Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill endast tillägga, att jag omöjligen kan betrakta biskops-embetena, i fall de skola hafva någon kyrklig betydelse, såsom några lärdomspensioner, likasom jag i allmänhet anser det vara ett olyckligt förhållande, att hvad man kallar lärdom, d. v. s. skolförtjenster, skall belönas med kyrko-embeten, hvarigenom man, såsom en författare uttrycker sig, vill utströ psedagogiska tröttheter kring landet.
Vidare har man sagt, att det icke skulle vara grannlaga af de öfriga Stånden att taga initiativet i en sådan fråga som denna, utan att man borde vänta tills det Högv.
Ståndet sjelft komme in med en anhållan i detta ämne.
En sådan utväg vore visserligen för Ståndet den beqvämaste; men jag fruktar att man finge vänta alltför länge innan en dylik anhållan blefve synlig, och jag tror att äfven församlingen, som representeras af de trenne andra Stånden, hafva ett ord med i laget.
Cederström har, ibland de skäl han anfört emot Betänk., äfven sagt, att det är billigt och lämpligt att Biskoparne olika, och högre än Landsinne, aflönas, emedan deras stift äro mycket olika i omfång, till följd hvaraf den ena Biskopen har ett mycket större distrikt att genomresa än den andra.
I sådan händelse borde Biskopen i Hernösand hafva den största inkomsten; men denna inkomst understiger likväl, enl. den tabell som i Betänk, finnes uptagen, Biskopens i Lund med 400 0 R:dr, ehuru sistmde stift har ett bland de minsta områden.
Samme talare har vidare påpekat skyldigheten för Biskoparne att, utan aflöning, bevista Riksdagarne.
Härvid ber jag att få göra den anmärkmn, att vistandet vid Riksdagar visserligen för de flesta andra medför kostnad, men för Biskoparne är det, i fall man får antaga att de skola hafva någon representation i hemmet, snarare en anledning till besparing, än till förlust.
Cederström har äfven yttrat, att Biskoparne äro Kyrkans stöd.
Jag är icke ibland dem som antaga, att Kyrkan befinner sig i något vacklande tillstånd; men jag skulle tro, att Kyrkan ännu finner sig tillräcklig stark för att kunna undvara tolf enskilda personers stöd.
Det hufvudsakligaste af hvad man mot detta Betiink. anfört, är att det skulle föranleda en kollision med Presterskapets privilegier, och en ledamot, Gr.
Björnstjerna, har upiäst 4:de mom. i dessa privilegier, hvilket mom. syftar på denna fråga.
Andra talare hafva redan fästat upmärksamheten derpå, att här f. n. alldeles icke är fråga om att afgöra saken, utan endast att besluta om en underd. anhållan, att K.
M. ville anbefalla en undersökning i ämnet.
Men då fråga upstått om privilegier, må det tillåtas mig att upläsa hvad en ingalunda presthatare, utan prestman, vid sista Riksdagen yttrade i sin reservation mot Konstit.Utsk. s. k. déchargebetänk.
, hvilken reservation afsåg Utsk:s anmärkt), mot Regeringens beslut i fråga om utbyte af tvenne praebende-pastorater, tillhörande Calmar biskopsstol.
Anmärkmn innehöll klander mot Konungens Rådgifvare, derföre att de tillstyrkt dessa praebendens afsöndrande.
Det var Doktor Wallin som afgaf denna reservation, och han yttrade sig deruti på följande sätt: »Om man å ena sidan, med sträng hänsyn till ordalagen, kan tyda den åberopade i § i Presterskapets privilegier så, att inga utbyten, eller i allmänhet ingen rubbning, får ske i ecklesiastik- och skol-staternas aflöningsförmåner, sådana de befunnos år 1723, då privilegierna utfärdades, anser jag ock å andra sidan det äga skäl för sig att förstå nämnde § på det sätt, att hvad i allmänhet till Kyrkan och undervisningsverken ar anslaget, icke må derifrån ryckas.
Att äfven denna sednare tolkning ansetts riktig, bestyrkes af mångfaldiga exempel, deribland må anföras: skedda förningar af prestgäil eller territorialförändringar dem emellan, klyfning af större pastorater, afskiljande af kyrkoherde-emolumenter till aflöning af nya kapellansbefattningar, tid efter annan skedda omflyttningar af prsebetiden från en till en annan lärarebefattning vid universitetet och gymnasier m. m.»
I denna reservation instämde Gr.
Lagerbjelke samt Frih:ne af Ugglas, Lagerfelt och Stjernstedt.
Jag får tillägga, att under debatten bär på Riddarhuset i déchargefrågan, en af Konungens Rådgifvare, på det honom egna, klara oeh öfvertygande sätt, tydligen fldagalade, att denna § i privilegierna i sjelfva verket aldrig så blifvit tolkad.
Då nu genom denna reform, som här blifvit föreslagen, först och främst Biskoparne sjelfva få en fördel i så måtto, att lönerna blifva jemnare fördelade dem emellan, och för det andra möjligen en löneförbättring kan beredas åt det lägre Presterskapet, samt för det tredje, hvilket är det allra vigtigaste, äfven härigenom en fördel skali kunna tillskyndas församlingarne genom prsebende-pastoraternas förseende med egna Kyrkoherdar, så anser jag, för min del, alla skäl tala för bifall till den nu föredragna punkten, hvarföre jag anhåller om propos. derå.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh:
Det har under denna långvariga öfverläggning visat sig, att man måhända mindre än vederbort gifvit akt på anledmne dertill, att Biskoparne äro försedda med högre löneförmåner, än jemförelsevis andra Statens embetsman.
Att dessa löneförmåner verkligen äro höga, lärer väl icke någon förneka.
Jag vill också icke gå så långt att jag säger, att «0 D «n 4 Mars e. ra. forsamlingarne sjelfva äro intresserade af dessa höga löners bibehållande för Biskoparne, emedan de behöft skydd genom en Biskop emot förföljelse och förtryck; ty detta behof har naturligtvis nu uphört.
Ej heller lägger jag vigt derpå att, såsom en föreg:de talare påpekat, en Biskop är en sjelfskrifven msecenat; ty dertill äro hans inkomster, måhända med ett enda undantag, alltför ringa.
Meecenatskapet för vetenskap och konst förutsätter större inkomster än kanske någon Svensk man äger.
En annan anledn, till dessa högre löner finnes dock, och den ligger deruti, att de klassiska och österländska språkens studium är alldeles oumbärligt för dessa platser.
Detta afskräckande företag, som så få menniskor vågar börja och ännu färre fullfölja, är dock endast en början, en förberedelse för de andliga och egentligen kyrkliga vetenskaperna, och då den blifvande Biskopen inkommit på detta sednare fält, möter honom en gren inom litteraturen, som till sitt innehåll och till sitt djup är fullt jemförligt med allt annat menskligt vetande, som menniskosnillet upställt i vetenskaplig form.
Nu frågas, hvilken lockelse erbjuda nu Staten och Kyrkan för att inträda på en sådan bana?
En glädjelös ungdom, en bruten helsa i mannaåldern, en obemärkt, ofta missaktad ställning i samhället, en fullkomlig afsöndring från det industriella lifvets sinnesstärkande verksamhet, samt ett lika fullkomligt aflägsnande från det politiska lifvet, intill dess att Kyrkan framkallar sin man till Statens skrank, der det fordras att han skall vara färdigrustad för samhällets behof, ehuru han hittills endast tänkt på evighetens.
Jag föreställer mig, att om man allt närmare besinnar hvarifrån och på hvad sätt man skall erhålla värdiga ämnen till biskopsplatserna, finnes, efter min öfvertygelse, intet skäl att förminska de nu bestående lönerna.
Vill Konungen och vill PresteSt, jemka mellan dessa löner, så måtte val, mine Hrr, det vara Kyrkan sjelf förbehållet att verkställa denna jemkning, och ingen lärer väl vara mera intresserad derför än PresteSt. sjelf.
Efter hvad bekant är, har också redan en petition i denna fråga ingått till K. M.
Att jag icke kan skänka min röst till bifall till detta Betänk., sådant det nu är, härleder sig egentlideraf, att när det kommer till Exped.Utsk. och detta Utsk. skall granska motiverna, samt anföra dem i den underd. skrifvelsen till K. M., så begifver det sig att Utsk. får nedskrifva, att, derest något öfverskott å biskopslönerna skulle upkomma, sedan en skälig aflöning för detta embete blifvit bestämd, så skulle detsamma användas till andra angelägna ändamål.
Jag hemställer till den värde talaren, som sist yttrade sig, huruvida han icke finner detta ovilkorligen stridande mot 1723 års privilegier, nemi. att ifrågavar:de medel skulle kunna dragas icke blott från Biskoparne, utan från sjelfva Kyrkan.
Hvad angelägenheten af privilegiernas bibehållande oförkriinkta beträffar, derom vill jag icke yttra mig; de äro till sin vigt försäkrade i grundlagen, och det är nog för mig.
Jag är eljest af den tanken, att detta icke är så vigtigt som man föreställer sig; har PresteSt. icke något annat skydd än det, må det såsom Stånd gerna falla, 1} e ii 4 M 4 r s e. m. 61 Sorn sagdt är, jag kan icke bifalla Betänk, till följd af det motiv, som jag nyss anförde; hade det icke funnits, hade jag sannolikt med min röst kunnat bidraga till dess godkännande; nu yrkar jag afslag.
Af de invändningar som blifvit gjorda emot denna punkt i Utsk:s Betänk., skulle man sannerligen kunna föranledas till den tron, att det icke vore fråga om en så enkel sak, som här afses, nemi. blott att begära en undersökning och utredning af verkliga förhållandet med Biskoparnes inkomster, och alldeles icke att afskaffa hvarken dessa embeten eller deras löner.
Mig synes att den discussion, som här blifvit förd, temligen tydligt ådagalaggt behofvet af den äskade undersökningen; ty vi sväfva allesammans i okunnighet om rätta förhållandet med saken.
Den talare, som öppnade öfverläggningen och är ledamot af Ekon.Utsk., förklarade, ehuru jag beklagar att jag icke erfor hans mening, då frågan inom Utsk. förevar, att han ansåg en sådan undersökning vara alldeles obehöflig, för det första derföre, att en så beskaffad undersökning ännu vore beroende af K. M:s Nåd. pröfning, och för det andra, att den redan vid 1844 års Riksdag vore verkställd.
Hvad den första delen af hans påstående beträffar, tror jag att den hvilar på en irring, enär, på sätt Frih.
Raab uplyst, Ekon.Utsk. endast fattade ett beslut, som icke föranledde någon underd. skrifvelse.
Hvad åter den andra delen vidkommer, så har den utredning, som den värde talaren påstår hafva blifvit gjord vid 1844—1845 årens Riksdag, i detta Betänk, blifvit uptagen just för att visa huru otillförlitlig den i sjelfva verket är.
Det är nemi. uppenbart, att denna utredning icke uptager alla de förhållanden, som förefinnas i afseende på Biskoparnes inkomster, hvarförutan de under lönerna varande boställen och fastigheter blifvit beräknade icke efter dessas verkliga värde, utan endast efter 4 proc. af deras taxeringsvärde, och när man besinnar huru låg denna beräkning är, torde dess otillförlitlighet vara lätt insedd.
Utsk. har också antydt detta i sitt Betänk., ehuru det af flere talare, som här upträdt, synes hafva blifvit alldeles förbisedt.
Utsk. har vidare, för att ådagalägga otillförlitligheten af ifrågavar:de beräkning, såsom ett exempel anfört, att, efter hvad Utsk. hade sig bekant, skulle Biskopens i Lund inkomster upgå till 23,428 Rdr, hvaremot, enl. den år 1844 upgjorda beräkningen, samma inkomster endast skulle belöpa sig till 10,727 R:dr.
Vid sådant förhållande hemställer jag till Eder, mine
Hrr, huruvida man kan anse meranämnde beräkning vara i något fall tillförlitlig.
Man har vidare sagt, att genom den åsyftade löneregleringen Biskoparne skulle blifva allför illa aflönade; men den värde talaren torde icke hafva observerat, att i Utsk:s förslag anhålles: »att K, M. täcktes låta uprätta och till R.
St:r vid nästinstundande Riksdag afgifva förslag, hvilket, jemte det deri uptages en tillräcklig och jemnare fördelad aflöning» etc.
Utsk. har således icke antydt, r, 2 Den 4 Mars e. m. att Biskoparnes inkomster skulle bestämmas så knappt, som den värde ledamoten tycktes förutsätta.
En annan talare bar argumenterat på ungefär likartadt sätt, oell jag skulle i sanning förledas till den tron, att lian icke läst Betänk., om jag icke specielt kände att lian gjort det.
Han liar byggt sitt antagande på den förutsättning, att 1844 års utredning skulle vara tillförlitlig, och lian liar förklarat, att derest man skulle borttaga från Biskoparne inkomsterna af praebende-pastoraten, skulle de komma att befinna sig i så ömmande omständigheter, att de kunde svälta ihjäl.
Detta sätt att argumentera kan jag ingalunda anse bevisande, utan endast förvillande.
Samme värde talare har tillika sagt, att om man skulle dividera de möjligen blifvande öfverskotten på samtlige Komminist rarne, skulle de måhända icke få mer än 5 å 6 R:dr, eller så mycket som en middag hos Biskopen kostar.
Detta är visserligen ett sätt att, genom förlöjligande af det framställda förslaget, söka vinna sina afsigter; men jag ber att få fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att Utsk. icke föreslagit att, i fall något öfverskott skulle upstå, hvilket Utsk. uttryckt med ordet »tilläfventyrs», detsamma skulle fördelas bland samtlige Komministrarne, utan Utsk har öfverlemnat åt K.
M. att upgöra ett lämpligt förslag till en lämplig fördelning så väl mellan Biskoparne som Komministrarne, samt till Rikets nästsammanträdande
Ständer afgifva detta förslag, på det att Ständerna må komma i tillfälle att deröfver slutligen besluta.
Man har vidare ■ förespeglat, att detta Betänk, skulle härleda sig från Svenskarnes arfsynd, afundsjukan.
För mig är det omöjligt att kunna utleta spåren till ett sådant motiv.
Jag anser detta yttrande såsom en numera gammal och utnött manöver, att söka vinna sympatliier inom R. oell Ad. genom att anslå på Ståndets ädla känslor, men jag förmodar detta sätt alt gå tillväga så föråldradt, att det förfelar hela sin verkan, och jag gör mig förvissad, att blott en lugn pröfning af sakförhållandena kan åstadkomma ett klokt och gagneligt beslut.
Med anledning af hvad jag nu haft äran anföra, yrkar jag bifall till den föredragna punkten, och kan icke se att någon af de vådor, som man velat förespegla, skulle upkomma derigenom, att man önskar utreda ett förhållande, som tydligen ådagalagts vara så oklart som det ifrågavar:de.
Ilr Ribbifng, Arvid:
Jag har nu hört ordfiden i det Utsk., hvarifrån Betänk, härleder sig, vederlägga den ledamot af samma Utsk., som öppnade discussionen.
Denne ledamot förklarade den underd. hemställan, som Utsk. förordat, öfverflödig, onödig och af förhatlig natur.
Dessa förklaranden lära, efter hvad vi hört af ordfden, alldeles icke hafva framkommit under öfverläggningen i Utsk., och de hafva således först här blifvit af honom framställda, hvarföre det icke är underligt, om de ej åtföljts af några särdeles bindande motiver.
Då jag anmälde mig, var det egentligen under den tidpunkt
Den 4 Mars c. m. af discussionen, då de af en värd talare s. k. skrala skälen framdrogos.
Nu hafva äfven dessa skäl blifvit vederlagda.
De inneliöllo, bland annat, att
Biskoparne öfver hufvud icke hade mer än 7000 R:dr i lön.
Det har af en talare blifvit visadt, att en enda eller åtminstone 2.-ne biskopslöner, sådana de äro eller blefvo om boställsjorden rätt skötes eller utarrenderas, skulle kunna förslå att aflöna allesammans Biskoparne med 7000 B:dr åt hvarje.
Det är således öfverflödigt att vidare derom orda.
Alla de öfriga skälen hafva haft samma egenskaper, att vara af särdeles underhaltig natur.
Bland dem räknar jag också uplysuingen, att Ekon.Utsk. icke består af 84, utan af 48 ledamöter, och att derföre förhållandet mellan ledamöterne och reservanterne icke skulle vara så beskaffadt som Gr.
Liljencrants upgifvit.
Visst var det godt att få veta, att vi icke hafva Utsk. med 84 ledamöter, men icke utgör det något skäl för afslag å Betänk.
Inom Utsk. har åtminstone ingen Biskop reserverat sig, och det är med glädje man förnimmer, att icke eller någon inom detta Stånd gjort det.
Man talar om de orimligt höga lönerna Biskoparne hafva.
Detta är i allmänhet icke öfverensstämmande med verkliga förhållandet; det finnes visserligen några Biskopar som hafva sådane höga löner, men icke de flesta, och för dessas räkning vore det vigtigt att Utsk:s framställning blefve bifallen.
Man har, i fråga om de illa lönte Presterne, egentligen fästat sig vid Komministrarne och deras mindre goda vilkor; men man tyckes hafva glömt att det finnes andra, om hvars »glädjelösa lif» man icke har talat, t. ex. Adjunkterne.
Dessa få f. n. gå 10 till 14 år mot en lön som knappast nog är större än ett vanligt tjenstehjons; om man äfven tager militärerne till jemförelse, så äro deras vilkor mycket bättre, då de äro mindre bundna och kunna, jemte tjensten, företaga sig något annat.
Då Adjunkterne således icke hafva någon utväg att försörja sig eller något öfver det nödtorftiga för dagen, att betala ränta på en merendels till ett eller annat tusende
Hulr för studiernas inliemtande åsamkad skuld, ty de förmögnare blifva nu sällan Prester, så belastar man församlingarne, åtminstone i södra Sverige, med offren, när Pastorerne icke vilja eller kunna aflöna sina Adjunkter.
Dessa missbruk äro således nödvändiga, och man tålar sig med det s. k. frivilliga offrandet heldre, än att öfverlemna Adjunkten åt nöden, som man vet är en svår frestare.
Derifrån kan man emedlertid härleda en del af den missaktning som, mer eller mindre förtjent, drabbat denna beklagansvärda klass inom Kyrkan, som emedlertid utgör det led, hvarur rekrytering skall ske för själavården inom församlingarne.
Man har sagt att detta Betänk, blifvit oriktigt kalladt ett beskedligt Betänk.
Jag deremot påstår, att det förtjenar detta namn i ganska hög grad.
Man har anfört, för att börja med första punkten, nödvändigheten af Biskoparnes bibehållande för tillsynen öfver läroverken och folkskolorna, likasom om den del af läroverken, som kallas folkskolor, blifvit af dem tillsedde och befrämjade.
Ja man har i sanning varit så beskedlig låtsa tro, att desoiu i främsta rummet borde hafva vårdat sig om dessa skolor verkligen 64 Den i Mais e. m. gjort det.
Man har velat hafva detta Betänk, ännu beskedligare) man skulle också hafva anfört något om kostnaden för de vidsträckta resor som af Biskoparne, till följd af ökade visitationer, blifvit verkställda i åtskilliga församlingar, der man likväl i mannaminne aldrig hört talas om någon visitation.
Jag påstår att detta Betänk, är ganska beskedligt, ganska fogligt, och jag vill icke genom mina anmärkmr omintetgöra Utskis bemödanden, som ändock går ut på att bättra och icke förbittra.
Jag önskar framgång åt förslaget, som är väl grundadt och af många ledamöter med värma försvaradt.
Jag kan väl icke se in i framtiden eller på förhand veta, hvad bifall till detta Betänk, kan bereda; dock förefaller det mig såsom ett steg framåt till förbättring inom vår Lutherska Kyrka, som ett behjertande från deras sida, som hittills varit döfva, då man talat om Kyrkans förfall, och känslolösa för behofvet af dess förbättring.
De inse kanske att det är tid att tänka på denna angelägenhet, när de som vilja egna sig åt Kyrkans tjenst blifva allt färre och färre.
Man ser i dagens tidningar, hurusom prestbristen allt jemnt är i tilltagande och att Konsistorierna bekänna, att de icke kunna bestrida tjensten inom församlingarna, då 70-åriga män, i brist af Adjunkter, måste ensamme ombestyra hela pastoralvården, och ändock kan väl ingen påstå att icke tillräckligt med jord, räntor och tionde blifvit till Kyrkan och Presterskapet inom vårt fädernesland anslagne.
Jag har nyligen återkommit från en resa i de södra landskaperna, och jag har talat vid liera, både Prester och andra, inom åtskilliga stift, man har uplyst mig att deras antal, som träda i Presternes ställe såsom predikanter, och hvilka icke hafva mycket af den med skäl beprisade lärdomen, deremot äro i jemnt tilltagande.
Jag har på hvardagarne under resan mött kyrkoklädda personer och frågat dem efter orsaken, sorn varit konventikelsammankomster.
Man tror att de större lönerna för Biskoparne egentligen äro egnade att upmuntra lärdomen, men man tyckes hitintills hafva förgätit, att det finnes flere vigtigare ändamål för Kyrkans tjenst än lärdom, och att dessutom stundom den gamla regeln:
Plenus venter non studet libenter, kan vara tillämplig.
Jag slutar med att förorda bifall till Betänk., och förklarar för min del, att jag anser det innefatta det första allvarliga steget till förbättring af de kyrkliga förhållandena, och att jag tror att måttliga löner äro bättre, än öfverflödiga åt den ene och för knappa åt den andre.
Jag har ånyo begärt ordet för att söka 'uptaga några af de skäl, som blifvit framkastade af dem som, yrka ■bifall till detta Betänk.
Man har i främsta rummet fästat sig vid hvad som blifvit påstått om obehöfligheten af den föreslagna underd. skrifvelsen till K. M.
En talare har yttrat, att det ser ut som om man skulle vara rädd för de resultater, som kunde blifva en följd af den begärda undersökningen.
Jag tror icke att så är förhållandet, synnerligast som jag nämnt, att det står hvar och en öppet att sjelf taga kännedom om saken, utan att man behöfver gifva densamma den Ben 4 Mars e. m. €5 den stora vigt, att man åt K.
M. öfverlemnar verkställandet af berörde undersökning.
Man har vidare fästat sig dervid, att den upgift, ang:de Biskoparnes löner, sorn finnes intagen i Betänk.
N:o 83 vid 1844— 1845 årens lliksdag skulle vara fullkomligt oriktig, och att orsaken dertill vore, att taxeringsvärdet på den under biskopslönerna anslagna jord och fastighet vore för lågt upskattadt.
Jag har redan förut medgifvit oriktigheten i omförmälde upgift; men hvad taxeringsvärdet beträffar, tror jag att samma oriktighet vidlåder alla dylika värde-upskattningar.
Jag har icke hört, att man velat nagelfara lika strängt med andra fastighets-innehafvare, och jag ser ej, hvarföre icke Biskoparne kunna sättas i paritet med dem.
Man har jemväl yttrat, att boställens anslående såsom lön åt Biskopar och Prester skulle bevisa olämpligheten af detta aflöningssätt.
Jag tror deremot, att just häruti ligger ett bevis för det värde boställsjord har såsom aflöningsmedel; ty det skulle icke hafva kunnat vara omöjligt att, derest t. ex. Biskopen i Lund varit från början aflönad på annat sätt än med boställsjord, man i dag hade fått öfverlägga om förökning af hans lön i st. f. förminskning.
Samma talare har sagt, att
Presterskapet framför allt borde vara befriadt från de jordiska bestyr, som åtfölja innehafvandet af boställen.
Jag tror icke att i detta påstående ligger någon sanning.
Jag tror nemi., att styrkan af det band, som förenar Presten med allmogen, är i hög grad beroende af gemensamhet i yrke, och att en god Prest bör vara en föresyn för församlingen så väl i afseende på jordisk som andlig verksamhet.
En talare på samma sida har äfven sagt, att man skulle anse Biskoparne såsom ett slags stats-lyx.
Jag tror, att så länge Staten och Kyrkan äro förenade, så länge måste äfven Kyrkans höga platser vara af en stor betydenhet i verldsligt afseende.
Ett annat förhållande vore, om de vore skiljda från hvarandra; då kunde naturligtvis icke sådana förhållanden, som nu äga rum, upkomma.
Jag vill icke längre pröfva B. o.
Ad:s tålamod.
Jag uprepar blott, det jag icke tror, att man bör gifva denna fråga en sådan vigt eller en sådan éclat, att man öfverlemnar dess utredning åt K. M. Jag fortfar derföre att yrka afslag å Betänk:t.
Jag skulle icke ånyo begärt ordet, om ej Ordf:den i Ekon.Utsk. tillvitat mig, att icke hafva läst Betänk:t.
Han grundar denna förebråelse derpå, att jag åberopat en kalkyl, nvilken han ansett oriktig, då Biskoparnes inkomster deri äro beräknade efter 4 proc. af boställenas taxeringsvärde.
Jag hemställer dock till Erih. Åkerhjelm sjelf, om han tror, att det finnes någon Biskop, som har mer än 4 proc. af dessa sina praebenden?
Hr Frih:n har ytterligare sagt, att Biskoparne icke skulle svälta, om praebendena fråntoges dem.
Nu är förhållandet likväl att, om man undantager Biskopen i Lund, hvilken har särskild boställsjord, de ofriges inkomster till största delen utgöres af nämnde praebenden.
Prosten Milén har också i sin reservation visat, att om prae IV. II. 5 66
Den 4 Mars e. m. bendet afhändes t. ex.
Biskopen i Hernösand, kommer hans löneinkomst icke att upgå till mer än 1,200 R:dr.
Åkerhjelm tror att genom det i Utsk:s hemstiillan förekommande ordet »tillräcklig» är all fara för Biskoparnes framtid förebygd.
Nu vill det sig icke bättre, än att straxt efter honom en annan talare yrkat, att Biskoparnes aflöning borde blifva ej »tillräcklig» men måttlig.
På detta sätt lärer det tillräckliga snart blifva mycket knappt.
Hr Ribbing anser, att med Biskopens i Lund inkomster skulle alla Sveriges Biskopar kunna aflönas, med 7000
R:dr hvardera.