Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ryssland skänkte nemligen åt Turkiet fred och orubbade råmärken, sedan den förra magiens segrande härar redan hade tornspetsarna af Constantinopel i ögonsigte, och det således påtagligen var den Kejserliga viljan, icke Sultanens motståndskraft, sorn afvärjde underkufvandet.
Denna moderation efter dessa framgångar, och uppbjelpta financer genom ersatta krigsomkostnader, det enda byte, Ryssland återförde, jemte friska lagrar, från Balkan och Warna, — allt detta gaf vigt åt de anspråk på Europeisk dictatur, hvilken Ryssland efter Napoleons fall synes haft i sigte; och det var i ett sådant sakernas skick, mina Hrr — jag ber
Eder låna uppmärksamhet åt denna omständighet—, som frågan förekom på 1829 års riksdag om de anslag till försvarsverket, hvilka Regeringen förklarade sig behöfva till dettas iståndsättande.
Dessa anslags beviljande afsåg ett dubbelt gagn: materielt, genom den åt försvaret beredda fulländning; moraliskt, genom ådagaläggandet af harmonien mellan Styrelsens och Folkets tänkesätt i en punkt, som borde bringa en alltför öfvermodig granne till besinning, icke blott med hänsigt till ett möjligt, om också ej troligt, utvidgningsbegär till men för oss, utan isynnerhet i afseende på det öfverförmynderskap, förnärmande nationaläran, af hvilket Sverige då helt nyligen fått smaka en bitter frukt i den beryktade skeppshandeln. i5 H. 5i 4oi Den 3o O c t o h c r f. m.
Denna återblick på vår politiska ställning, sista gångert den utomordentliga budgeten bestämdes, skulle, som mig synes, nöjaktigt motivera ansträngningarna för ifrågavarande 70,000 rtdrs uppförande på extra stat förra riksdagen, om något rättfärdigande ens behöfdes, sedan detta belopp innevar. riksdag redan är vordet förflyttadt till den ordinarie riksstaten under dess tredje hufvudtilel.
Knappt voro II.
St. hemförlofvade, innan omständigheter inträffade, hvilka gåfvo ett helt och hållet förändradt utseende åt Europas politik, och i följd deraf åt frågan om våra försvarsanstalter.
En del af dessa omständigheter hade Regeringen haft sig ensamt förbehållet att förut ana eller inse; andra lago till och med för henne utom beräkningarnas gräns.
Till de förra hörde den utomordentligt innerliga- förtroligheten mellan Hofven i Stockholm och Petersburg, bevisad och beseglad medelst Svenska Thronföljarens resa till Ryssland, kort efter riksmötets slut; till de sednare: den nya revolutionen i Frankrike, sorn genom sina resultater för långliga tider satt myror i hufvudet på Czal-ernas efterträdare.
Julidagarna i Paris medförde Novemberdagar i Warschau.
Rysslands financer, uppbjelpta genom Turkiska skadeståndet, blefvo ånyo bragta i oordning medelst Pohlska insurrectionskriget, der kärnan af Ryska hären tillika med detta lands största fältherre funno sin graf och en betydlig del af Rysslands krigsmateriel gick förlorad.
Fältsjuka och cholera morbus härjade tillika och föga mindre skonsamt än krigets mordengel.
Dessa tillfälligheter verkade gemensamt en ansenlig minskning i Rysslands utvägar, hvad personalen beträffar.
Den, som uppmärksamt följt händelserna i spåren, låter ej dåra sig af ziffror i de kejserliga ukaser, som anbefalla utskrifningar, hvilka i verkligheten reduceras till vida mindre, än det antal, som figurerar på papperet.
Om derjemte från Rysslands förut beräknade stridsstyrka afdragas i credit de tappra Pohlackar, hvilka innan i83o förstärkte Rysslands leder, och påföras i debet de Ryska trupper, som numera erfordras i sjelfva Pohlen, för att hålla detsamma i tygeln, så faller det genast i ögonen, att faran för den stora magtens grannar är vida mindre, än mången föreställt sig, helst Englands och Frankrikes kända politiska system gifver Ryssland nog att syssla, och utgör ett väsendtligt correctiv emot obetänkta anfalls-, eröfrings- eller förstoringsplaner.
Ja, sedan dessa conjuncturer inträd t, blef det i stället Rysslands naturliga och påtagliga mål, att vinna, odla och kunna förtro sig åt Sveriges vänskap; icke lik väl så att förstå, som önskade Ryssland vårt activa bistånd, hvilket nödvändigt skulle medföra onus af en subsidietractat, utan blott genom Sveriges förklarade och tillförlitliga neutralitet, hvarigenom
Ryssland befrias från den känbara olägenheten att dela sina stridskrafter och späcka sin vidsträckta nordvestra kust med trup - Den 3o O c t o b e r f. m. 4oS per från Norrbotten till Finska viken och Kurland.
Denna fördel är af stor vigt för Ryssland, sorn sålunda med fria händer och concentrerad styrka kan agera på andra håll, att Sverige i sanning ej behöfver anstränga sina tillgångar i otid, för att på den sidan åtminstone möta en fara, hvars förespeglande vid detta tillfälle och under nuvarande förhållanden blott är ett diplomatiskt stratagem, för att ernå de efterlängtade anslagen.
Det vore, om möjligt, mer än illa, och skulle göra Konungens rådgifvare i ministeriella mål föga heder, om Sverige i närvar, ögonblick hade fiender att frukta från andra håll.
Lyckligtvis finnes i afseende på England ännu intet tidens tecken, som bebådar afbrutna eller ens kallnade relationer, och länder och haf sträcka sig, medlande, mellan Sverige oell vår äldste bundsförvandt:
Vöre försvarsanstalter och anslag af nöden, för att upprätthålla de politiska åsigter, som de sista åren uttalats från Svenska cabineltet, så bekänner jag öppet min öfvertygelse, att hvarken landets folkstock eller bankens valutor skulle dertill förslå.
Det fordras en särskild clav för att tyda den chiffer, sorn ena dagen visar en Svensk diplomats officiella anställande i Lisabon hos Donna Maria, innan hon ännu hunnit upptagas bland Regenterna i det Europeiska Statsförbundet, hvarvid Österns magter rynka ögonbrynen och de sällsammaste, ehuru ingalunda ovigtiga, reflexioner inflyta i Gazette de France den 5 October 1833 uti en märkvärdig uppsats om Sverige; den andra, en extra-ordinär beskickning till Petersburg, för att öka glansen af tropheerna vid aftäckandet af minnesstoden åt Finlands eröfrare, hvaraf betydelsen sannolikt ej undfallit magterna i Vester: ■— den ena dagen en Fransysk ministers afresa från Stockholm utan afskedsaudiens; den andra en Svensk ministers af hög rang ankomst till Paris, utan att hofvet i Tuillerierna funnit mödan värdt att ännu låta sina diplomatiska angelägenheter här besörjas af någon annan, än en charge' d’affaires ad interim.
Vederlaget för dessa förödmjukelser lär, i Ministörens tanka, förefinnas i Furst Menzikoffs ambassad till Stockholm, hvilken just i dessa dagar ägt rum.
Skillnaden, mina Hrr, ar dock himmelsvid emellan förhållandena af en Rysk generalsperson i den Svenska hiffvudstaden, der intet föremål stöter hans nationalkänsla, och en Svensk generalsperson skickad till Rysslands hufvudstad, att framföra Svenska Regeringens lyckönskan vid foten af ett monument, hvars grundsten är hemtad från Pultava, och hvartill bronsen blifvit gjuten af Sveaborgs kanoner, af krigsbytet från Rathan!...
Dessutom liknade Ryska ambassadörens närvaro snarare ett triumphtåg, än en beskickning.
Ej nog att, från hans ankomst till hans afresa, den ena festen vidtog der den andra slöt, i en oafbruten kedja; ej nog, att chefen för hofStaten, van att se sina audiensrum fyllda af uppvaktande, 4<>4 Den 3o O c toli er f. m. sjelf vid detta tillfälle så hastade med sitt första besök, att lian ej ens då lärer blifvit emottagen; ej nog, alt den höge functionär, sorn innehar den yppersta platsen inom Representationen, personligen beledsagade ynglingarna af sändebudets suite, hvilka önskade beskåda detta ram, der fordom ltysslands beherrskare darrade att räkna flera fiender än vänner ; ej nog, att garnisonen erhöll befallning att göra honnör för utländska officerare såsom för Svenska.
Throuföljaren sjelf, mina Hrr, läcktes i sin egen vagn och vid sin, sida kringföra Ryska ambassadören till våra galervarf och caserner samt låta elite-cornpagnier af gardesregementerna till fot på caserngårdarna exercera och manövrera för Hans Ryska Maj:ts Gen.adjutant, hvarom berättelsen stått att läsa i en tidning.
Furst Menzikoff erhöll sin första audiens på den för alla Svenskar dyrbara årsdagen af vår store Konungs ankomst till sitt nya fädernesland, denna gången ädelmodigt ijrad med ett amnestidecret.
Talaren nfbröts här af II.
Ex. Hr Gr, o. Landtm,, hvilken yttrade, att han icke fann det, som nu sednast blifvit anfördt, höra till ämnet, hvarföre II.
Ex, ansåg sin pligt vara att återföra Hr Crusenstolpe till ordningen, samt anmoda honom att hålla sig till den fråga, hvilken blifvit föredragen, nemi, extra anslagen för försvarsverket, och icke Furst Me nzi k olls beskickning, Ilr Crusenstolpe yttrade, att hvad han anfört endast vore premisser lill den conclusiop, rörtde behöfligheten af de extra anslagen, till hvilken han ville komma, och alt hvad han uppläst således alldeles icke vore utom ämnet.
Då Hr Crusenstolpe derefter ånyo uppläste en del af de sista raderna och vidare fortsatte sitt anförande, afbröt H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, honom ånyo, under förklarande, det H. Ex. på intet vis kunde finna, att hvad Ilr Crusenstolpe anfört, hörde till det förevarande ämnet, och hemställde, om R. o. Ad. häruti instämde.
Hr Crusenstolpe yttrade, att han i alla fall ämnade fullfölja uppläsandet af sitt anförande tillslut; R. o. Ad. naturligtvis sedan ohetaget att om haus person fatta hvad beslut
Ståndet kunde finna lämpligt.
I öfrigt trodde han sig äga nog urskillniug för att sjelf bedöma, hvad som hörde till hans ämne eller icke.
Hr Crusenstolpe fortfor derefter att uppläsa fortsättningen af sitt yttrande, så lydande; Det hade varit önskligt, att Konungens rådgifvare i commandomål delat den åsigt, som ofelbart är mängdens af nationen , att icke redan amnestiens morgondag bort vinna ryktbarhet medelst ett entledigande.
•"V
Här afbröt åter II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, talaren Den 3o October f. m. 4o 5 under ytterligare påminnelse, att det endast vore extra anslagen, hvilka nu kunde vara föremål för yttrande, samt erinrade, alt på grund af 90 § Reg.F.hvilken H. Ex. lät uppläsa, något sådant klander af vidtagna åtgärder, sorn det ifrågavär., icke linge äga rum, Hr Crusenstolpe yttrade, att hvad H. Ex. sednast anfört vore ganska riktigt, i fall talaren hade framställt något sådant klander, som kunde leda till beslut.
Detta hade jpke skett, och således ansåg han sin rättighet vara obestridlig att lill slut fullfölja sitt anförande; R. o. Ad. obetaget att sedan derom besluta.
Hr Crusenstolpe fortfor derefter:
Jag vågar ej bestämma, hvilketdera bos allmänheten gjort största uppseendet: den onåd, hvaruti Frih, v. Stedingk .
Stampningar hördes från ett och annat håll i salen. fl. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, afbröt ytterligare talaren, under förklarande, att detta ämne icke hörde till det förevar. målet, hvilket vore StatsfJtskts utlåt.
N:o 291.
H. Ex. ansåg i öfrigt, att, sedan nämnde utlåt, blifvit ånyo lagdt på bordet, ingen öfverläggning derom borde äga rum.
Hr Crusenstolpe yttrade, att i fall meningen vore, att ett anförande, som rörde extraanslagen, nu ej kunde afgifvas, emedan målet blifvit ånyo lagdt pä bordet, vore det en ordnitigsfråga, hvilken på Landtm, berodde.
Vore åter meningen att hindra talaren att såsom premisser begagna, hvad framställningar han funne tjenliga, så underkastade han sig ej någon främmande pröfning i detta afseende Dä Hr Crusenstolpe härefter åter ”ille fortsätta uppläsningen af sitt anförande, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att då H.
Ex. fann, det Hr Crusenstolpe uti sitt anförande inblandade ganska många, för det föredragna målet alldeles främmande ämnen, ansåg H. Ex. som sin pligt att, med stöd af 90 § Reg.F., förbjuda Hr Crusenstolpe att fortsätta sitt anförande.
Hr Crusenstolpe trodde, att Landtm, ej ägde rätt att förbjuda honom tala, och frågade altså, om han vidare hade ordet, H. Ex. Ilr Gr. o.
Landtm, besvarade denna fråga med nej.
Ehuru jag icke vill ingå i bedömande af det mer eller mindre skickliga i Hr Crusenstolpes anförande, mäste jag dock förklara, att jag icke hört annat, än hvad som kan utgöra motiv till den conclusion, hvartill Hr Crusenstolpe kan vilja komma; och jag reserverar mig al Iså. emot Hr Gr. o. Landtm:s beslut att förbjuda Hr Crusenstolpe alt fortsätta sitt yttrande, hvarmed meningen icke synts hafva varit att inleda något omdöme öfver de Den 3o Octo ber f. m. vidrörda frågorna, utan endast att använda upptagandet deraf såsom motiver för Hr Cruseqslolpes enskilda åsigt i sjelfva ämnet; och sådant kan lagligen icke förvägras honom.
Frih, Boye, Ludv.:
Jag delar det allm. missnöjet öfver hvad jag hört; roen här synes icke blott Hr Crusenstolpes, ulan hela Ståndets rätt vara i fråga.
Landtm, kan icke äga rätt att hindra någon tala.
Jag reserverar mig emot ett sådant förfarande, Frihrna Rantzou, Joh, Alb., samt Tersmeden, Jac. Wilh,, förenade sig med Frih. Boye, Frih. Cederström, Jac.:
Deruti har visst Hr Crusenstolpe rätt, att hans yttrande Jeder till påföljd, som
Ståndet finner för godt i anledning deraf besluta; men det är ock Landtmts rätt att afbryta sådana yttranden, sorn finnas stridande emot go § B.eg.F,, hvaruti det förbjudes, alt per-s sonliga förhållanden må komma under öfverläggning, Hr Crusenstolpe:
Då frågan är ytterligare bordlagd, inskränker jag mig för närvar, till löfte, att jag skall bjuda tili att tala till slut, då den nästa gång förekommer.
Jag reserverar mig emot en sådan tolkning af go §, som skulle den hindra omtalande af särskilda förhållanden.
Den stadgar blott, alt frågor öfver sådana ämnen icke må väckas, nemi, till afgörande.
Att tala derom är hvars och ens ovilkorliga rättighet, Gr.
Frölich, Frih. Rantzou och Hr Dalman förenade sig med Hr Cederschjöld.
Jag anhåller att till fullständigande af de skäl, jag anfort, få förena mig med hvad Hr Cederschjöld nu yttrat, H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, Gust.:
Jag var frånvar.
, då Hr Crusenstolpe uppläste sitt anförande, och jag kan således icke bedöma dess innehåll.
Jag har endast hör!
Den 10 December f. lfl. 3oi Konungens Nådiga omsorg att äfven i denna angelägenhet, så vidt tillgångar det medgifvit, i stöd af nämnde reglering, befordra framgång och nytta.
Men intagen af det ämnets stora föremål, som under alla synpunkter påkallar en nära uppmärksamhet, och utgående från den grundsatts, att Sveriges Cavallen blir starkast, då det kan erhålla Svenska hästar, har jag i flera år för mig sjelf anställt många försök med hästars rätta uppfödande till härdad kraft och natur, samt dervid utrönt de betydande brister, hvilka hos oss råda och troligen äro orsaken dertill att de bäst^ utarbetade planer för vinnande af hästafvelns förbättring ännu länge motarbetas.
För mig har visat sig tydligt, huru den anstallt, som vidtogs till nedläggande af Ottenby Stuteri och förändring till inskränktare omfattning af Strömsholms och Flyinge Stuterier, verkade olyckliga resultater.
Från Strömsholm afskiljdes Kungsöhr, som äger de yppersta lägenheter till föhlens rätta uppfödande till och med 3:dje året (i min tanka den mäst ömtåliga ålder för origtig vård och behandling), och deremot qvarlemnades de med dystränder försedda alla Strömsholms beteshagar, i hög grad osunda för föhlen, som endast af denna orsak nu kunna anses behäftade med flere felagtigheter och gifna svaghetstecken.
Jag har sett den vackra Manegen, hästkunskapens och hästkännedomens practiska Arbetsskola, inom oss småningom för - 3o2 Ben 10 December f. m. svinna af brist på hästar dertill.
Jag hat* sett våra behof fyllas genom utifrån inkommande illa uppfödde, ömtålige och dyra hästar, hvilket jag, lika med hvad Motionen innehåller, anser hafva mycket befrämjat de förr i Skåne befintlige privata Stuteriernas nedläggande, men derför icke ensamt vill tillskrifva ett nedsatt mål å Cavallerie Remonter, utan lika mycket det förändrade Landtbrukssystem, som genom Enskiftesverket af hela detta Land antogs.
Jag har vidare sett behofvet att för Sveriges Cavallen införskrifva
Danska hästar, och måhända uppnår den contanta skatt vårt rörelsecapital derföre lemnar GrannRiket den icke obetydliga summan af | million R:dr B:co årligen.
Våra Stuterier äro, med allt detta, qvarlemnade i vanmagt såsom profbitar af besynnerliga croiseringsförsök.
Cavalleriet, må det vara mig tillåtit yttra den enskilda öfvertygelse, att detta vapens tactiska användande för Sverige fordrar mera än det vackra utseende och den till stor fullkomlighet vunna Exercice, hvarutinnan detsamma hos oss i sednare tider kan anses ha uppnått målet för vår önskan.
Det fordras att vara användbart å alla lokaler, uti vidsträcktare defensionsplaner, och såsom underlägset äfven harcellerande veta begagna all sin kraft å den utmattade fiendtliga anfallscorpsen, för att våldsamt förstöra den.
Det Den io December f. m. 3o3 skulle således nu icke behöfvas, att fästa högre uppmärksamhet vid annat än styrkan hos hästen, i hvilket afseende jag trott mig uti en särskildt tryckt afhandling böra allmängöra några vigtiga omständigheter, som påkalla all noggrann omtanka vid vapnets fullkomnande, den jag här vågar utbedja något afseende.
Som tvänne stora Konungar, Carl X och Carl XI, redan i sin tid funno sakens vigt och allmänna nytta för Landet vara försäkrad äfven i hänseende till Sveriges behof för framtiden i de af dem stiftade och anlagde Kongl. Stuterier, skulle jag visserligen, efter hvad jag äfven haft äran nämna, icke kunna anmäla alla de nu uppkomne bristers ändamålsenligare afhjelpande, än då jag vördsamt anhåller det Rikets Ständer, sedan de hunnit erfara alla följder af de år i8oq vidtagne åtgärder i denna sak, såsom uti Stats-Ekonomiskt hänseende en ganska betydande missräkning, hvilken åstadkommit den oerhörda Contribution till Danmark vårt RörelseCapital får vidkännas, så väl som den stora förlust Cavalleriets rätta andvänbarhet derigenom tillskyndats, och Landets ekonomiska nytta tillbakavisad, hvilken skulle bestämt visa sig uti de hästar, af Nordens stammar förädlade, som på våra inhemske förträfflige hårdländte localer rätt uppfödde icke kunna i hela den kända verlden * 3o/f Den io December f. m. öfverträffas, borde vara en ren och ädel inhemsk förkofringsgren, som i sakernas närvarande skick, år från år dör af vanskötsel — det Rikets Ständer, säger jag, inseende allt detta, skulle finna nödigt låta saken återkomma till det skick, hvari förenämnde stora Konungar lemnat henne, och, i den mon anslag för återupprättandet af Rikets Stuteriinrättningar och Arrendatorernas förnöjande kunna meddelas, ville förordna Ottenby Stuteries återupprättande, samt Strömsholms och Kungsöhrs förenande, äfvensom Flyinge och Dahlbys återställande, med föreskrifven Lönereglering åStat, samt af Konungen utbedja sig i följd deraf en i Nåder utfärdad
Instruction för dessa verks administration, skulle jag icke misströsta om möjligheten att inom Landet å nyo finna nytt lif i denna högst magtpåliggande Nationens allmänna angelägenhet»
Jag har äfven genom min omförmäldta afhandling trott mig böra visa huru högst angelägit det vore, att urval af Ston göres för afveln, som ock att föhlen genast blifva rätt danade, för att vinna fotens och benens samt hela physikens rätta styrka.
Skulle sådane Stuteri-regleringar uppkomma, sorn medgifva detta, skulle jag tro, det vara högst nödigt, att dervid fästa det villkoret, att en Practisk LärdomsSchola för Häslkunskapen, och en sådan Schola för Rid - Den 10 December f. m.
Ridkonsten inrättades, hvilka af StuteriStyrelsen underhållne vid hvarje Stuteri (dock kunde den sednare förläggas hvar hälst behofvet påkallade), så gör jag mig försäkrad, att de ynglingar inom conscriptionsåldren, hvilka som ca valler i-recry ter der ville genomgå en nödig cours, skulle åter utgå såsom i sin sak kunnige, och den brist nu vidlåder hela denna inrättnings omfång, nemligen lärda stallkarlar, sorn förstå hästens rätta vård och dressering, icke vara ett ibland de hufvudsakiigaste skälen derföre, att hästars uppfödande inom Sverige nu icke lönar sig.
Jag anser i öfrigt Motionen innefatta de väl beräknade åtgärder till ändamålets vinnande, hvilka jag vågar vördsammast biträda, med full öfvertygelse om Rikets, deraf uppkommande oberäkneliga fördelar, och får jag, såsom följd af allt det jag nu haft äran yttra, begära såsom ytterligare Motioner i ämnet: 1:0.
Den nödiga utvidgning, som möjligen kan meddelas vårt Centralinstitut för Veterinair- och Hästkunskapen. 2:0.
Att i önskningsväg underdånig hemställan till Kongl. Majit måtte göras, att, då Han kan pröfva nödigt att med vederbörande Rusthållare låta uppgöra särskildta RemonteringsContracter för hvarje 3 H. *0 3o6 Den io December f. m.
Indelt Cavallerie-Regemente, Han i Nåder täckes förändra de nuvarande ExercitieSqadronerne, till stående ExercitieDepoter för sådane Regementer, och dessas Remonteringar sedermera ombesörjas af särskildta RemonteringsCom missioner. 3:o.
Förbud emot införande af alla Danska hästar, dock med förutsättande af Kongl. Maj:ts Höga rätt, att för olika behof i denna del låta utfärda licencer.
Hans Exellence Herr Grefve De la Gardie> Jacob: Instämmande fullkomligt i hvad föregående Talare yttrat om behofvet af Svenska Hästafvelns upphjelpande, får jag äfven hufvudsakligen godkänna de dertill föreslagne medel, men härvid erindra, att ett af de största hinder för Stuteriernes fortkomst och nytta, är tillåtelsen att till Riket införa Danska Hästar.
Tullspecialerne visa, att icke mindre än 8,902 Hästar inkommit till Sverige under de sex sista åren; och jag befarar, att, då så många blifvit förtullade, ett ännu större antal blifvit infördt utan tullafgifters erläggande.
När man beräknar hvilken oerhörd summa sålunda från Riket utgår för inköp af utländske Hästar, och när man derjemte besinnar, att största delen af desse Hästar äro svaga och behäftade med sjukdomar, finner man mer än tillräckligt skäl för hvad jag yttrat em den skadliga inverkan Danska Hästarnes Den to December f. m. införande liar på Hästafveln i Sverige.
I den såsom stor Rikshushållare benämnde Konung Carl XI:s tid, då Svenska Cavalleriet bestod af vida större styrka än nu, remonterades det helt och hållet med Svenska Hästar; men då var Flyinge förenadt med Dahlby, samt Kungsöhr med Strömsholm, och Ottenby Stuteri var i godt stånd.
Han insåg nödvändigheten att förbättra Landets Hästafvel, och förbjöd derföre införsel af utländske Hästar, jemte allt som kunde hindra en sådan förbättring.
Den värde Talaren, som i denna fråga först yttrat sig, har rätt i sitt yrkande, att sådane Stohållningar, som äro i Skåne inrättade, borde spridas öfver hela Riket; men jag skulle anse nyttigt, om de isynnerhet utvidgades i Skåne.
Jag talar ej för eget intresse, hälst jag sjelf redan har en sådan Stohållning och således hvarken kan eller vill begära att ännu ytterligare öka den; utan blott derföre, att jag tror Skåne vara i anseende till Climat, större fodertillgångar, vidlyftigare betesmarker, och den längre lid af året de kunna begagnas, härtill tjenligare, än andre Landsorter; och jag önskar derföre att Stohållningen derstädes måtte ökas.
Jag anhåller att denna min tanka i ämnet mätte till behörigt Utskott remitteras och MedStånden communiceras.
Grefve Ridderstolpe > Carl:
Jag skall lika kort som sällan upptaga Ridderskapets So8 Den lo December f. m, och Adelns tid, hälst en hvar redan på förhand lärer inse, att jag, i anseende till jnilt yrke och öfriga förhållanden, ingalunda kan hugfällas att ingå i annat klander af Motionairens åsigter än det han sluteligen sjelf önskar sig, så vidt med ändamålsenliga anstalter förenade tillgångar medgifva.
Emedlertid, då den icke altid samtycker som tiger, kunde jag kanske misstänkas för ogillande eller orättvisa, om jag, såsom snart sagt närmaste granne till Strömsholm och fast dageligen vittne till der, inom de sista 2:ne åren, föregångne förbättringar, de samma icke vittsordade; och hvem är det man derföre har att tacka, om ej egenteligen den ypperlige man, som vetat så väl tillämpa erhållne föreskrifter till omständigheternes kraf.
Hans visade oegennytta och kraftansträngningar äro öfver mitt låford; men mig torde likväl tillåtas, anmärka, att han är allt för illa belönad och vanlottad, då hans löneinkomst i ett för allt, persedlar inberäknade, ej uppgår till mera än i3oo R:dr.
Detta måste ju vara för honom otillräckligt, och åtgår mindre för honom sjelf än för dem, som, med eller utan ärende, taga sig anledning bese Strömsholm och det, utöfver både hvad man kunnat fordra och förmoda, förändrade skick, hvaruti Stuteriet nu sig befinner.