalet, att för sådant, å sin K10- no-debetsedel antecknadt, beskattas sålunda, att för 12 k:rs panna, derunder ingen panna får tillverkas, t. o. m. 25 k:r beräknades 3 sk. k:n tillverkning; fr. o. m. 3o t. o. m. 4° k:r 4 s^- k'n tillverkning; fr. o. m. 5o t. o. m. 75 k:r 6 sk. k:n tillverkning, och derifrån t. o. m. 90 k:r 8 sk. k:n tillverkning. §. 3.
Utom vid vanliga mantals- och skattskrifningarne må det vara jordbrukare öppet att hos Konungens Bef:h:de deremellan vid förefallande behof anmäla sig om tillstånd att få gagna bränneri-redskap, då Konungens Bcf:h:de äger att, efter förestående grunder, ansökningen bifalla, derest eljest icke något laga hinder härför möter; och skall sökanden då först till vederbörande uppbördsman erlägga stadgade afgiften för hela bränningstiden, om ock någon del deraf var förliden vid ansökningens bifallande, innan han äger brännvinsbränningen påbörja. §. 4.
Vid begagnande af bränneriredskap och pannor göres på afgiften derför ingen åtskillnad, om de äro af jern, malm, koppar, jernbleck eller annat ämne. §. 5.
Alla pannor och kärl, som till brännvinsbränning gagnas, skola vara försedda med behörig stämpel, hvilken utvisar, jemte tillverkarens namn, deras kannerymd, och vid skeende mätning deraf, då brännvinstillverkningskärlet skall vara försedt med dertill hörande bröst, utrönes rymden från bottnen till halsen af pannan, som får innehålla 2 k:r till kokrum utöfver dr.t föreskrifna, för pannor till 35 k:r; men för pannor af större rymd må trenne k:rs kokrum lemnäs. §. 6.
Under de tider, då brännvinsbränning är inställd, skall all bränneriredskap ställas under vederbörande Kronobetjentes försegling med genomdragen messingstråd, så att redskapen ingalunda kan under tiden till bränning gagnas.
Der pannorna äro inmurade, skall förseglingen ske på stället; men de smärre pannorna öfverföras af ägaren till de ställen, som Krouohetjeningen, enligt föregången kungörelse, kan bestämma. igo Den 17 Februarii f. m. §. 7.
Den till förseglingen åtgående kostnad, nied räkning vederbörligen styrkt, skall ersättas af Kronans medel utur Landträriteriet och redovisas i vanlig ordning.
Cap. 3.
Om det straffj som följer uppå. öfver trädel ser af hvad i förestående 2:iie Capitel är stadgadt. §. 1.
Eho det vara må, som antingen tillverkar brännvin, utan att dertill hafva, såsom föreskrifvet är, sig vederbörligen anmält och fått tillåtelse, eller till bränning gagnar öfvermålig eller otillåten bränn vinsredskap, eller under förbjudna tider dermed beträdes, bafve, första gången sådant sker, icke allenast förverkat den gagnade redskapen, jemte hvad brännvin han sålunda tillverkat olofJigen, utan bote ock 5o R:dr B:co, och äge icke vidare rätt att någonsin af brännvinsbrännings-förmånen sig begagna.
Sker detta oftare, stanne då andra gången i lika hötes-ansvar, som först nämndt är; skulle han tredje gången komma åter, ökes ansvaret med ett års ai'bete å Kronans fästning; och för hvarje påföljande gång tillägges ett arbetsår. §. 2.
Kopparslagare eller andra tillverkare af brännvinspannor skola ovilkorligen förse sådana med sin namnstämpel och vare derefter ansvarige, att pannorna blifva ordentligen af vederbörande justerade, uppmätta och stämplade, innan de utlemnas till brännvinsbrännare, hvilka, lika med tillverkaren, böta 5o R:dr B:co första gången sådant försummas; och fördubblas böterna hvarje påföljande gång:
Likasom ingen, eho det vara må, driste sig att förfärdiga brännvinspannor, förr än vederbörande jordinnehafvare, försedd med Bäradsskrifvarens i orten eller Konungens Bef:h:des embétsbevis öfver kannerymden afbrännvinspannan, hvartill han sig för brännvinsbränning anmält och skattskrifven blifvit, förut bevisligen hos tillverkaren gjort beställning på brännvinspanna, allt vid det äfventyr, att tillverkaren, som håller till salu obeställd redskap, mister densamma och böter 5o R:dr B:co första gången, hvilken bestraffning ökes med ärans förlust den andra och vidare 1 års fästning för hvarje påföljande gång. 5. 3.
Justerares felaktiga åtgärd vid brännvinspannors mätning och stämpling anses lika straffvärd, som målkärls oriktiga justering. §. 4- Hvar, som, utan att äga rättighet att idka brännvinsbränning och tillstånd dertill erhållit, hos sig innehar bränn vinsredskap, vare sig under tillåtna eller förbjudna tiden, bar densamma till åklagaren förverkat, hvilket förhållande likaledes inträffar såväl för den innehafvare af tillåten bränneri-redskap, som, efter skedd kungörelse af Kronobetjeningen, underlåter alt låta samma redskap ordentligt försegla, eller beträdes med att hafva slik förseg - Den 17 Februarii f. m. ling rubbat, som ock för den, hvilken innehar annan bränneri-redskap jemte den tillåtna, i li vilke t sednare fall förbrytaren plikte 5o R:dr B:co samt håfve aldrig rätt att vidare begagna brännvinsbrännings-förmånen.
Förbrytelser emot detta Cap. af denna Lag åtalas utaf Kronobetjeningen på landet, Lands- och Stadsliscaler i och för de ras tjenst, jemte andra personer, som dertill erhålla Konungens Bef:h:des särskilda förordnande eller Kronofogdarnes uppdrag; och må undersökningar eller s. k. husvisitationer uti rum, som dertill möjligen kunna anses användbara, vid hvad tid som helst på dygnet anställas af berörde åklagare, till upptäckande af förbrytelser emot denna Lag, för hvilkas upptäckande och lagliga bestyr* kelse åklagaren njuter såsom belöning, ej mindre hvad redskap och brännvin som kan anses förbrutet, utan ock bötesbeloppet odeladt i de fall, då till böter finnes tillgång; så att vid intet tillfälle åklagaren må löpa fara att gå miste om föreskrifven ersättning för åklagare-omaket; i följd hvaraf äfven förväntas, att åklagare äro vaksamma, nitiska och laglydiga vid utöfningen af deras åklagare-bestyr. §. G.
Om känd åklagare vid utöfningen af tjensten derifrån hindras, bote hvar och en, som häruti deltagit, 5o R:dr B:co, åklagarens ensak; men våldföres han härvid, straffes våldsverkaren med ärans förlust, uppenbar kyrkoplikt och ett års arbete å Kronans fästning, och sker dråp, förfares dermed efter allmän
Lag; i följd hvaraf åklagaren alltid bör vid utöfningen af tjensten vara försedd med yttre tecken, som antyder densamma, eller förut sitt förordnande uppvisa. §. 7.
Den åklagare, som i och för utöfningen af sitt uppdrag, att vaka öfver efterlefnaden af denna lag, förgår sig, så att han antingen bevisligen underlåter att beifra känd förbrytelse häremot, eller visar sådan kitslighet vid undersökningar, att dessa anställas på olämpliga ställen, der uppenbart är, att ingen bränncri-redskap kunnat finnas eller gagnas, eller som sjelf öfverträder stadganderna i 1 och 2 Cap. af denna strafflag, hafva förverkat bränneri-redskapen, bote 100 R:dr B:co och miste den tjenst, han innehafver, samt anses ovärdig, att någonsin mera anförtros något allmänt uppdrag af större eller mindre omfattning; men den åklagare, som i oträngd måtto brukar våld, skall härför straffas, antingen med böter fr. o m. 100 R:dr t. o. m. 200 R:dr B:co, eller ärans förlust, uppenbar kyrkoplikt och 2:ne års arbete å Kronans fästning, allt efter förseelsens beskaffenhet, och miste alltid tjensten, samt njute aldrig vidare något allmänt förtroende.
De i denna §. stadgade böter och bränneri-redskap samt tillverkade brännvinet skola odelade tillfalla den, som lagligen inför domstolen styrker öfverträdelse!!.
Den 17 Februarii f. m. C A P. 4- Om brännvins och rusgifvande dryckers försäljning.
Försäljning af brännvin pä landet må ovillkorligen icke ske under en kannas belopp af någon eller å något annat ställe, än Gästgifvaregårdar af Gästgifvaren, vid tillfälle, då han förser resande med mat, vid bot af 25 R:dr första gången oell 5o l\:dr andra gången; men sker sådant oftare, ökas ansvaret med ärans förlust och ett års fästningsarbete, hvilket arbete för hvarje gång ökas med 1 år.
För sådan Gästgifvares tillåtna brännvinsminutering sättes vederbörlig taxa af Konungens Bef:h:de vid lämpligt vite, fr. o. 111. 10 Ii:dr t. o. m. 33 R:dr 16 sk. 13:co.
All försäljning å landet af arrac, rum, cognac eller andra sådana rusgifvande drycker, vare ovilkorligen förbjuden vid 5o R:dr B:co bot för den dermed beträdes första gången; och ökes detta ansvar med fördubblad bot hvarje påföljande gång.
Skulle någon dermed beträdas fjerde gången, miste lian derjemte äran och straffes med 2:ne års arbete å Kronans fästning, hvilket arbete ökes för hvarje påföljande gång med 2:ne år.
Vid segelled eiler sådana sommar- eller vintervägar, hvilka, utan att vara landsvägar, betydligen gagnas, likasom vid bruk och större herregårdar, äga K. JVI:s Bef:h:de alt med sparsamhet tillåta s. k. näringsställens anläggande; men der må annan förtäring af starka drycker, än ’öl och dricka, under intet vilkor äga rum, vid den i första idom. stadgade påföljd. §. 2.
Uti städerna må icke heller någon utminutering af brännvin under 1 kanna tillåtas på andra ställen än sådana, der Konungens Bef:h:de, efter Magistratens hörande, med afseende å behofvet, tillåter idkande af spisqvartersnäringen och der brännvin må utdelas supyis åt den , som måltid förrättar; men slik utdelning vid andra tillfällen, likasom all slags försäljning af arrac, rum och cognac på nämnde ställen, vare förbjuden vid 5o R:dr B:co bot första gången och 100 R:dr B:co samt näringens förlust andra gången.
Hvilken i städerna på annat sätt beträdes med utminutering af brännvin, arrac, rum, cognac eller andra sådana rusgifvande drycker, bote första gången 5o R:dr B:co, hvilka fördubblas andra gången, hvaremot den, dermed beträdes tredje gången, bote ytterligare fördubblad bot och miste äran, och ökes straffet sedermera med ett års fästning för hvarje påföljande gång; hvarjemte handlande, som försäljer meranämnde drycker till mindre belopp än 1 kanna, kommer att, utom förut stadgade bötesbeloppet, jemväl förlora ali borgersmannarätt för andra gången, han beträdes med slik otillåten minutering, och den, som varit handlande och sedermera i an - Den ij Febr u ar ii f. ra. annan egenskap förgår sig i sagde mål, straffas då lika med andra lika beskaffade förbrytare.
Till försäljning af öl och svagdricka i större oell mindre mått må K. M:s Bef:h;de, på Magistraternas förslag, tillåta inrättandet af så många ställen i städerna, som kunna linnas behöfliga, utom ofvanbesagde spisqvarter; roen på sådana försäljningsställen må endast den tillåtna drycken finnas till salu eller utdelas åt besökande, vid ansvar, som för spisqvarters-idkare och handlande är föreskrifvet.
Eho, som vid försäljning af tillåtna beloppet, en kanna brännvin, arrac, rum, cognac eller dylika rusgifvande drycker, antingen låter uppmätning deraf ske på öppen gata, torg eller i hamn inom stad, eller vid marknad eljer på öppen väg å landet, eller låter köpare oförhindradt på stället eller i andra säljarens hus, der försäljningen sker, förtära af den inköpta rusgifvande drycken, han eller de straffas första gången med 100 R:dr B:co jemte förlust af den till försäljning utförda rusgifvande varan; och för hvarje gång sådant vidare sker, ökes ansvaret med 100 R:dr B:co t. o. m. 3:dje gången, derefter förbrytaren miste äran och jemväl alstraffes med fästningsarbete, till i år ökadt för hvarje påföljande gång.