Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om jag ej misstager mig har den si mycket omtalade, och till sin verkan för landets inre rörelse och välstånd så olika bedömda co sen löga varierat sedan 1S r 8 ; så vida äfven antages, att våra importer och exporter varit någorlunda lika, tyckes således Bancosedlsrne dessa senare är b'behållit ett nog bestämdt och jämnt värde.
Oagtadt en hemlighets slöja betäcker Banken, torde dess verkeliga debet och credit ändå vara kändt , så väl inom sorn utom fäderneslandet, och pubciteten sålunda endast bekräfta hvad man förut i det närmaste vet, om så är skall denna publicitet vist icke fälla B3nco*edlarnes värde, utan snarare stadga detta; men lör att bibehålla ett säd rtt jämt värde blifver ourngängeligt, att alia de fordringar som Banken nu äger hos landets skuldsatte innevånare , så väl som hos Stats- och Riksgäldsverken, ManufacturDisconten, JernContoiret, Allmänna Magazioslnrättningen , jemte FilialDisconterna, så vidt dessa sednare utgå kunna , oförryckta bibehållas, för att, jemte Bankens -metaller; vara fond för de utelöpande sedlarna, och att Den 26 Felmarii, 893 dessa sistnämndes massa icke får okas fortare än Bankens tond i silfver kan formeras; men deremot, dels genom lån och dels genom bidrag till nyttiga arbeten, årligen så mycket sedlar åter utgilvas, som genom Bmkens öfverskotter och inbetaldta lån till Banken ingå; hvilket vore högst nödigt för att ej strypa all handel och rörelse, eller undergräfva jordbrukarens bestånd.
Det är visserligen en stor lycka för ett land, att äga säker myntfot och stadgadt myntvärde, en lycka hvilken de nationer noga böra vårda som äga den ; men enär denna lycka är förlorad genom egna fel, eller genom tidens händelser, som icke kunnat förekomaias och icke kunna återvinnas efter dess theories stränga fordringar utan stora olägenheter eller svåra skakningar för största delen af landets innevånare; så frågar jag vördsamt, om dessa äro skyldige att ovilkorligt blifva offer för möjligheten af ett kommande slägtes väl, en möjlighet, hvilken under sjelfva utförandet lätt kunde förstöras genom ett oväntadt krig eller någon annan catastrophe, lika svår att förekomma som att förut beräkna.
Af de rena afsigter och djupa kunskaper, som inom detta hus måste leda öfverläggningarne uti detta ämne, troligen det vigtigaste hvaröfver Rikets Ständer vid denna Riksdag komma att besluta, böra vi få vänta, att till vära hembygder medföra glädjande och nyttiga resultater j resultater beräknade icke på 04 Den 26 E el> mari i. ståndet af vissa delar i samhället, utan på helå Fäderneslandets väl, vi skola då alla med tillfredsställelse påminna oss, att vi varit närvarande och medverkat vid ett af de tillfällen, då Svenska ädlingar grundläde allmänt val genom beslut, som ägnade Svenska klokhe-, ten och Svenska äran.
Herr af Ek en fl ani, Israel:
Olika meningar vid Domstolarne i afseen; de på innehållet af Kongl. Mapts
Nådiga förJ ordning af den 13 Junii 1800 rörande Jlädsel och lega eif jord på landet, framställa nödvändigheten att i underdånighet has Kongl. Maj:t anhålla om en förändrad redaction af samma förordning, hvarigenom nedanstående sex frågor, utan vidare underställning kunde blifva besvarade med bibehållande af förordningens mening och ändamål.
Kan arrendator af landtegendom, vid ombyte af ägare, emot sin vilja skiljas från besittningsrätten, i händelse han försummat inteckna sitt arrende-contract: ej allenast i det fallet när crediforer mellankomma, utan äfven vid en till utseendet frivillig försäljning? 2:0.
Kan förordningens syfte möjligen latsträckas äfven till Jernbruk? ben 26 Februarii, 895 3'.o.
I händelse arrendatorn genom nyss» Bärande uragtlåtenhet bör förlora sin arrenderättighet, så väl uti ena som andra fallet af de i lörsta frågan framställde alternativer; skall då säljaren som med arrendator contraherat, vara skyldig, att hålla honom skadeslös för de menliga följder, hvilka aldrig kunnat inträffa utan arrendators egen försummelse?
4:0.1 händelse arrendator förlorat sin genom förordningen åsyftade rätt, utan eget förvållande ; så att arrende-contractet verkligen vatit vederbörligen intecknadt, men genom en med företrädesrätt försedd, creditors executiva kraf, till sin verkan upphört} bör ej arrendator då af sin contrahent äga rätt tiil det skadestånd som han åtminstone uti förra händelsen synes hafva förverkat ? 5:0.
Förutsättande nu att en sådan ersätt* ning möjligen kan äga rum, och att den skulle anses böra gäldas i det förhållande som om Kongl. Förordningen af den 13 Junii iRo© aldrig funnits, det vill säga med rättighet till ersättning för bevislig skada, hvad är då bevislig fkada? skall den endast bestå uti nedlagde kostnader, eller kan man dit hänföra en probabilitets beräkning af möjlig vinjl genom händelser Sorn aldrig inträffat?
a Hvem skall gälda den nu förutsatta be& isisliga Jkadan, antingen köpare eller säljare, då den sednare, i kraft af hvad nämnde förordning förmår, till arrendators bibehållande* 896 Den 26 Februarii. endast trott sig vid handeln behöfva anmäl» arrendecontractets tillvaro, och med anledning deraf endast upplåtit till köparen sin ägande Tätt-, anseende dessa båda åtgärder tillräckligen freda arrendators besittningsrätt, utan vidare behof af arrende-contractets specificerande.
Äganderättens helgd fordrar att dessa frågor efter förordningens genomläsande, skola kunna utan villrådighet besvaras.
Böra de föregående få ett negatift svar, så äro jemväl alla de sednare sjelfmant upplöste.
Ordsakerne som föranledt olika meningar om syftningen af denna Kongl.
Förordning, äro: a) Att på ett ställe uttryckeligen och ovillkorligen i den samma stadgas, att arrendecontracter rom annars äro lagligen ingångne icke måge brytas-* straxt derefter anbefalles väl contractets intecknande, men ej såsom vilkor för dess bestånd, utan i synbart ändamål, att ur den gamla lagens gällande bokstaf, härnta stöd emot intrång af de efter arrendets ingående, möjeligen tillkomne ägarens creditorer.
Af denna anledning har man velat förmoda att arrendator ej ksn rubbas af någon annan än af en verkelig creditor som äger förmonsrätt, men ej genom inträffad vanlig köpeafhandling, elier någon annan händelse.
Emedlertid finnas de sorn velat anse arrende con - Bil, sid, 88o, 6:te raden nedifrån står onådig läs nådig.
Deri 2.6 Februarii. m. contractefs intecknande såsom ett vilkor fördess bestånd: en åsigt som synes fullkomligen strida emot det ovilkorlig» budet att rättmätigt utgångna arrendecontracter icke mage brytasj ty i annat fal! skulle törodningen sagt att rättmätigt ingångne och vederbörligen intecknade arrcndecontracter icke mage brytas. b) Ehuru samma Kongl. Förordning, ej mindre uti ingressen än motiverandet, tydligen ådagalägger, att enda afseendet varit på jordbruket och ingalunda på Bergshandteringen; hvilken näringsgren ej en gång tili namnet uti förordningen inflyter; så harman dock' trott sig finna anledning att Jernbruk bör innefattas under samma cathegorie, af orsak att dess bedrifvande fordrar jord på 'landeti En äsigt sorn troligen lärer sakna all grund. c) Vid alla de tillfällen då Förordningens kraft och verkan kommer att upphöra genom försummelse af arrendecontractets intecknande, synes vara klart att arrendator sjelfmant afklädt sig alla föimaner som skulle uppstå genom contr.ctets bestånd, och således äfven vara oberättigad till ersättuing, för samma förmåners uteblifvande.
Man har dessufom ansett ett ointecknadt, genom köp upphäfvit arrendecontract om jord pä landet, under samma synpunkt som ett byrcscontract i Staden, upphäfvet genom ombyte af husägare.
Denna jemförelse synes träffande sedan Kongl. Förordningen af den 13 Junii 1800, sorn ut Bil. till Kidd. o. Ad.
Pr. 1 Band, 57 Den 26 Februarii, stakar enda skillnaden i företräde dem emellan, blifvit beröfvad ali kraft och verkan genom arrendators eget förvållande:
Då nu ej någon hyresman med stöd ur allmän lag, kunnat tillvälla 8ig ersättning af husägaren för mistningen af ett hyrescontract, som genom köp blifvit brutit, om än en sådan mistning, varit för hyresmannen en verkelig förlust, i anseende till förändrade tiders inflytelse; så synes deraf följa samma obehörighet till ersättning för arrendator på landet, i samma stund hans arrendecontract ej äger större anspråk än hyresmannens. d) Andre hafva deremot ansedt arrendator i stöd af allmänna lagen, vara berättigad till bevislig skada, ej mindre vid de tillfäilen då nämnde Kongl Förordning blir overksam genom en creditors förmånsrätt, än då arrendator verkligen genom egen försummelse, sjelf vållat möjligheten att af en ny ägare blifva utträngd-
Någon skillnad i arrendators rättig, heter vid jemförelse af dessa båda förhållanden tyckes likväl synbart böra finnas. e) Vid bestämmandet af meningen med bevislig
Jin da, har framställt sig tvenne de mäst stridiga åsigter: någre anse nedlagde kostnader endast kunna medföra en skada som kan blifva bevislig, och att i allmänhet ingen händelse lagligen kan kallas bevislig, innan den verkligen inträffat, den må vara huru sannolikt som helst af möjligheten bestämd, An - Den 26 Dcbruaruk 899 dre åter vilja bestämma bevislig
Jkada i förhål^ lande till möjbg vinfl
Från en sådan probabilitits beräkning; der möjligheten är insatt i sanningens ställe, ärO de största misstag öskiljaktige:
Man kan af lika rudimaterieC godtyckligt forma resultatetej allenast till millioner olika grader af vinst, utan äfven till lika många grader af verklig förlust: mer och mindre omtanka och drift; större eller mindre tillgång på förlag; hälsa eller sjukdom; lycka eller olycka vid detaillernas tillfälliga Utveck* ling, oberoende af de intelb-ctuella eller physiska krafterne,såsom tillfällig Välgång vid prO* ductionens afsättning, med afseende på ettrig* tigt bedöminande af tiden och orten för dess utbjudande till salu; samma förhållande vid rudimateriers uppköp ; inträffande concourserj boskapssjukor; eldsvådor; med få ord t millioner tillfälligheter, omöjlige att ens uppräkna, äga lika voteringsrätt vid bestämmande af det möjliga resultatet, I anledning häraf får jag vördsammast hemställa till Ridderskapet och Adeln, om ej Lag-Utskottet genom bestämde svar å desse frågor, bör lägga nödig grund för den ändring i redactionen af nämnde Kongl.
Förordning, gom Ståndet kan finna för godt att sedermera i underdånig önskan framställa.
Öm remiss till nämnde Utskott, får jag derför® vördsammeligen anhålla. coO Den 2o Februarii, N:o 11.
Herr af Eken flam Israeli Jag får vördsamligen' anhålla, att Lagutskottet, genom remiss af detta memorial må sättas i tillfälle att föreslå någon sådan åt: gärd hvarigenom rättsökande 'parter vid Hofi Rätteine hädanefter må betagas möjligheten att kunna genom utbyte af Referent, bereda sig en mera gynnsam domare och föredragande, hvilken med ensidiga åsigter och ändamål, kan j betydlig mån äga en partisk inflytelse; tvärt» emot den med lottning åsyftade verkan.
Då jag nu yrkar en sådan åtgärd af Lagutskottet, anser jag mig ej böra upptaga en dyrbar tid med ämets ytterligare utveckling j öfvertygad att innan remitteringen ej skall saknas talare, sorn med större skicklighet utreda detaillerne.
Bilagor > till PleniProtocollet för cl, 28 Februarii.
N:o x.; Herr Rothlieb, Axel:
Under 3:ne förflutne Riksdagar, has Den 28 Februarii, Ädelfors Guldverk varit ett föremål för Riksens Höglofiige Ständers uppmärksamhet och som ingen fråga blifvit Vackt rörande detta ämne vid innevarande Riksdag, tror jag mig derom böra yttra några ord.
Jag bor blott 2 mil från stället och har mig noga bekant inrättningens nu varande beskaffenhet; den är aldeles ödelagd.
Allt som erfordrats till Verkets bedrifvande är raseradt och af egennyttans händer spolieradt.
Sista arrendatorn ÖfverDirecteuren Kihlström, som nn är med döden afgången utan arfvingar, återlemnar således utan förlängd Rättegång denna inrättning till Kong! Maj:t och Kronans disposition.
Mer» då Kihlströms 3 f Fai re r befinnas i det skick att aldrig någon ersättning kan erhållas, och troligen Jo ä 15,000 R.dr erfordrades för att återsätta Verket i full gång, utom det understöd de hemman och lägenheter lemna, som äro anslagne under Ädelfors, och genom hvilkas afkastning
Verket sedan kunde bedrifva*; rå får jag ödmjukast hemställa, om ej Ädelfors Guldverk, såsom det enda i Riket, antingen bör genom erforderliga medel åter sättas i gång, eller ock, att de derunder liggande
Brukslägenheter med öfrige inrättningar och hemman, måtte för Kongl Maj t och Kronans räkning bortarrenderas och Guldverkets ridare bedrifvande upphöra. 9os Den 28 Feli marti.
Om remiss häraf till StattsUtskottet anhålles ödmjukast.
N:d 2.
Herr Franc Sparre, Bengt.
Det myckna, sorn vid denna Riksdag, redan blifvit sagdt, om en tillvarande nödställd och brydsam belägenhet för Rikets inbyggare, bevisar nogsamt, att en sådan verkeligen existerar; hvad deremot blifvit anfördt om tilltagande folkmängd och tilltagande production, visar lika ovedersägligt, att Landet, i det hela taget, som Land går fram i Economisk förkofran, under det att en betydlig del af Folkmassan befinner sig i en ofördelaktig
Då bägge dessa facta icke kunna bestridas, uppkommer deraf en skenbar motsägelse, hvilken synes visa, att grunden till det onda ligger djupare, än att det genom Styrelse-åtgärder, genom finance- och beskattnings-regleringar allena, kan afhjelpas: det synes vara af den beskaffenhet, att en förändring i nationela åsigter, i handlingssätt och i tendens, är nödig, för att bereda en i detta afseende tillförlitlig förbättring åt det uppväxande slägtet.
Huruvida förändringar af denna beskaffenhet, af Styrande och Lagstiftande Magten , kunna tillvägabringas, eller åtminstone anvisas och förberedas, torde förtjena någon gransk - Den 2?
Februarii, ning; och jag anhåller att några ögonblick få fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet endast vid ett af de flere ämnen, som i detta afseende synas påkalla allmänt behjertande.
Missförhållandet emellan Statens närande och tärande lemmar har ofta blifvit öfverklagadt, ofta af Tabellverket bevisadt, äfven här tillfälligtvis omtaladt, utan att mig veterligen någon ännu gjort orsakerna till denna Statssjukdom och de botemedel, som deremot kunde försökas, till ett särskildt ämne för undersökning.
Det lärer icke vara nödigt att ingå i någon bevisning af ett sådant för handen varande missförhållande i Sverige, och icke heller nödigt att bevisa dess skadlighet för statskroppen; men icke torde det vara öfverflödigt att vederlägga den, som jag befarar, nog allmänna tankan, att detta onda mäste afhjelpa $ig sjelft , och att ingenting genom allmänna åtgärder i detta afseende kan tillgöras.
Det är en obestridlig sanning, att Staten icke kan och icke bör blanda sig i medborgares enskilda förhållanden, handlingssätt och företag, och att just enskild och deraf följande allmän trefnad och förkofran är att hoppas mest, der Staten minst gör sig till förmyndare för den enskilde
Men det är lika sant, att Statens Styrande och Lagstiftande Magt måste känna den enskildas ställning, måste känna tidens anda och kraf, för att råtta de allmänna åtgärderna derefter, och på det att mellan 9°4 B en 28 P elmar ii» de styrandes handlingssätt och de styrdes behof må uppkomma den öfverensstämmelse, som allena kan föra till ernående af Statens högsta ändamål; menniskoförmägans fria utveckling till allt ädelt, stort och nyttigt.
Orsaken till de öfvergångar från den närande til! den tärande Cjassen, hvarölvei vi klaga, är i sig sjelf så ädel, att den ej bör motarbetas, så statk, att den ej k3n hammas? den är ingenting annat, än menniskans naturdiga böjelse att lyfta sig till ett bättre tillstånd, den är det ädlaste af alla hennes begär och grunden för hela hennes moraliska utveckling.
Att vilja motarbeta grunden till det öf1 verklagade onda, vore således både orätt och omöjligt; det vöre att påkalla det moraliska barbari, som tidehvarfven redan öfvervunnit.
Men deremot göles det behof att undersöka, om detta kraftiga, aldrig hvilande begär till lyftning, till odling, till förädling, ej är missledt, om det icke kunde lå en annan rigtning, sannare 3 sin princip, värdigare personen, och nyttigare för Staten; och om Staten icke kan, å sin sida* göra något att leda den.
Om det vore ovillkorligen nödigt, att mechaniskt arbeta, för att höra till den närande Classen, så skulle jag anse omöjligt, att den förändring man önskar, kunde tillvägabringas af annat, än en ytterlig nöd.
Men det torde vara nyttigt att anmäita, att icke Den 28 Februarii, 905 det mechaniska arbetandet allena utgör vilkoret för egenskapen att vara närande medlem i samhället.
Den, rom leder andras arbete i productiv väg, är lika så närande medlem, som den sjelf arbetande; och elen, som genom öfverlägsenhet i förstånd och kunskap förstår att till högre produet använda den foandarbetandes råa kraft, är lika så närande, som denne, och i en vida högre grad gagnelig för Samhället.
Hittills har likväl hos oss Samhällets producerande ytken föga synts tilldraga sig den mera bildade Classens uppmärksamhet.
Deraf kommer den allmänna tendensen hos hvar och en, som förmått förvärfva sig aldrig så liten hildning, att sträfva till Statens tjenster och sysslosättning med allmänna ärender, såsom det enda värdiga föremålet för dess verksamhet; deraf kommer, att tidehvarfvets obestridliga fortgång i odling och vetenskapliga framsteg så föga verkar på det allmänna borgerliga lifvet och på näringarna; deraf följer, och måste mer och mer följa,', att den bildade Classen ej har ruin i Samhället, och huru bedröflig är icke denna sanning: ty af all förlägenhet, som kan öfverklagas, är visserligen ingen mera ömmande, än den, att icke kunna anvisa sina barn en plats som lycklige och gagnelige medborgare, sedan man an vändt allt hvad man kunnat att skaffa dem uppfostran.
Sådan är likväl ställningen, och kanska jir det ingen af oss, som icke känner mer äa Den 28 Februarii. en, frälse eller ofrälse, famiile, sorn suckar un* der denna förlägenhet.
Deraf uppslår billigen den frågan: skulle ej detta öfverskott af personer med mera vårdad uppfostran kunna nyttigt för sig och Samhället använda sig till produetiva yrken ?
Skulle icke, utom handeln, som redan skötes af denna Glass, äfven Sveriges Landtbruk, Bergsbruk, Jvlanufacturer och Handtverkerier, vid dessa Näringars practiska handläggning kunna nyttigt använda dessa, för sig och Staten så besvärliga öfverskottspersoner ?
Landtbruket, sorn så egentligen utgör hufvudndring, förtjenar härvid första alseendet.
Den del af Sveriges jord, som utgör Kronooch Kronoskatte-hemman, kommer väl hufvudsakligen att förblifva i Bondehänder: och måtte aldrig detta förhållande upphöra, hvilket skulle förutsätta, att Sverige förlorade sitt agtningsvärda Bondestånd, som nu framvisar det på intet annat ställe sedda phenomén, af en sjelfägande och sjelfarbetande, i Statsärenderna deltagande dass, hvilken just genom dessa sammanstämmande egenskaper är Iyftad till den säkert mäst bildade arbetsclass på jorden, och gör, att Sverige har en sjelfbestående allmoge, då andra länder endast halva lifegne eller beroende daglönare.
Det kan icke Den 28 Februarii, bestridas, att Svenska landtbruket är i tilltagande, att det just på Frälsejorden befinner sig i en öfvergångs-period, om jag så får uttrycka mig, från naturligt till tenskapligt.
Likväl höra endast de egentliga jordägarne till den bildade classen, men den närmare förvaltningen , den egentliga handläggningen , skulle ock lördelagtigt kunna lemnäs åt och sökas af denna dass, hvilket ännu icke skett; Inspectorer och Fogdar äro, med få undantag, hämtade ur arbetsclassen.
Det till mera industrie sig utvecklande Landtbruket skall mer och mer medföra jordens fördelande i mindre lotter under en skötsel:
Pakt- elier Arrendesystemet har på 2o eller 30 år betyda ligen tilltagit, och skulle lemna en ganska värdig och nyttig sysslosättning åt personer af bättre uppfostran , men sökes nu sällan af andra, än dem, som förut gjort misslyckade försök i annan väg, och derföre komma dertill utan allt förlag och utan andra kunskaper i yrket, än dem, som den allmänna empirismen kunnat gifva.
Utan tvifvel kan landtbruket, lika som alla andra practiska yrken, reduceras till någon grad af vettenskaplig säkerhet; utan tvifvel kunna de strängare vetenskaperna åt detsamma lemna sitt bidrag; utan tvifvel kunna för landtbruket uppställas allmänt rigtiga reglor, som fordra afvikelser och modificationer i tillämpningen efter särskilda locallörhållanden; och utan tvifvel kan det således blifva föremål för studier och städad SOS Den 28 Fehruarii. ’ tankeföremåga.
Om perroner af bättre uppfostran, men med ringare förmögenhet, ägde tillfällen att från ungdomen studera landtbruksyrket „ och ville nöja sig att med eget rörelsecapital sköta andras jord, till dess de kunde förvärfve egen, skulle de icke då snart bilda en dass af arrendatorer, som jordägarne skulle vara glade att emottaga?
Bergsbruket i sin natur mera vetenskapligt än landtbruket, Och tidigare derför ansedt, äger redan, mera än det sistnämnda, bildade personer vid sin närmare handläggning; dock tviflar jag ej, att äfven der finnas många platser för den dass, hvarom jag talar, om endäst allmänna tänkesättet gjorde det till bruk, att uppsöka dem: men ännu blir man hellre surnumerär Fändrik eller Auscultant, än man blir Bruksbetjent med utsigt om framtida utkomst.
Manufacturer och Fabriker kunna visserligen icke umbära vettenskaperna,• ju mera personer af uppfostran kunde dragas till deras skötande, ju mer skulle dessa näringsgrenar vinna.
Det återstår slutligen de egentliga handtverkerierna, som pu, för det mästa, ligga i arbetsclassens händer.
Det sätt, hvarpå Lärgossar och Gesäller tiildanas, är så litet egnadt att flytta dessa yrken ur arbetsclassen, att sällan någon till välstånd kommen, och i följd deraf mera bildad, handtverkare låter sin son välja samma yrke, Den 23 Februarii. 9°9 om det icke kan ske under dess egen ledning.
Mången mindre bemedlad fader, som kunnat lemna sin son bättre uppfostran, men ringa förmögenhet, hade kanske längesedan anvist honom ett handtverk, om han icke fruktat elaka sällskap, otjenlig sysslosättning och mindre god behandling under läroåren.
Huru inånga personer af den dass jag omtalar, kunde icke rymmas inom handtveikeriernas område, om bruket och ställningen vore sådan, att de kunde gå dit?
Huru mycket skulle icke den, genom sin nödvändighet för samhället, så respectabla handtverkare-classen vinna på upptagandet af personer med någon primitiv uppfostran, och på de familje-förbindelser, som skulle helt och hållet inflytta den på de odlades gebiet?
Huru mycket skulle icke sjelfva dessa yrken vinna, om tili deras handlägg, ning komme personer med någon grad af vettenskaplig bildning, och med capitaler, för små att begagnas i mera upplyftade syftningar, men tillräckliga att upprätta verkstäder?
Om jag lyckats att visa, att personer a£ den mera bildade classen med nytta skulle kunna användas vid produetiva yrken, och att det nu föga sker, så följer deraf, att en förändring i allmänna åsigter, en ny rigtning till lefnadsföremål skulle gifvas.
Det skulle blifva ett föremål för uppfostran, att ej allenast hos den i verlden inträdande ynglingen, sorn högsta ändamål inplanta begäret att leira något, för att blifva något; dertill skulle äfven läggas begäret att leira någott för att genom skicklighet / g ta Den aj Februari t, och omtanka förvärfva något, för att skaffa sig en oberoende cxistence, och för att derigenom blifva något för sig och samhället.
Många , såsom saknade, nu ofta öfverklagade statsdygder, såsom tarflighet i lefnadssätt, redbarhet i sysslosättning, måtta och klokhet i speculationer, skulle uppväxa som nödvändiga frukter, ur den på dessa principer beroende förändring af allmänna tänkesättet; och Statens tje?K 6ter skulle upphöra att, icke så aldeles rigtigt, vara ansedda sorn en särskilt näringsgren.
Emellan de genom slägtförbindelser sammanknutna medborgare-classerna skulle en ömsesidig aktning uppkomma, och man skulle vänja sig att söka menniskovärdet, ej i det man är, utan i den fullkomlighet, hvarmed man är det, som man kan och bör vara.
Men all förändring af allmänna tänkesättet är en opinions* fråga: det återstår att undersöka, hvad allmänna styrelsen dertill kan göra.
Det gafs ett tidehvarf, vid utgången från medeltiden, då kunskaper ännu voro så sällsamma, att de icke ens voro begärliga, och då bildningen Var så litet allmän, att