Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s biträde till Jåns upptagande, men icke om dess autorisation dertill.
Jag förnyar derföre min anhållan om bifall till memor., icke derföre, att jag icke numera finner, att formen kanske icke är den rättaste (ty då Ständerna tala till sin Konung, böra de tala sjelfva och icke genom sina fullmägtige; det är den minsta gärd af vördnad, som Ständerna äro skyldiga sin Konung), men emedan ifråga var. stadgande angår en $ i bancoreglementet, hvars fulländande icke bör fördröjas, och rätta formen för behandlingen häraf är den, att uti en särskild motion, föranledd af detta memor., föreslå en anhållan af R.
St., att, i händelse fullmägtige skulle till K.
M. anmäla behofvet af begagnande af utländsk credit och anhålla om K.
M:s biträde till erhållande deraf, K.
M. täcktes lemna detsamma.
Med anledning af hvad jag sålunda haft äran anföra, anhåller jag om bifall till memor.
Cederström har medgifvit, att R.
St. hafva rättighet att genom Banken upptaga inrikes lån, och det till följd af nu befintligt reglemente, men bestrider dem rättighet att upptaga utrikes lån; men med samma rätt, som de gifva sig rättighet att upptaga inrikes lån, måtte de väl uti ett reglemente, sorn de sjelfva stifta, kunna utsträcka denna rättighet till upptagande af Jan utrikes.
Samme talare har sagt, att Ständerna böla icke en 22 H. 3 Dcn i Maj. samma få en sådan rättighet, emedan det lunde vara vådligt, om de missbrukade densamma.
Jag hoppas, att Svensta folket just under denna riksdag blifvit öfvcrtygadt om, att Ständerna icke äro böjda för alt onödigtvis utsätta
Riket för nya lån.
Vidare har samme talare sagt, att utrikes lån vöre underkastadt politiska förhållanden, och att K.
M. derföre borde få afgöra, livar det finge tagas o. s. v. I anledu. deraf vill jag blott såsom exempel på, huru litet sådana traneactioner hafva att göra med politiska förhållanden, utbedja mig få nämna, att för icke längre tid sedan, än vårt minne kan sträcka sig, under det en Regent förde krig med en annan magt, hans gemål, enligt contract, provianterade den arme, mot hvilken han krigade.
Det är endast aktningen för det Stånd, som jag har den äran tillhöra, och skyldigheten att göra afseende på hela nationens rättmätiga anspråk, att icke enskilda tvister skola förorsaka någon tidsutdrägt med riksdagens allmänt efterlängtade afslutande, som jag vid detta tillfälle afhållen mig från att ingå uti besvarande af den olämpliga och otillbörliga tillrättavisning, Gr.
Frölich nu ånyo försökt gifva mig.
Jag vill således, i afseende på den omtvistade frågan om den rätta motionären, blott förklara, att, såvida icke RancoUtsk:s prot., enligt hvad jag förmodar, vitsorda riktigheten af min uppgift, tror jag mig med Utsk:s öfriga ledamöters vitsord kunna styrka, att Prosten Åstrand, då han framställde den ifrågavar. motionen, uttryckligen till— kännagaf, att det icke var hans, utan Gr.
För öfrigt får jag, hvad sjelfva saken beträffar, förklara, att den egentliga orsaken, hvarföre jag icke kan bifalla Utsk:s i detta ämne afgifna memor., är, jemte felaktigheten och ofullständigheten i det föreslagna stadgandets redactiou, oriktigheten af de utaf såväl den sannskyldiga motionären som Utsk. begagnade premisser.
Första raden af memor. lyder nemi. sålunda: ”Då det torde kunna anses gifvet-, att K.
M:s garanti för begagnande af credit etc.”
Det här förekommande ordet garanti anser jag högst olämpligt och äfven förvillande, hvadan detsamma bör utbytas mot ett annat mera tjenligt och riktigt uttryck.
Jag förnyar min anhållan om återremiss, och ämnar icke att med något vidare yttrande förlänga denna discussion.
Denna discussion synes mig hafva lått det felet att vara för lång, och jag skall derföre blott yttra några få ord.
Jag anser det förslag, sorn BancoEtsk. framlagt, möjligtvis kunna blifva nyttigt.
Jag tror likväl icke, att något sådant fall inträffar, men kan icke bestrida möjligheten af, att så kan ske; hvaremot jag å andra sidan tror, att förslaget omöjligen kan komma att leda till skada.
Skulle deremot föreskriften sträckas ända derhän, att Bancofuilmägtige klefve ålagda att söka Regem - Den i Maj. 19 gens medverkan, när de skulle upptaga ett lån eller söka credit, så tror jag tvärtom, att föreskriften Liefve i högsta mån skadlig.
Det kunde ju hända, att Bancostyrelsen vid något tillfälle blott behöfde några få 100,000 r:dr, hvilka kunde erhållas hvar som helst, men som behöfde skyndsamt anskaffas.
En föregående negociation med Regeringen härom kunde dä leda till en skadlig tidsutdrägt.
Cederström har anfört politiska considerationer såsom skäl för sin åsigt om nödvändigheten af Regeringens medverkan.
Inblandas
Regeringen deruti, kan den icke underlåta att göra afseende derpå.
Om deremot Bancostyrelsen tillätes att ensam, såsom privat bolag, ombesörja upplåningen, Så kan den gå till väga efter rent financiella grunder och söka länet, der det lättast och med minsta uppoffring för Banken kan erhållas.
Någon tvekan, cm Banken kan få göra lån bådeinoch utrikes, finner jag icke kunna uppstå.
Rättigheten för Banken att upptaga lån, hvar de kunna erhållas, har från äldre tider varit gifven, och jag skulle mycket misstaga mig, om icke Banken i första början rörde sig med utländska penningar.
På dessa grunder tillstyrker jag bifall till memor.
Jag nödgas ännu en gång begära ordet derföre, att mig blifvit påbördade yttranden, som jag icke haft.
Hr Cederschjöld har påstått, alt jag sagt, att Banken genom reglementets föreskrift vore berättigad att upplaga lån.
Det är genom banco-ordningen fullmägtige äga en sådan rättighet, och den är stiftad af Konung och Ständer gemensamt i vanlig lagstiftningsväg.
Det har vidare blifvit sagdt, att rättigheten för Banken alt upptaga lån inoch utrikes vore gifven och naturlig.
Det finnes ingen annan slutföljd att komma dit än 76 § Reg.F., som förbjuder Konungen att utan Ständernas medverkan göra lån in- eller utrikes eller Raket med gäld belasta; men af delta stadgande följer icke, att Ständerna öga att utan Konungens samtycke och medverkan upptaga lån utrikes.
Våra häfder lära icke heller visa exempel på, alt så skett; och innan Hr Cederschjöld kan framte något sådant, lärer 1809 års Reg.F. icke kunna åberopas såsom stöd för en sådan åsigt.
Jag vill blott, i anledn. af den siste värde talarens sista ord, erinra, aLt Ständerna kanhända vid föregående riksdagar haft samma princip som vid denna, att vara rädda för utländska lån.
Jag liar förenat mig med dem, som yrkat återremiss.
Sedermera har Gr.
Frölich framställt det förslag, att memor. borde bifallas på de af honom anförda skäl, men att derjemte en motion af Hr Gr. skulle väckas, som skulle innefatta det tillägg, hanåsyftar.
Jag skulle visserligen icke hafva något emot, att det - 30 D«n i Maj. ta förslag följdss, emedan jag tror, att vi derigenom skulle på bästa sätt ådagalägga, att ,icke annat varit syftemålet än det, som verkligen är fallet, och derigenom på en gång kunde begrafvas alla de der jordiska och underjordiska beräkningarna, alla de der branta backarna och aliade saltomortaler, som flera talare förespeglat; men som en af dessa talare sjelf yrkat återremiss, för att få, om jag rätt fattade talarens om salto-mortaler mening, en förändring i förslaget, kan jag icke annat än vidhålla mitt yrkande om återremiss.
Jag får blott tillkännagifva, att jag tillstyrkte bifall till memor., men önskade, om återremiss skulle beviljas, att min anmärkn. måtte få till Ulsk. åtfölja.
Äfven jag tillstyrker bifall till detta memor.
; men då jag tilläfventyrs icke kommer att yttra mig i detta ämne, då detsamma återkommer, i händelse återremiss beviljas, så får jag till prot. förvara den tanken, det jag anser öfverflödigt, att Ständerna ingå till K.
M. med särskild skrifvelse i detta, mer än i andra ämnen, som genom Bancofullmägtige komma att K. M. meddelas.
Jag uppträder endast för att tillkännagifva, att Hr Rosenblad i mera formella ord uttalat den mening, jag ämnat tillkännagifva, då jag talade om den motion, jag hade för afsigt att lägga på hordet, och för hvilken Hr Rosenblad således toi’de vilja åtaga sig fadderskapet äfven derföre, att Utsk:s ledamöter möjligtvis skulle vara mera belåtna med att erhålla motionen från honom än mig.
För resten har jag så mycket yttrat mig för och emot anmärknir i detta ämne, att min röst blifvit af mig sjelf neutraliserad.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid 13ancoUlsk:s memor.
N:o i3i gjorda anmärkn:r hindra dess antagande samt memor. således böra återremitteras.
Efter förnyad propos. förklarade JI. Ex., det han funnit ja vara R. o. Ad:s rådande mening.
Medan voter:spropos:n uppsattes, anmälde sig Hr Rosenblad och yttrade:
Frölich afstått åt mig äran att väcka motionen, får jag härigenom gifva den följande redaction:
Med anledn. af J3ancoUtsk:s betänk.
N:o 13r, och under förutsättning af bifall till detsamma, får jag vördsamt tillstyrka: ”att R.
St. måtte hos K. M., jemte anmälan af denna Bancofullraägtige lemnade rättighet, i underd. anhålla, Uen i Maj. 21 att för det fall, att Bancofullmägtige skulle till K.
M. inkomma med underd. anhållan om något biträde för upptagande af utländsk credit eller creditiv, K. M. i nåder täcktes ett sådant biträde lemna.
Jag får till prot. protestera deremot, att Hr Gr. o. Landtm, tillåtit Hr Rosenblad uppläsa en motion , sedan votering blifvit begärd och voter:spropos:r justerade, hvarpå votering omedelbart bör följa.
Jag får blott tillkännagifva, att jag till alla delar instämmer uti Frih.
Cederströms protest.
Jemte det jag får förklara, att jag instämmer i den af Frih.
Cederström nu anmälda protest, anhåller jag äfven att få reservera mig mot voteringens afbrytande.
Jag får blott i anledn. af Frih. Cederströms protest erinra, att motionen var väckt, innan votering ifrågaställdes, och att den blott till redactionen af mig upplästes, utan annan förändring än motionärens namn. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, då voter:spropostn ännu ej blifvit
Lill justering uppläst, II.
Ex. ej ansåg sig kunna förbjuda en talare att till prot. afgifva en motion, föranledd af den discussion, som nyss förevarit.
Då en motion nödvändigt måste innefatta ett nytt ämne och således icke kan hafva att göra med en börjad votering, samt grundlagen säger, att votering, en gång begärd, genast skall försiggå, måste äfven jag instämma i Frih.
Frölich :
Efter det en gång synes hafva blifvit på modet att protestera emot grundlagsvidriga förfaranden, får äfven jag deltaga i den afgifna protesten, ehuru sjelfva protestens afgifvande på sätt och vis innefattar ett deltagande i det klandrade förfarandet.
Jag får dock erinra, att Hr Rosenblads mening ingalunda varit att afbryta voteringen, emedan motionen af honom författades, under det voter:spropos:na skrefvos, oell hade derunder kunnat, utan afbrott i voteringen, uppläsas och bordläggas, om den blifvit färdig, innan voter:spropos:na till justering föredrogos, då voteringen gått sin jemna gång.
Upplästes lill justering och godkändes följande votcrtspropostn:
Den, som bifaller BancoUtsk:s memor.
N:o 131, med hemställan, att i blifvande bancoreglemente måtte intagas ett stadgande, hvarigenom fullmägtige berättigas att anhålla om K.
M:s nåd. biträde för upptagande af utrikes creditiv, till förstärkande af Bankens silfverfond, voterar ia; aa Deni Maj. den det ej vill, voterar _ nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad.
BancoUtsks ofvannämnde memor.
Efter voteringens slut befunnos rösterna Lafva utfallit, som följer:
Boye reserverade sig emot det nu fattade beslutet i öfverensstämmelse med hvad han förut yttrat.
H. It. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 e. m. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Måndagen den 4 Maj 1835.
Justerades j prot.utdr. för d. 1 dennes.
Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskrs förslag N:o 329 till R.
St:s underd. skrifvelse till K. M., ang:de en uppkommande brist i statsverkets tillgångar för år i835 genom R.
St:s beräkning af tull- och brännvinsinkomsterna.
k Företogs till pröfning BancoUtsk:s d. a3 sisth April på bordet lagda memor.
N:o i32 med hemställan, att R.
St,, före deras åtskiljande, måtte till K. M. i underd. öfverlemna stadgar och reglemente för Bankens rörelse och förvaltning.
Under åberopande af de skäl, som i Hr Stuarts reservation blifvit upptagna och hvilka fullständigt vederlägga Utsk:s betänk., anhåller jag om afslag å detsamma.
Jag för min del är af en motsatt tanka med den siste värde talaren.
Hr Stuarts sats, att meddelandet till K.
M:s kännedom af bancoreglementet skulle strida mot 72 J Reg.F., kan jag icke godkänna.
Ständer hafva väl, enligt nämnde j, rättighet att utfärda reglementen och ordningar för Banken, men denna rätt upphäfver icke skyldigheten för R.
St. att tillse, det samma reglementen och ordningar icke stå i strid med gällande lag.
Detta förhållande förut— sätter, alt Konungen måste erhålla kännedom
,®m lagarna Dan 4 Maj f- m. för Banken, för att tillse, huruvida Ständerne uppfyllt sin pligt, eller huruvida de vidtagna författningarna stå i strid med banklag eller allmän lag; och då i öfrigt 7 § i i83o års banklag tydligen föreskrifver, att alla stadgar och reglementen ang:de Bankens rörelse och förvaltning skola upprättas i noggrann öfverensstämmelse med de i lagen fastställda grunder, anser jag deraf otvunget följa, att K. M., som tillsammans med R.
St. stiftat banklagen, jemväl bör öfver densammas efterlefnad vaka, hvilket ej kan ske på annat sätt, än att K. M. från R.
St. får till sig öfverlemnadt det uppgjorda reglementet, för att detsamma granska uti de delar, som böra vara byggda på de i banklagen lagda grunder.
Då således en skrifvelse från R.
St. i detta ämne måste till K.
M. afgå, så, ehuru jag visserligen finner densamma kunna redigeras bättre än Utsk:s förslag, yrkar jag dock, för tidens vinnande, bifall dertill med tillägg, att, mig veterligen, intet beslut är af R.
St. fattadt, som står i strid med banklag eller allm. lag.
Jag instämmer med den siste talaren i begäran om bifall till Utskrs betänk.
Jag finner det högst besynnerligt, att man vill, det sådana delar af Bankens reglemente, som röra allmänheten, skola blifva gällande utan bifall af den andra Statsmagten.
Den farhåga, Hr Stuart yttrat, som skulle man vilja gå på sidan om 72 § R.eg.F., synes ej vara på sitt ställe. 72 § talar om, att Banken förblifver, såsom hitintills, under R.
St:s garanti och vård; men sådant berättigar väl icke R.
St. att genom sina reglementen rubba enskilda förhållanden eller efter godtycke stifta lagar för allmänheten.
Vilja Ständerna sådant försöka, så öfverträda de både sin magt och sin pligt.
Ett är att ostördt förvalta Banken, ett annat att lagstifta för menigheten.
Då redan tvenne ledamöter uppstigit för att försvara Utsk:s betänk., kan jag ej återhålla att här framställa de tankar, hvilka jag eljest önskat slippa uttala.
Jag tillstår således, att jag med förundran finner, det man nu rubricerar såsom olagligt, hvad soth blifvit practiseradt i 170 år, att nemi.
Ständerna fattade sina beslut rör:de b:coärender samt derefter öfverlemnade till Regeringens promulgation de beslut, som erfordrade en sådan.
Jag vill i detta afseende erinra, huru det tillgick under den Konung, som är 1772 återtog sin magt från Ständerna.
Under honom beslutades en realisation, som bekant är; och R.
St:s beslut i afseende derå promulgerades genom en K. förordn., hvars ingress lyder, som följer: "VI GUSTAF & c. gore veterligt:
Att sorn hos Oss R.
"St:s Bancofullmägtige i tind. anmält åtskilliga af R.
St:s "BancoUtskott, vid sist öfverståndne riksdag, vidtagne författningar ang:de Bancoverket, med und, anhållan, det Oss Den 4 Ma j f- m. ”i nåder täckas raåtte att, genom Vår befallning och kungörelse-* befordra dem till verkställighet; så håfve VI, till ”allmän rättelse och efterlefnad, härmed förordna velat:” &c.
Så tillgick det den tiden.
Då respecterades ännu Ständernas rätt att förvalta Banken.
Sedan banklagen af i83o blef stiftad, intogs i reglementet, att Baneofullmägtige borde hos K.
M. anhålla om promulgation deraf i de delar, sorn erfordrade en sådan, och man ansåg detta göra tillfyllest.
Icke satte man då i fråga, alt R.
St. skulle stifta stadgar och reglementen, som voro stridande mot lag.
Man trodde, att talmännen voro tillsatta, icke blott för att uppropa talare och med klubbslag befästa besluten, utan synnerligast för att vaka deröfver, att inga olagliga beslut fattades; hvaraf jemväl följer, att det ålegat talmännen tillse, det ej heller några mot i83o års banklag stridande beslut blifva fattade; och man trodde, att då Konungen tillsatte talmän i 3:ne Stånd, skulle Konungamagtens prerogativer sannolikt icke blifva, genom något deras förbiseende, för nära trädda.
Jag bekänner, att jag ännu hyser samma föreställning, och jag kan således ej medgifva, att den gamla ordningen förändras.
Då frågan här förevar om den nya redactionen af 72 § Reg.F., yrkade man dess nödvändighet, under åberopande, att R St. icke borde äga rätt att ensamme stifta lagar för Banken.
Man medgaf således denna rätt.
Nu skulle den likväl hafva gått förlorad, oaktadt den nya redactionen af 72 § afslogs.
Mig förundrar det, att ens en sådan fråga har kunnat blifva väckt.
Vid sista riksdag, då fråga väcktes om Regeringens delaktighet i bancolagstifiningen, såg jag väl icke deri någon fara; men då jag redan tidigt i början af denna riksdag märkte sträfvandet att utsträcka denna magt utöfver hvad någon vid sista riksdag föreställde sig, så röstade jag emot förändringen.
Nu finner jag med hvar dag, att sträfvandet blir större, och jag hop-1 pas derföre, att motståndet äfven blir starkare.
Af dessa skäl skulle jag icke tveka att afslå betänk.; men dä 2:ne
Stånd återremitterat detsamma, i syftning att endast de delar af reglementet må öfverlemnas, hvilka utan K.
M:s promulgation icke kunna verkställas, så inskränker jag min begäran till propos. örn återremiss.
Till en del är jag förekommen af den siste värde talarevi.
Jag finner det uppenbart, alt ett öfverlemnande till K.
M:s pröfning af b:coreglementet strider emot 72 § Reg.F.; och om 11.
St. skulle bifalla den ifrågavar. skrifvelseu, sådan den finnes i betänk, föreslagen, hade R.
St. derigenom öfverlemnat till Konungen en magt, som endast genom en grundlagsförändring kan komma att tillhöra högstdensamme.
St hafva dessutom vid denna riksdag temligen högt uttalat den åsigt, att de, för sin del, ickei anse D c n 4 M a j f. m. anse Regeringens delaktighet i btcolagstiftningen vara nödig 'eller nyttig.
De hafva tvenne gånger afslagit uti denna syftning, dels hvilande, dels ånyo
Väckta ändringsförslag af 72 § Reg.P.; de hafva vidare helt och hållet förkastat den för enahanda ändamål till R.
St. aflåtna nåd. propos. med förslag till ny banklag.
Jag frågar, om det vöre consequent, om det vöre ärligt handladt emot folket, hvars allm. hyllning utaf de meddelade äfslagen är nogsamt bekant, att nu, vid slutet af riksdagen, bifalla ett betänk., hvilket, både i grundsats och i följder, så rakt strider emot de föregående besluten.
Cederströms yttrande får jag blott nämna, att fråga hvarken är eller någonsin kan blifva derom, att Konungen skulle kunna tvingas att promulgera sådana stadganden, som strida emot banklag eller allm. lag.
Det ligger nemi. i sakens natur, att i samma stund K- M. promulgerar en lag lill allmänhetens efterrättelse, måste lian hafva pröfvat och gillat densamma; dertill är han både berättigad och förpligtad enl. 16 § Reg.F.
Men frågan är här icke, huruvida de delar af reglementet, som erfordra Regeringens promulgation, skola till K. M. öfvCrlemnas, utan frågan är att öfverlemna hela reglementet med anhållan, att K.
M. måtte pröfva, huruvida det icke strider mot grunderna i i83o års banklag, samt med rättighet att ur reglementet utsoffra allt, sorn K. M. kan anse röra allmänheten, d. v. s., om K.
M. så finnér för godt, hela reglementet, hvilket derigenom förvandlas till en K. kungör, i Stället för ett R.
St:s reglemente.
För min del kan jag således ingalunda inse annat, än att det ifrågavar. betänk, åsyftar rent af en begäran om K.
M:s sanction å b:coreglementet; ty hade man endast åsyftat, alt K.
M. skulle granska de delar af reglementet, som röra allmänheten och skola af Regeringen kungöras, så hade en uppgift å dessa beslut bort medfölja , hvilket nu ej skett och hvaraf jemväl kan slutas, att meningen icke varit, så oskyldig, som man tyckes önska, att allmänheten skall tro.
I öfrigt faller det af sig sjelft, alt något sådant beslut, som måste af Regeringen promulgeras, icke utan en sådan promulgation kan erhålla verkställighet; ty Kronans embetsmän lära icke lemna någon handräckning på grund af Bancpfullmägtiges kungörelse.
Man har vidare sagt, att det vore K.
M:s rättighet
Och pligt att tillse, det alla de af R.
St. stiftade stadgar och reglementen för Banken äro i öfverensstämmelse med i83o års banklag.
Detta är visserligen sannt; men jag kan icke finna, att K.
M. har någon vidsträcktare rätt eller pligt att vaka öfver efterlefnaden af banklagen, än öfver alla andra lagar, hvilkas efterlefnad K.
M. äfven är skyldig att bevaka, Ifugot annat medel att utöfva denna magt finnes icke, än 32 IL 4 D e u 4 M a j f. ra. att, derest lag öfverträdes, K.
M. genom åklagaremagten beifrar sådant och på detta sätt återställer lagens helgd.
Således, om Bancofullmägtige skulle verkställa ett E.
St:s beslut, som vore stridande mot i83o års banklag, så ägde K.1 M. att, genom sin Just.-canceller, ställa Bancofullmägtige under tilltal inför Svea Hofrätt och sålunda låta domstolen urskilja, huruvida en lagöfverträdelse verkligen skett eller icke.
På detta sätt och på intet annat kan K.
M» utöfva sin konungsliga rätt och pligt att vaka öfver banklagens helgd; ty någon inhibition i Bancofullmägtiges åtgärder, till följd af Regeringens i administrativ väg meddelade befallning, kan icke lagligen äga rum, och Regeringens pröfningsrätt i denna väg är således rent af ett chartek, enär Bancofullmägtige i allt fall äro skyldiga lyda de reglementen, R.
St. ensamma utfärdat, utan afseende på Regeringens åsigt ronde deras laglighet eller olaglighet.
Garantien för myntvärdets bestånd består förnämligast deri, att
Banken blifvit ställd under lag, och jag skulle anse det vara ganska vådligt att nu åt Regeringen öfverlemna en magt att på förhand och i allmänhet pröfva, huru lagen borde tolkas, samt derigenom ställa domaren, vid afgörande! af enskildas rätt, i förlägenhet emellan en K. kungör, och en gällande civillag.
Då skulle det just kunna hända, att ett reglemente promulgerades till gällande kraft, hvilket upphäfde banklagen; då, saknade allmänheten, såsom nu, skydd af Konungamagten emot hancoholagets förvillelser; då hade hon håda Statsmagtérna emot sig, i stället för det hon nu blott har att frukta misstagen från den ena, samt hos den andra kan söka hjelp deremot.
Efter min öfvertygelse har det lyckats Hr Cederschjöld att bevisa precist motsatsen af hvad han ville bevisa.
Han har uppläst ingressen till 1779 års kungör, om realisationen.
Denna utkom, det är sannt, i följd af fullmägtiges öfverlemnande af R.
St:s beslut till K. M.; men orsaken, hvax-före icke Ständerna sjelfva öfverlemnade det, var den dåvar. hemligheten i h:coärender.
Samme ledamot har åberopat sista riksdags beslut, hvarigenom Bancofullmägtige erhållit uppdrag att verkställa öfverlemnandet; men anledningen härtill var, enligt hvad beslutet gifven vid handen, att Ständerna ej medhunno att sjelfva verkställa ett sådant öfverlemnande, och då faller det ju af sig sjelft, att fullmägtige måste göra det.
Det har blifvit yttradt, att fråga ej kunde vara att tillse, huruvida reglementet strider emot lag, ty i sådant fall vöre det domaren, som skulle skilja emellan Banken och den allmänhet, för hvilken lagen vöre stiftad; äfvensom man förmenat, att, derest Bancofullinägtige skulle finna något lt.
St:s beslut stridande mot lag, de då icke voro skyldiga att verkställa detsamma, utan Den 4 M å j f. m. s7 äfventyrade tilltal derför vid domstol.
Det vore likväl besynnerligt, om granskningen röflde lagligheten af R.
St:s beslut skulle bero af deras egna fullrmigtige, hellre än af Konungen.
Sådant tror jag är orätt.
Jag tror fullrmigtige vara skyldiga att följa R.
Stis beslut, och för olagligheten deraf drabbar ansvaret principalerna.
Mig synes fördenskull de skäl, man å andra sidan framkastat, vara af så obetydlig beskaffenhet, att de ej böra hindra betänkts antagande.