Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Först och främst tror jag mig böra förbigå alla de mindre anmärkningar, hvilka till ingen slags påföljd blifvit anmälta, deras ändamål synes mig öfverflödigt uppnådt, i och med sjelfva anmälandet till Riksens Ständer, samt den dervid fästade offentelighete.n- Jag inskränker mig således till Höglofl ConstitutionsUtsköttets Hufvudbetänkande, i hvad som rörer detsammas syftning på RegeringsFormens io7:de §. det är skälen för eller emot denna §:s tillämpning i närvarande fall, det är grnndetne för densammas användande i allmänhet, och följakteligen, om uttrycket tillätes, sjelfva dess tillämpelighet, sorn jag ämnar undersöka!
Lagbud, jag vet det, böra vördas, måste åtlydas, men kunna granskas, då sådant sker med sans och foglighet.
Det är just i utöfningens ögonblick som ej mindre Lagstiftningens, än andra menskliga inrättningars både fördelar och brister lättast upptäckas.
Jag uppträder icke såsom någon anklagare; jag ämnar icke taga någons serskildta försvar; mitt föremål är att tala för rättvisan, för ordningen, samt för det verkeliga Statsintresse, som hvilar på ordning och rättvisa; eller lämpeligare sagt, jag önskar och eftersträfvar att kunna så tala.
Den lo Julii /, m. l6i Jag gör visserligen ali skyldig och förtjent lättvisa åt Constitutionsötskottets uppställning al dess ämne, dess pligter och verkningsförmåga.
I vissa anförda grunder tillåter jig mig likväl att vara af annan mening; och skall framställs mina 6käl med all den anspråkslöshet, hvilken höfves i en så olika strid, sorn den emellan en enskild man och sjelfva samhällslagens organer.
Lagjiijtrångtn% heter det, långsynt i fm hänsyftning, in[kränkt och fparfam i Jorefkrifter, har lemnat mycket åt tolkningen aj Grundlagarnes örda lydelfe, likafom med uppfat, på det tillämpningen måtte inrättas efter tidernas fkick.
Om med Lagstiftningens långsynthet menas Lagstiftarens förseende af fram* tiden, vet jag ej, om dess afsigt så egenteligen kunnat vara att lemna mycket åt ordalydelfem tolkning Hvar och en, vare sig Lagstiftare,Talare, Författare, är vanligtvis så klar och tydlig som han kan, och der behofvet af tolkning inträder, der, tror jag, Lagstiftarens förmåga att förese, hafva upphört.
Lika litet kan jag tilltro honom uppfatet, att medgifva Lagbudens tillämpning efter tidernas fkick.
Andra tider skola följa på våra; senare skiften på de närmast kommande; och någon gång måste det väl kunna hända, att delade intressen, eller enskilta afsigter, eller lättsinnighetens öfverilningar eller hämdlystnadens upplågande passioner sträckte tillämpningen vida längre än man nu kan föreställa sig.
Likväl, då uti det Bil. till Ridd. o. Ad.
Band. 11 163 Den JO Julii f. m. anförda stället, tolkning tyckes vara medgifva, uppmuntrar det mig att äfven försöka min.
Vidare yttras det i Betänkandet, att fel, jörfeelfer och mif&tag kunna vifa feg i mångfaldiga (kepnader, men att graderna af anfvars påföljd ,äro gnnjka få.
Om med dessa grader förstås de olika slag af bestraffningar, sorn enligt io6:te §. kunna ådöinmas, har jag intet deremot att invända i men skulle i07
Ytterligare förekommer det i Betänkandet, att iob-.te §’n mindre år gjord att tillämpa, än att varna, mind e att hämna, än att betrygga-, då deremot af åtskilliga yttranden kan slutas, att Utskottet anser 10 :ds § n vara af en lättare och vanligare tillämpning, samt likasom en leuteration af den förra.
Jag vet icke om jag bedrager mig, men mig synes att tankan, alldeles omvänd, med mera framgång skulle kunna försvaras, jag tror nemligen io6:te §. mindre vara ett varnande och betryggande, än ett tili verkligt användande ämnadt, samt således i hvarje sådant fall hämnande bud hvaremot ändamålet att varna och betrygga, mera tyckes mig tillhöra 107 §. i sin vidtfamnande obe - <TN Den lo Julii f. m. »65 stämdhet.
I den io6:te stadgas tydelig påföljd för uppenbart Lagbrott, rättegång mbefaltes, formerna dervid föreskrifvas; resultatet blitver den anklagades lagliga friande ellet fällande.
Sällan, jag medgifver det. (och önskar det ännu mera) sällan torde rättvisan behöfva frtmstälUs uti detta förfärande skick, men då så måste ske, aldrig förgäfves. «o7:de § åter synes mig vara ett blott stadgande för formen af opinionens moraliska Domsrätt; och jag bekänner att det alltid förekommit mig något ovanligt, att man dymedelst likasom stiftat lag för opinionen, då deremot denna i tingens naturliga gång, så ofta sjelf stiftar lagar.
Med ögonen fästade på framtiden, mea utan ringaste hänsyftning till våra dagar, har jag esomoftast föreställt mig möjliga och olika följder af denna §:s tillämpning.
Vore någon gång, har jag sagt mig, Styrelsen stark och Ständerna svaga, kunde vid sådana fall, der Riketsväl verkeligen kräfde 106:te §:s användande, allting lätteligen föras derhän, att det stannade vid en försökt, men fruktlöst aflupen tillämpning af den io7:de.
Vore åter en annan gång Ständeme starka och Styrelsen svag, kunde, vid inträffad omöjlighet, att med skymt af rättvisa använda 106 §, den näst påföljande, genom sin mindre bestämda natur och tolkningens lätthet, möjligtvis urarta till förföljelser, riktade af ea majoritet emot individer.
Men vare sig huru det vili eller kan med framtida vådor, frågan är nu om io7!de §;s Bsn 10 Julii f. m. tillärapelighet för tillfället-
Dess ordalydelse tyckes mig ovedersägeligea innebära, att icke den eller den händelsen, utan samfältheten af allmänna ärendernas behandling är densammas rätta föremål» Skulle ConJlitutionsUt(kottet anmärka, säger Grundlagen, att StatsRådets
Le. damöter uti deras rådflag om allmänna mått och Regi icke iagttogit Rikets fannfkyldiga nytta o. s. V»
Det lärer ej kunna bestridas, att Rikets fannJhyldiga nytta vida mindre beror på hvarje serskildt råd, hälst i hvardagliga mål, än på Styrelsens allmänna tendens, yttrad i massan af dessa rådslag.
Sådan torde väl äfven Utskott tets verkeliga mening hafva varit, då detsam. ma omfattat en tar.ka, hvilken jag så mycket mindre velat neka mig nöjet att anföra, som den synts mig både väl grundad och väl uttryckt.
Den lyder sålunda : fäkert Jkall det icke väcka någon undran, om en fritt, lugnt och betänkfamt gr an(hände Beredning kunnat upptäcka mifstag och irringar, hvilka tillåjventyrs undfallit varfamheten i öfver läggningens ögonblick, ibland mängden af farnm närvarande om/ländigheter, och Jlundom utträngde fannolikt fyelfva Jakeus vigt formaliteternas omgån. gar.
Huru skall nu detta så undseende omdöme kunna förenas med io7:de §:s tillämpning på några, så till sågandes, fristående fscta?
För att motivera denna stränghet borde ju antingen dessa facta vara af en vigt på helasomhä!let,somkräfde allvarsammaste åtgärd, eller ock, om mindre vigtiga, af ett antal och ett ömsesidigt samband, tillräckligt att*utvisa£Styrelsens uppsåtligen felaktiga syftning.
Mea Den 10 Julii f. rn, l65 i förra fallet stöde ju 106'te §.n der, med he| la sin fruktansvärda uppställning af Rättvisans Gudinnas attributer; och hvad det senare hänseendet beträffar, återstår belt enkelt att undersöka verkeliga förhållandet.
I denna afsigt har jag fallit på den tankan att sammanställa antalet af ar.märkningspunktema med mängden af de under senast förflutne Femårs period i StatsRädet afgjordt mål.
Anmärkningarna, med hänsigt till io7:de §. äro, om jag rätt minnes, omkring tio, då de som rora StatsRådets Ledamöter collectift, och de som rigtats emot särskilte Föredragande, sammanräknas; men de förra, eller de sorn egentligen angå rådgifvande åtgärder, inskränkas till Fyra punkter.
Antalet af afgjorda mål belöper sig deremot till 35,314. samt då derifrån sfdrages omkring 9000 Högsta Domstolsärender, återstå likväl öfver 26,000.
De irringar eller afvikelser ifrån form, som kunnat upptäckas i StatsRådets af- elier tillstyrkanden, äro således mindre än en Ö5oo:de del af det hela; dess Ledamöter äro följakteligen felfria på en 65oo:de del när: och då allt det oaamärkta, enligt Grundlagen, bör anses såsom godkänt, skulle ju de åtgärder, som kunna föranleda till mistningen af Riksens Ständers förtroende, nedfalla ända till det arithmetiska bråkets oändelighet, jemförelsevis med de handlingar som tyckas påkalla detta förtroendes bibehållande, jag lem nar härvid sjelfva anmärkningarna i deras värde, och iag är skyldig Riksens Ständers granskande Beredning denna tillit; men till hvad billigt rosul - i66 9en lo Jula f. nt. tat sknlle äfven detta medgifvande kunna leda, helst dä man besinnar, att af de anmärkta Fyra punkterna, en blott innefattar en önskan
Om råd till sparsammare utöfning af en Grundi lagsenlig Konungslig rättighet, samt tvenne andra efter Utskottets eget uttryck: beträffar mera enfhdta mål, famt faledes erbjuda en mindre adcequat tillämpning a] 107.de §., forn handlar om rädjlag om allmänna mått och /i>g?
Vore det mig tillåtet att bedomina andemeningen af CoostifutionsUtskottets Betänkan, de, skulle jag våga tro dess önskan i anseende till sluteliga resultatet icke vara skiljd ifrån min.
Jag hämtar dertill anledning , icke blott af några förut anförda ställen , utan i synnerhet af följande: med tillfredsftällelfe, förmäler sig Utskottet hajva er jarit, att de i Ad~ mini/Irationen här och der framjlående ajvikelfer och brijier icke förryckt eller ens rubbat den flora ord. ningen, och att många föremål, hvaröfver dea tyfta patnotifka farhågan fpridde en mörkare färg, uppJlådt, efter en oväldig under/ökning aj motif och förhållanden, i en bättre och renare dager.
Ån mer, ZJtfkottet tror feg åt funningen Jhyldigt uttrycket af den gemenfamma opinion, att Konungens Rådgifvare1 handlings/ätt och rådfagf under den förflutna femårsperioden, i allmenhet och öjverhufvud bära fampelit af redligt nit, forgfällig omtanka, och oafbruten verkfamhet.
Troligen bar en så klart yttrad Öfvertygelse bidragit till den af Utskottet sjelft framkastade erindran om Rikfens Ständers rätt att, som orden lyda, ogilla, återhålla eller nedlägga den underordnafte Beredningens talan.
Skulle Den I o Jutii f. m. 167 dessa och flere yttranden, sammanstälde med ett så alfvarligt steg som vissa anmärkningars anmälan till den verkan 107 §:n förutsätter, Annas innebära ett slags motsägelse, anser jag för min del denna motsägelse endast vara skenbar, och tror, att Utskottet såmedelst velat för* lika billighetens fordringar med den strängaste rättvisans kraf: skiljandes jag mig ifrån Utskottet blott deruti, att jag finner både rättvisa och billighet sammanstämma till den slutföljd, att de gjorda anmärkningarna , i hvad som rörer tillämpning af RegeringsFormens 107 §., må förfalla.
I denna hänsigt anhåller jag att Högvälborne Herr Grefven och Landt* marskalken täcktes göra proposition, så snart öfverläggningens närmare fortgång dertill lem-j nar tjenligt tillfälle och anledning, N:0 4.
Friherre Rtidbetk, Alexander; Det är med anledning af ConstitutionsUtskottets Betänkande rörande StatsRådet» Embetsbefattningar, sorn jag vördsamt utbeder mig att till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns pröfning få den äran framställa mina åsigter.
ConstitutionsUtskottet har anmärkt de af HofCancellersEmbetet någon gång anbefallte indragningar af vissa Tidningar, såsom mindre ändamålsenligt.
Jag hade trott att en sådan inskränkning kunnat både lagligt och nyttigt Den io Julli f. m. denna senare tiel varit .ännu vidsträcktare , då hade Publicistens granskning öfver Riksdagsmäns yttrade framställningar uteblifvit, hvilka endast tillhöra Stånden att sjelfva censurera, så långe HofCancellersEmbetet förvaltas af den ädle och upplyste man, hvars Fosterlands och hederskänsla så ofta blifvit vitsordad inom dessa murar, så är jag för min del fullkomligen öfvertygad, att dess rättvisa med en säker blick bedömmer öfverdriften af de egensinniga insinuationer, som ofta af kitsligheten framställas.
Friheten är dyrbar, dess öfverdrift vådlig. hvarföre bestämda gränser äro nödvändiga för dess bestånd, och då jag hyser den öfvertygelsen att vår Regering vaksamt söker upprätthålla dessa fördelar, så lärer Herrar StatsRåder häldre förtjena Nationens tacksamma bifall, i följd af det goda de sökt medverka, än anmärkningar relativ t till mindre betyd, lige ämnen.
Det tillhör en Representant att lika ifrigt söka freda de Konungsliga rättigheterna, som att alltid yrka Folkets fördelar, samt vid alla tillfällen framställa dess behofver, och då dessa föremål kunna förenas, så uppfyller jag en glad pligt, sedan jag förut vid flera tillfällen framställt de senare, att äfven nu beifra de förras helgd.
Då Utskottets Betänkande innehåller fler* olika ämnen, så torde Herr Grefven och Landtmarskalken täckas benägit göra serskilta propositioner öfver hvarje Moment.
Den io Julii f. m. 169 N:o 5.
Må hända, torde mången inse mig jäfvig att yttra mig i ett ämne s i hvars afgörande gällande ordning förklarar mig jäfvig att deltaga.
Men då det vidrör ett af de vigtigaste föremålen för vår Constitutionella samhällsförfattning, så har jag ansett mig böra begagna min Riksdagsmannarätt att framställa äfven mina tankar och jag tackar Försynen, att jag härvid kan tala min öivertygelses språk, utan att såra mitt hjertås känslor.
Regeringsformen framställt, anser jag mig först böra undersöka idéen och betydelsen af denna §, äfvensom ani ledningarne till dess stiftande.
Det är denna lycka vi också äro skyldige den förenade käcsla för frihet och Konungastyrelse, som aldrig inom Sverige varit utslocknad , och som alltid äfven under de svåraste skiften tryggat fortfarandet af dess sjelfständighet och dess frihet.
Men ofta missbrukade hafva formerne för dessa förhållanden ej sällan erhållit en utbildning, som gjort dem till medel än i despotismens än i enskildfa herrsklystnadens händer.
Sålunda finna vi i vår Hi - 170 Den 10 Julii f. m. storia tidehvarf, då Sveriges Ständer, missnöjda med förflutne Styrelseåtgärder, erkänt hos sin Konungen fullkomlig Envåldsmakt (Ji Kongl, Maj\ta Råd och famtehge Stunders förklaring af den 16 Nov. 1632 med flere Acta Publica).
Säledes igenfinna vi ett annat tidehvarf, då de olyckliga frukterna af det förutnämnde styrelsesättet missledt Rikets Lagstiftare att söka korrectif i motsatta ytterligheter; då Ständerne utan band af något ansvar eller några former tillägnat sig eller rättare sitt af 50 Adelsmän, 25 Präster och 25 Borgare bestående secreta Utskott oinskränkt lagstiftande , verkställande och lagskipande makt; då Konungen, med skyldighet att låta sätta sitt namn under Ständernes beslut, ty ännu ville Folket ej känna annan Öfverhet än sin Konung var förvandlad till en ärftlig President i ett RiksRåds Collegium, hvars öfrige Ledamöter till- och afsattes af Ständerne.
Det är från detta tidehvarf, som vi äga så många sorgliga minnen af förtjente medborgares uppoffrande för partiagget, af Fäderneslandets stora intressens åsidosättande för de små enskildta.
Det är i denna tids historia vi finna upptecknadt, huru samina rådslag, som vid en Riksdag tvungit en Rådsherre att nedlägga sitt Embete, vid en annan förskaffat honom äran af en högtidlig Ständernes Deputation och af en på deras befallning öfver honom slagen medalj; det är der, vise samme maktägande Ständer vid en Riksdag, under uttryck af den högsta aktning och förtroende till sina RådsEmbeten återkalla samma personer, som de lösgående Riksdag lork larat Jör Den io Julii f. m. 171 b'g lingne feljleg förlustig^ det förtroende
Rikfens Råd böra äga.
12 14 och tor 1765 1766 pag 1S8 1S9).
Följdan af ett sådant Ständernes deltagande i verkställande makten blef 1772 års Regementsförändring, påkallad och gillad af allmänna rösten.
Varnad af det förflutna sökte också 1809 års ConstitUtionsUtskott bilda en styrande makt verksam inom bestämda former, nied enhet i beslut och full kraft i medlen att dem utföras en Lagstiftande makt vi.iligt trög till verkning men Jäst och stark till motstånd s en Domaremakt, sjelf ständig under hagarne.
, men ej sjelf herrskande öfver dem.
Det sökte att rikta dessa makter till inbördes bevakning, till inbördes återhåll, utan att dem sammanblanda , utan att lemna den återhållande något af den återhållnas verkningsförmåga. rå dessa liufvudgrunder af Stal skraflernas serskildta bestämmelse och ömsesiga motvigt skulle den Statsförfattning hvila, som Utskottet föreslog, och som nu utgör Sveriges af Konung och Folk besvurna Grundlag.
I enlighet med dessa af 1809 års ConstitUtionsUtskott yttrade grundsatser öfverlemnar vår nu gällande RegeringsForm hela verkställande makten åt Konungen, då den säger, att Han äger alhna Jlyra Riket, men tillägger på fått denna Re ge ringi Form jörejkrifver och för iakttagande deraf bjuder, att alla Expeditioner 172 t
Den 10 Julii J. m. utom i kommandomål , skola af ansvarsskyl - dige föredragande kontrasigneras, samt serskildt stadgar, att Konungen i alla Regeringsärenden utont de minifleriella och kommandomål skall inhämta råd, af ett StafsRåd , hvars medlemmar
Han sjelf kallar och endtiedigar, men som under ansvar äro förbundne Jina meningar yttra och förklara.
(Se RegeringsFormen §$. 4, 5, 6, 7, 8, 9> 35, 38 ) ' Ytterligsre innehåller Grundlsgen föreskrifter, så väl för att trygga åt Nationen och dess Represeotanter den granskningsrätt af de styrelsegrunder* hvarefter Riket regeras, hvilken från ett Folke politiska frihet är oskiljaktig, som att förekomma, att
Konungen möjligen kunde sakna tillfälle inhämta de råd, Han vid en noggrann sakernas undersökning kunde anse mäst befrämja Rikets sannskyldiga nytta.
RegeringsFormen och en serskildt TryckfrihetsLag
Nationen frihet att i tryck yttra sig öfver, äfven Regeringens åtgärder, endast med den inskränkning till innehåll och skrifsätt , Lagarne stadga.
RegeringsFormen, ConstitutionsUtskottet ej
Domare såsom en värd ledamot af detta Utskott yttrat, lyckligtvis lefva vi ej i Commissionernas tidehvarf, utan granskare af de i StatsRådet förda Protocoll, äfven som detta Utskott äger rätt infordra dem, somförda i mi nisteriela eller kommandomål röra allmänt kända och uppgifna händelser; ägaode Utskottet enligt 106 §■ RegeringsFormen ställa under laga ansvar Deri 10 Julii f. m. inför RiksRätt den eller dem af StatsRådets Ledamöter eller Föredragande, sorn Utskottet af dessa Protocoller kunnat finna hafva uppenbar liga handlat mot Regerings Formens tydliga /öreskrft eller tillstyrkt nSigon öfverträdelse deraf och af andra Rikets gällande lagar, eller underlåtit gora föreställningar mot scedane öfverträdelser, eller deni vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning.
Under denna §• böra således alla öfverträdelser af någon i Riket gällande Lag, sorn Utskottet anser höra beifras rnen afgörandet, huruvida sådane ägt rum beror ej af den angifvande auctoriteten, utan af en enligt Grundlagen till sin sammansättning redan befintlig
(Regeringsformens 106 §) ConstitutionsUtskottet äger äfven genom 107 §.
Regeringsformen rätt, om det anmärker, att StatsRådets
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSeeretcrarc •icke nied oväld, nitj skicklighet och drift sitt förtroende Embete utöfvat sådant då för Riksens Ständer tillkän* nagifva, ht 'ilka om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att han ville ur StatsRådet och från Embetet skilja den eller deni, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Samma §. tillåter också, aet frågor i detta ämne kunna i RiksStåndens Plena väckas och af andra Utskott än ConstitutionsUtskottet andragas men icke af Riksens Ständer afgöras\ förr än sistnämnde Utskott deröfver blifvit hördi, och till förekommande af 174 Den ro Julii f.m. ali Lagstiftande maktens ingrepp i den verkställande stadgar Grundlagen i 107 §■ RegeringsFormen och 29 §.
O. med ömtålig noggranhet serskilts former, så väl för väckandet som afgörandet i Ståndens Plena af dylika mål fåsom i 107 §9 att under Riksens Ständers öjverläggningar derom . skola icke Konungens beslut uti mai, som röra enskilt a personers eller korporationer s rättigheter och angelägenheter kunna ens nämnas, ännu mindre någon Riksens Ständers pl öjning underkastas.
Då nu 106 §. afhandlar beifrandet af alla utaf de ansvarige Rådgifvarno begångne olaga handlingar, hvilka endast kunna komma under laga tilltal, så synes tydligt att 107 §. blott afser en rättighet för ConstitutionsUtskottet äfvensom för andra Utskott och enskildt Riksdagsman att föreslå samt för Riksens Stander att besluta en framställning till Konungen af ett opinionens ogillande af de åsigter, som legat till grund för vissa eller alla Konungens Rådgifvares Rådslag rörande allmänna ej enskildta mått och /leg, en framställning, på hvilken Konungen kan göra det afseende Han finner Rikets val kräfva.
Regeringsformen samt vår Grundlagsbud rörande Ständsrnes granskningsrätt af Regeringsåtgärder och det är med den vördnadsfullaste erkänsla för de Herrar och Män, som utarbetat denna Grundlag, jag uttrycker min beundran af den vishet, med hvilken de Den io Julii /. w. 175 velat skapa en Konungamakt, bunden af Lagar och allmän upplysning, men endast af dem hämmad i sin verksamhet för allmänt väl.
Om ännu något till vinnande af detta stora mål skulle i Grundlagens föreskrifter eller Statsförvaltningens anordning återstå, så torde det fäkert och bäjl med tiden och genom tiden vinnas.
Äfven der äger NationalRepresentationen rätt inför Thronen framlägga petitioner rörande ombyte af Regeringens medlemmar.
Den enda gång , jag känner, att Underhuset begagnat denna rätt var 1784.
Konungen afslog dem alla; för teckningen af den sålunda emot Underhusets önskan bibshållne Minister, under hvilken Brtfanieo. mångdubbelt steg i välstånd, och räddande sin och Europas frihet lyckligt uthärdade kampen mot Revolutionära enthu»iasmens och militaira despotismens hela kraf. ter, behöfver jag blott nämna dess Chef Wileam Pitt den yngre.
Jag öfvergår nu till sjelfva anmärkningspunkterne.
Den första äger till föremål tillstyrkande af 3;ne tidningars indragning i stöd af 4 §. § Morn.
i TryckfrihetsFörordningen, Mina tankar rörande sjelfva Lagbudet och dess Den 10 Julli f. m. tillämpning har jag vid ett annat tillfälle yttradt.
Nu vill jag endast hemställa till hvarjes lugna omdöme, huruvida användandet på enskildta fall af ett Lagens stadgande kan hänföras till allmänna mätt och fleg, och jag frågat hvarje läsare af våra Dagblad, om detta användande hämmat
2:dra och 3:dje Anmärkningspunkterne omfatta tillstyrkandet af en förklaring utaf en Kongl. Resolution sorn berättigade en enskildt raan 6Öka laga åtgärd i anledning af ett enligt hans påstående brutit contract, och att bestämma anslagen för en utaf enskildt man stiftad SöndagsSkola.
Om dessa begge anmärkningar yttrar Utskottet sjelf, att deras tillämpning till 107 §. såsom varande mer enskildta mål. visserligen är mindre adcequat, men att då Utskottet ansett sig hvarken böra hänföra den under 106 §• eller låta dem stadna inom sitt Protocoll, så har det ej trott någon annan utväg än den nu begagnade återstå.
Denna slutsats för att tillvägabringa tillämpning af en jjj. i Grundlagen, man sjelf anser mindre tillämplig, kan jag ingalunda anse öfverensstämmande med RegeriogsFormens 83 §., som bjuder att Grundlagarne efter ordalydelsen skola tillämpas.
Jag tror också, att ett Grundlagsenligt, af Utskottet i just detta Betänkande begagnadt sätt finnes, att utan hänvisning på 106 och 107 §. § framställa de anmärkningar, man anser, ej böra hänföras under dessa §. § , men ej eller sakna omnämnande, Hvad sjelfva de klandrade råd - Den 10 Julii f, m. »77 rådslagen beträffar, så, om man anser UgstTidigt att Konungen förklarat en af Honom sjelf utgiften och troligen af Harn Ombudsman missförstådd Resolution, så tillhör törsta frågan i händelse af beifran obestridligen foö §.
Samma förhållande är med den andra, om man anser Konungen sakna rätt ingå i bestämmandet af anslag för fromma Stiftelser m. m., en lagtolkning, som möjligen i en framtid kunde bereda oss förmånen af Kloster, med flera lika nyttiga inrättningar.
Qm i en framtid det skulle falla en annan
Fru in som lagligen kunde borttestamentera sin egendom, att anslå En million R.:dr till en dylik inrättning, sås kulle för everidiga tider en så betydande del af Rikets tillgångar användas för så onyttigt än* damål, om ej Regeringen ägde rätt komma emellan Såsom administratif åtgärd lärer tro ligen af ingen klandras, att en SöndagsSkola ej blef försedd med mångdubbelt större inkomster, än dertill möjligen kunde användas.
Den 4tde anmärkningen alser tillstyrkandet af besluten om LandtRäntmästares, Kronofogdars ot>h Postförvaltares tillsättande af Kongl Majtt.
Härvid k«n jag icke underlåta uttrycka min förundran att