Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med all högaktning för de Herrars åsigter som varit i fråga, och alldeles anspråkslös i afseende på mina, hemställer jag likväl om vi ej skulle hafva större fördel af, att använda arrestanternes krafter inom landet, och hafva mera lörman att tmd denna kraft genom ökade communicationer gifva en coneentrerad handräckning åt redan bildade närinpsgrenar; än att yttetligare utsträcka odlingar och skapa en vanmgt, rom man sedermera genom ständige uppoffringar vöre nödsakad att underhålla.
Dessutom torde hvarken deportation eller inländsk colonisering tillräckligen försäkra emot grofva brottslingars oväntade återkomst.
Den kännedom af ämnet som Herr Friherre Skjöldebrand ovedersägligen måste äga, låter-likväl förmoda, att en deportation af någre utomordentligt grofva brottslingar möjligen torde vara för tillfället nödvändig under beredande af de anstalter som för framtiden kunna anses med ändamålet mera enlige.
Bland de rådm nämnde hufvudsakelige fördelar af min plan, hvilka den nu anställde jemförelsen å nyo framkallar, är äfven den, att hela kostnaden för arrestanternes underhåll, derigenom troligen alldeles skulle försvinna från listan af Statsbidragen.
Björnstjernas upplysningir om deportationskostnader tjenar i detta fall till motstycke.
För att så mycket tydligare ådagalägga Den 12 Feiruarii, 31S att jas ej ^3r uppfrädt, hvarken af fåfänga att prala mea yttrande rätt, taller af en illa lorstädd sky d>ghetati säborn representant framföda en idee, utan annat mål än uppseendet, och man aun«n följd än glömskan, så får jag härnard tillkännagifva min allvarliga föresätta att, i händelse af förslagets antagande, erbjuda mig att, utan arjvcdr., deltaga i utförandet deraf, med all den verksamhet som jag förmår åstadkomma.
Jag förutser ganska väl de mechaniska tvifvelsmål och de falska theoretiska uppställningar som härvid kunna komma i fråga.
För att på en gång afklippa den tidsutdrägt som derutaf möjligen kunde blifva en följd, och i ändamål att skapa en öfverenstämmelse i sinnelag, oskiljagtig ifrån kraftfulla nationella beslut, så tillbjuder jag mig äfven att på egen risque förfärdiga en sådan machin, med villkor af nödigt förskott, emot fullgod säkerhet, och hvilket förskott jag förbinder mig att tili fulla beloppet återbetala i händelse machinen ej äger de af mig uppgifne egenskaper.
Utskott måtte göras afseende på den gemenskap detsamma äger med Grefve von Engeströms och Herr Friherre Skjöldebrands motioner * samma ämne.
Ifrån längre tid tillbakars har jag ansett creditsystemet vara tillskapadt af omedborgeligheten och begagnadt af obetänksamheten; och Discontsystemet, sorn åt sig utprässat årliga vinster af 20 till 00 procent samt beredt motsvarande förluster för näringarne och jordbruket, har verkat, att snart sagdt hvarje medborgare blifvit förstörare och förstörd.
Disconten, sorn jag tycker rätteligen böra få namn af privilegierad ökra* re, om den, genom ett stadgande skall förklaras berättigad till 12 procents ränta för det en gäldenär, sorn obetänksamt kastad i dess härda händer, icke förmår på förfallodagen betala ett der erhållit lån.
HandelsBaiken, der det heter: ”Ingen tage eller läte föreskrifva sig större ränta än 6 för hundrade»
Den 12 Felruarii. 317 om året; hvar som det gör eller tager ränta på ränta, håfve förbrutit hela räntan, och tionde delen af hufvudstolen till de fattige.
Att i ett land, där en så välgörande och för den behöfvande skyddande lag finnes, vilja stifta en annan, som berättigar en Corporation eller inrättning, att rakt handla emot berörde lag, tyckes åtminstone mig vara stridande emot ali rättvisa och billighet, då den synbarligen kan leda till medborgares förstöring.
R:dr eller hvad summa som hälst emot 6 procents ränta, som är den högsta enskild man får taga; men B. inom 6 månader, genom en vid lånets meddelande oförutsedd händelse, kommer i trängande behof af sin utlånte summa, som han då icke möjeligen kan få på annat ställe, så torde han olyckligtvis blifva nödsakad låna den i Disconten, der 6 procents ränta jemte andra utgifter, 60m höfligtvis kallas douceurer till vederbörande, genast afdragas, så att gäldenären får vidkännas mera tunga än ränta på ränta och måste tillika lemna förbindelse, att inom 6 månader återbetala capitalet med 12 procents ränta förden tid, som derefter utan betalning förlöper.
Han underkastar sig dessa hårda vilkor, ehuru han för sin försträckning icke fått douceurer eller får räntan förr än med capitalet, som han gjort sig förvissad återfå på förfallodagen och derpå grundat sitt hopp, att kunna å utsatt dag betala sin skuld till Disconten.
A. försummar likväl sin skyldigket att betala till
B* Den 12 Februarii, sorn derigenom sättes ur ständ betala sin berörde skuld, derföre han då måste erlägga 12 procents ränta i Disconten, men får icke fordra eller taga mera än 6 procent för sin fordran bos A., som tilläfventyrs har nog rymligt samvete, att vilja uppehålla B. i sin rätt, den han således måste i laglig väg utsöka j hvarvid, genom gäldenärens krångel och undanflygter oftast går så långsamt, a t beli år förlöpa innan B, får sin fordran och und r all den tiden måste han för sin skul 1 rili Dijionten i brist af betalning, erlägga 1 2 procent såsom straffränta och förlorar således sin lagligen betingade 6 procents ränta af A, Jag bör till mensklighetens heder tro, att ingen gifves som finner ett stadgande rättvist eller billigt, hvarigenom en medborgare oskyldigt kastas 1 ett sådant lidande, som möjligen kan helt och hållet förstöra honom.
Uti förevarande fråga synes mig detta icke kunna ske på annat sätt, än att antingen alla eller ingen långifvare den må vara enskild man eller Discont, bör hafva rättighet fordra eller taga så kallad straffiänta efter förfallodagen.
I annat fall måste den blifva skadelig och kunde då med billig harm anses lika oduglig, som den Apothekarens nvd camenter, hvilka endast duga för skomakare men icke för skräddare.
Den l* Februarii, 319 N:0 3.
Det uppkommer understundom, sa väl i afseende på Statshushållningen, som i philosophie orh litteratur, vissa ämnen hvilka afen esprit de mode nästan svärmiskt omfattas, och mot hvilka att tala, är ett säkert medel, att ådraga sig beskyllning för obscurantism.
Likväl är detta en förökad påminnelse att icke förhasta sig med afgörande! af dessa frågor, för att icke etablera fördom i stället för sanning, eller förderf i stället för det gagn man åsyftar.
Ett af dessa ämnen är för närvarande Allmän Närigsfrihet, sorn ju mera häftigt påkallad, ju mer bör blifva föremål för en mer betänksam undersökning, innan Ständerne deröfver säga sitt Ja »Iler sitt Nej, För att i min mån uppmana till denna betänksamhet, har jag uppträdt på min bänk.
Skrå författningar i dessa delar äto föråldrade och påkalla jemkning, är oförnek'ligt.
M^n är det nödigt och nyttigt, att aldeles upphäfva och afskaffa dem?
Dertill tordg'' kanske först fordras att undersöka, om ej/inrättningen af dessa skrän står i så nära sammanhang med det innersta germanska lifvet, med de öfriga uråldriga Europeiskt Monarkiska institutionerna, att skråinrättningens upphäfvande ej möjeligen kan in - 320 Den 12 Februarii, verka på dessa institutioner och deras bestånd.
En noggrannare historisk undersökning om dessa skråns första uppkomst och utgrening, torde derföre prselimioariter vara nödvändig.
Vidare, om det måste medgifvas, som här af ett par värde talare blifvit sagdt, att skråförfattningarna varit nödvändiga till befordran; de af våra näringars uppkomst, torde det vara angelägit, att undersöka om dessa näringar verkeligen redan vunnit den stadga, att de kunna vara dem förutan, och likväl icke löpa fara, att till sitt intet förfalla.
Den regien, sorn gäller för hvarje far, att icke låta bedraga sig af sin sons skenbara framsteg, till att för tidigt släppa honom ur skolan, torde äfven här för Statsmannen vara att bei betänka.
Tillfället har förskaffat inig en, äf* ven på erfarenhet grundad, insigt om förhållandet med ett yrke, sorn väl egenteligen aldrig stått under skråtvång, nemligen Boktryck keri-handteringen , men i afseende på hvilken förfatlningarne om gossars läroår, om gossars antagande blott i en viss proportion till Gesäller o. s. v. voro, ända till år 1809 nästan skråmässigt stränga.
Följden deraf se vi, mine Herrar, dagligt för ögonen, jemföra vi en bok tryckt nu, med någon för 20 år sedan, skola vi nödgas medge, att det nu mera knappt är möjligt, att få en bok Den 12 Fehruarii. bok väl tryckt i Sverige, en bok, der icke sneda rader, ojämna marginaler och suddigt tryck utmärka konstens förfall; Och skulle det lyckas oss, att någonstädes få ett skickligt arbete, något sorn närmar sig till det från äldre tider, så måste det verkställas på de två tre Officiner, hvilkas Patroner hafva, som man kanske skulle vilja kalla det, den pedantism, att så vidt det på dem ankommer, iagttaga den gamla ordningen.
Jag skulle allt för mycket misstaga mig , om ej detta exempel i någon mon bör anses upplysande och kanske varnande.
Slutligen torde det äfven böra noga undersökas, om med skråns upphäfvande, vi dock kunna vara försäkrade, att med alla våra förnödenheter blifva forsed» de.
Sjelfva London, då fråga der var om upphäfvande af det såkallade näringstvånget, blef ju utan både kött och bröd?
Äfven torde det vid denna ftåga böra tagas i beräkning, att på åtskilliga orter i Tyskland, der skrän varit upphäfna, hafva de åter blifvit upprättade I sjelfva Frankrike, der de under Revolutionen undanröjdes infördes de åter. med vissa modificationer, under Napoleon® regering.
Det torde alltså få antagas, att £ Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. I Band. q i 322 Den \2 Februarii, dessa inrättningar finnes något som talar för dem»
En värd talare, Herr Grefve von Platen* har under något af de föregående
Plena sagt* att vi icke böre låta hänföra ossaf vördnadenför det gamla.
Jag tilltor mig icke, att kunna försvaga ett enda af de skäl, som blifvit anförde emot skrän, men som jag tror att ingen sak bör ses ensidigt, har jag anfört de skäl jag vet, som kuns na tala för dem, icke i annan afsigt, än att leda till nogare begrundande af saken, innan man öfver den stadgar sitt beslut.
Och detta är onekeligen angeläget, då det icke kan nekas, hvad i ett nyligen utkommet arbete säges:
J,denna näringsfrihet, en gång medgifven, skall antingen uppdrifva de Svenska handtverkerierna till en förut okänd höjd, och öppna en mängd flitiga händer tillfälle, att på ett hederligt och lönande sätt bereda sin bergning, eller också, i och med tusende agtningsvärde medborgares ruin, förorsaka näringarnes totala fotfall; men hvilkendera följden det fattade beilutet kommer att hafva, torde icke så lätt på förhand kunna afgöras.
K.-o 4.
Hett af Uhr, Carl David:
Då Herr Grefve De la Gardie, i egenskap
Den Ii Februariii 325 af Skånska Stenkolsverkets Styresman, fastat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid Verkets närvarande förlägenhet och förklarat, att intressenterne i detta bolag, hvarken villja eller tro sig bora uppoffra något vidare af egen förmegenhet till detta verks fortgång och drift, samt derjemte föreslagit tvenne alternativer* hvarigenom arbetet utan förlust för Bolaget skall kunna fortsättas: antingen att Staten inlöser hela verket, med fulla inventarier, till samma pris, sorn det vid 1818 års Riksdag erbjöds nemligen 250,000 R:dr Banco, dock med befr ielse för intressenterne, att återgällda de 51,000 R:dr sorn Bolaget efter den tiden af Statsverket fått lyfta emot förbindelse att uppfylla vissa dervid fästade villkor; eller också att Riksens Ständer ville förunna Bolaget åtskillige nu föreslagne förmoner hvarigenom intressenterne skulle blifva i tillfälle, att sjelfve fortsätta arbetet, anhåller jag ödmjukeligen att härvid få yttra några ord.
Jag förbigår ali pröfning af rättvisan eiler rättare sagt billigheten för Bolaget, alf icke återgällda det af Statsverket sedan sista Riksdag erhållne understöd.
De la Gardie anförde skal, att den om våren igCo inträffade Vattenåder uti en Otdrifning till Charlottas Schacht orsakar betydeliga förhinder, uti fullgörandet, af det föreskrifne arbetets fortgång; men jag ar äfven öfvertygad, att öm Bolaget Den 12 Februari i. vid nämnde tid, ägt större förmåga, så att Ångmachiner med tillräcklig kraft och på kortare tid än som skedt, kunnat sätta® i verksamhet, så hade följderne af detta vattentillopp, ingalunda blifvit så hinderlige för afsänkningen af Ryds Schacht som det nu vill synas.
Och enligt den kännedom jag på stället kun. nät inhämta, får jag tillägga att otillräcklige
Opital från verkets första början, hvilket förorsakat att angelägna arbeten icke nog hastigt och icke alltid på deras rätta tid kunnat verkställas, hvaraf följden varit, att den påräknade effecten stundom förfelats, troligen mera än någonting annat ådragit verket betydliga förluster, samt för intressenterne aflägsnat dea vinst, som i annat fall med säkerhet kunnat påräknas.
Af de motionen åtföljande Bilagor inhämtas, att hels kohlförsäljningen vid Stenkolsverket , per medium för de 4 sista åren endast utgjort 57>587 Tunnor; men deraf upplyses icke, om denna låga försäljning, varit en följd af en deremotsvarande minskad brytning eiler härrört af brist på afsättning, hvilken sistnämnde omständighet, jag icke har anledning förmoda.
Jag vet emedlertid att under den föregående perioden både uppfordring och försäljning vissa år uppgått till vida större belopp, och d<t måste så förhålla sig, om icke förlust vid en så beskaffad rörelse skall uppkomma.
De hufvudsakligaste omkostnader vid dylika Gtufve-arbcten, bestå uti vattnets undan - Den 12 Februarii, hållande på större djup.
Dertill erfordras dyrbara Åogrnachiner, hvilka året igenom måste hållas i gång; och det faller sig klart att dessa allmänna omkostnader, fördelade på ett större eller mindre qvantum kohl, på till ex. 60,000 eller 2 å 300,000 tunnor, skola åstadkomma högsi olika resultat
På samma sätt förhåller det sig afven med kohlens brytning.
Samma personal kan framskaffa ganska olika qvantiteter, i mon hvaraf brytningspriset stiger eller faller; och sorn detta siuteligen bestämmer kohlens värde vid försäljningen, så befordras eller försvåras i samma förhållande varans afsättning och begärlighet.
Jag vet att äfven att Stenkolsverket vissa år lemnat en icke obetydlig behållning eller utdelning åt interessenterne, ehuru det hela, enligt hvad man bordt, slutar sig med förlust-, och jag föreställer mig att ett annat förhållande icke kan vara att förvänta.
Den nu öfverklagade förlägenhet och svårigheten för Bolaget att längre fortsätta GrufVedriften, bevisar egentligen icke annat, än att Bolaget från början ingick i detta företag, utan tillräcklig fond.
Genom besparingar föreskrifne af bristan - 326
Den 13 Februarii, de förlag, uppskjutas i det längsta vissa oundvikliga arbeten, eller också verkställas de ofullkomligt.
Ändtligen kunna deicke länngre undvikas, och följden deraf blir alltid, en mångdubbelt större kostnad, än den ett sådant arbete i råttan tid företagit skulle hafva medfördt.
Jag tror mig icke fela i skyldig aktning för Stittaren af detta för Fäderneslandets nyttiga och hedrande verk, då jag påstår, att tillgångarne ifrån verkets första början, icke varit väl beräknade emot behofven, samt att derutinnan igenfinnes hufvudorsaken till verkets närvarande ställning.
Att detta oagtadt rörelsen intill närvarande stund kunnat fortsättas, är det säkraste bevis, att ganska betydliga resourcer der på stället förefinnas, samt att om, dessa med en mera samlad kraft kun; de framkallas, skulle Skånska Stenkolsverket 6nart erhålla ett annat utseende och för dess ägare frambringa helt olika resultat, För egen del skulle jag önskat, att Bo„ laget jemte underrättelse om närvarande behof, tillika hade meddelat niera fullståodige upplysningar, om verkets ställning i Öfrigt, dess verkliga tillgångar af så väl kol, sorn andra af naturen der nedlagde rikedomar af eldfasta leror, i godhet täflande med de bästa utländska, samt variationer af der förekommande Sandstenssorter, hvilka säkerligen en gång med ringa kostnad, skola begagnas till flerfalldiga industriella företag; men då sådant icke skedt, och Den 12 Februarii, 3*7 det Utskott till hvilket frågan nu kommer att remitteras, utan vissa föregående upplysningar, troligen icke kan ingå i någon hufvudsakelig pröfning af ämnet, eller till Riksens Ständer meddela något fullständigt utlåtande derom, vågar jag ödmjukeligen hemställa om icke Bolaget, innan ämnet till vidare handläggning förekommer, kunde anmodas, att skyndesamt meddela följande upplysningar nemligen: 1:0, En Specifique uppgift på hvarje sort kol, som årligen upptordrats och försålts från Verkets början till närvarande tid, uti serkilte columner utvisande, försäljning inom och utom riket, samt huru mycket kol, sorn för ångtna-, chinerne dessutom blifvit användt. 2:0, Den vinst eller förlust, som på hela rörelsen enligt räkenskaperne visar sig för hvart år serskilt. 3:0.
Kolflötsernes mäktighet, samt de på grund derå gjorde beräkningar af koltillgången, inom det genom borrning redan undersökta falhet. 5:0.
På huru stor areal borrningsförsöken fortgått, samt på hvad djup.
Om afsättning å eldfasta leran de 3-8 Den 12 Felruarii. sednare åren betydligen tilltagit, huru många tunnor årligen kunnat lörsäljas inom och utom landet, samt priset derå. 7‘0.
Hvilka omständigheter egenteligen vållat vinst eller iörlust, då olika år med hvarannan jemföra6.
Dessa uppgifter kunna af Verkets räkenskaper snart inhämtas, och Utskottet blir derigenom i ti) häl le, att på säkrare grunder stadga sin öfvertygelse om bdligheten af Bolagets nu gjorde framställning, till ledning för Rik«ens Ständers slutliga utlåtande, och gör jag mig på förhand öfvertygad derom, att det beslut sorn då fattas, hufvudsakligen skall åse Skånska Stenkols Verkets framtida upprätthållande och bestånd.
N:0 5:
Uti ett föregående Plenum har Herr Hammarskjöld gjordt motion, som enligt min öfvertygelse iörtjenar den mäst deltagande uppmärksamhet.
Frågan huruvida en rättvis lagstiftning lian tillåta enskilte penningeinteresset att påföra en ouppfylld återbetalning samma straff, som endast tillhörer de grofsta brott, är vigtig, och har i sednare tider utgjort föremålet för så väl Americanska och Engelska, som ock Den 12 Februarii. 3?9 Franska lagstiftares undersökningar.
Uti England ot?h Frankrike har ännu icke mig vetter» ligen något beslut fattats i denna del; och torde detta kunna tillskrifvas de politiska hvälfningar, som absorberat alla både physiska och moraliska krafterna, och således icke lemnat rådrum att med behörigt lugn öfverlemna sig åt förbättringar uti den civila lagstiftningen.
Ostridigt är det å eoa sidan att äganderätten behöfver all lagens skydd, och att allmänna crediten, så angelägen att rotfästa i landet, lider af hvarje strafflöst jäckad förbindelse.
Men månne derföre lagens stränghet bör gå ända därhän, att för en obestämd liten sura-’ ma sätta den ena medborgaren till herre öfver den andras frihet, sedan den redan satt honom uti full besittning af hars egendom!* kan och bör förlusten af hvilken penningesumma som helst, icke fråmölvad, utan frivilligt utlånad, anses böra ersättas med den skyldiges lifstid häktande? ersättes den ock dermed?
Blifver skulden ej deraf ersatt, så är stadgandet utan ändamål: och är den ådömde förlusten af friheten icke i billighet motsvarande den åstadkomne penningeförluster, så är lagen orättvis: ty grunden för all lav är, att det ådömda ansvaret skall stå i förhållande till den gjorda skadan.
Här åter kan en skuldsedel uppå 10 R-.dr medföra, vid oupptyld betalning, samma påföljd som en skuldsedel uppå en mil - 330 Den 12 Februarii, lion.
Å en annan sida så erkännes det att ä^ ganderätten och allmänna crediten behöfva lagens hägn och biträde: och att der en utgif— ven skuldförbindelse saknar bindande kraft, der försvinner ock förtroendet medborgare emellan som utgör samhällets starkaste lifskraft.
Denna medelväg har man trott uti andra länder skulle finnas uti fastställandet af en viss tid af år, nog lång att betaga den lättsinnige eller oredlige, som endast ville tillskantsa sig andras ägodelar, all nytta af en slik uträkning, och nog korrt för att icke förvandla en sådan bestraffning till lifsstraff, eller betaga den olycklige allt hopp att återfå en frihet, som han icke gjort sig skyldig att förlora.
Den ra Februarii. 331 Kan denna uppvägas af hvilken summa sorn hälst?
och om den deraf kunde uppvägas, är det väl i ett häkte, som den olycklige bysatte kan äga den verksamhet, den arbetsamhet sorn skulle föra till det enda rättvisa målet fordringsägarens förnöjande?
Jag kan icke derföre godkänna Herr Hammarskjölds förslag, att den skyldige skulle med arbete hos fordringsägaren återgälda sin skuld:
Ett slikt stadgande kan medföra flera olägenheter och dessutom förnärma andra fordringsägares lika billiga anspråk på ersättning.
Arn in cere ant in cuto sade fordna Rommerska lagen.
Men huru den frihetsälskande Romaren behandlade sina skuldenärer, derom vittnar his'orien, och det gifver föga hog att biträda samma lagstiftning.
Höglofl Ridderskapet och Adeln lärer säkert inse huru vigtig och huru ömtålig denna del af civila lagstiftningen är.
Jag öfverlemnar derföre desse mine tankar till deni af Högloflige Ridderskapet och Adeln, sorn med en djupare lagkunskap, förena alla de egenskaper, sorn tillhöra denrättvise och skarpsynte lagstiftaren.
Jag anhåller vördsamt att detta mitt memorial får åtfölja den af Herr Hammar-. 332 Den 12 Felmarif. skjöld väckte motion till vederbörande Utskott.
Bysättningsrätten är, i Europa åtminstone __ ty om den i någon af de gamla österländska monarchierne var i utöfning, känner jag icke först i Rom uppfunnen Den passade också dessa af en Varginna fostrade Aristocrater, som för sin lo-alism och helgden af sina Imagines uppoffrade mensklighetens djupaste käoslor och trampade de heligaste fordringar under fötterne.
Hos de mera humant bildade Grekerne, hvilkas Statsförfattning, ja hela lif var grundadt på den inbördes agtningen för hvarandras frihet, fanns icke denna rätt.
Den ena medborgaren kunde icke der, för bristande betah ing af en skuld på förfallodagen, beröfva en annan medborgare sin frihet och i och dermed Staten gagnet af hans arbete och hans duglighet.
Ur denna lagssiftning, länte, vid medeltidens slut, de Italienska köpatädernes ockrande Judar bysättningsrätten, för att, medelst den, göra det öfriga Europa skatt* skyldigt till deras Lombarder.
Från handels* förhålianderna har bysättningtvånget således öfvergått till andra förhållanden och från vex - Den 12 Febr ilar ii. 533 elsluien till öfverenskommelser om lån på revers.
Handeln fordrar, jag medger det, eti fastare förlitande, och, då det ligger i handelns natur, att endast räkna på contant realitet, ej på hederns och caracterns, så fordrar handeln en starkare yttre garantie, hämtad från ett hårdare yttre ting.
Växelrätten har också ali* tid varit strängare och snabbare än någon annan executiv rätt.
Jag bär nemligen icke förnummit att det är handlande, insätta för oaccepterade vexlar som fylla Gäldstufvorna och Slottshäktena.
Den handlande har flerfaldiga medel i sin hand till räddning, liksom han har flerfalldiga utvägar att draga vinst af det capital han lånar.
Men den fattige, ingen fastighet, ingen reel egendom ägande embetsmannen, handtverkaren och fabrikanten, som nödgas söka sig lån för att afbörda sin skatt till kronan, eller för att skaffa sig medel att i sin anletes svett tjenande andra, bereda sig ett knappt bröd, han kan icke ockra med det pund han får låna, han koper ingen växel, utan han mäste skaffa sig den summa han behöfver mot revers eller skuldsedel.
Och dermed skall han äfventyra att beröfva? sin frihet, att stängas från möjligheten att till afbördande af sin skuld, använda den enda realitet han äger; sin arbetsförmåga?
är detta Christeligt?
är det billigt?
Han skall betala sin skuld på förfallodagen, sager man, så slipper han bysättning.
Deta lycklige, sora i närvarande betryckets dagar, 33* Den T 2 Februarii, vid ali» tillfällen med full säkerhet kan räkna på, att få in de summor han behöfver och väntar, och den som kan säga sig att detta påräknande aldrig slagit honom felt, den lycklige må på den arme af SlottsCancelliet dömde, kasta den första stenen, Det har blifvit sagdt, att om bysättnirtgärätten borttages, skulle ingen mera kunna få låna.