Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Just af aktning för det Stånd jag tillhör och den minoritet, som var af samma tanke som jag, kan jag för min del icke afstå från det af mig gjorda yrkande, hvilket jag vördsamligen får fortsätta.
Jag ber vördsamligen att få uppläsa 2 mom. af 57 § Riksd.Ordn.:
”Af prot.uldr. böra alltid fyra exemplar utskrifvas, af hvilka de Irenne afgå lill Medstånden, för alt derstädes qvarblifva, och det fjerde, eller sä kallad löpare, kringsändes, påtecknas i hvarje Stånd af secreleraren, samt slanDar slutligen hos R. o. Ad., för alt i dess archiv förvaras.
Dessutom bör, enär målet något Utsk. angår, ett exemplar detsamma äfven meddelas.
Stånden må jemväl i de fall, dem lämpligt synes, genom utskickade deputationer, sina beslut hvarandra tillkännagifva; dock bör prot.utdr. derom, eller, i händelse sakens vigt fordrar en sådan skyndsamhet, att det ej medhinnes, en af Ståndets secreterare behörigen påtecknad afskrift af den propos., som beslutet grundat, alltid tillika åtfölja och af ordföranden för deputationen i de andra Stånden högt uppläsas.”
Jag för min del kan häruti ingalunda finna någon rättighet eller lämplighet för reservanterne alt äfven medskicka deras reservationer såsom enskilda prot.utdr.
Frih. Cederström, Jaeob: Gr. Lagerbjelke har för R. o. Ad. uppläst 2 mom. af 57 § i Riksd.Ordn.; men bade den värde ledamoten uppläst denna §:s 1 mom., sä bade lian säkerligen kommit till en annan conclusion.
Delta mom. lyder nemi. sålunda: ”De allmänna beslut, som ett Ständ fattar, äfvensom hvad ett särskildt Stånd, i egenskap af RiksSt., beslulit och annans rätt röra kan, meddelas de öfriga Stånden genom uldr. af prot.
Vill ledamot, som ej i Ståndets fattade beslut instämt, sin särskilda tanka hos de öfrige Stånden anmäla, stånde det honom fritt, genom särskildt mern. eller dictamen till prot., hvilket må Medstånden tillställas, enär lian de för communicalionen och prot. nödiga explaren deraf till Secret. allemnar.
Lag samma vare, då någon remiss går från RiksSt. till Utsk. eller utlåt, från Utsk. lill RiksSt.; kommande dock ej i något fall utlåt, eller beslut genom enskild ledamots eller minoritetens protest eller reservation uppehållas.”
Jag skulle tro, att, efter uppläsning af delta morn., denna discussion kunde fä upphöra.
Jag hade icke den äran att vara närvar, i Ståndet, då beslut fattades i frågan rör:de lika arfs- och giftorätt, och har således icke yttrat mig hvarken för eller emot densamma.
Den värde ledamot, som nu begärt en deputations afsändande till Ilögv.
PresteSt., har dertill uppgifvit såsom ett hufvudsaklig! skäl, att communicalionen måste ske genom en depu - Den 14 December f. m. 365 talion, om ändamålet vill vinnas.
Om nu minoriteten äfven vill hafva sina tankar Högv.
Ståndet meddelade, så tror jag, att delta står den fritt sedan prot. är jusleradt; men att de skola hafva rättighet alt uppehålla deputationens afgång till dess alt Högv.
Ståndet redan fattat sitt beslut, det tror jag icke är deras rättighet, ty dä skulle minoriteten genom denna åtgärd kunna tillintetgöra majoritetens beslut om communicalioner.
Jag anhåller således, att de Hrr, som vilja meddela sina enskilda tankar ronde ofvannämnde fråga, måtte göra detta så fort ske kan, men att sådant icke mätte uppehålla deputationens afgång.
Här äro åtskilliga anmärkn:r att göra emot de framställningar, som af de båda Frihme Cederström blifvit gjorda. 57 §:s 1 mom. talar i början derom, att ”de allmänna beslut, som ett Stånd fattar, äfvensom hvad ett särskildt Stånd, i egenskap af RiksSt., beslutit och annans rätt röra kan, meddelas de öfrige Stånden genom utdr. af prot.”
Här är således fråga om communicalioner af allmänna beslut och sådane beslut, som annans rätt röra kunna, hvaraf torde inses, att denna del af 1 mom. alldeles icke afser den åtgärd, som här är i fråga alt taga.
Sedermera kommer vidare i samma morn.: ”Vill ledamot, som ej i Ståndets fattade beslut instämt, sin särskilda tanka hos de öfrige Stånden anmäla, stånde det honom fritt, genom särskildt mern. eller diclamen till prot., hvilket må Medständen tillställas, enär han de för communicalionen och prot. nödiga exemplaren deraf lill secreteraren aflemnar.” Nu hafva Frilnne Cederström endast aflemnat muntliga yttranden, hvilka troligen icke af någon deputation kunna frambäras, emedan det icke är så kallt här att orden frusit; således lärer icke denna åtgärd kunna uppehålla ärendets fortgång.
Jag vill icke yttra mig rör:de åtskilliga ledamöters rätt eller icke rätt att fä låta sina särskilda tankar åtfölja en deputation till PresteSt., för den händelse, att R. o. Ad. besluter en sådan deputations afgång, öfvertygad att H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, leder beslutet i denna fråga till öfverensstämmelse med grundlagens föreskrift; men huru detta beslut än må utfalla, anhåller jag, att prot.utdr. måtte upptaga, om votering i frågan blifver anställd och huru densamma utfallit, på det att Högv.
Ståndet icke då måtte tro, alt frågan blifvit genom acclamation afgjord.
Frih. Cederström, Jacob: Jag har begärt ordet, i anledn. af Gr.
Mörners framställning, som har trott, att man skulle behöfva aflemna mern. till det antal, som i grundlagen föreskrifves, för att få sin särskilda tanka att åtfölja ett prot.utdr.
Den värde ledamoten bar likväl sjelf i 1 mom. uppläst, att ”vill ledamot, som ej i Ståndets fattade beslut instämt, sin särskilda tanka hos de öfriga Stånden anmäla, stånde det honom fritt, genom särskildt mern. eller dictamen till prot., hvilket må Medständen tillställas, enär lian dc för communicationen och prot. nödiga exemplaren Den 14 December f. m. deraf, till secret. aflemna!-.”
Det sednare år verksläldt, och mäste således vara i conformite' noed hvad grundlagen i detta fall föreskrifver.
Att detta dictamen åter icke kan utskrifvas så fort som prot.utdr., tiel är ett factum; men ingenting är då lättare, än att hvarje ledamot utskrifvet- sitt dictamen sjelf, hvilket då helt enkelt kommer att i förseglad rulla åtfölja prot.utdr. Gr. Posse, Erik Arvidsson:
Jag är, såsom jag förut yttrat mig i denna fråga, af deras tanke, hvilka önska, att någon deputation icke matte komma att till Högv.
PresteSt. afgå. jag bestrider visserligen icke rättigheten att begära en sådan; men jag hemställer lil! det Fl.
Ståndet om, efter den discussion, som nu i ämnet förefallit och som utvisar så stridiga tänkesätt hos Ståndets ledamöter, det icke vore bättre att afstå ifrån den ifrågasatta depulalionen. II. o. Ad:s beslut i frågan om lika arfs och giftorätt har redan blifvit det Högv.
Ståndet communiceradt, emedan prot.utdr. derom expedierades samma afton som beslutet fattades.
Jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att lika ostridigt som det är, att en deputation kan afgå, lika oslridigt är det, att hvarje ledamots enskilda tanke kan få åtfölja densamma, emedan den 57 § Riksd.Ordn. äfven innehåller de orden: ”när lian de för communicationen och prot. nödiga exemplaren deraf lill secreteraren aflemnar.”
Man skulle kunna säga, att sjelfva dictamen skall afgifvas i plenum, ty annars skulle det vara justeradt; men icke kan meningen vara att uppehålla deputalionens afgång, derföre att en ledamot vill hafva sin enskilda tanka meddelad det Stånd, dit depulalionen skall afgå; ty då skulle ju bela effeeten gå förlorad af dessa, för R.
St. med dess nuvar. arbetssätt på fyra kamrar, så högst nödvändiga communicationer.
En föreg:de talare har hemställt till H.
Ståndet, om del icke vore så godt att afstå frän den begäran om en depulalions afsändaude till Högv. PresteSt., som här blifvit framställd, sedan genom discussionen visat sig, att så stridiga åsigler gjort sig gällande hos R. o. Ad.; men jag får då lill den värde ledamoten hemställa, huruvida åsigterne i detta ämne kunna anses hafva varit så stridiga, då frågan blifvit afgjord genom votering af 90 röster mot 30?
Detta skäl torde sålunda icke kunna lagas lill stöd för den mening, alt någon deputation icke bör afgå.
Då emedlertid en längre discussion i detta ämne skulle göra en deputations afsändande för det önskade ändamålet öfverflödig; så hemställer jag lill de Hrr, som anmäla sig efter mig, alt icke mera lala om saken, utan helt enkelt svara ja till Hr von Ilartmansdorffs förslag; dock obetaget de Hrr, hvilka icke åtnöja sig med att bifoga sina reservationer, att så fort de hinna, komma efter med sina särskilda anmälandeu.
Antingen depulalionen nu kommer att afgå eller icke, komma, i min tanka, fyra prot.utdr. att i alla Den 14 December f. m. fall och då står det Frih:ne Cederström öppet, att låta deras yttranden medfölja.
Ståndet afliandlar nu 2:ne ämnen på en gång: frågan huruvida deputationcn må afgå i det uppgifna ändamålet, och frågan huruvida denna deputation skall uppehållas till dess Frih:ne Cederströms anföranden hinna blifva färdiga, .lag tror det vara nödigt att afhandla den förra frågan först och sedan komma till den andra.
Om Frihme Cederström icke hafva den aktning för pluralitetens mening, alt de vil ja tillåta den fullfölja sina åtgärder, utan söka lägga hinder deremot; sä återstår ingen annan utväg, än att låta oss med det första komma till en votering örn den första frågan, utan att förspilla tidell på dessa onödiga omvägar.
Jag tager mig friheten föreslå följande ordalydelse af det blifvande prot.uldr., i fall H. Ståndet dertill samtycker. ”11. R. o. Ad., som afslagit den del af LagUtsk:s betänk.
N:o 31, hvilken angår likhet i giftorätt och arfsrätt, ville genom deputation vänligen inbjuda flögv.
PresteSt. att instämma i detta beslut, hvarigenom den Svenska jordens öfverdrifua delning och jordägarnes försvagande, så vida sådant af berörde likhet vållades, skulle, jemte de menliga verkningarne deraf både pä allmänna och enskilda förhållanden, förekommas.’1 Frih. Cederström, Jacob: Hr Lagerhjelm, Pehr, och Gr. Lagerbjelke, Gustaf, hafva framställt frågor ur grundlagen, hvilka alldeles icke kunna lämpas hit.
Jag beklagar oändligen, att man icke vill hålla sig till det enstaka fall, som är föremål för öfverläggningen.
Det är här icke fråga om någon communication med de öfriga RiksSlm, således icke eller om några exemplar skola lill demaflemnas; här är fråga om en inbjudning till ett enda IliksSt.
Detta enda RiksSt. skall hafva denna deputation sig tillsänd, och deremot finnes icke något hinder; men de prot.uldr., som skola afgå, kunna innehålla, att mot denna inbjudning reserverade sig den eller de och anförde, att de deremot tillstyrkte flögv.
PresteSt. att icke lemna bifall till Högl.
Ståndets inbjudning, utan vidtaga sådant beslut, som de vid förra riksdagen i ämnet fattade, lill fördel för såväl sig sjelf, som för Svenska folket i allmänhet.
Jag kan icke begripa huru man kan af grundlagen vilja draga den slutföljd, att 4 prot.uldr. skola åtfölja vid en inbjudning till Ilögv.
PresteSt.; det later sig icke göra med verkliga förhållandet.
Ilär är blott fråga om en deputation, som skall till det Högv.
PresteSt. afgå; jag ber Hrr.ne considerera denna sak, och jag (ror, alt man skall komma till ett afgörande deruti.
Men ifall R. o. Ad. skulle bifalla, alt deputationcn afsäudes och prot.uldr. derom nu utskrifvas, sä skall jag begära, alt få ögonblickligen aflemna den särskilda tanka, sora jag anhåller måtte få åtfölja.
Jag är visserligen till största delen förekommen af Frih. Cederström, Jacob, men jag ber dock att få tillägga, i anledn. af de ledamöters yttrande, som 36S Den li December f. m. hafva sagt, att bifogandet af min särskilda mening skulle medföra något uppehåll för den deputationens afgång, som K. o.
Ad. kunde komma att besluta, att sådant icke är förhållandet, emedan jag är beredd att genast till prot. aflemna skriftligen min särskilda dictamen, som innefattas i fyra ord, att nemi. jag såsom min särskilda tanke anhåller, det Högv.
PresteSt., af känsla för fäderneslandets väl och af aktning för sitt eget Stånd, icke måtte antaga den af Ii. o. Ad. gjorda inbjudning.
Mig synes såsom om alla ledamöter, hvilka hittills yttrat sig i ämnet, hafva tagit för afgjordt, alt den ifrågavar. deputationen verkligen kommer att afgå.
Jag bestrider visserligen icke hvarje ledamots rättighet att begära afsändande af en sådan deputation, och ännu mindre kan det falla mig in, att vilja bestrida det II.
Ståndets rättighet att besluta densammas afgång; men jag tror, att öfver detta beslut, likasom öfver alla andra, måste det stå hvarje ledamot öppet att fritt uttala sin mening, och jag anhåller således att få yttra mig, huruvida denna deputation synes mig gagnelig och lämplig, eller icke.
Vore frågan af den beskaffenhet, att R. o. Ad. och PresteSt. stöde till densamma i samma förhållande, eller vore frågan sådan, alt den rörde allmänna ämnen, uti hvilka det ena Ståndet icke mera än det andra hade förmenta särskilda intressen, skulle jag icke för min del bestrida deputationens afgång; men nu är icke förhållandet sådant.
Frågan, i och för sig betraktad, är för PresteSt. såsom Stånd främmande, emedan arfsrälten för nämnde
Stånd alldeles är oberoende af det ifrågavar. betänk.
PresteSt. kan således redan ur denna synpunkt anses såsom en slags skiljedomare i ämnet; men framstår ytterligare nu såsom sådan, emedan man känner, att på dess beslut frågans utgång beror.
Förhållandet inom R. o. Ad. är sådant, att uti en fråga, som enskildt rörer R. o. Ad., majoriteten har, med den rätt, som grundlagen föreskrifver, beslutit för minoriteten.
Majoriteten och minoriteten äro sålunda att betrakta såsom 2:ne olika partier i en och samma sak, och jag frågar då, om det är öfverensstämmande med billighet eller med den grannlagenhet, som majoriteten är skyldig minoriteten inom Ståndet, att vilja, utom det beslut den fattat och som redan innefattar ett tvingande mot minoriteten, äfven söka att i offentlig väg ensam inverka på det Stånd, som i denna sak utgör skiljedomaren?
Jag tror det ej, och afstyrker således för mindel den ifrågasatta deputationens afgång.
Jag är till en del förekommen af Gr. Cronhjelm.
Jag tror, att den grannlagenhet, som Hr von Hartmansdorff yrkat att minoriteten inom detta Stånd skulle hafva för majoriteten, i ännu högre grad bör tillkomma R. o. Ad. att hafva för de öfriga Ståndens majoritet — jag säger majoritet, emedan 2:ne RiksSt. hafva fattat ett emot R. o. Ad:s i denna fråga stridande beslut, och emedan frågan, såsom Gr.
Cronhjelm antydt, är alldeles främmande för det 3;dje Ståndet, såsom Stånd be - Den 14 December f. m. 3G9 bctraktadt.
Jag skall således icke underlåta att, sedan jag hört II.
Ex. ITr Gr. o. Landlmis uppfattning af saken, begära votering, i händelse mitt yrkande skulle blifva undertryckt.
Hr Printzenskjöld, Carl: Då Frih. Cederström, Thure, förklarat, det hans dictamen, hvilket han önskade skulle åtfölja den begärda deputationen lill llögv.
PrestcSt. endast skulle innehålla, det han väntade, alt det llögv.
Ståndet af känsla för fäderneslandets väl skulle bifalla LagCtsk:s betänk, angide lika arfsoch giftorätt; så kan jag icke deraf draga någon annan slutsats, än den, att han ansett den betydliga majoritet inom detta Stånd, som afslagit samma betänk., icke äga någon känsla för fäderneslandets väl.
Jag hade icke trott, att någon ledamot inom detta lius skulle kunna tillåta sig en sådan förklaring öfver de beslut, som här blifvit fattade.
Det tillhör nemi. minoriteten, likasom majoriteten, att bära aktning för hvars och ens öfvertygelse i detta så väl som i andra lall, och dä den värde ledamoten tillhör minoriteten, hade jag icke väntat, alt lian skulle fälla en sådan opinionsdom öfver R. o. Adis beslut.
Hvad sjelfva frågan om depulalionen beträffar, så förenar jag mig med de värde ledamöter, hvilka yrkat, att den malte afgå; varandes jag af den tanka, att en minoritet hvarken kan, eller af grannlagenhet bör försöka att lägga hinder i vägen för deputalionens afgång, emedan det är ett 11. o. Adis beslut, som här kommer att meddelas ett annat RiksSt.
, ehuru på en annan väg, än den praxis vanligen utstakar.
Jag vill hålla mig vid den fråga, som egentligen måste vara föremål'för R. o.
Adis öfverläggning, nemi. om den begärda deputationen skall afgå eller icke.
I sådant fall tillåter mig den skyldiga grannlagenhet, som jag hyser för R. o. Ad., yttra, del jag tror, ali denna grannlagenhet häst iakttages, om minoriteten icke söker att motverka majoritetens beslut eller det resultat, som deraf måste blifva en följd.
Jag är öfverlygad derom, alt de rcspeclive medlemmar, hvilka i denna fråga haft stridiga åsigter, från båda hållen afgifvit sina röster med full känsla af det rälla och med fullt begrepp om hvad som vore för fäderneslandet bäst, och jag tror således, alt grannlagenheten icke ens medgifver att en fråga väckes i en motsatt opinion; men dä jag delar majoritetens inom detta Stånd öfvertygelse i frågan, sådan den blifvit af R. o. Ad. afgjord, så är det naturligt, att jag äfven önskar det resultatet af detta beslut måtte leda till något ändamål.
Jag anser mig således förpligtad alt medverka till den fråga, sorn af Hr von Hartmansdorff blifvit väckt, och önskar lifligt, att Högv.
PresteSt. måtte från R. o. Adis beslut i frågan om lika arfs- och giftorätt hemta ledning för det, som Högv.
Ståndet går att fatta.
Jag kan icke medgifva, att denna fråga är främmande för det Högv.
PresteSt. och att den enskildt rörer Ii. o. Ad. derföre, alt detta Stånd har en ekonomisk fördel måhända mera individuel än allmän att bevaka; jag tror och jag älskar alt tro, det R. o. Ad. 5 H. 47 370 Den 14 December f. m. fattat sitt beslut mera med afseende på det allmänna bästa än med afseende på det enskilda, och jag skulle tro, alt i della fall det Högv.
PresteSi., med åsidosättande af dess position såsom Stånd, i denna fråga äfven mäste omfatta fäderneslandets stora och allmänna angelägenheter.
Cronhjelm har sagt, alt detta ämne vore främmande för PresteSt.
För min del tror jag icke, att något ämne, som hörer till vår behandling, är främmande för något Stånd.
Samme talare bar äfven påstått, att delta ämne vore enskildt för R. o. Ad.
Om Adeln allena ägde all Svensk jord, så vore det sant, att detta ämne rörde Adeln ensam; men nu angår frågan alla jordägare i Sverige.
Det har äfven blifvit sagdt, att en inbjudning till PresteSt. genom deputation innebure en brist på grannlagenhet emot minoriteten.
I sådant fall skulle majoriteten alltid hafva visat brist på grannlagenhet emot minoriteten, när den sökt att göra sin mening gällande emot minoriteten.
Jag delar med Hr Printzenskjöld den mening, att Frih.
Cederströms, Thure, ordalag äro mindre lämpliga, hvarföre jag nu uppmanar Friherren att ändra dem; ty all anledn. synes vara dertill, att PresteSt. ej skulle pä hans enskilda inbjudning göra något afseende, då den är affaltad i så olämpliga uttryck, som dem Friherren begagnat.
Cederström, Thure Fredr.; Då en värd talare
Ilr Printzenskjöld, emot mig yttrat ganska starka tillmålen för den särskilda mening jag yttrat, får jag fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att han är ganska oberättigad att framställa någonting sådant.
Den mening jag här yttrat, gick icke derpå ut, att jag sagt, att R. o. Ad., vid fattandet af sitt beslut ang:de LagUtsk:s betänk.
N:o 30, handlat emot dess egen öfvertygelse, utan jag har sagt, att min öfvertygelse är, att om detta betänk, blifvit antaget, hade det varit ledande till Sveriges båtnad och fördel.
Jag kan icke af några considerationer låta hindra mig från att uttrycka den mening jag hyser.
Jag är lika berättigad att här såsom representant yttra min mening om hvad jag anser leda till Sveriges väl, som någonsin Hrr von Hartmansdorff och Printzenskjöld.
Efter mitt omdöme har Gr.
Cronhjelm ställt frågan på sin rätta ståndpunkt.
Här talas mycket om majoriteten och minoriteteten; men hvem hvet om majoriteten, och minoriteten nu, då det är fråga om inbjudning, äro desamma, som de voro, då fråga var om arfsrät ten.
Det är således den majoritet och den minoritet, som nu uppstå, som skola visa den omordade grannlagenhet emot hvarandra.
Jag begriper likväl icke hvarföre man i detta fall, mera än i andra, skulle förmenas att drifva sin mening om det rätta, så långt man kan.
Den sanna grannlagenheten ligger också, enligt hvad Gr.
Cronhjelm redan yttrat, deruti, att det ena Ståndet, uti en fråga, som så nära rörer dess intresse, icke söker inverka på De» 14 December f. nr. 371 det andra.
PresteSt. kan icke i denna fråga sägas hafva något enskildt intresse, ehuru visserligen ett allmänt, nemi. såvidt som denna fråga rörer en vigtig samhällsangelägenhet, lietta Stånd är således en verklig skiljedomare emellan elen opinion, som råder hos B. o. Ad., och den opinion, sorn de öfriga Slånden hysa.
Jag hemställer då, huruvida det kan anses grannlaga alt söka pä förhand inverka pä sin domare.
Utan att vilja vidare yttra mig i sjelfva sakfrågan, tror jag således, att i detta fall, eller fråga om alt söka inverka på det afgörande Ståndets öfvertygelse eller icke, man gör bäst uti att förhålla sig neutral.
Utaf dessa skäl biträder jag deras mening, som anse någon inbjudning icke höra ske.
En värd talare har sagt, att jag skulle hafva yttrat, att denna fråga vore främmande för 1'reste.St.
Dervid påminnes jag om hvad som ofta bär inträffar, nemi. att en eller annan talare uppmanar en annan, hvilken blott uppläste ett stycke af en grundlags-§, att läsa meningen till slut.
Jag tror det äfven böra gälla, då man citerar andras uttryck, alt man hör citera till slut.
Jag har icke yttrat, att denna fråga vore främmande för PresteSt., utan mitt yttrande var ordagrant: ”alt denna fråga är främmande för PresteSt. såsom.särskildt Stånd betraktadl”.
Samma talare har äfven nämnt, att jag skulle hafva sagt, alt denna fråga vore för R. o. Ad. en enskild fråga.
Jag har icke hestrid!, att ju icke IVägan är af allmän beskaffenhet; men att den derjemte mäste betraktas såsom ronde K. ».
Ad. enskildt, det tror jag ingen lärer vilja bestrida.
Man har äfven sagt, att om den af mig uppgifna satsen i della särskilta fall vore riktig, nemi. att det icke vore enligt med den grannlagenhet, majoriteten är skyldig minoriteten, att besluta om en deputalions afgående, så skulle den äfven kunna tillämpas vid hvarje tillfälle, dä fråga uppstår om afsändande af en deputation till ett annat Stånd, med undantag af det läll, då frågan blifvit med acclamation afgjord.
Jag har uti mitt citerade yttrande ganska tydligt nämnt, hvarföre jag ansåg, att man i denna fråga skulle fela mot grannlagenheteu, om man afsönde en deputation.
Jag har sagt, att denna fråga icke är af samma beskaffenhet, som mängden af allmänna frågor; alt de öfrige Stånden icke stöde lill denna sak i samma förhållande som PresteSt., utan alt detta sist— nämde af dubbel orsak måste betraktas såsom en slags skiljedomare i ämnet.
Om del äfven är sant, ali frågan är af allmän beskaffenhet, så kan det. likväl icke nekas, att den äfven har en särskild betydelse för II. o. Ad., och att således majoriteten och minoriteten inom detta Stånd kan i förhållande till PresteSt. (hvilket i sista rummet afgör frågan) betraktas såsom 2:ne stridande parter; och dä tror jag det vara i hög grad felaktigt af den ena parten alt söka inverka pä skiljedomaren, med uteslutande af den andre och till dess förfång.
För öfrigt vet jag alltför väl, att frågor om grannlagenhet gifvas, som möjligen kunna disseceras och analyseras derhän, att de anses vara förfallne.
Jag har här dock vädjat lill Ståndets, känsla i sin helhet.
Jag upprepar ännu en gång, såsom äfven Hr 372 Den 14 December f. m.
Gripenstedt yttrat, att de olika opinionernes ställning till hvarandra kan vara hell olika i fråga om afsändande af en deputation mot hvad den var i sjelfva sakfrågan. o J O Atskillige ledamöter hördes ropa på propos.
Gillande den grannlagenhet, som ligger till grund för Gr.
Cron hjelms yttrande, får jag likväl göra Ståndet uppmärksamt derpå, att om något mål är allmänt, så är del väl detta.
Det rörer egentligen det jordägande intresset, eller rättare Sveriges intresse, alt icke jorden mätte blifva en vara, sorn går ur liand i hand.
I anseende till den uppfattning jag tagit utaf sjelfva saken, måste jag bekänna, att jag icke anser det röra något Stånd särskildt, ulan anser del röra alla Stånd, sorn ifra för sitt eget bästa. llr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Så vidt jag vet, finnes ingen anledn. i grundlagen för det ena Ståndet att, före beslutets fattande i ett annat, söka att inverka på dess beskaffenhet.