Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
59 sitt eget tvåkanimarsystem; ty en vanmäktig första kammare är sämre än ingen, likasom en vanmäktig frihetstidens konung är sämre än en personligt kraftfull president.
Vi möta här sålunda samma inkonseqvens, samma affall från egen princip som i förslagets båda förra delar.
Förslaget vill lia en första kammare med rent aristokratiskt element och söker detta i det lätt upphäfda stadgandet att första kammarens ledamöter ej erhålla något riksdagsmannaarvode.
Hvad sann aristokrati häruti ligger, är svårt att inse; men äfven den betydelse, som förmögenhetens aristokrati, den sämsta af alla, skulle innebära och här möjligen kunde åsyftas, borttager förslaget i en annan punkt, der vilkoret för valbarhet till första kammaren väl göres beroende endast af penningen, men sättes så lågt som till 80,000 rdrs fastighetsvärde (måhända fullkomligt skuldsatt) eller 4,000 rdrs inkomst, en inkomst, som, oafsedt dess lätta sjunkande genom ett rubbadt penningevärde, gör det omöjligt för hvarje redbar man att utan arfvode lemna hus och hem under nio år, samt i många läll kastar representant-kallet i händerna på äfventyrare-ärelystnaden, hvilken ock tyvärr i förslagets motiver verkeligen är afsedd.
Emellertid se vi här samma inkonseqvens som förut.
Förslaget angifver sig söka ett sannt aristokratiskt element, och har åter fastställt ett, som hvarken innebär den sanna eller falska d. v. s. rikedomens aristokrati.
Slutligen, förslaget vill ej göra någon förändring i statsförfattningen, det vill ej minska något af konungamakten, men märker ej den högst betydligt förändrade ställning, hvari konungamakten genom detsamma försättes, samt huru den derigenom ock försvagas.
Likasom andra kammaren öfverväldigar första kammaren, så skall hela representantsamlingen ock öfverväldiga konungamakten, genom det den de facto efter sin majoritet kommer att till- och afsätta ministrarne, som under hvar sin skiftande period redan i verkligheten styra landet.
Från Konungens ombud förvandlas de till kamrarnes ombud under den korta tid, dessa icke äro tillsammans, alldeles såsom vi en gång förut under den s. k.
Frihetstiden hafva upplefva!.
Den tvångsmakt, som ligger dels uti kamrarnes uteslutande demokratiska sammansättning, dels i deras årliga, säkerligen ej fyra utan förvisso 8 ä 9 månaders långa sammanträden, gör inträdandet af ett sådant förhållande lika nödvändigt, som att 2 gånger 2 gör fyra och icke 5.
Deremot är Konungens makt att upplösa kamrarne fullkomligt illusorisk, då första kammarens ledamöter väljas af samma landstingsman, som valt dem förut, och, med afseende på andra kammaren, 3 månaders anstånd, innan ny riksdag sammanträder, är alldeles för kort tid att kunna förändra opinionen i landet.
Ja, Konungen eger icke en gång bär den motvigt mot en påträngande demokrati, som i Norge och till och med presidenten i Norra Amerika, eller embetsmännens afsättlighet, som, till dato onödig, här torde komma att visa sig helt olika hädanefter.
Alltså ha vi här samma inkonseqvens, som en uttryckt önskan och 60
Den 10 Januari. vilja att bevara konungamakten i sitt fordna skick, utan hvarken motsvarande hopp eller förmåga.
Lätt vore att öka listan på de efter min öfvertygelse förslaget vidlådande brister, som t. ex. den korta tid af endast ett år, som ett grundlagsförslag behöfver hvila, innan det till afgörande företages, röstberäkningens till riksdagsman förläggande till kommunal-, i stället för till grundlag m. m.
Dessa korta anmärkningar må dock vara nog att motivera mitt afgifna nej och dermed afsedda hopp att vinna ett uppskof, tillräckligt att binna bota brister, äfven insedda och erkända af förslagets anhängare.
Sådant har nu icke skett.
Återstår sålunda blott den innerliga önskan, att förslaget med dess brister likafullt må föra fäderneslandet till samma lycka, som vår gamla representations-lorm gjort.
Detta är visserligen min önskan, men tyvärr icke mitt hopp.
Härefter upplästes ett af Hr Ehrenhoff, Carl Gustaf Axel, inlemnadt mern. af följ:de lydelse:
Ej närvarande vid plenum den 9 sisth December, då de flesta med mig liktänkande af R. o. Ad. afgåfvo sin reservation mot antagande af det Kongl, förslaget till representationens ombildning, får jag nu äfven härmed erkänna att jag har röstat emot detsamma, förnämligast derföre, alt jag ej anser det innebära tillräckliga garantier för fäderneslandets framtida väl, dels emedan hvad jag tror Svenska nationen bäst är i behof utaf, nemi. en stark konungamakt, ej deruti är betryggad, utan denna makt snarare försvagad; dels emedan penningen är den enda mätaren al menniskovärdet vid valen till de båda kamrarne; samt slutligen emedan ingen jemvigt finnes emellan dessa kamrar, der alltid den andra genom det stadgade valsättet, hvaruti man förbisett inverkan af folkmängdens oupphörliga förökning inom landet, efter några år kommer att ökas till sin numerär, och följakteligen äfven att hafva ett afgörande inflytande på besluten, synnerligast vid de omröstningar, som stadgas i 65:te §:n, som innefattar statsutgifter, bevillning m. m., och således de för staten vigtigaste frågor.
Motpartiet har visserligen sagt om de flesta af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot förslaget, att de äro af beskaffenhet att lätt kunna afhjelpas under tidernas längd; men som jag tror, att, om än dermed ärligt menats, sådana förespeglingar endast äro ett i fantasien uppgjordt rosenskimmer, som utvisar alltför mycken godtrogenhet, så, ehuru jag fullt erkänner behofvet af en förändrad representation, synnerligast derföre att uti den nuv:de arbetsordningen är alltför långsam, samt att mången duglig och fosterländskt sinnad man ej deruti kan vinna inträde, men som på samma gång en mångårig erfarenhet visat att densamma, oaktadt sina fel, uti alla riktningar varit välgörande och välsignelserik för fäderneslandet; tror jag det tillhör hvarje tänkande man, att innan han afsäger sig det goda han eger, först göra sig förvissad om att få i stället något som åtminstone är
Den 10 Januari. 61 lika godt; och det är just detta, som föranledt mig att rösta emot det Kongl, förslaget, på de grunder som här blifvit anförda och som jag vördsamt får anhålla måtte som reservation blifva upptagne i R. o. Ad:ns prot.
Sedermera anmälte sig och yttrade Frih.
Creutz, Steffan:
Jag får äran tillkännagifva, att äfven jag röstat emot det Kongl, förslaget, hufvudsakligen af det skäl, att jag icke kan erkänna såsom rätt att under närv:de tid antaga penningeqvalifikationen såsom gradmätare på menskligt och politiskt förstånd, och derför att jag icke anser den ena menniskan hafva större fördelar eller intressen i staten att bevaka än den andra.
Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomne Betänkm, nemi. från Lag -Utskottet: N:o 14, i ani. af K. M:ts Nåd.
St:r med förslag till förnyad förordning ang:de jords eller lägenhets afstående för allmänt behof; Allm.
N:o 28, i ani. af väckt motion om bestämmelser rörande ersättning åt provincial-läkare för sjukbesök, och N:0 29, i ani. af väckta förslag om förändrade anordningar i trafiken å statens jernvägar, ändring i derför gällande taxa, m. m.
Föredrogs och lades till handlingarne från de öfriga RiksSt:n ankomna prot.-utdrag från riksdagens början till nästlidne års slut.
Hr Blomstedt, Carl Reinhold:
Enär jag allt hittills varit okunnig derom, att jag blifvit utsedd till suppleant i Stats-Utsk:t och således icke kunnat inom den i Riddarh.-Ördmn föreskrifna tid afsäga mig detta förtroende, begagnar jag nu tillfället att anhålla att, med bibehållen riksdagsmannarätt, varda derifrån entledigad.
Sedan R. o. Ad., på gjord propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att välja en suppleant i Stats-Utsk:t efter Hr Blomstedt. R. o. Ad. åtskiljdes kl. j 2 e. in.
Brakel. 62 Den 13 Januari.
Lördagen den 13 Januari 1866.
Justerades prot:t för den 6 sistl.
Upplästes följande mem:r af Hr Lagerhjelm, Gustaf Reinhold:
I anledning af R. o. Ad:ns beslut att offentliggöra deras namn, hvilka bland R. o. Ad. deltagit i omröstningen rörande K. M:ts Nådiga förslag till representationens omhildning — får jag härmed äran i prot:t anteckna, att jag icke med min röst bidragit till detta lörslags antagande.
Vid ett enskildt sammanträde med R. o. Äd:ns ledamöter bar jag uttalat min mening rörande nämnde förslag, samt att mina betänkligheter mot detsammas antagande till grundlag förnämligast afsåg den sins emellan olika makt, som i den nya Riksdags-Ordrr.n är tilldelad de särskilda kamrarne och den första kammarens beroende af den andra i alla frågor, som röra statsregleringen samt Riksbankens och Riksg.-Kontorets förvaltning, hvarigenom representationen egentligen blir ett. enkammarsystem till fara för den konstitutionella jemnvigten, och samhället i följd deraf på ett eller annat sätt kan blifva en tummelplats för stridiga elementer och i olika rigtning verkande krafter.
Af aktning för den dyrbara tid, som under diskussionen om denna vigtiga fråga togs i anspråk af så utmärkta talare bland R. o. Ad., har jag icke deltagit i densamma; men jag önskar att denna min mening må få en plats i R. o. Ad:ns prot., der så mången fast öfvertygelse och så varm fosterlandskärlek ligger förvarad.
Vår Regeringsform, säger en utmärkt historieskrifvare, eger en dyrbar egenhet.
Den erkänner en framtid och öppnar sjelf en laglig väg till sin förbättring.
Då Svenska folket en gång kommer alt kasta en återblick på den tid, som är upprinnelsen till det nya statsskick, i hvilket nationen nu af fri öfvertygelse har inträdt, så skall sanningen genom sin klang göra klart till hvad grad denna genomgripande förändring verkeligen är en förbättring— samt om den varit frukten af ett stort nationens behof — liksom historien, hvilken är en oväldig domare, utan tvifvel mera fördomsfritt än den nu lefvande generationen skall uttala sig, i hvad mån R. o. Ad. genom sin mångsidighet i insigter, sin fosterlandskärlek och sin varma känsla för Svenska folkets urgamla frihet, under utöfningen af sina företrädesrättigheter egt inflytande på fäderneslandets lugna utveckling, dess sjelfständighet och ära.
Den 13 Januari. 63
Den nya representationen, hvilken snart sammanträder, hvilar på den ädlaste grund: »Svenska folkets medborgerliga förtroende.
» Måtte denna representation, under fortfarande hägn af en stark konungamakt, hvilken i historien ensam förmått att i spetsen för nationen föra den framåt på upplysningens och den sanna frihetens bana — alltjemt bereda en sådan nationens allmänna medborgerliga daning, som skall instämma i Svenska folkets aldrig utplånade och outplånliga behof af frihet, säkerhet och odling — och jag helsar med glädje mitt fäderneslands framtid.
Gr. von Hermansson, Carl Johan:
Emot R. o. Ad:ns beslut af den 7 sisth December att antaga det af K.
M:t föreslagna nya representations-förslaget, får jag reservera mig på den grund: l:o att detta förslag ©tvifvelaktigt, förr eller sednare, undergräfver den monarkiska principen — den enda princip, hvarpå en ordnad styrelse kan vara grundad, till nationens lycka och lugn; 2:o derföre att auktorn till detta förslag har förbisett lörsta vilkoret för all lagstiftning, det nemligen, alt en lag, för att vara tillämplig eller gagnelig, ovilkorligt skall stå i den närmaste sympathi med folkets bildning, ej grunda sig på förhoppningar, illusioner och popularitets-skrän; ty säkrare grunder än irrbloss fordrar lagen, om den skall ingifva aktning och förtroende.
Och slutligen reserverar jag mig emot detta beslut, derföre att till genomdrifvande deraf tillåtits och användts åtgärder, som stå utom lag.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att som riksdagsärendena ej kunde afgöras inom den i Grundlagen bestämda tid af tre månader från den dag K.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof meddelats, eller d. 1 sisth November, hade Talmännen vid hållet sammanträde öfverenskomma föreslå RiksStånden att i underd. skrifvelse till K.
M:t detta förhållande anmäla samt, på grund af 109:de §:n R.
F. och 80:de §:n R. O., äska, att riksdagen måtte fortfara under ytterligare en månad utöfver förenämnda tid; och hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad. ville härtill lemna sitt bifall samt anmoda Exped.-Utsk:t att uppsätta och till Riks-Stånden inkomma med förslag till R.
St:rs underd. skrifvelse i ämnet.
Företogs val af de Elektorer jemte Suppleanter, hvilka, enligt 108:de §:n R F. och 65:te §m R. O., skola ega att, jemte Elektorer af de öfriga Riks-Stånden, utse komiterade för tryckfrihetens vård; och befunnos, efter valförrättningens slut, hafva blifvit utsedde till 64 Den 13 Januari.
» 117. » 20. » 15. » 2221.
» 2311.
Elektorer: Gr. Piper, Claes Gustaf Fritz, med 57 röster. » von Stedingk, Ludvig Ernst, med 57 röster.
Frih. Bonde, Carl Jedvard, med 57 röster.
Hr Ribbing, Gustaf Edvard, med 57 röster. » af Wirsén, Carl Thure, med 57 röster.
» Rabenius, fullm.
Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto, med 56 röster.
Suppleanter: N:o 390.
Frih. Nordenfalk, Johan, ined 56 röster.
» 2195.
Hr Edelstam, Gustaf Jakob, med 55 röster; sedan genom lottning blifvit bestämdt hvilken af de två ledamöter, som erhållit 56 röster, skulle ingå såsom Elektor eller förste Suppleant.
M:ts den 10 dennes bordlagda Nåd.
St:r ang. pension å Allmänna Indragriingsstaten för Kommendanten och Direktören vid StrafT- och Arbetsfängelset på Långholmen, Majoren m. m.
Frans August Tellander.
Direktören vid Straff- och Arbetsfängelset på Långholmen, Major Tellanders stora förtjenster äro allmänt kända och erkända, att derom icke behöfver mycket ordas.
Då Major Tellander i slutet af 1853 tillträdde direktörsbefattningen och i sammanhang dermed kommendants-embetet, var straff-inrättningen både i afseende på disciplin, ordning och arbetsverksamheten uti ett så betänkligt tillstånd, att hans första åtgörande till införande af nödvändig ordning föranledde ett större upplopp, sorn kunnat för hufvudstaden medfört de största vådor, om det ej i tid blifvit dämpadt, och hvarföre man isynnerhet har att tacka Major Tellanders personliga mod och beslutsamhet.
Sedan han genom ändamålsenlig behandling af fångarno lyckats återvinna förtroende för fängelsets förvaltning, hvarigenom arbetskrafterna kunde riktigt användas till fullgörande af ständigt ökade arbetsbeställningar, så har, enligt utdrag af Fångvårdsstyrelsens underd. berättelse åren 1862 och 1863, behållna inkomsten, som tillgodokommit fångvården, ökats som följer: 1853 utgjorde densa mma 280,94. 1854 » » 5,574,35. 1855 » » 8,617,32. 1856 » 16.163.31. 1857 » 35.837,99.
1858 » » 37,805,87. 1859 » » 47,502,32. 1860 » » 40,196,23, 1861 >J » 50,510,89. 1862 » 54,303,70.
1863 » » 58,395,77.
Äfven - Den 13 Januari. «5
Äfvenledes har exemplet verkat till andra strafT-inrättningar, hvarifrån äfven betydliga besparingar ingått.
Då det sålunda är ovedersägligt, att genom det sätt, hvarpå fängelset blifvit förvaltadt under den tid Major Tellander varit direktör, kronans inkomster stigit från ett obetydligt belopp, 280: 49, till den ganska betydliga summan 58,395: 77, torde rättvisan och billigheten fordra, icke allenast att han, på grund af sin försvagade helsa, kornrne i åtnjutande af pension, utan äfven att denna pension, med afseende på hans nit och förtjenster om fängelsets bästa samt de deraf till kronans fördel åstadkomne goda resultater, ej bestämdes alltför lågt.
Helst hade jag önskat, att jemte den af K.
M:t föreslagna årliga pensionen, en summa för en gång, motsvarande 5 procents ränta å det kapital, Major Tellander förskaffat staten, måtte honom beviljas; men då detta möjligen kunde a Islå s, såsom varande en ny motion, lår jag inskränka mig att vördsamt yrka, att den af K.
M:t nådigst föreslagna pension måtte höjas till 3,500 rdr rmt årligen, och anhålles att detta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till Stats-Utsk:t.
, remitterades den Kongl. Propos:n jemte yttrandet till StatsUtsk:t.
Föredrogs och remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk:t K.
M:ts den 10 dennes på hordet lagda Nåd.
Propos. till It.
St:r, i fråga om förändrad grund för utgörande af fjerdingsmans aflöning.
M:ts nedannämnde, den 10 dennes bordlagda Nåd.
Propos:r till lt.
St:r, nemligen: l:o ang. anslag till fortsättande af storskiftes- och afvittringsförrättningarne i rikets norra län år 1867: 2:o ang. pension å Allmänna Indragningsstaten vid afskedstagande! för Styresmannen vid afvittringsverket i Westerbottens län, Förste Landtmätaren derstädes m. m.
Anders Tunell; 3:o ang. förändrade bestämmelser i fråga om upplåtande åt enskilde af kronans mark i Norrland och Stora Kopparbergs län samt om disposition af stubböresmedlen; 4:o ang. kostnadsfri upplåtelse af kronomark för jernvägsanläggningen emellan Gellivara malmfält och Luleå eif; 5:o ang. afsöndring af jord från Rönö kungsgård för utvidgande af Rönö församlings kyrkogård m. m.; 6;o ang. anslag af prostetunnor från Envikens, Malingsbo och Ludvika pastorater af Westerås Stift; H. II. 5 66
Den 13 Januari. 7:o om anslag af prostefunnor från Bodarne och Skagershults socknar i Orebro län till Prosten i Edsbergs kontrakt af Strengnäs stift; 8:0 om beviljande al prostetunna för Ramsjö församling i Gefleborgs län till Prosten i Helsinglands Vestra Öfra kontrakt af Upsala stift; 9:o om anslag för år 1866 till biträde vid handläggning af de i Ecklesiastik-Dep:tet förekommande ärenden rörande lönereglering för presterskapet i riket; 10:o ang. ersättning för hushyresmedel åt fyra Lektorer vid Elementarläroverket i Strengnäs; och lito ang. ett årligt anslag af 500 rdr till hushyres-ersättning åt Rektorn vid högre Elementarläroverket i Westerås.
Mits d. 10 dennes bordlagda Nåd.
St:r, ang. ändringar i gällande förordning om vilkoren för bränvins tillverkning.
Då jag vid flere föreg:de riksdagar varit ledamot af det Utsk., som handlagt bränvinsfrågan, och särskildt deltagit i utarbetandet af nu gällande bränvinsförordningar, känner jag mig uppkallad att yttra några ord, hvilka jag anhåller måtte lå till vederbörligt Utsk. åtfölja K.
M:ts Propos.
Jag helsar välkommen deri frisinnade anda, i hvilken denna Propos. är affattad, samt tillåter mig att beröra de hufvudsakligaste förändringar, densamma innehåller, hvilka kunna sammanfattas under fem särskilda punkter.
Den första är bränvinsskattens förhöjning till 75 öre per kanna.
Om staten behöfver medel, är otvifvelaktigt bränvinsskattens förhöjning det bästa sättet att uttaxera sådane, och jag har, under denna förutsättning, ingenting att invända mot denna punkt.
Vidare föreslås restitution af bränvinsbrännirigs-afgiften vid varans export.
Detta är just hvad jag alltid, både såsom ledamot i Utsk. och i en fö/ frågans utredande år 1845 tillsatt komité, yrkat och är en ganska riktig åtgärd, som kan komma att föranleda en ej obetydlig export, och som derföre bort förr af R.
St:r vidtagas.
Äfven det föreslagna stadgandet att bränvinsdistillering får utan särskild skatt utöfvas jemväl å landet, anser jag medföra stora fördelar, helst då föreskriften om att kontrollör alltid skall finnas på stället, innebär garanti för att författningens bestämmelser icke öfverskridas.
Deremot kan jag icke till alla delar understödja K.
M:ts förslag i de två öfriga punkterna, nemi. om tiden för bränvinsbrännings utöfvande samt om maximum för bränvins tillverkning.
K. M:t har nemi. i afseende härå föreslagit, dels att bränvinsbränning får utöfvas under alla tider af året, dels att stadgandet om ett visst maximum skulle borttagas.
Båda dessa förändringar äro ganska priocipenliga och Den 13 Januari. 67 riktiga, så vida man vill draga bränvinsbränningen till städerna från landet.
För min del föreställer jag mig likväl, att bränvinsbränningen, ehuru den numera är och bör förblifva en fabriksnäring, dock mera tillhör landet än städerna.
Man måste ock göra afseende å vårt lands förhållanden, att nemi. för produktionen af råämnen till ett bränneri fordras i vårt vidsträckta land en ofantligt mycket större yta, än t. ex. i Danmark eller Preussen, hvarigenom transporterna af dessa råämnen till ett alltför stort bränneri på landet hos oss blifva så långa och kostsamma, att de mer än motväga den vinst, man påräknar af näringens utöfning i större verk.
Det är obestridligt, att man med större fördel tillverkar bränvin af potatis, än af säd, och de jordbrukare, som bär äro närvarande, torde kunna intyga, att under det ett tunnland lätt jord gifver t. ex. 7 tunnor råg, hvaraf kunna erhållas 140 kannor bränvin, samma tunnland kan afkasta 40 tunnor potatis, ur hvilka produceras åtminstone dubbelt så mycket bränvin, som ur sistnämnda qvantitet råg; således måste det vara mera statsekonorriiskt att bränna bränvin af potatis, än af spannmål.
Vi hafva redan nu den sorgliga erfarenheten, att, medan ofantliga qvantiteter mjöl införskrifvits från utlandet till bränvinsbränningens bedrifvande, tusentals tunnor potatis dels ruttnat bort, dels afyttrats för 1 rdr tunnan, hvilket icke kan vara annat än en grof misshushållning, som bör förekommas.
Betraktar man åter saken med afseende å den ekonomiska vinst, man kan erhålla af dranken — man har nu lyckligtvis kommit ifrån den förvillelsen, att dranken skulle vara skadlig, utan tvärtom funnit den utgöra ett ypperligt fodringsämne — kan man icke bättre använda den, än såsom bidrag till underhåll af ladugården, hvars produkter sedan med fördel kunna afyttras i städerna.
Väl kunna ladugårdar inrättas i städerna, men god hushållning blir det aldrig, om landtmannen skall skicka hö och halm till städerna, att der uppställas såsom fyllnadsfoder till dranken, i stället för att antingen sjelf producera eller på nära håll hemta dranken till fyllnadsfoder, och således icke klokt att dertill uppmuntra genom lagstiftning.
Jag har velat framkasta dessa anmärkningar, innan jag öfvergår till K.
M:ts förslag, att bränvinsbränning skulle vara tillåten hela året om.
Antages denna förändring, blir det egentligen endast städerna, som deraf skörda någon fördel; ty dels kan man ej på landet tillgodogöra sig dranken under sommaren, dels bör om hösten bränvinsbränningen ej taga sin början förrän efter höstplöjningen, emedan den eljest skulle lända jordbruket till skada, då å en egendom, der ett större bränneri finnes, vanligen alla andra göromål måste stå tillbaka.
Visserligen säger K. M:t, att bränvinsbränning bör tillåtas under sommaren, på det att jästfabrikerna må kunna tillgodogöra alfallet.
Men detta ändamål kan mycket väl vinnas, och landsbygdens intressen ändock tillgodoses, om man blott förhöjer skatten under de 6 sommarmånaderna med 5 öre, mot hvad den är un - 68 Den 13 Januari. der de 6 vintermånaderna, då bränvinsbränningen för jordbrukaren erbjuder de största fördelarne.
Det skulle i alla fall alltid blifva en vinst för jästfabrikanten, sorn hitintills, under den för bränvins tillverkning förbjudna tiden, förlorat bela reciduum efter jästberedningen, att kunna tillgodogöra densamma mot en så ringa afgiltsförhöjning.
Således tillstyrker jag, att bränvinsbränning väl må ntöfvas under hela året, men dock med en förhöjning af 5 öre per kanna i afgiften för rörelsens idkande under de sex sommarmånaderna.
Vidare har K.
M:t föreslagit, att maximum för tillverkning skulle helt och hållet borttagas.
Möjligen skulle i följd deraf endast några få stora brännerier komma att finna^, och dessa blott i städerna, ty endast der kunna stora brännerier bära sig; men sannolikt skulle de röna samma öde, som t. ex. Kungsholms bryggeribolag, hvilket bildades för att undertrycka alla andra ölbryggerier i Stockholm; detta har tili en del lyckats, men aktionärerna hafva förlorat en stor del af sina i företaget insatta penningar.
Min åsigt är derföre, att det nu stadgade maximum af 1000 kannors daglig tillverkning ej bör för närvarande öfverskridas.
Hvad åter minimum för tillverkning angår, ber jag att få erinra, såväl att K. M:t i sin Propos. om ny brärivinslagstiftning vid 1853—54 årens riksdag föreslog ett minimum af 125 kannors daglig tillverkning, som ock att Presidenten Hartmansdorff lika med mig reserverade sig vid samma riksdag mot Utsk:ts förslag att höja detta minimum, äfvensom att ett sammansatt Utsk. vid en efterföljande riksdag föreslagit att minimum skulle nedsättas till 125 kannor.
St:r hafva dock ej funnit skäl alt bevilja en sådan nedsättning; men jag hemställer likväl, om ej en sådan bör ega rum, om ej till 125 kannor, åtminstone lill 200 kannor.