Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 90, ang:de ordnande af medicinal-undervisningen i riket; N:o 117, i anledn. af erhållen äterremiss å Utsk:s betänk.
N:o 96, om förändrad reglering af presterskapets löningssätt; N:o 118, i anledn. af erhållne återremisser af betänk.
N:o 97, ang:de gjorde anmärkntr vid handels- samt fabriks- och handt verks-ordmne af d. 22 Dec. 1846; N:o 119, i anledn. af väckt fråga om augments-räntornes jemnare fördelning; N:o 120, i anledn. af vackt fråga om utfärdandet af ny inslruclion för kronofogdar, länsmän och fjerdingsman; N:o 121, i anledn. af väckte motioner om jernvägs-anläggningar i riket; samt N:o 122, ang:de minskning i Utsk:s cansli-personal. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 12 på natten.
Onsdagen den 2 Augusti 1848.
Justerades pleni-prot. för d. 1 sistlidne Juli e. m.
Ad. val af 14 ordinarie ledamöter och 6 suppleanter i förstärkt Coust.Utsk.; och befunnos, vid valförrättningens slut hafva blifvit utsedde till Ordinarie ledamöter : N:o 35.
Gr. Gyldenstolpe, Adolf Fredrik Nils ... 42 röster. ■— 68.
„ Creutz, fullm.
Hr Ulfsparre, Georg . . 42 „ Den 2 Augusti. 57 N:o 3.
Gyldenslolpe, Anlon Gabriel 42 röster. — 373.
,, Sköldebrand, Knut 42 99 — 279.
Gr. Gyldenstolpe, Ulrik 42 99 — 478. ,, Printzensköld, Carl 42 99 — 746.
,, Reiher, fullm.
Åkerhjelm, Fritz . 42 99 — 1257.
„ Eding, fullm. Gr. von Rosen, Gustaf Fredrik 42 99 — 1481.
,, König, Carl Fredrik 42 99 — 1519.
,, von Döbeln, Ernst Georg 42 99 — 1612.
„ Grundelstjerna, Axel Wilhelm . . . 42 99 — 1861. „ von Hartmansdorff, August ....
42 99 — 1939.
Silfverstolpe, David Ludvig ....
42 99 — 2307. ,, af Tuneld, Carl Erik 42 99 samt lill Suppleanter: N:o 394.
Nordensköld, fullm.
Gr. Sparre Erik 42 röster* — 15.
Hr Ribbing, Guslaf 42 99 — 279.
Ce- derström, Claes Rudolf 42 99 — 1398.
Hr af Sillén, Lars Gabriel 42 99 — 2080.
Adelsvärd, Erik Seth 41 99 — 189.
Funk, Fredrik Alexander .... 41 99 Varande genom lottning mellan dem, som lått lika röster, bestämdt, såväl hvilka borde blifva ordinarie ledamöter, som den ordning, i hvilken suppleanterna borde inträda.
Hr Bildt, Didrik Gillis, hade låtit inlemna ett sålydande mern.:
Då jag, till följd af enskilda angelägenheters bevakande, ej kan till riksdagen återkomma inom den tid Hr Grin o. Landtm, mig beviljat ledighet från StatsUtsk., så får jag härmed afsäga mig ledamotsplatsen i nämnde Ulsk.; anhållandes derjemte vördsammast, att vara vid min riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr o. Landtm., med tillkännagifvande att Hr Ridderborg, Jakob Fredr.
Georg, erhållit 3:ne veckors ledighet från sina befattningar såsom ledamot af Stats- och Bevilln.Utskm, anmodade Hrr Electorer, alt utse en ledamot i StatsUtsk. efter Hr Bildt, samt en ledamot att i Stats- och en ledamot att i Bevilln.Utsk. inträda under Hr Ridderborgs tjenstledighet.
N:o242, i anledn. af dels K.
M:s nåd. propos., ang:de beskattningsväsendets samt uppbörds- och redogörelseverkets förenkling, dels enskilda i samma ämnen väckte motioner.
Då vid början af detta 58 Den 2 Augusti. betänkrs föredragning öfverenskommelse blifvit gjord, att för det numera inträffade fall ali 3:dje och 20:de punkterna skulle blifva återremitterade, äfven de öfriga punkterna skulle till Utsk. återförvisas, såvida ej vid någon serskild punkts föredragning något annat yrkande framställdes, som kunde blifva föremål för R. o. Ad:s beslut; så tager jag mig friheten hemställa, om ej till tidens vinnande det vore lämpligt, att vid den nu blifvande föredragningen blott nummern uppnämndes på hvarje punkt, och alt punkterna ej upplästes i annat fall, än då vid uppnämnandet af punktens nummer någon ledamot anmäler sig för att deremot göra anmärkmr.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle alt såsom Hr Sandströmer föreslagit, vid föredragningen af den återstående delen af StatsUtk:s ifrågavarzde utlåt, punkterne endast uppnämndes och icke upplästes i annat fall än då någon ledamot dervid anmälde sig för alt framställa anmärkn:r.
Härefter framställdes till pröfning: 4 punkten.
Denna punkt lemnades utan anmärkn. 5 punkten.
Denna punkt är visserligen obetydlig; men jag anser mig dock böra begagna tillfället att en gång för alla anmärka, att derest förvandlingen af persedlarne till penningar kommer att efter hvad jag befarar förminska kronans inkomster, så blifver följden den här liksom i hvarje fall då sådan förvandling äger rum, att en dylik förringelse dermed följer.
Det är ej alldeles så obetydligt eller likgiltigt, om med presternas s. k. utlagor skulle komma att regleras så, som komilerade föreslagit och Utsk. tillstyrkt; ty om man går igenom denna förvandling för hela Svea land, skall man finna att det hlefve en högst oproportionerlig förvandling.
Jag för min del protesterar deremot och hoppas att den ej går i verkställighet, då presternas utskylder, hvilka ej äro så obetydliga till siffran, ej äro af beskaffenhet att kunna förändras i deras hand, som dem för det nårvar:de utgöra, så framt ej ömsesidig öfverenskommelse träffas.
Jag tillstyrker äterremiss af denna punkt. 6 punkten.
Uti förevande punkt har Utsk. föreslagit, att någon allmän förändring med grundräntorna i St.
Kopparbergs län ej kan för närvar:de ifrågakomma.
Det visar således att Utsk. ansett sig ej kunna genomföra i sin helhet, den förändring, som det vid denna riksdag till R.
Ständerna hafva ock redan vid innevande riksdag yttrat sig ang:de rän - Den 2 Augusti. 59 torna i St.
Kopparbergs län då de på förband nästan afgjort, att ingen sådan förändring der skulle äga rum.
I anledn. af denna anmärkn., som vid denna punkt blifvit gjord, ber jag att få fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet derpå, att orsaken, hvarföre ingen förändring i räntorna för St.
Kopparbergs län nu blifvit föreslagen, är hufvudsakligen den, att räntorna derstädes lill största delen utgå i kol, hvilka disponeras af Fahlu Kopparverk; och då R.
St. ej velat medgifva att denna kolleverans skulle upphöra, så utgör detta ett undantags-förhållande, som icke på något sätt inverkar på den ifrågaställde allmänna förändringens verkställande der dylika hinder ej mola.
Således strider ingalunda framställningen i denna punkt emot de principer, hvarpå betänk, sig grundar.
Förutom det skäl, som Hr Sandströmer nu anfört och som eger sin fullkomliga riktighet, finnes äfven ett annat lika vigtigt, af beskaffenhet att äfven för framtiden göra det omöjligt att göra en dylik förändring i St.
Kopparbergs län, och det är, att grundräntorna der förändrar fördelning hvart 15:de år inom socknarne ; hvarföre naturligtvis någon förenkling der ej kan ega rum.
Detta län står i detta hänseende isoleradt och utan motsvarighet i hela det öfriga Sverige.
Endast i roleringsväg har det någon likhet med Gefleborgs län. 7:de punkten.
Hr Frin Izensköld:
Vid en flygtig genomläsning af denna punkt synes visserligen det af komiterade framställda förslag innefatta både billighet och rättvisa: men går man något närmare in i saken, linner man lätt huruledes under förslaget ligger den, ej tydligt uttalade, men dock ganska synbara, afsigten att börja med öfverflyttningen af kronans ordinarie räntor på den allmänna bevillningen, för att sedan fullfölja samma bana, och att sålunda göra konungamakten allt mera beroende af representationens välbehag eller njugghet.
Den ifrågavar:de kungsgårdshjelpen är en ordinarie ränta, som R.
St. hvarken kunna ensamme öka eller ensamme minska, utan som skall ovilkorligen utgå efter grunder som i författningen äro bestämda.
Om man nu borttoge denna ränta med vilkor, alt den derför förut åtnjutna lindringen i den allmänna bevillningen upphörde, så har man ju också i verkligheten öfverflyttat denna skatt på den allmänna bevillningen; hvarefter det beror på R.
St. ensamt, att genom bevillningens förminskande hela räntebeloppet rent af borttaga och eftergifva.
— En sådan åtgärd kan jag ej gilla, och ej heller med tystnad förbigå eli försök att genomdrifva densamma.
Jag anser det vara af aldra största vigt, att konungamakten, så vidt möjligt är, upprätthålles så, alt den ej blir beroende af möjligen partiyrande Ständer.
Må man derföre genast i början motsätta sig försök i en dylik riktning städse ihågkommande latinarens bepröfvade ordspråk: ”principiis obsta, serius medicina paratur.” 00 Den 2 Augusti.
Jag protesterar emot detta förslag, och yrkar derföre att denna punkt mätte afslås då den framdeles återkommer till Ståndets pröfning.
Det må vara den siste värde talaren förbehållet, alt i detta förslag se ett försök att vilja undergräfva de ordinarie skatterna och öfverflytta dem på bevillningen.
Jag tror deremot, att man i förslaget hvarken behöfver söka, ej heller skall finna, något sådant.
Jag begagnar härvid tillfället för alt i afseende å den fråga, hvarvid man sagt att komilerade velat afskaffa ordinarie räntorna, erinra att komiterade, tvertom, uttryckligen afstyrkl all åtgärd syftande på att förminska den ordinarie räntan, och att de endast sagt, alt, om man ansåge sig böra bereda någon nedsättning uti den tyngst onererade jordens bördor, hvarom emedlertid komiterade icke gjort någon framställning, så vore det lämpligare att minska eller borttaga vissa servituter som, utom grundräntan, åtfölja vissa jordegendomar.
— Hvad nu särskildt den nu förevar:de punkten angår, så återkommer jag till hvad jag nyss sade, eller att motivet derför ligger ganska öppet att finna, utan att man behöfver att, såsom den siste värde talaren gjordt, söka det annorstädes, och detta motiv är att, då Staten ålagt ifrågavaride hemman ett onus utöfver deras ordinarie skaller och derföre ansett sig böra befria dem ifrån andra utskylder, så hafva komiterade trott det vara vida lämpligare att borttaga delta särskilda onus och i stället låta de, med afseende derå nedsatte utskylderne, utgå oafkortade.
Att detta skall leda till förenkling är obestridligt; och att Konungamakten skulle förlora något derpå, att 1465 r:dr 13 sk. 7 rist. öfver flyttas lill bevillningen, det betviflar jag högeligen.
Om komiterade hade föreslagit att utbyta ifrågavartde utskyld emot någon annan, som egde grundskaltsnatur, och som således varit oberoende af R.
Sus beslut vid hvarje riksdag, skulle jag gerna deruti hafva instämt; men då icke så sig förhåller, utan man vill bortskänka en ordinarie ränta, hvaröfver R.
St. ensamt ej ega rätt att disponera, för att bereda ersättning genom sådana utskylder, som R.
St. hafva uteslutande rätt att bestämma; så har man, om också ej mycket, likväl i den mån som summan utgör en del af Statens ordinarie inkomster, minskat Konungamaktens rätt, att öfver dessa inkomster disponera, öfverlåtit rättigheten i detta fall åt R.
Det är denna method, alt så småningom minska Konungamaktens trygghet och dess förmåga att upprätthålla sin sjelfständighet, som jag för min del, i hvilket fall som belst, skall söka att bestrida och efter yttersta krafter motarbeta; hvarföre jag anser den nu föredragne punkten böra afslås.
Denna punkt förekommer något mörk.
Törhända är det mitt fel allena.
Först säges här, såsom orden lyda: ”Att den del af räntan, som på lön är anslagen, icke kom - Den 2 Augusti. 61 mur att upphöra förr än efter nuvande landsh:ns afgång från beställningen, så framt han ej skulle vilja, emot ersättning efte den grund, som för indelta löners godtgörande, i händelse af deras indragning, här efteråt omförmäles, räntan frånträda.”
Det är således fråga om förminskning i landslnns indelta lön.
Denna är en af de omständigheter, som erinrar derom att kammar-colhm hade bordt höras, och likväl har det ej skett.
Här förekomma dessutom åtskilliga andra löningsfrågor.
Det heter nemi.: ”Af den utredning, som komiterade medelat i denna fråga (sid. 62 och 63) inhemtas, att värdet af denna ränta, sådan den i 1844 års specialräkning finnes upptagen, beräknats till 1,465 r:dr 13 sk. 7 list., hvaraf äro enl. stat anslagna till landsh. och för embelsrummens eldande 462 lass ved, upptagna efter markegångspris till 635 r:dr 24 sk. 2 r:st.; att till byggnaders vidmakthållande å landsh.bostället 461 r:dr 18 sk. 5 r:st. blifvit till ränteriet levererade för att i särskild räkning intagas;” (dermed skulle väl således frågan om landshins andel vara slut; men derefter säges vidare:) ”att genom indragna fjerdingsmanslöner vore för kronan behållna 1 stock och 1^ lass ved, beräknade lil1 3 r:dr 27 sk., samt att å till frälse köpta och bytta hemman, sådana hemman, som disponeras lill boställen, äfvensom för nämnde- och fjerdingsmans, gästgifveri- och färjekarls friheter afkortäs återstoden med ett värde af 364 r:dr 40 sk.”
Dessa medel beträffa således äfven boställen, men man vet ej hvilka, som äro i fråga.
Här talas äfven om nämnde- och fjerdingsmans m. m. friheter.
Om de nu skola rubbas eller icke, kan jag af ordalagen ej inse.
Om det går andra likaså, finner man åtminstone huru otillfredsställande behandlingen af detta ämne är, och huru svårt det måste vara för R.
St. att under sådana förhållanden fatta sitt beslut derom.
Med anledn. af den siste värde talarens anmärkn. ber jag att få erinra derom, att, i afseende å den del af räntan som är landshm anslagen, förklarar redan K. brefvet af d. 24 Febr. 1837, att den skall vid nuvande iunehafvares afgång indragas; och att således ingens rätt är förnärmad, utan tvertom ganska noga iakttagen, genom det nu framställda förslaget.
Hvad beträffar de öfriga s. k. friheterna så är det ju klart, att dessa friheter aldrig säkrare kunna få tillgodonjntas än om räntan borttages. 8:de punkten.
Afven i denna punkt hafva komiterade visat den frikostighet, hvarmed de vilja bereda fördelar åt vissa skattdragande medborgare på andras bekostnad.
Summan är visserligen icke stor, men den utgör dock en tillgång i statsverkets inkomster; och vi hafva vid denna riksdag sett, huruledes begärda summor af icke mycket större belopp än den ifrågavande blifvit förklarade ej kuuna beviljas, derföre att statsverkets knap - 62 Den 2 Augusti. pa tillgångar sådant icke medgifvit.
Komiterade hafva ej kunnat bestrida, utan tvertom i deras betänk, erkänt, att denna afgift utgör en skatt, som ovilkorligen mäste af uppgifne fögderier utgöras, och de hafva icke något annat skäl för den tillstyrkta eftergiften, än blott det alt sådant skulle leda till förenkling af räkenskaperna.
Och emedan afgiften vore af beskaffenhet att innefatta ett undantag från det sätt för beskattningen, som i allmänhet inom länet vore gällande.
Men jag frågar: då ett sådant onus af ålder finnes för dessa hemman, med hvad rätt vill man då borttaga det?
Det skulle visserligen öka hemmanens värde, men det skulle ock, genom den deraf uppkommande förminskningen i Statens inkomster, föranleda till bristens fyllande genom förhöjd bevillning; och utskylden komme då att, drabba andra skattdragande, som ej äro pligtige att densamma vidkännas.
Jag yrkar äterremiss, och anser alt SlatsUtsk. hade närmare bordt sig betänka, innan det visat sin frikostighet genom att, på sätt nu skett, tillstyrka eftergifter i Statens lagligen fastställda inkomster.
I förra punkten, hade den ifrågaställa eftergiften åtminstone det skälet för sig, att de skatlskyldige, i st. f. utskylden, åtnjöto lindring i bevillningen.
I det hänseendet, hyser jag, lika med Hr Printzensköld, betänklighet vid ordinarie räntors utbyte mot bevillning.
I denna punkt åter, der ingen lindring deri skulle ske, hafva följaktligen komiterade och Otsk. föreslagit en ren skattenedsättning.
De, som äga hemmanen, hafva naturligtvis antingen ärft eller förvar ft dem under beräkning att utgöra den skatt, som dem åligger; och de hafva således ingen förhoppning ens om nedsättning deri.
Emedlertid tillstyrkes efterskånkning af alltsammans.
Det är icke mycket; men hvem skall i stället utgöra denna skatt?
Den faller naturligtvis, såsom
Hr Printzensköld redan anmärkt, på allmänna bevillningen eller på andre, som icke äro skyldiga att betala för de förra skattegifvarne.
Komiterade och Utsk. hafva icke velat, i detta hänseende belasta allm. bevillningen utan föreslagit, alt boslällsinnehafvaren skulle blifva utan ersättning.
Hans lön skulle förminskas eller rättare detta boställe, som förut ej underhållits af militiaeboställs-kassan, skulle komma att med sitt underhåll hädanefter betunga henne, som redan är så klen att hon ej kan fullgöra sina förra skyldigheter.
D. v. s. man befriar från skatt den, som kan och bör betala henne, och lägger den på en annan som ej kan utgöra henne eller hittills varit skyldig dertill.
Då den siste värde talaren, i likhet med den sorn näst före honom yttrade sig, ansett olämpligt att göra en så beskaffad eftergift, som den, hvilken komiterade och Utsk. i denna puukt föreslagit; ber jag att fä fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet deruppå, att ifrågavar:de servitut lämpligast synes vara att jemföra med dagsverksskyldigheten vid kungsgårdar.
Det torde icke vara R. o. Ad. obekant, att redan 1810, i anledn. af I Oen 2 Augusti.
63 då väckt fråga om upphäfvande af så beskaffad dagsverksskyldighet till kungsgårdar, som utgöres utöfver hemmanens ordinarie räntor, beslöto U.
St. att hemmanen skulle derifrån befrias.
Sedermera hafva äfven i en mängd särskilda fall, eftergifter blifvit gjorda af dagsverksskyldigheter, vida betydligare än den nu omtvistade tjenstbarheten.
Dä synas mig komiterade och Utsk. ej hafva saknat skäl att göra ifrågavartde framställning.
Visserligen kan det ega sin riktighet, som Hr Sandströmer uppgifvit, att vid åtskilliga tillfällen dagsverksskyldiga hemman blifvit från detta sitt åliggande befriade; rilen jag skulle dock tro, att värdet af dessa dagsverken ej blifvit eftergifvet, utan alt denna dagsverksskyldighet förklarats böra på annat sätt K.
M. och kronan eller boslållsinnehafvaren godtgöras.
Sådant vill jag också påminna mig hafva varit förhållandet, ty den tid, då beslut i dylika frågor emanerade, var man särdeles noga derom, att Staten skulle, å sin sida, bibehålla sin rätt under det att man, så vidt möjligt var, sökte lätta den skattskyld iges tunga.
I de åberopade besluten tror jag således ej finnas något skäl, giltigt nog alt tjena till stöd för det förslag, som komiterade framställt och StatsUtsk. biträd!; hvarföre jag förblifver vid min förut yttrade mening, att afskaffandet af denna utskyld är en eftergift på andra skattdragande medborgares bekostnad.
Jag är i tillfälle alt meddela den bestämda upplysning, att förhållandet är alldeles motsatt mot hvad den siste värde talaren uppgifvit, då jag sjelf erfarit en mängd särskilda fall, der extra dagsverksskyldighet blifvit upphäfd, utan åläggande af någon slags ersättning af de dagsverksskyldige.
Jag år väl, såsom oförberedd, ej nu i tillfälle att bestyrka min uppgift; men hvad jag bestämdt minnes är att sedan extra dagsverksskyldighet till Marieholms kungsgård blifvit upphäfd, R.
St. vid någon af de föreg:de riksdagarne beviljat ett statsanslag, hvars belopp jag ej minnes, men tror utgöra 7 ä 800 r:dr, såsom ersättning för den dagsverksskyldighet, hvaraf nämnda kungsgård sålunda gått i mistning.
Om också det är förhållandet, att, under någon föreg:de tid, en sådan eftergift skett utan åläggande af annan deremot svarande skyldighet; så är likväl ej, såsom Hr Sandströmer påstår, den afgift, som uti förevar:de punkt omförmäles, på något sätt jemförlig med den dagsverksskyldighet, som åligger åtskilliga hemmansegare att till kungsgårdar och boställen utgöra; ty här står uttryckligen att denna afgift utgöres ”till underhäll af byggnaderna vid Näs kungsgård.”
Visserligen äro dagsverken ett ibland de medel, som mäste begagnas, för att kunna fullgöra denna underhållsskyldighet, men del synes tydligen af de åberopade ordalagen, likasom utaf sjelfva titeln:
Näs kungsgårdsreparations-medel, att med afgiften afses bekostandet af allt hvad som till byggnadernas underhåll hörer, hvarunder måste begripas 64 Den 2 Augusti. icke blott dagsverken vid reparationernes verkställande utan äfven de till dessa reparationer nödiga materialier, samt aflöning åt handtverkare na. m., och det så mycket heldre, som, enl. komiterades egen uppgift, i händelse medlen ej förslå till sitt ändamål, allmogen då är pligtig alt fylla det bristande.
I enlighet med Konungens och R.
St:s sammanstämmande beslut, förordnades genom 1815 års författning, att alla sådana dagsverken, som utgjordes af heraman belägna på öfver en mils afstånd från bostället eller kungsgården, skulle få med kontanta penningar lösas ifrån och med den dag, då en ny innehafvare tillträdt bostället; i följd hvaraf nu redan alla sådana dagsverken blifvit årligen med kontanta penningar löste, dock så att lösen bibehållits vid det boställe, dit de förut varit anslagna, men nu betalas efter markegång.
De dagsverken, som utgöras af hemman belägna inom milen, uttagas dock ännu som förut in natura.
— Af komiterades betänk, eller af Utsk:s tillstyrkande i denna punkt bar det ej varit mig möjligt att utreda, huruvida de ifrågavartde dagsverkena, som i denna punkt omnämnas, äro belägna utöfver en mil från kungsgården.
Dock, om så vore, hade de säkerligen långt för detta blifvit lösta, emedan denna kungsgård har sedan 1815 flere gånger ombytt innehafvare, och de bade då nu utgjorts lill bostället i kontant efter markegång.
Det finnes verkligen andra slags dagsverken, såsom hjelpedagsverken, hvilka blifvit bibehållna vid kungsgårdar; emot ersättning i kontant eller med spannemål; men af denna art, äro ej de ifrågavar:de.
Jag tillstyrker att denna punkt måtte af R. o. Ad. varda afstyrkt.
Den anmärkn., sora den siste värde talaren gjort afser helt andra förhållanden, än som här äro i fråga.
Betänk, upplyser att saken ej rörer dagsverksskyldighet, utan ett åliggande för vissa hemman alt underhålla bostället; och mitt yttrande innehöll, att jag ansåg denna servitut vara närmast att jemföras med dagsverksskyldighet.
Att, såsom jag redan erinrat, denna afgift alldeles ej är jemförlig med den dagsverks-skyldighet, som vissa hemman hafva till kungsgårdar och boställen, det hafva komiterade sjelfve i sitt betänk, bevisat.
Komiterade säga nemi. sid. 64. ”Derjemte” (utom denna afgift) ”lärer ifrågavar:de allmoge hafva åliggande att till nämnde kungsgård utgöra åtskilliga tjenstbarheter.
” Till tjenstbarheter räknar man vanligen dagsverken.
Således är det tydligt att, om dagsverken af dessa hemman till kungsgården utgöras, så räknas de till de af komiterade omförmälda ”tjenstbarheterna”, och alldeles icke till de här omnämnda reparationsmedlen.
Komiterade hafva dessutom i deras betänk, upplyst, att år 1844 allmogen betalde 41 r:dr 24 sk. till en s. k. ”ombudsman” för det han haft bestyret med reparationernes verkställande, hvilken omständighet jemväl tydligen bevisar, alt, i fall några - Den 2 Augusti. 65 gra dagsverken lill byggnaden finnas anslagne, desse ej ensame innefattas uti ifrågavar:de afgift, utan att deruti äfven inbegripa alla öfriga kostnader, sorn för reparationernes verkställande erfordras. 9 punkten.
Här är fråga om räntedagsverken.
Hr von Troil liar i sin reservation anmärkt, hurusom Utsk. bade bordt ibland ränlorne bibehålla dagsverken såsom en af de tjenligaste räntetitlar.
Afven jag tror, att ingen ränta snarare borde bibehållas än dagsverken, just för deras oföränderligliels skull.
Möjligen loide Frih.
Cederström, med sin långa erfarenhet, kunna upplysa, om ej dagsverken, mera än någon annan ränta bibehålla sig vid jemna pris.
Jag kan således ej annat än på det högsta afstyrka förvandlingen af denna ränta.
Hvad Hr von Hartmansdorff anfört är fullkomligt öfverensstämmande med förhållandet.
Det är gifvet att dagsverkspriserna ej fluktuera annorledes, än då kulturen så stigit, att den kan bära högre dagsverkspriser och ändå jordbrukaren vara belåten med jordbrukets afkastning.
Det är tillika sant, att dessa räntor i markegångslaxorna så obetydligt fluktuera, alt del vanligen ej är större skillnad än eli eller par runstycken eller skilling emellan dem, och att nästan alldeles ingen skillnad eger rum på längre lid.
Det finnes sålunda intet skål, att här bestämma denna ränta att ständigt utgå lill enahanda penningebelopp; enär det visat sig att dagsverkspriserna äro ganska litet flukterande, men ändock äro i fullkomligt beroende af kulturen.
Jag tillstyrker alltså återremiss af denna punkt.
Förhåller det sig i allmänhet så, som Hr von Hartmansdorff, och nu sednast Frih.