Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom förhållandet nu är inom vårt land, hafva vi tillfyllestgörande sabbathslagar. men om också dessa lagar för tillfället skulle befinnas mindre lämplige, hoppas jag dock att en bättre tid varder kommande, då dessa lagar ej skola anses oanvändbara.
En sådan öfvergångsperiod hoppas jag vara för handen.
Skulle deremot en revision komma att äga rum, så är det att befara att i den så mycket omtalade och beprisade civilisationens namn, dessa lagar förklaras vara alltför stränga och alltför förkastliga.
Jag anser således rättast vara, att, intilldess opinionen förbättras, man låter lagarne qvarstå, och att enhvar i sin stad följer sin öfvertygelse om det rätta, samt med gerningar visar, att den sak åt hvilken han önskar framgång af honom sjelf betraktas såsom högvigtig för samhällets väl och derföre deråt egnar all den hyllning den sannerligen förtjenar.
Jag tror sålunda, att Ulsk. icke kan förebrås derföre, att det behandlat ämnet på sätt som skett; ty onekligt är det af den beskaffenhet, att om något skall kunna vinnas måste man afvakta den tid, då bättre åsigter hunnit utbildas, särdeles hos dem, som genom sin ställning äro kallade och pligtige att vara samhällets ledare och föresyn.
Jag vill icke bestrida en ålerremiss, men beviljas den, anser jag mig pligtig att lägga på Utsk:s minne, att om något i detta afseende skall göras, måste lagstiftningen komma att gälla icke blott de lägre, utan äfven de bildade klasserna, på hvilka samhällets fordringar böra vara störst i fråga om upfyilandet af sabbathslagarne.
Hr af Sillén: Frih.
Alströmer får jag besvara dermed, att mitt yttrande innefattade endast allmänna reflexioner utan afseende på någon.
En annan talare har trott sig finna något okristligt i mitt anförande, utan att han likväl ansett nödigt att för denna Den 8 April e. m. 221 sin åsigt erbjuda skäl, och han har derförutan sagt, att jag polemiserat emot åtgärders vidtagande i fråga om Sabbathens helgd.
Endast en skef upfuttningaf mina ord kan vara grunden till denna tillvitelse.
Jag har endast sagt, hvad jag ännu vidhåller, att författningar, hvari bestämmes straff emot laster på Sabbalhen, skola skärpas, men lika för alla, och att den kristliga andan samt Preslerskapet skola medverka till Sabbathens firande, emot hvilket icke synes vara något att anmärka.
Vidare har jag sagt, att en Gudstjenst, som icke har sin rot i menniskohjerta!, är af intet värde, hvilket, ehuru jag i yngre år varit roman-författare, jag ansett vara just kristendomens väsende; men kommer den kristliga andan, som Presterskapet skall införa, så är det att hoppas, att mången, som nu aldrig går i kyrkan, skall sjelfmant och ofta besöka Guds hus.
Man har förebrått mig, alt jag påstått det menniskors religiösa behof är olika, men man förbisåg dervid, att mitt yttrande bänsyftade på menniskornas olika ståndpunkt för ögonblicket.
Men helt annat är förhållandet om man utgår från den synpunkten, att om vi lyssna till den gudomliga väckelsen, äro vi alla i lika andligt behof och skulle vara hemfallne till fördömelse, om icke den gudomliga nåden trädde emellan.
Således finnes intet i mitt yttrande som bestrider den sats, hvilken Hr Tham för Ståndet framhållit, och om hvars sanning iag är lika öfvertygad som någonsin Hr Hofpred.
Då jag i fråga om den af Hr af Sillén updragna gränslinea förenat mig med honom, anhåller jag att i allt öfrigt få förena mig med Hr Tham.
Liljencrantz har yrkat, att man ej må stifta lagar emot de lägre klasserne, under det man tillåter de högre lefva huru de vilja.
Gr:n har häri mycket rätt, men jag tror icke att min framställning gifvit Grin anledn. till denna anmärkn., enär min åsigt varit och är, att lagar stiftas för hela samhällen och således så väl för den högste som den lägste.
Det beror sedermera på huru dessa lagar tillämpas.
Jag kan således icke frångå mitt förslag.
Uti nuv:de författningar finnas en mängd stadganden, som under alla förhållanden förblifva olämplige, och sådana böra icke bibehållas.
Någon helgd kan icke heller lemnäs åt dessa lagar, då de hopas på hvarandra utan att sedermera tillämpas, hvaraf följden blifver, att folket icke vet hvad som är lag eller icke.
Lagen måste således innehålla sådana stadganden att de kunna tillämpas och följaktligen tjena till efterrät telse, så att, om de öfverträdas, de offentliga myndigheterna kunna tillämpa dem.
Jag kan icke se att lagar skola bibehållas, sorn äro i strid med hvad som är rätt; t. ex. att, såsom Hr af Sillén yttrade, med böter tvinga menniskor att gå i Guds hus.
En myndighet kan med böter försöka vinna ett sådant ändamål, och om han ser en menniska försumma gudstjensten, kunna böterna af den försumlige uttagas, men derföre är icke sagdt, att denna myndighet hvarken haft någon rätt dertill, ej heller att ändamålet dermed kan vinnas.
Jag förnyar min anhållan om bifall till milt förslag.
222 Den 8 April e. m.
Jag har begärt ordet för att besvara en talares yttrande.
Han sade: »Kommer den kristliga andan», så skall Sabbalhen äfven hållas i helgd.
Vår Herre instiftade icke Sabbathsdagen derföre, att denna dag skulle likasom stå stilla och bida att den kristliga andakten först skulle komma, utan derföre, att just denna dag skulle å ena sidan framkalla denna kristliga andakt hvarest den icke förefanns, och å andra sidan tillfredsställa densamma.
Jag kan icke fatta, huru kristlig anda någonsin skulle kunna komma, om man görer Sabbathen till något godtyckligt som kan hållas sådan som egen böjelse ingifver och icke såsom Gud föreskrifvit, eller också då man helt och hållet trampar den under sina fötter och icke aktar derpå att dagen är Guds och att det är Guds ord som förkunnas i templen.
Sabbathen får alltså icke bida på den kristliga andans ankomst, utan föregå den.
Jag uprepar derföre, att menniskans andliga behof icke år olika, hvilket talaren tyckes vilja vidhålla.
Sabbathsdagens upgift är, att sjelf visa detta.
Jag uprepar äfven, att detta menniskans behof kan icke tillfredsställas med mindre än att menniskan rätt umgås med Guds ord, med Sabbathsdagen.
Man får icke på något sätt, icke en gång genom advokatyr förringa Sabbathens betydelse.
I öfrigt, exempelvis att tala, skulle man rätta sig icke efter detta behof, utan efter hvad jag skulle vilja kalla olika smak och tycke, så skulle följden blifva, att en menniska vid månget tillfälle skulle anse öfverflödigt att efterlefva sedelagen.
Gjorde man månne rätt att underordna sedelagen under denna vanskliga smak och ännu mer skiftande tycke?
Ar icke sedelagen oberoende af hvad vi vilja eller icke vilja, af hvad vi tycka eller icke tycka?
Och som den är förmer än vårt tycke och icke rättar sig efter oss, utan vi måste rälta oss efter den; så är det ock med Sabbathsdagen.
Den sanningen måste blifva gällande, att Sabbathen skall hållas i helgd hvad värde, eller rättare, hvad intet värde vi vilja gifva åt densamma.
Yi få icke pruta på Guds befallningar eller söka binda Hans vilja, eller förringa Hans fordringar.
Att så göra är rationalismens sätt att gå tillväga, — det är frukterne af en finare eller hemligare olro.
Jag kan aldrig derföre fatta, att någon kan göra rätt, då han antingen sjelf gifver en ringare betydelse åt denna dag än hvad Gud gifvit eller tillåter andra göra det.
Slutligen hade jag från den plats der jag nu står, yrkat antingen någon annan ny straffbestämmelse eller att de redan gifna skulle skärpas, så hade det i sanning icke förundrat mig, att jag snart sagt stått ensam, men jag har icke yrkat detta, utan endast, att det sorn K.
M. kan finna mest praktiskt och lämpligt af hvad som nu finnes i våra lagar skulle bibehållas och uplifvas till dess K. M. hunnit förelägga R.
St:r ett förslag till en ny sabbathslag, om hvars utarbetande R.
St:r borde bos K. M. i Nåder anhålla.
Jag har således begärt mindre än hvad jag kunnat göra; ty jag hade kunnat begära en fullkomlig efterlefnad af den lag som ännu icke är upbäfd utan hetes äga gällande kraft.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Ilen 8 April e. m. 223 Hr Gr. o. Landtm., att i afseende på förev:de Betänk., hvartill åtskilliga talare yrkat bifall, blifvit yrkadt af Hr Tham, att, med afslag å Utslcs Betänk., R.
St:r måtte ingå till H. M. Konungen med en underd. skrifvelse derom, att H.
M. täcktes i Nåder vidtaga lämpliga åtgärder, åsyftande att inga arbeten vare sig allmänna eller sådana enskilda, som störa sabbathsfriden och ej äro af nödfall påkallade, må på Sön- eller Helgedagar företagas, äfvensom att inga större folksamlingar för verldsliga ändamål, inga nöjen och lustbarheter må under gudstjensttiderne äga rum, samt att öfverhufvud ej från det allmännas sida må anbefallas något som strider emot hvad gällande lagar beträffande Sabbathens helgd föreskrifva; samt af Frih. Alströmer, att R. o. Ad., med afslag å ötskrs Betänk, måtte besluta, att R.
St:r i underd. skrifvelse hos K. M. anhålla det täcktes K.
M. låta verkställa revision af alla frågan om Sabbathens helgd rörande lagar och författningar..
Den härefter till bifall å förev:de Betänk, framställda propos:n besvarades med starka
Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg
Ilr Tham begärde votering Sedan härefter Frih.
Tersmeden, Wilh. Fredr., anhållit, att vid den begärda voteringen Frih.
Alströmers förslag måtte blifva kontrapropos., samt Hr
Tham förklarat, det iian ville afstå från sitt förslag och åtnöjde sig med Frih.
Alströmers förslags antagande till kontrapropos., uplästes till justering och godkändes följande volerrs-propos.:
Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk. N:o 71, röstar Ja; den det ej vill, röstar
Nej; vinner Nej, afslås nämnde Betänk, och beslutar R. o. Ad. att R.
St:r i underd. skrifvelse bos K. M:t anhålla, det täcktes K.
JI:t låta verkställa revision af alla frågan om Sabbathens helgd rör:de lagar och författningar.
Först på föredragningslistan förekommer en af Hr Hjärne väckt motion derom, att alla RiksSt:n skola gemensamt sammanträda till öfverläggning om anslag till Arméens vapenöfningar.
Denna fråga är af stor vigt, och jag vill icke förneka, att motionen har många skäl för sig; men jag tror att den blifvit för tidigt väckt.
StatsUtsk. har ännu icke förehaft denna fråga, och jag skulle dorföre tro, att lämpligaste tiden för bedömandet af huruvida R. o. Ad. vill bifalla denna motion eller icke inträffar då StatsUtsk:s Utlåt. rör:de 4:de HufvudTiteln inkommer till R.
Derföre föreslår jag, att R. o. Ad. ville besluta, att nämnde motion måtte få hvila på bordet och up - Den 8 April e. m. föras först på listan till det plenum som infaller näst efter ankomsten af StatsUtsk:s ifrågav:de Betänk.
Jag kan icke inse hvarföre denna fråga bör upskjutas.
Jag ser intet hinder för R. o. Ad. att afgöra den.
Jag väckte denna motion derföre att jag ansåg de uti 4:de HufvudTileln förekommande frågor, framför alla andra, vara de lämpligaste att behandla vid gemensam öfverläggning, och att frågor ne om anslagen till Arméens och Beväringens vapenöfningar voro de angelägnaste af alla, som förekomma inom denna HufvudTitel.
Jag ansåg detta så mycket angelägnare, just med afseende på de förändrade förhållanden, som på sednare tider inom den politiska verlden upkommit, och jag hoppades, alt med den stämning, som öfver dessa frågor finnas, särdeles inom den mera uplysta delen af representationen, man haft skäl hoppas, att en gemensam öfverläggning uti dessa frågor skulle åstadkomma mera enighet i besluten än hvad vid föreg:de Riksdagar varit händelsen.
Jag har icke emot att understödja Frih.
Tersmedens förslag, ehuru jag började mitt yttrande med att jag icke kunde anse R. o.
Ad. förhindrad att nu företaga frågan lill pröfning; men jag föreställer mig att Frih:n icke framställt sitt förslag, om han såsom Ordf:de i StatsUtsk. icke haft sig bekant, att sådana frågor kunna förekomma inom Utsk., hvilka möjligen kunna påkalla förändring i mitt förslag.
På grund af denna propos., och då jag tror att Frih.
Tersmeden framställt sitt förslag för alt bereda framgång åt sjelfva saken, vill jag icke motsätta mig det föreslagna upskofvet i frågan, utan förenar mig med honom.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., beslöt R. o. Ad. upskof med behandlingen af Hr Hjärnes motion om sammanträde af alla RiksSt:n för gemensam öfverläggning rör:de anslagen för stående Arméens och Beväringens vapenöfningar, samt att denna motion skulle upföras främst å föredragningslistan för det plenum, som inträffar näst efler det, då StatsUtslcs Utlåt., ang:de regleringen af utgifterne under 4:de HufvudTiteln, inkommet och blifvit bordlagt.
Gyldenslolpes, Adolf Fredrih Nils, d. 4 dennes e. m. på bordet lagda begäran om remiss till StatsUtsk:t al ett af honom afgifvet yttrande vid behandlingen af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 67, ang:de KrigsHofRms indragning.
Föredrogos och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 6 dennes på bordet lagde Utlålm: N:o 49, i ani. af K.
Propos., ang:de bestämmande af viss tid, hvarutöfver, vid de nya Jordeböckernas granskning, undersökning uti och jemförelse med äldre Jordeböcker icke må äga rum; och N:o Don S April o. m. 225 N:o 50, i ani. af K.
Israel af Ekenstam i egenskap af chef för vestra tulldistriktet, till ersättande ådömde andel af TullKassören G. E. Bergvalls balans.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, StatsUtslcs d. 6 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 51, i ani. af väckt fraga om eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter Jungfrun Inga Catharina Tinglöf. Föredrogs
BankoUlsk:s d. 6 dennes på bordet lagda Memorial N:o 23, i ani. af erhållne återremisser af Utslcs Utlåt.
Hr Heykenskjöld, Selim:
Af det nu uplästa Betänk, finner Ståndet huru Ulsk. förfarit i denna fråga.
Majoriteten ansåg frågan icke kunna uptagas, då två Stånd stannade emot två, hvarvid inträffade att ett IIr Ehrenhoffs yttrande, som vid remissen afgafs, iemnats obesvaradt.
Då delta yttrande innehåller upgifter, som äro särdeles missledande och uti detta yttrande en Ståndets äldre ledamot, Hr Printzensköld, instämt, anser jag mig böra besvara det så godt jag kan.
Hr Ehrenhoff säger, att derigenom alt hans motion blifvit afslagen, skulle Banken kunna utsättas för plundringsförsök på så sätt, att man »uttager uti en kassa en påse silfver, som väger t. ex. 3,19(1 Ort, och erhåller särskilt fyllnaden 4 Ort eller 2 R:dr; genast derefter inlemnar jag samma påse i en annan kassa, men behåller naturligtvis de 2 R:dr, eftersom jag vid inlemnandet icke behöfver fylla den bristande viglen.
På detta sätt kan jag sjelf eller genom ombud fortsätta rörelsen så långt tiden medgifver, alla dagar hela året om, och blir konsten en gång väl känd, skall det icke saknas kunder.
Jag har blott antagit 4 Orts undervigt; men det är icke sällsynt redan, att silfvermyntet, som någon längre tid varit i rörelsen, väger till 10 Ort under normalvigten.» »Om jag skulle kunna tänka mig, att någon af Bankens kas sörer skulle finna sitt samvete fullt lugnadt genom öfvertygelse att han har samma rätt till förtjenslen som alla andra Sveriges medborgare, så kan han sätta — om jag så får uttrycka mig — detta penningeverk i en sådan gång, att han innan kort, fullt tryggad för framtida bergning, kan vända ryggen åt R.
Stirs Bank och dess Styrelse.» Jag måste bekänna, att det förundrar mig att en af Bankens egna tjenstemän kunnat så misstaga sig om Reglementet för Banken.
Jag har fått dem uplysning, att Banken alldeles icke utlemnar underhaltigt mynt, utan detta mynt är i fullkomlig öfverensstämmelse med myntbestiimningslagen af år 1830, och på hvarje sedel kommer att stå, att den skall inlösas med så och så många Ort och Korn myntadt silfver; och 1830 års myntlag bestämmer hvad myntadt silfver är och huru vid utmyntningen skall förfaras.
Det är icke enl. med förhållandet, att man i kassan kan utfå en V. II.
15 226 Den 8 April e. nr. »påse silfver» och derjemte mellangiften.
Hr Ehrenhoffs andra upgift, att man med silfver, som Sr undervigtigt, kan få det inlöst och behålla mellangiften, så är förhållandet, att, om roan kommer till kassan med ett mynt som synes vara med vilja skadadt, tages det icke emot.
Således förfaller denna hans anmärkn.
Vidare säger han: »Utsk. säger, att man bör ommynta det mynt, som genom slitning förlorat alltför myckel i vigt.
När inträffar denna tid, då myntet alltför myckel förlorat i vigt.
Derom har Utsk. icke yttrat sig. lien innan denna tid inträffar inträder naturligtvis en mellantid, då myntet, fastän icke alltför mycket, dock nugol, är slitet, och hvilket något bör ersättas
Det är just under denna mellantid ockraren drifver sitt spel och denna mellantid tager aldrig slut, enär icke allt myntet på en gång kunnat blifva till denna ytterlighet slitet, att ommyntning kan komma i fråga, och således det alltid finnes en del mynt som icke hunnit denna slitningsgrad.»
Då vederbörande vid emottagande af silfvermynt från kassorna finna att myntet närmar sig det längst tillåtna remidiuin af vigt, är väl tidpunkten inne för dess ommyntning, och som Banken både in- och utvexla:- mynt till dess fulla värde, som ej är med våld skadadt; innan myntet hinner nämnde remedium af lägsta vigt, så finnes ingen tid för ockraren att drifva sitt spel. BankoUtsk:s förev:de
Memorial blef uppå härefter framställd proposm af R. o. Ad. godkändt.
Föredrogs och lades till handlingarne BankoUtsk:s d. 6 denne» på bordet lagda Memorial N:o 24, med anmälan om RiksStåndens beslut i ani. af Utsk:s Memorial N:o 16.
Föredrogos och bi föl 1 os BankoUtsk:s d. 6 dennes på bordet lagde Utlåt:n och Memorial: N:o 25, i ani. af väckt förslag om försäljning af Bankens pappersbruk Tumba; N:o 26, i ani. af f.
Bruksägaren Erik Kinnman» ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån; N:o 27, med hemställan om afskrifning af 3:ne från Banken utgifna odlingslån; och N:o 28, öfver väckt motion om nedsättning i Bankens pris vid försäljning af silfver i omyntad form.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, LagUtsk:s d. 6 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 28, i ani. af väckt motion om förändring af 10 §:n 10 Kap. HandelsBm.
Äfvenledes föredrogs och bordlädes ånyo Allm. Besv.-o. Ekon.- Utslcs d. 6 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 75, i ani. af väckt Den 8 Apjril e. m.
227 motion öm uphäfvande af skyldigheten att vara försedd med pass vid resor uti samt till och från Sverige.
Föredrogs Riddarh.Utsk:s d. 2 i sisth Mars e. m. på bordet Sagda Utlåt.
N:o 11, ang:de väckt fråga om inköp af ett brandfritt skåp till förvarande af Riddarhusets Genealogier.
För att för skaffa mig kännedom om beskaffenheten af det ifrågav:de skåpet, bär jag besökt den person som tillverkar dylika.
Han bade ett sådant under arbete, beståIdt för Bankens räkning ungefärligen vid samma storlek sorn det i hvilket genealogierna nu förvaras.
Detta skåp var ännu icke färdigt; men fabrikanten trodde att kostnaden för detsamma icke skulle understiga 1,400 Rdr, och lägger man nu härtill, att dess vigt utgör omkring 17 Skepp:d, tror jag att man skall finna åtskilliga betänkligheter emot inköpet af detta skåp.
Då nu skåpet, hvari genealogierna skola förvaras, måste dagligen vara tillgängligt, kan det ej gerna förvaras på annat ställe än i Riddarh.Direkt:ns rum eller i Kansli-rummen.
Der måste man således upföra från grunden en särskild pelare för att upbära detsamma eller anbringa en inrättning alt fästa det vid muren, emedan det eljest i händelse af eldsvåda skulle ramla neder och säkerligen gå sönder, då genealogierna blifva lågornes rof.
Ett skåp, med en sådan tyngd som detta, kan omöjligen räddas i händelse af en eldsolycka, utan genealogierna måste då stå sitt kast.
Jag fruktar således, att de i detta skåp äro sämre bevarade än i annat som med lätthet kan utflyttas i trappan.
Vill man likväl bereda sig större säkerhet än f. n., så kan ju det nuv:de skåpet skäras i fyra delar, och då kan det med största lätthet flyttas af en person.
Ett annat medel finnes äfven, bestående deri, att man anbringar ett brandfritt förvaringsrum inuti yttermuren, som dertill torde vara af erforderlig tjocklek.
En lämplig plats dertill finnes emellan fönstret i Direktrns nuv:de rum och dörren till vaktmästarerummet, och för att närmare undersöka detta förhållande anhåller jag om återremiss.
Ogerna kommer jag i någon meningsskiljaktighet med min aktade kollega af Itiddarb.Direkt:n, men uti förev:de fall nödgas jag vara af en annan tanke än den han nyss uttalat.
Jag anser nemi. icke de af honom yttrade betänkligheter böra förhindra bifall till Riddarh.Utsk:s Utlåt.
Det må vara förtjenstfull! af Hr Björnstjerna att hafva sökt förskaffa sig närmare underrättelser om den genom inköp af ifrågav-.de skåp upkommande kostnad, hvilken, enl. hvad han upgifvit, skulle gå till högre belopp än Utsk. antagit.
Det är också en förtjenst af honom, att hafva uplyst R. o. Ad. om resultatet af hans beräkning öfver denna kostnad.
Mig har likväl blifvit lemnad en priskurant å brandfria kassaskåp hos J.
Backman, till högsta pris af 800 R:dr Rmt, 5 fot höga, 3 fot breda, 2 fot djupa.
Jag anser dock i allt 228 I)en 8 April e. m. fall, Sfven den af Hr Björnstjerna antagna högre kostnadtsumman icke böra afskräcka från inköp af ett förvaringsrum, sådant motionären föreslagit.
Vigten och värdet af våra genealogiska samlingar äro, i anseende till ändamålet, att R. o. Ad:s ledamöter må kunna bevisa sin identitet,väl i representativa som i arfsfrågor, säkerligen alltför stora och betydande för att låta sig tillbakavisas af penningefrågan, enär utgiften äfven i värsta fall icke är större än att Riddarh.Kassan bör kunna uthärda den.
Ilvad de öfriga svårigheterna angår, synas de mig ej heller rätt betydliga.
Om än t.
ex. en särskild pelare mäste upmuras, för att”upbära skåpets tyngd, så medför ju sådant ingen, annan olägenhet, än den jemförelsevis ringa kostnaden för pelarens upförande, och för öfrigt ett litet intrång i Riddarh Sekretms embetsvåning, det han säkerligen lärer för den goda saken ursäkta, och som nog kan anordnas på något sätt att ej rummens utseende alltför mycket störes; omständigheter, som i allt fall äro af underordnad beskaffenhet.
Hr Björnstjerna har trott, att de nuv:de trädskåpen, isynnerhet om de skulle särskiljas till hälften så stora, menalltid af samma material, torde medföra erforderlig säkerhet vid eldsvåda, enär de lätteligen kunna utflyttas från det rum der de nu finnas; men det är alldeles icke sagdt, att vid utbrottet af en eldsvåda, personer äro tillstädes för att utbära några skåp.
Dylika olyckor inträffa vanligen nattetid, enl, hvad erfarenheten visat; och om tilläfventyrs elden skulle utbryta just uti det rum, hvarest skåpen förvaras, blefve följden, att, då rummet vore tillslutet och ingen, utom den som hade nyckeln dertill i förvar, kunde dit inkomma, trädskåpen inom några ögonblick stodo i ljusan låga och de oersättliga geneaIogiska_ tabellerna blefve lågornas rof.
Då jag icke vill betunga mitt samvete med att, till sådan våda för dessa dyrbara handlingar, låta det nuv.-de förvaringssättet fortfara, anhåller jag om bifall till Utsk:s Betänk.
Då en ledamot begärt åter remiss på Betänk., hemställer jag, om det icke vore lämpligt, att i Sekreta Utsk:srummen anbringa ett brandfritt hvalf i st. f. att inköpa dessa s. k. brandfria kassaskåp, hvilka icke medföra samma säkerhet som de brandfria hvalfvén.
Förlägger man delta hvalf i nedre våningen af huset, så har man en ganska betydlig säkerhet mot eldsolycka med en ganska ringa kostnad; och i ett sådant hvalf kunna förvaras icke blott
Riddarhusets genealogier utan äfven dess kassor m. m.
Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr.; Ostridigt är utaf stor vigt alt tillse, det genealogierna äro skyddade mot eldsolyckor; men att bestämma sättet huru detta skall ske, förefaller mig något svårt för R. o.
Ad. att göra. lliddarh.Direkt:ns 7 ledamöter böra väl tillegnas det förtroende, alt man åt dem öfverlåter att Utfinna bästa sättet för vinnande af ändamålet.
Jag föreslår derföre, att R. o. Ad. åt denna Direkt;n updrager att vidtaga åtgärder, hvarigenom genealogierna på det mest ändamålsenliga sätt bevaras emot eldsfara, i följd hvaraf Direkt:n bör lemnäs rättig - Den 8 April e. tu.
229 het att dertill använda de medel som anses behöfliga.
Jag anser detta lämpligare än att bär på fri hand besluta om inköp af skap; och på grund häraf yrkar äfven jag återremiss i denna syftning.
Helst skulle jag dock se, att 11. o. Ad. fattar ett sådant beslut jag tagit mig friheten föreslå.
Jag tager för gifvet, att pluraliteten af R. o.