Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. till elementarläroverkets förbättring, bevilja så betydliga anslag, bör ock denna bestå deruti, att i dessa skolor, så vidt deras omfång det medgifver, tillfälle beredes lärjungarne att erhålla allmän medborgerlig bildning utan att nödgas emot målsmännens vilja läsa latin, grekiska eller hebräiska.
Detta kan, äfven om den gamla skolformen varder bibehållen, undvikas på åtskilliga sätt; antingen derigenom att serskilda apologistskolor fortfarande fogas vid de gamla så kallade lärdomsskolorna, eller ock att nya apologistskolor sättas i st. f. lärdomsskolorna i småstäderna, der de förra äro lämpligare än de lärda.
Då detta betänk, förra gängen förevar, tog jag mig friheten föreslå, att detta mom. skulle erhålla följande lydelse: ”Ifrån och med den dag, då den nya aflöningsstaten träder i verkställighet, skall vid hvart serskildt elementarläroverk meddelas sä fullständig undervisning i de till allmän medborgerlig bildning hörande ämnen, som läroverkets omfång medgifver”.
Ar då läroverket stort, såsom t. ex._ i Orebro, så kommer undervisningen att fullständigt meddelas.
Ar det mindre, såsom i de smärre städerna, så blifver hon mindre fullständig.
Detta förslag underställer jag R. o. Ad:s pröfning, och anhåller vördsamt om bifall deråt. 22* 340 Den 29 Juni.
Det af Hr von Hartmansdorff framställda förslag lill redaction af detta mom. är i min tanka ganska oskyldigt.
Det innefattar ej annat, än hvad man nödvändigt måste förutsätta hos en styrelse öfver undervisningsverken, nemi. alt dessa ändamålsenligt ordnas, samt dessutom, att hvarje läroverk skall ordnas i enlighet med dess omfång.
Antingen man nu säger detta uti en underdånig skrifvelse till K. M., eller ej säger något derom, så skulle jag tro att det kommer alldeles på ett ut; hvarföre jag är helt och hållet af den mening som Hr Silfverstolpe uttryckt.
Att för öfrigt, såsom Utsk. föreslagit, föreskrifva en viss skolordning; det har ej af någon ledamot af R. o. Ad. blifvit linderstedt, ty för sådan händelse skulle jag begära att få höra uppläsas denna skolordning.
Man kan väl icke samtycka dertill, utan att hafva sett eller hört den.
Utsk. har äfven föreslagit alt ynglingen ej borde vara förbunden att studera de klassiska språken; men detta har ej heller af någon blifvit understödt.
Man skulle likväl kunna med mycket skäl säga, att ingen bör tvingas att studera hvad bans målsman eller han sjelf ej önskar att han må lära, och hvartill det är en begynnelse som Utsk. här föreslagit: men man skulle ock deraf kunna konseqvent komma till det största sjelfsvåld, hvilket jag fruktar skulle lätt kunna blifva den närmaste följden.
Jag instämmer med Hr Silfverstolpe i begäran om afslag å detta mom.
Då den ena statsmaktens ingripande på den andras område alltid bör anses eftertänkligt, och det icke lärer kunna nekas att, i fall förevar:de punkt skulle bifallas, R.
St. hade inträdt pä den rättighet, som Konungen allena tillkommer, att utfärda den skolordning för läroverken i riket, hvilken Honom ensam tillkommer att bestämma; så — jemte det jag instämmer i Hr von Hartmansdorffs förslag, som jag anser vara af den art, att det ingalunda binder händerna på styrelsemakten, anhåller jag tillika att den af Utsk. föreslagna punkten ej på något vilkor måtte blifva antagen.
Af alla de utaf StatsUtsk. här föreslagna moman är det intet, vid hvars förkastande jag fäster så mycken vigt, som vid det förevar.de.
Det synes kanske oskyldigt och i mångens ögon ganska billigt, men det är högst farligt.
Jag tror att detta vilkor, conseqvent genomfördt, är helt och hållet de klassiska studiernas död.
Utsk. föreslår nemi., alt det i hvilken skola som helst skall vara lärjungens rättighet att begagna undervisningen, utan att behöfva underkasta sig de lärda språkens studium.
En vis Regering ordnar läroverken så, att lärjungarne vid vissa skolor genomgå de klassiska studierna, och att vid andra skolor eller så kallade borgarskolor de erhålla allmän bildning.
Val af skola bör vara fritt men val af ämne inom skola kan aldrig, utan skolans mehn, lemnäs en lärjunge lika obetingadi.
Dä ordet allmän bildning här så ofta nyttjas och sättes, snart sagdt, i motsats mot den klassiska; får jag deremot anmärka, att man snart nog ej kan fä allmän medborgerlig bildning, utan att idka klassiska studier.
Och må man ej förblanda dessa sednare med de lärda studierna, som äro vida öfver Den 29 Juni. 341 de blott klassiska, hvilka åter äro af nöden i allmänhet såsom grund för de lefvande språkens inhemtande och nära nog för allt hvad som förekommer i den allmänna undervisningen.
Delta uteslutande af de klassiska studierna har Utsk. föreslagit på samma gång, som det åberopar den af föredraganden för ecclesiastikärenden föreslagna och statsråds-protokollet i ämnet vidfogade skolordningen; och likväl säger just denna skolordning uttryckligen, att i de högre skolorna, som bestå af 8 klasser, skall en lärjunge ovilkorligen läsa latin i de 4 första klasserna, eller som orden falla sig: ”Dock skall för lärjunge, hvars studier skola fortsättas utöfver 4:de klassen, latinska språket ej vara valfritt förr, än lärjungen inträdt i den 5:te.”
Detta af föredraganden föreslagna vilkor anser jag i högsta måtto rigtigt och välbetänkt.
Del är också en allmänt antagen lag, till och med i det fria Norrige, att i högre borgareskolor latinet skall läsas från början.
Afven hos oss tyckes man kommit till erfarenhet af, att detta är nödvändigt; ty vid alla real-skolor har man återvändt till latinet, just derföre att man funnit lärjungen ej göra några framsteg utan att hafva studerat detta språk.
Vi hafva vid förliden riksdag här hört en lärare vid Carlberg uttryckligen förklara, att der finnas inga elever, hvilka göra säkrare och hastigare framsteg, än de som genomgått vära allmänna skolor.
Jag ber att få nämna några ord med afseende å Hr von Hartmansdorffs yttrande om deras rättmätiga fordran, som blott vilja förskaffa sina barn allmän medborgerlig bildning.
Dermed förstår Hr von Hartmansdorff att latinet skulle frän undervisningen uteslutas.
Jag gör det ej eller ■— blott till en viss grad.
Enligt föredragandens förslag skulle lärjungarne visserligen ej vara nödsakade att läsa lalin, så framt de ej vilja fortsätta sina studier längre än till och med 4:de klassen; men vilja de gå längre och fortsätta till 17, 18 å 20 års ålder, dä skola de ovilkorligen hafva deltagit i den latinska undervisningen.
Nu säger Utsk., att det afsedda ändamålet skulle kunna vinnas, genom inrättande af apologistskolor, der sä dane ej finnas.
Men detta står likväl i fullkomlig strid med R.
St:s vid sista riksdag uttryckta önskan, att apologistskolorna, de lägre skolorna och gymnasierna skulle sammanslås; och hvilken önskan K. M. i Sin nåd. propos. förklarat
Sig vilja efterfölja, såsom grund vid den nya organisationen.
Utsk:s förslag i den delen står således äfven i rak strid mot hvad K. M. till R.
St. yttrat
Sig hafva antagit såsom grund.
Dessutom, såsom Hr Silfverstolpe näst före mig omnämnt, är detta förslag overkställbar! utan ytterligare anslag; ty det ifrågavande anslaget har K. M. äskat och R.
St. lemnat, alldeles ej till några nya skolors inrättande, utan blott till förändring och förbättring af dem som redan finnas; och snarare till förminskande, än till förökande af deras antal.
Jag anser således det här framställda vilkoret oljenligt, och anhåller att R. o. Ad. mätte detsamma afslå.
Då, i likhet med den föreg:de talaren, jag visserligen ock anser detta mom. vara ett af de aldra vigtigaste af dem som här förekomma; så kan jag likväl ej dela den 342 Den 29 Juni. värde talarens åsigt om dess farliga beskaffenhet och serdeles otjenlighet.
Jag tror tvertom, att det så vidt beprisade latinet, hvars studium man påstår oersättligt för grundläggandet af goda studier, ganska lätt kan ersättas genom studium af andra lika grundliga, men mera praktiska, ämnen, som äro medborgaren i allmänhet af mera nytta, såsom t. ex.
Mathemafiken och andra af de praktiska vetenskaperna.
Då ett sä stort anslag, som det förevar:de, af R.
St. beviljats eller åtminstone kommer att af 2:ne Stånd beviljas; så är naturligtvis deras mening dervid, att barnen skola få en förbättrad undervisning, utan att derföre behöfva gå så lång tid i skolan som nu åtgår.
De finna nemligen att, dä den fattigare delen af befolkningen återtager sina barn vid 16 a 17 års ålder frän skolan, kan man med skäl fordra, att desse — ej genom de klassiska studierna blifvit inledde på en föga brödgifvande bana — utan att de vid den åldern, och efter så lång skoltid, skola hafva erhållit en undervisning, som är tjenlig att upplysa och vägleda dem på den uteslutande praktiska bana, som de till förvärfvande af sitt uppehälle mäste beträda.
Den sista värde talaren har till stöd för sitt anförande åberopat ett yttrande som vid sista riksdagen, afgafs af en lärare vid Carlberg; och det är med svnnerligt. afseende derpå, som jag begärt ordet.
Då jag sedan flera år tillbaka är lärare vid omnämnda undervisningsanstalt, så anser jag mig böra tillkännagifva, att dit hafva kommit så väl elever frän den nya elementarskolan, som sådane hvilka åtnjutit privat undervisning, och att bland desse (som ej haft mera latinsk underbyggnad än hvad som nätt och jemt behöfves, för att vinna inträde vid Carlberg) funnits elever, hvilka gjort lika säkra och lika hastiga framsteg som någre utaf de andre.
Jag tror följaktligen att det åberopade yttrandet ej kan antagas såsom något giltigt skäl till afslag af ifrågavande morn.; utan tror för min del att, om man ej vill antaga den deruti föreslagna redaction, man bör antaga Hr von Hartmansdorff-: förslag, hvaruti jag lill alla delar instämmer.
Den omständigheten att man kommit att tala om ett vilkor, hvarunder anslaget skulle beviljas, har nu medfört det resultat, hvarpå jag för en stund sedan tog mig friheten antyda, det nemi. alt vi från en lagstiftande församling gjort oss till en undervisnings-komité, som diskuterar det ena skolundervisningssättets lämplighet framför det andra.
En talare har yrkat att latinet, såsom nödvändigt, mäste studeras i skolan; en annan talare har yttrat att det alldeles ej är nödvändigt, och jag tror att vi såsom goda pedagoger skulle kunna fortsätta denna diskussion ganska länge utan att öfvertyga hvarandra.
Detta städfäster mig i den öfvertygelse, jag redan yttrat, att det icke är lämpligt för en rådslående församling — för en representation i allmänhet — att ingå i detaljerade organisations-frågor; utan att de böra öfverlemnas till K.
M:s eget bestämmande.
Hvad jag fruktar af den utaf Hr von Hartmansdorff föreslagna Den 29 Juni. 343 redaktionen, (ehuru den, på sätt Frih.
Palmstjerna yttrat, kan vara temligen oskyldig) är det, att R.
St. derigenom skulle hafva uttryckt det bestämda vilkor för anslagets beviljande, att mera realstudier skola införas; derigenom uppstår den betänklighet, som Hr Silfverstolpe omnämnt, att anslaget kunde blifva otillräckligt; sålunda skulle R.
St., i st. f. att genom detta anslag förbättra elementarläroverken, komma att tvinga Konungen lill antagande af vilkor, som måhända äro för läroverken skadliga, och hvartill medlen ej räcka.
Vådan af, att R.
St. bestämma under hvilka vilkor allena anslagen beviljas, ligger således just deruti, att de ej kunna med säkerhet förutse, huruvida anslagen då blifva tillräckliga eller icke.
Det är af dessa skäl, och då jag i allmänhet anser det klokaste alt ät Konungen öfverlemna organisationen af rikets läroverk; som jag för min del afstyrker förevande mom.
Mine värde motståndare anmärka, att vi gilvit oss in i pedagogien, och kommit att sysselsätta oss något för mycket med organisations* frågor.
Men om så är, tror jag felet vara hos dem som inledt oss pä detta fält.
Jag har, för min del, ej yrkat annat än alt anslagets ändamål mätte af R.
St. uttalas; och sådant måste väl ske vid detta tillfälle lika väl som vid hvarje annat.
St. anslå medel till läroverken, så måste de ju bestämma för hvilka af dom anslaget beviljas, vare sig till universiteten, elementarläroverken, eller till några andra.
När man nu sagt, att medlen äro anslagna till elementarläroverken, sä är det dock ej nog att öfverlemna dem alan närmare bestämning ty det skulle kunna hända, att de just derigenom blefve på sätt Gr.
Sparre yttrat, otillräckliga.
Om man t. ex. fortfore att truga de lärjungar, hvilka ej behöfva, och hvilkas målsmän ej vilja, att de skola läsa de gamla språken, att likväl göra det, så är det klart att åtskillige, som eljest skulle hafva begagnat de allmänna skolorna, måste gå derifrån och söka enskild undervisning.
Derigenom blifva de allmänna läroverken otillräckligare, än de eljest skulle hafva blifvit, och sådant föranleder nya framställningar om äskade anslag.
Det är bekant, att Statens skyldighet, lill undervisnings anskaffande ansågs till en början inskränka sig till embetsmäns och lärdes bildande.
De som ej egnade sig åt embetsmanna-yrket eller vettenskapers idkande, fingo sköta sig sjelfva, bäst de kunde.
Nu har man kommit ifrån den första föreställningen och som största delen af den skattdragande allmänheten ej egna sina barn ät embetsmanna-lifvet eller åt vetenskapliga studier, så har man alltmera sökt utvidga den s. k. medborgerliga bildningen, eller den som ej fordrar de döda språkens studium.
Jag anser det ock vara en billig fordran så väl å deras sida som lemna medlen, som å deras, hvilka skola uppfostras, att R.
St. åt dem öppnar tillfälle till för dem alla tjenlig undervisning.
Det är detta tillfälles beredande, som jag afsett med de ord, jag föreslagit.
Jag har gjort dem så vidsträckta de äro, på det man ej skulle för mycket specificera, men dock bestämdt uttala hvad man ville hafva för sina penningar.
Jag kan ej annat än såsom en beklaglig fördom anse den me - 344 Den 29 Juni. ning, sora hfir af en talare blifvit framställd, nemi. att en grundelig allmän bildning ej kan vinnas utan genom klassiska studier d. v. s. utan att läsa de döda språken.
Kan man föreställa sig, att menskligt förstånd och menskliga förmögenheter ej skulle kunna utbildas, utan att man läste ett visst språk ?
Om vår Herre ej låtit de Romare någonsin komma till, skulle då ändamålet med menniskoslägtet, dess utveckling till dygd och kunskaper, hafva förfelats?
Men man vill likväl att frän början, åtminstone skall, såsom förhållandet lärer vara i Tyskland, något latin läsas.
Det är liksom ansåge man, på sätt jag förra gängen yttrade, en vaccination med latin behöfdes för att göra ynglingar till folk.
Det ligger en sådan öfverdrift i detta påstående, att jag ej inser harti någon kan tro på, eller yrka att det skall läggas till grund för ett lagstiftande bebeslut.
Jag hoppas och förmodar, att R. o. Ad. ej fäster sig dervid utan att Ståndet täcktes antaga det förslag till ordalag, hvilket jag tagit mig friheten framställa.
De äro något lindrigare än Utsk:s, hvilka på sätt jag redan uttryckt, torde hafva gått för nära sjelfva organisations-frågan.
Dä åtskilliga talare här yttrat den sats, att Ständerne icke hafva rätt att bifoga några vilkor vid sådane anslag, som omfatta organisationsfrågor, sä anser jag mig pligtig förklara, det jag anser Ständerne hafva denna rätt.
Jag tror likväl att de icke ofta böra begagna densamma; att det icke ar lämpligt, men att det är deras rättighet, det mäste jag erkänna.
Jag anser nemi., att ett sådant vilkor, framställdt af den Statsmakt, som äger alt bevilja anslaget, betyder, såvida vilkoret afviker från en Konungens propos., ingenting annat, än att Ständerne hafva afslagit d. K. propos:n, men beviljat ett anslag för ett annat ändamål, som är uttryckt medelst detta vilkor.
Således, i det fall att
Ständerne medelst vidfogande af ett sådant vilkor, afslå ett anslag för sådane skolor sora K. M. föreslagit, men deremot bevilja medlen för sådane skolor sorn de medelst vilkoret specificerat, kan jag icke finna att Ständerne öfverträdt sina rättigheter.
Jag får ånyo erinra, att jag derjemte tror, att Ständerne ej böra ingå i sådane speciella organisationsfrågor ty de äro dertill föga vuxne, utan af en tanka att vinna ett godt mål, böra öfverlemna detta ät K. M.
Jag tror jemväl med tillämpning på den punkt hvarom nu är fråga, att den bestämmelse som bär blifvit föreslagen icke går för långt, då den egentligen icke uttrycker annat, än att de skolor, för hvilka Ständerne vilja göra detta betydliga anslag, skola vara af den beskaffenhet att landets barn der ega tillgång på en undervisning, som är mera generel eller medborgerlig, såsom man kallar den, än den varit förut.
Om icke en sådan bestämmelse meddelas, så är det min öfvertygelse, att många som skulle vilja bifalla anslaget till detta ändamål icke vilja bevilja en skilling, då de tro att dermed ingen förändring göres uti undervisningsverket utan endast en personlig tillökning i lönevilkoren.
St. äga rättighet att här göra en bestämmelse och att de äfven böra göra den i så måtto som Hr von Hartmansdorff föreslagit, ty att utsträcka den ända till hvad Stats - Den 29 Juni. 345 Utsk. föreslagit, vore för långt gånget, enär Ständerne skulle derigenom ingå i en punkt som tillhör sjelfva skolordningen; men i de allmänna ordalag som Hr von Hartmansdorff föreslagit, och som likväl uttrycka meningen med detta anslag, tror jag vilkoret vara nyttigt och nödvändigt för att vinna II.
St:s bifall i förstärkta StatsUtsk. dit denna anslagsfråga förmodligen kommer att slutligen hänskjutas.
Hvad den siste värde talarens yttrande angår, så får jag förklara, att jag med honom är af samma mening, och att jag för min del alldeles ej yttrat att det icke skulle vara R.
St:s rätt att bestämma vilkor för nya anslags beviljande eller rättare att bevilja anslag lill bestämda ändamål; men jag har yttrat, att jag ej anser det lämpligt att R.
St. ingå i bestämmande af skolornas organisation, eller i något närmare bestämmande af de vilkor, hvarunder R.
St. bevilja anslag i och för detta ändamål.
Hr von Hartmansdorffs yttrande, så kan jag ej underlåta att anmärka, att det synes mig förvånande, att då den värde talaren förklarat sig vilja ingå i någon afhandling om den ena eller andra undervisningsmethodens företräden, han likväl har företagit sig att pröfva de skäl som blifvit anförda af de klassiska studiernas försvarare och det på det sätt att han i deras yttrande inlägger en paradox, den nemi. att det vore omöjligt, att menniskan skulle hafva kommit till fullkomlighet, om ej de Romare hade funnits till.
Tror väl Hr von Hartmansdorff sig kunna öfvertyga oss, att sådan är anhängarnes af de klassiska studierna mening?
Eller månne ej hvar och en inser deras mening vara: att de klassiska språkens studium, språkstudium i allmänhet, är för det unga sinnet en den aldra bästa gymnastik för tankekraften; Till ett fullständigt språkstudium fordras ett fullständigt språk, och sådant är det romerska.
Sådan tror jag deras tankeledning vara, hvilka förorda de klassiska studierna; men ingalunda tro de på en sådan paradox, som nu blifvit dem tillagd.
Hvad slutligen angår den omständigheten, att de som försvara de klassiska språkens studium, skulle anse att Staten ej borde bidraga till spridande af den medborgerliga bildningen; så tror jag visserligen, att ej heller detta är deras mening.
Meningen är blott att ej här bestämma, pä hvad sätt skolundervisningen skall inrättas.
Det är ett sådant bestämmande de ansett olämpligt; emedan de anse detta höra öfverlemnas åt Konungen, som är bäst i tillfälle att kunna det bedöma.
Hvad beträffar det förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt, så anser jag det helt och hållet onödigt.
Vid de aldra flesta elementarläroverk läsas redan realstudier — vid de flesta lägre elementarläroverken finnas apologistskolor; och vid gymnasierna meddelas undervisning i naturvetenskaperna i allmänhet.
Hvad Hr von Hartmansdorff föreslår, finnes således redan; men meningen med hans förslag är, låtom oss säga det rent ut, att peka på: att vi vilja hafva in mera realstudier i skolorna.
Då förekommer likväl, hvad Hr Silfverstolpe yttrat, och hvaruti jag förenat mig med ho - 346
Den 29 Juni. norn, den frågan: äro vi säkra på att, med det anslag som nu är föreslaget, det går an att utvidga realstndierna?
Det veta vi icke, mine Hrr!
Eller hafva vi sett en ordentligt upprättad tablå, sorn utvisar att anslaget då vore tillräckligt?
Vi kunna ej bedöma det, men det kan Konungen; oell derföre böra vi ock öfverlemna åt Konungen att bestämma häröfver.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att inom StatsUtsk. (och således troligen äfven inom det förstärkta StatsUtsk., dit denna fråga förmodligen kommer att gå) var det ganska mänga ledamöter, som vid beviljandet af de 90,000 r:dr serskildt fästade vigt vid ifrågavar:de vilkor.
För min del kan jag, i likhet med flere andre talare här, ej heller gilla det vilkor, som StatsUtsk:s majoritet har framställt; men då Hr von Hartmansdorffs förslag i detta fall är vida mera oskyldigt, och det dessutom vid den blifvande voteringen i förstärkt StatsUtsk. torde kunna bidraga till en lycklig utgång; så anhåller jag att få biträda sistnämnda förslag.
Jag fortfar i min anhållan att detta mom. måtte afslås, och jag kan ej heller lemna mitt bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag; emedan det, ehuru bättre än Utsk:s, likväl är ganska skadligt.
Hr von Hartmansdorff och jag kunna aldrig rätt mötas i afseende å begreppet af de klassiska språkens studium.
Han tror att jag, och de som förfäkta de klassiska studierna, vill att man skall läsa latinet endast för dess egen skull; men vi yrka detta studium derföre att latinet genom sina regelbundna former, genom renheten, styrkan och bestämdheten i uttrycket är det mest tjenliga att reda och utveckla uppfattningsförmågan och såsom nödig grund för andra studier.
Af dessa skäl anser jag oundgängligt vara, att detta språk läses i alla högre skolor.
Jag kan ej dela Hr Gripenstedts åsigt i afseende på R.
St:s rättighet i denna fråga.
Det tyckes visserligen som de skulle kunna säga att: vi lemna ett anslag af 90,000 r:dr till Konungen med vilkor, att Konungen använder dem till det eller det ändamål; men jag hemställer huruvida det är med grundlagen öfverensstämmande, att R.
St. inlåta sig i sådana stadganden som här äro föreslagna, men redan af Konungen i enlighet med Hans rätt annorlunda afgjorda.
Hr Gripenstedt har väl sagt, att det ej är att undra på, om R.
St. ej vilja lemna penningar utan att veta hvartill de skola användas: men i förevande fall böra R.
St. ej hafva någon farhåga, ty Konungen har gått så långt som R.
St. önska, — om ej ändå längre i vissa delar.
Konungen böra hafva fria händer i denna fråga; och jag finnér det föreslagna vilkoret i högsta måtto otjenligt, och det till den grad, att jag för min del ej, med dess antagande, skulle vilja bevilja en skilling af det betydliga anslaget.
Här har ej egentligen af någon blifvit yrkadt bifall till det ifrågavande mom. sådant, som det af StatsUtsk. är framställdt; men deremot har af Hr von Hartmansdorff blifvit framställdt ett förslag till redaktion, som äfven jag för min del fm - Den 29 Juni. 347 ner bättre än den af StatsUtsk. föreslagna; emedan ordalagen äro bättre valda, men likväl uttrycka samma mening, nemi. att realstudierna skola utvidgas inom elementarläroverken.
I motsats mot Hr
Tersmeden anser jag detta vara af aldra högsta vigt.
Det är äfven uppställandet af detta vilkor, som i väsendtlig mån bidragit till anslagets beviljande.
De fleste af StatsIJtsk:s ledamöter, liksom jag tror, äfven de fleste af de i allmänhet bildade personerna inom Sverige, anse utvidgandet af realstudierna vid våra elementarläroverk vara af högsta behof påkalladt.
Likasom Hr Tersmeden förklarat att han, i fall Hr von Hartmansdorffs förslag blefve antaget, ej skulle bevilja en skilling till elementarläroverken; så kan jag försäkra honom, att ä andra sidan finnas långt flere som ej vilja gifva en enda skilling till elementarläroverken om de ej få visshet om att dessa blifva bättre än hvad de nu äro.
Jag tillstyrker således bifall till hvad
Hr von Hartmansdorff i denna del har föreslagit.