Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevillnings-Tulltariffen bör innehålla bestämda afgifter för alla varors obehindrade in- och utförsel samt Tullbevillningen derefter utgå och redovisas, med iakttagande af den genom 60 och 89 paragrapherne Regerings-Formen Konungen tillagde höga ratt, att till befrämjande af allmänt väl, genom offentligen kungjorde författningar, på längre eller kortare tid, i afseende pä ofvan omförmälte in- och utförsel samt
Tullens bestämmande å spannemål annorlunda i nåder förordna.
Till Högloflige Ridderskapets och Adelns egen upplysta pröfning öfverleinnar jag 19® B,n n sét/giiäti f. m. valet emellan dessa båda förslag, och vågar för mili del tro, alt mitt skall närmast stå tillsammans med helheten i det Tull - bevillningssystein Utskottet, för Rikets Högloflige Ständer framlagt.
. * Vid detta tillfälle torde det tillåtas mig att fästa Högloflige Ridderskapets oell Adelns uppmärksamhet på de grunder, som så till sägandes varit stödjepunkterne för Utskottets arbete, grunder af frihet och ordning, hvilka den närvarande tiden askar, i stället för det i en äldre tid antagne, saint ännu i vissa länder qvarhållne system alt, genom inskränkning och tvång, befordra handeln och vissa handaslöjder, på det att desse synnerligen hägnade anstalter skulle i sin nion genom en förment befordran af Statens välmåga, vedergälla den omvårdnad, de på öfriga näringsgrenars bekostnad åtnjutit.
Det prohibitiv.? systemet har blifvit ansedt såsom hufvudsakligast skyddande Manufacturerne, hvilka under åberopande af gammal häfd, framställas såsom de sanna och ovanskeliga medlen till ett Rikes välmåga.
Främmande länder omförmäles hafva derigenom blifvit försatte i ett blomstrande tillstånd, och om man någon gång nödsakats vidgå, att Staten verkeligen genom dessa inrättningar förlorat, uppgifvas en växande folkmängd och idoghet såsom ersättning derföre.
Afven Statens mistning genom förlorade Tull-intrader har man ansett återgäldad genom de vid Fabrikerne anställde personers Krono - Den 14 -/fagusti ft mt utlagor och (let
Jordbrukaren beredda tillfälle att få afyttra af honom producerade lifsmedel och råämnen för näringarne, troddes vara tillräckligt att hålla honom skadeslös för tvånget, att till uppstegrade pris inköpa hvarjehanda nödvandighets-artiklar, äfvensom den egentliga friheten i handel och slöjder anmärktes vara uppnådd genom den en och hvar förunnade rättighet att oförhindrad anlägga Manufactur-inrättningar, alla ämnade att saminaraverka till det stora syftemålet, eller möjligheten att i fredstider insamla främmande skatter och i krigstider bestå för sig sjelf, utan farhåga, att vid handelns hämmade lopp, få vidkännas följderne af flerfaldig oumbärliga, men då icke tiiliredsställbara behof.
Men icke blott slöjderne, äfven Jordbruket har man ansett vara af biträde från Tullinrätt- J ningen, för att skydda emot främmande täflan, och vinna ehuru modernäring, ytterligare säkerhet och bestånd.
För Bergs-handteringens skull hafva rå ämnen blifvit till utförsel, och gröfre metaller till införsel förbjudne, hvaremot till Handtverkeriernes förkofran färdige arbeten blifvit vägrade inträde, men råämnens införsel uppmuntrad; äfvensom man låtit sig vårda om handeln och sjöfarten genom en förhöjd tull å varor, inskeppade genom främmande fartyg och nekat dylika att hit inbringa andra, än deras eget lands producter.
Emedlertid förena sig både billighet och erfarenhet, att bestrida nyttan af dessa tvångs-j 192 Den M Augusti f, m. % anstalter, hvilka inga straff, äfven de strängaste, förmått upprätthålla; hvartill skälet torde böra sökas, ej allenast i den vinst lagbrott i detta fall medföra, utan jemväl i den inre känslan, som ej vördar andra bud, än dem förnuftet och det allmänna begreppet om rått och samfunds-förbindelser förestafva.
I stället för en åsyftad nytta hafva således dessa vilkorliga stadganden medfört en afgjord skada, då de skyddat särskilde personers inkråktnings-försök på allmänhetens bekostnad, ofta tillskapat ett artificielt behof och förändrat den naturliga måttstocken för varit-priset, då det icke bestämdes af köparens behof och en fri concurrence, utan af säljarens efter eget godtfinnande lämpade tillgångar.
Genom införsel-förbud var afsigten, att uppmuntra sådane fabricater, hvilkas tillverkning på en eller annan grund antingen af den allmänna rösten, eller oftare af enskildes tillfälliga speculationer framställdes såsom möjliga, att med vinst inom landet åstadkomma.
Det lärer ej kunna nekas, att om ändamålet någon gång blifvit vunnet, har sådant likväl skett både på landets egen och förbrukarens bekostnad, då det förra derigenom fått sitt rörelse-capital riktadt mot sådane närings grenar, som knappt förmått qvarhålla, ån mindre öka detsamma, hvarom ett ständigt fortfarande behof af understöd, - förskott och skydds-anstalter säkrast vittnar, och den sednare mäst vid förefallande behof antingen tillita lurendrägaren, och i sådant fall, jemte varans värde, ersätta den fara denne Den 14 Augusti f. m. »93 underkastade sig, eller ock till Fabrikstnten erlägga en summa, hvaruti ej mindre rå-ämnets pris och arbetskostnaden, ån må hända någon gång en oskälig vinst och beräkningen af ett yppigare lefnadssätt ingick.
Men af dessa stegrade pris, sorn icke ökade national-vålmågan, då allt hvad sorn betalas utöfver en varas sanna värde går för Samhället förloradt, följde likväl icke, att köparen erhöll en båttre prtikel.
Utan val emellan andra tillverkare, ån dem, sorn, inskränkte till ett vanligen ringa antal, ägde ett gemensamt intresse att uppdrifva varuvärdet till det högst möjliga, måste afnåmaren hålla till godo hvad honom lemnades, o. afsedde de förbättringar en annorstädes utvecklad skicklighet gaf rätt att fordra.
Hafva införsel-förbud egenteligen bidragit att göra förbrukaren skattskyldig under tillverkaren, så hafva utförsel-förbud å andra sidan gjort producenten beroende af dem, fsom uppköpte och bearbetade varan, på det att desse måtte vid productens ytterligare försäljning i dess ursprungliga eller förädlade skick kunna påräkna en så mycket större vinst.
Men, utom det, att en betydlig svårighet möter vid bestämmandet af de artiklar, sorn ej böra tillstådjas att oförådlade utskeppas, så vida det som är fabricat lör en tillverkare blir rå-åmne för en annan, hvilket då hvar och en söker utverka sig ett särskildt tillstånd till inkräktningnr af de öfriges fria arbets-förtjenst, måste föranleda motsägelse i denna del af Lagstiftningen, ligga 194 Men 14 Aubust! f. mi desse åtgärder i öppen strid för den ali handel nödvändiga grundsats,, att allt gäller hvad det kan gälla.
Dessa på handeln lagde band, hvilka egenteligast ieke åro annat ån negativa nionopolier, oförenliga med stadgandet uti 6© §. af RegeringsFormen, vålla likväl ännu större oredor, når vissa personer förunnas, att, ined undantag från de allmänt gällande piohibdiva författningarne, antingen utföra eller införa vissa varor.
Denna gynnande speculation sk pär då ett capital i en hand, sorn derigenom såttes i stånd^ att öfverbjuda och från en lullig rörelse utestänga alla inedtåilire.
Emedlertid hafva de oundvikliga följderne af dylika inkråktningar ingenstädes uteblifvit, och lurendrågeriet har stigit i samma nion, som antingen behofvet ökats å vissa varor, utan att af fabrikerne kunna uppfyllas, eller dessa ej förmått lemna sina tillverkningar till lika godhet och pris som utlåndningen; odi erfarenheten har visat, att vinningslystnaden i detta afseende våjgat det yttersta, utan att låta sig hin. dras eller afskråckas geitom skärpta straff-anstalter, hvilkas verkningar meråndels alltid stått i motsatt förhållande till deras stränghet.
Vid ett sådant förhållande lärer det icke få tåg is för afgjordt, att det år genom inskränkning i handeln och tvångslagar, som vissa länder hämtat en ökad trefnad} tvärtom torde den Ecn .14 Augusti'f. m. fördomsfrie granskaren lått inse, att det probibitiva systemet lagt hinder i vågen för en våxande välmåga; hvilken af sådan anledning mest genom ökade uppoffringar förvårfvas.
För öfrigt lärer det icke kunna bestridas, att de många inskränkningar, hvarmed tid efter annan alla näringar blifvit belagde och det förmynderskap, hvarunder man, tvärtemot rättsbegreppet af borgerlig frihet och den nationella riktningen, velat sätta fullmyndiga medborgare, i afseende på så vål dess allmänna som enskilda handlings- och tänkesätt, qväft nationol-vålmågan, och måste förr eller sednare medföra nåringarnes aftynande samt samhålls -lifvets vanmagt och upplösning.
Det år uppå alla desse skål, i förening med de af Utskottet anförde, som jag, under åberopande af hvad jag i afseende på första punkten andragit, tillstyrker för öfrigt bifall till de i Utskottets förslag framställde grunder för Tullbevillningens utgörande, och anhåller derå vördsamt om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Herr af Ekenftam, Israel:
Då detta ämne , discuferades före återremissen, sökte jag att sönderdela åtskilliga be - Bil. till Ridd. o. Ad.
Band. i3* 194 Den 14 Augusti ft nt. stämda facta uti deras orsaker och verkningar; jag sökte fästa Utskottets uppmärksamhet på den erfarenhet, som erböd sig hos vår granne i Öster, och trodde att det skulle vara oss mera helsosamt, att blifva vise af andras skada, ån af vår egen.
Frågan hvilar hufvudsakligen på den omständighet, hviiketdera brottet år lättare att förekomma, antingen lurendrägeri eller tullförsnillning.
Utskottet har förblifvit sin grundsats trogen, utan att ägna" någon vederläggning åt de ojåfaktiga facta sorn jag framståldt.
Detta vill jag likväl tro hafva tillhört Utskottet att göra; åtminstone skulle det, så vål för mig, aom för alia andra af samma tanka, hafva varit på det högsta tillfredsställande, att i frågan om Fäderneslandets vål, kunna sammanföra erfarenheten med den theori, som Utskottet adopterar.
Då en samling af så upplyste män som BevillningsUtskottet, undviker granskning af sådana omständigheter, som ligga i strid med deras grundsats, så faller man lått på den idée, att de framställde anmårkningarne åro af den art, att de ej kunna vederläggas.
Emellertid, med förutsättande att Utskottet haft dessa förhållanden i vederbörligt betraktande, ehuru ej sådant synes af Betänkandet, så anhåller jag hos närvarande Herrar Ledamöter af BevillningsUtskottet, att de ville hafva den godheten att nu hår upplysa oss om de anledningar som föranledt Utskottet, att ej göra afseende på Rysslands dyrköpta erfarenhet, i samma afseenden, under alla de sednast förflutne 7 åren.
Skulle denna vördsamma uppmaning äfven hår blifva utön följd, eller ej tillfredsställande kunna full - Den Augusti f. m. *95 göras, så täckes Utskottet benäget ursågta, att man på fulla skål anser sig kunna såsom säkert antaga, att dessa Ryska resultater innehålla ovedersägliga bevis emot fördelen af det föreslagna nyhetssystemets införande, Slutligen förenar jag mig med lie Herrar, som hafva framståldt lättheten af tullförsnillning emot lurendrågeriet, anseende den inhemska Näringsfriheten vara det erida råtta correctivet emot prohibitivsystemetä missbruk och olägenheter.
N:o 7. Herr Lefrén , Johan Pehr: l) Man sager: att hvar och en Lag sorn nekar mig att erhålla den bästa vara för bästa prir, der jag kan få densamma, är ett orättvist beskattningifätt, Jtridande mot in, dividuella friheten m. m.
Denna låra är icke ny, den ar ganska con-J seqvent, härledd utur de af mig ogillade eosmo* politiska grundsatserne.
Den som utan afseende på Statens (Fäderneslandets) gemensamma fördelar vill yrka hvarje enskilt ögonblicks fördelar, glömmer sjelfva idéen af Samhälle.
Det gifves någon ting som kallas Samfundsanda, och denna bjuder den enskildta att uppoffra dagens tillfälliga vinst, för att derigenom bereda det helas fortfarande vinst.
Ben 14 Augusti f, m, Det gifves någon ting högre j samhället ån den tillfälliga vinst, sorn kan uttryckas med ziffror i dagboken öfver den enskiltes utgifter och inkomster.
Detta högre är den väl beräknade vinst, som den enskildte delar med alla, utan att i hvarje ögonblick, så till sägande kunna utbryta sitt saldo.
Den enskildte Medborgaren får ej betrakta sig sorn en passagerare om bord på ett fartyg, sorn betalande sin legopenning sedan iqjce mera bryr sig om skeppets öde, om det sjunker eller flyter.
Ett klokt prohibitivsystem är nödvändigt.
Den enskildtes speculation på det helas bekostnad bör ej få äga rum j för enskildte speculanters tillfälliga fördel, får man ej äfventyra det helas säkerhet.
Man måste försätta landet i oberoende af alldagliga conjuncturer och i tillstånd att kunna upprätthålla sin värdighet som sjelfständig Stat.
Denna värdighet, ehuru den af några anses som fåfänga, kan aldrig åsidosättas, utan att oberoendet småningom undergråfves.
Historien lår, att ingen ting år farligare ån att låta förödmjuka sig, och att den Stat, som i hvarje Ögonblick år beredd att falla med åra, hellre ån att stå med vanära, aldrig fallit så långe de sanna samhållsdygderne och förnämligast måttligheten, alla de öfrigas modér, njutit aktning och uppmuntran.
Vid detta tillfälle, förnyar jag hvad jag redgn många gånger haft den åran anföra, att Ven 14 Augusti f, m. 197 jag anser tvång i inrikes rtäringarne oell inrikes handeln skadligt, och att jag lika lifligt deri önskar all den rättelse sorn kan vinnas, sorn jag fruktar följde me af den nu föreslagna fria importen af utländska varor.
Jag anser mig som representant vara ovilkorligen förbunden att ifra mot hvad jag, till högsta grad af öfvertygelse, anser vara för landet förderfligt.
Landets vål fordrar, att dess näringar icke strypas utan skyddas.
Den fria inrikes coneuirencen skall tvinga våra näringsidkare att vara omtänksamma och flitiga samt billiga mot consurnenterne.
Men barbariskt vore det att af öfverilning kasta hela Fäderneslandet i en degel, och dermed göra ett experiment i stort, för att, under fara att oåterkalleligen förstöra landet, försöka om de theorier som andra länders Statsmän bele, icke kunna förvandla vårt nära Nordpolen belägna land till ett Canaan.
Vi skulle genom detta herrliga sysfeme otvifvelaktigt råka i ett olideligt coloniförhållande och Nationen, till råga på olyckan, genom den fria communicationen med utlänningen småningom vänja sig vid nya behof af hittills okända utländska luxaftiklar, och slutligen förlora ali sjelfständighet och med densamma sin frihet och sanna lycksalighet.
Att dessa åsigter ej öfverensstämma med cosmopoliiiska åsigterne vet jag rått väl, och just derföre tror jag mig jgS Ven 14 Augusti f m, hafva tolkat hvad pluralifeten af Nationen anser vara sitt sanna interesse.
Jag har icke längesedan någonstädes läst den anmärkning: att det ej sällan händer, att en enskild medborgare, liberal, det år; aegennyttig till lynne och lefnad, sorgfällig att såsom sådan vara känd och hedrad, nitälskande för frihet och mensklighetens deraf beroende förädling, vid pröfningen af äfven abstractare ämnen, såsom politiska och Statshushållningsfrågor och vid val af grundsatser för deras afgörande, utan betänkande antaga dem, som med detta lynne bäst synes öfverensstämma, utan att vidare eftertänka om Fosterlandets sannskyldiga fördel verkligen dermed säkert vinnes.
Jag vågar tillämpa denna anmärkning vid detta tillfälle och hoppas derigenom ej hafva sårat.
För enskild del blottställer jag mig hellre för omdömet af Illiberal, än att genom en orätt använd liberalitet medverka till många tusendes afgjorda lidande och det allmännas säkra förlust. 2)
Man fager.- att ett prohibitivsyjtem leder indujtrien frän sin naturliga gäng, men att handelsfrihet, med utlänningen leder
Productions_ kraften dit den bör för att dstaclm lomma ftörjia vinft.
Cosmopoliten, som ej äger något egentligt Fädernesland, betraktar hela verlden i massa då han talar om industriens naturliga gång, och 1Jen 14 Jugusti f. m. *99 glömmer att verlden nu som i fordna tider är sönderdelad i särskildta 6’tater och sannolikt äfven framdeles så skall förblifva, att dessa Stater otvifvelaktig skola fortfara att hafva olika interessen, naturliga, eller uppkomna genom deras styrelsers nycker och begärelser, och att följaktligen den practijka* Statsmanen icke får lemna sitt lands politiska ställning utur ögnasigte vid reglerandet af det hushåilssystem, sora för landet bör uppfattas.
Det år denna kloka åsigt af eget lands sanna fördel, som i närvarande ögonblick förmår en del af Englands Statsmän att ifra för Engelska handelns frigifvande, ty de inse klart att utländska concurrencen för dem icke kan blifva farlig.
Men många af våra theoretiska Statsmän synas tro att detta af Engelsmännen yrkade nya systern, leder sitt ursprung från den renaste philantrophie å deras sida, och att vi, samt alla andra med oss i lika läge och städning varande Stater utan all fara, äfven kunna lossa alla handelns band, ty idéen att genom hög tull ensamt styra concurrencen år icke i verkligheten utförbar.
Man måste göra en noggrann skillnad emellan handelsinteresset i en Stat, som utgöres af en enda Stad såsom t. ex. Hamburg, Frankfurt med flere, och en Stat som består af flere vidsträckta landskaper.
Köpmännen i dessa olika slags Stater, hafva en alldeles olika grundsats att följa, de må för öfrigt vara lika upplyste och till sina tänkesätt oförvitliga.
2 Oo Den 14 jifugusti ft m.
Köpmannen i en Stat sora utgöres af en Stad, har egentligen ej något Fädernesland, han har blott ett Fädernehus.
Störtar detta, så låter han det ligga i sist grus, han kunde ej hindra det ett falla.
Deremot har Köpmannen i ett stort
Rike något helt annat ån sitt enskildta interesse att vårda, nemligen Natia na linteresset, ty med Nationens fall uttårkas hans industriekåilor.
Bågge måste tänka förnuftigt Öfver deras respecfiva Statsinteresse.
Män i HandelsStäder hafva ofta af vanan att uteslutande afse deras enskild ta intresse blifvit förledde tili den tanken att detta deras enskildtu interesse också är verldens.
De kunna ej begripa hvarföre ej den oinskränkta handelsfriheten , sorn är dem så behaglig, ej är införd i hela verlden.
Oredan i åsigterne kan blifva ganska vådlig om deh äger rum hos Folk med inflytelse.
In/kr dalning i Näringsfrihet kan ej i något hänfeende vara gagnelig.
Inferå åkning i utrikes handelsfriheten är gagnelig och nödvändig, emedan den har för afsigt’ att jtegra och befordra inrikes nårmgarrie.
Denna grundsatts följes i alla Stater, der man med alfvare tänker på National-interesset och ej later irra sig af bländande theorier.
Må det tillåtas mig att anföra ett factum, som klart bevisar rigtigheten af det Systeme jag så ifrigt yrkar. i;o Englands utskeppning af yllevaror utgör omkring |g;de delen af hela Landets export Ven 14 Augusti f. m, 201 f ..och belöper sig enligt uppgifter lemnade (1820) till ett värde af 5o Millioner Thaler. 2:0 Värdet af den Ull, som fcjlar i England är 4o Millioner Tlialer. 0:0 Värdet af de af denna
Ull tillverkade varor är nära 120 Millioner Thaler. 4:o
Värdet af de varor, som tillverkas af den Ull, som ifrån Spanien oell Tyskland införes är circa 4o Millioner.
Hela värdet af-Ylletillverkningarne är således 160 Millioner Thaler.
Om exportvärdet härifrån afdrages, så återstår ett consumtionsvärde för England af 11 o Millioner Thaler Om nu Engländ, i stället att gynna Manufacturer, exporterade sin råa product som är värd 4o
Millioner och ej importerade till förarbetning circa 1 o
Millioner skålpund
Ull, så sulle dess förlust bli skillnaden emellan 110 och 4o det vill säga 70 Millioner Thaler.
Sådant visar sig prohibitif systemet i practiqven.
Heimar Theorister tanke annorledes och jag beklagar hjerteligen det Land, som skulle bli ett offer för dessas experimenter. 5)
Man fager att Handeln drifva icke med penningar utan med värden och att man erhåller ett, motJvarande varde får hvart och ett värde forn utjkickas, På. hvad fått dejfa värden frambringat, genom Handels eller Manufactur-induftrie 202 Den 14 Augusti f* m. är för Staten likgiltigt, allena/i de frambringas i ftorfta mängd m. m.
Läran om likgilltigheten af hvad slags vara, nyttig eller onyttig, man erhåller för den vara man bortbyter, ar fullkomligen cosmopolitisk.
Om vi till exempel skulle årligen införskrifva öfverllödsvaror Caffe, Socker, Thée, Tobak, Vin, Coefurer, Chocolade, Blommor, m, m. jag till och med Pappillotspapper för hela Värdet af vår export; vore sådant klokt?
tänkte man då på framtiden?
hvad borde ett sådant slägte kallas?
Erkänner man då ej det lefvande slägtets ovillkorliga skyldighet, att i lugna tider spara ihop capitaler för att dermed lifva inhemsk production och framkalla inhemsk kraft? skola vi återgå till det förhatliga systeme ur hvilket vi rycktes genom samma hand, jag menar Gustaf Wasa, som störtade tyrannen från den verldsliga och tyrannerne från den andeliga Thronen?
Hafva vi glömt eller vill man komma oss att glömma , att Sveriges hufvudnäringar Åkerbruk och Bergsbruk i skygd af Prohibitiva lagar hunnit till den puukt, der de nu stå ? hafva vi glömt, eller vill man man till fördel för grundlöse Theorier komma oss att glömma att Sverige före Gustaf l;s tid, då handels förbud och reglor för Svensk Statshushållning voro okände, exporterade Malm och Osmundsjern och importerade -^Stångjern och^att ännu i början af iy;de
Ven 14 ylugusti f. m.
Seklet vid i8o4 års Riksdag klagades att illa hagget Osmundsjern ur Riket fördes: tank om det ändå varit väl huggit?
Glömma vi att den store Gustaf Adolf förbjöd att utföra Tack-och Osmundsjern, samt befall i:e att allt jern skulle till stångjern utsmidas; att en fortsatt omvårdnad å Regeringens sida bragt denne handtering derhän: att då jernförsäljningen i Gustaf I:s tid var circa 12000 Skeptd, ensamt Wermland år 1666 lernnade 25 å 28000 på Götheborgs våg; att Rikets Jerntillverkning 1683 steg till i5o,ooo Skep., 1896 till 228,000 Skep;d 1763 till circa35o,000 Skep:d , 1 774 till 55o,ooo Skep:d och i våra tider omkring 4oo,ooo Skep:d ?
Hafva vi glömt att Svenska Spannemåls productionen, sedan den någon tid sjunkit i anseende till krigen och till täflan med de sädesrika Provincerne, Sverige ägde på andra sidan hafvet, jag menar Liffland , stigit till sin närvarande höjd i skygd af Prohibitif-systemet, hvilket Herrar Landlmän ej lära vilja afskaffa: hafva vi glömt att Sverige, före Gustaf Wasas tid importerade Öhl Skor Kläder ja till och med svafvelstickor ?
Tro vi oss vara klokare än alla de Nationer, som i skygd af det här så illa utskrikna Prohibitifsystemet stigit och stiga i välstånd, eller vilja vi ej se omkring oss för att förnimma hvad som sker , och föregår hos andra , utan sjelfklok! försöka att ensamme realisera ett ideal, som finns i böcker, och som aldrig i någon Europeisk
Stat blifvit försökt utan att ©lyckor deraf uppkommit.
Man lär ej få glömma, att man ej ar ea - 20 4 Den 14 Augusti m. sam i verl den, och man gör sannerligen bättre om man med alfvare fortgår i ett er kändt godt systeme, än att blottstältajsig för halsbrytande experimenter; och hvilken har väl nog förtroende tili sing eg en allvishet! att vilja blottställa det dyrbaraste man ager sitt Fädernesland, för oberäkneliga vådor, emot en högst problematisk vinst.
För min del skall jag aldrig säga ja till denna förslags mening.
Jag lider- af blotta tankan, att ioo,ooo:tals Svenskar äro på förslag att blifva det närmaste offret, och hela landet det slutliga offret för ett efter min öfvertygelse förfärligt systeme; men jag skall åtminstone hafva den trösten att icke allenast hafva voterat
Nej, utan äfven att efter yttersta förmåga hafva sökt motverka detsamma, ^ No 8.
Frih orre TVr angel, Henning':
Det ifrågavarande Betänkandet rörande TullTaxan, är af den ytterst stora vigt, att dess mer eller mindre fullkomlighet inverkar betydligen på Näringsfrihetens trefnad, och är det endast genom en sammanstämmande enighet vid behandlingen af detta amne, som man kan ledas till den välmåga ooh sjelfständighet vi eftersträfva.
Förslaget till Tullafgifternas bestämmande har efter min tanka, två sidor som noga böra åtskiljas, och hvar för sig särskilt bedömmas.
Den 14 .Augusti f, m. lo5 Den ena utgöres af de grunder hvarpå den hvil ar, och den andra består af de missbruk, dessa i erfarenheten äro underkastade.