Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 principen är jag ense tned StatsUtsk., alt man ej hör söka förskaffa Staten en högre, men måhända mindre säker inkomst, genom arrendenas å Kronans hemman uppdrifvande å auetioner; men jag tror det vara lika litet rätt att alldeles frångå auctionsprincipen, som att ovillkorligt vidhålla densamma vid alla tillfällen.
Det rätta måtte vara att gå en medelväg, och denna riktiga stråt belrädes, då Stän derne öfverlemna till Konungen alt afgöra detalj-förhållanden.
Jag skall ej vara vidlyftig, utan endast D c n 22 M a j. >97 yttra , såvidt det ej anses afbryta discussionen i den egentliga frågan, att såvida man fattar den grundsats, att långvariga arrenden äro de förmånligaste , kunde man så gerna försälja hemmanen till kronoskatte.
Hr Hjerta liar föreslagit en förlängning af dessa arrenden endast till nästa riksdag.
Så lange räcker det ifrågavar. enl.
Utskts utlåt., nemi. till den i4 Mars 1846, och hvarefter den begärda 3o års prolongationen först skulle vidtaga.
För min del skulle jag tro bäst vara, till förekommande af allt trassel, att i denna och dylika frågor hänvisa till de allmänna lagar och stadgande!], sorn redan äro utfärdade.
Just den omständigheten, att Kammar-coll:m afstyrkt, men Konungens Bef:h:de tillstyrkt denna begäran, gör för mig tydligt, att då Konungen upptagit målet och öfverleinnal del till Ständerna, har Konungen i och med detsamma öfvergålt på Landsh embelets sida, ty eljest kan jag ej tänka mig, hvarföre Konungen icke skulle, sedan dessa auctoriteter sig utlåtit, helt enkelt hafva förklarat, att frågan skulle förfalla, eller också, att sökanden ville genom enskild motionär frambära sin önskan till Ständerna, emedan Konungen ej kunde till Ständerna frambära hvad af Honom ogillades.
Så borde Regeringen hafva handlat.
Men då detta icke skett, är det tydligt, att Konungen skulle gerna se, att Ständerne för deras del tillstyrkte hvad Konungen till deras pröfning öfverlemnat.
Någon af härvar. ledamöter har yttrat, att ifrågavar. arrende vore lågt; så är likväl icke förhållandet.
En Fabrikör Friberg har förut varit innehafvare af detta arrende, men långt ifrån att hafva förtjent, lärer han nära nog hafva ruinerat sig derpå.
Detta är verkligen upplyst, och jag har ingen anledn. att förmoda, det de personer, som sagt sig känna förhållandet , skulle hafva velat missleda StatsUtsk:s omdöme, då de bestämdt förklarat sig känna, att arrendet är så högt som med alrendatorns bestånd kan vara förenligt, hvilket också Landsh.embetet vitsordat.
När man betraktar dessa omständigheter, tror jag icke man kan säga, att StatsUtsk. fattat sitt beslut till följe af sådana considerationer, som en värd ledamot här framställt såsom möjliga.
Jag, för min del, har hvarken gifvit något löfte eller tillåtit mig att någonsin rösta i någon fråga, utan att förut sökt inhemta tillförlitliga upplysningar om rätta förhållandet; men min enskilda öfvertygelse är den, att Kronan i detta fall, som i många andra, skall vinna, då hon försäkrar en arrendator om förlängning af sitt innehafvande arrende, — förutsatt nemi., att sådana garantier lemnäs, som betrygga Statens bästa; och då detta inträffar i detta speciella fall, har StatsUtsk. icke funnit betänkligt att tillstyrka bifall lill denna ‘begäran’, i öfverensstämmelse med den princip, som StatsUtsk. för sig etablerat. ipS D e u a j
Hr Munck a f Rosen seli ö I d, Nils Rudolph:
Jag förenar mig med Gr. Wrangel och Hr Ribbing i anhållan om afslag, och får tillägga , att det förundrar mig, att StatsXJtsk.
, som först afstyrkt Daniel Anderssons från Hallands län motion, alt de, sorn under-arrende innehafva kungsgårdar och till statsverket indragna adelsfane-boslällen m. m., måtte, med iakttagande af alla lagliga formaliteter, och sedan bemälda lägenheter blifvit på öppen auction åt den mestbjudande upplåtna, få öfvertaga högsta anbudet å arrendet, nu deremot i detta utlåt, tillstyrkt, att vissa innehafvare af arrenden å dylika kronolägenheter må få prolongation af sina arrenden , med förbigående af alla de lagliga grunder, som för förvaltningen af Kronans lägenheter blifvit stadgade.
Hr Frih. o. Landtm, framställde hvar efter annan propositioner till bifall, återremiss samt afslag å StatsUtskts utlåt.
N:o Bi, hvilka alla propositioner blefvo med ja och nej besvarade.
Jag vill blott erinra att jag tror, att då anmärkn:r blifvit gjorda, som hindra antagandet, bör väl icke fråga om förkastande uppstå; men återremiss ovillkorligen ske.
Jag hänvisar till 56 §:n Reg.F:n, sorn säger, att Utsk:s belänk:n skola först framställas till bifall eller afslag.
Hr Frih. o. Landtm, framställde ånyo propos. till bifall å utlåt.
Uppå derefter framställd propos., blef utlåt, återremitteradt.
Ilades på bordet LagUtsk:s nedannämnda betänktn: N:o 44, i anledn. af väckt fråga om förtydligande af 2 §:n i 4[ caP- Missg.b:n; N:o 45, öfver väckta motioner om ändring och förklaring i vissa delar af 12 cap. Rätteg.b:n; N:o 46, i anledn. af väckta motioner om ändring i 24 cap. 8 §:n, 34 cap. samt 35 cap. 1 §;n Missg.bln ; N:o 47) öfver väckt motion om ansvars stadgande för inslående af fönster; N:o 48, öfver väckta motioner om åtskilliga ändringar i concurs-lagen. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl 4 till 4 e
In fidem protocolli, jF. O. Silfverstolpe.
Den a3 Maj. »99 Lördagen den 23 Maj i84o.
Justerades 5 prot.utdr. för förliden gårdag.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den g och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 82, i anledn.af arrendatorns af Edeby hemman på Lofön, A. Odelbergs, ansökning om prolongation af arrendet.
Då nu åter en fråga förekommer om prolongation af arrendet å en kronolägenhet, anser jag lämpligast att till besvarande upptaga de skäl, som i ett föreg:de plenum blifvit åberopade för en sådan prolongation.
Man har sagt, att de arrenden, som varit i fråga, varit så höga, att några högre ej kunde genom nya auetioner förväntas.
Jag skulle icke tro, att detta skäl är rikligt.
Vore arrendena verkligen så höga, är det naturligt, att arrendatorernes behållning vore ganska knapp, och med en sådan behållning skulle de naturligtvis icke för sig finna nyttigt alt söka prolongation.
Jag medgifver visserligen emedlertid, att, i förhållande lill hemmantalet, synas dessa arrenden vara något höga; men jag tror, alt man kanske ej så egentligen får fästa sig vid hemmantalet, då fråga är om lägenheter här i granskapet af Stockholm , ty de äro mycket eftersökta för att begagnas till s. k. sommarnöjen.
Der finnas ofta beqväma byggnader uppförda, och ofta hafva de äfven en vacker belägenhet, så att många söka att få sådana hemman på arrende, för de beqväinligheters och agrementers skull, som de lemna.
Jag tror derföre snarare, att arrendatorerne blifvit föranledde till sina ansökningar deraf, alt de icke trott sig kunna concurrera vid ett nytt arrende med dem, som vid en blifvande auction kunde vilja göra högre anbud.
Vidare har man sagt, att då en arrendator väl skött hemmanet, vore det en uppmuntran för honom att få prolongation å arrendet.
Detta skäl anser jag också förtjena föga afseende, emedan det i arrendecontraclen är ovillkorligen föreskrifvet, att de skola väl sköta och bruka hemmanen, och det är landshöfdingen förelagdt alt vaka öfver delta villkors uppfyllande, och att, om arrendatorn brister deruti, skilja honom från arrendet.
Således har en arrendator, som väl skött hemmanet, icke gjort annat än sin ovillkorliga pligt och behöfver ej derföre uppmuntras.
Vidare har man yttrat, att vid dessa hemman byggnader ofta af arrendnlorerna äro uppförda till ett betydligt värde, och att stora kostnader blifvit nedlagda, för 200 Den >3 Maj. hvilket någon ersättning borde arrendatorerna förunnas.
I det nu förevar, utlåt, förekommer visserligen, att arrendatorn Odelberg erbjuder sig, att vid arrendets sint, om han finge prolongation och Kammar-colhm ansåge för Kronan fördelaktigt, alt det ifr ågavar. hemmanet blefve forsed t med byggnader för ett arrendators-hushåll, i stället för att tre der skulle vara uppsatta, till K. M. och Kronan öfverlemna i fullgodt skick med full äganderätt de sökanden tillhöriga hus och uppföra åtskilliga andra, som kunde finnas nödiga.
Men jag skulle tro, alt detta erbjudande icke utgör ett tillräckligt skäl att bifalla hans önskan; ty det är naturligtvis för honom vida förmånligare, då han dessutom är ansvarsskyldig för en husröta af icke mindre än 6,744 32 sk. b:co, att få på ett ställe uppföra de byggnader, som erfordras för hemmansbruket, än att uppföra dem på tre särskildta ställen och dertill ansvara för husrötan på desamma.
Som dessutom den saken är en särskild fråga, som kan pröfvas af Konungen, utan förbehåll i delta ämne, skulle jag tro, att utlåt. kan afslås, och arrendatorn få sig öppet lemnadt att hos Konungen göra ansökning i afseende å byggnaderna; men i allmänhet är icke förhållandet med dessa hemman , att arrendatorerne lill K. M. och Kronan erbjuda de byggnader, hvilka de uppfört utöfver laglig byggnads-skyldighet, utan dessa byggnader äro verkligen deras egna hus, som vid blifvande syner blifva dem af af- och lillträdes-syneratten förbehållna, och då lära de ej underlåta att sjelfve begagna dem antingen genom deras bortflyttande eller försäljning till de nya arrendatorerna.—Slutligen har man såsom ett cardinal-skäl andragit, att det vore för Kronan fördelaktigare att hafva en driftig arrendator, som man visste väl skötte hemmanet o. s. v., än att man skulle äfventyra alt få en ny arrendator.
Om det skälet har någon sanning för sig, hvilket jag ej vill bestrida, företer sig likväl häremot, isynnerhet här i granskapet af Stockholm, att om man också skulle medgifva en skicklig arrendator 3o års förlängning i arrendet, så komme ej länge samma arrendator att behålla arrendet, utan inom i å 3, eller åtminstone 5 ä 6 år transporterade han säkerligen arrendet på en annan, och man finge kanske då en person, som icke skötte hemmanet-väl , och då hade man icke vunnit det åsyftade ändamålet.
— I afseende på dessa arrende-frågor förekommer äfven det förhållandet, alt landshöfdingen har i flera af dem, jag vet ej visst om icke i alla, tillstyrkt prolongationen, hvaremot Kammar-colhm afstyrkt den.
Nu har man åberopat, att landshöfdingens yttrande borde äga ett särdeles vitsord, då han i dessa mål har mera Iocal-kännedom än öfriga auctoriteter; men det finnes en person, som äger en ännu större local-kännedom i denna del, nemi. kronofogden i orten; han höres också i sådana frågor, som dessa, alltid af landshöf din - Den a3 Maj. aoi dingen, oell på lians omdöme fästes alltid mycket afseende.
Jag är långt ifrån att vilja fästa något ofördelaktigt omdöme vid denna tjenstemans embetsulöfning; lian är ledamot af detta Stånd, så väl som jag, och kan försvara sig, om lian linner det tjenligt; men man är alltid sig sjelf närmast, och lian har, såsom det synes af betänk.
Nto 85, ett kronohemman på arrende, på hvilket lian sökt prolongation, och då är det kanske mera än sannolikt, att lian äfven med afseende derpå kunnat tillägga ett godt ord för öfriga arrendalo1'erna, emedan lian kunde förmoda, att om han afstyrkte deras önskningar och de, i följd deraf, blefvo afslagna, han icke heller skulle vinna sitt ändamål.
Hr Lagerhjelm och Frih.
Sprengtporten fästade sig egentligen i förra plenum vid det förhållandet, alt Konungen genom remiss öfverlemna! dessa önskningar till Ständerna.
Det var isynnerhet, om jag icke minnes orätt, Frih.
Sprengtporten, som ansåg detta sätt alt till Ständernes pröfning öfverlemna sådana mål utgöra en sorts opinionsyttring af Regeringen om billigheten al den ifrågasatta pirolongationen.
Jag skulle ej tro, att man får draga den slutsatsen af en remiss, som innehåller de uttrycken, att ''Konungen vill till R.
St:s StatsTJtskts utlåt, haf. ”va öfverlemna! detta mål;” men jag skulle visserligen annars kunna medgifva, att man kunde fästa ett sådant begrepp vid en sådan remiss, emedan Konungen, då målen inkommit, hade kunnat, och som jag tror, till och med bort afslå ansökningarna, derföre att den första af dessa ansökningar, sorn kom in, om jag rätt minnes, våren eller sommaren förb år, af en Major Collander vid Svea artilleri, rörtde prolongation af arrendet å ett hemman under Drottningholm , och hvilken ansökning var tillstyrkt af Kronofogden Assessor Lagergrantz, men afstyrkt af Ståthållaren på Drottningholm, dåvar.
Statsrådet H. Ex.
Hr Gr. Löwenhjelm, af Landshöfdingen och af Kammar-collrm , blef af K. M. afslagen.
I full conseqvens med detta beslut skulle jag tro, att Konungen kunnat afslå äfven dessa ansökningar; men då Konungen icke så behandlat nu förevar, frågor, tror jag likväl icke, att detta sätt att behandla dem bär härrört från en uppkommen bestämd öfvertygelse, alt prolongationen borde beviljas, utan snarare antingen från hvad f. d. Statsrådet Frih.
Åkerhjelm här yttrade, då fråga var om fattigvårds-betänk., af grannlagenhet för Ständerna, om man så vill uttrycka sig, eller, som jag snarare vill tyda det, af den obeslutsamhet, som man i sednare tider ofta funnit äga rum i regerings-ärendena, då man velat skjuta ifrån sig dessa ärenden så länge som möjligt, genom inhemtande af utlåtanden från alla möjliga auetoriteter, innan man velat fatta något beslut.
Slutligen skulle jag önska, att till upplysning vid behandlingen af dessa ärenden få nämna, alt ett verk här i staden, som har lill sin disposition en mängd 7 H. 26 302 Den 23 Ma j. jordegendomar, nemi.
Serapbimer-ordens-gillet, och utarrenderar dem på villkor, som för öfrigt i det närmaste öfveiensstämma med conti adena för kronoarrenden, i sina förut upprättade arrendecontraet infört det villkor, att om arrendatorerne driftigt och väl skötte hemmanen, de skulle efter arrendetidens slut få behålla deni i ytterligare 3o år, men förmodligen icke funnit, att det ändamål vunnits, som åsyftades med detta arrendevillkor, nemi. att hemmanen skulle blifva bättre skötta, emedan det i de contract, som sednare blifvit utfärdade, borttagit detta villkor.
Jag skulle tro, att detta äfven är ett exempel för Kronan och Ständerna i detta afseende att följa; ty, roine herrar! det musle verkligen väcka uppmärksamhet att här i grannskapet af Stockholm alia arrendatorer på en gång söka prolongation å sina arrenden.
Huru skall det kunna förklaras på annat sätt, än att de finna mycken förmån af sina arrenden?
Är det då icke billigt, att Staten får sin andel i fördelarna af arrendena ?
Staten, som är ägare af jordegendomarna, bör väl företrädesvis äga fördelarna deraf, i stället för att de nu splittras i. mellangifter mellan den ena och andra arrendatorn.
På alla de skäl, jag nu anfört, får jag således anhålla om afslag på detta betänkande.
Frih. Cederström, Jacob: Hr Odelberg, hvars förtjenst såsom agronom ingen lär jäfva, som baft bekantskap med hans sätt att sköta jord, har såsom cautionist för Gr.
Taube kommit till arrendet; men såsom cautionist åligger det honom, då Gr.
Taube blifvit fråndömd arrendet, att återställa egendomen i lagligt skick, innan någon fråga kan uppstå 0111 rättighet alt kunna få prolongation å arrendet, och detta jemväl ej heller förr, än han visat, att han vili göra sådana anläggningar, hvarigenom egendomen kan komma till den förbättring, att förbättringen motsvarar det högre arrende, som, efter de af R.
St. fastställda grunder för kronojordars och kronolägenheters utarrenderande, skulle kunna erhållas.
Att StatsUtsk. här föreslagit en undersökning, erkänner jag vara mera riktigt, ty då förbigås här icke formen, som i de öfriga betänkandena; men likväl hade nian ej bort tillstyrka den undersökningen, förrän allt blifvit stäldt i behörigt skick.
Jag anhåller, att detta betänk, måtte afslås, Odelberg obetaget att, sedan han satt egendomen i lagligt skick, få visa de anspråk och de arbeten lian kan framställa till stöd för sin begäran; och må sedan R.
St., vid en blifvande riksdag, för honom göra hvad billigt kan vara, men ännu är det lång tid innan arrendet till— ändagår.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande: 77 ij:n Reg.F:n säger:
"Kungsgårdar m. m. skola för"valtas efter de grunder, R.
St. föreskrifva.”
Dessa grun - Den a3 Maj. der, af R.
St. föreskrifnn, nämnas instruelionér, lagar eller författningar.
St. äga, pä grund af ofvannämnda 77 §, att förändra eiler upphäfva dessa, såvidt de röra kungsgårdarnas ni. fl. kronolägenheters förvaltning, och föreskrifva andra; men för verkställigheten af dylika lagar eller författningar, torde R.
St. eller deras Utsk., på grund af go §:n Reg.F:n, ej vara rälta forum.
Bland dessa författningar rör:de kungsgårdarnas tn. fl. kronolägenheters förvaltning, torde vara en, som bjuder, att de skola bortarrenderas, eftersom så hittills skeft; att verkställa denna författning är att, hvad Kammarcoll;m hittills gjort, bortarrendera nämnda lägenheter.
Denna verkställighet har StatsUlsk. lillegnat sig och R.
St. nu; ty om arrendet förnyas några år före sitt slut eller sedan det redan blifvit slut, torde vara ett och detsamma; man har blott i förra fallet begått en oformlighet, genom alt gå tiden i förväg, och en olaglighet, genom att mot föreskrilha grunder för kronolägenheters förvaltning ej upplåta dem åt den mestbjudande.
Jag reserverar mig derföre, på grund af go §:n Reg.F:n, mot upptagandet under R.
Stts pröfning af så väl denna som alia föregående och efterföljande frågor, som röra förnyandet af arrenden af kronolägenheter, eller på hvad annat sätt som helst verkställigheten af de för dessa lägenheters förvaltning af R.
St. föreskrifva grunder eller författningar.
Ehuru jag icke har den ringaste bekantskap, hvarken med den arrendator elier det hemman, som är i fråga, har jag dock mycken erfarenhet af, huru skadligt det är, att gamla arrendatorer bortköras, för det att man vill skaffa sig högre arrenden.
Jag tror, att ingen kan bättre intressera sig för hemmanens inom länet ordentliga skötsel än landshöfdingen, och yrkar således, att SlatsUtskts utlåt, måtte bifallas.
Delta utlåt, innehåller två frågor; den ena, huru hemmanen skola byggas, t det fallet tillstyrker jag utlåt., ty att bygga på sådana hemmauslotter på tre ställen, anser jag vida olämpligare än att bygga på ett ställe; och om uuvar. arrendatorn Odelberg vill föi binda sig att bebygga på ett ställe denna lägenhet efter den ordning som vederbör, kunna föreskrifva, tror jag, att hemmanet derpå kan vinna betydligt, hvarföre jag önskar bifall i det fallet.
Hvad åter angår utarrenderingen af hemmanen på längre tid, så kan jag ej gilla den principen.
Man är skyldig att göra Kronans jord så fruktbar som möjligt, i förening med den enskildes rätt.
Derföre bör den principen ej åsidosättas, att alla hemman, som varit bortarrenderade, vid arrendetidens slut må gå bort på nytt arrende.
Jag har hört flere säga, att detta skulle medföra förlust för Staten att få nya arrendatorer; menen gammal arrendator kan äfven, om lian får bibehålla arrendet, transportera det på en annan Den a3 Maj. och på det sältet gå bort.
Derföre måste jag begära afs!ag på detta utlåt, i den frågan, som angår principen för hemmans bortarrenderande, hvilket alltid bör ske medelst förnyad auction, vid arrendeårens slut.
Det är Hr Edenhjelms yttrande, som uppkallat mig att yttra några ord.
Han har yttrat, att han ansåg förmånligt att bibehålla samma arrendatorer vid hemmanen.
Naturligtvis måste hvar och en förnuftig menniska instämma med honom deruti, alt om en arrendator väl sköter sitt hemman, det är lyckligt att få behålla honom; men han har förbisett, att då fråga är om en 60 års tid, ingen arrendator är så qvalificerad,_ att man med någon art af säkerhet kan påräkna alt bibehålla honom så länge, ty döden kommer emellan, om man icke vill räkna honom till go år; och blir han emellan 80 och go år gammal, så lär val ej samma verksamhet kunna påräknas, som då han var mellan 3o och 4° år och skötte lägenheten val.
Dessutom händer, alt, om man på arrendet af lägenheter, isynnerhet kring Stockholm och Götheborg, hvilka äro väl byggda och begärliga, lemnar prolongation af 3o år, en sådan lägenhet kan räkna 1,000 r;dr b:co om året i afträde eller 3o,ooo r:dr för hela arrendetiden — en summa, som genom ett nytt arrende i stället hade tillfallit Slaten.
Dessutom är det icke Ständerne sjelfve, som skola regera i Sverige, ulan Styrelsen.
Ständerne hafva fastställt de grunder, efter hvilka kronojord skall förvallas; efter dem och inga andra skall den förvaltas — till dess Ständerne göra någon förändring i dessa grunder.
Vilja Ständerne deruti stadga den förändringen, att do arrendatorer, som väl skött sina hemman, få behålla dem emot samma arrende som förut, så må det ske; men lill dess detta skett, må Sländerne icke blanda sig uti de särskilda arrendefrågorna, utan lemna åt Styrelsen att förvalta hemmanen efter de grunder, som af Ständerna äro bestämda.
Det synes mig vara mycket lätt för R. o. Ad. att fatta sitt beslut i detta ämne, ty det är af enahanda beskaffenhet, som det mål, hvilket förevar i sista plenum.
Den skilnaden är likväl, att StatsUtsk. här har tillstyrkt en behandling, som öfverensslämmer med den, hvilken då här ansågs vara den rätta, och som tycktes ligga till grund för R. o. Ad;s beslut om återremiss; likväl är deruti någon skilnad.
StatsUtsk. har tillstyrkt, att, i händelse de erbjudna villkoren skulle befinnas vara af verklig fördel för Kronan, arrendatorn skulle få behålla arrendet utan förnyad auction.
Jag tror att man kunde säga, att, om K.
M. skulle finna det för Kronan förmånligt, R.
St. på sin sida icke vilja hafva lagt något hinder i vägen för ett ytterligare förlängande på 3o år af arrendetiden.
Således skulle jag tillstyrka R. o. Ad. att återremittera detta betänk., för Uen a3 Ma j. ao5 att sätla StatsUtsk. i tillfälle att behandla det i likhet med utlåt.
N:o 81 , som återremitterades i sista plenum.
Hr Frih. o. Landtm, framställde derefter serskilda propostr först å bifall, derefter å återremiss, saint slutligen å afslag å detta utlåt., hvilka alla propostr blefvo med ja och nej besvarade.
Jag vågar fästa uppmärksamheten på grundlagens tydliga stadgande i detta fall, att då amnai Ln:r götas, sorn hindra ett betänkandes antagande, det måste återremitteras; och att således afslag icke gerna kan komma i fråga.
Horns anförande vore riktadt emot den af Hr Landtm, framställda propos., Hr Landtm, ansåg sig böra göra den föl klaring, att då grundlagens föreskrift innehåller att Utsktns förslag skola i Ståndens plena framställas till antagande eller förkastande, delta sednare ord utvisade alt de äfven kunna afslås, hvarföre Hr Landtm, ansåg propos. till afslag lagligen kunna framställas, då den begärdes.
Jag skulle visst icke hafva gjort den erinran, som jag framställt, om jag icke i grundlagen läste ett inom., som säger: ”Göras vid Ulsk:ns förslag i Ståndens ”plena sådana anmärk»:r, som hindra antagandet, erhålle ”Utsk. del af dessa anmärkn:r, för att derefter förslagen ytterligare granska och jemka;” men det är möjligt att inga anmärkn:r göras vid ett betänk., och då kan det visserligen afslås.
Af dem som talat i detta mål hafva tre yrkat afslag, en bifall, och en återremiss.
Då är majoriteten hos dem, som talat för afslag.
Hr Lagerhjelm har yrkat återremiss, Hr Edenhjelm bifall, men Gr.
AYran gel, jag och Hr Munck af Rosenschöld afslag.
Hr a f E k e n s t a m , Israel:
Om vi skulle göra den arithmetiska beräkningen gällande, på sätt Frih.
Cederström yttrat; så skulle man nödvändigt, för att få en sak återremitterad , ovillkorligen stiga upp och förena sig med deni, sora talat likstämmigt med hvad man önskar.
Jag anser nog, att man, vid svarets afgifvande å Landtmilis propos., yttrar sin tanke.
Således tror jag, att den arithmetiska beräkningen , huruvida betänk, bör återremitteras eller afslås, icke på detta sätt kan komma i fråga att tjena till grund.
I afseende på sjelfva saken tviflar jag, att Ur af Ekenstam kunde yrka på återremiss, om han 10S D e n 23 Ma j. tagit närmare kännedom af sjelfva betänkandet.
Det är nemi. klart, alt livad som förekommer i detta betänk, för Odelberg å arrendet af Edeby innefattas i följande ord: ”att.
St. ”ville hos K. M. i und. anhålla, alt, såvida, efter i behörig ordning anställd undersökning, befinnes, att det af sökanden "erbjudna särskilda villkor, i afseende på egendomens åbyggnader, är för Kronan af verklig fördel, Odelberg må, utan ”föregången auction, erhålla 3a års förlängning i arrendet."
Detta villkor i tillstyrkandet är bestämdt icke riktigt.
Hr Frih. o. Landtm, afbröt talaren och fästade hans uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad. redan ansett öfverläggningen i sjelfva saken fulländad.