Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har med mycken upmärksamhet"'åhört den framställning, som af en värd talare här blifvit gjord.
Den har ostridigt sina sidor.
Ilan säger nemi.: hvarföre skulle Const.Utsk. anse sig vara inskränkt af 107 §:n Reg.F. ? — Const.Utsk. ser misstag vara gjorda, men Const.Utsk. vördar den stora ordningen i riket och vill icke föreslå den åtgärd, som skulle blifva en följd af denna §:s tillämpning.
Likväl vill Utsk. icke fördölja misstagen.
Det vill fästa upmärksamheten på deni och heldre rätta dem, söka förekomma andra än vänta intilldess sjelfva skadan vore gjord, för att då komma och krossa.
Så har jag fattat framställningen, men om det vore meningen, hvarför har då icke talaren stannat vid att Utsk. kunnat tillkännagifva detta för R.
St., utan dessutom velat att Const.Utsk. skulle hemställa till RiksSt:n att ingå med skrifvelse till K. M. ?
Vill man framställa sjelfva sanningen och förhållandet och söka åstadkomma en rättelse för framtiden; är det icke då nog att nedlägga detta i en berättelse, på sätt i 3:dje afdelnm af Utsk:s förslag förekommer?
Hvarföre icke framställa det i den formen, om det vore meningen?
Nu skiljer sig formen ifrån den, som här kommer i fråga, Litt. B, ifrån Litt.
C. derigenom, att i densamma förekomma förslag till positiva åtgärder, hvilka Const.Utsk. vill framkalla ifrån R.
Det är emot dessa positiva åtgärder jag rigtar mina anmärku. -r, och jag vill fästa den värde talarens upmärksamhet på, att, om en sådan rättighet skulle tillerkännas Const.Utsk. som detta Utsk. här velat tillerkänna sig sjelf, nemi. att ega en ovilkorlig motionsrätt, Utsk. likväl icke kan grunda denna motionsrätt på 53 §:n R.F. och icke heller grunda denna rätt på den §, som innehåller grunderna för Coust.Utsk:s verksamhet.
Const.Utsk. skulle således deducera sig till denna vidsträcktare rätt att, i anledn. af hvad som i Statsråds-prot:ne förekommer göra framställningar ifrån de skyldigheter, som ligga i denna § af R.F. för Utsk. nedlagda, men dot är att märka, att om grundlagen medgåfve Const.Utsk. en sådan rätt, så skulle den äfven medgifva BankoUtsk. samma allmänna rätt och likaså StatsUtsk.
Hvarthän går det då med alla dessa allmänna rättigheter?
StatsUtsk. skulle då kunna göra förslager ronde Statsregleringen och äfven i grundlagsfrågor och hvad som helst.
Skall man då icke heldre söka att öfvergifva den der oinskränkta tolkningen af 37 §:n Riksd.Ordn., för att i detta fall möjligen få en öfverensstämmelse i grundlagens tolkning.
Nu säger den värde talaren, man har sagt att den bana, som är beträdd, skulle vara vådlig; men man har icke sagt hvaruti vådan består.
Nåväl, jag skall försöka att redogöra för mina åsigter ronde denna våda.
Låtom oss då föreställa oss att ett ärende, hvilket som helst, (som den värde talaren har tagit alla ärenden, så eger jag äfven rätt att välja inom samma kathegori) nu får väckas och innan Utsk:n behandla den på sätt grundlagen före skrif - Den 10 Maj f. m. skrifver skall den i Ståliden föredragas och da kan remiss vägras om motionen strider emot grundlagens ordalydelse.
Sådant har äfven skett.
Huru skola RiksSt:n nu göra?
De hafva ingen annan utväg än att lägga förslaget till haudlingarne.
Nu vill jag likväl icke fästa mig ensamt dervid.
Latona oss betrakta sältet att lillvägagå, ifall man följde grundlagen och icke Coust.Utsk:s tolkning deraf.
Först har man remissen, som skall medgifvas, dernäst alla de anmärkmr, som hvarje Ståndsledamot eger rätt alt göra innan remissen beviljas, sedermera remissens öfverlemnande inom Utsk. till en viss afdeln. deraf, dernäst denna afdeln:s utlåt., derefter en liten tid innan delta utlåt, förekommer in pleno.
Under allt detta väljes Const.Utsk. och hvilken elektor finnes och kommer att finnas eller har någonsin funnits, som icke dervid gör afseende på den ena eller andra personens särskilda fallenhet och yrke och väljer Utsk:sledamöterna efter deras kunskaper och erfarenhet.
Nu deremot skulle Const.Utsk:s ledamöter cga insigt och erfarenhet i _ lika många ämnen, som hela samlingen af riksdagens ledamöter.
Ar sådant tänkbart?
Men till vådan!
Nu jemför jag ett ärende, beredt på sådant sätt, som jag säger, i enlighet med grundlagen, med ett ärende, som vore väckt och beredt inom Const.- Utsk.
Så inträder den skillnaden att en fråga, som väckes inom Const.Utsk. är af politisk art.
Det må ingen föreställa sig alt en ledamot i Const.Utsk. begagnar sig af 2:dra mom. 37 §:n Riksd.- Ordn., för att väcka en fråga om stängselskyldigheten.
Man stannar icke der, och det är icke heller sjelfva frågans egentliga origin, utan den är blott politisk.
Jag tror alt detta vore nog för jemförelsen.
Jag talar om sjelfva proceduren i RiksStm efter frågans återkomst ifrån Utsk., der man behandlat densamma, och jemför denna procedur inom ett vanligt Utsk. och ett annat der frågan är behandlad efter politiska förhållanden.
Då nu frågan har ett sakförhållande, så frågar jag hvar och en, hvilkendera af dessa procedurer är den mest lämpliga.
Det ligger klart för hvar och en, som känner Sveriges monarkiska Statsskick och den ganska sväfvande opinionen just om beskaffenheten af detta statsskick, hvilken är till den grad sväfvande, att de flesta derom blott veta alt det är en monarki, denna monarki kan vara republikansk eller absolutistisk, den kan likna det ena eller andra landets.
Derom känna de flesta knapt en gång litteraturen.
Under det opinionerna äro så sväfvande anser jag icke tiden vara inne att göra någon förändring i grunderna för Const.Ulsk:s verksamhet.
En värd talare, Hr Cederschiöld, har med den utmärkta dialektiska förmåga, hvaraf denne talare är i besittning, sökt försvara Const.UtsIcs åtgärd i förcvar:de punkt.
Jag har likväl icke kunnat finna mig öfverlygad af hans yttrande och anhåller derföre att mot detsamma få anföra några ord.
Den värde talaren har stödt sig på- 53 §:n R.F., der det heter att Const.Utsk. tillkommer ”att väcka och uptaga frågor ronde förändringar i grundlagarne och yttranden deröfver till R.
St. afgifva, samt att granska de i Statsrådet förda protokoll”.
Huru O H. 24 370 Den 10 Maj f. ro. denna granskning skall tillgå stadgar grundlagen i 106 och 10? §§:ne.
Detta har samme talare äfven visat, men då formen och sättet för granskningen linnas i dessa tvenne §§ stadgade, sä är det väl också gifvet alt grundlagen icke tänkt sig någon annan och att ytterligare tillgöranden, som Hr Cederschiöld utom dem framställt, måtte grundlagsstiftaren icke hafva tänkt sig; ty om han det gjort, så hade han väl tillagt en 108 §:n, innehållande bestämmelser derom.
Det hade varit en besynnerlig åtgärd af grundlagstiftaren att stadga så bestämdt i 106 och 107§§:ne dessa åliggande», men tänka sig andra och icke bry sig om all stadga något i afseende på dem; hvarföre jag fortfar i mitt påstående att en sådan framställning, som nu ankommit från Const.Utsk. icke varit af grundlagstiftaren åsyftad.
Sedan det således måhända får antagas för afgjordt, att formen är grundlagsvidrig, så faller det af sig sjelf, om saken än vore aldrig så nyttig, att den icke får ske.
Hr Cederschiöld har vidare sökt visa att en stor lucka skulle förefmnas i grundlagen om icke en sådan åtgärd får vidtagas, som den Const.Utsk. föreslagit.
Om så också vore, så får i alli fall denna lucka icke fyllas genom en oriktig tolkning af andra grundlags §§.
Jag tror emedlertid icke att luckan finnes och anhåller derföre alt, oaktadt det icke skall inverka på afgörande! vid detta tillfälle, få tillägga några ord för alt visa alt den brist, som Ur Cederschiöld ansett finnas i våra grundlagar, verkligen der icke förefinnes. 10? § R.F. stadgar dels hvad Const.Utsk. skall göra, dels hvad' R.
St. skola på grund af Utsk:s tillgöranden sjelfvc åtgöra.
Till följd af denna fördelning åligger det Const.Utsk. att för Stånden tillkännagifva hvad Const.Utsk. vid läsning af Statsråds-prot:n funnit anmärkningsvärd!.
Dervid stannar Const.Ulskis tillgörande vid denna §.
RiksStm åter skola, sedan de genom detta Const.Ulskis tillkännagifvande blifvit underrättade om huru sakerne sig tilldragit, afgöra huruvida de anse rådgifvarne böra förafskeda», öm nit ett sådant förhållande, som Ilr Cederschiöld förutsatt, inträffar, så att Utsk. anmärkt förhållanden hvarigenom Konungens rådgifvare väl icke gjort sig förljcnte af att afsältas, men hvilka förhållanden likväl äro af beskaffenhet att om de fortsättas, kunna blifva så farliga, att Konungens rådgifvare i anledn. deraf borde afskedas, så säger Hr Cederschiöld, att Const.Utsk. bör tillkännagifva sådant enl. 37 § Riksd.Ordn.
Jag åter tror att 107 § verkligen ålägger Const.- Utsk. ett sådant tillkännagifvande.
Der säges alt om Konungens rådgifvare samfäldt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit Rikets sannskyldiga nytta eller någon föredragande icke med oväld, nit skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat så eger Utsk. sådant tillkännagifva för R.
Det är ju alldeles gifvet, alt det icke ligger en full skicklighet uti att beträda en sådan bana sorn, om den fullföljes, skall blifva af den beskaffenhet
Hr Cederschiöld skildrat.
Det är derföre gifvet att Const.Utsk. skall enl.
107 §:n anmäla alla sådana fall för R.
St., utan att Const.Utsk. derigenom på något sätt ingår i den frågan, huruvida del f. n. vore lämpligt att någon af Konungens O en 10 Maj f. m. 371 rådgifvare afskedades.
Sedan Const.Ulsk. således har utredt aliade, enl.
Utsk:s åsigt, i ett eller annat afseende anmärkmsvärda förhållanden, så stannar Utsk:s åtgärd dervid, och då vidtager RiksSt.-ns åtgärd att bestämma hvilken följd de vilja gifva åt Utsk:s anmälanden.
RiksStm kunna dervid uttrycka att anmärkmne äro oriktiga och att förthy icke någon af Konungens rådgifvare bör afskedas.
St. kunna äfven tycka att de anmärkta åtgärderna, om de fortsättas, möjligen i en framtid kunna förtjena afskedande, men att de icke f. n. äro af beskaffenhet att böra föranleda anmälan derom till Konungen.
Sådant skall då afgöras i RiksStm och den nytta, som FIr Cederschiöld afsett genom 37 §:n Uiksd.Ordn., kan således vinnas i full öfverensstämmelse med 107 §:n R.F. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Jag instämmer med de ledamöter, som anse Const.Utsk:s framställning i detta hänseende, sådan hon vid denna riksdag blifvit gjord, vara olaglig.
Förnämligast vill jag hålla mig lill hvad Gr.
Lagerbjelke redan anfört, men för fullständigandét af hans och öfrige ledamöters yttranden tillägga något, som de hafva förbigått.
Gr:n säger nemi., all Bevilln:slltsk:s tilltag alt väcka frågor om förändring af bevillningen vore en egenmäktighet.
Det är sannt, att så långt som Bevilln.Utsk. i sednare tider gått med tullafgiflerna och andra frågor, som icke röra den allmänna bevillningen, förhåller det sig verkligen så.
Men hvad den sislnämde angår så har Utsk. den rätt hvilken det ulan enskilda motioner begagnat, jemlikt följande stadgande!) i Riksd.Ordnrs 31 § 1 morn., så lydande: ”Delta Utsk. åligge att opåmint (d. v. s. utan motion eller remiss från något Stånd) upgifva de allmänna grunderna för den blifvande Bcvillningens fördelning, hvarefter, och sedan Bcvillningssummans belopp blifvit fastställdt, det tillkommer Utsk. att, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag till Bevillningens utgörande”.
För öfriga Utsk. gäller hvad Gr.
Lagerbjelke och andra talare i samma syftning yttrat om grundlagens ord och mening.
Cederström har sagt, alt en sådan framställning, som Utsk. här gjort, väl kunde vara nyttig.
Deruti instämmer jag med Frihm såvida, att de kunna afhandla ämnen, hvilkas vidrörande kan vara nyttigt.
Såsom bevis derpå vill jag anföra frågan om nedrifvandet af Christianstads fästning.
Kan Konungen, R.
St. ohörda, låta nedbryta hvilken fästning
Han behagar, så är det ingenting för Honom att rasera Carlsborg eller hvilken annan som helst.
Låter sig i ett Rike, der hvarje skilling, som användes för en fästnings nybyggnad, beror af R.
St:s beviljande, förlikas med Statsförfattningen att, Konungen skulle ega efter godtfinnande anbefalla fästningens nedbrytande, hvarigenom nyttan af alla de kostnader, som på hennes upförande blifvit använda, blefve tillintetgjord?
Jag tillåter mig icke här att bedöma om åtgärden varit riktig eller ej, utan anmärker blott hvad som kan följa af en sådan grundsats antagande.
En så beskaffad framställning från Const.Utsk. som den ifrågavar. må vara huru nyttig och huru af behofvet påkallad som helst, så 24* 372 Den 10 Maj f. m. får bon icke göras om det sker på olagligt sätt.
Man måste se icke blott på den nytta, som riket kunde hafva af en eller annan framställning, ulan tillika på elen skada, som missbruket skulle medföra.
Nu har Const.Utsk. framställt blott 3:ne förslag till underd. skrifvelser, hvarföre kunde det icke lika gerna hafva föreslagit 30 sådana?
Om man summerar ihop alla anmärknme i Ilr Billströms med Heres reservationer, så torde man komma ett godt stycke på vägen till detta antal.
Vid 1841 års riksdag såg man 72 anmärkmr efter 107 § gjorda emot Konungens rådgifvare.
Utsk. hade då lika gerna kunnat föreslå 72 underd. skrifvelse!'.
Delta visar lill hvilka ytterligheter man kan komma, när man går utom de gränsor, hvilka en nödig försigtighet fordrar och som äfven af grundlagen äro föreskrifna.
Om sådana skrifvelser finge ega rum, hvad innebure de annat, än underd. tillrättavisningar åt Konungen och Hans rådgifvare; men, säger man, skola då aldrig dylika framställningar kunna göras?
Jo, jag tror alt de kunna det på grund af enskilda motioners behandling i Allm.
De blifva då endast önskningar eller besvär, hvilka Svenske män alltid haft rätt alt till thronell framföra.
Annat är om en sak framkommer i form af underd. önskan genom Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. och annat om hon framlägges i form äf anmärkn. ifrån Const.Utsk.
Det sednare är hvad jag velat undanrödja, icke att hindra tjenliga framställningar på behörigt sätt hos K.
M. göras.
Men det förhåller sig med denna fråga såsom man vanligen säger: det är intet ondt, som icke har något godt med sig.
Hvad’ godt har då detta tilltag ifrån Const.Utsk. medfört?
Jag har vid åtskilliga tillfällen sökt visa obehörigheten af den makt StatsUtsk. sökt tillvälla sig att, på grund af Riksd.Ordn:s 37 § 2 mom. göra motioner.
Då har Ståndet i allmänhet tyckt att grundlagsöfverträdelsen icke varit så farlig; man kunde väl låta saken hafva sin gång och icke bry sig derom emedan sådant skett förr.
Nu deremot, när missbruket sträcker sig så långt, att Const.Utsk. tager sig samma frihet, och det går löst på Konungens rådgifvare, då upträder en ledamot af StatsUtsk. och yttrar: detta är för mycket, det är ett grundlagsbrott.
Ja sjelfva Ordf. i Const.Utsk. sägerr det är klart sorn dagen att Const.Utsk. ej mindre än StatsUtsk.. gjort orätt.
Jag lyckönskar R.
St. dertill att man ändtligen kommit till delta offentliga erkännande.
Det är mig sagdt, att under det jag ett ögonblick var ute, Frih.
Cederström önskat att få frågorna punktvis föredragna.
Jag anser det fruktlöst, om de såsom jag tror, äro olagliga och om de fördenskull böra, på sätt andra talare äfven yrkat, läggas till handlingarne.
Skulle likväl den ledamot, som begärt föredragningen punktvis, fortfarande påyrka densamma så tillstyrker jag att R. o. Ad. måtte medgifva det; ty deraf följer blott en upläsning hvilken snart tilländagår.
Hr Frih. o. Landtm, nödgas väl göra 3 propos;r i st. f. en; men det kostar mycket mindre tid än alt nu tvista och möjligen votera om frågorna skola föredragas punktvis eller icke.
En talare, Hr Bråkenhjelm, har fästat Den 10 Maj f. m. 373 upmårksaraheten derpå, att frågor om underd. önskningar hos K, M. borde behandlas af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. hvaraf han trott följa, alt icke någon skrifvelse i anledn. af något annat Ulks:s framställning kunde beslutas.
I anledn. häraf får jag fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att underd. skrifvelse!- blifvit beslutade såsom jag tror på alla andra Utskrs framställningar, åtminstone vet jag med visshet att det skett på grund af StalsUtsk:s förslag.
Samme talare har äfven trott, att Hr Frih. o. Landtm., eller såsom han uttryckte sig, Talmannen, bör efter grundlagen vägra propos. på så beskaffade förslag som detta.
Jag vill då fästa hans upmärksamhet derpå, alt om Talmannen vägrar propos., så är Const.- Otsk. den auktoritet, som med R.
St:s rätt derom beslutar, och då synes det vara temligen besynnerligt om Hr Frih. o. Landtm, skulle vägra propos. på ett förslag, som kommer ifrån samma auktoritet.
I afseende på den ifrågavar. åtgärdens laglighet, har jag förut nämnt, att 53 § R.F. säger att Const.Utsk. skall granska Statsråds prottna, och då 37 § Riksd.Ordn. berättigar Const.Utsk. att hos R.
St. väcka frågor, så förmodar jag att det innefattar en rättighet för Const.Utsk. att väcka de frågor, hvartill granskningen gifvit anledn.
Lagerbjelke är med mig i den frågan af olika mening.
Jag är också med honom af alldeles olika mening i afseende på Const.- Utsk:s pligt vid denna granskning.
Hr Gral har ansett Const.Utsk. endast böra undersöka, huruvida Konungens rådgifvare ådagalagt nit, skicklighet och drift i de ärenden, som i pröttna finnas omnämnda.
Jag anser deremot att det är Utsk:s pligt att undersöka, huruvida Konungens rådgifvare, derigenom att de icke låtit frågorna komma till proh, åsidosatt sin pligt.
Följer man Hr Gr:ns åsigt, så är det gifvet, att den sämsta af alla Konungens rådgifvare eller den, som aldrig företoge sig några vigtiga ärender, skulle blifva fri ifrån allt klander, ty om han föredrager endast sådana enkla frågor, som icke kunde blifva föremål för skiljaktiga meningar, så kunde icke heller några anmärkn:r deremot göras.
Härmed anser jag ock hafva besvarat de ledamöter, som i ett föreg:de plenum framdroge, såsom bevis på Konungens nuvar. rådgifvares förträfflighet, att andra anmärkmr än de Const.Utsk:s betänk, innehåller icke mot dem kunnat framställas, ty om ett sådant argumentationssält godkändes, så skulle äfven följa deraf att hvarje Depart:ts-chef, som underlät att företaga alla vigtiga frågor, så att ingenting förekom derom i Statsrådsprot-.ne skulle blifva ansedd såsom förträfflig.
— Efter min åsigt är det derföre Const.Utsk:s pligt att göra sig underrättad om hvilka vigtiga ärender hvila i Stats-Depart:ne ovidrörda och derom göra anmälan i decharge-belänk.
Uti den frågan äro vi således af alldeles motsatta meningar.
Hr Gr:n har trott att Const.Utsk:s pligt inskränkte sig till att endast framställa anmärkmr efter 106 och 107 §§ R.F. och har tillagt: om meningen vore något vidsträcktare, hvarföre skulle det då icke finnas en 108:de §, som gåfve anledn. dertill.
Härtill får jag svara med en annan fråga: månne icke allt som under granskning af Statsrådsprotine förefaller anmärkningsvärdt bör framställas?
Hvilken som har rätt, majoriteten inom Const.Utsk. eller jag, det synes bero af svaret på den frågan, huruvida Const.Utsk:s 374 Deo 10
Maj f. m. ledamöter böra upfatta sin ställning sä som vore de endast Fiskaler eller om de böra upfatta sin ställning så sora jag anser den böra upfattas, nemi. så som de vore Revisorer.
Aro de att betrakta såsom Revisorer, då tror jag deraf följa att de skola icke allenast undersöka och framställa de anmärkmr, som äro af svårare beskaffenhet samt i anledn. deraf tillstyrka den eller den positiva åtgärden t. ex. en anmälan efter 107:de §; utan äfven omnämna de mindre felaktiga åtgärder, som väl f. n. iske medfört vådliga följder, men som, om de fortsattes, kunde leda dertill.
1 förra fallet äro de att betrakta såsom fiskaler, men i det sednare såsom Revisorer.
Med flr von Hartmansdorff instämde jag då fråga var om SlatsUtsk:s obehörighet att väcka frågor, som icke voro föranledda hvarken af motioner eller af Kongl. propos:r, men jag vill fästa upmärksamheten derpå att här icke är fråga om att R.
St. skola afgöra något, utan endast framställa en underd: önskan.
I frågor, som föreslås af StatsUtsk. beslules af R.
St., och der 2 Stånd stanna emot 2, så afgöres det genom den förseglade sedeln i förstärkt StatsUtsk.
Sådant är vådligt och derföre instämde jag med Hr von Hartmansdorff emedan jag ansåg att del var att öfverskrida den rätt som är för Utsk. utstakad.
Den framställning deremot, som af Const.Utsk. här blifvit gjord, anser jag ligga inom dess behörighet och tror äfven att hvar och en skall finna att det länder till fäder neslandets sanna nytta om man beträder en sådan bana.
Såsom mig synes, har den siste värde talaren vederlagt sig sjelf, då han erkänt att Const.Utsk. var den myndighet, af hvilken den frågan, huruvida förslaget är i grund lagsenlig ordning väckt eller icke, skall afgöras.
Deraf synes mig böra följa att detta Utsk. icke kan ega rättighet allt väcka andra frågor än dem, som enl. grundlagen tillkommer Utsk.
Det är ganska naturligt, alt då grundlagen icke velat lemna utan all kontroll rättigheten att föredraga frågor och väcka ämnen till öfverläggning i RiksSt:ns plena och i första hand har salt Const.Utsk. till väck tare deröfver, så har det skett under förutsättning alt nämnde Utsk. skulle afhålla sig sjelf att väcka frågor utöfver hvad som grundlagen detsamma ålägger.
Eljest skulle följden ovillkorligen blifva, alt sådana frågor blefvo väckta som, om de icke hade blifvit väckta af Const.Utsk., Hr Cederschiöld hade varit tvungen att anse grundlagsvidrigt väckta.
Aro de då grundlagsenlig! väckta derföre, att de äro väckta af Const.- Utsk. med anledn. af granskning af Statsrådsprohna, och om en olaglig framställning skulle inkomma ifrån Const.Utsk., hvilken är då den auktoritet som säger: detta är orätt; det får icke föredragas?
Detta bevisar ju bäst att Const.Utsk. enl. grundlagens anda och mening icke får gå utom den gräns, som grundlagen för detsamma utstakat.
Jag fortfar i mitt yrkande att Hr Frih. o.
Landtm, icke föredrager någon af de 3 punkterna.
Hr Cederschiöld har fullkomligt missförstått milt yttrande ithy att han framställt såsom vore vi af olika tankar i frågor, deruti jag fullkomligt med honom öfverensstämmer.
För att nyttja hans eget uttryck anser jag att Const.Utsk. enl.
Den 10 Maj f m. 375 106 § K.F. böra upträda såsom ”Fiskaler”, men enl. den 107 §:n såsom ”Revisorer,” och alt Const.Utsk. efter 107 § bör anmärka bristande nit, skicklighet och drift hos Statsråderne, denne brist må nu uppenbara sig i handling eller underlåtenhet.
Skillnaden emellan Hr Cederschiölds och min åsigt ligger deruti, att då Utsk. utredt frågan, sä är efter min tanka Utsk:s åtgärd dermed slut, hvarefter Ständernas vidtager att besluta huruvida de, på grund af denna utredning, anse lämpligt att anhålla om Statsrådens förafskedande eller icke.
Det är för mig obehagligt att besvära R. o. Ad. med att 2:ne gånger tala i en och samma sak; men då så vigtiga frågor utgöra föremål för öfverläggningen, som huru Sveriges grundlag bör förstås, och man hör ledamöter upträda med grundsatser, som man anser stridande emot dessa grundlagar, sä kan man icke afhålla sig ifrån att försöka en kort vederläggning.
Hr Cederschiöld har satt i fråga, huruvida Hr Frih. o. Landtm, och Talmännen skulle vara berättigade att fullgöra en pligt, som de sig åtagit, besvurit och lofvat att upfylla.
Ar då Const.Utsk. högre än R.
Ar Const.Utsk. en så beskaffad delegation ifrån R.
St., att den har uteslutande rättighet att tillintetgöra hvarje serskildt
Stånds tankar och summan af alla Ståndens tankar?
Nej, vi hafva ännu icke något VälfärdsUtsk., utan vi hafva ett Const.Utsk., som har för pligt att böja sig under grundlagen likasåväl som hvarje enskildt Ständ och som summan af alla Stånd.
Det vore väl förundransvärd! om en Talman skulle sitta på sin stol och icke våga yttra sig: jag vägrar, jag nekar i följd af min ed, alt gifva propos. på ett förslag, hvarmed Const.Utsk. inkommit.
Nu säger talaren, att i fall Stånden äro af olika tankar med sina Talmän och genom pluraliteten komma derhän alt Talmännens vägran af propos. blir underställd Const.Utsk.; så skulle detta innebära ett skäl, hvarföre Talmannen vore oberättigad att fullgöra sin pligt och vägra propos. på Const.Utsk:s framställning och RiksSt:n oberättigade alt med sin Talman öfverensstämma i hans åsigt; men jag frågar huru skulle en sådan fråga komma lill Utsk:s behandling, om t. ex. Hr Frih. o.
Landtm, vägrade propos. och Ståndet höll med sin Landtmarskalk?
Const.Utsk. får då hålla tillgodo att detta blir bestämdt af Hr Frih. o. Landtm, och Ståndet eller af en Talman i de andra Stånden i öfverensstämmelse med deras åsigt om grundlagen.