Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En sådan betalning är nu också allaredan indrifven och i LandtRänteriet lefvererad, så att någon fråga om afskrifning icke här kan upkomma, enär en sådan åtgärd förutsätter tillvaron af skuld, som skall gäldas, hvaraf åter följer, att formen af Utsk:s tillstyrkande är oriktig; ty detta tillstyrkande hade, såvida det, i frågans nuvarande skick, skolat innebära någon mening, bordt lyda på restitution af den utgifna ersättningssumman.
Till en sådan restitution anser jag likväl intet skäl vara för handen, hvarföre jag vördsamt afslyrker allt slags afseende å Utsk:s betänkande.
Skulle emellertid R. o. Ad. finna eftergift af hvad ådömdt blifvit böra ske och att medlen således böra rcstitueras, så anser jag mig böra uplysa, att den mig, såsom åklagare i målet tillkommande acloralsprocent å summan redan af Kammar-Rätten blifvit från Statskontoret reqvirerad; och någon rättighet förefinnas, att bevilja annan eller högre restitution, än efter afdrag af della arfvode, hvilket är min egendom, den ingen har makt all, utan milt bifall, bortskänka.
Att jag icke med min röst
Den 6 Augusti. bidragit till del StatsUtsk:s beslut, som nu år under K. o.
Adis pröfning, inlieintas af den reservation, som åtföljer utlåt.
Jag liar troll att det skulle vara högst betänkligt, om R.
St. endast på grund af en enskild riksdagsmans motion och utan att afvakta behöfliga uplysniugar från vederböride auktoriteter, beslölo afskrifning i ett balansmål af den beskaffenhet som det ifrågavande.
Deremot har jag trott alt raan boide laga i betraktande de ömmande omständigheter som här förekomma och ingå till K.
M. med en anhållan, det K.
M. täcktes genom vederböride undersöka förhållandet, och derest K.
M. funne sterbhuset förtjena någon lindring, derom lill Rikets näst församlade Ständer aflåta nådig propos.
Sådant var Inkomsl-afdelnins förslag till utlåt, i denna fråga, ehuru delta förslag i Utskis plenum underkändes.
Det har sedermera visat sig att de ifrågavande medlen redan äro till Statskassan intlutne och torde således frågan nu blifva, om restitution af dessa medel hör ega rum eller icke.
I delta afseende tror jag för min del, att R.
St. icke f. n. äro i tillfälle att med full sakkännedom fatta sitt beslut, utan alt frågan först bör genom Styrelsens åtgärd behörigen beredas.
Jag skulle derföre tro att det är skäl alt återremittera frågan, på det Utsk. måtte blifva försatt i tillfälle ali nytt utlåt, i förut antydda syfte afgifva.
I anledn. af den siste värde talarens yttrande, anhåller jag att få fästa upmärksamheten deruppå, att om å ena sidan mäste medgifvas, att Kronofogden Huss visserligen icke uti förevaride fall förfarit med den ordning och omtanka, som varit nödig och som man af en kronans tjensteman har rätt att fordra, det åter å andra sidan måste lagas i betraktande, att under del oefterrältlighetstillständ, som i dylika frågor egde rum i Wester-Norrlands län på den tid, balansen inträffade, flera förhållanden kunna framdragas, som i eli eller annat afseende urskulda Kronofogden Huss.
Del är ett faktum att oaktadt den sistnämnde Ilerfaldiga gånger i officiell väg erhöll ordres att indrifva de utestående undsättningsmedlen, bekom han likväl under tiden enskildta handbref från Landsh., deruti han anmodades att icke verkställa indrifningen, emedan Landsh. hoppades att kunna utverka anstånd med inbetalningen af dessa medel och till och med afskrifning af det återstående skuldbeloppet.
Det är äfven ett faktum att första utanordningen af dessa undsättningsmedel skedde direkte till socknarne och icke genom Kronofogden, äfvensom alt till en början socknemännen och Kis Befilude sjelfve åtagit sig att ombesörja medlens indrifvande och att först sedermera Kronofogden erhållit ordres att följa indrifningsoperalionen med sin upmärksamhet.
Ytterligare är det äfven ett faktum, alt då K:s Befilude aflät ordres ora indrifningen, endast summariska restlängder skrifvelsen åtföljt, hvilka blott i en enda summa uplagit hvarje församlings skuld.
Dessutom är del äfven uplyst, att Kis Befilndes i delta afseende utfärdade Kungörelser inuehöllo, att socknarne lemnades fritt att antingen till Kronofogden eller till Kis Befihide inbetala de resterande medlen.
Häraf torde man finna att det var svårare för Kronofogden ali kontrollera indrifningen än om del blifvit före* Den 6 Augusti. 123 skrifvet alt restantierne skulle ovilkorligen till honom lefvereras.
Det liar äfven blifvit ådagalagdt, alt Huss under denna tid verkligen inbetalt en mindre del af medlen och derå erhållit Landträntmästarens qvitto, ehuru det icke behörigen blifvit å Landskont. annoteradt.
På samma sätt hade han året förut blifvit ådömd alt gälda en summa af omkring 5,300 r:dr, hvilken han ordentligen lill Ränteriet inlefvererat men som icke blifvit af en dervarande bedräglig tjensteman vederbörligen annolerad, hvarhvarföre han ock för andra gången mäste till ränleriet inlefverera densamma.
Denna olycka förorsakade, att Kronofogden Huss förföll uti eli tillstånd af modlöshet och själsförslappning, så att han med mindre drift än eljest skötte sina tjensleåligganden.
Ytterliligare hade samma Kronofogde den olyckan, att sedan införsel på enskild begäran blifvit beviljad i Landshrns räntor, till ett belopp af 2000 r:dr, hade Huss, som skulle indrifva medlen, den godtrogenheten alt lemna samma medel Landslnn i handom, hvarefter en skandalös process härom upstod.
Med eli ord, en mängd ömmande omständigheter förefinnas i denna sak, hvilka som jag tror böra lagas i betraktande vid frågans slutliga afgörande, men det kan och bör icke begäras, att R.
St. skulle med full sakkännedom kunna pröfva densamma, innan den blifvit behörigen utredd och delta tillhör naturligtvis Regeringen.
Jag tror derföre att R.
St. böra åt K. M. öfverlemna, alt om
Han finner billigheten kräfva, att desse medel till mer eller mindre del restitueras sterbhuset, derom till nästkommande Ständer framställa propos.
Man vet alt dessa medel äro uplånade af en son och en måg till familjen, och det blefve verkligen ruinöst för densamma, om hela denna summa mäste utbetalas.
På alla dessa skäl får jag vördsamt anhålla om återremiss å ifrågavar:de utlåt.
Jag hade visserligen ämnat yttra mig i denna fråga, men då jag nu lill alla delar blifvit förekommen af Hr von Troil, så ber jag blott alt få instämma i hans yttrande och i begäran om återremiss å detta utlåt. R. o. Ad. ansåg de emot förevar:de utlåt, gjorde anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande.
Ånyo föredrogs Stats- och BankoOtskms d. 2. och 5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 35, med förslag till vissa förändrade föreskrifter, i fråga om godtgörande af kostnaden för kopparmyntningen ra. ra.
I detta betänk, säga de förenade Utskra att: ”det hvarken är billigt eller med god ordning öfverensstämmande ali ett verk, eger utgifva mynt-representativ till obegränsadt belopp, under det ali inlösningsskyldigheten åligger ett annat verk”.
Detta är till principen ganska riktigt sagdt, men eger icke sin tillämplighet på det verkliga förhållandet emellan myntverket och Banken.
Del förra verket eger nemi. 124 Den 6 Augusti. ingen rättighet att utgifva myntrepresentativ till obegränsadl belopp, utan det är endast på K.
M:s nådiga befallning eller på från Banken och andra offentliga myndigheter skedd reqvisition som myntverket utgifver något kopparmynt, och beloppet deraf begränsas af det allmänna behofvet.
De gamla kopparpoletterna, som voro slagne efter en ännu sämre myntfot, än de som nn mera präglas, de hafva, utan att Banken annat än till ett högst obetydligt belopp behöft inlösa dem, försvunnit ur den allmänna rörelseisen och således blifvit använde på något annat sätt.
Man kan icke förmoda, att det nya kopparmyntet tager någon annan väg, helst detta mynts verkliga metallvärde något mera närmar sig präglingsvärdet än de gamla poletterne.
Man finner att kopparmyntet användes lill många andra behof än till bytesmedel i allmänna rörelsen, ty industriidkare, sorn behöfva koppar i smått, anse sig med mindre kostnad kunna använda slantar, än annan koppar, hvaraf följer att Bankens förlust på inlösningen blir ganska ringa.
Likväl torde del icke vara utan skäl att någonting i denna väg bestämmes, så att Banken får veta hvad den behöfver ansvara för och om den måste invexla allt kopparmynt sorn utgifves i allmänna rörelsen.
Men den nu af Utsk:n föreslagna skrifvelsen är upställd i alltför peremloriska ordalag för att den skulle kunna af Konungen bifallas.
Der står nemi:: ”att R.
St. skulle hos K. M. anhålla, att det mätte förordnas, att kopparmynt hädanefter icke får från myntverket på annan våg än genom R.
St:s Bank i allmänna rörelsen ullemnas”.
Då skulle det bero på R.
St:s Bank, huruvida mera eller mindre qvantitet af kopparmynt skulle i allmänna rörelsen utsläppas, och della torde icke kunna af K. M. bifallas, helst R.
St. skulle kunna genom införande af en ny § i Baukoreglegmenlel förhindra K.
M. att i allmänna rörelsen utsända så mycket kopparmynt som Han finnér af behofvet påkalladt, hvilket vore ett uppenbart ingrepp i Konungens af 79 § R.
F. helgade rättighet att slå mynt.
Då det nu är för nära riksdagens slut, för att man skulle kunna genom en återremiss af detta betänk, vinna ett bättre resultat i denna fråga, så får jag vördsamt föreslå R. o. Ad. att afslå detta förslag, i synnerhet sora ett dröjsmål med reglerandet af denna angelägenhet icke torde vara med någon fara förknippad.
När man ser all allmänna rörelsen ännu fordrar större belopp af kopparmynt än som finnes i landtränterierne att tillgå och alt således ny prägling deraf måste verkställas, så tror jag att R. o. Ad. utan någon våda för det allmänna kan för denna gång låta frågan förfalla, då det icke är särdeles långt (ill en annan riksdag samt tillfälle då kan yppa sig att upgöra ett förslag som bättre än det nu afgifna upfyller det ändamål, som dermed är afsedt.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. till bifall å förevar:de betänk, besvarades denna propos. med starka nej jemte ett eller annat ja, hvarefter propos. lill afslag å samma betänk, blef framställd och besvararad med ja.
Oen 6 Augusti. 125 Föredrogs ånyo och bifölls Stats- och Banko-Utsk:ns d. 2 oell 5 dennes på bordet lagda utlåt.
Nio 36, i fråga om återbetalningen af Myntverkets äldre skuld till R.
Föredrogs ånyo Bevilln.Ulskis d. 2 och 5 dennes på bordet lagda mern.
Nio 18, i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, angide grunderne för den blifvande allmänna bevillningen och föreskrifterne för deras tillämpning.
Detta mern. företogs punktvis till afgörande. lista punkten, ang:dc bevillningsstadgans 10 och 11 §§:r. * R. o.
Nio 1, 2:dra punkten, ang:dc 14, 27 och 29 §§:ne. R. o. Ad. fann icke för godt att antaga Ulskis i denna punkt gjorde inbjudning till frånträdande af Ståndets beslut röride bevillningen efter 2:dra artikeln för arbetsfolk, samt godkände de föreslagna voterisproposme Niis 2, 3 och 4. 3:dje punkten, ang:de 16 §, 4ide punkten, ang:de 23 § och 145 § 7 morn., samt 5:te punkten, ang:de 35 § 2 mom. R. o. Ad. godkände de i dessa punkter föreslagne volensproposir Niis 5, 6 och 7. 6:te punkten, ang:de 37 och 38 §§'ne.
Ehuruväl jag icke kan godkänna grundsatsen att lägga bevillning på karaklersfullmakter samt R. o. Ad. för sin del beslutat att sådan bevillning icke bör ega rum, måste man likväl finna, alt ett ihärdigt qvarhållande af den grundsats icke vid denna riksdag kan medföra annan påföljd än att borttaga tiden genom en votering i förstärkta StatsUtsk.
, vid hvilken votering utan tvifvel de Sine öfriga Stånden komma att öfverrösta Adeln.
Jag hemställer således om icke det skulle vara lämpligt att frånträda det förra beslutet i denna fråga, hvarigenom åtminstone en af de många voterisproposir komme att förfalla.
Det kan visserligen vara en möjlighet att när 3 Stånd beslutat bibehållandet af denna § i Bevilln.Förordn., utgången af voteringen i förstärkta StatsUtskit blifver sådan som Frih.
Palmstjerna förmodat, men jag anser likväl sådant icke med full bestämdhet kunna förutsägas, ty erfarenheten vid denna riksdag, särdeles i tullbevillnings-frågor, har ådagalagt motsatsen.
Det kan alltså hända att R. o. Adis beslut i denna fråga blifver R.
Sus, och då den tid, som till voteringen åtgår, endast utgöres af 10 minuter till följd af den reda och skyndsamhet som ordfin i förstärkta StatsUtsk. vetat införa och vidmakthålla vid voteringarne, så ser jag verkligen icke något skäl, att R. o. Ad. för en besparing af 10 minuter skulle frånträda ett förut af Ståndet fattadt beslut. 126 Den 6 Augusti.
I motsats till dea siste värde talaren ber jag att få förklara, alt jag i allo instämmer i den af Frih.
Palmstjerna yttrade åsigt.
Jag har sett exempel uppå, att då något af de andra RiksSl:n i frågor af bevillningsnatur varit af annan mening än de 3:ne öfriga Stånden, har detta Stånd frånträdt sin skiljaktiga mening, på del att onödiga omröstningar i förstärkt StatsUtsk. mätte undvikas.
Exemplet är förtjent att efterföljas och om detta Stånd envisas ali vidblifva alla sina i sådana frågor förut fattade beslut, blefve följden sannolikt den, att de öfriga Stånden äfven å deras sida uphörde alt visa en sådan nyss omnämnd redebogenhet, och då blefve den tid som förspilldes i förstärkta StatsUtsk. många gånger mera än 10 minuter.
Jag kan icke upmana R. o.
Ad. att följa det af Gr.
Sparre lofordade exemplet att i oträngdt mål frånträda ett nyttigt beslut, för del man misströstar om framgången deraf, och jag har, såsom jag i mitt förra yttrande nämnde, vid nu pågående riksdag erfarit, att många af de frågor, om hvilka man röstat i förstärkt StatsUtsk., just varit sådana, der ett Stånd stannat mot tre och der likväl det förras mening segrat.
Jag ser således intet skäl att R. o. Ad. i detta fall skulle underlåta ali begagna sin grundlagsenliga rätt, helst det är ganska ovisst, huruvida icke flere ledamöter af de andra Stånden och isynnerhet af del Högv.
PresteSt. komma att biträda Adelns åsigt i denna fråga.
När man anser en sak nyttig och rättvis får man icke misströsta om dess framgång och ett verkligt godt ändamål vore otvifvelaktig! vunnet, om man lyckades att från Bevilln.Förordn. utesluta ett stadgande, för hvilket ingen rättsgrund finnes och som derföre aldrig bort der hafva fått plats.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ' behagade antaga Ulsk:s inbjudning till frånträdande af Ståndets förut i ämnet fattade beslut, besvarades denna propos. med starka ja, blandade med nej; hvarefter H. Ex. förklarade det han funnit ja öfvervägande, samt den föreslagna voler:s-propos:n i följd af det sålunda fattade beslutet ansågs komma att förfalla. 7:de punkten, ang:de 42 och 137 §§:ne; 8:de punkten, ang:dt 73 §; och 9:de punkten, ang:de 81 §. R. o. Ad. godkände de i dessa punkter föreslagne votenspropos:r N:is 9, 10 och 11. 10:de punkten, ang:de 88, 89, 92 och 119 §§:ne.
Utsk:s yttrande gillades. lide punkten, ang:de 108 §.
Den föreslagna voter:spropos:n N:o 12 blef af R. o. Ad. godkänd. 12:te punkten, ang:de 144 och 145 §§:ne.
Det synes mig som R. o. Ad. utan någon fara kunde instämma i det af Välofl. BorgareSt. uti denna Den 6 Augusti. 127 fråga fattade beslut.
Saken är nemi. den, att R. o. Ad. beslutat det Poliskonstaplar i Stockholm skulle åtnjuta befrielse från bevillning efter 2:dra Art., och BorgareSt. åter, att befrielse både efter l:sta och 2:dra art. skulle inedgifvas såväl Poliskonstaplar i Stockholm som polis- och natlbevakning i de öfrige städerne.
Då aflöningeo för dessa personer sällan öfverstiger 200 r:dr b:co, så lärer Statens förlust i minskad bevillning vara så ringa, att den knappast är värd den tidsförlust som förorsakas genom en votering i förstärkt StatsUtsk. R. o. Ad. beslöt ali instämma uti BorgareSlrs i ämnet fattade beslut, och fann att till följd deraf den föreslagna voter:spropos:n N:o 13 komme att förfalla, samt godkände voterrsproposrn N:o 14, med uteslutande af Irsta alternativet.
13:de punkten, ang:de bevillning pir/orny n dnr tarf voden, Officerares häst- och fouragemedel samt Arméens Officerares inqvarteringspenningar i allmänhet. R. o. Ad. fann icke för godt att antaga Ulskrs inbjudning till frånträdande af sitt förut fattade beslut samt godkände de föreslagne voterrsproporrne Nris 15, 16 och 17.
Föredrogs ånyo och bifölls Bevilln.Utskrs d. 2 och 5 dennes på bordet lagda mern.
N:o 19, i anledn. af RiksStrns olika beslut, rörrde stämplade pappersafgiflen.
Vid förnyad föredragning af BankoUlskrs d. 2 och 5 dennes på bordet lagda berättelse
Nro 68, angrde förrättad revision af Banko-Diskontverkets räkenskaper och förvaltning för år 1850, biföll R. o. Ad. hvad Utsk. under Litt.
A och B tillstyrkt och lades denna Berättelse i öfrigt till handlingarne.
Föredrogs ånyo BankoUlskts d. 2 och 5 dennes på bordet lagda mern.
N:o 69, med hemställan, att en gratification måtte få ulanordnas till Vaktmästarne vid Banko-Diskontverket.
En längre drifven arbetsfördelning, än den som inom Banken måste vara införd emellan dess tjenstemän och Vaktmästare-personal, lärer man knappast kunna föreställa sig då att döma af det nu föredragna betänk.
, vill synas att det icke öfverensstämmer med de vaktmästares värdighet, hvilka äro anställda vid Banko-Diskontverket, att bära in behöfliga böcker och verifikationer från Banko-Diskontens lokal till BankoUtsk:s, utan att de för delta besvär skola upbära en serskild gratifikation.
Om en sådan arbetsfördelning äfven skulle iakttagas inom de egentligen s. k.
Statens verk, så skulle sannerligen icke någon gräns finnas för embetsmännens och vaktpersonalens anspråk på serskilla arfvoden och ersättningar.
Att titlarne på böckernes ryggar skola bestämma huruvida den vaktmästare som blifvit befalld att bära in desamma, bör derföre hafva ser - 128 Den 6 Augusti. skild gratifikation eller icke, tyckes mig temligen oformligt, och då detta exempel icke är det första eller enda på den öfverdrifna omsorg hvarmed man vakar deröfver ali äfven det aldra ringaste besvär inom Banken skall serskildt vedergällas, kan jag ej underlåta alt anhålla om afslag å ifrågavar:de mera. ehuru obetydlig än densamma är, hvarå anspråk blifvit väckt.
Jag ber endast att få uplvsa att den nu föreslagna gratifikationen vid alla föregående riksdagar blifvit ifrågavande vaktmästare tilldelad och då summan är så obetydlig anser jag det icke vara billigt all man fråntager dem denna påräknade inkomst.
Det gifves verkligen icke något verk, hvars tjenste- och vaktmästarepersonal med sådan ömhet omhuldas af dem hvilka med dem hafva befattning, som Bankens gynnas af BankoUtsk., derpå hafva vi baft många talande exempel.
Här framstår nu åter ett dylikt.
Banko-Diskonlverkets vaktmästare hafva icke någon uppassning bos BankoUtsk., men de hafva inburit böcker till Utsk:ts sammanträden i st. f. att dessa böcker skulle kunna hafva blifvit inburna af Ulsk:s egen betjening.
Den siste värde talaren bar äfven uplyst all det endast är af gammal häfd som denna gratifikation utgår, men för det att ett missbruk en längre tid fåll inrota sig, bör man väl icke låta afhålla sig ifrån att en gång afskaffa detsamma, hvarföre jag förenar mig i Gr.
Mörners begäran om afslag å delta mern.
Jag ber att till mitt förra yttrande få tillägga, att denna vedergällning, som först utgick vid 1809 års riksdag, tillförene belupil sig till ett högre belopp än f. n., så att de t. o. m. haft 20 r:dr b-.co hvardera, ehuru denna summa blifvit af något sednare BankoUtsk. nedsatt till hvad som nu blifvit föreslaget.
Frih. S tjernstedt, Jakob Theod.:
Jag har väl icke varit närvarande i BankoUtsk., då detta beslut fattades, men sora saken har gammal häfd för sig så vågar jag vördsamt tillstyrka Ståndet att bifalla Utsk:s mern.
Det är ledsamt att då gammal häfd så heligt iakttages, man icke äfven kommer ihåg denna häfd vid lönetillökningar, men då erinrar man sig icke att det varit gammal häfd, att lönerne utgått till ringare belopp.
Då nu Bankens vaktmästare flere gånger hafva fått sina löneinkomster tillökade, så borde och kunde denna gratifikation någon gång hafva blifvit deri inberäknad.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter till bifall å Utsk:s mern. framställda propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 2 och 5 dennes på bordet lagda Den 6 Augusti. 129 lagda ullåt.
N:o 70, i anledn. af väckte motioner ang:de decimalsyslemets införande i afseende å måll, mål, vigt och mynt.
Jag kan icke underlåta al> uttrycka min förvåning deröfver, att BankoUtsk. blifvit försatt i lillhälle att afgifva ett meni. ang:de förändring af mått, mål, vigt och mynt.
Detta Utskrs verksamhet är begränsad af 32 § Riksd.- Ordn. som säger, ”att BankoUtsk. skall öfverse Bankens styrelse och tillstånd samt gifva föreskrifter om dess förvaltning etc”.
Hvarken i denna § eller i den serskilda instruktion som R.
St. ang:de
Bankens styrelse och förvaltning utfärdat finnes ett enda ord som häntyder på att BankoUtsk. kan taga befattning med väckta frågor om förändringar af gällande stadganden i förstnämnde afseenden.
Således borde denna fråga icke blifvit uptagen af BankoUlsk.
, ulan af det Utsk., som enl.
Riksd.Ordn. dertill år behörigt.
Då nu emellertid ärendet blifvit af Utsk. behandladt och derifrån kommit till R.
St:s pröfning, måste detsamma till något R.
St:s beslut föranleda, men jag måste ännu en gång tillkännagifva, att det förundrar mig alt BankoUtsk. med detta ärende tagit någon befattning och min röst blir icke lill bifall af detta mern.
Jag kan icke heller annat än instämma med Frill.
Palmstjerna deruti, ali BankoUtsk. icke bör anses vara den auktoritet, som skulle till behandling uptaga de motioner, hvilka föranledt ifrågavar:de mern., men deremot kan jag icke önska, ali meni. af denna orsak blir af R.
Sl.afslaget.
Sorn jag alltid med mitt lifligasle intresse omfattat denna fråga och haft den förhoppning att se densamma vid denna riksdag åtminstone taga ett steg framåt, vågar jag vördsamt föreslå R. o. Ad. alt återremittera detta mern. till BankoUtsk., med åläggande för detsamma att med Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. sammanträda för att frågan i sin helhet behandla och derefter med förnyadt utlåt, till R.
Ehuru del icke är vanligt alt dessa Utsk. sammanträda med hvarandra, så tror jag alt grundlagen icke deremot upslåller något bestämdt binder och på detta sålt anser jag frågan få den formenligaste behandling.
Jag anhåller fördenskull om återremiss af detta mern. samt ali R. o. Ad. behagade besluta ett sådant åläggande för Utsk. som jag föreslagit.
Jag får förklara att jag är af samma tanke som Frih.
Palmstjerna, nemi. ali denna fråga icke tillhör BankoUtsk., samt får äfven tillkännagifva, alt jag icke var närvarande då frågan af detsamma behandlades.
För min del anser jag frågan om decimalsystemets införande i afseende å mått, mål, vigt och mynt hafva varit så länge och så mycket beredd, att den ganska väl kunnat till slutligt afgörande vid denna riksdag företagas, men då nu riksdagen lider till sitt slut och ännu intet i detta hänseende blifvit definitifl bestämdt, så tror jag att den ifrågavande 9 H. 9 130 Den 6 Augusti. hemställan till K.
M. om en ny undersökning i della ämne, är den enda åtgärd som återstår att vidtaga.
Jag anser äfven en fördel ligga deruti, att denna undersökning är föreslagen att verkställas genom en förening af vetenskaps- och affärsmän, i hvilket fall de måste sammanjemka sina åsigter oell ideer och icke hvar och en för sig upgöra förslaget efter sill eeet lycke.
Ehuru jag médgifver att frågan icke från behörigt Utsk. blifvit Sländerne förelagd, anser jag likväl denna omständighet icke böra utgöra ett binder för sakens framgång, och då jag finner den af Hr Hjärne föreslagna återremissen endast leda till en onödig tidsutdrägt, anhåller jag vördsamt om bifall till della meni.
Hr Rosensvärd, Joli. Henr.:
Sedan åtskillige talare anmärkt oformligheten af alt Bankolltsk. till behandling förehaft. frågan om decirnalsystemels införande i mått, mål, vigt och mynt, en sak som säkerligen icke tillhör detta Utsk., samt en talare äfven yrkat, alt mein. just på denna grund borde till Utsk. återremitteras, för ali i förening med Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk, ånyo företagas till behandling, så får jag äran uplysa att, såsom R. o. Ad. redan torde hafva sig bekant, della sednare Utsk. förut under riksdagens lopp handlagt denna fråga i sin helhet, samt att dess betänk, derom blifvit af R. o. Ad. återremitterad!.