Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan mina båda öfriga förslag nu äfven kommit under öfverläggning, anser jag det måhända vara bäst att alla tre förslagen nu diskuteras, hvarefter jag anhåller om serskild propos., på hvardera af dem.
Mörner har ansett dessa förslag vara alltför otydliga samt endast innefatta ett småreglemenlerande.
Jag vågar vara af alldeles motsatt tanka.
För det första ber jag, att få åberopa den nu Den 28 Augusti e. m. 581 gällande föreskriften att för gällande kommunikations-anstaller, hvartill Staten bidrager, skola alltid afgifter erläggas efter taxa, som af K. M. fastställes.
Det är naturligt att då Staten bekostar ett sådant kommunikationsmedel, som denna jernväg, så är, om det afsedda ändamålet med denna väg skall upnäs, angeläget att afgifterne bestämmas så låga som möjligt.
Man skulle väl tro, alt man borde kunna påräkna, att bolaget uti sitt eget intresse skulle sätta dessa afgifter lågt, emedan bolaget pä sådant sätt säkerligen skulle hafva den största inkomsten, men man finner likväl att kortsyntheten ganska ofta, den dagliga erfarenheten med en af våra största kommunikations-anstalter bekräftar det, sätta dessa afgifter mycket höga.
Då nyttan af hela arbetet till en stor del beror derpå, alt taxan bestämmes lågt, så kan man väl icke säga, alt det är en punkt af endast sekundär vigt, om det föreskrifver att Regeringen skall deltaga i dess upgörande.
Vid detta bolag tillkommer dessutom den omständigheten, att Staten garanterat bolaget en viss minimi-inkomst.
Nu beror naturligtvis den inkomst, som jernvägen kommer att lemna till en icke obetydlig grad deruppå, att taxe-bestämmelserna äro väl upgjorda, hvadan det är så mycket billigare att
Staten får utöfva inflytelse vid desammas upgörande.
Jag vågar således fortfarande hoppas, att R. o. Ad. skall anse detta förslag af den vigt, att det bör af R. o.
Det sednare stadgandet i samma förslag, eller om K.
M:s rättighet att få trupper transporterade på banan, torde äfven vara af vigt.
Man har här under diskussionen framställt såsom en nytta af jernvägarne, att man på desamma kunde transportera trupper.
Det må väl vara sant, att det ligger i bolagets eget intresse att få transportera trupper för att derpå förtjena penningar, men man kan äfven tänka sig ett bolag, nog illvilligt emot Staten för att neka till sådan transport, och detta så mycket mera, som det skulle blifva ett bolag, som till stor del kan komma att bestå af utläudningar; om Staten då icke har bestämd rättighet alt skicka sina trupper på jernvägen, kan mycket trassel npkomma.
Men icke nog dermed: det är gifvet alt om stora massor af tusentals personer, Arlilleri-packer m. m. skulle transporteras på jernvägen efter vanlig taxa, så skulle afgifterna derför blifva för Staten alltför betungande.
Dä Staten lemnat jernvägen så betydliga bidrag som här är beslutadt, så är det väl icke för mycket hegardt, att
Staten får begagna jernvägen och får göra det emot en något modererad taxa.
Det är derföre jag föreslagit både en bestämd rättighet för Slaten alt begagna vägen och att den malte få begagna densamma efter en annan taxa, än den vanliga.
Jag har sluteligen föreslagit, att en elektrisk telegraf ovilkorligen skulle förenas med jernvägen.
Måhända säger man, att det kommer att ske i alla fall, men då förorsakar ett bestämdt stadgande derom också ingen olägenhet.
Om återigen någon sådan telegraf eljest icke inrättades, då vore en stor skada skedd och man finge bittert ångra att det föreslagna stadgandet icke funnits, ty dels blefve jernvägen mera lifsfarligare, synnerligast om den bestod af enkel bana och dels bidrager det högst väsendtligt till jernvägarnes stora nytta, att genom 532 Den 28 Augusti e. m. elektriska telegrafers anbringande utefter banan, underrättelser kunna gifvas med sådan snabbhet och lätthet.
Högst nödvändigt är det naturligtvis äfven, att, der en elektrisk telegraflinea finnes inrättad, Regeringen eger bestämd rättighet att sig af densamma begagna.
Samma skäl, som tala för Regeringens rättighet, att pä jernbanan fortskaffa trupper finnas i ännu högre grad för nu ifrågavande afseende.
Man länke sig ett bolag, som, då en vigtig händelse inträffade, af egennytta eller annan bevekelsegrund företog sig, att förhindra Regeringen, alt begagna den elektriska telegrafen under det bolaget sjelf med densamma lät kringsprida sådaue underrättelser det behagade.
Det är emedlertid den skillnaden emellan begagnandet af jernvägen för transporter och begagnandet af telegrafen att del sednare icke medförer kostnader hvarföre det ganska väl kan af bolaget medgifvas Staten alt begagna den elektriska telegrafen kostnadsfritt.
Pä alla dessa förenade skäl vågar jag vördsamt anhålla om bifall till de af mig nu framställda förslag.
Jag hade trott att vi hade att öfverlägga om 6:te punkten uti StatsUtsk:s utlåt.
N:o 340.
Har Gr.
Lager bjelke någonting att invända emot denna punkt, må lian då säga det, men att framkomma med helt och hållet nya vilkor, som motionären icke föreslagit, som Utsk. icke tillstyrkt, det tror jag är att gå något på sidan ora sin befogenhet.
Hr Gr. och Ordf:n har också, såsom mig synes, velat antyda delta, då han bar ansett det fordra en serskild förfrågan hos R. o. Ad., om R. o. Ad. behagade tillåta att Gr.
Lagerbjelkes förslag komme under öfvervägande.
Lagerbjelke har, sedan jag sist hade ordet, framkommit med dessa förslag.
Förgäfves söker Gr:n göra troligt, att det blott var den af mig, genom mitt anförande förskylda utdrägt af tiden, som vållat att Gr:n icke haft lägenhet alt för Ståndet tillkännagifva sina förslag; hvaremot jag skullle tro att det var Hr Gr:n och Ordfrns framställning som oeftergifligen frampressade dessa oss redan ullofvade förslags framhafvande i dagen litet förr än ämnadt var.
Jag, som icke ens anser dessa förslag fullt grundlagsenliga, har svårt att ingå i deras besvarande, men för att icke i sak något förlora, så måste man, när man blir trängd på lifvet, försvara sig.
Det är således högst nödvändigt, att taga i betraktande i hvad mån denna fråga förändrat sig sedan sista riksdagen.
Det blir nödvändigt att tillse ora ordalydelsen i StatsUtsk:s vid 1848 års riksdag bifallna belänk. innefattar några sådana föreskrifter, som Gr.
Lagerbjelke nu ansett oundgängliga.
Man inhemtar dä att de icke finnas der och likväl har åtskilligt af hvad Gr:n nu först yrkat, verkligen under annan form influtit uti de framställda reglorna för bolaget.
Det synes mig följaktligen att med den latitud, som åt K.
M. är föredragen, åtskilliga af Gr.
Lagerbjelkes farhågor äro ogrundade.
Kan man med något sken af rimlighet framställa den förmodan, att bolaget skulle, såsom Gr:ns ord föllo sig, af illvilja neka Regeringen att å jernbanan transportera trupper?
Ar det icke bolagets intresse att emottaga hvad folk och gods eller varor som helst?
Hvad beträffar att en elektro-magnetisk tilegraflinie borde inrättas, sä vore det i sig Den 28 A ugusti e rn.
533 sjeift en ganska nyttig sak; — jag förmodar emedlertid, dels att det later sig med lätthet göra, dels också, att det likväl kostar något penningar.
Att i sådant fall ålägga bolaget en sådan anläggning, gratis, synes icke alldeles billigt, äfvensom ej heller af StalsUtsk:s utlåt, föranledt; deremot tror jag visserligen att man kan med fullt skäl förvänta, att bolaget skall, på K.
M;s begäran, anlägga en elektrisk telegraf till begagnande för allmänheten och K.
M. eller hvem, som vill betala.
I alla fall hörer detta till sådana specialiteter, som verkligen äro i det afseendet betänkliga för Ståndet att bestämma, att, om Ståndet skulle ingå i sådane detaljer, så kan sedermera, vid sakens pröfning inför K. M., den betänkligheten upsla, att, då R.
St. varit så minutiösa, så skulle de punkter, som R.
St. icke vidrört, kunna synas eller anses vara ämnade alt icke heller af K. M. uplagas.
Denna omständighet torde förtjena något afseende.
Lagerbjelke har, för att nu återvända till den af honom ifrån början gjorda framställningen, sagt, att han gjorde väsendtlig skillnad emellan direktionsbestyret och revisionsbeslvret.
Jag gör äfven denna skillnad, och just derföre att jag måste serskilja på en beslyrelses eller direktions och en revisions attribulioner, är del sorn jag icke kan med min röst understödja, att man söker uti direktionen inmänga en för bolagets intressen fremmande person, till äfventyrad förveckling af förhållandena, isynnerhet i fråga om Revisorernas ställning till bolaget; ty det är gifvet att om bolaget får en direktion, hvaruti sitter en af K.
M. tillsatt
Direktör med beslutande räll, så blir Revisorernas ställning till en sådan direktion alldeles ieke så ren och klar, som till en direktion, hvilken af bolagets personal blifvit vald.
Af dessa skäl anhåller jag, alt R. o. Ad. mätte bifalla den 6:le punkten, ulan all modifikation deraf.
— Skulle, lill tidens angenäma användande, det sedermera likväl blifva nödvändigt, alt behandla Gr.
Lagerbjelkes förslag, som äro trenne lill antalet, och utgöra afvikelser från Utsl;:s mening, så förmodar jag, under den förutsättning att den 6:te punkten antages, alt R.o. Ad. behagade afslå de omnämnde förslagen, det ena efter det andra.
Jag lar mig friheten, att begära ordet för att belysa förhållanden, hvilka jag tror bevisa, alt Gr.
Lagerbjelkes förslag icke allenast icke böra tagas i betraktande, emedan de för det första förut äro afgjorda och för det andra, emedan de äro outförbara.
Uti hvad frågan angår taxan för truppers förande, samt inrättande af elektriska telegrafer, finnes stadgadt uti K. M:s nåd.
Resolution d. 27 Nov. 1845: ”att en serskild Koinilé beslående af 9 ledamöter och en Ordf:de, nises till ena hälften af K.
M. och till den andra af bolaget, som derjemte i underd:het föreslår tre kunnige, verksamme och redlige män, bland hvilka K. M. utnämner Ordf:n; hvilken komité skulle bestämma taxan å afgiflerna, som skola gälla för personer och varor, hvilka å jernvägen transporteras, utan att samma taxa i någon mån må förhöjas utan Regeringens bifall, ej heller nedsättas eller förändras utan bolagets medgifvande”.
Vi finna deraf, att denna sak redan 1845 var å 534 Den 28 Augusti e. m. bane.
Vidare i den oktroj, som K. M. d. 28 Dec.
1848beviljade för elt bolag till jernvägsanläggning emellan Orebro och Hull finnes intaget följande: ”taxan å afgiflerne för personer och varor, som på jernvägen transporteras, skall bestämmas af en komité bestående af 4 af OSS utsedde och 4 af bolaget valde ledamöter jemte en Ordf., hvilken WI efter förslag af bolaget å tre kunnige, verksamme och redlige män vilje i nåder förordna.
Denna taxa må icke i någon mån förhöjas ulan
Vårt bifall och ej heller nedsättas eller förändras utan bolagets medgifvande”.
Jag tror, alt härutinnan finnes ingen ovisshet, och alt det således är fullkomligen bestämdt, huru det skall förhållas uti dessa fall.
T afseende på forsling af trupper gratis på jernbanan, så kan jag icke tro, att en komité skulle komma att bestämma, att så skall förhållas med truppers forsling.
Hvad beträffar elektriska telegrafer, får jag äran uplysa att anledn:n, hvarföre icke elektriska telegafer varit inryckta i förslaget har varit den, all denna väg blott afser en ganska kort linie och att på samma tid, som detta förslag väcktes, det var ett bolag, som erbjöd sig att i Sverige anlägga en telegraf-liuie ifrån Stockholm till Götheborg, och då hade del varit, såsom jag tror, föga ändamålsenligt att förhöja kostnaden, genom tillägg af kostnaden för en telegraflinje, då jernvägsbolaget egde tillfälle att upgöra kontrakt med ifrägavande bolag, emot det att detsamma fick begagna jernvägen, så långt den räckte, för upsältande af deras elektriska telegraf, hvilket innebär för dem en ganska stor fördel, och på detta sätt kunde jernvägslinien på vissa tider af dagen äfven få gratis begagna sig af telegrafen.
Nu har förhållandet blifvit annorlunda, och jag får säga, alt hvad på mig ankommer, så skulle jag icke hafva något emot, att äfven kostnaden för en elektrisk telegraf intages i anläggningskostnaden: jag skall fastmer göra allt mill till alt det må blifva förhållandet; men jag tror, att det nu icke vore rätt, alt intaga detta såsom ett vilkor, af det skälet, att om vi tänkte oss den elektriska telegrafens utsträckning emellan Götheborg och Stockholm, och densamma tillhörde ett enskildt bolag, så skulle telegraflinien, ifall jernvägen, då den afslås till Regeringen, icke vore utsträckt emellan Götheborg och Slockholm, derigenom brytas för den del deraf, som tillhörde jernvägen.
Jag tror således, att jag har gifvit tillräcklig förklaring öfver dessa Gr.
Hvad deremot beträffar kostnaden för telegrafliniens begagnande af kronan, så tror jag icke ens, att det vore rätt eller att del skulle komma att fordras, att kronan derför erlade betalning.
Man har hemtat farhåga deraf, alt det skulle blifva ett utländskt bolag, och jag tager mig friheten anmärka, då jag nu har ordet, att det är oriktigt att så mycket tala om illvillja, hvilket säkerligen härledt sig frän nyssnämnda farhåga.
Mina Hrr! det är icke sagdt, att det blifver ett utländskt bolag.
Det blifver ett fullkomligen Svensk bolag, och om, såsom flera värde talare här yttrat, den garanti, som är gifven, är så tillräcklig, så vill jag fråga, om vi icke kunna emotse, att elt ganska stort antal Svenske män skall teckna sig till deltagare deri.
Jag tror, att man äfven härutinnan, såsom vid andra Den 28 Augusti c. m. 535 tillfällen, bör anse hvarje person obrottslig, lills det bevisas, alt han är brottslig.
— Jag kan således icke annat se, än att hela diskussionen om de tvenne punkterne är öfverflödig.
Ilr Brakel: Frih.
Cederström har först här sagt, att det skulle vara obehörigt af Gr.
Lagerbjelke, att i denna punkt inlägga några bestämmelser, som icke förut finnas inryckta i Utsk:s betänk.
Emedlertid har
Utsk. i första punkten här tillstyrkt en jernväg och i de följande punkterna framställt åtskilliga förslag, dels i intresse för kronan och dels i intresse för jernvägen.
När förhållandet är sådant, så kan jag icke finna annat, än att hvarje representant på delta rum kan framkomma med nya betänkligheter och när ett lagförslag bär förekommes, föreslå en annan redaktion eller andra bestämmelser.
Sålunda är det äfven i min tanka, hvarje representants rättighet all få inryckta sådana bestämmelser, som tillförsäkra K.
M. och kronan vissa förmåner.
Gr. von Rosen har talat om trupptransport och trott, att Gr.
Lagerbjelkes mening var att de skulle transporteras för intet; men Gr. von Rosen har, om jag icke misstager mig, redan blifvit uplyst om misstaget deruti, och att Gr.
Lagerbjelkes mening endast var, att garantera kronan rättigheten, alt för nedsatt pris fä transportera trupper på banan i händelse behof deraf upstår.
Han ansåg det icke vara öfverensstämmande med Statens behof att, ifall transport af trupper skulle behöfvas, de mäste transporteras för samma höga pris, som andra transporter.
Hvad åter det beträffar, ali Gr. von Rosen har ansett den garanti, som vi här försöka, att nedlägga, uttrycka misstroende med bolaget, tror jag icke, att det är hvarken Gr.
Lagerbjelkes eller de personers mening, som dela hans åsigt, alt här yttra ett misstroende för ett kommande bolag, utan deras mening var, att så mycket som i deras förmåga slår, garantera de fördelar, som Staten kan hafva af den tillämnade jernvägen.
Häruti ligger således icke något misstroende, utan blott ett bemödande, alt så mycket som möjligt se på Statens säkerhet, * och det bör vara hvarje representants plikt.
Slutligen ber jag ali få lacka Hr Printzensköld för den vackra kompliment han gaf mig, alt oförmåga fattades mig, att vederlägga hans sista påslående.
Jag förslår della ungefär så, att förmåga icke brister mig i detta hänseende och för att icke nu gifva Hr Printzensköld dementi härpå, hvilket vore för mig ganska obehagligt, så får jag säga, alt om Staten äfven får jernbanan efter 40 år, så vet jag ej hvarföre icke det skulle ligga i Statens intresse, alt under dessa 40 åren, så handhafva jernbanan, att de icke behöfva utbetala bela summan af 250,000 r:dr om året.
Jag har visserligen icke nu varit mångordig såsom Hr Printzensköld brukar vara, men tror mig med dessa få ord hafva bevisat, att Hr Printzensköld haft rätt, dä han sagt alt jag icke hade oförmåga alt vederlägga honom.
Då jag på detta rum upkom, hörde jag straxl derefter här framställas af Ordfiden den propos., som skulle åt Gr.
Lagerbjelke bereda tillåtelse, att få föredragning af de förslag, han nu sedan afgifvit.
Jag kan icke neka, att proposm 536 Den 28 Augusti e. m. föreföll mig besynnerlig men denna förundran förföll alldeles, då jag lick höra innehållet af de gjorda tilläggen, och mig synes, att Gr.
Lagerbjelke haft full rättighet, att framställa sina förslag.
Han gjorde derigenom intet annat, än hvad StalsUtsk. förut har gjort och hvad detta Stånd i går har godkänt.
Hvad innehållet af dessa förslag beträffar, kan jag icke annat än anse det första vara af den största vigt för riket och vara en alldeles nödvändig bestämmelse, om man skall kunna försäkra sig om någon nytta för de 10 milhr, som i går blefvo voterade, och jag tror det vara desto angelägnare att vidtaga denna bestämmelse ronde priset på jernvägstransporterne, som jag här har hört det utländska aktiebolagets ombud motsätta sig densamma, och det oaktadt han i går här uplrädde och yttrade, alt Götha kanal är alldeles förfelad, genom den höga transportkostnad, som der eger rum.
Han hade fullkomligt rätt i den delen, och hvarje Svensk man, som har någon bekantskap med affärslifvet, kan inse att detta är öfverensstämmande med verkliga förhållandet, men dä man har en sådan erfarenhet i detta fall, måtte det icke kunna anses för en öfverflödig försigtighet alt se sig före, att icke samma olägenhet, som tillförene, nu upslår under ett halft sekel, under hvilken lid landet årligen skall skatta en så stor summa, som den man nu beviljat till delta jernvägsbolag.
1 afseende pä punkten af Gr.
Lagerbjelkes förslag till tillägg, synas mig de skäl mot saken, som Gr. von Hosén anfört, tvertom tala för bifall till Gr. Lagerbjelkes förslag.
Han har velat citera den numera döda oktrojen för det gamla bolaget och visat att K.
M. deri föreskrifvit på hvad sätt taxan skulle upgöras.
Det är visserli gen troligt alt K.
M. äfven vid den nya taxans bestämmande skulle iakttaga samma försigtighet till bevakande af kronans fördel, men det synes icke heller obilligt, att dä man gör stora upoffringar för riket, man äfven dermed fästar några vilkor, sorn äro af vigt.
I afseende på den elektromagnetiska telegrafen, så har man velat motsätta sig förslaget på den grund, alt en sådan anläggning skulle vara nödvändig för kommunikationen emellan rikets begge första städer; men Wina Hrr, då mätte del väl icke vara någon olägenhet utan i sin ordning att genom den föreslagna punkten söka försäkra sig om en del af denna kommunikation, nemi. emellan Köping och Hult.
Jag kan icke se, att Gr:n har anfört något skäl, som skulle kunna förmå mig alt afstå från förslaget i denna del.
Beträffande skyldigheten för jernvägsholaget, att transportera trupper, så förefaller det mig så besynnerligt, alt man kan ifrågasätta den, då det är en allmän sed i andra länder, att kronan får emot nedsatt pris transportera trupper.
Jag har varit emot saken i går och icke biträdt de stora medgifvanden, som R. o. Ad. då gjorde; men jag håller de ledamöter, som hafva bidragit till gårdagens beslut, räkning för att de åtminstone, vid dess verkställande iakttaga någon försigtighet, och jag kan således icke annat än biträda deras förslag i sin helhet.
Jag tror, att man spänner bågen mycket för högt, om man yrkar, alt dessa försigtighetmått nu icke må anses behöflige.
Jag anhåller om bifall
Den 28 Augusti e. ra. 537 till StatsUtsk;s förslag och de 3 förslag till tillägg, som Gr.
Ibland de brister, som vidlåda StatsUtsk:s betänk, är äfven saknad af bestämmelse om taxan.
Jag är således Gr.
Lagerbjelke tack skyldig, derföre alt han bragt denna fråga å bane, ty jag anser denna fråga vara af allra största vigt.
De skäl, som man deremot här anfört, är det ena, alt det vore ett för långt sträckt reglementerande och det andra, att stadgandet igenfinnes i den af K.
M. redan fastställda oktroj af 1845.
Denna oktroj är dock redan uphäfd och det ifrågavar:de stadgandet existerar således icke vidare.
I afseende på reglementerandet, så beder jag att få fästa upmärksamhelen pä en omständighet, nemi., att i England, der man med den allra största noggranhet går tillväga i dessa fall, men der man icke gerna inblandar sig i enskildas företag, Parlamentet, innan jernvägen bifalles, alltid bestämmer maximum för taxan.
Då sådant i England icke anses vara ett alltför stort reglementerande, så förefaller det mig besynnerligt, att man här i Sverige skall anse det för ett sådant.
Jag kan således icke annat än anse della innebära en ofantligt stor garanti för företagets framgång.
I afseende pä skyldigheten för bolaget alt, såsom det vill synas af Gr.
Lagerlijelkes förslag, mot en modifierad taxa transportera trupper samt arméens och flottans materiel, så delar jag helt och hållet Gr:ns åsigt.
I England åro bolagen skyldige alt transportera brefpost gratis.
Jag anser således icke alt det vore för mycket, om man här i Sverige bestämde det såsom en skyldighet för bolagen, alt emot nedsalta afgifter fortskaffa brefposten.
I afseende på elektriska telegrafer, är jag icke af samma tanke med Gr. Lagerbjelke.
Det är icke någon ovilkorlig nödvändighet för en jernväg, alt hafva en elektrisk telegraf.
Alt ålägga bolaget, alt ovillkorligen inrätta en sådan telegraf samt alt åt kronan förbehålla rättighet, att kostnadsfritt begagna den, anser jag icke rätt, utan måste i denna punkt skilja mig från Grins förslag.
Jag har tagit mig friheten att nu begära ordet, för att återkomma till den omtvistade punkten.
Om Gr. Lagerbjelke och Frih. af Ugglas benäget hade godheten att kasta ögonen på min till K.
M. ingifna anhållan om tillåtelse att få inrätta jernvägar här i Sverige, så skulle de finna, att jag derutinnan just föreslagit, att man för billiga vilkor skulle föra posten och forsla trupper.
Den förra oktrojen är icke förbi såsom Frih. af Ugglas förmodat, utan den har 20 år att löpa, innan den slutas.
Grundprincipen är der upgjord och derföre behöfva vi icke nu mycket derom orda; men jag får äfven äran uplysa, att ganska besynnerliga förhållanden kunde upstå, om man drifver saken för långt.
Låtom oss tänka oss ett bifall till Gr.
Lagerbjelkes förslag, samt att taxan under ett krig är mycket lågt nedsatt, och att en ofantlig transport då kommer alt ega rum på jernvägen.
Förhållandet blefve då, alt bokslutet för året kunde visa, icke allenast en så betydlig brist, att icke ens_ de 5 proc. betäcktes, ulan inkomsten äfven 538 Den 28 Augusti e. m. vida nnderstege detta förhållande.
Jag tror derföre, att när taxorna skola npgöras, så böra de beräknas samvetsgrannt.
M. och kronan skall hafva förmånsrätt till hanans begagnande, det kan vara rätt i anseende till det sätt, hvarpå detta bolag formerar sig: men jag säger ännu engång, att man bör noga tillse, att icke göra bolaget orätt, då man vill bevaka kronans rätt.
Hr Brakel har sagt, alt ingenting förnärmande har varit yttradt om de utländska bolagen.
Jag känner Gr.
Lagerbjelke för väl, för att tro, att han skulle vilja säga något förnärmande, men då man hos dem supponerar illvillja, säger man allt hvad man kan för att gifva en anspegling derpå, att de skola lägga sig emot något, som vore det rälta.
Jag vill för öfrigt nu förbigå de verkligen grofva ord, för alt nyttja den rätta termen, hvilka här blifvit begagnade både i går och i dag, och hvilka jag anser vara af den beskaffenhet att, om de utgått från en annan person, det varit hvarje Riddersmans rätt att derföre vänta ofördröjlig uprättelse, eller också att tvinga talaren alt göra afbön.
Jag återkommer till hvad Hr af Harmens sagt.
Det är ganska orätt att beständigt tala om ett utländskt bolag, ty jag har förut tydligen visat alt det icke är sannt och alt det icke skall blifva något utländskt bolag.
Uti Utsk:s utlåt, står, alt del skall vara ett inländskt bolag och i K.
Rosoiutionen säges, att hvarje utländsk eller inländsk man får uti företaget deltaga.
Vi veta ju ännu icke, hvar aktierna skola stanna, och då borde man icke anse sig hafva rättighet, att beständigt komma med uprepande af sådana termer.