Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stan-» dets enskilde angelägenheter eller något så beskaffad! allmänt ämne, soto det till äfventyr* vore af vigt att för ögonblicket söka hålla hemligt, (hvilka alla omständigheter synas
Utskottet erfordra åhörarnes avlägsnande, änskönt de icke förhålla sig bullersamt) liar Utskottet alltså, för dylika händelser, ansett det vara lämpligt, att LandtMarskalk äger utväg att förklara ett Plenum slutet, eiler under Varande Plenum anbefalla åhörarnes aflägsnande'; och tror Utskottet, lika med Herr Hjertaatt inom LandtMarskalkens moraliska personlighet i allmänhet torde ligga en tillräcklig garanti emot missbruket af den honom sålunda öfverlåtne makt.
Men då Utskottet å ena sidan trott denna makt böra LandlMarskalk tillkomma, har Utskottet, å den andra, äfven ansett en sådan böra , oberoende af honom, finnas jemväl hos Ståndets egna Ledamöter, enär det någon gång torde inträffa, att Ridderskapets och Adelns Ledamöter, i afseende på ärendernes beskaffenhet, att icke för öppna dörrar böra afgöras, äro af motsatt åsigt med LandlMarskalk eller Ordförande.
Och kan Utskottet af detta skäl ej tillstyrka Herr Hjertås hemställan, alt LandtMarskalks bifall tili en om åhörarnes aflägsiiande gjord framställning bör föregå tillsägelsen derom.
'Vidkommande dernäst förslaget att en Ledamots vilja skulle kunna bestämma fremmande åhörares aflägsiiande, så, ehuruväl det må I>e r, 2 f FeL r » a i i i c. n».
165 antagas, att aktningen för den allmänna opinionen vanligen icke torde tillåta någon Representant alt, utan anledning oell af en Llott nyck, fordra begagnandet af den honom uti berörde afseende tillerkännande rätt; bär Utskottet likväl ansett någon större garanti emot missbruk i denna del böra lemnäs inom en Representantkammare, der offentligheten finnes af Lag sanktionerad, än inom t. ex.
Engelska Parlamentet, der den blott existerar till följd af ett tyst begifvande; och då, Utskottet härvid jemiorfcstadgandet för Franska Deputerade Kammaren, enligt hvilket feni Ledamöters förenade begäran erfordras för att kunna förvandla sessionen till sluten; har Utskottet, med afseende å Institutionens nyhet inora Riddarhuset, trott sig till en början hafva valten lämplig medelväg, enär Utskottet till trenne bestämt det antal Ledamöter, som skulle äga alt i denna fråga afgöra; hvarvid Utskottet ej eller ansett något annat correcliv emot en förhastad fordran i sådant hänseende vara af nöden, än att LandlMarskalk bör tillfråga de Ledamöter, sorn framställa begäran angående åhörarnes aflägsna lide, om de icke vilja derifrån afstå, samt att endast i den händelse, de vidhålla deras begäran, tillsägelse till åhörarne må äga rum.
Utom dessa åsigter har Utskottet uppgjort dess bärhos bifogade förslag lill de bestämmelser, i afseende på offentligheten, hvilka komma att i Ridderskapets oell Adelns i66
Den 24 Februarii e. m.
Ordningsstadga för nästkommande
Riksmöte inflyta: och får Utskottet härvid endast tillägga, att då Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga kan af Ståndet ensamt ändras, så och i händelse erfarenheten skulle, antingen visa någon olägenhet af den föreslagne billettfördelningen, eller ock, med afseende å åhörarnes rätt att enär de sig lagligen förhålla, icke godtyckligt utvisas , förete missbruk af den åt LandtMarskalk eller trenne StåndsLedamöter öfverlemnade makt, lärer rättelse derutinnan kunna ulan svårighet och synnerlig tidsutdrägt i behörig ordning vinnas.
I fråga om det utrymme, sorn må kunna i Riddarhussalen för fremmande åhörare beredas, anser Utskottet för det närvarande icke någon annan plats än läktaren kunna i detta ändamål upplåtas; — ej eller någon förändring af bänkarne eller nybyggnad af gallerier böra komma i fråga.
Och hemställer således Utskottet, att RiddarhusDirectionen må erhålla uppdrag att, intill nästa Riksdag, ombesörja icke allenast att en serskild ingång till salen för åhörarne varder beredd, derigenom, att den i förstugan varande blinddörr upptages, och en provisionel trappa för uppgången dertill inrättas, utan ock att inuti Riddarhussalen en afskiljd uppgång till läktaren varder anbringad, dock så att utrymmet och beqvämligheten nere i salen derigenom icke inskränkes; hvarjemte bänkarne i läktaren böra inrättas med D e n ?4 F e b r u a r i i e. m. hänsigt alt lemna plats åt det möjligast största antal åhörare; för hvilket allt kostnaden torde böra bestridas af Capitationsfondens medel; och må det i öfrigt ankomma på RiddarhusDirectionen att lämpa verkställigheten af ofvanberörde föreskrifter efter möjligen förekommande ‘omständigheter.
Slutligen tillstyrker Utskottet, alt ett exemplar ej mindre af den utaf Kongl. Majit för åhörare vid RiksStåndens sammanträden till stadfästande lag (hvari jemväl, för ytterligare tydlighet torde böra bestämdt intagas de straffbestämmelser, sorn utsättas i de åberopade allmänna lagrummen,) än ock af Ridderskapets och Adelns, i afseende å offentlighetens införande, beslutade bestämmelser i Ordningsstadgan måga, lill åhörarnes efterrättelse, uppspikas vid ingången till läktaren.
Hvilket dock allt lill IlöglofL Ridderskapets oell Adelns egen ompröfning vördsamt öfverlemnas.
Stockholm dea 12 Januarii 1 83o.
På Högloft.
RiddarhusUtskottes vägnar A. G.
Gyldenstolpe. W. F. Dalma n.
Fö r s l a g till tillägg vid' Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga. § *•
Inträdesbilletterne för främmande åhörare vid Ridderskapets och Adelns öfver - i68 De n 24 Fehr tiar i i e. rti. läggningar förrlelas på det sätt, att 20 öfverlemnas till LandtMarskalkens disposition, och 5 till TidningsRedactionernes begagnande under hela Riksdagen, samt att det återstående antalet på utsatt tid och ställe utdelas till dem, som sig derom anmäla; dessa sistnämnde billetter blifva endast gällande för ett Plenum, § 2- LandtMarskalk, eller den hans ställe företräder, äger, när han så nödigt finner, att vägra främmande personers inträde, antingen för eli helt Plenum eller för en del deraf, äfvensom att under varande Plenum anbefalla närvarande fremmande personers aflägsnande, § 3, Om under varande Plenum 3:ne Ledamöter af Ståndet äska fremmande personers aflägsnande, och dessa Ledamöter, på tillfrågan af LandtMarskalken, icke vilja derifrån afstå, skall detta aflägsnande, utan hinder af en möjligen derom uppkommande discussion, ovilkorligen för sig gå. § 4.
Under varande Plenum åligger det de fremmande åhörarne att iakttaga tystnad och i allmänhet att ställa sig till efterrättelse hvad Ordföranden sjelf eller genom någon af -Riddarhusets tjenstemän anbefaller.
Allt Den 16 Februari i f. m. lfig uttryck af bifall eller klander, är på det strängaste förbudet.
Den häremot bryter varde genast utvisad.
Lades på bordet. Tlöglof!. Ridderskap.et och Adeln åtskiljdes kl. 10 0111 aftonen. fa (idem Protocolli O, J.
Fredagen den 26 Febr. iS3o. o Plenum kl, half till 10 Förmiddagen.
Upplästes till justering och godkändes följande från ExpedilionsUtskottet inkom ne förslag til!
Rikets Ständers underdåniga skrifvelse!’ till Kongl. Majit:
N:o 4°°- I anledning af Rikets Ständers Revisorers åren i8a5 och 1827 afgifna Berättelser om samma år verkställde granskningar af StatsVerkets förvaltning åren 1822 med 18 a5.
I anledning af verkställd Revision af KrigsfondsRedogörelsen från den 1 No v. 1822 till October månads slut år 1827.
N:o 402.
Rörande Cbarteringen af den förbindelse, som af Götha CanalBolag skall aflemnas och intecknas uti CanalVerket och dess ägande fastigheter.
Den 26 Februarii f. nr.
Angående ersättning till Majoren Friherre C. G. Koskull, för förlorade Löuingsförmoner..
N:o 4°4.
Angående försäljningen af de arne Krigsskeppen Tapperhelen och af Chapman.
Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, uppläste följande:
Då Ridderskapet och Adeln, i afseende på bortgifvandet af de inrättade NäringsStipendierne, för kort lid sedan heslutit, att, ”med undantag af gamla och nya främmande språk, kunskaper lill fika mått som LäroverksCommitéen nu föreslagit, eller som framdeles kunna erfordras för StudentExamens undergående, samt bevis öfver derå af lagdt och god k tind t prof vid något Universitet eller Gymnasium, böra varu vilkor för Sökandes antaglighet till Stipendiater, ” och man ej lärer rimligen af dem, som vilja egna sig åt Näringsyrket, kunna eller böra fordra en högre humanistisk bildning, än af dem, sam valt Embetsman na- eller Lärdomsyrket till mål försina bemödanden; samt då derjemte en stigande upplysning nu krafvel’ större förberedande kunskaper hos dera, hvilka ingå i någotdera af dessa arne sistnämnde yrken, än som fordom ansågs nödvändiga; får jag vördsamt föreslå, att irsta och ardra punkterne i det gällande Reglementet för dem sorn innehaf - Den 26 Februari i f. tu. va de lägre RiddarhusStipendierne måtte genom RiddarliusUtskottet sålunda ändras, alt de deri nu fastställde kunskapsprof bringas till full öfverensstämmelse med Ridderskapets och Adelns ofvanstående beslut i afseemle på kunskapsprof för NäringsStipendiaterne, dock med den förändring, alt det i detta beslut gjorde undantag för gamla och nya främmande språk uteslutes.
Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, anförde ytterligare skriftligen:
Ridderskapet och Adeln utsatte vid i8a3 års Riksdag ett
Premium af 5oo R:dr B:co, som skulle vid innevarande Riksdags början tilldelas den af Ridderskapels och Adelns medlemmar, som, efter anställdProfskrifning, visade sig äga den största erforderliga skicklighet i så kallad snällskrifning.
Detta premium har under Riksdagens lopp blifvit till lika belopp fördeldt emellan de a:ne sökande, hvilka vid profskrifningen visade sig äga lika och erforderlig grad af skicklighet.
Dessa 2:ne sökande, Ryttmästaren Silfverstolpe och Notarien Hjerta, hafva hvar för sig uppgjort ett system för denna snällskrifning, och gemensamt genom trycket satt Allmänheten i tillfälle att deraf taga kännedom, samt såmedelst, i hvad på dem ankommit, sökt bidraga till spridandet af denna i sanning nyttiga konst.
Utan att der - 173 Den 26 F e l> r u a r r i f. ra. före behöfva ingå i granskning af systemcrnes större eller mindre fullkomlighet, lärer således ingea kunna bestrida, alt ju nämnde Herrar för deras del, såväl i theoretiskt som praktiskt afseende, uppfyllt det ändamål som afsågs med utsättandet af ett premium.
Men deremot tror jag, att Ridderskapet och Adeln för dess del icke ännu gjort allt hvad Ridderskapet och Adeln bör göra, för att vidare sprida- och uppmuntra snällskrifningskonsten.
Jag tror nemligen, att om Ridderskapet och Adelil icke vidarebegagnar de framsteg denna konst på Ridderskapets och Adelns bekostnad redan gjort, eller visar sig icke sätta värde på dem dea ytterligare kan göra, eller, med ett ord, handlöst lemnar denna konst åt sitt öde, så komma de 5oo R:dr, som derpå användts, att i en framlid visa ingen frukt, och sådant var väl icke deras ändamål.
'Visserligen skulle detta primitiva, ändamål säkrast och fullkomligast vinnas genom ytterligare premier, men då Ridderskapets och Adelns tillgångar ieke för närvarande härtill lemna utväg, så återstår ej annat, än att på indirekt väg ernå detsamma, ehuru detta sätt naturligtvis blir mera osäkert.
Jag vågar derföre, och då numera grunderne för sjelfva konstens utöfning finnas uppgjorde samt Allmänheten meddelade, vördsamt föreslå: 1:0 att RiddarhusDirectionen ålägges, att vid antagandet af Cancellihetjeningen för nästkommande Riksmöte fästa synnerligt al - Den 26 F t b r « a r i i f. rrt.
173 seende derpå, huruvida Sökanderne äga kännedom i snällskrifningskönsten, samt alt, dA den erforderlige och ägande skickligheten ior öfrigt är lika, alltid gifva företrädet åt den person, som äger största skicklighet i denna konst, hvilket hör genom anställd profskrifning utrönas: 2:0 alt, när Första eller Andra RiddarhnsCantzlist-tjensten blifver ledig, RidclarhusDirectionen, vid dess hortgifvande, skall fästa ett dylikt afseende på Sökandernes ägande skicklighet i snabbskrifning, och 3:o att Directionen i Officiella tidningen hvarje år intill nästa Riksdag 3:ne gånger tillkännagifver, att, vid såväl den ordinarie, som extraordinarie, Cantzlibetjeningens tillsättande, synnerligt afseende göres på den grad af skicklighet sökanderne äga i snällskrifning, ehuru icke en sådan skicklighet stadgas såsom ovilkorligen nödvändig.
Jag har tills nu förgäfves väntat, att den Ledamot, som förleden Riksdag först bragte detta ämne å bane, skulle gifva en ytterligare utveckling deråt och söka att, för Ridderskapets och Adelns nytta, använda de frukter hans förslag redan alstrat: men då detta icke skett, har jag, nitälskande för saken, vågat, fastän i sista stund, framställa de medel jag dertill kunnat utfinna, och hoppas jag att Ridderskapet och Adeln skall, sedan de blifvit afRiddarhusUlskottet pröfvade, åt dem lemna sitt bifall.
Lades på bordet. >74 Den 26 Februari! f. m.
Föredrogs ånyo ExpeditionsUtskottets den 19 sistl.
Januarii under N:o 328 adiline, och den 20 i samma månad e. m. på hordet lagde Memorial, angående Utskottets under N:o2i6 meddeldte förslag till Rikets Ständers underdåniga skrifvelse, om beviljadt anslag för Undervisningsverken; i sammanhang hvarmed äfven upplästes Högvördige PresteStåndets ProtocollsUtdrag af den a5 i sistnämnde månad , innehållande att PresleStåndet, under förblifvande vid dess redan lemnade godkännande af ExpeditionsUtskottets berörde förslag, beslutat, alt, med gillande af den uti Utskottets ifrågavarande Memorial föreslagne Voteringsproposition, öfverlemna denna fråga, såsom hörande till Statsregleringen, till afgörande i Förstärkt StatsUiskott; uti hvilken remiss de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne att sig med PresteStåndet förena.
Som det af två Stånd beslutade tillägg uti den underdåniga skrifvelse!! angår sak, men icke ord, lärer väl Förstärkt Expeditionsutskott, som blott har att göra med ord, icke kunna komma i fråga.
Men som saken angår Statsregleringen, emedan tillåtelsen att använda ett anslag, som egentligen tillhör io:de Hufvudtiteln, äfven för andra titlar, verkar på denna reglering, så synes det rigtigaste vara, alt Ridderskapet och Adeln, med förkastande af ExpeditionsUtskoltets Memorial, bifölle PresteStåndets inbjudning.
Fe b r 11 a r i i f. m.
Herr CancelliRådet von Hartmansdorff må anse frågan, rörande redactionen af den underdåniga skrifvelsen, angå sak och icke form; men deraf Flir icke Ridderskapels och Adelns i ämnet redan fattade beslut mindre tydligt deruti, alt det gjorda tillägget endast är att betrakta såsom ett förtydligande af redactionen.
För att nu, med afseende på denna frågas serskildta beskaffenhet, en gång komma till ett slut, torde det vara nödvändigt att Ridderskapet och Adeln äfven tager kännedom om det satt, hvarpå Borgare- oell BondeStåuden beslutat i saken.
Dessa Stånd hafva, i stället att remittera frågan till Nämnd i StatsUtskottet, såsom PresteSlåndet, beslutat återremiss till sammansatta Stats- och EkonomiUtskotten, för att af dessa Utskott, som förut handlagt målet, erhålla nytt Utlåtande.
PresteStåndet är således ensamt om den åtgärd det vidtagit, och, i händelse Ridderskapet och Adeln nu skulle fatta enahanda beslut, som Borgareoch BondeStåuden, det vill säga, remittera frågan ånyo till Stats- och EkonomiUtskotten, med förständigande för Utskotten alt förklara, huruvida Utskottens mening med det för Undervisningsverken af Utskotten tillstyrkte, och af Rikets Ständer bifallne anslag varit, att det äfven skulle användas förTillämpningsskolornas fullkomnande, ulan afseende på den Hufvud litel, hvartill de höra, så blifver såväl Ridderskapet och Adeln, Den 5.6
Februari i f. m. som de öfrige RiksStånden sedermera i tillfälle att, i anledning af detta förnyade utlåtande från Utskotten, fatta ett definitivt Beslut; och frågan om sakens afgörande genom Nämnd torde då möjligen förfalla.
Att skicka ärendet till Förstärkt Statsutskott innebär, jemte det olagliga i formen, äfven den olägenheten, att då två Slånd stannat emot två, Riksdagen kan komma att slutas innan Utskottet hunnit jemka meningarne till slut, hvarigenom det ifrågavarande anslaget af 60,000 R:dr till Undervisningsverken väl blir synligt i Statsregleringen, men icke användbart till disposition, då Konungen icke erhållit någon skrifvelse, rörande sättet och vilkoren för användandet.
Jag tillstyrker derföre remiss af frågan till SLatsoch EkonomiUtskotten, på det dessa Utskott, såsom förut är sagdt, må förklara, om meningen med anslaget varit att det skulle disponeras utan afseende på någon viss Hufvudtitel.
De ifrån Vällofl.
BorgareStåndefc och Hedervärda BondeStåndet i ämnet ankomne ProtocollsUtdrag, det sednare af den aqsistlidne Januarii, och det förra af den 1 idelina månad, blefvo härefter uppläste; och inhämtades deraf, att båda dessa RiksStånd sammanstämmande beslutat, att, med ogillande af den åtgärd ExpeditionsUlskottets Memorial innefattar, öfverlemna frågan till Stats - Den aG Februari! f. ni. 177 Stats- samt Allmänna Besvärs- oell Ekonora iUtsk otte 11, hvilka densamma förut handlagt, för att, i anledning af RiksStåndens skiljaktiga beslut, vidtaga den behandling, som med Grundlagen öfverensstäramer.
Heir CederschjöldPehr
Att öfverlemna till Förstärkt Expeditionsutskott att genom votering afgöra hurudan redactionen af den underdåniga skrifvelsen skulle blifva, vore detsamma som att öfverlemna till nämnde Utskott att bestämma, om Rikets Ständers beslut skall i skrifvelsen intagas, eller icke.
Jag kan således ej annat än på det högsta protestera emot en sådan åtgärd; ty ExpeditionsUtskollet är egentligen endast ett slags machineri för beslutens hopfogande, och ingenting annat.
Om derföre något Utskott för denna frågas afgörande skulle förstärkas, vore det snarare det sammansatta Utskott, som förut behandlat målet.
Men då raan betraktar det förhållande, som här eger rum, nemligen att två Stånd stannat emot två i fråga om ett tillägg, ikring hvars bibehållande eller försvinnande skiljaktighelen hvälfver sig, så synes klart, att detta tillägg bör, enligt 75 § Riksdagsordningen, förfalla.
Cederström har sjelf vid ett annat tillfälle sinnrikt anmärkt, att en voteringsproposition, hvars ena del innehåller att den tvisliga .frågan skall förfalla, bevisar häst, att den kan förfalla, och att den följ03 II. 12 ,78 Den a6
Fe b r u ar i i f. m. aktligen mäste förfalla, då två Stånd slädnät emot två.
För min del tror jag, alt det måhända vore nyttigt, om det ifrågavarande tillägget beslutades; men jag anser den partiela nyttan böra vika för Grundlagens helgd, och tillstyrker, att Ridderskapet och Adeln förklarar sig anse frågan förfallen.
Den tilldragelse, som nu är föremål för öfverläggning, bevisar, huru lätt det är att insnärja sig i formfrågor.
Denna obetydliga fråga bar redan flere gånger förevarit, så väl i Stånden, som i sammansatta Stats-och Ekonomilltskotten, der den senast borttog en half förmiddag, och hvem vet, huru mångå discussioner öfver detta ämne ännu kunna återstå.
Hvad Friherre Gederströms förslag om förstärkt Expeditionsutskott beträffar, så anser jag en sådan anstalt alldeles Constitutionsvidrig.
ExpeditionsUtskottet, som endast händelsevis fått namn af Utskott, är, om icke ett machineri, såsom en värd talare nyss yttrat, åtminstone blott alt betrakta såsom Rikets Ständer Canzli, hvars befattning inskränker sig till att uppsätta expeditionerne i afgjorda mål och skrifva Riksdagsbeslutet.
Jag ber dessutom att få fästa uppmärksamheten på följderne af att lemna en vidsträcktare makt i ExpeditionsUtskottets händer; jag hemställer nemligen, om icke hvarje beslut af Rikets Ständer skulle, under namn af förtydligande, ganska Den 16 Februarii f. m. !79 la
It kunna förlöjligas eller omintetgöras, i händelse Expeditions-Utskottet skulle äga makt att vidtaga någon ändring i beslutet och, sedan RiksStånden deröfver stadnat i skiljaktiga meningar, få tillsatt en Nämnd, på hvars omdöme det skulle bero om Utskottet gjort rätt, eller icke.
I RegeringsForrnen finnes för öfrigt icke ExpeditionsUtskottet omtaladt, utan blott i Riksdagsordningen, så vitla jag icke missminner mig; och med säkerhet erinrar jag mig, att i den § af Grundlagen, der Rikets Ständers ETtskolt finnas uppräknade, förekommer icke ExpeditionsUtskottet, utan i en annan §, der det beter: att Rikets Ständer dessutom äga alt välja ett Expeditionsutskott för uppsättande af expeditioner och Riksdagsbeslutet.
Men detta Utskott hade lika val kunnat få namn af ett Rikets Ständers Canzli.
Då således Friherre Cederström, såsom Ordförande i ExpeditionsUtskottet, nu vill upphöja detta Utskott till lika rang och värdighet med de öfrige Utskotten, sorn äga att bereda alla mål till afgörande, och i vissa fall, sedan de blifvit förstärkte till Nämnd, jemväl äga att slutligen afgöra målen med Rikets Ständers rätt, måste jag bestrida detta försök å Friherrens sida, och afstyrka denna frågas öfverlemnande till förstärkt Expeditionsutskott.
Meningarne kunna för öfrigt varu delade, om man bör instämma med PresteStåndet, eller vidtaga 63 H. u * Den 2G Febr 11 ar i i f. m. samma ålgård, som Borgare- och BondeStånden.
För min del biträder jag PresteStåndets mening, och fruktar, att det undfallit de öfrige Stånden, som ånyo remitterat frågan till Stats- och EkonomiUtskotten, att dessa Utskott redan utagerat saken, så vidt den tillhört deras Grundlagsenliga behandling.
Ty här förefinnes obestridligen ett Bikets Ständes beslut, och fråga kan således icke uppstå om någon ytterligare pröfning af Utskotten i sjelfva saken, utan frågan är endast att pröfva, huruvida ExpeditionsUtskottets förslag till skrifvelse är i öfverensstämmelse med Rikets Ständers redan fattade beslut, eller icke.
Alt nu invefva de Utskott, som förut handlagt frågan, i en sak, hvilken icke mera tillkommer dem, anser jag pä grund häraf olämpligt och obehörigt.
Friherre Cederström har i dag, likasom vid flere föregående tillfällen, sökt visa, att frågan icke angår sak, utan ord; men jag tror mig äga så mycket större skäl att bestrida denna sats, sorn jag är öfvertvgad, att Friherre Cederström icke så enträget skulle hafva vidhållit sin mening, om frågan endast angick ord.
Då frågan verkligen handlar om sak, och då det måste medgifvas, att ett förtydligande här beliöfves, finnes ingen annan utväg, än att låta frågan, såsom tillhörande Statsregleringen, afgöras genom förstärkt Statsutskott; ty en fråga, hvarpå beror, huruvida en StatsSecrclerare skall kunna föreslå och Stats - Den 26 Februari i f. m.
Rådet tillstyrka ett för den nuvarande io:de lin fv ud ti tel 11 gifvit anslags användande jemväl för föremål, sorn finnas upptagne på andra Hufvudtitlar, tillhör onekligen Statsreglering-en, och det vore i sanning besynnerligt, om Stats- och EkonomiUtskotten skulle kunna afgöra en dylik Statsregleringsfråga.
Jag instämmer på dessa skäl med PresteStåndet, och anhåller om proposition på bifall till dess beslut* Friherre Cederström:
Här har blifvit yttradt, att ExpeditionsUtskottet egentligen ej är annat än ett machineri för beslutens afskrifvande.
I händelse de Betänkande!!, som från de öfriga Utskotten afgifvas, innehöllo förslag till de underdåniga skrifvelser, som skola till Kongl. Maj:t affärdas, så hade den värde ledamoten rätt; men då det tillhör ExpeditionsUtskottet att uppfatta och expediera hvarje mål, icke i de ordalag, som i de öfriga Utskottens Betänkanden förekomma, utan efter jemförelse mellan Utskottens förslag och RiksStåndens beslut, samt med den förändrade redaction, som deraf kan blifva en följd, så måste det erkännas, att sedan Grundlagen bestämt Utskottens antal, och stadgat, att ett Expeditionsutskott jemväl skall finnas, detta Utskott hvarken kan betraktas såsom blott en renskrifningsanstalt eller ett Canzli, utan såsom en sammansättning af Rikets Ständer sjelfve, för att tillse, det Rikets Ständers 182 Den 26 F e b r u a r i i f. nu beslut blifva rätt uppfattade och meningen deraf riktigt, uttryckt.
Härvid kan det hända, att detta Utskott, liksom andra, någon gång misstager sig om termerne i beslutet, och att expeditionen således icke blifver så tydlig, som den bordt, för att uttrycka Rikets Ständers tanka; och sådant har förhållandet äfven varit här.
Inom Ridderskapet och Adeln gjordes, då expeditionen första gången ankom, den anmärkning, att meningen af beslutet icke var riktigt uttryckt, och Ståndet återremitterade, på grund deraf, förslaget till skrifvelse, samt beslöt, sedan Utskottet föklarat sig, ett förtydligande af det uppfattade beslutet, hvari BondeStåndet jemväl instämt.