Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har icke förundrat mig att denna storartade plan och de stora ord, som man deri och vid förordandet af norra banan begagnat om jernhandteringens utveckling och öfriga näringars gagn, kunnat slå an på mången, som antingen icke varit i Wermland eller endast kastat hastiga blickar derinom, eller till och med på den, som länge bott der och fästat sig blidt vid en viss ort och en viss näring, emedan en någorlunda fullständig kännedom om denna vidsträckta provins och dess flera näringar icke är lätt förvärfva!); — men angtde det öfverdrifna och från inbillning eller illusion härflytande i berörde plan, har jag redan den dagen, då den Nåd.
Proposm till Stats-lJtsk:t remitterades, yttrat mig, och jag beder nu alt få fästa uppmärksamhet derpå att samma intressen, som vid de omförmälda sammankomsterne 1858 understödde Fryksdalsboernas anspråk att stambanan skulle från Christinehamn förläggas genom nämnde härad och då arbetade emot densammas dragande åt vesterlandet, samma intressen är det, som nu mera tro sig hafva der upptäckt rikedom på skog, och vilja finnna stora fördelar för jernhandteringen deri, att bergslagen och vesterlandet sättas i nära förbindelse genom norra bansträckningen och den omnämnda bibanan.
Striden om nordvestra stambanans läge i dess fortsättning från Christinehamn genom Wermland eller rättare sagdt vissa bruksegares och en del bergslagsboers bearbetningar att lå denna bana atdagd icke öfver Carlstad, såsom Öfversten Frih.
Ericson och jernviigskomiléerne föreslagit, utan i nordligare rigtning öfver Norums bruk började således 1858 och har varit i nära 6 år fortsatt.
Både före och under den tiden hafva flera undersökningar blifvit verkställda och planer uppgjorda till jernväg emellan Christinehamn och Arvika, och denna väg har sannolikt i detta afseende kostat staten vida mer än någon annan H. II. 8 114 Den 17 Januari. lika lång del af de redan anlagda stambanorne; hvarjemte vidlyftiga skrifter i frågan af de inom provinsen olika tänkande utgif vits.
Oaktadt allt detta och ehuru något verkligt hinder icke finnes att nu slita meningsstriden eller tvisten inom Wermland om läget af vid pass halfva längden utaf stambanan emellan Christinehamn och Arvika, om den skall från Christinehamn framgå 4 mil i närheten af Wenern, men genom en bördig och väl befolkad trakt öfver residensstaden och intill den mest besökta hamnen i länet, eller dragas 3 mil nordligare upp i landet genom mindre fruktbar mark öfver Norum, en bruks- och landtegendom med 184,470 rdrs taxeringsvärde, och förbi några andra bruk, som hafva fördelaktig vattenväg för sina transporter, vill man likväl, i anseende till denna tvist, som redan allt för länge föranledt split och vantrefnad för mången inom provinsen, uppskjuta till nästa riksdag bestämmandet af berörde stambanas rigtning.
Lyckas detta försök att förlänga den omnämnda tvisten, och hvaraf följderna ofelbart blifva, att något arbete å banan emellan Christinehamn och Arvika hvarken innevarande eller nästa år kan företagas samt således att fullbordandet af Sveriges enda politiska jernbana kommer att fördröjas 2:ne år utöfver den tid, som K.
M:t enligt den Nåd.
Proposm dertill ansett erforderlig, eller intill 1871, så måste jag och säkerligen många med mig tillstå att dermed ådagalägges, minst sagdt, en allt för ringa benägenhet å Svensk sida att komma i den närmare förbindelse och beröring med Norge, som en oafbruten jernbana emellan de begge rikenas hufvudstäder måste medföra.
Jag hyser den förhoppning att skäl icke skola förefinnas för Stats-Utsk:t att tillstyrka eller för R. o. Ad. att medgifva det ifrågav:de uppskofvet, och jag vågar förnya min härförinnan gjorda framställning om bifall till K. M:ts Nåd.
Propos. samt anhålla, att detta mitt yttrande måtte till Stats-Utsk.t öfverlemnas, för att fogas till de handlingar, som förut i frågan dit blifvit remitterade.
Jag har begärt ordet endast för att säga, att ingen kan mer än jag önska att denna bana med del snaraste måtte fullbordas, dels på det vägen mellan Stockholm och Christiania måtte blifva färdig, och dels för Wermlands skull.
Men skäl kunna finnas, som göra ett uppskof nödvändigt.
Den förre värde talaren har gifvit åt min anhållan härom en tydning, som jag icke kan gilla, då han säger, att jag velat uppskjuta saken på obestämd tid.
Jag har endast begärt uppskof till nästa riksdag, hvilken efter antagande af nya R. 0:n inträffar den 15 Januari 1867, icke blott af de utaf Hr Oldevig upptagna skäl, utan ock derföre att penningemarluiaden nu är tryckt och vår kredit i utlandet så sjunken, att våra obligationer, hvaraf marknaden är full, noteras lägre än det lilla nyss krigförande Danmarks.
Jag tror att det vöre både Den 17 Januari. 115 nyttigt och behöfligt för upphjelpande och stärkande af vår kredit, att R.
St:r en gång åtskiljdes, utan att hafva beslutat om upptagande af något nytt lån.
Genom de utkomna skrifterna och afgifna Utlåt.-na i denna sak är det enligt min tanka ännu icke tydligt utredt, hvilken sträckning af banan är den så val för landet som provinsen fördelaktigaste — åtminstone har jag icke kunnat fatta någon bestämd åsigt härom, oaktadt jag ganska noga sökt att studera mig in i saken.
Skulle, mot förmodan, fullständig utredning af denna för hela landet vigtiga fråga under innevrde riksdag ske, då anser jag visserligen något uppskof icke längre behöfligt i afseende å bestämmande af sträckningen.
Hr Linroth, Carl Johan Gustaf:
Jag instämmer med Hr Oldevig deri, att icke något uppskof med fullbordande af nordvestra stambanan må ega rum; ett sådant skulle icke kunna blifva kortare än två år.
För öfrigt har jag begärt ordet med anledning af ett ytrande af Hr von Koch om den betryckta penningeställningen.
Jag tror den icke vara så farlig, då en omkastning snart nog kan ske; och om R.
St:r besluta öfverlemna till K.
M:t att upptaga lån, då penningeställningen det tillåter, så tror jag sådant kan ske på ej alltför ofördelaktiga vilkor.
Jag anhåller örn remiss till Stats-Utsk:t af detta mitt yttrande.
Uppå härefter framstäld propos. remitterades Hr OIdevigs anförande tillika med de i anledniug deraf afgifva yttranden till Stats-Utsk:t.
Anmäldes och bordlädes Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk:n: N:o 30, i ani. af väckt motion ang:de beräkning af bouppteckningsmäns arfvode för uppteckning af fast egendom; N:o 31, i ani. af vackt motion om lag emot godtyckligt ombyte af tillnamn; N:o 32, i ani. af väckt motion om bestämmande af vissa vilkor i fråga om rättigheten att utbekomma brandstod; N:o 33, i ani. af väckt motion, ang:de kontroll å utöfvandet af rättigheten att försälja maltdrycker; och N:o 34, i ani. af väckt motion, ang:de sättet för verkställande af en kommuns beslut i fråga om hundskatt. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 4 e. m.
In fidem, 0. Brakel. 116
Lördagen den 20 Januari 1866.
Justerades 4 prot.-ntdrag för den 17 dennes, hvarefter (ör justering upplästes profit för den 9 sistl. l)ec.
Efter uppläsningens slut anmälte sig och yttrade Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik:
Med åberopande af hvad jag vid fiiregåeruie plenum den 5:te dennes tagit mig friheten yttra i afseende å min propos. att, jemte den, såsom ett monumentalt minne, tillämnade serskilda tryckningen, samt utdelningen af R. o.
Ad:ns diskussion rörande nu antagna representationsförslaget, borde såsom ett bihang dertill lögas så väl sjelfva förslaget, som ock hvad vid nästl. riksdagen derom yttrats, d. v. s. icke allenast diskussionen hos R. o. Ad. den 18 Mars 18(53, utan äfven de emot Konst.-Utsk:ts vid samma riksdag Meni.
N:o 7 afgifna reservationer, — för att på ett ställe skulle finnas samladt så mycket som rörande detta förslag, enligt min förmening, ansetts böra uti detta monomentala minne, för fullständighetgns skull, förefinnas; men då denna min åsigt, deruti Hr von Francken, G. W., sig förenat, icke vunnit det Högkil.
Ståndets sympatier, har jag icke velat begagna mig af min rättighet alt få dessa handlingar vidfogade min reservation af den 9 nästl.
Dee., eller att vid förra plenum framställa hvad jag nu ämnar hafva äran anföra.
Jag tror att hvad jag, efter djupt begrundande af frågans vigt, haft och fortfarande har lill föremål för denna min vördsamt gjorda propos. skall uppnås, ehuru på annat sätt, genom hvad jag härmedelst anhåller, eller att få uti prot:t intagna dessa handlingar, såsom en närmare utveckling af så väl mitt anförande den 5 Rec., som min reservation den 9 I)ec. 1865; — till hvilken anhållan jag anser mig ega så mycket större skäl, som jag förut ej velat besvära R. o. Ad. med afgifvandet af anmärkningar rörande förslagets detaljer.
De handlingar, hvilka nu komma att uti profit intagas, göra det; och anser jag det lör mig smickrande att kunna, på så sätt, få dessa detaljerade anmärkningar såsom mina egna; tilläggande att jag är fullt förvissad derom, att en redlig vilja, i förening med ödmjukhet, mången gång besegrar det största öfvermod, hvilket jag afskvr; helt annorlunda synes mig ett ihärdigt fasthållande och förfäktande af hvad jag finnér rätt vara och om hvars motsats jag icke blifvit öfvertvgad.
För att icke alltför mycket betunga profit, vill jag ytterligare gifva ett prof på min grannlagenhet, hvilken dock sällan Den 20 Januari. 117 för mig medfört framgång, — då jag afstår ifrån att begära intagandet af sjelfva förslaget, enär detsamma kommer att införas uti Författnings-samlingen och derigenom bli Iver tillgängligt äfven för de läsare, hvilka jag tror mest åsyftas genom den särskilda tryckningen och utdelningen till sockenbiblioteker, m. 0. samlingar.
Likaledes och då Hr Grefve Mörner, G. G., uti plenum den 5 dennes tillkännagifva, att de Herrars anföranden, hvilka haft tillfälle att vid denna riksdag yttra sig uti frågan, äro mindre nödvändiga att ifrån den föregående riksdagen uti prot;t nu intagas; så inskränker jag mig blott till reservanternes emot Konst.-Utsk:ts Mein.
N:o 7 anföranden; äfvensom till Hr Ehrenhoffs, Gustaf Herman, enär han är den ende af de 5—således ej blott 2:ne, såsom Hr Gr.
Mörner vid förenämnde plenum uppgå! — talare d. 18 Mars 1863 (H.
Exc. Hr Frih. I)e Geer, Louis, Hr Tersmeden, Nils, Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, och Hr Frih. Raab, Carl Adam), som ej vid denna riksdag kunnat yttra sig, emedan han af sjukdom är förhindrad att sitt riksdagsmannakall utöfva och af sådan orsak ej uttagit pollett; hvarförutan jag begär att lä citera endast början af Hr Nils Tersmedens anförande, emedan deraf synes anledningen hvarföre så få af förslagets motståndare vid förrbesagde tillfälle sig yttrat.
Hr Tersmeden anförde nemi.: »En fullkomlig tystnad, i likhet med hvad här egde rum vid remissen af det Kongl, förslaget, hade vid detta tillfälle varit önskvärd och Ståndet värdig.
Denna har dock nu blifvit bruten från den sida, der man minst skulle hafva det förmodat.
En talare» (H.
Exc. Hr Frih. Louis I)e
Geer uti ett längre skriftligt anförande) »har uppträdt, ej för att bekämpa ett Utsk:s-Betänk., utan för att upptaga reservanternas yttranden, Atskillige detta förslags motståndare hade öfverenskommit att ej yttra ett ord vid dess anmälan från Utsk:t, så vida ej frågan skulle blifva af dess förespråkare upptagen.» »Flere ledamöter hördes härtill yttra bifall.» (R. o. Ad:ns prot. d. 18 Mars 1803, sid. 220—222.)
Hr EhrenhofTs skriftliga anförande var af följande lydelse: »Enligt min tanke, hade regeringen gjort klokast, att icke taga initiativet uti den nu för handen varande fråga, ty dels kan det med skäl anses mindre höfligt att den ena statsmakten förklarar den andra oduglig; dels torde en försigtig eftertanka hafva kommit regeringen att inse, det försöket från dess sida att omintetgöra den bestående formen för den andra statsmakten, lätteligen kan blifva ett prejudikat för denne att å sin sida göra fordringar, som sätta regeringen i förlägenhet.
Ehvad än utgången må blifva, så har regeringsmakten derpå intet att vinna, ty faller förslaget, så är fara värdt, att det stöd, regeringen hittills funnit hos den förkastade delen af nuvarande representation, betydligt minskas. Antages det deremot, så skall i minnet alltid qvarstå hos den nya representationen detta regeringens försök att ingripa i den andra statsmaktens 118 Den 20 Januari. enskilda angelägenheter, och ju friare institutionerna för denna blifva, desto angelägnare skall den finna för sin säkerhet nödigt att för framtiden värna sig mot dylika försök.
Jag vet alltför väl, att regeringen stödjer sitt förfarande på Borgare- och Bonde-St:ns adresser, och på de petitioner, som inkommit från landet.
Men enär de 2 Ståndens begäran icke afsåg mindre, än att köra ut den andra hälften af representationen, hvilken hälft, enligt Konungens egna ord, »icke förverkat sin rätt», så synes det mig, som regeringens tjenstvillighet gått längre än aktningen för sekelgamla, icke förverkade rättigheter kräft.
Och de påtryckningar, regeringen fått vidkännas af de så kallade petitionerna, hade sannolikt icke framkallat ångestropet »försent», om regeringens tid medgifvit henne att undersöka petitionernas ursprung och petitionärernes oskuldsfulla medvetslöshet i allmänhet, i hvad som rörde deras egen uttryckta begäran.
Om äfven genom mångåriga agitationer den nuv:de reformfrågan i och för sig fått ett utseende af en national-önskan, så torde sjelfva frågans natur anvisat regeringen den ställning af medlare, hon bort intaga; ty att uppträda såsom omstörtare kan en regering endast då göra, när hon har i sin makt att bestämma öfver framtiden.
Och hvem vet om icke den brandfackla, som regeringen nu utkastat, blifver just den våda för regeringssättet, hvarom H.
Exc. Hr Justitie-Ministern i sina motiver ordar.
Eller föreställer sig regeringen, att den hyllning och det smicker, som nu på henne flödar, kommer att räcka längre, än till dess hennes lofsjungare hunnit hopplocka sisla grandet af den makt, regeringen så godvilligt synes wilja anförtro i deras händer.
Man behöfver i sanning ej mycken statsmanna-erfarenhet, för att inse, att ingen konstitutionel regering kan hafva någon varaktighet, utan att hon eger varaktiga vänner inom representationen; — likaså, att den politiska vänskapen är stark i den mån de kontraherandes intressen sammanfalla med hvarandra.
— Men hvarest uti det nya förslaget finner man detta för regeringsmakten, för ordningen i samhället så nödvändiga stöd?
— Inom första kammaren vill man säga; — men på hvad stödjer man detta förutsägande, då den politiska karaktären hos de personer, som skola tillsätta denna kammare, är lika litet känd, som hos dem, som blifva valda.
Om regeringen ämnar hemta sitt stöd uti den »aristokratiska» känsla, som förmodas skola uppstå hos första kammarens ledamöter, genom den större förmögenhet de antagas komma att ega, så har regeringen illa tjenat den så kallade frihetens sak, hvars förkämpe regeringen blifvit, enär det för en hvar är bekant, att penninge-aristokraten är den mest förtryckande af alla. H.
Exc. Hr Justitie-Stats-Ministern yttrar, att regeringens förslag icke kan anses komma »för tidigt».
En motsatt tanke vågar jag hysa, på den grund, att ett förslag af så stor vigt för Sveriges framtid, kommer alltid för tidigt, så länge dess nytta Den 20 Januari.
119 lör landet stödjer sig på luftbilder, — och kommer ändå mer för tidigt, om afsigten dermed är att återinföra en namnstämpelregering i Sverige.
Hvad vårt land med sitt politiska läge framförallt behöfver, är en regering, stark icke allenast på papperet, utan äfven i sin ställning til! folkombuden; — men jag underställer hvarje tänkande mans bedömande, hvad kraft och hvilket stöd en regering har att påräkna af en folkförsamling, som genom sin sammansättning kan till största delen komma att sakna den nödvändigaste af ali sjelfständighet, nemi. den som bildningen gifver omdömet.
Denna brist i förslaget har regeringen sannolikt icke ansett af någon betydenhet, enär den Mimers brunn, hvarur all visdom hemtas, hvarje afton äfven är tillgänglig för representanterna, och om regeringen hemtar ur samma källa, så kan icke annat än frid, kraft och enighet uppkomma.
Men som, för mina ögon, denna källa, ur fosterländsk synpunkt, icke är rätt klar, så kan jag för min del ej godkänna en sådan invändning.
Att en annan form för vår representation kan vara nyttig för landet, vill jag icke bestrida; men icke är regeringens förslag det mönster, jag föreställt mig vara det rätta; ty om äfven jag skulle hylla förslagets princjper, så skulle jag dock motsätta mig detsamma, dels derför, att regeringen i tillämpningen stannat på halfva vägen, vid tillsättandet af andra kammaren; dels derför, att för litet afseende är fästadt vid den återhållande kraft, man hoppas finna i den första.
— Hvad andra kammaren beträffar, så förstår jag ej rätt, hvarför valbarheten skulle stanna vid en inkomst af 800 rdr; ty hvarken kan denna inkomst anses såsom en sjelfständig ekonomisk ställning, eller kan den få gälla såsom ett bevis på högre politisk bildning än hos dem, hvilkas inkomst är lägre.
— Hvad första kammaren åter vidkommer, kan jag ej heller fatta, hvarföre denne kammare göres svagare än den andra, då de begge utgå från samma stam; ty hvarken är det rättsenligt, att de medborgare, som i högre mohn bidraga till statens underhåll, skola kunna öfverröstas af dem, som dertill mindre bidraga; ej heller kan det vara politist klokt, att lägga afgöranderätten i fråga om statens upprätthållande uteslutande i händerna på en korporation, som i denna vigtiga fråga, likasom i de flesta andra, efter all sannolikhet måste blifva beroende af andras ledning.
Att Sveriges politiska oberoende icke kan vara betryggadt med en sådan representation är klart, om man derpå tänker och icke låter hänföra sig af en omotiverad förtjusning.
Och om Hrr rådgifvares synbara bäfvan för en förmodad annalkande storm, äfven var ganska betydlig, så torde likväl framför deras egen säkerhet de kunnat och bort vara betänkte på att bereda Konung och fädernesland en tryggare hamn, än den regeringens förslag kan erbjuda.
Slutligen, Älina Hrr! — då H.
Exc. Hr Just.-Stats-Ministern uti sin orlofssedel tili 11.
St:r vitsordat, att R.
St:r städse värnat Sveriges sjelfständighet, så tror jag, att R. o. Ad. för dess del 120 Den 20 Januari. ensamt förtjenar detta beröm, om R. o. Ad., då afgörande tiden kommer, icke förr nedlägger sin representationsrätt än II. o. Ad. blifvit förvissad derom, att våra efterträdare, oin så pålordras, kunna lori jena samma vittnesbörd.»
Reservanternas anföranden lydde som följer: Af Frih. Leijonhufvud, C.:
»Äfven jag har med min röst bidragit tdl det beslut inom Konst.-Utskil, i följd hvaraf ifråga varande Kongl. Förslag kommer, enligt (il § Regeringsformen, att, såsom af lltsk:t tillstyrkt, hvila för att af nästkommande Riksdag åter lill grundlagsenlig behandling företagas, ife skäl, som dertill bestämt mig och som väl hufvudsakligen äro desamma, hvilka inverkat på pluraliteten inom Utslct, finnas i dess Betänkande framställda och det är således ej af nöden att här åter upprepa deni, men då åtskilliga till en del ganska vasendtliga betänkligheter i afseende å detta förslag hos mig uppstått, så väl vid deli granskning jag deraf kunnat enskildt verkställa, som under de ölverläggningar, hvilka inom Ulsk:t egt rum. har jag ansett mig böra Irambigga desamma, dertill den lämpligaste utväuen synts vara att låta dem under form af reservation åtlölja Betänkandet.
Alt en mera eller mindre genomgripande förändring i afseende å vår Representation är af behofvet påkallad, har redan länge varit allmänt erkändt oell skälen dertill, enligt den uppfattning, som hos K. Mits Regering gjort sig gallande, finnas framställda i det förslaget åtföljande Statsråds-protokoll, hvarest äfven uttalas den satsen, att de formela felen i den nu bestående ordningen ej skulle utgöra dess största brist, som åter vore att söka deri, att den vore endast en ofullständig organ för den representerade delen af nationen, utestängde hela samhällsklasser och syntes vilja, äfven utan någon förändring i formen, taga den utveckling, som skulle rubba den jemnvigt, mer eller mindre väl afvägd, som hitintills lunnits.
Huru Regeringen ansett dessa olägenheter böra och kunna afhjelpas, inhemtas af det nu framlagda förslaget.
Och vid granskning deraf, skulle det vara föga ändamålsenligt alt ingå i någon allmännare afhandling angående Statens natur och Representationens ändamål med mera dylikt, derom allt man kan hysa den mest olika uppfattning och hvaraf någon säker ledning lör bestämmande af de olika detaljerna i en skriftlig författning svårligen torde kunna hemlas.
Jag har derföre ej velat företaga någon pröfning af riktigheten eller oriktigheten af Regeringens åsigt, att den nuvarande Representationen skulle vara alldeles föråldrad, och att man ej skulle utan största våda kunna längre uppskjuta med dess fullkomliga ombildande, utan endast inskränkt mig till att framställa de särskilda anmärkningar mot det ilrågavarande förslaget, som erbjudit sig, och delta så mycket heldre, som jag alltid vidhållit den åsigtel), att någon mera omfattande förändring aldrig på laglig väg kan vinnas på annat sätt, än att Regeringen dertill tager första steget och att alla
121 försök af enskilda personer eller af Utslct, att åstadkomma något antagligt förslag i sådan rigtning, måste blifva utan påföljd; hvarför jag ej eller skulle velat, om sådant ock varit möjligt, inom Utsk:t åstadkomma någon omarbetning af det ifrågavarande förslaget eller utarbetande af något nytt.
Hvad som vid det mest flygtiga betraktande af K.
Propos. genast faller i ögonen, är att K.
M:t ansett sig böra i als. på sjelfva grunden för den nya Riksförsamlingens bildande belt oell hållet frångå den nu gällande stå ndslör fa t tn ingen. dertill anledningarne finnas i motiverna uppgifna, med redogörelse derjemte orri orsaken, hvarföre alla slags klassval anses lika olämpliga och således ej eller blifvit föreslagna.
Frågan orri företrädet mellan klassval och allmänna val har länge varit föremål för tvister, så väl här i landet som annorstädes, och då det ej lärer vara möjligt att derom säga något nytt, vill jag här endast uttrycka min åsigt, att hvarken det ena eller andra slaget eger något ovilkorligt företräde, och om klassval här i landet aldrig varit brukliga, skulle jag ej eller lörordat dem, men under närvtde förhållanden synas mig sådane vara den enda grund, hvarpå man, utan att redan från början gifva anledning till en lika förderflig, som möjligen på laglig väg ej algörbar strid mellan det mera rörliga elementet inom Folkförsamlingen, skulle kunna här i landet ordna den del af Representationen, deri det mera återhållande eller konservativa elementet bör kunna med tillbörlig fasthet och styrka göra sig gällande; ty att samma element ej blifvit tillbörligt tillgodosedt ocii hvilket, efter min åsigt, är en löljd af sjelfva de principer, å hvilka förslaget är grundat, gifver utan tvifvel anledning till en af de allvarsammare anmärkningarne deremot.
Den Första Kammaren, hvilken denna befattning »att utgöra den återhållande delen af Representationen)), skulle tillkomma, finnes, liksom den Andra, grundad uteslutande på allmänna val, och de bestämmelser, hvarifrån dess ifrån den
Andra skiljaktiga karakter skola härleda sig, bestå dels i dess tillsättning af Landstingen och deri att ledamöterne ej skola tillgodonjuta arfvode, dels i åtskilliga andra bestämmelser af allt för ringa vigt att något särdeles afseende derå skulle kunna fästas.
Hvad angår Kammarens tillsättning af Landstingen, erbjuder sig sjelfmant den anmärkningen, att det synes alltför tidigt att vilja grunda den kanske vigtigaste delen af hela National-representationen å en inrättning, som ännu ej finnes och hvars verkningar ingen kan beräkna.
Hade Landstingen redan någon tid varit i verksamhet och visat sig med användande af lika mycken försigtighet som kraft vara på god väg att uppfylla de ändamål, som dermed afses, och hvilka ändamål endast kunna uppnås medelst utöfvande i ej obetydlig mån af den Tingen tillkommande beskattningsrätt, och om
Landstingen sålunda redan då de först komme i utöfning af sin nya funktion, att utse ledamöterne i den Första Kammaren, förvärfvat sig inflytande och betydenhet i afseende å länens kommunala angelägenheter och haft flere eller färre sådana mera eller 122 Den 20 Januari. mindre vigtiga angelägenketer under behandling, — så vore härom mindre att säga.