Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då, i afseende på den föreslagne förnyelsen af denna Passevolance-afgift, det upplyses af KneckteContracten, att frågan, om matsäck skall fordras och ersättas, är af enskild beskaffenhet, samt att på öfverenskommelse emellan roten och soldaten allena beror, huruvida den sednare vill hafva matsäck emot ersättning eller icke, har jag svårt att finna, det denna enskilta ekonomiska angelägenhet kan blifva föremål för öfverläggningar hos Rikets Ständer, till beslutande af partiella skyldigheters utgörande af den del af nationen, som äger skatte-och frälsehemman, helst för rättigheten att sådan afgift affordra icke något skäl kan hämtas derifrån, i5a Den i3 Mars f. m. att soldat-rotarne oftare efterskänka soldaterne matsäckarnes värden i de fall, då soldaterne sådane fordra, hvilket ankommer på godhet och eftergifvenliet allena, och icke skäligen kan lill pligt hänföras.
Om likväl frågan hos Rikets Ständer till pröfning upptages, torde det icke vara olämpligt alt framställa de betänkligheter, som emot en fortsatt passevolance hos många rotehållare uppstått, och i hvilkas åsigter jag äfven instämt.
Man har under desse passevolance-åren erfarit, att Regementsmöten mindre ofta inträffat, men att deremot soldaterne nästan årligen begagnats till canal-arheten, hvaraf påföljden varit, ej allenast att rotarne måste under det angelägna bergningsarbetet sakna biträde af dem, hvartill rotarne, jemlikt KneckteContracten, äro berättigade, utan äfven fått vårda och uppberga grödan på soldat-torpen, samt detta oaktadt, och ehuru Regementsmöten icke existerade , 'utgöra möteskosten medelst passevolance-afgift, under de år då Kronan i samma ändamål icke något utgifvit.
Påföljden af desse allmänna arbeten har vidare varit, att soldaterne, uttröttade deraf, vid mönstringarne sökt afsked ifrån krigstjensten; och då, vid de tvänne sista mönstringarne med Södermanlands och Uplands Regementen, emellan Fem och Sexhundrade soldater ifrån krigstjensten afgått, är lätt att inse, det en så betydlig afgång i fredstid skall i flere afseenden verka men - Den i3 Mars f. ra. 153 ligt för hemmansbrukaren, hvilken ej allenast oftare och med dryg kostnad måste anskaffa ny soldat, utan äfven får vidkännas uppstegrade dränglöner, då tillgång till drängar, genom soldaters afskedande och tillsättning af nya, blir mera inskränkt; hvarförutan det icke bör undfalla uppmärksamheten, att då ett större antal soldater afskedas, utan att äga näringsfång och säker beräkning af arbetsförtjenst, skola desse med deras hustrur och barn, i synnerhet i missväxtår, blifva till last för Socknarne och det allmänna.
Vid sådane förhållanden är det af stort interesse för rotehållare, att soldatens arbetspligt icke, såsom hittills skett, utsträckes till andra arbeten än KneckteContracten afse, äfvensom att, då Regementsmöten hållas, möteskosten utgöres ifrån rotehållarnes husliållsförråder, hvilket för dem är mindre känbart, än en motsvarande utgift i penningar.
Det måste i allmänhet, såväl i financielt som ekonomiskt afseende, verka högst skadligt, att flere hemmansförbindelser, såsom till möteskostnader, saltpetter m. m., i sednare tider blifvit förvandlade till utgifter i penningar; hvilket jemväl, derigenom att pennningarne dragits från provincerne, utan att utvägar blifvit beredde till deras återkomst, betydligen medverkat tili den förlägenhet och penningehrist i Landsorterna, som icke utan skäl öfverklagas, Då jag nu upplyst, ej mindre att det i54 Den i3 Mars f. m. icke åligger rotehållare att utan ersättning utgifva matsäck åt sine soldater till Regementsmötena, ehuru betalning för densamma fordras i penningar genom passevolance, än ock att Rikets Ständer vid 1812 års
Riksdag ett sådant förhållande erkänt, synes det väl vara en rättsfordran, att om penningar dertill skola utgifvas, de böra af Statsmedlen utgå; men som jag ogerna vill föreslå någon förhöjning af Bevillningen, så, och under förbehåll af öppen talan, i händelse BevillningsUtskottet icke skulle lemna behörigt afseende på hemmansägarens billiga fordran att, vid nedfallne egendomsvärden, njuta nedsättning i Bevillningsafgiften derföre; äfvensom med vilkor att inskränkning i arbetscommenderingar kommer att äga rum; hemställer jag vördsamligen, om icke soldaternes underhåll på möten och marcher må besörjas på sätt af ålder, och i öfverensstämmelse med KneckteContracten, varit vanligt, blott med den förändring, i afseende på den föregifne angelägenheten af det nuvarande underhållssättets bibehållande, att genom Statens mellankomst anstalter vidtogos till emottagande af så beskaffad möteskost under Regementsmöten, som uppfyller ändamålet och af rotebondens bushålls-tillgångar kan utgöras; börande på dennes val få bero, huruvida han sjelf vill möteskosten anskaffa och vid Regementsmötet aflemna, eller, efter tidigt tillkännagifvande, derföre erlägga Den i3 Mars f. m. i55 penningar efter markegång för de år aliena, då sådane Regementsmöten inträffa.
En tariff, efter behörigen pröfvadt behof, borde då för sådant ändamål upprättas; och må exempelvis anföras, att möteskost till Regementsmötet med Södermanlands Regemente förlidne sommar, efter en föreskrifven tariff och med åberopande af äldre föreskrift, blifvit vid utmätningsäfventyr affordrad de soldate-rotar, hvilka vägrat att med passevolance-afgiftens utgörande fortfara.
Jag anhåller vördsamligen, att detta anförande må få åtfölja den Kongl.
Propositionen till StatsUtskottet.
Det synes besynnerligt, att man vid remiss till Utskott af en Kongl.
Proposition gör så många anmärkningar och anföranden, samt ej afvaktar tiden, då målet återkommer från Utskottet; men jag tror den enskilta representanten bör ursägtas, om han i så vigtiga frågor med ängslan afvaktar Utskottets första Betänkande, då vi känna de svårigheter, som äro förenade med denna fråga, och den tidsutdrägt, som eiPåterremiss förorsakar.
På denna grund anser jag mig uti ifrågavarande ämne, som är af så mycken vigt, böra afgifva mitt yttrande vid remissen, och fästa Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten att afse det alternativa förslag, som af StatsRådets Ledamöter blifvit uppgifvit.
Jag bör icke undertrycka i5G Den i3 Mars f. m. min känsla af förundran, huru ett alternatift förslag af Konungens StatsRåd kan till Protocollet afgifvas, emedan det måtte vara en evig sanning, alt det ej gifves mera än ett sätt, som är rigtigt, vare sig efter tidens fordringar eller efter principen.
Det synes mig alltså vara otjenligt, att samma Rådgifvare råda på två sätt; helst jag är öfvertygad, att ifrågavarande afgift icke bör ske genom bidrag af Rotehållarne allena.
]NTär StatsRådet tillika låtit åtfölja ett såväl grundadt Utlåtande, angående' sättet att öfverföra denna beskattning på Bevillningen, får jag endast deruti i allo instämma, och anhålla, att
Utskottet från denna åsigt måtte behandla frågan.
I anledning af de skäl, som uti den Kongl. Propositionen anföras emot Passevolancens utgående genom Bevillning, får jag likväl yttra, att dessa skäl troligen tillkommit af något missförstånd om våra äldre författningars mening.
Först är det sagt, att mötes-afgiften vore att anse såsom ett onus af Alder tillhörande jorden, och att den ingått i dess värde.
Det bar visserligen ej undgått min uppmärksamhet, att om det är en sanning, att berörde afgift, i följd af enskilte contracter emellan Rotar och Rusthåll samt deras karlar, blifvit en gifven nödvändighet, samt sålunda på sätt och vis inverkat på de öfrige contracter, som karlarne med roten ingå, så att denna, när karlen är bättre hållen, ej behöfver betala så hög le - Den i3 Mars f. m. 107 ga sorn eljest, är det likväl en gifven sak, att aldrig [af ålder ett sådant åliggande, som det ifrågavarande, tillhört jorden.
Det finnes ej uti Rothållets Contracter omnämdt annorlunda, än såsom ett karlens åliggande blott för de då bruklige Compagnie-möten, hvilka sällan varade längre, än 2 å 3 dagar.
Vid dessa möten nyttjades matsäck, det är sannt; men aldrig ålåg det, såsom en stadgad skyldighet, roten att gifva matsäcken, och således tillhörde det icke jorden.
Detta åliggande har varit ett missbruk emot Författningarne, men ej en laglig skatt på jorden.
Den andra frågan är, om denna tungan ingått i jordens värde.
Det kan icke undfalla någon, att, i fråga om alla med Indelningsverket förenade kostnader, en skillnad finnes emellan tiderne före revolutionen och efter densamma.
I sednare tider hafva större läger, mera än förr, sammandragits.
Karlens beklädnad m. m. har blifvit vida dyrare.
Mångå förhållanden hafva gjort, att allt varit känbarare och kostsammare de sednare tiderne.
Förr varade Regements-möten 10, 12 å t4 dagar och ofta kortare tid; i sednare tider 20, 24 dygn, och marcher stundom en hel månad.
Häraf finnes, att om någon förändring i värdet skulle hafva uppkommit, har en sådan förändring först kunnat ske genom de i sednare tider uppkomne förhöjningar i kostnaderne.
Således är det först sedan år 1811 och 1812, som sådant i58 Den i3 Mars f. m. lunde inflyta i värdet.
Och då torde det linnas obilligt, att endast bibehålla denna afgift, för det att dess upphäfvande skulle vara en lättnad för de i sednare tider tillkomna ägare, men ej för de öfrige.
De hafva i min tanka redan tillräckligt delat bördan.
Men jag vill tillika fästa Utskottets uppmärksamhet på vigten af principen; ty om denna satts skulle blifva gällande i afseenne på denna afgift, skulle den äfven gälla emot all slags lindring af grundskatt.
Det är af detta skäl det torde tillåtas mig att göra frågan om lindring i grundskatter i allmänhet till ett föremål för Ridderskapets och Adelns pröfning.
Bevillningen vore ställd på fastighetsvärde och förmögenhet, skulle jordbruket, i samma mohn som det lättades från grundskatter, i betydlig del komma att bidraga till Bevillningen, och resten endast kastas på de öfrige medborgareclasserne.
Då vore föga värd t, och ej heller billigt, att ändra grundskatten.
Men nu, då vi genom TullBevillningen kommit oss så pass upp, att vi med denna Bevillning kunna bestrida en ganska stor del af utgifterne, och således ingen ökning på första och andra Bevillnings-artiklarne kommer i fråga, tror jag det vara af stor vigt att passa på tillfället att nedsätta grundskatterne.
Detta är det enda sättet att återgifva det värde åt landtegendomarne, som de förlorat genom conjuncturerne, och att sätta jordbruksnäringen i samma förhållan - Den i3 Mars f. m. de till behållen inkomst, som alla andra näringar.
De öfrige näringarne äro, enligt sin natur, städse uti ett gynnadt förhållande, i afseende på beskattningen i vårt land; men jordbruket åter drager större bördor, än det numera förmår draga.
Utur denna åsigt måste jag yrka, att Utskottet måtte fästa ali möjlig uppmärksamhet vid detta förhållande, och att Utskottet ej måtte komma in till Rikets
Ständer med något förslag att antaga propositionen, utan deremot med tillstyrisande af det andra alternativet.
Sedermera uppstår ett annan fråga, hvarpå man äfven torde böra fästa uppmärksamheten, huru nemligen denna utgift bör redovisas och utgå.
För min del tror jag det vore rättast, om StatsUtskottet föreslog, att på 3:dje HufvudTiteln en särskild rubrik uppfördes; För Armeens vapenöfningarj att under fredsår utgå, och att deruti anslogs hvarje vapens behof särskildt.
Jag skulle tro att, om 120,000 R:dr anslogos för Infanteriet, 40,000 R:dr för Cavalleriet och 25,ooo R:dr för Artilleriet, skulle alla blifva belåtne, Någon besparing skulle uppkomma emot nuvarande förhållande, redovisningen blefvé enklare och uppbördssättet mindre kostsamt.
Jag tror att det kunde till RegementsCheferne och Landshöfdingarne öfverlemnas att bestyra om truppens förplägning, och att sålunda PassevolanceCommissariaterne kunde upphöra.
Om vid denna rubrik fästades det vilkor, att besparingen för ett år kun - i6o Den i3 Mars f. m. de det andra användas, men att, derest möten under tvänne år icke höllos, endast ett års besparingar fingo disponeras, innan Rikets Ständer om dessa besparingar förordnat, skulle enbet i uppbörd, säker controll och ordning med medlen uppkomma.
Jag tror mig äfven vid detta tillfälle bora söka fästa Utskottets uppmärksamhet på ett förhållande, som är det enda inkast man roed skäl kan göra emot Passevolancens öfverby ttande på Bevillningen, och som ar af vigt, det nemligen, att Båtsmanshållet skulle mera än den öfriga indelta jorden betungas.
Detta förhållande äger ej rum för närvarande, om den satsen är sann, hvarpå jag begynt att grunda mitt anförande, att
Bevillningen ej behöfver ökas på i:sta och 2:dra Artiklarne, utan blott genom TullBevillning kan fyllas.
Den kommer då ej att medföra någon känning; ty den kommer att tagas af alla classer och af öfverflödet, rikedomen och luxen.
Då skola Båtsmanshållare blott i högst obetydlig mohn och allenast indirecte komma att dertill bidraga, mende skola i framtiden hafva stor fördel deraf; ty hufvud-ändamålet att lätta jordens skattebördor, skall vara till väsentlig del vunnet, och deras andelar deri således efterhand äfven behjertas.
Då slutligen denna Proposition måste behandlas i sammanhang med den nu äfven h vilande frågan om Städernes inqvartering, torde man fm - Den i3 Mars f. m. finna, att den lilla ökade utgift för Städerne, som kunde komma i fråga, ej bör afskräcka Utskottet, emedan den ena lindringen nära nog motsvarar den andra.
Af dessa skäl förenar jag mig i den önskan, att Bevillnings-alternativet måtte antagas, och på tredje HufvudTiteln en bestämd rubrik uppföras för Armeens vapenöfningar.
Skulle Utskottet ej ingå i denna åsigt, utan fortfara att anse det hittills begagnade sätt vara tjenligast, måste jag fästa Utskottets uppmärksamhet på flere oriktigheter i Propositionen.
Der står nemligen, att Konungen föreslår, att afgiften skall utgå, på samma sätt som hittills.
Denna mening innebär något, som ej är enligt med 1812 års beslut.
Deri säges, att hvad Rikets Ständer då beslutade, endast var en tillåtelse för Rotehållarne, hvilka skulle höras, och äfven öfverallt blefvo hörde.
Jag anhåller derföre, att ett sådant uttryck icke må antagas.
Saken skulle derigenom göras till en lagstiftnings-åtgärd, och betaga den enskilte rättigheten att ingå deruppå, eller icke.
Ett sådant förfarande vore emot gällande Contracter, hvilka, om än någon tid förbisedde, likväl äro laglige och de enda, efter hvilka man på rättsgrund kan dömma.
Afgiften af 7
R:dr är för hög.
Den instämmer ej med de resultater, som Cassans förvaltning hittills lem nät; och fastän jag ej kunnat blifva bekant med det bestämda 16 H. 11 Dan i3 Mars f. ra. förhållandet åf cassan, är jag öfvertygad att 7
R:dr är vida mera, än som behöfves, när man besinnar, att ej framdeles, såsom, hittills, stora läger böra samlas, hvilket jag anser alldeles olämpligt; dessa stora massor behöfvas ej för Truppens och Befälets öfning. 4 &
5ooo mans sammandragande medför lika mycken öfning för Bataillons- och RegementsBefälet, som 12 å 15,ooo man, hvilka nu stundom varit sammandragne.
Riket sättes under djupa freden uti ett slags krigstillstånd genom durchmarcher och inqvarteringar, hvilket är ganska betungande.
Utskottet äfven böra vidtaga någon åtgärd, i händelse det tillstyrker lindring eller ändring i Passevolancen, så att alla partiella contracter måtte upphäfvas, hvilka i afseende på eller i sammanhang med MötesPassevolancen kunna vara gjorde de sednare åren; ty sådane skola finnas.
Lindringen skulle ej komma dessa Rotar till måtta, om de forlforo att vara gällande; och då dessa Contracters upprättande varit oriktigt , emedan Rikets Ständer icke blifvit hörde och tillåtit deras upprättande, ehuru de involvera ändring i indelningens hufvudgrunder, anser jag så mycket mera nödvändigt att få dem upphäfne.
Dessutom finnér jag mig böra nämna, att, på sätt orden i Konungens Proposition lyda, redovisningen och revisionen af Passevolancemedlen skulle vara inskränkt blott till det Den i3 Mars f. m. iG3 fall, att Rikets Ständer antogo Konungens förslag till ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer.
Ett sådant vilkor tror jag
Utskottet ej rätteligen kunna ingå på, emedan jag är öfvertygad, att ändring i detta Konungens förslag säkert kommer att äga rum; och blefve då ingen redovisning att vänta, om orden i den Kongl.
Propositionen antogos.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum, lomme klockan § till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Friherre Liljehorn, Gustafa uppläste följande:
Då jag, i anledning af Kongl. MajrtS Nådiga Proposition om förnyandet af Mö» tesPassevolancen för Armeen, går att yttra mina tankar i detta ämne, anser jag nödvändigt, för att undanrödja alla möjligen skefva begrepp om min afsigt, att härmed offentligen förklara, det jag anser
Passevolancen af den yttersta nytta för truppens vårdnad och bestånd.
Den, som erfarit alla de olägenheter, alla de brister, som åtföljde de förra Matsäckarnes och Natura» prestationernes kringförande och användning; den som i senare tider granskat det, i alla afseenden, så oändligt förmånligare skick, hvaruti Armeen signu befinner, gör ii* i64 Den i3 Mars f. m. lätt den slutsats, att en återgång till fordna tiders missbruk skulle försänka Armeen, ifrån en redan vunnen bildning, till dess förra låga ståndpunkt.
För min tanka faller det dock icke lätt, hurusom ett enskildt Gontract, Kronan och Rust- eller Rotehållaren emellan, kan afgöras genom Rikets Ständers Beslut; men jag önskade för min del, att för denna gång en sådan satts blefve gällande, emedan en fullkomlig enhet i afsigt och beslut nu kunde vinnas, som ej skulle stå att erhålla genom särskilde propositioner till Landets alla Provinser.
Maj:t bar i Nåder ansett en nedsättning till 7 R:dr B:co per N:o vid indelta Infanteriet böra kunna äga rum, då Commissariaters och Intendenters m. fl:s aflöning försvinner.
Ett sådant förslag vittnar ostridigt om Kongl. Majrts
Nådiga önskan att i möjligaste måtto lindra sine Undersåtares bördor.
Alla upphandlingar kunde lättast bestridas genom EntreprenadeAuction till den minstbjudande, under en Direction, företrädd af Landshöfdingen och RegementsChefen.
En annan fråga blir dock, huruvida skyldigheten, att i stridbart skick bibehålla Svenska Armeen, bör ensamt drabba Svenska Jordbrukaren/ Afgiften bör, efter min tanka, utgå alla år, då läger eller mö - Den i3 Mars f. ro. i65 ten förordnas; likväl icke för de Regementer, sorn äro commenderade på arbeten; samt halfva afgiften endast, då missväxt eller farsoter göra ett sammandrag af trupper svårt eller vådligt.
Utan att bestrida nödvändigheten och nyttan af långväga marcher, och någon gång större läger, skulle jag för min del önska, i likhet med hvad som åsyftades, då Divisioner och Brigader stiftades samt rödjningar å åtskilliga mötesplatser derinom gjordes, att Cavalleriet ej öfvades utom vissa districter, och att ersättning för proviant och fourage erlades, antingen efter ett io års medeltal af värdet efter Kronans Stat, eller efter årets Markegång, för hvarje dag häst och karl äro comnjenderade.
Att gifva drickespenningar åt soldaten , har väl aldrig varit lagligen tillåtet, tvärtom förbjudet; icke destomindre öfvas dock denna osed, hvilken, efter min tanka, borde strängeligen förbjudas.
En felaktig öfvertygelse, att derigenom förmå karlen att noggrannare vårda både häst och mundering, har infört och bibehållit detta missbruk.
Sådant bör icke hädanefter befaras, då tjensten förrättas med allvar och eftertryck.
Dessutom bör provianteringen, efter min öfvertygelse, vidtaga, då Rusthållaren lemnat sin häst och karl på Esqvadronssamlingsstället.
En följd af PassevolanceContracternes förnyande blirj tågande truppers underhåll, ett ofta tungt onus för de hem - »66
Den i3 Mars f, ni. man, sorn äro belägne vid vägen, Om an. stalter fogas till truppens förplägning, så snart den uppbrutit, är detta onda redan afhulpit, utan att man, emot en ringa betalning, aftvingar den något år sjelf strandsatte hemmansägaren det kosthåll, som han behöfver för egen bergning, Contractet bör, efter min tanka, ställas på vissa år.
Tidens o-mvexlingar fordra denna försigtighet å båda sidor.
Grefve Horn_, Claes Fredrik?
Hufvudsakligen förekommen af Herr Hjerta, tror jag mig likväl vara pligtig göra några anmärkningar vid det förevarande ämnet, emedan man rättvist skulle kunna klandra mitt stillatigande i en sak, uti hvilken jag funnit anledning till anmärkning mot Styrelsens åtgärder.
Jag skulle med Herr Hjerta dela hans förundran deröfver, att StatsRådet kommit med ett alternativt förslag emot Konungens; men när man känner vår Ministers collectiva beskaffenhet, lärer denna förundran böra upphöra.
Jag anhåller dock, att StatsUtskottet. måtte fästa uppmärksamhet på det besynnerliga förhållande, att då Konungens Rådgifvare göra ett förslag, att Passevolance-afgiften måtte genom Bevillning upptagas, de på samma gång låta, enligt ett alternatift förslag, det hittills öfliga betalningssättet blifva beståndande.
Jag tror, att Konungens beslut uppkommit genom denna missledande åtgärd, helst jag
Den i3 Mars f. m. 167 anser Rådgifvande hafva föranledt det yttrande, att jordbruket af ålder varit betungadt med denna afgift.
Hvad Rusthållen beträffar, är förhållandet visserligen sådant; men det synes som om Rusthållaren, sedan han öfverlåtit torpet åt sin karl, borde vara befriad från all kostnad för dennes underhåll på möten.
Det säges i den Kongl.
Propositionen, att jordbruket skulle vinna en lindring genom Passevolancens upphörande på de öfriga medborgare-klassernas bekostnad.
Jag tror likväl ett motsatt förhållande äga rum.
När vi besinna de alltid ökade besvär, jordbruket tillskyndas genom den öfverdrifna Statslyx, sorn i sednare tider tilltagit i vårt land, och uteslutande drabbar jordbruket, t. ex. med Brobyggnader, Kyrkobyggnader, Häradsbyggliader 0. s. v. Kongl.
Förordningar, stadfästade förslag och ritningar utkomma ofta, som befalla en sådan lux i allmänna byggnader.
Dessutom har indelta truppens beklädnad uppgått till en oerhörd dyrbarhet, jemförelsevis med förhållandet vid Indelningsverkets begynnelse.
Rådgifvare hafva gjort en rigtig observation, då de sagt, att nya tider fordra ny taktik; hvaraf följer, att Indelta Arméens organisation, och öfrige förhållanden derefter, utgör en alltjemt ökad tryckande börda för de rustande.
Det är icke möjligt att, med kännedom af förhållandet, påstå, att jordbruket bör bibehållas vid en sådan tunga, och att den icke bör i68 Den i3 Mars f. m. utgöras af Allmänna Bevillningen; men då jag i detta fall förenar mig med Herr Hjerta, tillstår jag, att jag tillika skulle önska, det man gjorde indragningar af Arméens jiumeraire.
Jag tycker mig se ett oriktigt förhållande deruti, att Arméen, under djupa freden, skall vara på fullkomlig krigsfot.
Visserligen sko partiella indragningar; men till hvilket andamål?
Jo äfven för Statslur. en, för underhållandet af öfverflödig musik, Underbefäl ra. m.
Ingenting göres likväl för det hufvudsakliga ändamålet med Indragningar, corn, efter min tanka, borde -vara att bespara medel för underhållet af den trupp, sorn qvarstår.
Jag tror ock, att den uppgifna summan 23o,ooo R:dr är alltför öfverdrifven.
Den skulle måhända kunna nedsättas ända till 100,000.
Vi känna ganska väl, att dessa medel stundom blifvit använda till ändamål, främmande för Arméens underhåll, såsom gratificationer åt det högre Befälet, arfvoden åtAdjutanterne vid Staben, både bär och i Norrige; byggnader, möbler, kyrkoprydnader m. m.
Jag tror sådana utgifter vara så främmande för det egentliga ändamålet, att Utskottet, om det beräknar verkliga behofvet, torde finna 4^5 R:dr, för hvarje Nummer, af alla vapen öfver hufvudet, tillräckligt.
Men om, emot all förmodan, Utskottet skulle tillstyrka upptagande af någon vidare Passevolance utaf landet, anser jag detta icke kunna ske på annat sätt, än att Kongl. Maj:t
Den i3 Mars f. m. 169 och Kronan uppgör frivilliga Contracter, icke med roten, utan med soldaterna, emedan de äro skyldige att hålla sig sjelfve.
Hvad är en soldat, annat än en del af Rotehemmanens jordbrukare, med förbindelse att göra krigstjenst?
Mötet utgör hans dagsverke för torpet; och detta är en billig ersättning.
Indelningsverkets hufvudgrunder hade soldaten af Roten ett ganska ringa hemkall, hvilket sedan har treja fyrdubblats.