Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Månne det likväl icke är bäst all här likasom i andra fall låta köpmännen sköta sig sjelfve och icke söka inskränka deras verksamhet?
En försigtig köpman spelar inga osäkra spel.
Han vet nog att handla så, alt han deraf drager den största möjliga fördel, och jag kan icke föreställa mig, att det ligger någon fördel uti alt utvidga det småaktiga krämare-intresset, på del verkliga och för landet ganska vigliga köpmansintressets bekostnad.
Detta sednare tillhör naturligtvis de handlande, hvilka drifva sitt yrke i stort, men ingalunda den, som införskrifver några få balar kaffe eller några LU socker för alt dermed un derhålla ett ganska ringa lager; icke heller ligger något ondt deruti att Svenska krämaren tager sina varor af den Svenska köpmannen, då den sednare, just i följd af de existerande tulllindringarne kan sälja varan för lika lågt pris som krämaren skulle få betala på den utländska nederlagsplalsen.
Deraf upstår han delsvinst på båda hållen, och att så sker, lärer väl icke vara någon skada.
Att, såsom en talare påstått, tull-lindringar icke förekomma smuggling, derföre, alt när denna sker, ingen lullafgift erlägges, hvaremot varorna draga en, ehuru lägre tull, då de inkomma från de Transatlantiska orterna, — det är ett påslående, som jag i sanning icke kan begripa.
Importen från orter på andra sidan Atlantiska hafvet, sker endast lill några få handelsplatser i Sverige, der den minsta smugglingen bedrifves; uphörer importen till dessa, fördelande sig i stället på flere smärre platser i landet, då är det säkert, att den ringa tull som kolonialvaror draga, då de direkte importeras från Transatlantiska orter, i alla fall skall upmuntra till smuggling, och då lider landet, såväl som moraliteten, deraf.
Man har vidare förespeglat, ali om den större handeln på de Transatlantiska orterne skulle förminskas, eller till och med försvinna, men i stället öfvertlyttades på de Europeiska handelsplalserne, så skulle deraf bli en följd, alt Sverige skulle till dessa senare platser få exportera vida större qvanliteter af Svenska pro - Den 4 Juni e. m. 527 dukter, än som nu vore fallet:
Jag tror icke mycket på denna iipgift, derföre, att det är min öfvertygelse, alt, så snart behofvet af Svenska export-artiklar uttalar sig, skall det äfven ovillkorligen blifva fylldl, och lika väl som Sveriges produkter nu exporteras till Europas hamnar till det belopp som utlänningen behöfver, lika säkert är det, ali, om vi vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom importen från desamma ökas utöfver hvad nu är förhållandet, så skall icke, såsom följd deraf, vår export till dessa hamnar i ringaste målto förökas, sä att från den förutsättningen finnes icke heller något skäl till bifall af förslaget.
Mänga andra skäl deremot kunde ännu anföras: men då de fleste blifvit af Hr von Hartmansdorff framdragne, äfvensom af Hr af Dalström, nära nog med större fullständighet, vill jag, med åberopande af dem, inskränka mig till den anhållan, att R. o. Ad. täcktes afstå betänk.
Jag åhörde på f. m. med mycken upraårksamhet, ett, i den talarens åsigt väl hållet föredrag; men som jag för min enskilda del brukar följa den regeln, alt söka taga sjelf hand om det som till min ledning behöfvcs vid ärenden som föredragas, så fästade jag mig genast vid början af föredraget vid några ord, — men de voro serdeles uttrycksfulla, innehållande ett helt system, nemi. att några få personer, jag tror att antalet upgafs till 140, i Svea land, ensamne hade gagn och nytta af dessa tull-lindringar: och derpå följde huruledes man borde undandraga dem dessa fördelar hvarjemte förklarades att man i den kommande liden skulle söka att sprida dem mellan flere, (det sades icke hvilka) Svenske medborgare naturligtvis.
Denna premiss, oberoende af siffror som ofta åberopades, är alldeles densamma som vi alltid höra, så snart det är fråga att försvara Svenska näringarne, eller undanrycka dem det skydd som lemnats i gällande författningar.
Hvad vill det säga att man anser denna sak som en personel fråga, är det en personel fråga, att Sveriges handels-korps i de största städerne, Stockholm, Götheborg och kanske Norrköping har fördelar af den större handeln, genom den författning som finnes?
I dessa fördelar får ju hvilken Svensk man som vill konkurrera, det år ju icke ett monopolium endast för dessa städers köpmän, och det är icke heller från den synpunkten man skall taga upp frågan.
Man skall söka göra sig reda för om det för Sverige är gagneligt, och då kommer man ifrån alt räkna huru många sorn idka handel, huru manga soto. drifva skeppsbyggeri.
Man kommer ifrån den odiösa sidan, och att tro att fråga här är alt försvara några dussin individers vinst; frågan är här om hvad som är fosterländskt — den gäller fäderneslandet!
Vi kunna, som redan är sagdt, icke täfla med våra grannar Norrmännen i ett visst slags sjöfart: när vi icke det kunna, skola vi icke då söka en annan bana, som är mera öfverensstämmande med vårt nationella lynne, med våra förhållanden, vårt läge.
Detta är gjordt, Sverige har försökt och lyckats att utvidga 526
Den 4 Juni e. m. sin fraktfart på aflägsnare orter.
Det är icke för att vinna direkt import af varor från produktionsorterne, hvarför tull-lindringarne äro medgifne, utan derföre, på det all de, som segla i dessa farvatten, i ändamål att genom fraktfart inbringa vinst lill fäderneslandet, må, vid vissa tillfällen, då icke frakt-tillgång finnes, kunna taga retour-last med fördel af de länders varor, inora hvilkas områden de segla för tillfället.
Det är ur den synpunkten jag betraktar saken.
Det är sagdt, att det blott år ^:del af de fartyg, som segla på de aflägsnare håfven, som komma hem och begagna sig af tull-lindringarne; jag tackar Gud att det blott är ^:del och skulle vara nöjd vore det blott Tj,j:del ty det bevisade att fraktfarten derute vore lönande och att just dessa tull-lindringar upmuntrst lill en fraktfart som bedrifves så raskt att blott en T^-fl:del af fartygen behöfver gå hera med retour-last af de ländernes varor.
Funnos icke dessa tull-lindringar, så vågade icke vederhult' skeppsredare utsända sina fartyg på dessa långväga resor och landet ginge således miste örn den större vinsten, som består deruti att vara sysselsatt i förenämnda farvatten, än den mindre att få kolonialvaror från första hand.
Här har blifvit mer än tillräckligt utredt af en föregående talare, att dessa tull-lindringars borttagande skulle vara skadlig för Sveriges större handel och för dess skeppsbyggerier, jag tror att de haft rätt, sora yrkat della, och det är märkligt nog, att män, från begge de städer, der egentligen den större handelsnäringen drifves, hafva afrådt från afskaffande af dessa lull-lindringarne.
Man säger: detta sker kanske af egennytta, ja, en köpman måste se på sin vinst, men jag påstår att del är landets nytta som i detta fall förenar sig med dennes.
Det vore i högsta målto oriktigt alt man, af afundsjuka, derföre att handelskorpsen har nytta af en sak i och med detsamma skulle frånrycka Staten det gagn, som kan förenas med intresset hos denna korps.
Den 11 Februarii.
Jig behandling, måste man endast beklaga, det Statens tillgångar icke medgifvit, att låta sådane stadganden gå i bredd med anstalter till brottslingarnes moraliska förbättring , medelst deras afskiljande från hvarandra, eller sysselsättande med arbete; ty i samma mån som de nu tyckt sig finna att Staten sorgfälligt sörjer för alla deras behof och lika sorgfälligt skyddar dem från allt annat lidande, är det i lagen bestämde straff, som de ofta genom bristande bevisning undgå, hafva de vant sig att anse frihetens förlust ersatt genom oberoendet af Husbönders inseende och genom den försörjning de utan behof af arbete åtnjuta.
Sammanträngde i häkten, hvilkas inskränkta utrymme ofta till betydelig del varit upptagit af sådane sakfällde personer, som i brist af tillgång skola aftjena böter och vitén , hafva de sins emellan bildat ett förtroligt brödraskap , som beklagligen ofta varit förstärkt genom tjufgömmare, hos hvilka hvarje brottsling, sorn undsluppit fängelserne, funnit en tillflykt, och ett förvarings-ställe för hvad han tillgripit.
Genom LJnderDomstolarnes nuvarande organisation såsom icke permanente, genom sådane uppgifter om å aflägsne orter begångne brott, hvilkas osannfärdighet icke genast kunnat utrönas, men vanligtvis vid anställd ransakning befunnits, och genom lagens stadgande att missgerningsman, som begått flere brott, skäll dömas der han föröfvat det grofsta, utan afseende derå, om ransakningen der blifvit börjad och sedermera fortsatt på andre orter, derifrån arrestanten i sådant fall måste återföras, 302 Den 12 Felniarii. har tillfälle gifvits för många och långväga forslingar, hvilka, om ock arrestanternes rymning vid nu varande förbättradefångforslingssätt, mera sällan blifvit derigenom föranledd, likväl gifvit dem, då de ledsnat vid häkteslifvet, ett önskadt tillfälle till ombyte, och underlättat deras bemödande att i det längsta undandraga sig det af lagen bestämda straff.
Bevisningen har varit försvårad dä lagen fordrat den af lika beskaffenhet i brottsmål som i tvistemål, men tillgången derå, efter sakens natur vanligen måst vara ojämförligt mindre i de förra; och ändteligen har ock den lagligen fulltygade brottslingen, sedan han utstått det egenteliga kroppsstraff^, genom ihärdigt vägrande att undergå den uppenbara kyrkoplikten, ofta sökt att i det iängsta fördröja tiden till dess försändande å fästning eller till allmänt arbete.
Så har <>ck, under den sistförflutna tiden, tjufvarnes skicklighet i sitt yrke, om man så får kalla det, verkeligen ut* bildat sig och kunskapens träd på det onda burit ymniga frukter.
Lika tillfredsställande det vid sådant förhållande är3 att den allmänna olägenheten der - Den 12 Februarii. 3°3 af blifver framställd, och att till afhjelpande deraf uppgifvas så väl grundade förslag, som Herr Friherre Skjöldebrand*; lika mycket hade det varit att önska, att den af Kongl. Maj:t tillförordnade LagComité, hvars af trycket utgifna förslag till lagstiftningen i tvistemål lemna så mycket hopp, att erhålla förbättring äfven i brottmåls- och strafllagarne, hunnit fullborda äfven sistnämnde, kanske angelägnaste och vigtigaste del af sitt arbete.
Man hade då troligen fått 6e bevisningen i bråttmål underlättad genom inrättningen af Jurys, hvilka vid bestämmande af sitt endast pä samvete och egen öfvertygelse grundade omdöme kunna taga i beräkning de serskddte omständigheter som i hvarje serskildt mål förekomma, men sorn aldrig kunna till alla sitta olika förhåUani den bestämmas och beskrifvas i någon lag, till grund för
Ransakningstiden fork rtad genom inrättningen af permanente
Domstolar; och utvägar beredde till brottslingars förbättring, genom till sådant ändamål riglade straff- och fängelseanstalter , med undanrödjande eller förändring af de hittills varande ändamålslösa.
Då nu likväl icke tiden och det inskränkta antalet af verkliga arbetande ledamöter lära medgifvit fulländningen af berörde arbete, synes man vara ställd emellan den vådan, att genom en partiel lagstiftning för tjufnadsmål, gå i förväg för de grunder, som den allmänna brottmåls-lagstiftningen kan komma att be - Den 13 Februnrii.
Stämma, och möjligtvis rubba dem, eller deri, att under afvagtan å den nya brottmålslagen låta olägenheterne af nu Varande förhållande* obehindrade fortfara, under det en stor del af Nationen, med skäl uppbragt öfver sjelfsvåldets och varnartens tillväxt, högt påkallar lagstiftande magtens åtgärd till hämmande deraf» Medelvägen synes i sådant fall blifva, att, ehuru erkännande behofvet af den vidsträcktare förbättring, hvaraf våra brottmålslagar äro i behof och hvilken de i ett Sammanhang böra erhålla, lör närvarande inskränka sig till förbättrade police-anstalter jemte sådane förän-» dringar i nämnde lagar, hvilka, utan att i allmänhet rubba de nu varande grunderne för så val ransakning och bevisning , som straffbe~ stämmelser, endast åsyfta en på samma grunder byggd jemkning i de delar, som angelägnast fordra rättelse, intill dess nya och i allo förbättrade grunder hinna i vederbörlig ordning bestämmas.
1 sådant afseende och följande den våg Friherre Sjöldebrand anvisat, får jag ödmjukast tillstyrka: l) Att, till underlättande af bevisningen i tjufnadsmål, det måtte tillåtas målsäganden, hos hvilken tjufnaden skett, eller hans husfolk, att så väl i det fall, som 49 Gap. 2 §.
MissgerningsBalken bestämmer, som i andre fall, då den för tjufnad tilltalade är med halft skäl besvärad, men i anseende till vanfrejd ej kan an - iDen 12 Felrtiarii, änfortros värjsmåls-ed, få, då mälsåganden eller husfoket förmenar sig äga kännedom om förhållandet vid tjufnaden , fylla bevisningen med egen edgång, på lika sätt sorn 24 Cap. 5 och 7 §• §• af förslaget tili RåttegångsBaiken i anseende på rättegångsordningen i tvistemål innehåller. 2:0
Att, till förekommande af fångars 0“ nödiga forsling, ej allenast föreskriften i 10 Cap- 21 § RättegångsBalkeö, att missgernings^! man som föröivat flere brott, skall för deta alla dömas der det timat, som grofvast är, måtte så förändras, att dom får honom öfverg gå vid den Domstol, der sista ranrakningeft hålles, utan ock visst lämpeligt straff stadgas för den brottsling eller arrestant, som åtaget éig annat brott, eller, för att blifva forslad till annan ort, pådiktar 6ig sådane, 6öm hatt icke begått. 3:0
Att de böter, sorn för första gången stöld ådömas alltid måtte förvandlas, icke till spö, utan till vatten och bröd, eller på sätt här nedan skall förmälas, till arbete och i förening dermed, ej allenast den ovilkorlig! föreskriften om kroppsstraff för vissa qvalificerade stölder förfalla, utan ock den för första gången stöld straffade, efter någon viss tids, t. ex. aineårs, visadt förbättradt förhållande, åter inträda I alla medborgerliga rättigheter, 4to
Att den uppenbara kyrkoplikteti må Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. 1 Band, 2® Pen 12 Feli marti. i dess nu varande skick och såsom straff betragtad, afskaffa*, enär af verkställande magten icke beror, att densamma i sådan egenskap till verkställighet befordra, men att deremot en hvar förbrytare, sorn efter hittills gällande lag-bestämmelser skolat undergå uppenbar kyrkoplikt, bör, då han ställes på fri fot, infinna sig hos sin själasörjare och dervid söka inhämta sådan kunskap i Christendomen, att Pastor på grund deraf och vid visad förbättrad vandel kan åter intaga honom i församlingens gemenskap, på ett sä't, ledande icke till skymf utan till upprättelse.
Intill dess debnqventen sådant fullgjort, bo de han fötblifva under en närmare uppsigt af policen, så att pass eller prästbevis icke finge honom lemnäs till vandring åt annan ort, visitation hos honom, sådan som 52 Cap. 2 §.
MissgerningsBalken föreskrifver, när sorn helst var» tillåten och husbonde eller mästare, 'sorn honom i tjenst eller arbete antagit, vara vid viss stadgad bot skyldig, att hos kronobetjeningen tillkännagifva, om och enär samma tjenst ellet arbete, medelst flyttning eller afvikande, upphröde.
I afseende på de delirqventer åter, som efter utståndet kroppsstraff försändas till fästning eller allmänt arbete för lifstid, och således förblifva under dervarande Prästerskaps själavård, torde göra tillfyllest att underrättelse om deras brott och straff kungöras i de församlingar, der brotten blifvit begångne. 5:0.
Att Konungens Befallningshafvande må äga rättighet att då arrestanterne i Länsbäk - Den 12 Februarii. 3<b? ten i ett eller annat afseende visa vanart och okynne eller åsidosätta den derstädes stadgade ordning, låta näpsa dem m<d måttelig husäg», utan sammanhang med eller afräkning i den bestraffning hvartill de i öfrigt kunna lagligen gjort sig skyldige. 6 0.
Att en för stöld afstraffad person ej må äga antaga årstjenst hos någon, som för enahanda eller svårare brott är dömd eller till. talad, eller som, efter derföre undergången ransakning, icke derifrån blifvit tillagd fullkomJ'g befrielse. 7:0.
Att de som för mord, rån eller tjufnadcr hädanefter blifva till lifstidsfästning dömde, måtte på sätt Herr Friherre Sköldebrand föreslagit, till annan verldsdel deporteras; och ett lika förhållande äga rum i afseende på alla de, som hitintills blifvit dertill förpligta-^ de, &å vida de sjelfve dertill lemna sitt begifvande eller ock kronan antingen kan anvisa dem aibete i egen Coloni, eller ock vid deras öfverlemnande till främmande magt, förbehålla sådane vilkor, att de ej få vidkännas strängare straff, ån dem blifvit ådömdt. 8^0.
Att till ytterligare befordrande deraf, au utrymmet i länsfängelserne mä blifva tillräckeligt
Och fångafne kunt * fr*n hvarandra afskilja, alla böter och vitén till hvilkas erläggande de -n< Hällde sakna til -.ång, måga, vid alla tilltal! >n då de iek-.? eK > nuvarande lagbestämmelser i spöstraff förvandlas, och så 3®8'
Den 12 Februarii; så vidt fästnings- canal- eller väganläggnrngs-s eller annat för allmän räkning företagit arbete finnes att tillgå inom det län, der den sakfallde är boende eller vistande, aftjenas med arbete efter de uti Kongl. Förklaringen den 23 Martii 1807 och Kongl. Kungörelsen den 6 Maji 1815 i afseende å vissa 6lags böter redan bestämde grunder.
Om och enär éådane arbeten, äfven till befordrande af liflighet i rörelsen, mera allmänt blifva att tillgå,’skall det derigenom öppnade tillfället till sysselsättning för näringslöse personer, äfven i sin mån bidraga att minska de hittils så talrike förbrytelserne mot egendomssäkerheten.
Ändteligen hemställer jag ock, om icke Riksens Ständer skulle hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla , det LagCommitéen måtte genom iörstärkning af arbetande ledamöter eli ler de nu varandes befrielse från andra tjenstegöromål, sättas i tillfälle att inom 1824 års slut utgifva förslagen till Missgernings- och Straff Bukarne, samt att Kongl. Maj:t om des* se och de redan utkomne förslagens allmänna spridande täcktes i Nåder foga sådan anstallt, att de måtte blifva allmänneligen kände före nästa Riksmöte, och den nya, så väl tvistemålssom brottmålslagen och rättegångsordningen, då kunna Riksens Ständer till pröfning och antagande föreläggas.
Att desse af Friherre Sköldebrands och Den 12 Februarii, Herr Gripenstedts motioner föranledde andraganden måtte i allo få desamma åtfölja, an» håller jag ödmjukast.
Bilagor till PleniProtocollet för d. i2Februariij eftermiddagen.
Herr af Ekenstam, Israel-.
Då man öfverväger att ändamålet med lagens åtgärd vid bestraffningar, ej allenast bör vara allmän säkerhet, utan äfven i sami manhang dermed, åsyfta den brottsliges för-' bättring; och då man derjemte, vid val af me< del, allt mer och mer tror sig böra söka dem inom mildhetens och menniskokärlekens område, så framställer sig vid våra fängelseanBtallter en bedröflig tafla af motsatser.
Att dervid svårligen någon välgörande förändring i hufvudsaken kan åstadkommas, med bibehållande af fängelsernes närvarande organisation, derom öfvertygas man genom de inskränkte följderne af den vårdande uppmärksamhet och de kraftiga åtgärder, som i detta fall under de sednare åren af Regeringen blifvit vidtagne.
Den 12 Februarii, Utom den moraliska sidan af detta ämne,! framställer sig äfven särskildt en physisk och en oeconomisk, lika påkallande en nödig reformation:
Genom den betydliga personal sorn nu befolkar våra fängelser och correctionshus, hålles dagligen en stor physisk kraft obegagnad för samhället, och hvad värre är, den uppfrätes äfven merendels, för framtiden genom arrestanternes aftynande och deras tidigt inträffande oiörmåga till allt atbete.
Derjemte finner man sluteligen att verkställigheten af denna förödelse medför oundvikeligen en så stor penningeutgift, att besparing deraf jemväl bör utgöra ett betydligt föremål för allvarlig eftertanka.
Då mitt syfte nu är att ej framställa något annat än sjelfv> saker, och ej en gång
Större deta i 1 ler af densamma, än sorn äro nödvändige för att interessera Ridderskapet och Adeln och derjemte gifva ledning för ett Utskotts behandling så inskränker jag tnig inom hufvudsakliga caracteren af mitt förslag.
Min öfvertygelse är, att man genom en mycket enkel inrättning skall kunna använda arrestanter till framförande af så väl boxeringsbåtar, som af eådane transportfartyg för vahror och passagerare, hvilka hafva behof af en bestämd hastighet.
Den mecanisme sorn jag dervid har att Föreslå, är, mig veterligen ej tillförene begagnad och likväl högst enkel.
Då det emedlertid torde vara mindre lämpligt att här upptaga tiden med en detail - Den 12 Fcbruarii. lerad beskrifning derom, anser jag dock böra nämnas att machinen sättes i rörelse genom trampning inom slu'ne ram, och således är i närvarande fall ganska användbar.
Ve kställigheten synes försäkra om åtskils lige önskade resultater; 1:0.
G?rom arrestanternes sysselsättning i sjöluften b behöllos deras kioppar i hälsotillstånd, och deras krafter domnade ej såsom i iängelserne utaf instängd luft och brist på rörelse
Den ringa ansträngningen och sjelfva beskaffenheten deraf, vore jämväl lämpelig för alla, för män och qvinnor, unga och gamla, korteligen för alla som kunna gå. 2:0.
Användandet af den nu i fängelserne begrafna physiska kraften vöre ej en rin«< ga nationalvinst, 3:0.
Sambandet med bättre menniskor, ehuru ringa det än må vara, har alltid i sin mån en välgörande inflytelse; hvarjemte sysselsättning och ali verkelig nytta som åstadkomm-s, alltid medförer en tillfredställelse, hvaraf äfven brottslingen kan njuta; och som småningom rigtar hans uppmärksamhet och vanor från brottet till goda egenskaper.
Jag tror att man efter antagandet af detta förslag, sällan skulle finna den sammangyttring af förhärdelse som skapas i fängelssrne, och som ej allenast motverkar all moralisk förbättring, utan vanligen förser den till samhället åter - Den 12 Februarii, gående straffade brottslingen med långt brottsligare anlag än någonsin.
När härtill kommer den minskade physiska förmågan att med ärligt arbete sedermera anskaffa sitt lifsuppehälle, så skall nödvändigt, i närvarande skick, brottets utrymme äfven vidgas i handling och allmänna säkerheten minskas under ökade ut" gifter till dess bibehållande. 4:o.
Är jag öfvertygad att sjelfva träns* yortinrättningen, till det minsta skall bära sig sjelf, utan andra bidrag af Staten, än förskötteo sorn återgå inom bestämda tider. 5:0,.
Besparades derigenom större delen af den ved sorn annars skulle åtgå till Ångfartyget emedan man troligen sedermera endast begagnade sig af sådane vid de tillfällen då en större hastighet fordrades än utrymmet, för den omtalte trampningen kunde medgifva». 6:0
Fångvården blefve utomordentligt lättad och försäkrad, när arrestanterne kunde ombord på ett fartyg slutas inom galler under sjelfva transporten, och vexlande, alltid befinnas uti synbart deltagande i forslingsbesväret. 7:0 Efter denna plan blir det lättare än någonsin att sammanföra arrestanter i förhållande till deras moraliska beskaffenhet, och derigenom bör det äfven låta sig göra att i hufvudsaken tillfredsställa Herr Hammarskjölds, wdao.de Den 12 Felmiaril, denärer, utan att minska den executiva kraft som synes vara ett nödvändigt villkor för cre. ditens tillvaro. 8:0 Fångskjutsen och mångfalldiga nu tryckande olägenheter dervid, skulle äfven i betydlig mohn vidkännas en önskad lindring genom arrestanters emottagande vid närbelägne lastage-platser o. s. v
Når desse förhållanden blifvit utvecklade och satte i verkställighet, förefaller ej heller svårt, att i en slags fortsättning af samma plan, anvisa nyttig sysselsättning åt arreslanter på den tid af året sorn vattnen äro tillfrusna; men jag anser mig änou böra innehålla dermed för att ej draga uppmärksamheteD ifrån den framställning jag gjort, enär denna i alla fall utgör ett serskildt helt företag, utan att innebära någon annan ofullständighet, än en fördelaktig möjlighet till utsträckning.
Af de anledningar sorn här äro gifne i sammanhang med Herr Ehrenborgs på förmiddagen gjorde förslag,anser jagmigkunna hoppas att de patriotiska ändamål, hvilka åsyftas, ej mindre uti Herr Grefve von Engeströms 2:ne förut till Utskott remitterade Memorialer. än uti de framställningar af ämnet, som i dag förevarit, hufvudsakligen skola vinnas, med undgående af de olägenheter, som möjligen torde vid utförandet, vara från samma idecr oskilj— aktige. 3i4 Den lä Februarii.