Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att för denna förbindelse göra en så stor krok, som öfver Upsala och Sala, skulle endast kosta mycket penningar och tid, samt allt för mycket hämma trafiken för nyssnämnde provinser.
Hvad som hämmar rörelsen, kostar penningar och tid, de vigtigaste faktorerna uti beräkningen.
Man måste således söka att på en väg komma så direkt som möjligt till bergslagen och på en annan väg gå rakt på Upsala, centralorten för en af våra rikaste nejder.
Dessa resultat vinnas genom antagande af Hr Adelskölds förslag.
Man erhåller nemi. derigenom jernvägar uti direkt riktning både öster och vester ut.
Men, frågar man, eger staten verkligen råd att bekosta båda dessa banor?
Uti berörde hänseende inhemtar man utaf
Hr Adelskölds förslag att kostnaden icke uti väsendtligare mån Den 11 Maj f. m. 215 öfverstiger den, hvilken utaf antagandet af K. M:s Propos. i denna del skulle blifva en följd.
Min öfvertygelse är, att den hufvudsakligaste vigten icke ligger uppå mängden af jernvägar, för hvilka medel vid hvarje riksdag anslås, utan deruppå, att de anslagne medlen användas på det för ändamålet lämpligaste sätt.
Anser man sig således nu icke ega råd att bygga båda dessa banor, är, efter mitt förmenande, mycket bättre att man till en kommande riksdag uppskjuter denna fråga, än att man, genom tillämpning af en oriktig plan, förstör hela jernbanssystemet.
Genom beviljande af anslag till Stockholm—Upsala-banans fullbordande samt till påbörjande af en vestlig bana har man, för den händelse beslut i denna fråga nu fattas, handlat uti öfverensstämmelse med den af mig förordade åsigt.
Genom redan fattade jernvägsbeslut äro 125,000,000 rdr beviljade för det södra och mellersta Sverige.
Vid sådant förhållande torde såväl billighet och rättvisa, som statens välförstådda intresse, fordra att den nu ifrågaställa anläggningen norr om Stockholm bringas till verkställighet.
För partierna, hvilka blott se bjelken i motståndarens ögon, är det visserligen icke behagligt att frågan tages uti närmare öfvervägande; men då, på sätt jag redan antydt, mig synes bättre vara, att man nu icke fattar ett difinitivt beslut, än att, efter detsammas fattande, nödgas ångra sig, anhåller jag om återremiss, på det äfven den 3:dje partens intresse, d. v. s. statens, måtte tagas med i beräkningen.
Hr Montgomery, Hobert:
I)å jag uti Utsk:t deltagit ufi det beslut, som nu utgör föremål för B. o. Ad:s öfverläggning, och då jag här hört ganska svåra anmärkningar framkastas mot samma beslut, anhåller jag om några ögonblicks uppmärksamhet för att uppträda, om icke till försvar för Utsk:t, dock till förklaring af Utsk:ts syftemål.
Fördelarne i afseende å lokalförhållanden vid dessa båda banor norr om Stockholm syntes verkligen för Utsk:t väga så jemnt, att något bestämdt företräde åt endera banan icke kunde gifvas.
Man har således i Utsk:t nödgats taga öfriga allmänna skäl till utgångspunkt för sitt votum; och, på grund deraf, måste man komma till det resultat, att en jernväg norr om Stockholm icke vore tillräcklig, utan att, på sätt H.
De Geer i Stats-Bådet yttrat, två vägar i den riktningen voro behöfliga.
Vid sådant förhållande var gifvet, att man sökte komma till ett residtat, som tillfredsställde båda de olika intressena, och ett sådant resultat anser jag Utsk:t, genom sitt nu framlagda förslag till beslut, hafva vunnit — hur mycket detta förslag än må förkättras. Emellan detta förslag och det af K.
M. framlagda uppgår skillnaden i kostnad endast till 2,000,000 rdr, och från Sala blir uti förra fallet vägen förlängd med endast £:dels mil.
216 Den 11 Maj t m.
Att skäl finnas för framläggandet af Utsk:ts förev:de förslag, torde sålunda icke kunna bestridas; men, på sätt jag redan förut i detta mitt anförande påpekat, har jag redan från första stunden varit mest hågad för anläggning af tvenne vägar; och, då Hr Adelskölds förslag i det hänseendet har visat stora fördelar, samt det under behandling varande bemedlingsförslaget visat sig icke hafva några varmare sympatier, vill jag icke vidare motsätta mig antagandet af förstnämnde förslag.
Någon återremiss tror jag icke vara behöflig, utan att 11. o. Ad. i detta fall genast kan lätta sitt beslut.
Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Taube, Henning Adolf:
Att härstädes ingå uti några specielare zifTeruppgifter, till förmån för den ena eller andra sträckningen, anser jag verkligen icke nu vara lämpligt, ty sådana uppgifter hafva sannerligen i tillräcklig mängd redan blifvit lemnade.
Icke heller tror jag mig behöfva närmare belysa det af Stats-Utsk:t nu sednast framställda förslag, eller tala mot detsamma, då förhållandet i denna fråga så gestaltat sig, att ännu ingen här uppträdt med allvarligt yrkande på samma förslags antagande, samt t. o. m.
Utsk:ts egna ledamöter finnas hågade att frånträda detsamma.
Att deremot i minnet återkalla hvad tillförene i denna fråga blifvit åtgjordt^anser jag mig icke kunna undgå.
Man finner således, att Sir John Rennie och Gr. Adolph von Rosen voro de, som år 1847 först utstakade den s. k. vestra vägen, eller jernvägsförbindelsen mellan Stockholm och Göteborg, äfvensom jernvägen från Stockholm till Upsala öster orri Sigtunaljärden och vidare till Sala.
Detta förslag föll dock, ty Köping—Hult-banan mellankom.
Ar 1855 förordnade K.
M. en komité för utarbetande af förslag till jernvägars riktning och anläggningssätt.
Dess ledamöter, Hrr Akrell, von Sydow och Gr. von Rosen, uttalade enhälligt den åsigt, att eu bana borde dragas öster om Sigtunafjäden till Upsala.
Från punkten Giresta var äfven en utgrening af samma bana till Westerås utaf denna komité föreslagen.
Ofver detta komitébetänkande utlät sig äfven Chefen för statens jernvägsbyggnader, Frih. Ericson.
Uti det förslag, som af honom då framlades och hvilket till större delen blifvit följdt vid sedermera utförda jernvägsanläggningar, förordades äfven vägen öster om Sigtunafjärden till Upsala och vägens fortsättning derifrån till Sala.
Kändt är, att K. M:s till 1856 års St:r afiåtna och af Stats-Utsk:t tillstyrkta Nåd.
Propos., ang:de jernvägens anläggning uti sistberörde riktning, föll på tvenne röster uti ett Stånd.
Äfven den utaf K.
M. år 1858 förordnade jernvägs-komité uttalade, efter verkställda undersökningar, samma åsigt som Frih.
Ericson, ang:de denna jernvägs ändamålsenligaste
Den 11 Maj f. m. förläggande öster om Sigtunafjärden.
1862 års komité liar varit den lörsta auktoritet, som uppträdt emot den norra stambanan uti den af mig föreslagna riktning.
Huru detta beslut tillkom, ber jag dock att få upplysa, och anser mig dertill ega så mycket mer skäl, som Utsk:t sagt att samma komiterades »pluralitet» tillstyrkt vägeri vester om Sigtunafjärden, dock utan att dervid nämna hvarken de komitéledamöter, som reserverat sig, eller de skäl, hvilka för ifrågavide reservationer ligga till grund.
De »särskilda meningarne» inom komitéen återfinnas dock å pag. 30 uti komilébetänkandet.
Utsk:ts förberörda förfaringssätt att, så vidt möjligt är, uti Utlåtit undanhålla dessa särskilda meningar, är likväl så mycket besynnerligare, som Utskrt sedermera, vid frågan om sammanbindningsbanan, anfört vederbörande reservanters åsigter i det ämnet.
Det verkliga förhållandet är, att af de sju komitéledamöterna endast tvenne förordat stambanans riktning uti hela dess längd öfver AlmareStäket, vester om Sigtunafjärden, till Örsundsbro och Sevalla, Sala samt Korsnäs.
Komitéen började att rösta: öster eller vester om Sigtunafjärden.
Följden deraf biel, att några komitéledamöter, hvilka tillförene uttalat sig för Stockholm—Upsalavägen, derelter beslöto sig lör att draga banan vester om Sigtuna fjärden.
Härefter röstäde man öfver sträckningen till örsundsbro—Sevalla eller Örsundsbro—Sala, och den nuv:de pluraliteten biel sålunda vunnen.
Bland de anmärkningar, som blifvit gjorda mot denna jernvägssträckning öster om Sigtunafjärden, är den, att man med denna bana borde afse fördelarne, icke egentligen lör Norrland, utan för Westmanland och Dalarne.
Man synes verkligen här nästan vilja t. o. m. frånkänna Norrland all utveckling både för det närv:de och för framtiden.
Man får dock icke allenast fästa sig vid Norrlands nuv:de folkmängd, utan tillika ihågkomma samma lands stora ressurser till framåtgående.
Hvad folkmängden beträffar, vill jag dock erinra, att den i Norrland ökats med ungefärligen 80 proc. under samma tid, som den i Westmanland stigit med 18 proc.
Hvilkendera af dessa båda sistnämnda provinser har på sednare tider i öfrigt mest utvecklat sig?
Uti hvad mån Norrlands handel tilltagit, vittnar den mängd af ångbåtar, som år efter år byggas för att gå på Norrland.
Ännu torde mången påminna sig, huru man skrattade åt det första förslaget, att låta en ångbåt »gå på Norrland» eller, som man sade, uppåt Ishafvet; men det bar visat sig, att dessa Norrländska ångbåtar hafva en ganska stor trafik, och deras antal växer med hvarje år.
Bör man väl, vid sådant förhållande, underskatta Norrlands intressen?
Vidare har man ordat särdeles mycket om Stockholms handelsterritoriuni och den alskyvärda kroken öfver Upsala och Sala, som skulle inverka så hämmande på Stockholms trafik med Westmanland och Dalarne; men vill helt och hållet förbise den stora kroken Öfver Sevalla.
En talare, Frih. von Schulzenheim, har t. o. m, talat derom, att, om man hade 218 D«n 11 Maj f. ro. 10,000 barkätande dalkarlar här, sä skulle de nos pS sitt sätt rösta mot sträckningen öster om Sigtunafjärden.
En annan talare, Hr Adelsköld, har yttrat, att bältet norr om Mälaren innehåller omkring 15 mils längd och 8 mils höjd.
Kan det väl vara nödigt, att i ett bälte af icke större utsträckning anlägga två jernvägar?
Jernvägen, säger Hr Adelsköld, skulle genom det af honom framställda förslag komma ungefär midt i detta bälte.
Huru många delar af landet kunna väl göra anspråk uppå att så till alla delar erhålla sina önskningar uppfyllda?
Vill man hafva mer än en jernväg norrut, så må de enskilda bolagen sjelfva taga den saken om hand.
Man säger, att man vill komma närmaste vägen till Stockholm, och dock är vägen öfver Sevalla nära 2 mil längre, än den öfver Upsala.
En talare har sagt, att det skulle vara fördelaktigare för staden Upsala, att hanan slutade derstädes; men lika säkert är, att för staten är dess fortsättning till Sala af oberäkneligt stor vigt.
Dessutom kan den från hufvudstaden utgående stambanan icke sluta vid Upsala, ty den blefve, för sådant fall, en bibana, och staten skall ju icke bygga några bibanor, utan blott understödja dem med sin kredit.
Här bar vidare mycket ordats om de strategiska fördelarne af sträckningen vester om Sigtunafjärden.
Denna del af frågan kan visserligen tyckas böra vara lör mig främmande; men då jag både i komitéen och annorstädes hort många sakkunniga personer yttra sig i detta ämne, anser jag mig icke skäligen böra lemna detta påstående obesvaradt.
Till en början får jag hänvisa till det General Hazelii yttrande, uti hvilket komitéens samtlige ledamöter i denna del instämde.
Deraf företer sig, att det i detta fall är likgiltigt, huru den norra stambanan lägges.
Båda de föreslagna riktningarne skulle nemi. i berörde hänseende medföra fördelar och olägenheter, hvilka tendigen jemnt uppvägde hvarandra.
Om, såsom en talare förutsatt, ett fiendtligt anfall österifrån egde rum, så lärer detta, efter all sannolikhet, inträffa sommartiden.
Antager man nu, att fienden afskär banan vid Södertelge, blir han väl ock i tillfälle att intränga uti Mälaren samt att förstöra banan nedanför AlmareStäket, med undvikande af de omtalade förskansningarne derstädes.
I allmänhet får man icke heller påräkna, att så synnerligt stora truppmassor skulle kunna på en gång transporteras på jernväg.
Att på en gång transportera mer än en bataljon, d v. s. omkring 500 man, kan man icke beräkna.
Huru lång tid skulle icke då åtgå för framskaffandet på jernväg af en armée utaf 40,000 man.
Då, på sätt jag redan förut antydt, ett fiendtligt infall härstädes egentligen blott kan ifrågakomma sommartiden, måste det i strategiskt hänseende vara vida ändamålsenligare att transportera trupperna med ångbåtar på Mälaren, hvarigenom man på en gång kan få större truppmassor till den hotade punkten.
I öfrigt anser jag mig knappt behöfva fästa uppmärksamheten derpå, att den jernväg, som anlägges vester om Sigtuna - Den 11 Maj f. m. 219 fjärden, öfver Sevalla och Westerås, ovilkorligen måste komma att konkurrera med den bana, som går söder om Mälaren — ett förhållande, hvarigenom båda dessa banor måste förlora i inkomst.
Att en slik åtgärd skulle kunna stå i sammanhang med den önskade nedsättningen i jernvägstaxan, kan åtminstone icke jag, för min del, fatta.
Den vestra stambanan har redan betydligt inverkat på trafiken öfver Westerås.
Detta mitt påstående är verkligen icke något hjernspöke, och af de Utlåtrt bifogade reservationer ådagalägges oförtydligt, att på samma gång som antalet af de för gästgifvaretrafiken nödige hästar vid Barkarby minskats, på samma gång har enahanda antal hästar i betydlig mån vid Rotebro ökats.
Icke heller har Dalarnes trafik på sednare tider minskats, utan den måste antagligen söka sig en annan riktning än den förra öfver Westerås.
Jag har ansett mig böra påpeka sistberörde förhållande med anledning af talet att jernvägarne ovilkorligen böra gå i samma riktning som de gamla stråkvägarne — ett påstående, för hvilket i öfrigt jag icke kan vara annat än tacksam, då just af detta skäl banan från Stockholm till Upsala bör dragas öster om Sigtunafjärden.
För ett fullkomligt tillfredsställande af Westmanlands och Dalarnes intressen, bör jernvägen från Westerås gå öfver Sala in i Dalarne, hvilket landshöfdingen uti Westerås län, uti afgifvet utlåt., förklarat vara »en lifsfråga» för dessa trakter.
Anmärkt har äfven blifvit, att trakten emellan Upsala och Sala skulle vara så ytterst steril och olruktbar.
Komitéen hade utarbetat ganska noggranna statistiska uppgifter ang:de landets beskaffenhet å denna sträckning; och jag beklagar sannerligen, att dessa tabeller icke blifvit tryckta och utdelade, ty de skulle ådagalägga ett helt annat förhållande.
Bygderna i närheten af städerna Upsala och Sala äro till sin natur särdeles lyckligt lottade, och endast ett litet bälte deremellan är mera ödsligt.
Det är egentligen trakten kring Aland och Järlåsa, om hvilken ett ogynnsamt omdöme måste fällas; men den vägbiten är endast |:dels mil lång, hvarefter man kommer ut på Löfsta socken, med dess odlade trakter.
Der är folkmängden uti det närmaste lika stor, som norr om Mälaren.
På grund af dessa skäl, och då jemväl bansträekningen mellan Upsala och Sala blifvit ganska noga undersökt, anhåller jag att Ståndet måtte för norra stambanans byggande, från Stockholm till Upsala öster om Sigtunafjärden, samt till påbörjande af fortsättningen derifrån i riktning mot Sala. bevilja ett sammanräknadt anslag af 5,734,000 rdr, deraf 4,672,000 rdr för banan från Stockholm till Upsala och återstoden till förberedande arbeten för påbörjande af banan derifrån till Sala.
Om det i allmänhet vid afgörandet af vigtiga frågor måste anses vara fördelaktigt att icke ega några ortsintressen att bevaka, blir detta i synnerhet 220 D«n 11 Maj f. m. tillfredsställande för mig vid en så mycket omtvistad fråga sorn denna.
Att man vid fattandet af sitt beslut i denna fråga till någon tid är villrådig, må icke synas underligt, då verkligen allt det myckna, som i frågan blifvit skrifvet, allt mer och mer invecklat densamma.
K. M. har i ämnet afgifvit 2:ne mot hvarandra stridande Propos:r; och af det Stats-Råds-prot., som åtföljt den sednast aflåtna Propos:n, inhemtas att äfven Stats-Råds-ledamöterna i detta fall omfattat olika åsigter.
Hvad som ännu mer försvårar lösningen af denna fråga, är att endast utgångspunkt, men icke slutpunkt för denna bana är bestämd.
1 detta fall var förhållandet olika vid afgörandet af södra och vestra stambanornas riktning.
Afven der voro tankarne mycket delade ifråga om riktningen; men derom var man dock öfverens, att man skulle utgå från Göteborg och Malmö för att komma till Stockholm, rikets hufvudstad och hjerta.
Denna jernväg åter vilja somliga leda till Robertsholm, somliga till Korsnäs och slutligen andra till Siljans trakter.
Emellertid finnes det dock en punkt, som blifvit af alla partier antagen, — måhända egentligen derför att samma punkt icke blifvit af någon bestridd.
Den punkten är Sala.
Jag har, lör min del, verkligen icke lyckats att få riktigt klart för mig, hvaruti sistnämnde orts stora vigt egentligen består; men då alla partierna äro ense om jernvägens dragande till den punkten, måste man förutsätta densamma såsom gifven.
Frågan blir då: huru skall jernvägen dragas till denna punkt?
Elter långvarigt och noga öfvervägande har jag funnit mig i det fallet böra gifva företrädet åt riktningen vester om Sigtunafjärden.
Först och främst det af Hr Bildt andragna, strategiska.
Att den vestra banan i Södertörn har åtskilliga sårbara punkter, lär väl ingen kunna bestrida.
Södertelje torde särskildt vara särdeles lätt åtkomligt för ett fiendtligt anfall.
Den fiende, som herrskar uti Östersjön, skall, medelst en derstädes landsätt corps, kunna afbryta jernvägskommunikationen på vestra banan.
Vid sådant förhållande torde väl skäligt vara att man söker bereda den norra banan allt skydd, som möjligt är.
Att banan emellan Stockholm och Stäket kan försvaras är dock min öfvertygelse.
Denna linie eger nemi. flera förträffliga militärpositioner, såsom vid Edsviken, Norrviken, Edssjön och vidare nedåt Mälaren, der man öfver allt har smala landttungor, som med pågra uppkastade förskansningar böra, till någon tid åtminstone, kunna förhindra en fiendes framryckande.
Detta är det förnämsta skälet, hvarför den vestra riktningen är att föredraga.
Det andra skälet dertill, om också ej så vigtigt, är, att den östra riktningen, sådan den är föreslagen, icke uppfyller de berättigade anspråk på förbättrade kommunikationer, som Den 11 Maj f. m. hela den mellersta delen af Stockholms län och en del af Roslagen kunna hafva.
Denna östra riktning har från Upsala till Stockholm blifvit lagd uti en alldeles rak linie; men, huru sannt det än må vara att en stambana ej bör läggas i några onödiga krokar, måste man dock understundom afvika från denna grundsats, då ett stort segelbart vatten ligger på den ena sidan och man på den andra har en bred fast landsträcka.
Mer skäl hade således varit, att de, som förordade riktningen öster om Sigtunaljärden, hade dragit den genom Widbo socken samt sedermera låtit vägen följa den fruktbara dalgång, som bildas af Danmarks socken.
På så sätt hade mellersta delen af Stockholms län och Roslagen haft någon verklig fördel af jernvägen, hvilket deremot nu, genom denna östra sträcknings föreslagna förläggande uti rak linie, icke är händelsen.
Att, på sätt nu antagligen blir fallet, nyssnämnde delar al landet börja anlita jernvägen på ett afstånd från Stockholm af endast 2i mil, sedan man den föreg:de väglängden transporterat sina produkter på hjuldon, är väl icke någon så synnerlig stor fördel
Hvad jag för ingen del kan biträda, är att den mellan Örsundsbro och Upsala föreslagna jernvägen skall blifva en stambana.
Ingen kan väl förbise den stora vigt, som Upsala eger för landet.
Nämnde stad är nemi. säte för universitet och länsstyrelse och centralpunkten för sin orts rörelse; men! månne likväl dessa förhållanden äro tillräckliga skäl för att genom en stambana förena denna stad med statens banor?
Mig synes vara vida ändamålsenligare att R.
St:r anslå de medel, som kunna vara erforderliga till understöd för det bolag, som åtager sig att föra vägen dit fram.
Jag skulle, för min del, högeligen beklaga, om R.
St:r fattade ett beslut, hvarigenom de sidoarmar, som kunde ifrågakomma att från en stambana utsträckas, byggdes' på statens bekostnad.
Hvad skulle val konseqvensen deraf blifva?
Jo, — stambanan från Örsundsbro skulle förr eller sednare föra med sig en ytterligare stambana mellan Upsala och Gefle.
Följden åter deraf blefve den, att den ena orten efter den andra skulle framställa lika berättigade anspråk på statens mellankomst i berörde hänseende.
Efter fullbordandet af vägen öfver Sevalla till Sala skulle, efter all sannolikhet, jemväl staden Westerås framkomma med enahanda anspråk att få en bana på statens bekostnad ditförd; och ’ ytterligare vore en dylik anhållan att förvänta i afseende å sistnämnde banas förening med Köping—Huit-banan.
Alla sådana der förslag att förvandla grenbanor till stambanor äro således til! sina konseqvenser ytterst vådliga.
A den afdelning, som jag inom Utsk:t tillhört, har jag deremot tillstyrkt, att två tredjedelar af kostnadsbeloppet skulle af staten tillhandahållas det..bolag, som vill bilda sig för anläggning af denna bana från Örsundsbro till Upsala.
Vill åter samma bolag heldre förbinda Upsala direkte med Stockholm öster om Sigtunaljärden, så må man ställa en större summa till K.
M:s 222 Deri 11 Mnj f. m. disposition, att till bolaget, för berörde ändamål, lemnäs såsom län.
Ofver Stats-Utsk:ts förevuie' förslag till beslut hafva redan töreg:de talare tillräckligt brutit stafven.
Jag tillåter mig nämna att jag i Utsk:t motsatte mig de der beslutade undersökningarne för tillvägabringande af detta förmedlingslörslag, äfvensom att jag sedermera dersammastädes bekämpade samma förslags genomförande.
Den af Utsk:t föreslagna vägen är nemi. både dyrare och längre än den s. k. vestra vägen.
Uti Hr Adelskölds förslag instämmer jag, hvad sträckningen beträffar vesterut; men upprepar, det jag aldrig med min röst vill biträda Upsalabanans anläggning på annat sätt än genom ett dertill beviljadt lån.
Annu ett skäl att icke gifva stambanorna allt för stor utsträckning är att den derstädes anstälde personal vid en mera framskriden ålder icke kan lemnäs utan understöd eller pensioner, hvilket äfven i sin mån framdeles blir för statsverket betungande.
På dessa skäl anhåller jag om afslag å den nu föredragna punkten.
Då jag funnit att det södra och medlersta Sverige haft så många förespråkare, men Norrlands intressen deremot ganska få, har jag ansett mig böra i denna fråga begära ordet.
Särskildt har en talare, Frih. von Schulzenheim, uppträdt på ett sätt, med hvilket ingalunda Norrlands innevånare kunna finna sig belåtna.
Till en början får jag, hvad den militära delen af frågan beträffar, — utan att derföre behöfva, som det heter, jerare in verba magistri —, til! stöd för min mening åberopa mig på 2:ne militära auktoriteter, vid hvilkas utlåtm man väl icke kan undgå att fästa något afseende.
Dessa auktoriteter äro Generalerna Akrell och Hazelius, hvilka båda tillstyrkt den östra sträckningen.
Härtill kommer ytterligare att, på sätt Gr.
Taube anfört, alla offentliga auktoriteter, hvilka från år 1847 utlåtit sig i detta ämne, förordat samma sträckning, samt att först 1862 års komité frångått denna mening.
Vid sådant löriiållande synes mig att äfven den af mig förfäktade åsigt har en auktoritetstro att stödja sig på.
Med anledning af Frih. von Schulzenheims yttranden om Norrland, är jag dock i tillfälle att omförmäla, deiman, — utan att, på sätt bemälde Frih. antydt, vilja genast re-;a till Haparanda —, likväl allvarligt ifrågasatt en jernväg norrut till Sundsvall; och jag har hört sakkunniga personer uttala den oeftergifliga mening, att ifrågav:de jernväg icke bör gå längs kusten, utan genom den inre bördiga delen af Norrland, på det att någon konkurrens med ångbåtarne icke må ifrågakomma.
Derför bör ock en sådan jernväg utgå från Storvik eller deromkring.
Då Den 11 Maj f. m. 223 denna jernväg till Norrland sålunda skulle komma att utgöra en fortsättning af den norra stambanan, finnér jag, för möjliggörandet af båda dessa banors sammanbindning, allt skäl vara att draga denna norra stambana öster örn Sigtunafjärden.
Om ock Norrland ännu icke
Ilar så många innevånare, befinner sig dopk detta land i så stark tillväxt, att man måste något mer än tillförene göra afseende på dess behof.
Frih. von Sclnilzenheims dåliga föreställningar om detta landskap torde möjligen förklaras af hans tillkännagifvande, att han lärt sig känna Norrland linder ett års vistelse i Lappland.
Det synes dock eget nog att förblanda Norrland med Lappland.
På dessa skäl röstar jag för banan öfver Upsala till Sala, med fortsättning, — som jag vill hoppas, — till Storvik.
Riksdagsfullmäktigen Erik Ersson har tydligt och klart framlagt fördela rne af denna bana; och får jag hänvisa till den af honom algifna och pag. 73—78 i Utlåt:t förekommande reservation.