Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke inse, att, såsom Hr von Hartmansdorff yttrat, ifrågavar. stadgande skall göra Bevilln:s-förordn:n förhatlig; ty icke har så varit förhållandet under de många år, författningen varit gällande med bibehållande af detta stadgande.
Det, af Hr von Hartmansdorff nu förordade, infördes i förordn:n vid 1840 års riksdag.
I jemjörelse 472 Den 14 Maj e. m. med det dittills gällande och af Utsk. tillstyrkta, är alltså det nu befintliga stadgandet långt yngve, och just derföre, att vid Taxerings konaitérne ingen bevakar kronans rätt, tror jag att i författningen bör stadgas, att i händelse af lika meningar, den alltid bör gälla, som länder lill kronans förmån.
I sjelfva hufvudsaken instämmer jag med Hr von Hartmansdorff.
Jag anser mig skyldig böra uplysa, att vid 1840—1841 års Bevilln Utsk:s förhandlingar, gafs tydligen tillkänna den stora missbelåtenhet deröfver, att uti Bevilln:s-förordn:n blifvit infördt det stadgande, att om meningarne blifva lika delade emellan kro nans och den skattskyldiges rätt, skal! kronans fördel blifva gällande.
Detta, enl. min öfvertygelse, orättvisa stadgande blef också af Utsk. förändradt till den skattskyldiges förmån, samt godkändes af R.
Nu vill Utsk. åter införa det före år 1840 varande stadgande; på hvilken grund sådant skett är mig obekant, åtminstone öfverensstämmer det cj med allmänna lagen, som bjuder, att man helldre bör fria än fälla.
Föröfrigt inträffar högst sällan den händelse att röslerne äro lika till antalet för hvardera meningen.
Men om sä skulle inträffa att kronans rätt blefve förnärmad, så finnes alltid ett krono-ombud tillstädes, som kan reservera sig mot beslutet, samt sedan anföra besvär å behörig ort; hvaremot, och om den skattskyldiges rätt trädes för nära, han har många omvägar alt göra, innan slutlig rättelse kan erhållas.
Jag afstyrker förändringen såsom ledande till ingen nytta, blott till missbelåtenhet samt anhåller alt denna § måtte blifva oförändrad.
Afven jag yrkar återremiss uti ifrågavar. ämne.
Mörner har ganska riktigt redogjort för ändamålet med beviliningen nemi., att fylla Slatsbehofven, men ingalunda att, så mycket möjligt är, utkräfva skatt af den skattskyldige.
Hvar och en, som erkänner grunden för bevillms utgående lärer väl äfven medgifva det riktiga i den åsiglen, att i händelse Taxerings-komitéernes ledamöter stanna i lika meningar den bör gälla, som länder den enskildte till fördel.
En föreg:de talare har redan ådagalagt, att kronan har mycket lättare än den skattskyldige att få dess rätt bevakad; ty kronan har alltid ombud, som äro förordnade att iakttaga dess rätt, hvaremot den skattskyldige sjelf mäste tillse, att han i sin rätt. icke förnärmas, hvilket icke alltid aflöper utan kostnad, hvarifrån kronan likväl är befriad.
Såsom redan är nämdt, infördes i Bevillms-förordn. på ganska goda grunder för tio år sedan stadgandet, att i händelse af lika meningar inom Taxerings-komitéerne de skattskylldiges fördelar skulle ega företräde framför kronans, och jag skulle anse det mycket oklokt om detta stadgande ur författningen uteslutes.
Jag tror visserligen, ali hvad landet i allmänhet beträffar; det föreslagna stadgandet icke kan verka något serdeles menligt, så vida ingen förändring sker i bestämmandet af egendomarnes värde, men inom medlersta Sverige är detta egendomsvärde så högt uptaget, att vidare förhöjning derutinnan icke kan ega rum.
Den 14 Maj e m. 473 Att uu i förordningen intaga ett stadgande, som möjligen skulle bibringa folket den opinion, att cn förhöjning i upskallningen skall göras, anser jag mindre klokt och jag förenar mig derföre med dem, hvilka yrka återremiss.
Man har sagt det föreslagna stadgandet vara gammalt, och alt det under den tid, det varit gällande, icke åstadkommit något missnöje i landet.
Häfom kan jag icke yttra mig, emedan jag den tiden icke hade alt skaffa med Bevilln:s-förordn:s tillämpning.
Mig synes det dock klart, alt sedan ett stadgande blifvit i Bevilln:s-förordn:n infördt, hvilket öfverensslämmer med den i allmänna lagen uttalade grundsats, måste afvikelse derifrån välla missnöje och sådant med rälta.
Man påslår att Bevilln:s-förfaltningen eluderas derigenom, alt upgilterne till Taxerings-komiléerne äro lägre än de böra vara.
Del vet jag ganska väl, men delta missförhållande höfves icke genom antagandet af Ulsk:s förslag.
Då erfarenheten visal, alt bevillningens belopp icke medförer brist ulan gifver öfverskott, hvad vill man mera begära?
Gr. af Ugglas har ansett ifrägavar. stadgande behöfligt i fråga om Taxerings-komitéernes sammansättning inom Släderne.
Detta skäl hade bordt föranleda, hvad Utsk. äfven gjort, nemi. att föreslå en förändring i sammansättningen af Städernes Taxerings-komiléer.
Skulle likväl denna förändring befinnas icke lillfylleslgörande må en ytterligare rättelse derutinnan cga rum, men att för denna orsaks skull införa i Bevilln:sförordn. eli stadgande, som gäller både land och släder är enl. mitt omdöme oriktigt.
Det af Grin nämnda skälet, att stadgandet åsyftar endast släderne, ehuru såsom jag redan nämnt författningen rörer äfven landet, bör föranleda lill återremiss, hvarom jag ånyo anhåller.
Tersmeden har åter uptagit, hvad Gr.
Mörner nyss yttrat nemi. alt ändamålet med bevillning endast är alt fylla Statsbehofven.
Jag vill häruti instämma med Hr Frilen, dock med det tillägg, all del äfven måste afses, att de bidrag hvilka till fyllande utaf dessa behof erfordras rättvist fördelas på hvarje samhällsklass och hvarje dess medlem, så att de i förhållande till hvar och ens förmögenhet må utgå.
Då förhållandet hitintills icke varit sådant utan i allmänhet en klass i samhället mindre än andra bidrager till fyllandet af dessa Statens behof, måste det hafva varit Bevilln:s-Utsk:s oeflergifliga pligt, att till B.
St. afgifva förslag till afhjelpande af dessa missförhållanden.
Mali har sagt, att det vore obehöflig!, alt i förordningen antaga det föreslagna stadgandet, då kronan alltid kan göra sin rätt gällande.
Jag betvifla!- likväl, alt kronan eger denna förmåga, ty egde hon henne vore oförklarligt, att hon icke bättre än hittills skett bevakat denna hennes rätt.
Lika med Gr. af Ugglas är jag öfvertygad, alt Städerne i bevilln. icke betala, hvad de böra, men jag är äfven öfvertygad, alt någon förändring derutinnan icke vinnes, äfven om Utsk:s förslag antages.
Den skulle tillvägabringas på ett helt annat sätt.
Hr von Hartmansdorff har redan visat, att 81 § gäller icke blott Städerne utan äfven landet, och då på jordegendomen är lagd den hufvudsakligaste bevillningen, är det väl ick£ rimligt 474 Den 14 Maj e. m. eller ens billigt, att, för att åstadkomma en högre bevillning å förmögenheten inom Städerne, i §:n intaga ett stadgande, hvilket såsom omfattande både städerne och landet möjligen kunde höja bevillningen å landlegendomarne, och min öfvertygelse är, att, utan att leda till någon nytta i afseende ä de ökade inkomster, man vill skaffa Staten; §:n kommer att väcka förargelse.
Hvad angår Gr. af Ugglas anmärkn. ifråga om Pröfnings-koraitéernes oförmåga, att göra förändringar i Taxerings-komitéernes beslut, rörande beskattningen, så erkänner jag den alldeles icke, ty jag har en gång varit ledamot i en Pröfnings-komité, hvarest en ganska noggrann revision iakttogs, och som föranledde en ökad beskattning för en stad; hvarföre jag tror, alt om Pröfnings-komitéerne vilja iakttaga sina skyldigheter de hafva både makt oell förmåga, att kunna rälla närvar, missförhållanden.
Jag yrkar således fortfarande återremiss på denna §.
Förevarande fråga synes mig hafva mindre effekt genom dess tillämpning än genom del intryck, som af det föreslagna stadgandet åstadkommes.
I delta fall hafva skäl, för och emot, blifvit anförde, hvarom jag likväl icke vill yttra mig.
Men då de ledamöter, hvilka önska en förändring i Utsk:s förslag, yrkat återremiss deraf, har jag begärt ordet, för alt hemställa, huruvida det icke vöre skäl, att ifråga om så väl denna som efterföljande §§, hvaruti icke någon siffra, utan endast reglementariska stadganden förekomma, Ståndet genast beslutar en förändring i st. f. att återremittera Utsk:s förslag, hvarigenom man vinner skyndsamhet i ärendets behandling och gör en del skrifveri öfverflödigt.
Hr von Hartmansdorff förklarade sig häruti instämma.
Jag skulle visserligen vilja förena mig med den siste talaren, men får dock framkasta den betänklighet om, då det är fråga om efter hvilket sifferbelopp skatten skall beräknas, antingen efter ett högre eller ett mindre, denna tvistepunkt icke rörer beskattningen och följaktligen icke kan af Ståndet, pä sätt den värde talaren föreslagit, nu afgöras.
Den 71 § Ti. F., som bestämmer sättet för behandlingen af Bevilln:s-Utsk. förslag, afser endast de frågor, hvilka förekomma i den 70 § af samma grundlag; och angår grunderne för bevillningen och fördelningen deraf efter de förut fastställde grunderne.
Så vidt jag kan inse, angår Ulsk:s förevar, förslag icke grunden för bevillningen eller dess utgörande, utan endast den frågan, huruvida, i händelse af lika meningar inom Taxerings-komiléerne, den skall blifva gällande, som länder kronan till förmån.
Detta stadgande är följaktligen icke något annat, än en reglementarisk föreskrift, hvilket ofta förekommer i Bevilln:s-förordn:n. Gr. af Ugglas:
Mörners åsigt, ty det mäste ovilkorligen betraktas såsom en grund för bevil!n:s utgörande, om i händelse af lika röster inom komiléerne det högsta beloppet, hvilket en mening påyrkar, skall den skattskyldige påföras.
Så ser jag saken, och om denna min åsigt skulle delas "af något annat Riks - Den 14 Maj e. m. 475 Stånd, vore det måhända mindre lä&pligt, att R. o. Ad. antager Gr.
Jag skulle derföre tro rättast vara, att, då § blifvit återremitterad af ett Stånd, R. o. Ad. jemväl lemnar densamma en lika åtgärd.
Afven jag delar de åsigter Gr. af Ugglas nu yttrat; ty jag anser det vara en väsendtlig grund för bevilln:n. huruvida denna skall i följd af den ena eller aDdra Taxerings-komitéens beslut, kunna påföras lika skattskyldige lill olika belopp.
Jag vill således ej bestrida återremiss.
Hvad åter sjelfva saken beträffar så tror jag, ifråga om beskattningen af landets fastigheter, det nära nog vara likgiltigt om det af Bevilln.Utsk. nu afgifna förslag godkännes eller icke; ty jag betviflar ingalunda, att ju icke §:n hädanefter såsom hitintills, kommer att tillämpas på ett sätt, hvarigenom så stora skiljaktigheter undvikas inom komitéerna, att den ena hälften röslar för ett och den andra för ett annat.
Men då ett olika förhållande kan, hvad angår städerna, möjligen inträffa, och hvartill anledningen icke heller saknas, skulle det måhända vara både nyttigt och ändamålsenligt, om den af Ulsk. föreslagna §:n blefve af R.
St. godkänd. II.
Ex. Hr Frih. o. Landtnäs till bifall å ifrågavar. § frarnstälda propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarefter II.
Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärkmne föranleda till återremiss, samt då dervid åter ropades ja och nej, förklarade det han trott sig finna denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. § 82.
Ridd.-Sekret, tillkännagifvit, att Preste- och BondeSl-.n bifallit denna §, blef densamma af R. o.
Ad. bifallen. § 83.
Ridd.-Sekret. tillkännagaf att äfven denna § blifvit bifallen af Preste- och BondeSt:n. Gr.
Ulsk:s förslag i 83 § är en följd af den förändring Utsk. föreslagit i den 84 §.
Om Ståndet således bifaller Utsk:s förslag i sistnämnde § så bör den förre äfven bifallas.
Anser R. o. Ad. åter, alt 84 §:n bör, sådan den lyder i nu gällande Bevilln.Förordn. oförändrad bibehållas, bör äfven så förfaras med den 83.
Jag anhåller således att Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta föredraga den 84 § för att beslut derom må kunna fattas innan den 83 §:n afgöres.
Jag hade ämnat fästa Ståndets upmärksamhet på en i 83:e §:n företagen förändring, hvilken, dåden icke utgör något tillägg, lätteligen kan förbises.
Denna förändring består i följande ur § uteslutne ord, i fråga omlönerne: ”efter deras i Staten uptagna belopp.”
Se pag. 26 i betänk.
Jag kan likväl icke inse någon förmån af dessa ords uteslutande utur denna lika litet sora utur påföljande S4:de §, hvarest man i stället inflickat en annan ordställning, hvaraf nyttan synes mig mycket tvifvelaktig.
Den 14 Maj e. m. Emot Gr.
Hamiltons förslag, att den 84 § må först föredragas, har jag intet att invända, ty jag hoppas, att R. o.
Ad. i alla fall finner lämpligt att återremittera båda dessa §§:r, på det att den gamla läsarten må bunna återställas.
Hr Printzensköld; Anledmn till de af Utsk. föreslagna förändringar i 83 och 84 §§:ne synes mig vara den, att man velat åtkomma de indelta officerslönerne vid Svenska Arméen sålunda, att de skola blifva högre beskattade än, som, enl. ordalydelsen i den nu gällande författningen, eger och får ega rum.
Man vet nemi. att den af K.
M. för de
Indelta reg:tena fastställda normalstat uptager de indeldta lönerna med förvandling lill visst belopp i kontanta penningar, hvilken normalstat nu utgör grunden för lönernes beskattning.
Likaledes är det bekant, alt Kammar-rättens revisions-kontor gjort anmärkn. deremot, att lönerne icke blifvit uptagne lill det högre belopp utöfver normalstaten hvartill de efter markegångspris egentligen upgått samt att revisionen yrkat, det bevillning i förhållande lill det högre lönebeloppet borde beräknas och erläggas.
Dessa anmärkmr har man icke kunnat godkänna, emedan de varit stridande emot ordalydelsen i Bevilln.-förordn.-n och, för; att kunna få ändring häri samt Officerslönerna högre beskattade än som hitintills skett, har
Utsk från 83 §:n borttagit vissa i nu gällände förordn. befintlige ord, men deremot gjort ett tillägg i den 84 §.
.lag håller visserligen Revilln.Ulsk. räkning derföre, alt Utsk. söker att bereda Staten inkomst utaf hvar och en, som är skyldig alt dertill bidraga, men när man vet, huru högt tjenstemän i allmänhet äro beskattade jemförelsevis med andra medborgare och när man tillika vet, att den säkraste kontroll finues deröfver, att löntagare icke kunna från beskattning undandraga den ringaste del af deras inkomster, synes mig obilligt, alt antaga en sådan redaktion i Bevilln.-förordn., hvarigenom man updrifver beskattningen på Officerares löner, hälst dessa embetsmän äro sämst aflönade utaf alla.
Jag finner så mycket mindre billighet i ett sådant förfarande, som i händelse markegången något år är så låg, att lönerna understiga normalstaten, så får detta icke komma Officern till godo, utan normalstaten blir då den grund hvarefter hans lönebevilln. beräknas.
Sådan bevillms-stadgan nu är, innefattar den derföre, så till sägandes, en aversions-beslämmelse i afseende på beskattningen, emedan Officerarne, då det i normalstalen uptagna belopp understigit markegången, slippa alt betala högre Bevilln., men få deremot uti denna ingen minskning då normalstaten öfverstiger markegångsvärdet — eller med andra ord Officerarnes bevilln. blir alltid densamma oberoende af markegångsvärdet.
Enligt min åsigt bör man icke förändra en författning så, att den redan högt beskattade skal! blifva det ännu mera; och jag anhåller derföre om ålerremiss af denna §, under yrkande, att den gamla ordalydelsen måtte i den nya Bevilln. -stadgan bibehållas.
Såvida 84 § är jemte 83 § föremål för öfverläggning, förenar jag mig med den siste talaren i begäran om återremiss, mindre likväl med afseende på den ökade bevilln., som indelta Den 14 Maj e. m. 477 arméens befäl derigenom mäste vidkännas, men så mycket mera i afseende på det onödiga besvär, det föreslagna stadgandet förorsakar upbördsmännen.
Det är nemi. klart, att om enl. detta stadgande bevilln. ena året kommer att ökas, den blir under ett annat lägre, så att denna omständighet är i det hela likgiltig för löntagaren.
Deremot är delta icke likgitigt för Reg:tsskrifvaren, ty han kan nu för hvarje grad uträkna och påföra bevilln. efter den pä
Stat fastställda lönen, men efter det nya stadgandet, måste han serskildt för hvarje löntagare vidtaga en sådan uträkning.
I öfverensstämmelse med, hvad jag vid föreg:de §§ yrkat, anhåller jag att äfven 83 § måtte indelas i mom:r. Gr. af Ugglas:
Orsaken till den här föreslagna förändring har varit den af Hr Printzensköld upgifne.
Frågan väcktes af en officer, som var ledamot af Utsk., hvilken nplyste, dels att inom Kammar-rätten anmärkn. blifvit gjord deremot, att bevilln. blifvit beräknad efter lönerne, sådane de voro på Stat uplagne, dels ock att vid åtskilliga regementen, till följd utaf sådane anmärkmr, lönerna numera till deras verkliga belopp upgifvas.
Detta förhållande är dock, jag vet det, olika vid olika regementen och skulle jag derföre tro, att om R. o. Ad. anser bevilln. böra utgå efter lönerne sådane som de uti Stat åro uptagne, en återremiss är nödvändig, på det att stadgandet måtte göras så bestämdt, att. anmärkmr från Kammar-rätten för framtiden undvikas.
.lag anhåller att få instämma med Gr. af Ugglas.
Hvarföre skola icke officerare vid indelta Arméen, likasåväl som andra löntagare, erlägga bevilln. efter deras löneinkomsters verkliga belopp?
Kan det vara skäl, att stadga det man skall med indelta officerare upgöra ett slags aversionskontrakt, så att de både i ond och god tid erlägga bevilln. efter ett och samma lönebelopp, under det alt alle andra löntagare måste vidkännas be villn. efter det belopp, hvartill deras inkomster verkligen upgå eller falla?
Om hos Kammarrätten göres anmärkn. dervid, att någon icke utgjort bevilln. efter lönens verkliga belopp, så ser jag ej huru Rätten kan undgå förklara honom icke skyldig erlägga bevillning efter lönens rälta belopp.
St., att bevilln. skall beräknas och utgå efter en normalstat, måste sådant bestämdt utsät tas.
Om detta antages för indelta officerare så bör en dylik förmån tillkomma alla embetsman med indelta löner och Bevilln.-förordn. derefter ändras, hvilket vore en orimlighet.
Jag tillstyrker, alt R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s förslag.
Jag kan icke med Hr von Hartmansdorff dela den åsigten, att någon orimlighet skulle upstå, om uti Bevilln.'-förordn. intages ett sådant stadgande, att bevilln. å militärens indelte löner -skall utgå efter deras i normalstaten uptagne belopp.
Hvad åter angår stadgandet i den nu gällande Bevilln.-förordn.
, så har detsamma alltsedan år 1833 varit i Bevilln.-förordn. intaget och dess tillämpning har icke medfört ringaste skada.
Om 478 Den 14 Maj e. m tilläfventyrs den Indelta Arméen genom detta stadgande skulle tillskyndas någon fördel, huru ringa den än må vara, synes mig delta så mycket mindre nyttigt, som vid hvarje riksdag motioner väckas, att alla löner, vare sig indelta eller icke indelta, må från bevilln. helt och hållet befrias.
Skulle man genom partiella stadganden kunna komma derhän, att bevilln. på dessa löner så småningom förminskades, ser jag icke något ondt deruti, men något sådant kan likväl icke åstadkommas genom Ulsk:s förevar, förslag.
Skulle möjligen det nu gällande stadgandet i Bevilln.-förordn. icke vara fullkomligt tydligt, utan Kammar-rätten linner sig böra bifalla revisionskonlorets anmärkmr, hvilket jag likväl icke tror och destomindre har anledn. att förmoda, som Kammar-rättens
President helt nyligen yttrat den äsigten, att i tvifvelaktiga fall man heldre skall fria än fälla; så önskar jag, alt Bevilln.Ulsk. mätte införa ett så bestämdt stadgande, att all fråga om bevillms utgående, af officerares indelta löner, utöfver hvad normalstaten innehåller, må försvinna och Kammar-rättens Revisions-kontor, hvars många anmärkmr jag lemnar i sitt värde, icke vidare mätte besvära löntagare och Kammar-rätten med några observationer i förevar, fall.
Jag befarar, att Hr Printzensköld genom sitt sisla yttrande har inlrädt på en åsigt, den han vid sista riksdag högeligen ogillade i fråga om den s. k. skatte-förenklingen.
Om tilläfventyrs R.
St. föreskrifva, att löntagare skola erlägga bevilln. efter normalstat, d. v. s. efter ett visst oföränderligt belopp, sä måste det äfven vara riktigt, att de skattskyldige i allmänhet eller jordegarne jemväl utgöra sina skatter efter ett lika oföränderligt normalbelopp.
Dä kommer förvandling efter markegång med hvad mera dertill hörer att försvinna.
Jag vidhåller min redan yttrade åsigt och anhåller, att R. o. Ad. mätte bifalla §:n.
Sedan härefter R. o. Ad. bifallit, att 84 § skulle först företagas till afgörande, samt ansett öfverläggningen om såväl denna som 83 § fulländad, hemställde II.
Ex. om II. o. Ad. bifölle 84 §:n och besvarades denna propos. med blandade ja och nej; hvarefter II.
Ex. hemslålde om R. o. Ad. ansågo de emot samma § gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, och då härvid åter ropades ja och nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
Uppå sedermera framställd propos. ansågs jemväl 83 §:n på grund af de deremot gjorde anmärkmr böra återremitteras. §§ 85, SG och 87.
Ridd.-Sekret, tillkännagifva, att Preste- och BondeStm bifallit dessa §§, blefvo desamma af R. o.
Ad. bifallne. § 88.
Ri dd.-Sekret. tillkännagaf, att Preste- Och BondeStm bifalllit äfven denna §.
Måhända bedrager jag mig, men mig vill det synas, som hade Utsk. i delta förslag gått något för utförligt
Dun 14 Maj e. m. 479 tillväga vid upställning af det stadgande, att Ståndspersoner eller embets- och tjenstemän skola deltaga i Taxetings-komitéerna för Stockholms stad.
Sådant kan visserligen vara ganska önskligt 5 men jag inser icke lämpligheten deraf, att dessa personers ställning i samhället skall så klassificeras och uttryckligen angifvas, som Utsk. gjort.
Utsk. liar nemi. sagt: ”10 Ståndspersoner eller embets- och ”tjenstemän, som icke till något RiksSlånd höra, hvaraf 2 från de ”förvaltande verken” etc.
Hvartill skall det tjena, att bestämma förhållandet så noga?
Jag tror det varit nog, om Utsk. endast sagt: ”10 personer, som icke höra till något RiksStånd.”
Ty det måtte väl redan i sig sjelft vara ett mindre riktigt språkbruk att säga: ”Ståndspersoner, som icke till något Riksstånd höra”.
Det är ju en contradictio in adjecto, eller en slags tillämpning af den kända termen: ”lucus a non lucendo”; men jag vill likväl icke uppehålla mig längre vid detta uttryck, enär det vunnit burskap genom vana och häfd.
I alla fall synes meningen blifva, minst sagdt, lika tydlig, jemte det ordalagen förkortas, om man säger, såsom jag haft äran föreslå: ”10 personer, som icke till något RiksStånd höra”.
Ty beträffande det serskilda nämnandet af embets- och tjenstemän i fråga om personal för skatternas bestämmande, så och ehuru de visserligen böra förmodas hafva värderika uplysningar; att i ämnet meddela, anser jag likväl hvarken nödigt eller lämpligt att direkte antyda, det embets- och tjenstemän just skola bestämma skatterna; utan må endast, samt i allmänhet stadgas, att detta bestämmande skall verkställas genom kunnige och välkände personer.
Vill man ytterligare inlåta sig i fördelningar 0. s. v. böra de åtminstone ej göras alltför minutiösa.
Leyonhufvud, Axel Gabi.:
Anledn. hvarföre orden: ”embets- och tjenstemän” blifvit i §:n intagne, härleder sig från den olika tydning benämningen Ståndspersoner är underkastad, hvarigenom i de flesta Släder ofrälse embets- och tjenstemän icke ansetts kunna inväljas; och dä detta icke kunnat vara meningen, har ett förtydligande ansetts vara af nöden.
Under handläggningen af en föreg:de § tyckte jag mig finna, att en ledamot af Bevilln.Utsk. yttrade, att, enl.
Utsk:s förslag, antalet af ledamöter i Taxerings-komitéerna i Stockholm skulle blifva udda, men såvidt jag kan förstå, förblifver antalet jemt, ehuru detsamma blifvit förhöjdt från 8 till 10, hvarigenom lika röster hädanefter såsom hitintills kunna inom komitéerna upstå.
I händelse §:n återremitteras, skulle jag tro, att denna omständighet icke bör lemnäs utan upmärksamhet.
Jag vill visserligen medgifva, att, på sätt den siste värde talaren yttrat, antalet af taxeringsman inom Stockholm är, enl.
Utsk:s förslag, icke udda, men jag vill icke heller fullt medgifva, att det är jemnt, ty meningen är, att få ett jemnt antal mot ledamöter af BorgareSt.
Detta har Utsk. sökt och äfven trott sig 4S0 Den 14 Maj e. m. finna, då Utsk. tillstyrkt, att i dessa komitéer skola finnas 24 borgare och 26 andra samhällsmedlemmar.
I de öfriga städerna torde Gr.
Mörner finna att antalet är udda, emedan en person dertill blifvit ytterligarare tillagd utöfver det antal, nu gällande Bevilln.- förord. bestämmer.