Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jemföres detta antal med nativiteten för året, så visar sig, efter afdrag från antalet födda af de under första lefnadsåret döde, att redan år 1845 ganska få mätte blifvit ovaccinerade.
Skyddskoppympningen har dock sedermera varit i jemnt stigande, och år 1849 hade, enl. för det året uprättadt sammandrag öfver vaccinationen i riket, 85,707 individer blifvit vaccinerade.
Detta förhållande synes icke utvisa minskadt förtroende för skyddskoppympningen, och en underd. framställning i detta ämne torde alltså icke heller böra grundas på detta skäl hälst det vunna resultatet svårligen lärer kunna tillskrifvas de straff, hvilka äro bestämda för underlåtenhet att i lid befordra barnen till vaccination; och högeligen skall jag beklaga om så vore; ty det är endast på öfvertygelsens väg, en sak sådan som denna bör framgå.
Jag hemställer emedlertid lill de hrr Landslur, som här äro 206
Den 29 Januari närvar., om de ofta varit i tillfälle att tillämpa dessa straffbestämmelser.
Jag tror det icke; åtminstone har inget sådant fall kommit till Sundhels-collegii kännedom.
Tyvärr finnes andra förhållanden, än del minskade förtroendet, all åberopa, såsom skäl för en underd. framställning från R.
St:s sida om vidtagande af åtgärder till befrämjande af det med skyddskoppympningen afsedda vigtiga ändamål.
Det är nemi. ett obestridligt faktum, att, oaktadt ökadt förtroende för, och ökadt användande af vaccinationen, likvisst våldsamma farsoter af naturliga koppor under de sednare decennierne tidtals upkommit och härjat icke blott i vårt land, utan äfven i andra Europeiska länder.
— Detta förhållande, hvilket synes hero af liera förenade omständigheter, har, bland andra åsigter om anlednm dertill, äfven och r första rummet, föranledt till den förmodan att vaccinämnet genom dess användande under en lång följd af år från person till person, skulle förlorat i skyddande kraft; en åsigt hvilken delats af många erfarna och utmärkta läkare, till följd hvaraf man ock biet betänkt på, att genom den af Ulsk. i Irsta punkten föreslagna åtgärd, söka erhålla ett pålitligare ympämne; och äfven hos oss gjordes bemödanden i denna riktning.
Vid härvar. veterinär-inrättning ympades åren 1832 och 1833 skyddskoppor på flera kor, men blott hos en lyckades det alt derigenom frambringa koppor.
Det vaccinämne, som sålunda erhölls, användt till ympning på menniskor, visade sig imedlertid alldeles icke ega den verksamhet man väntat, utan var tverlom sämre än innan det öfvertlyttades på kon.
Det bibehöll sig icke; skyddskoppornas utveckling var endast ofullständig och man kunde ej mera än i 2 å 3 efter hvarandra följande generationer begagna sig deraf.
I vårt land inträffar sällan alt koppor spontant upstå bos kor.
Man har väl berättelser om, att de observerats, men förhållandet har, vid anställd undersökning icke konstaterats.
I andra länder, lärer deremot sjukdomen oftare förekomma.
1 Preussen har den blifvit iakttagen, och man begagnade sig af uptäckten för upfriskande af vaccin-ämnet.
Sundhets-colhm vände sig då till Chefen för Central-vaccinations-kontoret i Berlin med begäran om några portioner af denna vaccin, och emoltog år 1838 en erforderlig qvantitet, för att sälta densamma i gång vid härvar. central-depöt och sedermera sprida den i landsorterna.
Den visade sig serdeles verksam.
Colkm har derefter 2:ne gånger, och sednast 1847, på samma väg anskaffat vaccin, och det ympämne som sålunda nu är allmänt användt i riket, synes icke lemna något öfrigt att önska i afseende pä dess verksamhet.
Såsom bevis hvarpå må anföras, att förlidet år, då omkring 1,300 portioner vaccin utdelades från depöten här i Slockholm, blott i ett enda fall, hos vaccinations-kontoret blifvit anmäldt att den icke slagit an; det vill säga, frambragt äkta skyddskoppor; men der sådane efter vaccinationen upkomma, der kan man ock påräkna att denna upfyller ändamålet.
Jag vill likväl icke genom det anförda hafva i allmänhet ogillat den ålgärd Ekon.Utsk. i l:sla punkten Den 29 Januari. 207 tillstyrker, såvida frågan är, alt raan bör söka bereda tillgång på godt vaccin-ämne, genom alt laga detsamma från kor, som af koppsjukdom äro angripne, eller hos hvilka man, vid förnyade försök, möjligen kunde lyckas alt frambringa en sådan; men jag skulle anse det mindre lämpligt, alt bestämdt föreskrifva det djuren borde placeras vid Velerinär-inrättningarne.
Enl. min tanka borde åt Sundhets-colhm öfverlemuas, alt på bästa sätt ombesörja verkställigheten, och således, derest så pröfvas Ijenligt, å flere ställen på en gång, under behörigt inseende, anställa försöken, så snart del lyckades, antingen att finna kreatur, behäftade med genuina koppor, eller ock att genom ympning bos en eller annan ko frambringa sådane.
Man skulle på delta sätt, enl. min tanka, vara säkrare örn framgång än enl.
Ulsk:s förslag; ty inskränker man sig blott lill ett par lokaler, kunde latt bända, ali försöken misslyckades.
Dessutom äro Velerinär-inrättningarne, åtminstone den i Stockholm, icke de tjenligaste ställen för bibehållande hos djuren, af den trefnad och helsa, i öfrigt, som torde utgöra vilkor för koppornas behöriga utveckling, dä dessa genom ympning skola framkallas.
Det synes mig derföre ej vara skäl, att hos K.
M. göra en underd. hemställan om underhållande af kor på Veterinär-inrättningarne för ifrågavar. ändamål.
Under önskan att icke allt för mycket sätta R. o. Ad:s tålamod på prof genom milt anförande, beder jag att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhel på några andra omständigheter, hvilka säkert mera än aftagande kraft hos vaccinämnet, föranleda dertill, att smittkopporna kunna bärja i landet, oaktadt vaccinationens fortgång och framgång.
Bland dessa må först anföras eli förhållande, numera allmänt erkändt af de erfarnaste läkare, och hvilket Ulsk. äfven vidrör, nemi. att vaccinen, åtminstone i en mängd fall, icke ovilkorligen skyddar mot smittkoppor för hela lifstiden, utan endast för en viss period, så alt den, som med den bästa vaccin i barndomen blifvit ympad, efter uphunnen yngtinga- eller mannaålder, icke med säkerhet kan påräkna att vara befriad från faran alt angripas af smittkoppor i händelse han blefve utsatt för beröring med annan, deraf sjuk person, eli förhållande, hvilket förklarar orsaken, hvarföre under de första decennierna efter vaccinationens allmännare anlitande, inga utbredda eller häftiga smittkopps-farsoter kunde upkomma, äfvensom hvarföre de personer, hvilka under de svåraste epidemier, och äfven under den nu pågående, allmännast angripas, icke tillhöra barnaåldern, eller deras antal som inom ett till två decennier blifvit vaccinerade, utan merendels äro medelålders eller äldre personer.
Denna erfarenhet har ock gifvit anledn. dertill, att man insett nödvändigheten att ånyo vaccinera dem, för hvilka en viss lid förflutit sedan de först ympades, en åtgärd, som dels upmuntrad, dels anbefalld, så väl här som i andra länder, visat sig mycket välgörande, i det att, der den förnyade vaccinationen slagit an, der har den i de flesta fall varit absolut skyddande mot smittkopporne, eller har sjukdomen hos de angripne individerne antagit en ganska mild form; och de undantagsfall, der ett motsatt förhållande egt rum, 208 Den 29 Januari; äro säkert icke flera, äa de fall, då personer, hvilka genomgått svåra naturliga koppor, och derefter blifvit starkt koppärrige, ånyo angripits af sjukdomen och till och med deri aflidit.
En annan omständighet, hvilken i viss mån kan medverka dertill, att skydds-koppympningen icke så allmänt, som annars kunde vara händelsen, upfyller sin bestämmelse, och hvilken alltså bör komma i betraktande vid utarbetandet af ett nytt reglemente för vaccinationen, är vaccinatörernas ställning i vårt land.
De åro nemi. i allmänhet icke lönade, och ehuru de ega rätt till någon betalning, för hvarje verkställd ympning, kan dock denna knappast tagas i beräkning såsom en lämplig ersättning för mödan.
Ehuru det är en sanning, alt knappast något kommunalt bestyr i vårt land bedrifves med det nit som vaccinationen, kan dock, vid sådant förhållande, icke undvikas, alt bland de 2,000 vaccinatörerne, mången icke är fullt qvalificerad för sitt updrag, oell det är ganska antagligt, att bland dem finnas sådane, som icke med säkerhet kunna bedömma, när vaccinationen bör anses fullkomligt lyckad eller icke.
I andra länder har man lill undvikande af detta förhållande, dels updragit vaccinationen uteslutande åt läkare, dels antagit lönade vaccinatörer, hvilka före antagandet erhålla fullständig undervisning i ämnet.
Ehuru ändamålsenlig en sådan författning än må synas, fruktar jag dock, alt den blefve allt för kostsam, alt här sätta i verket, och jag anser derföre häst att, så vidt sig göra låter, vaccinationen fortfarande må besörjas såsom hittills, eller hufvudsakligen såsom ett kommunalbestyr; dock under strängare kontroll af personer med erforderlig sakkännedom, och med vilkor att de, som åtaga sig att vaccinera, först böra visa sig ega icke allenast nödig färdighet i sjelfva operationen, utan ock förmåga att med säkerhet bedöma dess resultater, så att ingen må, såsom behörigen vaccinerad anses och i journalerna uptagas, som ieke bestämdt baft äkta skyddskoppor; hvilket under närvar, förhållanden icke alltid torde vara alt påräkna.
En annan omständighet, som vid bedömmandet af vaccinationens skyddande förmåga förljeuar afseende, är att det ofta för vaccinalören blir omöjligt, att efter ympningen få se den vaccinerade för att bedömma, huruvida skyddskopporna verkligen slagit an eller icke.
Föräldrarne låta väl vaccinera barnet, men icke sällan inträffar, att hvarken vaccinatören kan stanna qvar på stället, der vaccinationen skett, eller barnet, ulan stora olägenheter, föras till den på långt afstånd boende vaccinatören.
Månget barn, på hvilket ympningen slagit felt, eller endast haft ofullkomlig framgång, torde sålunda komma att uptagas såsom med framgång vaccineradt, ehuru detta icke varit förhållandet, och man lillskrifver sedermera minskad verksamhet hos skyddsmedlet i allmänhet, att en med så ofullständigt resultat ympad person angripes af verkliga smittkoppor.
Under de första decennierna efter införandet af skydds-koppympningen, då man borde vara angelägen att så snart och vidsträckt som möjligt utbreda vaccinationen, brukades allmänt att, af hvarje ympad taga så mycket ämne som möjligt, till följd hvaraf skyddskopporna icke lem - Den 29 Januari.
209 lemnades ostörda i sin utveckling, under hvilket förhållande de ej heller, enl. hvad erfarenheten visat, medföra den skyddande verkan, sorn dermed åsyftas.
Månget fall af smittkoppor hos personer, hvilka haft goda skyddskoppor, torde snarare få tillskrifvas denna omständighet, än i allmänhet minskad verksamhet hos vaccinen.
Hvad Utsk. i 2:dra och 3:dje punktme tillstyrkt, kan i sig sjelf vara rätt och är lätt all verkställa ; men jag hemställer dock till R. o. Ad-.s pröfning, huruvida det kan vara skäl för R.
St., att ingå i detaljer, sådane som de förevar., eller om icke det vigtiga ändamålet snarare vinnes genom en underd. hemställan, åsyftande vidtagandet från Regeringens sida, icke af några vissa, isolerade åtgärder till skyddskopp-ympningens befordrande, utan af alla sådane, hvilka, enl. vunnen erfarenhet, kunna finnas lämplige och af behofvet påkallade.
Med afseende på det i 4:de punkt, framställda förslaget, ”att
Sundhets-colhm i allmänhet skall hålla noggrann vård deröfver, att det vaccin-ämne, som till användande utlemnas, icke må tagas från andra än friska personer,” tillåter jag mig erinra, att såvida fråga är om den depot, hvilken står under Collegii mera omedelbara tillsyn, eller den i Stockholm, bör äfven detta vara lätt att upfylla; hvaremot föreskriften blifver så godt som overkställbar, vid tillämpning deraf till skyddskoppympningeu på landet, och så riktigt syftemålet med denna föreskrift nu synes, är densamma doek allt för allmän att ens böra ovilkorligen tillämpas.
Så finnas t. ex. landsorter, der, enl. de ingångne rapporterne om vaccinationen, man knappast kan påträffa något enda barn, som icke mer elter mindre af skabb är angripet.
Ehuru detta förhållande betydligt motverkar vaccinationens framgång, och så visst det är, att man bör undvika att frän ett sådant sjukt barn, vaccinera ett fullkomligt friskt, skulle jag dock icke tro, att någon våda upkomme deraf, att man på eli annat, af samma sjukdom angripet barn, använda vaccin-ämne från det sjuka, såvida nemi, skyddskopporna hos detta sednare i öfrigt hade egenskapen af äkta.
Att smittosamma sjukdomar af vådligare beskaffenhet än den exempelvis anförda, kunna genom användande af ymp-ämne från sjuka barn bibringas friska, vill jag visserligen icke neka; men jag tror dock, att man i detta afseende har mindre alt frukta.
Får det vaccinerade, för dold, smittosam sjukdom misstänkta barnet, fullkomligt utbildade, äkta skyddskoppor, så löper man, enl. min tanka, vid begagnandet af det från dessa tagna ymp-ämnet, ingen fara alt derigenom bibringa annan sjukdom.
Finnes deremot synbar smittosam sjukdom hos en vaccinerad person, bör det desto mindre komma i fråga, alt från en sådan taga vaccinämne till fortplantning, som i sådant fall ympningen sannolikast icke slår an, eller åtminstone icke frambringar fullt utbildade skyddskoppor, med alla karaktärer af äkta.
Endast okunnighet om kännetecknen på dessa, eller ock en oförsvarlig vårdslöshet, skulle alltså kunna föranleda dertill, alt del dyrbara skyddsmedlet mot 3 H. 14 210
Den 29 Januari. en sjukdom, framkallade en annan och vida betänkligare.
Om sådana misstag möjligen skalle kunna begås af en oerfaren vaccinatör, böra de deremot icke kunna misstänkas hos någon läkare, och minst hos den, som blifvit förordnad att föreslå en vaccinalions-depot.
Ett annat förhållande skulle, om det blefve ådagalagdt, rättvisligen ådraga honom strängt ansvar.
De till Sundhets-colhm inkomna rapporterne, om vaccinationen i riket, hafva icke heller uptagit något konstateradt fall af venerisk smitta, föranledd genom begagnandet af vaccin-ämne, som blifvit från depölerna utdeladt.
Jag mäste förbigå många vigtiga omständigheter, hvilka vid frågan om skyddskoppympningens reglering böra komma i betraktande; men det anförda torde vara nog till bevis för den åsigt jag hyser, alt R.
St., i den und. skrifvelse de kunna komma att besluta, rör:de vaccinationens befrämjande, icke torde böra framställa några detaljerade förslag, ulan heldre i allmänhet fästa K.
M:s nåd. npmärksamhet på angelägenheten att, så vidt sig göra låter, kraftiga åtgärder i detta afseende matte vidtagas; och jag hemställer alltså till R. o. Ad:s pröfning, huruvida icke R. o. Ad. skulle för sin del finna för godt besluta, att R.
M. i underdihet anhålla, det K. M., efter infordradt underd. förslag från Dess Sundhets-colbm, måtte i nåder vidtaga de förändringar i nu gällande författningar ronde vaccinationen i riket, samt i öfrigt anbefalla de åtgärder, som enl. vunnen erfarenhet, så iuom som utom riket, finnas ändamålsenliga till befrämjande af denna för allmänna helsovården vigtiga angelägenhet, hvilken underd. skrifvelse, på de skäl jag i början af mitt anförande framställt, lämpligast torde motiveras på det faktum, att, oaktadt vaccinationens tillbörliga fortgång, likväl de flesta provinser i riket, under de sednaste åren varit hemsökte af härjande smittkoppfarsoter.
Ilr af Ekenstam, Israel:
Jag tror icke, att den är en fullt riktig slutsats, som den siste värde talaren har gjort, att, nemi. derföre ali ett mycket stort antal personer ympas med skyddskoppor, så skulle det visa att man har stort förtroende för vaccinationen.
Denna anstalt är påbjuden vid påföljd att icke få begagna dyrbara medborgerliga rättigheter, om den ej iakttages.
Det är således ett hardt straff att befara, om man icke verkställer vaccineringen.
Så länge som ett sådant tvång och straff står qvar för ifrågavar. uraktlåtenhet, så kan, i min tanke, icke förtroendet för vaccinationen mätas efter antalet af dem som vaccineras.
Detta hindrar således icke, att det kan finnas mycket misstroende till saken, och jag tror äfven att de flesta, som hysa ett sådant misstroende, icke förstå sig på att anmäla det hos Sundhets-colbm, eller ens tro att ett sådant anmälande till någon ting skulle tjena, hvadan man ej heller af en sådan uteblifven anmälan bör kunna sluta till ett existerande förtroende till vaccinationen, såsom den siste värde talaren äfven gjort.
Beträffande den upgiften, att ko-koppor som någon gång blifvit tagne direkte från kreaturet, sedermera icke velat fortplanta
Den 29 Januari.
211 sig mera än några få år på menniskor, så kan dertill finnas många orsaker:
Det upkomna raseriet med drankutfordring, hvilken ej allenast afgjordt förstör kreaturet, som njuter den, utan jemväl afveln, kan härtill vara en tillräcklig orsak; många andra omständigheter att förliga.
Vigtiga uplysningar torde nog visa sig när saken framdeles vinner vederbörlig upmärksamhet.
Hvad beträffar den vaccin, som i sednare lider inkommit utifrån, t. ex. ifrån Preussen, så kan den vara ganska god; men hvar och en, som haft behof af vaccin, pä sednare tider, vet, att bristen derå varit här ganska stor.
Det gör således icke tillfyllest om man har verklig god vaccin på ett och annat ställe; man mäste väl så föranstalta, att det stora behofvet af god vaccin blir fylldt, så länge vaccinalionstvånget qvarstår, hvilket först och främst, efter min tanka, borde afskaffas.
Jag har nu haft tillfälle att enskildt göra mig bekant med den siste värde talarens hufvudsakliga åsigter i ämnet, hvilka jag hoppas skola göra sig gällande i det embetsverk han tillhör, och i det blifvande reglemente som derifrån motses.
Jag förenar mig derföre med honom deri, nemi. alt genom underd. skrifvelse få frågan hänskjuten till K.
Sundhets-colhm, som skulle till K.
M. inkomma med ett reglemente i delta afseende, hvari alla härtill hörande detaljer kunna inrymmas; hvarefter K.
M. nog befaller erforderliga åtgärder.
Till vinnande häraf anhåller jag, lill en början, om betänk:s återremitterande till Utsk., och vill nu endast tillägga, det jag anser saken sä vigtig, att jag tillstyrker det Utsk.i i sitt förslag om skrifvelse lill K. M., inflickar en underd. anhållan derom, att K.
M. läcktes i nåder förordna, att det meranämude förslaget till reglemente blifver afgifvet inom den tid, sora K.
M. dertill kan finna lämplig.
Ett Utslcs betänk, kan naturligtvis icke vara annat, än eli uttryck af de åsigter, som gjort sig gällande inom Utsk., och jag ber att få förklara, att delta betänk. framställer i modifierade uttryck de åsigter, som inom Utsk. varit rådande i afseende på betänklighelerne ronde beskaffenheten af det vaccin-ämne, som i sednare tider varit begagnadt.
Sjelfva förslaget innefattar icke alla de. delaljbestämmelser, som inom Utsk. ifrågasattes.
Jag nämner detta i anledn. af Hr Ekslrömers yttrande, att Utsk. ingått för mycket uti detaljer.
Hr Ekströmer har synnerligen fästat sig vid en omständigheten, att Utsk. har tyckts vilja tillkännagifva alt förtroendet för vaccinationen i sednare lider aftagit.
I slutet af betänk., der sjelfva förslaget förekommer, har Utsk. icke uttryckt något sådant, hvilket äfven vore förhållandet med den föreslagne skrifvelsen till K. M.
Således skulle jag tro, att den olägenhet, som Hr Ekströmer ansett kunna härflyta derifrån, förfaller af sig sjelf.
Jag vågar för min del tillstyrka, att betänk., sådant det är, må bibehållas, så mycket mer, som Hr Ekströmer icke på något sätt påstått, att de föreslagna åtgärderne äro, i någon måtto overkslällbara, utan tvärt 14* - 212 Den 29 Januari. om har han förklarat dem ganska billiga.
Jag ser således icke hvarföre tillfälle skulle förmenas såväl Utsk. som R. St., i fall R.
St. godkänna Utsk:s uttryckta åsigter, alt få frambära till K. M. det sätt, hvarpå Utsk. och R.
St. hafva tänkt sig att utvägar, att få tjenlig vaccin, kunde vidtagas.
Det är gifvet, att denna framställning från R.
St. kommer att föranleda Sundhets-colhii hörande, och sannolikt är, att K.
M. kommer alt updraga åt colbm att inkomma med ett förslag.
Jag kan således icke finna annat, än att det ändamål, som Hr Ekströmer åsyftat, i allmänhet kommer att ernås, och jag kan derföre icke fatta, hvartill en omredaktion eller förändring af betänk, skulle tjena.
På sådan grund anhåller jag att betänk, måtte af R. o. Ad. bifallas.
Liljencrantz har yrkat att det förslag, Utsk. afgifvit, mätte af R. o. Ad. bifallas, samt alt det förslag till underd. skrifvelse, hvilket Hr Ekströmer i stället underställt R. o. Ad., icke måtte antagas.
Jag kan, deremot, icke annat än vördsamt hemställa, det R. o. Ad. måtte godkänna Hr Ekströmers förslag.
Innan han yttrade sig, hade jag, ehuru icke varande läkare, ansett mig böra göra erinringar vid Utsk:s betänk.: emedan det ingått i detaljer, som fordra en läkares kunskaper.
Någon sådan mätte likväl icke hafva funnits inom Utsk., efter hvad man kan se af förslagens beskaffenhet.
St. vore oförsigtiga nog att hos Konungen göra framställningar, vare sig i läkarekonst eller andra ämnen, som icke ligga inom deras knnskapsrymd, så misstaga de sig lätteligen, hvilket en myndighet af sådan vigt som de, böra akta sig för.
Jag förordar alltså Hr Ekströmers förslag, med hvilket motionären sjelf förklarat sig nöjd.
Men han har trott, att en återremiss af betänk, skulle, för detta ändamåls vinnande, erfordras.
Den är dock icke behöflig för fullgörande af grundlagens stadgande; och jag tror den icke eller vara i andra hänseenden nödig.
Ville då R. o. Ad. genast såsom sitt beslut antaga Hr Ekströmers förslag, så vore sakeu dermed här afgjord och vi slippe omgången med en återremiss.
Jag befarar, att Utsk. är i allmänhet nog mycket böjdt för alt tillstyrka alla slags motioner.
Det betänk, från Ekon.Utsk., hvilket här förra gängen förevar, rör:de ränta på spanmål från socken-magasiner, säges vara af de öfriga Stånden bifallet, och likväl har R. o. Ad. hört Gr. Wrangel omförmäla, huruledes Kammar-colhm redan tillämpar författningen så, som R.
St. skulle komma att i underd:het begära, det tillämpningen måtte ske.
Kan det vara nyttigt för R.
St:s anseende att komma med önskningar af sådan beskaffenhet, att derpå kan svaras: sådant sker redan, R.
St. behöfva icke derom anhålla.
Hvad denna fråga beträffar, förnyar jag min anhållan, att R. o. Ad. icke ville inlåta sig i detaljer, utan hålla sig till den allmänna framställning, som Hr Ekströmer föreslagit.
Det har blifvit lagdt Utsk. till last, att det fördjupat sig i detaljer, som tillhöra läkare-konsten, ehuru det icke vore med läkare försedt, och att detta Den 29 Januari. 213 möjligen skulle kunna föranleda R.
St. till sådana framställningar, som kunde ställa deras värdighet på spel.
Jag får deremot anmärka, att det förslag som Ulsk. framställt, är af läkare här på stället godkändt, såsom verkligen oskyldigt i främsta rummet och nyttigt i det andra.
Vidare har den siste värde talaren velat vägra återremiss af betänk, och tillstyrkt R. o. Ad., att här genast, i st. f. Utsk:s förslag, antaga ett annat; grundlagen skulle icke strida deremot o. s. v. Jag hemställer till honom och till Ståndet, huru det skulle gå, om R. o. Ad. på delta rum sladnar i el.l beslut, PresteSt. i ett annat, Borgare- och BondeSt:n hvardera uti sitt, så att slutligen 4 olika, sins emellan möjligen stridande heslut blefve en följd af en så beskaffad tillämpning af grundlagen.
Det är klart, att grundlagen åsyftar genom ålerremisser bereda enhet i de ärenders behandling, som hos RiksSt:n till afgörande förekomma.
Om Ståndet icke finner för godt, att nu genast antaga Utsk:s betänk, utan, snarare fäster sig vid det förslag, som af chefen för Sundhels-colhm här blifvit framsläldt, och Ståndet önskar framgång åt delta förslag, så lärer det äfven vara R. o. Ad:s önskan att få detsamma bifallet af de öfriga Stånden och då måste be tänk. nödvändigt återremitteras.
Jag har för min. del serskild anledn. att begära en återremiss.
Då nemi. frågan förevar i Utsk., var jag i så måtto af olika tankar med pluraliteten, alt jag åslundade bestämmandet af ännu en detalj i Utsk:s förslag, och som jag nu funnit att chefen för Sundhets-colhm förbigått denna omständighet, sä tager jag mig friheten att för det II.
Ståndet framställa densamma.