Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Spens, uti hvars åsigt jag förenar mig, alt ingenstädes i grundlagen finnes bestämdt hvem som skall afgöra, huruvida sådana omständigheter inträffat, som hindra riksdagens utsättande i hufvudstaden.
Det är just det fallet, som icke är i grundlagen utsatt och som föranledt Const.Utsk. alt afgifva ifrågavar. förslag.
Om det skall vara någon mening med att fullmäktige i Banken och Riksg.cont. skola yttra sig, så måste de älven äga rättighet att deltaga i beslutet; ty att fullmäktige blott skulle yttra sig öfver frågan om lämpligaste stället för R.
St:s sammanträde, har Const.Utsk. icke kunnat anse hafva varit grundlagsstiftarnes mening, enär denna fråga är af så högst obetydlig vigt i jemförelse med den andra, huruvida inträffande omständigheter hindra riksdagens hållande i hufvudstaden.
Ett bland skälen för riksdagens förflyttning från hufvudstaden är fiendens framträngande.
Konungen har efter grundlagen högsta befälet öfver krigsmakten till lands och vatten.
Han vet således, om
Han är i tillfälle att kunna försvara hufvudstaden mot fiendens 84 Den i December e, rn. framträngande, .eller om Han tilläfventyrs vill lala hufvud* staden intagas af fienden för att sedermera desto tattare siå honom; med ett ord, försvarsplanen må vara hvilken sorn helst, så kan den väl aldrig blifva eli öfverläggningsamne emellan Konungen samt R.
Sits fullmäktige i Ranken oell Riksg.conloret.
Jag tviflan på att Konungen utål dem kunde få särdeles ändamålsenliga råd.
Det är bättre att låta dem hållas med sina räkenskaper; men i alseende på den mindre vigliga frågan, huruvida tillgången på lifsmedel med mera för representanterna i en ort är bättre än i en annan, kunna fullmäktige yttra sig, och derföre liar deras rådslag blifvit inskränkt till frågan om riksdagsorten.
Konungens rådgifvare äro, i händelse riksdagen utan någon i grundlagen förutsatt anleda, hålles ä annan ort än i hufvudstaden, derför ansvarige förmedelst Coust.Utskrs remiss till Just.ombudsmannen.
Oin rådgifvarne afstyrka riksdagens förflyttning, så ager likväl Konungen, mot samtlige rådgifvarnes afstyrkande, alt besluta det, i hvilken händelse fullmäktige i Banken och Riksg.cont. äga att yttra sig ronde lämpligaste orteir till R.
Sirs sammanträde.
Kär man icke velat se sammanhanget emellan grundlags-§§ ifrån den (örsta till den 5o:de uti Reg.Ftn, så har man kommit derhän, att man föreslagit ifrågavar. förändring uti den 5o:de.
För den händelse att Utslits förslag skulle vinna R. o. Adrs bifall, hvilket jag för min del afstyrker, har jag velat erinra derom, att förslaget i dess närvar, skick omöjligen kan antagas; ty sedan Utsk. upphöjt fullmäktige i Banken och Riksg.cont. till en statsmakt bredvid Konungen i denna fråga, så skulle det kunna hända, att desse fullmäktige stannade uti en med Konungens åsigt stridig tanke, — och hvilkenderas mening skulle då råda?
Så länge närvar, redaction äger rum, synes det klart att det är Konungen, som beslutar, och alt de andre endast gifva råd; men såsom förslaget nu är uppstäldt, saknas bestämmelse huru förhållas skall, i händelse Konungen och desse extra Ständer blifva af olika tanke.
Måhända skulle man vilja säga, att i sådant fall frågan skall förfalla, d. v. s. alt Ständerne skola blifva qvar i hufvudstaden, om också fiendens framträngande gjorde det vådligt, om också pesten vore i staden.
Jag tror att grundlagsstadgandel , sådant det för närvar, befinnes, är riktigt och ingalunda behöfver något förtydligande.
Med all den aktning jag äger för Svenska folkets fri- och rättigheter, bekänner jag, att jag icke kan understödja den åsigt, enligt hvilken R.
St:s fullmäktige skola af R.
St. erhålla uppdrag alt jemte Konungen besluta, huruvida riksdagen borde hållos i hufvudstaden och måhända, ehuru det icke är bestämdt uttryckt, kunna omintetgöra Konungens beslut.
Lika med Den i December e. m. 84 talare före mig, tror jag det vara en gifven sak, alt Konungen, såsom högste styresmannen i Pliket, bäst är i tillfälle alt inse, huruvida pest eller fiendens framträngande eller andra lika vigtiga omständigheter göra det vådligt för R.
St. att samlas i hiifvudsladeu; och jag ser icke skäl, hvarföre konungamakten i detta enda fäll skall lida det intrång, som hör synes vara afsedt med Coust.Utsk:s förslag.
Deremot finner jag ganska naturligt, att R.
Sits fullmäktige, isynnerhet i Banken, inträda i rådslag, ronde riksdagsorten; ty fullmäktige i Banken hafva sig uppdraget, att, i händelse af våda för densamma, undanskaffa dess reella fond, och i sådant afseende blir det nödigt att fullmäktige jemte Konungen öfverlägga om den ort, till hvilken Konungen ämnar kalla R.
St., i händelse af ett förestående krig; ty jag anser det vara ändamålsenligt att Bankens styrelse och R.
St. inträffa på samma ställe.
Jag tror att grundlagsstiftarne haft detta i syfte då grundlagen skrefs; och vågar jag på grund af dessa skäl afstyrka antagande af Const.Ulskts memorial. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.:
Hvad den ena si dan anser för ganska naturligt och rätt, anses af den andra för onaturligt och oriktigt.
I afseende på förevar, ämne, får jag förklara, alt Const.Ulsk:s afsigt ingalunda har varit att tilldela R.
St:s fullmäktige i Banken och Riksg.cont. någon större andel i rådslagen i fråga om riksdagens hållande å arman ort än den i grundlagen bestämda, nemi. bufvudstaden.
Jag kan icke dela den åsigtcn alt Riksg.conlts och Bankens fullmäktige skulle ens behöfva i någon mån rådfrågas i afseende på riksdagsorlen för det fall man uppgifvit, nemi. i afseende på möjligheten att kunna skaffa lifsmedel för representanterne eller någon, dylik anledning.
Jag tror helt enkelt — och jag anser frågan böra öppet behandlas — att det icke varit Consl.Utskts syftemål och icke kunnat vara det, att sätta i fråga, i händelse af pest eller fiendens framträngande eller något lika vigtigt hinder för riksdagens hållande i hnfvudstaden, ens något behof af R.
St:s fullmäktiges i Riksg.cont. och Banken biträde i afseende på beslutet om riksdagens förflyttning till annan ort, och jag tror aldrig att för dessa i grundlagen bestämdt utstakade fall någon annan åsigt kan komma i fråga; men, mine herrar! deremot tror jag, att det kan gifvas pol i t i-ka skäl, ehuru icke sådana sorn en värd talare omnämnt, eller diplomatiska underhandlingar, hvilka jag hoppas i del längsta icke skola äga inflytande på bestämmandet af R.
St:s vistelseort; men jag tror att det kan finnas andra orsaker, för hvilkas skull Styrelsen kunde finna sig intresserad alt förflytta riksdagen till en småstad, såsom t. ex. i förmodan alt derigenom lättare kunna genomdrifva sina planer.
Jag säger, att i en aflägsen framtid vore det icke absolut omöjligt, och det är för denna möjlighet, som lagstiftaren bör bestämma en 86 Den 3 December c. m. lämplig motvigt.
Jag vet viii, ätt ehvad stadgande man än må föreslå, blir det säkerligen i alla fäll Konungen, som bestämmer riksdagsorlen; men jag tror, att det likväl bör blifva af vigt för rådgifvnrne, om R.
St:s fullmäktige dervid yttrat en motsatt tanke, och det nr på denna grand som jag för min del tror, att det icke varit obehöfligt att Coust. Utsk., genom dess nu framlagda förslag till ändring i grundlagen, sökt göra meningen klar i stället för otydlig såsom den nu är.
Stället för R.
Sl:s sammanträde tror jag alt Regeringen, likaväl utan som med biträde af fullmäktige, kan bestämma; men det ar sjelfva flyttningen, som är af vigt; och jag tror att sjelfva andemeningen i grundlagen antyder att 1809 års lagstiftare fästat ganska mycken vigt vid detta grundlagsbud och ansågo det vara menligt för lagstiftningen, för ärendenas behandling, och till och med för Svenska folkets frihet, om riksdagarne kunde, utan någon slags betänklighet, af Regertn egenmäktigt förflyttas från hufvudsladen på så lösa skäl, att dessa kunde af fullmäktige i första rummet och möjligtvis sedermera af R.
St. sjelfva! underkännas.
Delta har varit grunden till förslaget.
Det beror naturligtvis af R. o. Adis majoritet vid delta såsom vid andra tillfällen att bestämma beslutet.
För min del skulle jag önska, att R. o. Ad. ville bifalla Utskts förslag i denna del.
Jag afstod för en stund sedan från ordet, derföre att Husets medlemmar syntes mig vara så ense om ogillande af detta förslag, alt vidare ordande derom icke behöfdes.
Men i anledn. af den siste talarens motsatta yttrande, anhåller jag att få säga några ord.
Om det nu gällande stadgandet i 5o §:u Reg.Ftn skulle betyda, att sjelfva riksdagsortens bestämmande skulle bero, icke på Konungen allena efter Statsrådets och vederbör. fullmäktiges hörande, utan på Konungen och dejsa fullmäktige gemensamt; så finner jag redan deruti en motsägelse mot den allmänna grundsatsen i våra lagar, att det är Konungen som allena beslutar.
Jag skulle således endast derföre anse delta stadgande oriktigt.
Ännu värre vore det, om sjelfva frågan huruvida riksdagen skulle i hufvudstaden förblifva eller icke, berodde på desse fullmäktiges pluralitet, hvilket dock synes så mycket bestämdare vara meningen, som ordalagen i Utskts förslag äro följande:
"Riksdagarne skola hållas i Rikets hufvudstad, utom i de fall då så väl Konungen som R.
Stts fullmäktige uti Banken och R.iksg.cont. finna det för fiendens framträngande eller pest eller andra lika vigtiga hinder omöjligt eller för R.
Stts frihet och säkerhet vådligt."
Fullmäktige, hvilka i alla andra hänseenden äro Konungens undersåtare , blefve således i delta fall uppsatte, icke blott till hans rådgifvare, ulan äfven till hans sannskyldige medregenter.
Den a December e. m. 3; Elium smickrande sådant kan vara för dem, sorn derigenom Liefve medregenter, så får jag dock förklara, alt jag, för min del, hvarken ville mottaga ett dylikt förtroende, om det skulle tillfalla mig, eller medgifva mina herrar medbroder rättighet att tillgodonjuta det, af följande skäl, utom dem som redan äro anförda.
Om t. ex. fullmäktige i Banken vore af samma mening sorn Konungen, men fullmäktige i Riksg.cont. af en annan: hvilkendera skulle då råda?
Hade fullmäktige i Riksg.cont. rättighet att, genom deras veto, hindra verkställigheten af den mening, som Konungen och fullmäktige i Banken gemensamt hyste, och omvändt.
För dessa fall har Const.Ltsk. ingenting bestämt.
Flera andra svårigheter torde finnas alt lösa, om förslaget närmare granskas.
Den siste värde talaren har sagt, att det kunde gifvas dolda skäl för Regeringen att förflytta riksdagen från liufvudstaden till en småstad.
Uti 5o §in Reg.Fin omforma les ibland andra skäl ofred.
En sådan kan vara både inre och yttre.
Om t. ex. Konungen skulle önska alt Ständerne finge vara i fred för objudne rådgifvare, som besvära dem under riksdagarna, så vore det också en fred, en välgerning, som Konungen tillskyndade Ständerna och Riket.
Jag tror således att, huru man ser saken, är förslaget både onyttigt och onödigt.
Jag hemställer fördenskull, att denna min mening måtte blifva R. o. Adis gemensamma tanke.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke antaga den framställda anmärkniti, att Coust.Dtsk:s i mern.
N:o 62 afgifna förslog är så väl obehöfligt som onyttigt.
Hr Landtm, förklarade, i ardedn. häraf, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Vidare föredrogs Const.Utskis den 14 och 18 sisth Nov. på bordet lagda mern.
RT:o 63, om val af förmyndare att styra Riket under Konungs minderårighet.
Jag anser Const.- Utsk. rätteligen hafva fästat Ståndens uppmärksamhet på de brister, som förefinnas i riksaclen, ruride utväljandet af förmyndare för omyndig Konung.
Jag har således ingenting emot, att en urul. framställning göres till Konungen, med anhållan om nådig propos. i detta hänseende, så väl till Sveriges Ständer, som till Norriges Storling.
Likväl måste jag anmärka, att Utsk. framställt tvänne alternativ, så att en pro.pos. af (alman till Stånd att bifalla Ulskis betänk, icke skulle uttrycka någon mening.
Det torde ock vara riktigast, alt ingen mening på förhand ultryckes af något Stånd i fi ågan, huruvida förmyndare skola väljas för hela förmyndareliden eliev för vissa afdelningar deraf.
Likväl 88 Den 2 December e. m. gagnat följande ordalag: ”Under förutsättning alt R.
Infalla Utsk:s redan framställda förslag att lins K. fri. i linderö. anhålla Olli nåd. propus, lill Svea Rikets Stander oell Noi riges Storling örn förmyndarevalens företagande för körnare lid än liela minderårigheten —.” Antingen 1111 Suinderne anse rättast att hafva förmyndare för hela minderårigheten eller för vissa perioder deraf, så att ombyte af förmyndare sker på bestämda tider; så är det likväl nödvändigt att fa bestämda föreskrifter i andra hänseenden, t. ex. huru många förmyndare skola vara.
Derföre är det väl oek nödvändigt alt återremittera betänk, lill Utsk., på det att detta malte förändra ordalagen uti sin framställning eller ock Sländerne vara obehindradt; alt göra en framställning, som vore lämpligare än Ulsk:S, samt följaktligen undvika att på förhand gifva någpn bestämd mening tillkänna i ämnen, hvarom de begära Konungens proposition.
Jag söker förgäfves uti 81 §:n Reg.F:n oell 2q §:n~ Riksd.Ordu. auledn. för Coust.- Utsk. att inkomma med förslag lill lind. ansökningar 0111 K. propositioner.
Den siste värde talaren håller Utsk. räkning för dess anmärka, i afseende på brist fri 11 ig h e ter i grundlagen.
Jag vill göra detsamma för så vidt Utsk. fullgjort sin pligt, alt, då det anmärker dessa brister, jemväl tillämpa grundlagens bud ali inkomma med förslag till förändringar af grundlagen, men icke till underdåniga skrifvelse!’ lill K.
M. med tind. anhållan att afgifva nåd. propos. ang:de dylika förändringar; tv en sådan function är ingenstädes i grundlagen Coust.Utsk. tillagd.
Jag anhåller om återremiss af mentor., med den begäran, att Utsk. ville på grund af de skäl Utsk. anfört rör:de de svårigheter, som kunna uppkomma för tillsättande af förmyndare, inkomma med förslag till bestämdt stadgande så väl i riksacten som i grundlagens särskilda §§.
Cederströms sist yttrade tanke vore i allo riktig, örn frågan vore af den be skaffenhet, att den blott angi lige Konungariket Sveriges lagstiftning; men då äfven Norriges lagstiftning deruti ingrediera!', så är ämnet satt på en annan ståndpunkt och måste derföre betraktas med någon mera frihet i fråga om vidtagande åtgärder, än den sorn är utstakad i 8i §:n Reg.F:n lör grundlagsstiflning, som allena rör Konungariket Sverige.
Det är naturligt, att om Const.Utsk. skulle uppgöra ett förslag uti dessa ärenden, så skulle ilian löpa större fara att nämnda förslag möjligtvis icke skulle vinna Norrska lagstiftningens bifall, än om förslaget vore att förvänta från Konungen.
Jag ser således ingenting oriktigt deruti, att man hos Konungen anmäler den önskan alt få vissa punkter reglerade, sorn verkligen befinna sig uti ett outredt skick.
Hvad Den a December c. m. 89 Hvad åter vidkommer den af Hr von Hartmansdorff gjorda anmärkntn, så får jag eiinra, alt Utskts framställning icke är något förslag till grundlags-§§ utan blott till und. skrifvelse, så att särskildta beslut kunna fattas först på den ena framställningen, nemi. oin det periodiska fönnyndarevalet, och sedermera på det öfriga, som betänk, innehåller.
Sista mom. i Ulskäs förslag gifver dertill anledn.; men som jag icke tror att det vore rätt att ett Utskrs förslag första gången punktvis afgöres, så anser jag oss 1111 äfven förhindrade att punktvis afgöra förevar, förslag.
Landtm, icke anse förhållandet vara sådant, utan tror sig kunna meddela särskilda propostr på de särskilda begge punkterna, som uti förslaget förekomma, så yrkar jag ej återremiss; men i annat fall nödgas jag begära återremiss för att icke bryta mot den form, sorn möjligtvis äfven Hr Frih. o.
Landtm, anser här böra iakttagas, såsom varande det rätta då ett Utskts betänk, första gången är före.
Hr Lefren har så fullständigt förekommit mig u!i hvad jag skulle hafva alt yttra, att det är öfverflödigt för mig att vidare uppträda i denna fråga; men jag får hemställa till Hr von Hartmansdorff, huruvida egentligen något alternativt förslag i Utskts betänk, förefinnes.
Jag vill icke bestrida möjligheten af en bättre uppställning i detta hänseende; men jag tror icke att något annat förslag egentligen här är framlagdt till R.
Sirs pröfning, än blott den framställning att till K, M. ingå med und. anhållan att K.
M. läcktes taga alla dessa förhållanden i öfvervägande.
Jag anser icke Const.Utsk. i delta inemot', hafva framlagt till grundlagsenlig behandling sjelfva den frågan om periodiska förmyndareval.
Jag tror att Utsk. blott omnämnt det såsom varande en stor principfråga och utgörande en djupt ingripande grundsats, som påkallade behandlingen af sjelfva målet; men om R. o. Ad. godkänner Utsk:s föreslagna åtgärd, om R. o. Ad. erkänner riktigheten af grunderna för Const.Utskts förslag till en und. skrifvelse i detta fall; så kan jag så mycket mindre inse att någon återremiss vore behöflig, som det i alla fall blir F.xped.- Utsk., som kommer att uppsätta förslaget till den und. skrifvelsen, hvari följaktligen utan återremiss kan blifva infördt allt hvad R. o. Ad. önskar.
En återremiss anser jag böra undvikas så ofta det sig göra låter, emedan den medför olägenheten af mycken tidsspillan först i Utsk. och sedermera uti .Stånden vid frågans slutliga behandling; men det beror naturligtvis på R. o. Ad:s majoritet att härutinnan efter godtfinnande besluta.
Jag har begärt ordet i anledn. af Hr Lefre'ns yttrande, deruti talaren sade, att jag skulle haft rätt, om frågan allena angått Sveriges grundlag; meri då 18 H. 12 D e 11 a December c. rii. (leii angar Riksaclen, vore den af annan beskaffenhet, så att man kunde ingå till K. M. nied lind. anhållan, att Konungen ville framställa propos. till begge Rikena.
Nu förhåller det sig så, att
Riksacten är alt anse såsom grundlag för begge Rikena; att förslag till ändring deruti kail i begge Rikena väckas, men icke antagas annorlunda än ömsesidigt.
Om Coust.Utsk. finner rättelse behöllig, så inkommer Ulsk. med förslag tili de ändringar, som i anleda, deraf erfordras i Sveriges grundlag så väl som i Riksacten; och örn detta förslag gillas af Konungen, så foijer af sig sjelf, alt Konungen, innan flan gifver sitt svar på skrifvelse!!, deröfver hör Norriges Storling, och om det instämmer med Sveriges Ständer, så,aflemna!'
Konungen derefter sitt bifall eller afslag på förslaget.
Denna form för ärendets behandling måste vara den enda rälta efter grundlagen.
All annan är på sidan derom.
M. med anhållan om nåd. propos. i ämnet, sådant gifver våra grundlagar ingen anledning till.
Det är en nyhet, som denna riksdags ConstiUtsk. velat ina föra.
När i8i5 Puksacten antogs af Sveriges Ständer, så fastställdes i den riksdagens beslut, alt Riksacten i afseende på Sverige skulle kunna ändras genom Konungs och Ständers gemensamma beslut, likasom i sista punkten af sjelfva Riksacten står infördt, att ändring af Riksacten i afseende på Norrige skall ske på lika sätt sorn grundlagsfrågor enligt Norrska grundlagen behandlas*
Det är således derigenom tydligt att behandlingen i afseende på Sverige, just derföre alt den icke fordrar t vänne riksdagars beslut, icke är densamma som grundlagsfrågors behandling.
Coust.Utsk. har emedlertid ansett det vara dess skyldighet att vacka frågan, emedan det ansett sig med skäl kunna tadla?, om det tillstyrkte en ändring i 62 §:n Reg.- F:n, enär sådant, utan motsvarande ändring i Riksacten, endast skulle varit en ny tillökning i de anomalier, som befinnas emellan de begge handlingarna.
Hvad angår den väckta frågan huruvida en ålerremiss bör ske, imer jag visserligen den anledn., sorn kali finnas uti formen för behandlingen af ett memor. första gången detsamma är före, med antagande af det ena deri innehållna förslaget och underkännande af det andra.
Såvida således detta ineinör. icke anses vara af någon särskild art, är ingeri invändning alt göra i afseende på återremiss, iner än att jag tror att den blir factiskt onyttig, emedan Utsk. svårligen kan annat än fortfarande erkänna grunderna för begge skälen.
Jag anhåller dock att få framställa motskäl mot den yttrade tanken, att den ena frågan skulle särskildt afslås.
Hr von Hartmansdorff bär klandrat, att Utsk. befarat vådor af val för hela förmyndaretiden.
Omyndighetstiden för en Konung kan likväl vara efter vår grundlag 18 år.
Jag frågar eder, D c M 2 P t g e in b c r e. lii. 9* mine herrar! då man icke tillhör sig att för en sådan förmyndare eller förmyndare-collegium uppställa något correcliv genom ansvnrjghets-lag, utan frågan är alt tillerkänna förmyndaren eller fönnyndarne samina rättighet, som enligt i §:n Reg.Fm tillkommer verklig Konung, och hvilket grundlagsstadgande bjuder atl Konungens majestät skall hållas i helgd och vördnad samt att Bans gerningar äro mot allt ålal fredade; jag frågar eder, om det är likgiltigt, att man öppnar en sådan frestelse för en enskild man eller flera enskilda, att under loppet af 18 år förvalta och äga en sådan makt?
Jag tror det icke ens vara förenligt med monarkiska styrelsens principer?
Jag tror att historien bevisat iner än en gång, att sådene förmyndare icke blifva så goda att efterträda, Mvad sorn på min lanke i denna fråga isynnerhet haft inflytande, är det att, då vår Reg.- Fonn för närvar, tillåter att förmyndare kunna vara en, tre eller fem, skall della blifva begagnadt såsom ett correetiv derpå, att man ej har ansvarige förmyndare.
Man skall derigenom vida oftare än annars etablera ett förmyndare-collegium, och då jag anser det nästan utan undantag vara bättre och pi incipenjigaie om konungamyndigheten utöfvas af en person än af ett collegium, önskade jag att man icke behöfde detta correctiv.
Jag är öfvertygad, att om förmyrjderskapet utöfvades på kortare tid än en half mansålder, skulle R.
St. icke finna sig böra bryta mot den sanna principen för monarkisk styrelseform, enligt hvilken styrelsen bör utöfvas af blott en person.
Det är en lika stor motsägelse i sak sorn i ord, alt kalla en collegialstyrelse monarkisk.
Jag skulle uppriktigt önska, alten hvar kunde för sina handlingar och för sina förslag till nyheters införande, såsom Frih.
Cederström behagat kalla jfru» gavar. memorial, så väl ansvara som Coust.Utsk. kan det inför både samtid och efterverld för det förslag, som nu är linder R. o. Ad:s pröfning. lag hemställer till Frill.
Cederström sjelf, om lian troi- sig på fullt allvar vinna R. o. Adis biträde och understöd för den opinion, att Coust.Utsk. i fråga örn den unjonella lagstiftningen skulle helt och hållet handlat under förbiseende af Norriges rättighet att deltaga i besluten.
Const.Ulsk. har icke kunnat utfinna någon annan utväg än den här föreslagna, nemi. att fästa K.
M:s nåd. uppmärksamhet på de brister, smn förefinnas i Rilisacten, med anhållan om desammas afhjelpande, hvilket omöjligen kan ske med hopp om framgång utan den beredning inom båda Rikena, som af Konungen allena i ett unionelt förhållande kan åstadkommas.
Jag kan således icke finna, att Frill.
Cederström med stöd af någon lag kan påstå, att Utsk. icke haft rättighet eller fog att göra denna framställning.
Jag får bekänna, alt jag af en så väldig grundlags - 93 Den 3 December e. m. tolkare sorn Frih.
Cederström icke väntat mig en sådan anmärkn. mot Coust.Utskottet.
I öfrigt får jag tillägga, att, om R. o. Ad. anser återrerniss nödig, jag hvarken kan eller hör motsätta mig densamma.
Jag kan blott svara för min egen röst i detta hänseende, och den kommer ingalunda att lida någon inverkan af Frih.
Cederström* yttrande om Consia Utsk:s pligter i detta afseende.
Jag har icke hört någon ledamot, icke ens Frih. Cederström, bestrida behöfligheten af bestämdare Stadganden, än de nu befintliga.
Meningarne dela sig blott i fråga om sättet att gå till väga, för att få den förändring, som blifvit ifrågaställd, Const.Utsk. har fö-, reslagit, att Sveriges Rikes Ständer skulle vända sig till K.
M. med und. anhållan om propos. i ämnet.
Delta bestrides af Frih.
Cederström, som yrkar, att Const.Utsk. skall inkomma med förslag i ämnet, för att af Ständerna sedermera aflemna?.
Denna utväg går väl an; men månne det är den säkraste och lämpligaste?
Om Sveriges Ständer öfverenskomma om ett sådant förslag, huru vet man, om det befinnes antagligt i Norrige?
Om det der ogillades, så vore hela förelaget om intet.
Om deremot förslaget framställes af Konungen, så är det klart, alt
Han icke afgifver det förr än han hört både sitt Norrska och Svenska Statsråd.