Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla andra Civila Rättegångar föreskrifver Lagen Stämning inom en viss till Täckelig tid, samt det nödvändiga vilkor, att Stämningen behörigen communiceras och påskrifves, så att säkerhet vinnes, det den Instämde fått kännedom derom; men här är förhållandet belt annorlunda; Mången, som den tiden kunnat vara i Stockholm eller någon annan aflägsen Ort, har omöjligen kunnat i tid få underrättelse härom, således hvarken sjelf eller genom Fullmäktig inställt sig, då det af det här befinteliga Exemplar af ‘Landshöfdingen Kungörelse, daterad den 2 April 1813, som, enligt Prestens i Församlingen påskrift, blifvit å predikstolen afkunnad den 16 i samma Månad, synes , att blott 1 x dagar till Inställelsen å Cancelliet den 27 varit.
Dessutom är alldeles stridande emot RegeringsFormen, att Presterire, tvärtemot Ståndets Privilegier, kunnat enskilt åtaga sig Onera å sina Prestegårdar och andra tillhöriga lägenheter, då de blott äro Boställsinnehafvare.
— Den Concession af Privilegier, som Ståndet samfält, såsom Riksstånd gjorde, vid Riksdagen 1809, att åtaga sig Extra Rotering, berättigar alldeles icke Kyrkoherdarne utom Riksdag, att i en sådan sak handla enskilt: Vill PresteStåndet likväl sjelf icke taga sin rätt i akt, ämnar jag icke bli dess Advocat. 494 Den g Januarii.
Friherre Anckarsvärdj Carl Henric:
Det är anledning till anmärkning mot Föredraganden inför Kongl.
Maj:t i Commando-mål för Ärenden, hvarom Remiss begäres till ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningarne uppgifvas skola.
Med mycken tillfredsställelse hör jag, det en af Ståndets Ledamöter gjort Anmärkning emot min Embetsbefattning.
I händelse CottstitutionsUtskottet deraf skulle finna anledning kalla en RiksRätt, hvilket jag icke har skäl att frukta, lemnar detta mig ett fägnesamt tillfälle* alt så väl inför Riksens Ständer, som Nationen, framte bevisen af ständigt uppfylld trohet emot Konungen, nit för dess höga Tjenst och lydnad för Rikets Lagar.
Under min tjenstebefattning som Konungens GeneralAdjutant för Armeen, har mitt syftemål alltid varit, Armeens bästa och dess Militaira förkofran, hvarigenom jag i synnerhet trott mig kunna bidraga till Rikets Sjelfbestånd.
Under krigen i Finland, Tyskland och i Norrige trodde jag mig hafva lemnat tillräckeliga bevis, alt Fäderneslandets välgång och Svenska Vapenäran äro mig tosendefallt kärare, än lifvet; vid RegementsFörändringen trodde jag mig äfven hafva lemnat en gärd till Sveriges frihet.
Jag går således nu med lugnet af uppfyllda pligter, som Embetsman, Soldat och Medborgare, att inför ConstitulionsUtskottet besvara de emot mig gjorde Anmärkningar, förvissad att dessa Anmärkningar allmänt skola ogillas.
Den g Januarii. 495 Friherre Anckarsvärd:
Jag får den äran anmärka, att Friherre Björnstjerna, alltför mycket anticiperat, icke allenast på ConstitutionsUtskottets blifvande Yttrande, utan ock på Allmänhetens tillkommande omdöme öfver den af mig framställde anledning till anmärkning.
Det torde vara tids nog att, sedan ConstitutionsUtskottet pröfvat Anmärkningen, då först framställa sin öfvertygelse derom.
Herr Grefven och fandtmarskalken föreslog, att den af Friherre Anckarsvärd, uti den Form 29 §. i Riksdagsordningen föreskrifver, väckte Anmärkning måtte till ConstitutionsUtskottet remitteras.
Anckarsvärd yttrade: att som han förmodat, det Friherre Wrangels, Henning, för en stund sedan till StatsUtskottet remitterade Memorial, angående yrkadt vidtagande af det Beslut, att inga nya Utgifter måtte af RiksensSländer beviljas, skulle tdl remitterande förekomma i sammanhang nied de af Grefve Hamilton , Axel, samt Friherrarne Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, och Wrangel, Henning, ingifna och nu förevarande Memorial, angående Skånska Roteringen, hade Friherre Anckarsvärd af denna anledning icke kommit, att vid tillfälle af Friherre Wrangels förstnämnde Memorials remitterande, uppläsa ett med samma Memorial gemenskap ägande Anförande, hvil - 49(i Den g Januarii. ket lian alltså nu anhöll att 1'å uppläsa, så lydande:
Ett lands förhållande till andra Stater, eller beskaffenheten af dess Politiska tillvaro, är den punct
Statsmannen bör hafva fullkomligen afgjord, innan han kan grunda sin anläggning för Statsbyggnadens bestånd; meri denna Punct är ett vidlyftigt tvisteämne; den flyttas af Nationalhögfärden, af Äregirigheten ejler Eröfringslystnaden ömsom; och i denna Grundpelarens ostadighet ligger oftast orsaken till den vacklande Statshushållning, under hvars osäkra riktning utarmade Nationer digna.
Kunskapen om den Makt, om det Anseende och Rykte, Sverige vid början af det förra Seculum innehade, gör jemnförclsen med det närvarande mindre angenäm, och tankan på framfarna, mera lysande tider förvillar ofta, och afböjer så gerna undersökningen af vårt förändrade tillstånd.
Det är likväl i min tro det nödvändigaste af allt för ett Folks Representanter, att sjelfve känna sitt Fäderneslands Politiska belägenhet, och att vara ense om den synpunct, ifrån hvilken alla deras åtgärder böra utgå.
För att vinna denna åsyftning, måste man befria sig från fördomar, ej rädas för smärtande upptäckter och framför allt frukta den smickrande villa, som, då den döljer vår verkliga bela - Den q Januarii. 497 belägenhet, hindrar oss att uttänka medlen för vår framtida välfärd.
Man bör af de förflutna, i vår Historia lysande Tidehvarfven, ej låta förleda sin inbillning att hoppas deras återkomst; man bör som Sanningsälskare betrakta sin ställning sådan den nu är, och jag tror ingen tid punct varit lämpligare, att fördomsfritt och utan passion företaga en granskning, utom hvilken ingen stadig plan för våra åsigter lärer kunna tillvägabringas.
Sverige är icke mera den Magt, som, under Konung Carl den XII:s segerrika början, förvånade verlden genom stora Segrar, i det dess fall bereddes af en EnvåldsHerres planlösa och egensinniga Företag.
Sverige blef, i följd af dem, ett utmärgladt, ett Folk- och Penningefattigt Rike, förlorade sina Landskaper, och öfvergick, uti den politiska Vågskålen, ifrån en verkande Magt, till en blott tillfälligtvis inflytande Stat.
Det ligger i Tingens Natur, att den, som herrskat, ogerna skiljer sig vid Herrskningslystnaden: Samma Generation i Styrelsen, som åt Grannar och aflägsna Magter föreskrifvit Lagar, hade svårt att finna sig uti förändringen, och hoppet att återbringa Fäderneslandet till sitt förra inflytande, förledde mången nitisk vältänkande Statsman och Patriot, vid krafternes beräknande:
Man hoppades att utvecklingen Tiald. o. Ad.
Prot. II B. 63, 64 498 Den g Januarii. af Grannens Stridskrafter och Förståndsodling skulle kunna motas:
Man missräknade sig och följderna af ett olyckligt
Krig hade bordt för alltid öfvertyga om Sveriges förändrade skick; men det var oss icke förbehållit, att genom erfarenheten vinna på sanning stadgade grundsattser för Styrelsen.
Regenterne tjusas ej sällan af sine Företrädares Krigsbragder:
Att öfverträffa dem i glans och ryktbarhet, ar ett mål, hvilket af smickrare visas endast kunna vinnas genom krig, som dessutom lätt bortblandar den Statsbrist, en lättsinnig misshushållning vållat. 1788 års Krig, af sådana anledningar företagit, satte ännu Sveriges uthållighet på prof, och det var icke öfvergifvit af sin Skyddsande.
Landet utblottades och fördjupades i Skuld, men förlorade intet af sina gränsor:
Fältet var ännu öppet, att genom Summan af framfarna tiders misstag, beräkna vilkoren för Politisk Tillvaro; men dessa innefattades då uti Regentens lynne, och Folkets väl åsidosattes snart af Passionerne, hvilka , som sjelfrådande, ej sällan varit utom Förnuftets Lagstiftning.
Sverige hänfördes till den Crisis, genom hvilken Finland förlorades; och hvarigenom Statens Natur så helt och hållit förbyltes, att ingen tvifvel mera bör få äga rum, om behofvet af rättade grundsattser för Statshushållningen.
Flera Riksmöten liafva likväl sedan framfarit, utan alt man i synlig måtto fästat sin uppmärksamhet vid detta Statens förändrade tillstånd.
Den g Januarii.
499 lag liänviser lill våra Statsmäns Tal vid våra Riksdagar, der Riket visas hafva tilltagit i Magt, Ära och Anseende; och påstår att dessa Ljud, som smickra Mängdens öra, påkalla Fäderneslandsvännens undersökning för att stadga öfvertygelsen.
Jag medgifver gerna, att den fråga, jag dristat framkasta om nödvändigheten aLt, sorn grundval för våra StatsOeconomiska öfverläggningar, afgöra, huru Sverige i Politiskt afseende hör betraktas, verksammare kunnat komma från den källa, som uppfattar all kunskap om Landets, så inre som yttre förhållanden; men känsla för Fäderneslandet kan ej tillvara, utan en viss oro för dess bestånd, och då jag så länge tyckt mig sakna en förändrad Statshushållning uti ett Land, som så mycket förändrat natur, sedan dess Konung kallade sig de Finnars, de Esthers, de Karelers och de Liffländers Kung, och af dem alla mottog Skatt, har jag ej kunnat neka mig vördsamt yttra raina tankar i detta ämne, säker, aLt de med godhet af Höglofl, Ridderskapct och Adeln rättas i det felaktiga.
Vilkoret för en sjelfständig
Stat är förmågan alt försvara sin oafhängighet, och denna styrka innefattas i Landets Geographiska läge, Folkmängd och Förmögenhet, jemnfördt med de Grannars, med hvilka man kan komma att mäta sig.
— Den förmur Finland hildade åt Sverige är ej mera!
Sverige äger nu mera inga Hamnar i Finska Viken; den Bottniska är 500 Den g Januarii. delad, och Ryska Magten är, vid sina företag emot oss, ej mera bunden vid en enda väg, som då strandvägen var den, genom hvilken ett fiendtligt inbrott kunde göras.
Det samband emellan våra Flottor och Armeer, som fordom tillät svagare krafter, att, understödde af Local-omständigheter, mota öfverlägsnare, är ej mera, sedan Finska Viken upphört att vara ett stöd för vårt försvar.
Vår Hufvudstad, i stället att vara skyddad af Finland, är nu flyttad till Rikets yttersta gräns, sedan de Ryska Örnarne innehafva Åland.
— Hvad vi förlorat, har Ryssland vunnit, och vårt Geographiska Läge framvisar, efter Finlands förlust, en lång och rak sträcka Land, som öfverallt kan angripas; Sverige har 44°° Qvadratmils Areal, och på denna vidd 2, kanhända 2J Million Menniskor, som sammanlagdt ej heller framvisar nöjaktig styrka vid jemnförelsen af vår mägtige Grannes.
Sverige liar, genom Norriges förening om samma Konung, kommit i tillfälle att utur en Politisk synpunct kunna anse den Scandinaviska Halföns Interesse såsom odeladt, och Sveriges Politiska verkningskrets såsom oskiljaktig ifrån den, som för hela Kalfön pröfvas den naturliga och rätta.
Det land, som behöfver anlita ett annat om fyllnad af första Lifsbehofven, är alltid fattigt; denna fattigdom blifver i Politisk hänsigt vigtigare, om det är ifrån en, genom sitt läge, sin Folkmängd och sina utvägar, redan mägtig Granne, sorn de bristande behofven skola erhållas, och då den Scandinaviska Halföns belägenhet är sådan, Den g Januarii. 501 lan den, vid en sanningsfull undersökning, i min tanka, aldrig anses annorlunda, än som en svag och fattig Stat, hvars liela syftning bör inskränka sig till ett sorgfälligt undvikande af all stridighet med andra Stater.
Alla Förstoringsplaner höra för alltid försvinna från dess afsigter, och hela dess verkningskraft bör ej hafva annat föremål, än den enskilta välmågans förökande, som enda medel till egna Frihetens försvar.
Om Sverige länge, genom en felaktig riktning för sin Politiska verksamhet, bered t sig det inskränkta rum det nu innehar ibland Europas Magter; om Folket länge varit offer för Regeringarnes misstag, så är det FolkRepresentationens pligt, att fördomsfritt betrakta sin belägenhet, att fästa Regeringens uppmärksamhet derpå, att Landets bästa fordrar för sin Politiska bestämmelse den medelmåtta, den inskränkthet, som fattigdomen påkallar.
— Friheten, ej Ärelystnaden, är Folkets goda !
Statens ära , Statens anseende, äro ord, som Folken ofta dyrt betala med hela fruktan af sitt släp och med förlusten af sin frihet.
Om Seclers erfarenhet skulle öppnat ögonen på Folket; omdetskulle börja fråga hvad båtnad till dess förmon följt af de ofantliga StatsBidrag, som vållat dess belägenhet, öm det skulle finna, att en emot Statens Grundidé' stridande Politisk riktning påkallade behofverne, om det skulle börja tänka, att dess trefnad och välmåga undergräfdes, för att gifva åt Staten ett yttre anseende, som motsades af dess inre kraft, om 502 Den g Januarii. det af Häfderna skulle låta leda sig till den slutsatts, att de mäst lysande Tidehvarfven för Folket varit de olyckligaste, de tyngsta; om det, af framfarna olyckor vavnadt, skulle begära en fredlig njutning af sitt öfverskott, i stället för alt offra det åt ett fruktlöst sträfvande efter ryktbarhet; om det skulle anklaga sina Representanter, att vid bördornas påläggande ej afse Folkets förmåga att bära dem ; om det, vid jern fö reisen emellan förr och nu, ej skulle finna anledning alt erkänna sig lyckligare; då skulle det blifva en smältande förebråelse för Representationen, att ej hafva framfört Folkets röst, och att ej för dess välstånd hafva tillvägabragt en på Sanning och Naturförhållande fotad Statshushållning, som bär ökad välmåga till föremål, och Frihetens försvar till enda afsigt.
Men så länge man ännu dåras af högmod, och tror sig magli g, fast man är svag, så länge man ännu vill mäta sig med andra Magter, så länge man är förmäten nog, att tro sig kunna dela vilja med de mägtigare, så länge skall man uti ett ständigt fortfarande förtära sina krafter, och utmärglade skall Sverige, sluteligen känslolöst för Sjelfständigheten, förlora den, och då, men för sent, skall orsaken finnas uti den politiska riktning, sorn till Försvaret fordrat större bidrag än National-förmögenhelen medgifvit, och sorn åt StatsRepresenlationen bibehållit, för alt icke säga ökat, samma behof, sorn då Randel var fyradubbell mägtigare.
Den lagbundna Frihetens förtryck af en väl - Den 9 Januarii. 503 diga Regenter, har skapat de colossala Stridskrafter, som, under namn af Försvarsanstalter, göra de Europeiska Nationernas tryckande belägenhet, i fred och krig, till nästan enahanda.
Yppighet och öfverflöd, undervigt i handel, bristande konstflit, föregifvas skiftevis, som orsak till vanmagten; då den, vid en notare undersökning, lättare torde igenfinnas uti Statsbehofvens missförhållande mot tillgångarne.
— Sverige, i den lyckliga författning, att genom sine Representanter få besluta Statsbidragens belopp, fordrar med skäl ett moget öfvervägande vid behofvens uppgörande, och Sverige har för länge suckat under Statsbördornas tyngd, för att ej med alfvar fordra deras lättnad.
Det blifver således Representationens pligt alt söka utvägar dertill, för att i Nationens bifall vinna målet för sitt ansvarsfulla kall; och då Försvaret medtager så betydlig del af Statsutgifterne , tyckes det billigt höra fästa Riksens Ständers första uppmärksamhet.
— Scandinaviens kringflutna läge har slutat anledningarne till dessa små gränse-tvistiglieter, som orsakat stora Krig.
Rysslands öfvermagt är så afgjord, att det skulle vara ett lika löjligt, som vanmägtigt försök att nu mera tänka på återeröfringar.
<— Dannemark kan ej anfalla oss, och de andra Magterne i Europa skulle åt detta håll ej tillåta ett utvidgande af vårt område, örn vår egen Politiska Moralitet ej vore tillräcklig att förbjuda sådana tankar; Naturen har genom Håfven föreskrifvit den 504 Den g Januarii." gräns, inom hvilken vi sluteligen skulle trängas, och bestämt fredliga yrken alt skapa välmåga ibland ett Folk, som under Secler så drygt gäldat några lysande blad i sina Regenters Historia.
Vår slutbestämmelse har blifvit att försvara egen frihet, ej att störa andras; men de Europeiske Magterne hafva, genom sina alltid stående Armeer, genom sitt under freden fortfarande Krigstillstånd, gjort de smärre Staternas belägenhet till en beständig osäkerhet, till ett sväfvande emellan hopp och fruktan; och utvärtes anseende, eller, som det heter, att sätta sig uti en respectabel ställning, har blifvit Styrclsernes Stridshäst, då de till Försvars-anstalterne fordra större bidrag, än Nationerne kunna åtadkomma.
Det är rigtiglieten af denna lära, jag för Sverige ville bestrida, då dess kringflutna och från den öfriga verlden skiljda läge, fredar det från den beröring af de större Magterne, som för fasta Landets smärre Stater är så äfventyrlig.
Yi ligga lyckligtvis i ingens väg; vårt hårda luftstreck och vår fattigdom tryggar oss tämmeligen emot Inkräcktnings-begäret; och så obetydelige vi är o såsom Stat, så vigtigt är dock fortfarandet af vår Sjelfständighet för Europa, hvars interesse det alltid måste blifva att bibehålla oss vid den.
Med egna tillgångar kunna vi ej frambringa, och på en beständig Fredsfot underhålla Stridskrafter, som med något sken af mathematisk sannolikhet kunna Den g Januarii.
505 trygga oss för ett i tiderna möjligt anfall ifrån vår mägtiga Granne:
Ett utarmadt och på alla tillgångar utblottadt
Folk skall ofelbart blifva enda frukten af ett sådant HushållningsSysteme.
Vid Försvarets inrättande i allmänhet, är en ovilkorlig nödvändighet att besinna, det
Slridskrafterne under freden böra samlas och ej förtäras. —-
De anfallsmedel, som af brist på tillgångar icke kunna föras till den styrka, att de vid användandet lemna hopp om framgång, böra sorgfälligt åsidosättas:
Häraf skulle anledning kunna hämtas att eftersinna, huruvida Sverige kan, — och bör offra Summor på en Örlogsflotta:
Huruvida det är i Sveriges förmåga, att bringa den till en emot ändamålet svarande styrka:
Om Sverige förmår underhålla den i Fred, bemanna den i Krig, och om en Örlogsflotta, sådan, som vi möjligen kunna åstadkomma den, i Försvarsplanen fyller ett emot kostnaden svarande rum.
— Endast genom ett vist begagnande af fredliga förhållanden, genom ett klokt beräknande af tidens ande, och genom det besparings-lynne, som är Ilufvudvilkorct för en fri och fattig Stat, kunna inom oss beredas medel att småningom skapa Förråder, ja! äfven Fästningar, och genom Conscriptionen äga vi armar lili försvaret i större proportion, än förmågan att bevara, bekläda och underhålla dem.
— Nationen har i Beväringslagen lemnat det största medel till Försvaret och torde genom denna uppoffring cäga en ökad rättighet all i andra delar yrka 506 Den q
Januarii. lindring, att fordra besparingar och omtanka, som enda utvägen att med de varande tillgangarne fylla de påtagligaste behofven.
— Jag delar med Herr Grefve Löwenhjelm fullkomligt den tankan, att på våra lärda Corpser ingen indragning är att göra; deras ytterligare fullkomnande visar sig tvertom för mig som en vigtig angelägenhet.
Angående Artilleriet är jag af enahanda mening.; men för att kunna tillvägabringa dessa och andra till Försvaret erforderliga utgifter, mäste besparingar å något ställe sökas, och af indelta Infanteriet kunde, efter mitt sätt att se, minst 10,000 Man ställas på Vacance-afgift.
— En betydlig tillgång skulle härigenom vinnas till minskning uti Landets bördor; och mig synes att återstoden af Infanteriet i lika jemn fördelning på hvarje Regemente skulle kunna ernå envså mycket större bildning, att ämnen till Befäl ej skulle saknas inom denna Stam, då behofvet påkallade uppsättandet af en större sLyrka.
Det förhållande Herr Grefve Löwenhjelm, uppgifver, såsom det der ej bör öfverskridas emellan exercerade och oexercerade Soldater, kan vara alltför godt då man så hafva kan; men att det under RevolutionsKriget alltid var iakttagit, betviflar jag, och tror, att Frihetskänslan ensamt var den Gudomliga kraft, som uti nakna och oerfarna Härar, besegrade Europas mäst krigsvande
Ar meer, och gaf utveckling åt dc Snillen, som sedan öfvertygat verlden hvad friheten förmått, om ödet velat med - Den g Januarii.
507 gifva alt
Dygden med henne fått fostras, som en oskiljaktig TvillingsSyster.
Det är af ett lyckligt Folks Fäderneslandskänsla, som stora saker, ja! ända till omöjligt sedda, kunna uträttas; välstånd och frihet i förening, jemnar den svagares krafter och motar Eröfringslystnadens försök, då Tiggarens öfvergång lill Slaf knappt föregås af något motstånd. —■
Sveriges närvarande omständigheter fordra hvila, som ett vilkor, hvarförutan intet är alt vänta utaf framtiden; det fordrar betydlig lindring uti sina bördor för att läka de djupa sår, hvaraf det täres, .Tåg förenar mig med Friherre "Wrangel uti dess påstående om minskning i Bevillningen, och anhåller att mina här yttrade tankar i sådant afseende till StatsUtskottet remitteras.
Då Konungens Constitutionella åligganden ej lära innebära att förordna örn Planers utarbetande för Riksens Ständer; så synes det blifva Högloft.
StatsUtskottet förbehållit att bereda denna oumbärliga grund för vårt medverkande, så vidt det skall medföra någon allmän båtnad, och så framt ej öfverdrifna Skatter skola beständigt fortfara att undergräfva det enskilta välståndet, för att sluteligen hos Nationen bereda den liknöjdhet, som är lidandets och armodets följeslagare, samt farligaste fienden för Sjelfständighet och Frihet.
Många yttrade härtill deras bifall, 508 Den g Januarii.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att som Friherre Anckarsvärds Anförande hade sammanhang med Friherre Wrangels för en stund sedan till StatsUtskottet remitterade Memorial, berörde anförande måtte äfven till StatsUtskottet remitteras.
Grefve Hamilton, Axel Raul:
Min föresatts var, att icke vidlyftigt anföra de skäl och anledningar, hvarföre vi hafva orsak, att klaga öfver den åtgärd, som blifvit vidtagen med permanenta Roteringen i Skåne.
Då jag nu likväl finner, att man har åtskilligt att erinra emot mitt Memorial af den 2 Januarii; så utbeder jag mig Högloflige Ridderskapets och Adelns tålamod för att göra några tillägg till hvad jag redan haft äran yttra.
Fråga har ännu icke uppstått att minska det på lagliga grunder stadgade Försvarsverket, hvarken i anseende lill Artillerie, Cavallerie eller Infanterie; ty för min enskildta del har jag aldrig anskaffat elier underhållit någon ständig Trouppe, med undantag af det indelta Cavalieriet, hvaremot jag, såsom Rusthållare, icke har något att erinra, om icke, att Regementsmötena finge taga sin början vid vanlig tid , och icke soin det skedde förledit år.
Då Riket äger tillgång på Krigsfolk, genom Riksens Ständers åtgärd, så är det mera billigt, att Staten gemensamt bidrager till Krigsfolkets underhåll, än att detsamma skall drabba några få Den g Januarii. 509 Individuer.
Är
Staten återigen icke i tillfälle att göra nja ansträngningar, eller öka dess stridskrafter, så lärer det kunna anses för ett medgifvande, att ännu mindre någon Enskild i nuvarande svåra ställning kan åstadkomma några ökade utgifter, eller dertill åläggas.
För att öfvertyga Friherre Björnstjerna och Herr Qviding, att betydeliga misstag inträffat vid^Roteringssättningen, och att Friherre
Stael ganska rigtigt yttrat, det en sjettedel af vår Egendom medtogs, om ständiga Roteringen finge äga bestånd, på de grunder å hvilka den för det närvarande blifvit fastställd; så får jag nämna, att Normen för Roterings-sättningen var, det ett eller flere Hemman tillsammans, som gåfvo 8o3 R:dr Banco behållen inkomst, årligen, räknad till 5 Procent eller sjelfva Hemmanets värde, skulle utgöra en hel Rote.
Uti Malmöhus, Län är jag ägare af 2f Mantal, hvilka äro ansedde laöra hålla 2f hela Rotar.
Dessa förutnämnde Hemman äro värderade, efter 1813 års PröfningsComite's beslut, till 34,000 Riksdaler Banco, hvaraf, efter 5 Procent, Behållningen blifver 1200 Riksdaler.
Enligt de af RoteringsCommissionen fastställde grunder, borde likväl Behållningen hafva varit circa ai5o Riksdaler, och värdet af dessa Hemman, som äro mäst af Frälse- och Kronoskatte natur, i samma förhållande äfven hafva belöpt sig till 43,000 Riksdaler.
Uti Christianstads
Län har jag erfarit detsamma, ty 2 Hemman, som värderades till 10,000 Riksdaler af PröfningsComiten, äro ålagde hålla en hel Rote, 5io Den g Januarii. ehuru behållna Inkomsten af dessa Hemman endast hlifver 5oo Riksdaler, i stället för 8o3 Riksdaler.
Hvad som likväl säkrast kan bestyrkas, är, att Arrendet af sistnämnde båda Hemman utgör endast 4°° Riksdaler, och tror jag mig kunna anskaffa betyg af hela Häradet, det ingen skulle vilja ingå uti ett högre Arrendes erläggande.
Herr von Fieandt anser LandshöfdingarneS Kungörelser vara fullkomligt lagliga, då de frånvarande ansågos, genom deras uteblifvande, hafva åtagit sig en Grundskatt; i sanning ett nytt sätt för en fri Nation att blifva beskattad.
Björnstjernas yttrande om Vargeringen hör icke till detta ämne.