Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har ansett, att då man öfverlemnat valordningens upgörande åt sådana släder, som Trosa eller Mariefred, så kunde detsamma äfven utan någon våda anförtros åt Rikets hufvudstad. R. o. Ad. har jemväl gillat denna Utsk:s åsigt.
För några månader sedan, då ett alldeles likartadt förslag af Ståndet till slutligt afgörande behandlades, blef detsamma af R. o. Ad. godkändt.
Jag kan icke föreställa mig, att R. o. Ad. nu skulle vägra att låta ett förslag, helt och hållet öfverensstämmande med det, sora för några månader sedan af Ståndet vid slutlig behandling antogs, hvila till grundlagsenlig! afgörande vid nästkommande Riksdag, hvarföre jag vördsamt anhåller om afslag å den gemensamma tanke Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Den af den siste värde talaren anförde omständighet, att R. o. Ad. för några månader sedan godkänt ett lika beskaffadt förslag, som detta, utgör för mig alldeles icke något skäl att tillstyrka den behandling af förslaget, hvarom samma värde talare anhållit.
Om man går tillbaka i våra Riksdagars historia, serdeles för den sednare tiden, så finner man flera exempel deruppå, att R. o. Ad., efter att hafva vid den ena Riksdagen fattat ett beslut i en förehafd fråga, vid påföljande
Riksdag i alldeles samma fråga på annat sätt beslutat.
Jag tror äfven, att olika beslut i likartade frågor jemväl vid denna Riksdag blifvit af Ståndet fattade.
Det af Gr.
Lagerbjelke omförmäldta förslaget är redan fallet och begrafvet.
Nu är det fråga om att få ett nytt förslag i samma syftning hvilande till nästa Riksdag och det synes mig icke vara otillbörligt att nu söka göra skälen emot förslaget mera gällande, än man lyckades att göra dem förra gången.
Lagerbjelke har påstått, att förslaget ingalunda åsyftade att, i afseende å Riksdagsmanna-valen för Stockholms stad, bereda öfvergång från klassval till allmänna val.
Den värde ledamoten kan hafva rätt i så måtto, som vi icke hafva några allmänna val inom vår representation, men om den värde Gr:n behagade kasta en blick på Stockholms Stads Borgerskap i dess helhet, så lärer han väl icke kunna förneka, att detta Borgerskap beslår af en mängd olika klasser, hvilka nu enl. grundlagen äro berättigade att välja sina representanter klassvis, hvar för sig.
Uphäfver man nu detta stadgande och förklarar, att alla dessa klasser skola samfäldt utse Riksdagsmännen för Stockholm, så har, enl. min oförgripliga mening, skillnaden emellan klasser och gemensamhet äfven blifvit uphäfd och dermed allmänna valrätten införd inom hufvudstaden.
Det är f. n. i grundlagen tydligen och uttryckligen bestämdt, huru Riksdagsmän för Stockholm skola väljas; att vissa af dem skola vara Magistrals-personer, andra åter utgöra medlemmar af Den 14 Juli. 259 Borgerskapets olika klasser och denna föreskrift, hvarigenom de serskildta intressena inom detta talrika samfund få sina egna målsmän, är i full harmoni med hela vår ståndförfattning och medför mycken nytta.
Vid sådant förhållande kan jag ej finna annat än alt den föreslagna förändringen är håde onödig och onyttig samt att densammas genomförande kan leda till ganska menliga följder, derigenom att
Riksdagsmanna-befattningen kan uteslutande falla i händerna på en viss fraktion af borgerskapet, så att detsamma blifver på det mest ensidiga sätt representerad!.
Under det nuvande valsättet kan deremot en sådan ensidighet icke ega runi, hvarföre jag instämmer i Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke.
Den siste värde talaren har visserligen rätt deri, alt det icke så sällan inträffat både i detta Sånd och Med-Stånden, att man vid den ena Riksdagen fattat ett beslut i en fråga, som varit alldeles mosätt den mening, sorn vid samma frågas behandling under en föreg:de Riksdag gjorde sig gällande; men denna omständighet, hvars ofta inträffande icke lärer kunna anses såsom något godt, torde icke heller vara något verkligt skäl för R. o. Ad. att frånträda en mening, som Ståndet för så kort tid sedan förklarat sig hylla.
Ett sådant vacklande i åsigter länder lika litet Ståndet till heder som det allmänna till gagn.
Hr Printzenskölds yttrande i denna fråga synes mig förråda, att den värde talaren, ehuru i allmänhet ganska väl bevandrad i vår grundlags föreskrifter, likväl icke för tillfället enrinrat sig innehållet af 3:dje mom. i I4:de §:n Riksdcs-Ordn.
Detta mom. säger, att Riksdagsmannar val i städerna skola ske inför Magistraten efter det å hvarje ort hittills öjliga valsätt, deruti ändring ej kan ega rum, med mindre stadens valberättigade innevånare hos K.
M. anhålla om ny valordning för staden och K. M., efter vederbörandes hörande, finner skäl att dertill samtycka.
Om nu delta stadgande, som gäller för Rikets alla städer utom Stockholm, hvars valsätt är i Usta mom. af nämnde § bestämdt, blefve, såsom meningen är, gällande äfven för sistnämnde stad, så blefve ju likväl det nuvande valsättet efter olika klasser, hvilket är det hittills öjliga, allt fortfarande gällande, intill dess staden föreslog och K.
M. sanktionerade en förändrad valordning. R. o. Ad. torde häraf finna, att en stads valordning ej kan på ett lättsinnigt och brådstörladt sätt förändras, äfvensom att det icke finnes något uptänkligt skäl, hvarföre man skulle förneka hufvudstadens borgerskap, som måste anses vara åtminstone lika uplyst som de andra städernas, rättigheten att, om sådant aktas nödigt, förändra sin valordning och anhålla om K.
M:s samtycke dertill, då denna rättighet är alla de öfriga städerna inrymd.
Som förslaget således åsyftar att bereda jemlikhet emellan Rikets städer samt någon våda af dess igenomförandc ingalunda är alt befara, får jag för min del vördsamt tillstyrka, att R. o. Ad., 260 Dea 11 Juli. med afslag å den af Hrr von Hartmansdorff och Printzensköld yrkade gemensamma tanke, måtte antaga förslaget att hvila lill grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Hr Adelborg, Anders Otto:
Om städerna inom vårt land skola fortfarande representeras af borgerskapet, så bör det ske på ett helt annat sätt än förut, emedan numera skräna äro uplösta och nya författn:r ang:de näringar och handel år ifrån år tillkommit.
Det är således icke sagdt, att för det att
Stockholm förut varit väl represeuleradt af ledamöter, utsedda klassvis inom borgerskapets olika beståndsdelar, det äfven för det närvände, då andra förhållanden inträdt, skall vara nyttigt att bibehålla samma valsätt.
Jag tror för min del att den nu ifågakomne förändringen är af behofvet påkallad.
Dertill får jag lägga, att om det också skulle kunna inträffa och verkligen har inträffat, att ett Stånd den ena gången fattar ett beslut, diametralt motsatt ett annat af Ståndet i samma fråga förut tor längre lid sedan fattadt beslut, så är det likväl alltför starkt, om ett Stånd skulle låta falla sig en sådan ombytligliet i åsigter till last, att Ståndet, efter endast 2:ne månaders förlopp från en frågas afgörande på ett sätt, i samma fråga på ett annat alldeles motsatt sätt beslutar.
Ett sådant förfarande skulle otvifvelaktig! lända Ståndet till nesa och anhåller jag derföre, jemväl på denna grund, om bifall lill förslaget.
Jag vill gerna medgifva riktigheten af hvad Frih.
Raab yttrat derom, att det icke, äfven om förslaget antages, skulle falla sig så lätt för Stockholms Borgerskap att få en ändring i de grunder, hvarå f. n. dess valsätt hvilar; men lika säkert är, att denna lätthet är ännu mera aflägsnad, om Riksd:sOrdn:s 14:de § bibehålles oförändrad.
En sådan lätthet vill jag, såvidt på mig ankommer, försvåra, hvarföre jag tror det vara bäst att vidblifva de detaljerade bestämmelser, som nämnde § innehåller i afseende å Riksdagsmanna-valen för Stockholms stad och hvilka synas mig vara både nödiga och nyttiga.
Jag tror icke, att, på sätt den siste värde talaren yttrat, gemensamheten i Borgerskapets olika yrken blifvit-så stor, som han tyckes förutsätta.
Visserligen äro alla skrå-författn:r uphäfda, det medgifver jag, men vi hafva likväl i dessas ställe en fabriks- och handtverks-förordn. samt en handels-ordning, äfvensom, i de fordna skidnäs ställe, fabriks-förenin:r och handelsförening, hvilkas medlemmar bilda olika klasser af Borgerskapet.
Kan nu icke den värde talaren bestrida sanningsenligheten af detta förhållande, så kan han icke heller förneka sanningen af hvad här blifvit yttradl, att klasserna qvarstå, ehuru under förändrade former och kanhända mera utvidgade, än under den tid då skråna existerade.
Att nu gifva en så vidsträckt valrätt, som här är föreslagen, åt en stad med ett så stort antal innevånare som Stockholm, anser jag fortfarande vara oriktigt och jag har aldrig gillat den åsigt, att grundlagen borde i föreslagen syftning förändras.
Således har jag intet hinder att motsätta mig ett dylikt Den 14 luli. 261 förslag.
Mahanda kan R. o. A ehns majoritet vid detta tillfålla tänka lika med mig, måhända äfven motsatsen, och jag får öppet tillkännagifva, att jag icke till den grad respekterar ett af Ståndets pluralitet förut fattadt beslut, att jag, lika med den siste talaren, anser det lända Ståndet till nesa, om detsamma i en tvistig fråga skulle ändra lanke och fatta ett klokare beslut, än det, hvari Ståndets majoritet vid ett föreg:de tillfälle stadnat.
Huruvida den siste värde talaren numera funnit, att Stockholms valordning icke skulle blifva genom förslagets antagande i ringaste måtto förändrad, eller icke, det är mig af hans sednaste yttrande icke tillfullo klart.
Emeltid förmodar jag, att Ståndet, isynnerhet sedan Frih.
Raab i minnet återkallat innehållet af 3:dje mom. i 14:de §:n Riksd:,sOrdn.
, inser, att samma valordning, som nu är för Stockholm gällande, jemväl fortfarande kommer att blifva det, äfven ora förslaget blifver lag.
Nämnde mom. innehåller, att valen skola ske inför Magistraten efter det å hvarje ort hittills öfliga valsätt.
Hvilket valsätt är det, som i Stockholm hittills varit öfligt?
Jo just det som i 14:de§:ns l:sta mom. finnes uptaget.
Således om detta valsätt ej vidare finnes i grundlagen bestämdt, så förblifver det likväl allt framgent gällande, intill dess en ny valordning af staden antages och af K.
M. sanktioneras.
Här är således aldeles icke fråga om att förändra valsättet för Stockholm, utan förslaget afser endast och allenast huruvida hufvudstadens valsätt, mera än hvarje annan stads, behöfver grundlagslielgd, eller om icke detta valsätt, lika väl som de öfriga städernas, han anses vara betryggadt mot förhastade förändringar, derigenom att ny valordning ej kan blifva gällande med mindre stadens valberätligade innevånare sådant besluta och beslutet vinner K. M:s sanktion.
Den siste värde talaren bar visserligen förmält sig ej behöfva respektera Ståndets föregående beslut och vårda Ståndets anseende af konseqvens, men jag för min del är fullkomligt öfvertygad, att R. o. Ad. hyser en alldeles motsatt mening och således icke underkänner ett beslut, som af R, o. Ad. endast för 2:ne månader sedan fattades, Hr von Hartmansdorff:
På sätt jag redan yttrat, anser jag Const.Utsk. förfara orätt derutinnan, att det under samma Riksdag, då ett förslag till grundlagsändring blifvit afslaget, likväl framkommer med ett nytt af lika beskaffenhet, enär grundlagens stiftare, såvidt man kan af deras yttranden skönja, åsyftade, att ingen grundlagsändring skulle vidtagas, medmindreman varit ense derom under 2:ne påföljande Riksdagar.
När Utsk., sådant oaktadt, alldeles icke dragit i betänkande att återkomma med enahanda förslag, som för några månader sedan blifvit förkastadt: så ser jag icke, hvarföre man på den ena sidan skall behöfva gå tillväga med mera granlagenhet än på den andra.
Då Const.Utsk. funnit sig oförhindradt att förnya ett förslag, som ej vunnit R.
St:rs bifall, så böra de å sin sida vara lika 262 Den 14 Juli. oförhindrade att samma förslag ånyo afslå.
Det må då ej heller förtänkas dem af Riks-St:ns ledamöter, som förut motsatt sig förslaget, att de fortfarande bestrida det och anföra sina skäl deremot.
Sådan är anledmn hvarföre jag här åter uplrädt med samma yrkande sorn för några månader sedan.
Lika väl som Utsk. vidblifvit sin mening, måtte jag få vidblifva min, samt söka göra henne gällande, om jag det förmår.
Skulle nu så illa åtbära, att 11. o. Ad. lika oförändradt vidhöll; sin förut yttrade mening som Const.Utsk. vidblifvit sin: så kaj det icke hjelpas.
Likväl har jag under sednaste plenum erfarit, att R. o. Ad., som vid sista Riksdag godkände förslaget, att RondeSt. skulle få sjelft välja sin Sekreterare, nu deremot förklarat detta förslag vara hvarken nödigt eller nyttigt.
Under sådana förhållanden ser jag intet hinder för Ståndet, att på samma sätt i denna fråga förfara.
Lagerbjelke har sagt, att om förändringen antoges, blefve det lika öppet för Stockholms stads valberättigade innevånare, som för hvarje annan stad, att ordna sitt valsätt i samband med Konungen.
Men jag frågar: hvad blefve vinsten häraf?
Det gamla ordspråket, att man bör stämma i bäcken, innan man kommer till ån, torde vara tjenlig! att vid denna frågas behandling iakttaga, ty hvad är väl detta förslags åsyftning?
Det har min värde granne, Ur Adelborg, nyss helt öppenhjertigt uttalat, och sagt att man vill bereda rum åt näringsfrihetens och friliandelns vänner, men deremot utestänga fabrikörer och handtverkare, hvilka, för att kunna uprätthålla sig, hylla skydssystemet.
Köpmännen åter anse alldeles likgiltigt, antingen varorna tillverkas i utlandet eller här bemma, blott handeln har sin obehindrade gång.
Del är köpmans-intressets öfvervigt jag vill söka förekomma.
Derföre synes mig hällre, att ifrågavande stadgande står orubbadt qvar i grundlagen, hvilken ej är så lätt att ändra, som en stads valordning.
Detta är äfven hufvudsakliga skälet för min vördsamma anhållan, att R. o. Ad. måtte gilla det förslag till gemensam tanke, hvilket jag tagit mig friheten framställa.
Stjernstedt, Aug. Willi.:
Med anledn. af Hr von Hartmausdorffs yttrande, Het Const.Utsk. skulle hafva olämpligt förfarit, då Utsk. framlagt detta förslag, ehuru ett alldeles likartadt vid denna Riksdag fallit, ber jag att få erinra, att sistberörde förslag antogs af 3:ne
Ständ och afslogs endast af BondeSt.
Då inom Utsk. fråga väcktes om förnvadt framläggande af ett förslag i samma syftning som det afslagna, ansågs detta icke vara olämpligt, då det förra förslaget blifvit af Riks-St:ns pluralitet, eller 3:ne Stånd, bifallet, och de, som i allmänhet ansågo det vara olämpligt att ånyo framkomma med ett samma Riksdag redan fallet förslag, gingo likväl icke längre un att de funno ett sådant förfarande olämpligt, då förslaget blifvit af 2:ne eller flere Stånd afslaget.
Det har vidare blifvit anmärkt, att, då R. o. Ad. för några dagar sedan afslog ett förslag från Const.Utsk., åsyftande att Den 14 Juli. 203 BondeSt. hädanefter skalle sjelft få välja sin Sekreterare, oaktadt R. o. Ad. vid förra Riksdagen samma förslag bifallit, så kunde R. o. Ad. följdriktigt på samma sätt i denna fråga förfara.
Förhållandet med det förra förslaget var likväl helt annorlunda, ty sedan K.
M. vägrat
Sin sanktion åt detta förslag, ansåg R. o. Ad. med rätta olämpligt att ånyo antaga samma förslag och derigenom möjligen försätta K. M., som gifvit
Sin åsigt i saken oförtydbart tillkänna, i nödvändighet att ånyo detsamma afslå.
Hvad slutligen nu förevande förslag beträffar, ber jag att få erinra derom, att dess nuvande ordalydelse tillkommit till följd af en vid förra Riksdagen af R. o. Ad. uttalad gemensam tanke, hvilken genom omröstning i förstärkt Const.Utsk. antogs, så att förslaget i dess nuvai-de skick blef hvilande till denna Riksdag, då det genom BondeSt:s afslag förföll.
Vid sådant förhållande skulle det, i min tanke, vara högst inkonseqvent, om R. o. Ad. nu ogillade ett förslag, tillkommet just genom Ståndets egen medverkan, hvarföre och då, på sätt föreg:de talare redan ådagalagt, förslaget i sig sjelf hvilar på goda grunder, jag får förena mig med de värde ledamöter, hvilka yrkat afslag å Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad., på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, behagade såsom sin gemensamma tanke förklara, att ifrågavar:de förslag lill grundlags-förändring är hvarken nödigt eller nyttigt, och besvarades denna propos. med starka Nej, blandade med Ja, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit
Nej öfvervägande.
Så mycket jag än önskar, att vi vunne den begärda omröstningen, tror jag likväl ej alt sådant lyckas; hvarföre jag hemställer till Hr Printzensköld, om han icke ville, till tidens besparande, afstå från sin anhållan om votering.
Uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.:
Den, sora antager Hr von Hartmansdorffs förslag, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att det i Const.- Utsk:s Mern.
N:o 17 framstäldta förslag till ändring i 14:de §:n Riksd.Ordn:n är hvarken nödigt eller nyttigt, röstar Ja; den det ej vill, röstar
Nej, vinner Nej, varder berörde förslag till gemensam tanke icke af R. o. Ad. antaget.
Nej — 27. 264 Den 14 Juli. ■Hr Gr. o.
Landtm, förklarade sedermera att då något annat förslag till gemensam tanke, än det, som nu blifvit underkäudt, icke blifvit framstäldt, ifrågavande af Const.Ulsk. afgifna förslag konime att, sävidt på IL o.
Ad, berodde, blifva hvilandö till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Föi-edrogs ånyo Const.Utsk:ä d. 1 och 5 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 18, med förslag till tillägg vid 4G:te §:n RiksdOrdnrn, ang:de sammanträde af RiksSt:n för gemensamma öfverläggningar, äfvensom, i sammanhang dermed, till ändring af åtskilliga §§ i Riksd.Ordmn och Reg.Fm.
Första frågan bör naturligtvis vara den: hvad skall blifva dessa gemensamma öfverläggningars föremål?
Derom bar Const.Ulsk. ingenting yttrat.
I Riksd.Qrdniu förekomma 52:ne slag af frågor, nemi. allmänna och sådana, hvilka blott röra något Stånd serskildt.
Det är väl gifvet, att Utsk:s förslag ej åsyftat andra frågor än allmänna, men då detta icke blifvit i bestämda ordalag uttryckt, skulle det kunna hända, serdeles under lider, då meningarne äro mycket söndrade, att man ville åstadkomma gemensam öfverläggning om sådana saker, hvilka stöde på gränsen af de allmänna ärendenas område, men möjligen endast rörde något Stånd allena.
Jag vill exempelvis upgifva några sådana icke allmänna frågor, nemi. den om Hänkmäns tillvaro på Riddarhuset samt om den olikhet, som eger rum mellan oss och de öfriga Stånden, bestående deruti, att en ledamot af R. o. Ad. icke får på samma gång vara Elektor och medlem af Ulsk., hvaremot ledamöter af de andra Stånden kunna förena båda dessa egenskaper.
Om nu 2:ne af dessa Stånd begärde, att några dylika frågor mätte, i anseende till deras frändskap med förhållandena i de andra Stånden blifva föremål för gemensam öfverläggning, skulle man kunna neka dertill? och hade man, om detta förslag antagits, något grundlagsbud lill stöd för sådan vägran?
Derom torde kunna mycket tvistas.
Jag vill ej bestämdt säga, att man då hade rätt att begära, ett dylikt sammanträde; men jag säger, att man lätteligen kunde missbruka den föreslagna ordalydelsen i detta fall, och derföre bör, enl. min tanke, tilläggas hvad Riksd.Ordnm vid andra tillfällen stadgar, nemi. att det skall vara allmänna frågor.
Dernäst bör i öfvervägande tagas, huruvida det verkligen vore skäl att hålla sådana sammanträden.
Under min Riksdagsmannalid bar jag deltagit i gemensamma öfverläggningar, hvilka ej varit i grundlagen påbjudna, men frivilligt hållits, dels i en dåvar:de Landtmarskalks trädgård, dels på detta rum under 3:ne serskilda Riksdagar.
De sista dylika öfverläggningar, som jag kan erinra mig, voro de, sorn höllos under 1840 års Riksmöte, angide representationsfrågan.
Sammankomsterna höllos här och varade liera dagar.
Då var ifvern att tala så stor, att, enl. hvad en af BoudeSt:s ledamöter i går berättat mig, han, som Tisdagsmorgon kl. 10 anmält sig erhålla ordet, icke upropades Den 1 i Juli. 265 förr iin Onsdags qvällen kl. II.
Frågan är nu: hvartill gagnar dessa sammanträden?
Vid 1840 års
Riksdag ledde de åtminstone icke till någon påföljd oell så torde väl äfven framdeles blifva fallet.
När man af erfarenheten inliemtat, huru långvariga så-* dana sammankomster kunna blifva, bör man äfven betänka, om prot. dervid skall föras, hvem som skall göra det, om de skola tryckas?
Rörande allt detta står icke ett ord i förslaget.
Man torde härvid invända, alt dessa omständigheter äro mindre betydande.
Men mig synas stadganden härutinnan vara lika vigtiga som rör:de anslag till dylika sammanträden, hvarom föreskrift i 46:te §:ns sista rader meddelas.
Huruvida åhörare få vara tillstädes, är icke heller sagdt.
Frågan, om det bör vara nog, att 2:ne Stånd äska dylik sammankomst, torde jemväl böra tagas i närmare öfvervägande.
Rlifver förhållandet allt framgent sådant, som det hittills, tyvärr, ofta varit, att 2:ne
Stånd äro i vigtigare frågor af annan tanke än de 2:ne öfriga, så skulle, om representationens halfva del föresatt sig att plåga den andra med öfverläggningar, som den sednare icke ville åhöra, så skulle han likväl nödgas dertill, eller, om 2:ne
Stånd uteblefve, tiden förspillas, ty det är icke sagdt, att man är skyldig sammankomsterna öfvervara.
I 78:de §:n är äfventyr stadgadt för dem, som vid sådana sammanträden öfverfalla hvarandra med hugg och slag.
Det ser följaktligen ut som skulle Utsk. icke vänta sig mycken enighet vid dessa sammankomster.
Månne det under sådana omständigheter är skäl alt föranleda öfverläggningar, der man befaras öfvergå till våldsamheter?
Då något samfäldt beslut icke skall vid dassa sammanträden fattas, så kunde det jemväl hända, att 2:ne eller ett Stånds ledamöter iakttoge tystnad, väl vetande, att när de kommit på sina serskildta rum, kunde de fatta hvilket beslut de behagade.
Således förlorades tid och Riksdagskostnaden ökades, utan alt något gagn vunnits.
Jag har ingenting deremot, att sammankomster hållas med ledamöter af andra Ständ, utan söker tvertom esomoftast tillfälle att enskildt med dem öfverlägga, för att inhemta och aftala hvad i vigtigare ärenden bör åtgöras, men jag anser sådant böra, hädanefter såsom hittills, vara en enskild och frivillig åtgärd, ulan att något stadgande derom i grundlagen intages.
Romme allmänna sammanträden att genom grundlagen föreskrifvas, och alla Stånd verkligen deltoge i öfverläggningarne, så torde man söka öfverträffa hvarandra i prydliga tal och förbindliga uttryck m. m. s., men deremot gömma sina kraftskäl och begagna dem vid sitt Stånds serskildta öfverläggning, för att der öfverändakasta den mening, som vid de gemensamma öfverläggningarne möjligen blifvit allmännast uttalad.
En fara är jemväl förknippad med dylika sammanträden, bestående deruti, att om plena i de serskildta Stånden hållas straxt efter en dylik gemensam öfverläggning, hvarunder en större talareförmåga lyckats hänföra sinnena åt något visst håll, kau det hända, att man i sin första hänryckning beslutar, hvad man 266
Den 14 Juli. eljest icke skulle hafva velat och sedermera, när eftertankan infinner sig, kommer att ångra.
Man torde således, genom detta förslags antagande, hvars välmenta afsigt jag ingalunda underkänner, kunna äfventyra olägenheterna af ett enkammar-system, eller den vådligaste af alla representations-former.
I de grundlagsbundna samhällen, hvarest representationen är fördelad i 2:ne kamrar, är det merändels i författn:ne stadgadt, att man i den ena kammaren icke får behandla en fråga, förr än några eller flera dagar förflutit, sedan densamma varit i den andra kammaren förehafd, på det att man måtte hafva nödig besinningstid, innan saken slutligen afgöres.
När jag sammalägger alla dessa omständigheter, anser jag mig icke kunna tillråda R. o. Ad. att godkänna detta förslag, utan hemställer vördsamt, att Ståndet måtte, såsom sin gemensamma tanke, förklara, att förslaget icke är nödigt eller nyttigt.
Den siste värde talaren har, såsom skäl för afslag å ifrågavande förslag, åberopat ätt alla 4 RiksSt:n tillförene samlats till gemensam öfverläggning å ett rum, utan att dertill behöft något serskildt grundlagsstadgande.
Följer man honom på denna väg och går tillbaka till de sammanträden, sorn egde rum i en dåvande Landtraarskalks trädgård, så vädjar jag till de ledamöter af R. o. Ad., hvilka i dessa sammankomster deltagit, om icke desamma i ganska väsendtlig mån bidrogo till den lyckliga lösning, realisationsfrågan erhöll.