Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågar tro, att de skäl, hvarpå jag stödjer mig, äro af vigt, äfven om vederbörande Utskott ånyo par principe skulle afslå bidrag till den, genom Högste Domstolens Utslag, fastställ - Den 16 Februarii f. m. 5 de väg-anläggning inora Nordmarks Härad af nämnde Län, och att den är väsendtligast i anseende tili Sveriges och Norriges förening, af den natur, att Staten bör finna, det dessa Häradsåboer icke ensamt härmed skola betungas; emedan det tvångstillstånd, hvari de befinna sig, dels i anseende till en stor penningeförlägenbet i orten, dels derigenom, att de icke äga andra producter att afyttra till sin existence, än trädvaror, hvilkas handelsperiod, som vi veta, nästan alldeles afstannat, synes vara ett bevekande skäl att söka på något sätt vilja underlätta desse betryckte jordägare.
Jag hade trott, alt SlalsUtskotlet, om det af giltiga orsaker icke bordt annorlunda behandla saken, åtminstone skulle hafva yttrat sig öfver det muntliga tillägget till Riksdagsfullmägtigen Anders Nilssons Motion i detta ämne, som, efter hvad jag inser, tjockes vara anmärkningsvärdt, och om återremiss vinnessom jag af grundade skäl yrkar, är jag öfvertygad, det
Utskottet i följd af de upplysningar jag vördsammast utbeder mig i korthet få äran meddela, härå täcktes göra afseende.
Förhållandet är detta, att nämnde Härads åboer, länge varit underkastade nya väg-anläggningar på egen bekostnad, hvilka ännu äro oindelta, samt att den ifrågavarande väg-anläggningen af 3^- mil, enligt ett lågt beräknadt kostnadsförslag, uppgår 6 Den 16 Februarii f, m. till 11,87° R.’dr 8 sk, B;co, livilka skola fördelas på 300 svaga hemman, hvartill kommer den omständighet, att många af elem hafva, oberäknadt de nya oindelta vägarne, till sine gamla vägstycken, som af dem skola underhållas, 3 å6 mil; och det är i anledning häraf som jag fruktar, att denna ansträngning utan hjelp, blifver en dyr uppoffring för ett fattigt
Härad j då de lagliga anspråken mäste göras gällande.
Dessutom har jag observerat, om det tillätes mig nämna, blott för att se följden af sednare års väg-anläggningar inom Wermlands Län å Häradsåboers egen omkostnad, att dylika väg-anläggningar hafva, såsom t. ex. för Gillbers och Jösse Härader, nästgränsande till Nordmarks, uppgått lill rätt ansenliga summor, om jag ej mins orätt, till en Summa af 140,000 R;dr B;co, samt att detta bestridande varit för dessa jordägare så känbart, att de icke på länge, utan att skada sig, kunna bidraga till större beliöfliga ekonomiska förrättningar inom deras egna områden.
Min uppmärksamhet bär således fästat sig vid den större välmåga , som råder hos de omtalte Häraderne relatift till det omtvistade, och af dessa nu anförde skäl är det, som jag till Ridderskapet och Adeln vördsammast vågar hemställa, huruvida det jag haft äran yttra, öfverensstämmer med billighetens fordran; äfvensom om icke Riksdagsfullmäktigen Carl Ericssons väckte motion, att ”som Den 16 Februarii f. m. 7 ”de på Statens bekostnad anlaggde nja ”vägar ännu ej blifvit lagligen indelte på ”de Hemman, som skola dem i framtiden ”underhålla, kostnaden för sådan vägdel”ning ej måtte drabba berörde hemman, ”helst de fått vidkännas utgift för vägar”nes anläggning, samt ytterligare komma ”att för deras vidmakthållande betungas/' bör förtjena afseende.
Jag anhåller ödmjukast om återrerniss.
Jag anser mig böra upplysa, att utom de 3 motioner, som StatsUtskottet i förevarande Utlåtande besvarat, hafva inom RiksStånden 5 andra blifvit väckte af enahanda beskaffenhet, eller rörande anslag till vägars anläggande och förbättrande, hvilka motioner blifvit remitterade både tili Stats- och EkonomiUtskotten; och har StatsUtskottet redan genom ProtocollsUtdrag om dessa 5 Motioner meddelat Ekonomiutskottet sin tanka, hvilken är ungefärligen af samma syftning, som den StatsUtskottet uti ifrågavarande Utlåtande uttryckt.
Men jag tror, att alla 8 motionerne bordt behandlas i ett sammanhang och på enahanda sätt, eller af begge Utskotten gemensamt; och jag instämmer till följd deraf uti begäran om återrerniss.
Jag finner de skäl, hvilka af Grefve Posse och 8 Den 16 Februarii f. m.
Herr Löwenhjelm blifvit anförde, så bindande, att jag icke drager i tvifvelsmål, det ju Ridderskapet och Adeln beviljar återremiss af Utlåtandet.
Vägrödjning är ett så tackande onus för landet, att då fråga uppslår om nya vägars anläggande, till följd af samhällets allmänna behof, det måste vara ett Statens åliggande alt bidraga, ej blott till sjelfva anläggningen, utan äfven till den kostnad, som är förenad med vägens fördelning till underhållande mellan Hemmanen.
Herr Uggla j Carl Wilhelm, uppläste följande:
Jag beder vördsamt att få fästa Höglofl.
Ståndets uppmärksamhet vid någon del af hvad StatsUtskottet här trott sig böra icke tillstyrka.
Det är angående den så kallade Slottsbrobacken.
Jag vill dock på förhand ge tillkänna, att jag instämmer uti den af Utskottet antagne princip, hvarpå icke tillstyrkandet grundar sig, eller, att det kunde leda till mångfaldiga petitioner, om enskiltas åligganden skulle af Staten öfvertagas.
Men här ärten serskild casus.
Denna backe, som är belägen på en af våra största vägar inom landet, är af den mest vådliga beskaffenhet, och jag vitsordar häruti fullkomligen hvad Motionären Daniel Andersson från Wermeland sagt om de faror och besvärligheter, för hvilka så väl skjutsande, som resande äro blottställ - Den 16 Februarii-f. ra. 9 de, då denna backe skall passeras; äfvensom det är mig bekant, att åtsk il lige olyckor der inträffat, under den tid af circa 3o år jag dels bott i grannskapet, dels på längre afstånd, men dock så nära, att man snart derom kunnat få underrättelse.
Som denna backe är belägen på stora vägen ifrån öfra och största delen af Wermeland till Götheborg, samt passeras så väl af en mängd resande ifrån båda dessa ställen, som äfven ifrån andra orter, kan man icke anse den ensamt tillhöra den enskildta trafiken, utan fast mera utgöra ett föremål för den allmänna communicationen inom landet, af hvilken orsak den bör påkalla en allmän uppmärksamhet.
Det har icke sällan inträffat, att resande, som haft flere hästar för ett lättare åkdon, ändå måst förbidat i den omlalte backen, ofta öfver natten, om det inträffat den tiden på dygnet, eller ock under en stor del af dagen, tills de ifrån närmaste gästgifvaregård (circa ± mil) derifrån hunnit förskaffa ett ökadt antal hästar.
Höst och Vår är den i anseende till påkörd djup lera, eller ock svall af is, så vådlig och besvärlig, att den, som icke sett eliel’ passerat den då, knappt kan föreställa sig något dylikt på en allmän farväg.
Man har länge tänkt på en förändring af densamma, och ämnat göra en väg omkring den.
Delta vöre äfven möjligt; men localen är så JO Deri 16 Februarii f. ra. otillgänglig, att jag tror näppeligen de foreslagne 3ooo R:dr dertill förslå.
Att Häradet, hvars åliggande det icke torde vara att uppoffra så stora kostnader på en liten punkt, till beqvämlighet för de tusentals resande ifrån andra orter, som här årligen färdas fram och åter, erhölle någon hjelp uti ett sådant företag, vore visst med billigheten öfverensstämmande.
Min mening är derföre, att man kunde låta jämka med sig, och understödja saken på det sätt jag nu vågar föreslå, eller Att alla resande som begagna gästgifvareskjuts och färdas den nya vägen, om sådan blir anlagd, måga erlägga någon lämplig afgift under en viss tidlängd, eller intill dess, att den kostnad, som åtgått till vägens förändring blifvit betäckt, samt att arbetet emellertid af allmänna medel förskottsvis defrayeras.
Jag tror, att ett förslag härtill kan genom Konungens Befallningshafvandes i orten försorg lämpligast uppgöras, och derefter Hans Maj:t Konungen till sanction underställas; äfvensom huru vägpenningarne skola uppbäras samt redovisas.
Detta öfverlemnar jag likvist till uplystare mäns pröfning, och anhåller om återremiss af Utskottets Utlåtande, samt att Utskottet må taga i öfvervägande hvad jag haft äran anföra.
Då återremiss förmodligen blir beviljad på ena - Den 16 Februarii f. m. handa grund, som genom votering sistlidlie Lördag blef gällande, att nemligen saken tillhörer Stats- och EkonomiUtskoltens gemensamma handläggning, vill jag väl icke anticipera på de anmärkningar, som kunna komma i fråga, då Utlåtandet återkommer, men tror mig likväl böra fästa Utskottens uppmärksamhet derpå, att innan något understöd af Statsmedlen beviljas för väganläggningar, bör en noga undersökning om vägens nytta och nödvändighet för orten i hvarje särskildt fall föregå, emedan allmänna Lagen i 25 Cap. ByggningaBalken ktadgar hvarje orts skyldighet, att bekosta de för densamma erforderlige vägar.
I afseende på innehållet af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, torde böra anmärkas, att det angår tvänne olika ämnen.
Den första motionen af Daniel Andersson handlar endast om borttagande af en backe, och jag hemställer, om Ridderskapet och Adeln anser en återremiss uti denna del af Utlåtandet behöflig, eller om StatsUtskottet haft orätt i sin förklaring, att det icke bör tillhöra Staten att borttaga backar.
I den sednare frågan åter, rörande Statsbidrag till större väganläggningar, som närmast afse Statens allmänna fördel, och först i en aflägsen framtid kunna blifva af motsvarande nytta för orten, medgifver jag väl, att considerationer böra äga rum, men instämmer med 12 Den 16 Februarii f. m.
Friherre Cederström, att, i sådane fall, förhållandet noga hör undersökas af publika auctoriteter, innan det blir föremål för StatsUtskottets öfverläggning; hvarföre jag icke heller tror, att återremiss i denna del är lämplig.
Hvad deremot formen för Utlåtandet beträffar, får jag upplysa, att Motionerne ensamt till StatsUtskottet blifvit remitterade, hvarföre Utskottet äfven ansett sig ensamt böra besvara dem.
Blott i Ekonomiskt hänseende kunde de tillhöra Ekonomiutskottet, och jag inser intet hinder för detta Utskott att serskildt behandla dem, så vidt Rikets
Ständer derigenom kunde föranledas att ingå till Kongl. Maj:t med en underdånig begäran om undersökning af förhållandet; ty i denna punkt äro motionerne icke så förberedde, att de för närvarande af StatsUtskottet kunna behandlas annorlunda, än som skett.
I anledning af Herr Lagerhjelms yttrande, att fråga bär endast vore om borttagande af en backe, får jag tillkännagifva, att ändamålet för de nya väganläggningarne i Wermeland endast och allenast är, att kringgå backar_, och således jemna de allmänna vägarne, samt att den backe, hvarom jag talat, är den svåraste af alla, hvilken, liggande på största far vägen, redan förorsakat många olyckor och äfventyr.
Jag bar också icke fordrat något bidrag af allmänna medel, utan endast fö - Den 16 Fcbrua rii f. m. i3 reslagit att de, som färdas denna väg, mäga erlägga vägpenningar en viss tid, såsom bidrag till den nja anläggningen.
Jag anhåller derföre att afseende må fästas på detta förhållande.
Friherre Boye> Ludvig:
Af de flere talare vi hört, synas mig tvänne redan hafva gifvit den fullkomligaste ledning för omdömet; den ene i sätt, den andre i sak.
Grefve Posse har rätt, att detta mål hör behandlas i sammanhang med de öfrige af enahanda beskaffenhet.
Grefve Horn har ock rätt, att vägar, hvaraf hehofvet. tillkommit, i och för ett förändradt Stalsförhållande till Norrige, böra ej ensamt betunga den ort, hvarigenom de löpa, utan drabba Staten.
Jag förenar mig således med desse Herrar i begäran om återremiss.
Herr af WingårdJolianj hade inlemnat följande, som upplästes:
Med fullkomligt gillande af slutsatsen uti StatsUtskottets Utlåtande N:o 52 i anledning af åskillige af Hedervärda BondeStåndets medlemmars från Wermeland väckta motioner, om Statsanslag till vissa vägarbeten inom orten, det nemligen, att, så vida bifall lemnades, flerfaldiga enahanda anspråk på uppoffringar å Statens sida för vägars upphjelpande och underhållande i andra orter deraf skulle föranledas; kan jag icke erkänna detta som grundsatts, då nya Den 16 Februarii f. ra. vägar anläggas af betydenhet, lill exempel befordrande gemenskapen mellan tvenne riken eller provinser, och hvilka icke afse endast kringboendes beqvämlighet, utan de större samhällenas bästa.
Hvarföre också dylika anläggningar sällan kunna åläggas kringboende att uparbeta, ehuru underhållnings-skyldiglieten sluteligen drabbar dem.
Riksdagsmannen Anders Nilssons motion antyder bestämt denna skillnad, och är icke allenast som principfråga, enligt min tanka, välgrundad, utan äfven af yttersta vigt för de vidsträckta, men ganska fattiga, trakter invid Norrska gränsen han representerar.
Anders Nilsson föreslår, att när ny väg å hvad ort som hälst kommer i fråga att anläggasj först måtte af 'göras, antingen den är för omkringboende endast behöflig, i hvilket fall dermed efter förut vanlig praxis bör förhållas, eller om samhället ider har egentliga nyttan af anläggningen, dä densammas fullbordande samt utgifterne för de derigenom inom Häradet nödige blifvande nya vägdelningar borde pä Statens bekostnad verkställas.
Detta har så helt och hållet afseende på nya vägars anläggande, samt omfattar en så billig allmän fråga, att jag skulle önskat, det Utskottet hade gjort
Motionairen rättvisa för den icke så vanliga åsigten att sträcka önskningarne utom Socknens tillfälliga ej sällan inbillade behof.
Orden å hvad ort som helst, fredar Norrbottens
Län så väl Den 16 Februarii f. m. i5 sorn Skane från den icke obetydliga utgiften för undersökningar och vägdelnings-förrättningar, då nya vägar finnas nödvändiga mellan vigtigare orter och större samhällen än cle små, som dock få till det mästa upparbeta dem, och sedan öfvertaga deras underhållande.
I de fall, då vägen endast är för omkringboende behöflig, begär ju Anders Nilsson icke annat, än att det må förhållas efter förut vanlig praxis.
Hans framställning är således i alla hänseenden en allmän fråga, och kan icke förblandas med den hans Landsman Daniel Andersson väckt, som mera enskildt angår en gifven lokal, och visserligen som ett större företag fordrat någon hjelp; men dock möjligtvis kan gifva anledning till mångfaldiga ansökningar af dylik beskaffenhet.
Att spränga sig fram genom ett herg, hindrande beqväma gemenskapen mellan Wermeland och Götheborg, är dock icke af de vanligare företagen; men penningar saknas och sprängningen är för landtransporten; jag har således ingenting att säga derom.
Hvad Anders Nilssons motion angår, skulle jag icke längre upptaga Ridderskapets och Adelns tid med dess utvecklande, om jag ej så noga kände, hvad härmed åsyftas.
Jag har under flera år, med tankan sträckt till framtiden, motiverat öfver 20 mils nya vägar af sådan beskaffenhet, som Anders Nilsson befarar jag kan vilja öka i6
Fe b mari i f. m. med tjuge till, och han har rätt uti att fordra det jag icke, sorn hitintills, mera ser på Sveriges och Norriges gemensamma fördelar, än på hans och hans häradsboers.
Uti det stadgande han föreslår, finnér jag en hillig omtanka, synnerligen som flere än jag kunna befatta sig med väg-projecter, och alla blott tänka på att få vägarne färdige.
Anders Nilsson är äfven, som jag, nitisk i vägbyggnader, och hafva vi samfält skaffat mången resande fram öfver trakter, der ingen förr passerat; men vi söka båda att freda oss, om möjligt är, från oförutsedda utgifter, så för egen del, som för de orter vi hvar på sitt sätt representera.
Kan icke StatsUtskottet, som jag önskade, lemna bidrag till den nya väg Anders Nilsson omnämner i sin motion, och som visserligen är vigtig för så kringboende som aflägsnare, men omöjlig nästan att på häradets bekostnad upparbeta; så är min ödmjuka begäran att principen godkännes, det sådana undersökningar på Statens bekostnad, som Anders Nilsson fordrar, må äga rum förr än nya vägar göras, och, i fall de äro af allmän nytta, deras indelning påkostas af Staten, hvartill Committerade för väganläggningarne torde finna utvägar, om anslag deni bestås.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridder ska - Den lG Febyiarii f. m. »7 skåpet och Adeln ansåg de vid StatsUtskottets förevarande
Föredrogs å nyo och bifölls StatsUtskottets den 28 sistlidne Januarii under IST:o 53 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående Låneans^ag lill en Brobyggnad öfver Tranarps å.
Föredrogos å nyo och gillades följande LagUtskoltets den 14 och 16 sistlidne Januarii afgifne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkanden: N:o 12.
Öfver väckt motion, att UnderRättsUtslag i mål, der någon blifvit tilltalad eller dömd för brott, hvarå fästningsstraff med eller utan arbete bör följa, hädanefter må IIofRutts pröfning underställas.
Öfver gjord motion om närmare bestämmande af HofRätts pröfning i underställde brottmål.
Öfver väckt fråga om afskaffande af den i 4<3 och 4.Q Capitlen MissgerningsBalken föreskrifne Urtjufva-Ed. i3 H. i8 Den iG Februarii f. m.
Vid förnyad föredragning bifölls Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 17 sistlidne Januarii under N:o 28 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet legde, Utlåtande, i anledning af väckt hemställan om lindring för allmogen i den så kallade byggnadshjelpens utgörande.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 17 siitlidne Januarii under N:o 27 afgifne, celi den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, rörande väckt fråga om åtgärders vidtagande till spridda Roteandelais sammandragande i möjligaste mon.
Det synes hafva undgått Utskottets uppmärksamhet, att de spridda andelarne af en och samma Rote kunna vara belägne inom flere särskildte Socknar, enär det af Utskottet föreslagne tillägg till Kongl.
Brefvet den 3o Maji 1826 endast afser sättet för förslags uppgörande till Rotebyten inom hvarje Socken för sig.
Men som jag föreställer mig, att en sammanjemkning af spridda Roteandelar kan och bör äga rum, äfven då de äro belägne i olika Socknar, anhåller jag om återremiss, på det Utskottet äfven för sådana händelser må inrätta det föreslagne tillägget.
Herr Rothlieb, Axelj förenade sig med Friherre Anckarsvärd.
Den 16 Februarii f. m.. *9 Herr HjertaGustaf:
Jag förenar mig äfven med Friherre Anckarsvärd.
Största svårigheten för Rotejemkningen, äfven efter nu gällande författning, möler just vid de händelser, då spridda Roteandelar ligga utom Socknen, eller, såsom det icke sällan inträffar, äro belägne uti 3 a 4 Socknar.
Jag skulle dessutom tro, att man i allmänhet vid sådane frågor bör öfverlemna mera myndighet åt Landshöfdingarne och RegemenlsCheferne, än åt Sockenstämniorne, på salt Utskottet föreslagit; och jag anhåller äfven på denna grund om återrerniss af Betänkandet.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid EkononxiUtskottets ifrågavarande
Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 17 sistlidne Januarii under N:o 29 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande , rörande väckt fråga örn en Köpings anläggande i Bohus Läns skärgård.
Jag instämmer uti Herr Lelllers hos Utskottet yttra 2* - 20 D e ii 16
F e b r u a r i i f. m. de serskildta mening, att, innan frågan örn den nya Köpingens anläggande af Rikets Ständer bifalles, en undersökning om nyttan och nödvändigheten deraf hör föregå; ty ehuru jag haft tillfälle att inhemta temmelig kännedom om Bohus Län, 'bekänner jag, att den icke är så detaillerad, att jag för närvarande kan fälla ett bestämdt omdöme i frågan.
Jag har likväl hört sägas, att anledningen till den väckte motionen skall vara den, att sedan export af lefvande Hummer nu börjat komma i gång, Engelske skepparne önska Stapelrätt åt Fjällbacka fiskeläge, för att derifrån kunna drifva denna handel.
Detta skulle likväl äfven kunna föranleda till den förmodan, att man, i anseende till svårigheten att bevaka platsen, med detsamma sökt ett tillfälle till Jurendrejeri och tullförsnillning.
Jag anhåller derföre om återremiss, på det undersökning må föregå ett tillstyrkande å Rikets Ständers sida.
Herr Ribbing, Arvid, förenade sig med Grefve von Rosen.
Herr Cederschjöld., Pehr Gustaf:
De skäl, sorn här blifvit anförde emot Köpingens anläggande, tyckas mig snarare tala till förmån för densamma.
Ty om export af Hummer derigenom befrämjes, är detta väl ett skäl till bifall; och om den skulle bidraga till lurendräjeri endast af export - Den 16 Februari i f. m. 21 varor, kunde detta i någon mån uppväga det hirendräjeri, som med importvaror på andra ställen verkställes.
Jag anhåller derföre om proposition till bifall å Betänkandet.
Jag lärer ej nog tydligt hafva uttryckt mig, då jag kunnat så missförstås af den siste värde talaren.
Vid den fara för lurendräjeri, som jag omnämnde, mente jag visserligen icke den Hummer, som exporteras, utan de varor, som fartygen skulle komma att införa.
Den af mig omtalte anledningen till motionen har jag likväl endast berättelsevis hört uppgifvas, men det förundrar mig, att jag under den tid af ig år, som jag varit Landshöfding i Länet, aldrig hört någon fråga väckas härom, eller om allmogens behof af en ny stad emellau Uddevalla och Strömstad.
Platsen är belägen i yttersta skärbandet och, enligt min tanka, ingen passande local.
För öfrigt, då jag sjelf medverkat tili den misslyckade anläggningen af Oscars stad, i Wermeland, hoppas jag ingen skall anse mig vilja motverka sådane anläggningar, der de af behofvet påkallas; men i motsatt fall tror jag, att de icke böra verkställas till förfång för andra städer, som derigenom skulle blifva nedsatte.
Grefve Possej Arviel:
Det, som bestämde Utskottet vid afgifvandet af dess Betänkande, var Herr Öfversten af Forsells 22 Den 16 Februarii f. m. uppgift, att lian besigtigat platsen, och funnit den högst tjenlig.
Utskottet har likväl icke o vil korligt tillstyrkt motionen, utan endast, att Rikets Ständer ville anmäla densamma till Kongl. Majrts pröfning och afgörande, hvilket ingalunda utmärker en önskan att den skulle bifallas, innan förhållandet bifvit tillbörligen undersökt; tvertom kunde det aldrig falla Utskottet in, att ju icke Konungen först skulle låta anställa en sådan undersökning.
Herr von Hartmansdorff', Jugust:
I Utskottets förslag till Beslut står, att Rikets Ständer borde ansökningen med underdånigt förordnande till Kongl. Maj:ts Nådiga profning och afgörande anmäla.
Om detta bifölles, skulle Rikets Ständer bos Konungen gifva sitt förord för enskildte Motionairers ansökningar, hvilket, enligt min tanka alldeles icke är lämpligt; ty antingen böra Rikets Ständer bestämdt säga, att de sjelfve önska något, eller ock icke befatta sig med hela saken.
Att framföra någon recommendation, anser jag icke vara dem tillständigt, helst då det änn.u.är oafgjord t, om saken det förtjena)-; ty en enskild UtskottsLedamots mening kan icke vara en tillräcklig ledning för omdömet.
Jag förenar mig således med Grefve von Rosen i begäran om återremiss.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridder - Den 16 Februari! f. m. 23 skåpet och Adeln ansåg de vid Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets ifrågavarande
Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda lill detsammas återremitterande.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade alt, som efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Pluraliteten afRidderskapet och Adeln bifallit återremiss af Betänkandet.
\ ' “ Till pröfning företogs Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 17 sistlidne Januarii under N:o 3o afgifne, och den 3 dennes e. m. på hordet lagde Betänkande, i anledning af väckte motioner, rörande förändradt fångföringssätt.
Då vi se, alt kostnaderne för fångars skjuts o.ch tractamente med hvarje år i betydlig mån stiga, och då vi måste befara, att den utredning Rikets Ständer vid sista Riksdag begärt, huruvida den ersättning, som utgår för fångtransporter antingen på de stora vägarne, eller på de mindre sidovägarne, utgör den drygare delen, för att deruti finna en ledning för omdömet om de bästa medlen för fångars transporterande, icke vid denne Riksdag lärer kunna förväntas, emedan vi ännu Den 16 Februarii f. m. icke fått se den; så förenar jag mig med Friherre Cederström i dess hos Utskottet yttrade serskildta mening, att frågan bör af Ekonomiutskottet samfäldt med StatsUtskottet behandlas.