Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab har redan upplyst, att åtskilligt af denna utmark äfven i sednare tider blifvit inhägnadt och uppodladt; och jag vet i sanning icke, hvartill hela delningen skulle hafva tjenat, om man dermed icke åsyftat annat, än att bibehålla marken för gemensamt bete.
Jag skall icke lägga mig emot en återremiss, men förnyar min erinran, att jag icke inser, hvartill den begärda undersökningen i något afseende skall gagna.
Raab: Af Frih.
Ehrenborgh har den anmärkning blifvit gjord, att den af Utsk:n föreslagna undersökning skulle vara oformlig.
Jag får i anledn. häraf erinra, att den å Ölands utmark verkställda taxering och skattläggning äfven är oformlig, och således synes mig, som ingen annan utväg funnes, än att återställa detta missförhållande; mig skall det dock vara likgiltigt, på hvad väg rättelsen sker, ehvad undersökningen verkställes af KammarColkm och K. M:s Bef:h:de gemensamt, eller af K. M:s Bef:h:de ensamt och underställes K.
KammarGolkm, blott att den sker på stället och Öländningarna derigenom kunna blifva tillfredsställda.
Om Ilr Danckwardt genomsett och granskat motionärernas skäl, tror jag ej, att det af honom kan nekas, att då bete måste inräknas vid ett hemmans skattläggning, men sådant på Öland icke finnes utom på utmarken, följer deraf klart, att denna vid hemmanens skattläggning blifvit inberäknad.
K. M:s Bef:h:de har endast sagt, att största delen af den fördelade marken ännu ligger ohägnad, och deri instämmer jag, ty det är blott en ringa del, som blifvit hägnad och odlad, och större delen lönar icke ens mödan att inhägna.
Öländningarne icke af utmarkens fördelning kunna få särdeles »torre fördel, än de förut haft, måste jag än ytterligare vidblifva mitt yrkande om bifall till betänk, och får blott, i anledn. af hvad Hr Danckwardt yttrat om de g kapparna på hvarje £ mantal, tillägga, att om hemmanet förut haft en dryg skatt af en hel tunna, synes en tillökning af g kappar för en ringa eller nästan ingen fördel vara nog hård.
Jag anhåller att genom Hr Ridd.Secret. få veta, huru de öfriga RiksSt. afgjort denna fråga.
Stats- och Oecon.Utsk:ns ifrågavar. betänk.
N:o 12 är bifallet af alla tre de öfriga RiksSt.
Vid sådant förhållande anser jag icke något vidare yttrande af nöden, utan åberopar endast de öfriga RiksStrs beslut.
Efter den upplysning, som numera vunnits, lönar det ej mödan att yrka återremiss; men då jag såsom Statssecret. först behandlat detta ämne, kan jag cj underlåta att förklara, det jag har mig väl bekant, Den 6 Augusti e. m. att utmarksfördelningen i början ansågs medföra stor fördel för Öland, fastän saken nu vändt sig derhän, att sedan man fått, hvad raan begär, nedsättes värdet deraf för att ytterligare få det för intet.
Sådant händer ofta med allmogen, och så är föihållandet äfven här.
Hr Danekwardt har fullständigt upplyst förhållandet, och det synes klart, att ÖJäudningarna, då de fatt äganderätt till jord, som de förut icke haft, och derför erlägga en så ringa afgift sorn den ifråguvar.
, icke hafva någon skälig anledning till klagan.
Jag hörde icke heller på min tid någon klagan i detta ämne föras, emedan man då ännu afsåg den stora fördel, som för Öland var beredd.
Jag vill emedlertid nu icke yttra mig vidare; erfarenheten torde bäst besanna, att den afUtskm föreslagna gemensamma undersökning af KanunarColkm och K. M:s Bef:h:de icke låter verkställa sig.
Jag har åtminstone aldrig hört talas om en undersökning af öfverdomstolen gemensamt med den underlydande auetoriteten.
Ilr Danckwardt:
Sedan tre Stånd bifallit betänk., är det utan ändamål att vidare förlänga discussionen derom; men då man sagt, att
Öländningarna skola blifvit förnärjnade genom den verkställda skattläggningen, bör jag upplysa, att om man skattlägger ett hemman för hvad det förut haft, träder man dess rätt för nära, men icke då man fastställer en viss skatt såsom vilkor för öfverlåtelsen af nya lägenheter.
I alla andra fall äro också de gruuder enligt författningarna lagda, att när ett hemmans rätt till en lägenhet är klar, befrias hemmanet från all ny skatt för densamma, men eljest skattlägges den med en, två, tre ända till fyra kappar lör hvarje tunnland.
Här har nu blifvit styrkt, att hela Öland tillförne varit en K. djurgård, och att inga intagor kunnat göras utan tillstånd och särskild skatt, och på denna grund har staten funnit sig berättigad till en viss vederkänsla för jordens afträdande och tillåtelsen till dess fördelning hemmansägarne emellan, dervid likväl åtskillig mark aftogs för nyhemman och boställen m. m.; hvilket allt bevisar, att jorden ostridigt tillhört Kronan.
Landshöfd. uppgifver också sjelf, att i5 nyhemman äro på utmarken upptagna och hafva fått särskild ränta sig åsatt.
Jag vill emedlertid icke längre upptaga tiden, utan åberopar endast, hvad jag förut anfört.
En värd talare har gjort anmärkning emot formen uti Utskms hemställan , såsom oriktig; men der står, att undersökningen skulle af KanunarColkm och K. M:s Bef:h:de föranstaltas, och sådant kan ske, utan att de sjelfva verkställa undersökningen.
För öfrigt bör det ihågkommas, att äfven om någon otydlighet skulle förefinnas i Utskms förslag, beliöfver K.
M. ej rätta sig efter ordalydelsen i den underd. skrifvelsen, utan sjelf förordna om undersökningens verkställande på lämpligaste sätt. *9° Del» 6 Augusti e. ra.
Den siste talaren har förekommit mig i hvad jag ämnade anföra, sedan jag fästat närmare uppmärksamhet å TItskms förslag.
Jag får äfven tillägga, att om den här tillstyrkta undersökningen kan anses oformlig, skulle LagUtsk:s förslag, att syner och besigtningar, i händelse lagmansrätterna komma alt upphäfvas, böra verkställas af hofrättsledamöter med biträde af underdomare, likaledes vara oformligt.
Jag har således en auctoritet för mig, att sådan undersökning, som nu är i fråga, kan verkställas; och jag fortfar att yrka bifall till betänk., särdeles sedan de tre öfriga RjksStm bifallit detsamma, Stats- o.
Oecon.Utsktns betänk.
JM:o ta blef af R. o.
Föredrogs ånyo Stats- och Oecon.Utsk:? d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk, A:o i/j, i anledn, af väckta motioner dels om upphörande af kronobrefbäringsskyldigheten, dels om ersättning för samma onus.
Emot sista punkten i TJtskms nu föredragna betänk, har jag en anmärkning att göra.
Ulskm föreslå nemi.: att R.
St. skulle hos K. M. i underd. anhålla, det K.
M. täcktes i nåder anbefalla Dess Bef:h:de i hvarje län att, i enlighet nied de i K. brefvet d. 4 Dec. i83o stadgade grunder och efter socknarnas hörande i ämnet, uppgöra reglering om kronobrefbäringen.
K. brefvet af år i83o utfärdades efter R.
St:s begäran vid sista riksdagen, att kronobrefbäringen blott borde fullgöras 2 gånger i veckan på de dagar, som K. M:s Bef:h:de, efter vederbörande? hörande, funne lämpligt att dertill utsätta.
Här har således redan blifvit stadgadt, hvad Utskm synas åsyfta, och jag vet dä icke, hvartill en ny befallning skulle tjena.
Att höra socknarna är dessutom alldeles olämpligt, ty saken rörer blott de hemman, som kunna komma i fråga att nyttjas till brefbäring.
Då emedlertid betänk, innehåller flera punkter, af hvilka tvenne blifvit afstyrkta, lärer afsiag nu icke kunna äga rum; och jag anhåller således, på grund af hvad jag nu haft äran anföra, om återremiss.
Jag anhåller att få veta, hvad beslut de öfriga Stånden fattat i anledn. af detta betänk, Underteckn.
Stats- och Oecon.Utskms betänk.
N:o 14 har blifvit återremitteradt af PresteSt., men är bifallet af de öfriga tvenne RiksSt:n. Frih.
Jag skulle lika med Hr Danckwardt tro, att den nu föreslagna skrifvelse!! vore öfverflödig, så framt vi här i landet hade vana att verkligen verkställa Konungens påbud; men då i flera län förhållandet är, att Konungens i detta ämne år i83o aflåtna nåd. bref ännu Den G Augusti e. m. icke kommit till verkställighet och burit de frukter, som dermed varit afsedda, synes en påminnelse af behofvet vara påkallad, för att bringa regleringen med kronobrefbäringen till stånd.
Det är tyvärr många gånger, som vi se, att författningar icke efterlefvas, och orsaken dertill torde nu vara för vidlyftigt att undersöka; men det factum, att så sker, är för alla bekant.
Kronobrefbäringens reglering är emedlertid i vissa orter icke utan vigt, och åtskilliga finnas, der den för närvar, är mycket betungande.
Det gifves nemi. hemman, som ännu mäste nästan dagligen fortskaffa bref åt tre eller fyra särskilda håll, och när sådant kan fortfara, utan att rättelse hittills vunnits oaktadt K. brefvet af år i83o, synes en påminnelse erfordras; ty jag tror, att regleringen kan gå för sig utan särdeles svårigheter, blott viljan dertill är allvarlig
Men när vanor fa fortfara i många år, och en förändring stöter beqvärnligheten hos de personer, som handlägga saken i sista handen, blir allting svårt.
K. M:s Bef:h:des åtgärder hafva i detta afseende mött många svårigheter , och då i följd häraf ingen verkställighet kunde påräknas utan der en mer än vanlig drift gjort sig gällande, finner jag för min del en påminnelse ganska ändamålsenlig och tillstyrker bifall tili betänk.
Jag vill icke motsätta mig hvarken bifall eller återremiss af betänk.; men då här blifvit sagdt, att åtskilliga provinser finnas, der Konungens bud uti nu ifrågavar. hänseende ej efterlefvas, anser jag mig skyldig upplysa, att Skaraborgs län icke är bland dessas antal.
Der har den anbefallda regleringen redan gått för sig, och nuvar. landshöfd. har särskildt förbjudit kronobetjeningen att begagna sif» af extra brefpost, utom i yttersta nödfall.
Jag har blott velat tillkännagifva detta, på det icke alla måtte skäras öfver en kam.
Hr D anckwardt:
Palmstjernas yttrande hemställer jag, om icke det ändamål, han söker, på riktigare väg vinnes genom ansökningar hos K. M:s Bef:h;de, än genom ett beslut af B.
St. att ånyo ingå till K.
M. med samma skrifvelse som förut, sedan K.
M. redan fästat allt möjligt afseende å R.
St:s framställning.
Palmstjerna har sagt, att kronobrefbäringen på vissa ställen skall vara betungande; men detta är en helt annan fråga än den, hvarom
Utsklns förslag handlar och hvilken endast angår en reglering till brefbäringens fullgörande på bestämda dagar, tvenne gånger i veckan; ty hvad beträffar en ny reglering, grundad derpå, att flera hemman kunde behöfva anslås till biträde åt dem, som nu bestrida kronobrefbäringen, finnas föreskrifter derom i andra K. bref, men icke i det af Utsk:n omtalade af år i83o.
Jag lärer af den siste värde talaren blifvit missförstådd, ty jag har icke yttrat, att flera Ben 6 Augusti e. m. hemman horde andas till understöd a t de brefbäringsskyldiga, utan jag liar blott sagt, att vissa bland dem ännu äro särdeles betungade derföre, att den reglering, som i83o års K. bref anbefaller, icke öfverallt gått i verkställighet; och det är klart, att om skyldigbeten att fortskaffa brefven inskränkes till tvenne gånger i veckan, skall besväret blifva vida mindre, än om de skola fortskaffas sju gånger i veckan, i synnerhet då frågan derjemte är om förskaffande åt flera särskilda håll.
Det är blott denna ytterligare upplysning, sorn jag ansett mig nu böra lemna.
N:o 14 bifölls.
Företogs till pröfning LagUtskrs d. 3o sisth Juli e. m. på bordet (agda betänk.
N:o 82 öfver väckta motioner om upphäfvande af kämnersrätter, lagmansrätter och riddaresynerätter samt ändring eller upphäfvande af åtskilliga lagens rum, rör:de rättegtsordningen.
, egentligen med afseende på Utsk:ns tillstyrkan, att lagmansrätterna skola afskaffås, — ett tillstyrkande, som jag anser af stor skadlighet i både moraliskt, statsoeconomiskt och juridiskt hänseende.
Jag går nu att först framställa mina moraliska betänkligheter.
Nationens första fordran af lagstiftaren är, att han icke blott skall äga allmän menniskokännedom, utan äfven, och framförallt, vara noga bekant med det särskilda folks lynne och naturanlag, för hvilket lagen stiftas.
Nödvändigheten häraf visar sig så påtagligt, att om denna egenskap saknas hos lagstiftaren, skall han, i stället för att vårda de lyckliga anlag, nationen äger, motverka dem, och i stället för att lägga band på passioner, skall han lössläppa dem.
Svenska folket har i sitt lynne en dyrbar egenskap; det är af naturen fridsamt.
Olyckligt vore således att stifta lagar, som bryta detta anlag.
Fordna lagstiftare hafva vårdat det; de hafva vetat, att Svensken har passioner som andra, men att
Svensken framför andra blott behöfver en besinningstid, och passionen lägger sig och det fredsamma lynnet blir det rådande.
Sådant har nationens lynne varit, och frågan är nu — då man skryter öfver ett sträfvande till förbättringar —, om detta naturanlag skall respecteras eller förspillas.
Att lagmansrätterna haft och äga den välgörande verkan, jag nu antydt, har erfarenheten ådagalagt.
JustitieStatsministerns tryckta årsberättelser, grundade på de mest officiella rapporter från alla domstolar, visa, att af mål, som varit vädjade från häradsrätterna till lagmansrätterna, hafva 80 proc. fallit undan, ty af 100 vädjade mål hafva blott 20 blifvit fullföljda, och hvarföre?
Jo, man är berättigad att se orsaken deri, att lagen lemnat en besinningstid emellan vadet D c ii 6 Augusti e. m. och dess fullföljande, under hvilken mellantid det af naturen fredsamma lynnet fatt göra sig gällande.
Genom amma officiella underrättelser har det blifvit styrkt, att af vädjade mål från lagmansrätterna till hofrätterna undanfalla y5 proc.; och orsaken måste antagas ligga i samma kloka försigtighet hos lagstiftaren.
Men i sammanhang med nya lagförslagets ide' örn permanenta häradsrätter har man nu velat borttaga lagmansrätterna; och detta förslag, som vid sista riksdagen vann R.
Sfs bifall, har nu för andra gången återkommit.
Jag vill ogerna tro, att det skall vinna begge Statsmagternas sanction, ty jag hoppas, att Regeringeu skall säga nej dertill, äfven om R.
St., af obekantskap med ämnet, skulle låta förleda sig att bifalla förslaget; men om man förutsätter begge Statsmagternas bifall, är jag öfvertygad, att Svenska folket skall blifva trätgirigt, för att icke säga något värre.
I första stunden man får en ovän, skall man genast Stämma och fullfölja målet vid domstolarna.
Mellantidens mägtiga inverkan skall försvinna, och Svenska folket skall blifva trätlystet i stället för fredsamt.
Säkert skola då icke heller passionerna förblifva i saknad af uppkitllare, och samma förhållande skall här äga rum, som gör andra länders olycka, att landet öfversvämmas af advocater; ty nog skall det finnas folk, som veta att smickra passionerna och underblåsa dem.
Jag har nu talat om de moraliska skäl, som på mig verka ganska starkt; men äfven i statsoeconomiskt afseende är förslaget lika betänkligt.
Hittills har man bergat sig med det antal domstolar, hvarpå tillgång funnits; men när nu alla de hundra vädjade målen skola gg från häradsrätten directe till hofrätten, frågar jag, huru blind ålman icke —ja, jag beröm förlåtelse, men jag anser det som ren blindhet — huru blind är man icke, om man räknar för ingenting den omständigheten, att man skall nödgas tillskapa 6 å 8 nya hofrätten och skaffa löner för a å 3 nya divisioner i Högsta Domstolen.
Hvad slutligen de juridiska skälen beträffar, är förhållandet med civila tvister, och särdeles jordatvister, att de ofta icke kunna afgöras utan syn på stället; och den naturliga ordning, som ingalunda bör förgätas, har hittills i lagstiftningen varit afsedd, att man icke lemnat första domstolen ensamt fullständighet i sättet för sin pröfning, utan det har gifvits en annan domstol öfver den första, sorn haft i sådana mål samma pröfningsfönnåga.
Men om man nu borttager lagmans- och riddaresynerätter, skall man skänka all fullständighet i pröfning åt första domstolen ensam, och öfverlemna åt slumpen, huruvida hofrätten kan få ett fullständigt begrepp om saken, då den granskande synen skall verkställas af blott en hofrättsledamot, men saken dock afdömas äfven af hofrättsdivisionens öfriga ledamöter.
Detta enda skäl är redan så starkt, att jag hoppas, det Regeringen aldrig skall lemna sitt bifall 11 II. *94 Den 6 Augusti e. m. till ett förslag, hvarigenom parterna vid hiiradssynerätt betages allt hopp att, sedan de vädjat till hofrätten, mera än en ledamot der skall veta, hvad han gör, den juridiska oformlighet oberäknad, att hofrättens öfriga ledamöter skola afdöma synerättsfrågor, utan att sjelfva syna, hvilket synes mig vara en juridisk oformlighet.
Jag begär altså återremiss af betänk, och anhåller, att dessa mina anmärkningar få åtfölja till Utsk.
Ehuru jag ej betviflar, att män med djupare insigter skola uppträda för att vederlägga den siste talaren, torde det likväl tillåtas mig, som en längre tid sysselsatt mig med landthushållning och erfarit olägenheterna af vår nuvar. rättegångsordning, att äfven yttra några ord i detta ämne.
Jag anser den moraliska oreda, sorn Frih.
Roye förespegla!, ej på långt när vara så farlig; hvaremot jag tror, att en tidsutdrägt med rättegången af ett eller tvenne år vid lagmansrätten, sedan man förut för uteblifvande eller andra orsaker fatt vid häradsrätten vänta i tre till fyra ting på målets afgörande, är af ett ganska menligt inflytande och bör framförallt undanrödjas.
Roye har talat om passionerna; men hvilkens?
Jo, kärandens; och få äro de, sorn stamma utan anledning, då deremot många låta sig stammas för att, så länge som möjligt, undvika fullgörandet af sina skyldigheter.
Att borttaga Jagmansrätterna skulle således, efter min tanka, vara att betaga sådana svarander medlet att uttänja rättegångarna och tvinga dera till fullgörandet af sina pligter.
Det har blifvit sagdt, att man borde lemna tid åt passionerna att lugna sig, och det är sann t, att man efter nuvar. rätteg:sordning verkligen kan blifva utledsen vid långsamheteu i målens afgörande; men orätt torde det dock vara att derföre utdraga på tiden i hela decennier för den, som lider och vanligen tiger.
En annan olägenhet har Frih.
Roye förespegla! i afseende på en tilltagande mängd af advocater; men jag påstår tvärtom, att advocatérna ökas med domstolarnas mängd.
Hvad slutligen angår Frih.
Royes anmärkning om förlusten af lagmanssynerätter, så har Utsk. satt en annan syn i stället.
Orden lyda sålunda i den förändrade redactionen af i4 cap. 3 § Jordäb:n:
Nu vill någor med den synedom sig ej åtnöja; vadje då under h o fr ät t, so nr i Rätteg.b:n sägs.
Ful
Iföl jes vadet, och finner hofrätten ny syn tarfvas; utnämne hofrätten en af sina ledamöter att synen hålla, och kalle tvenne underdomare i orten/ att honom biträda.
Det pro t., som vid synen föres, gifve h ofrä t ts le danlöten till hofrätten in, och hofrätten dö me sedan i saken.
Drages saken under Högsta Domstolen, och finnes den ej tillräckligen utredd, ändå att syn föregått, då må ytterligare syn hållas; Don G Augusti e. m. oell nämne Högsta Domstolen dertill en af sina ledamöter; läte ock, genom hofrätten, kalla tvenne underdomare att vid synen biträda.
Här liar Utsk. således gifvit surrogat för både lagmanssyn och riddaresyn, och jag tror, att med denna förändring mycket skulle vinnas, ty riddaresyner hafva varit så högst kostsamma, att få kunnat begära deni.
I öfrigt torde jag få erinra 0111 en annan olägenhet af lagmgnsrätter.
Det har nemi. merendels händt, alt yngre domare få förordnande att hälla laginanstingen i stället för ordinarie lagmännen, och mindre erfarna personer komma sålunda att pröfva äldre domares beslut, hvilket jag anser oformligt.
På alla dessa skäl tillstyrker jag bifall till Utskrs betänk., i hvad det angår Jagmansrätternas uppliäfvande; men deremot har jag i nagla andra delar åtskilliga anmärkningar att göra emot Utsk:s förslag.
Pag- i3 i den nya redactionen till i5 cap. i5 § Itatteg.bm står det:
Alle äga rätten heder och vördnad visa: ty skall ej någor, i stället för laga fu Hmäg tig, låta öfver maga, tjenstedräng eller annan otjenlig gifva dess skrifter in eller till nmnteligt förhör skicka:
Gör det någor, bote i underrätt 5 daler, i hofrätt 10 daler.
Det synes, som Utsk. häri ej fästat nog uppmärksamhet emellan denna föreskrift och 2 § i samma cap., som tillåter hvar och en att till fullmägtig nyttja den, som i hans tjenst är.
Man kan t. ex. för utförandet af ett mål inför häradsrätten vilja skicka sin rättare, som ofta är ganska tjenlig att lemna de upplysningar, som erfordras; men nu skulle det, efter Utsk:* förslag, bero på häradshöfd^ godtycke att bortvisa honom såsom tjenstedräng.
Pag. 17 föreslår Utsk. vidare i sin redaction af 25 cap. 1 § llätteg b:n, som följer:
JNöjes man ej åt dén dom eller utslag, som häradsrätt i liufvudsaken å tinget, eller vid laga syn i jordatvist, eller husesyn å prestebol, frälse- eller skattehemman, fällt häfver; då må han vädja med 5 d:r under hofrätt, antingen genast, eller sist innan åtta dagar gått till ända, den inräknad då domen föll der liufvudsaken, med ränta eller afgäld, som fordras, stiger öfver 5o d:r utom rätte-* glskostnaden; och samma föreskrift har Utsk. i iG § föreslagit i afseende på vad från rådhusrätt.
Detta synes emedlertid alltför hardt.
Det kan nemi. hända, att en obemedlad torpare blefve dömd att i husröta utgifva 16 r:dr 3a sk., och örn domen vore vrång, skulle ingen appell gifvas, oaktadt beloppet kunde hafva ett betydligt inflytande på partens välfärd.
Jag anser således någon nedsättning böra äga rum i den summa, som erfordras för rättigheten - t draga målet under högre rätts pröfning, och jag tror icke, att en sådan nedsättning skulle verka särdeles betydligt på de vädjade målens mängd.
Den 6 Augusti c. m.
I följd af livad jag nu haft äran anföra, yrkar jag bifall till Utsk:s förslag om lagmansrätternas upphäfvande, men återremiss i öfriga delar af betänk, för vinnande af de rättelser, som jag ansett af behofvet påkallade.
Jag anhåller, att Hr Frih.
Stael von Holsteins vid betänk, fogade reservation må blifva uppläst.
Stael von Holsteins reservation upplästes.
Jag åberopar i afseende på detta betänk, endast den nu upplästa reservationen med det tillägg, att om lagmansrätterna borttagas, är jag öfvertygad, att hofrätterna skola sä öfverhopas med göromål, att en mängd nya divisioner der skulle behöfvas och medföra en betydlig kostnad för staten.
Flera mål skulle äfven komma lill Högsta domstolen, och om dess göromål skulle ökas till den mängd, att Högsta
Domstolen mäste arbeta på flera divisioner, skulle det kunna hända, att man från högsta instansen fick skiljaktiga domar i enahanda saker; och om den beprisade juridiska enheten vann härpå, lemnar jag derhän.
Ilar har blifvit sagdt, att lagmansrätterna merendels besättas med ungdom.
Detta är likväl ej förhållandet i min ort, ty vi hafva der gamla skickliga lagmän; men deremot händer det ofta, att häradshöfdingarna begagna sin rätt att söka vicarier.
Jag bestrider icke dessas theoretiska kunskaper; men jag bestrider dem menniskokännedom, localkännedoin och flera andra nödiga kunskaper i practiskt hänseende.
Jag har sjelf erfarit, huru en sådan domare vid en häradssyn gafeu dom, som stridde mot allt sundt förnuft; men lyckligtvis hade vi en skicklig lagman, som upphäfde domen och ställde saken till rätta.
Jag har för öfrigt varit lycklig i åtnjutandet af den fördel att högst sällan behöfva besöka domstolarna; men då jag någon gång nödgats anlita dem, har jag alltid fått rätt i lagmansrätten, och jag vet icke, hvartill dess afskatfande skulle tjena, om icke för att skaffa förtjenst åt advocater i hofrätterna; ty pä landet tror jag ej, att advocaterna skulle ökas, om författningarna i afseende på dem af domaren efterlefdes.
Men sådant kan icke förväntas af unga oerfarna domare, och deraf det tillväxande ogräset af advocater.
På dessa skäl yrkar jag, lika med Frih.
Boye, återremiss i sjelfva hufvudsaken.
Hvad åter redactionsförslagen angår, bekänner jag, att jag ej haft tid att genomläsa dem och hoppas, att de i alla händelser skola undergå vederbörlig granskning i Högsta Domstolen; men då jag hört Frih.
Haab göra den anmärkning, alt
Utsk. i stället för lagmanssyn och riddaresyn skulle hafva föreslagit en annan syn, vill jag blott erinra, att ett sådant förslag väl finnes i nya lagförslaget, men icke i detta betänk.
I alla fall torde det kunna tagas för afgjordt, att synens verkställande af en hofrättsledamot i stället för lagmannen icke Den 6 Augusti e. m. >97 bereder någon lindring i kostnaden; och huruvida en syn af Högsta Domstolens ledamöter blir lindrigare an riddaresyn, lemnar jag derhän.
Jag kan icke afhålla mig att yttra några ord i detta ämne, i anledn. af hvad Frih. boye anfört.