Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Stats-Rådet blifvit utbeledsagad, blef föredragen ; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att i öfverensstämmelse med 28 och 35 §§ Riksd.Ordn. välja 3 ledamöter i det Hemliga Utsk., samt den Nåd.
Skrifvelsen, såsom i öfrigt icke erfordrade någon åtgärd, lades till liandlingarne.
Föredrogs ånyo K. M:s d. 10 dennes på hordet lagda Nåd.
St:r, med förslag lill ändring af 7 och 17 §§ i 30 kap. R.B:n.
Remitterades till LagUtsk. 14 210 Den 14 D ecember.
Ånyo föredrogs K. M:s d. 10 dennes på bordet lagda Nåd.
St:r, i fråga om Calmar läns fördelning i två län.
Raab: Carl Adam:
Vid genomläsning af den K. propos:n har jag trott mig finna, att K.
M. hvarken till- eller afstyrkt delning af Calmar län.
Jag kan ej dölja ett lokal-intresse i denna fråga.
Sådane intressen göra sig alltid i mer eller mindre mån gällande.
Hvad serskildt denna fråga vidkommer, så bjuder intresset för allmänt väl, att söka utveckla de tillgångar provinsen eger, hvilken utveckling ofelbart skulle bidraga till den enskilda rikedomens förökande.
Jag skall derföre- taga mig friheten att med några ord beledsaga den K. proposm till vederbörligt Utsk.
Jag vill då betrakta frågan ur geografisk, statistisk, administrativ och industriel synpunkt.
Hvad nu beträffar den geografiska delen, så känna vi alla, att en stor bergsrygg genomlöper länet med ena armen inom Calmar län och med den andra sträckande sig in i Skåne.
Denna bergsrygg har delat länet i 2:ne delar, nemi. den norra och södra, hvilken sednare är helt och hållet ett slättland, hvaremot den norra är ett bergland med sjöar emellan bergen, men utan all beröring med den södra.
Beträffande åter den statistiska delen af frågan, så veta vi, att Calmar län har circa 200,000 menniskor.
Redan vid 1845 års mantalsskrifningar upgick folkmängden inom länet till 191,690.
Om således detta län delades i 2:ne och Öland förlädes till den södra delen, skulle denne få omkring 112,000 och den norra något öfver 80,000 inv.
Till den norra delen skulle städerne Westervik och Wimmerby höra, samt städerne Calmar och Borgholm lill den södra.
Calmar län i dess närv:de skick är i fråga om folkmängd 4 gånger större än Gottlands, Jemtlands, Wester- och Norrbottens län samt omkring dubbelt så stort som Uplands, Westmanlands, Blekinge, Hallands och WesterNorrlands län. 8 län äro väl till vidden större än Calmar län, men af dessa, förutom Elfsborgs län, eger intet län så mycket innev. på en lika liten yta som Calmar län.
I fråga om den administrativa delen åter, så finnes intet län, der rättegångs- och ansökningsmål anhängiggjorts till den mängd som inom Calmar län; ty enl.
H. Exc. Just.
Stats-Ministerns berättelse för åren 1843 och 1844 Utgjorde civilmålen 15,513.
Jag vet väl alt inom Östergöthlands och Elfsborgs län dessa mål under nyssnämnda år uppgingo till högre belopp, men sedan den tiden har förhållandet blifvit förändradt och i närvande ögonblick liesiterar jag icke att säga, att antalet af civilmålen inom Calmar län är större än i något annat län.
Häraf är en gifven följd, att tjenstemännens tid är allt för mycket uptagen, och att detta inom kort påkallar en framställning om förökad tjenstemannapersonal inom länsstyrelsen, och då lära vi icke kunna undgå att dertill bevilja erforderliga anslag.
Hvad dermed angår fångvården, så har, såsom orsak till afslag å ifrågaställd delning af länet, blifvit upgifvet, att nya cellfängelser skulle erfordras i Waldemarsvik och Westervik.
Men byggandet af nya cellfängelser i länet blir i allt fall af nöden, Den 14 December. 211 emedan Tångarne icke kunnat inrymmas i det vid Calmar upförda, och det torde ej vara att hoppas det antalet af fångar, som 1844 var större i Calmar län, ån i något af de andra länen, skall minskas så länge länet är odeladt och dess oformlighet i så hög grad försvårar polisupsigten.
Ett ytterligare skäl för min sak vill jag framdraga.
Ifrån nordligaste punkten af länet till nuv:de residensstaden är 26 mil.
Hvar och en, sorn från denna ort har något ärende till Calmar, måste följaktligen resa 52 mil, fram- och återresan inberäknade, eller också genom kommissionär söka få ärendet uträttadt.
Derigenom blir gemenskapen med Calmar stad fördyrad^ reser man sjelf dit, blir kostnaden naturligtvis störst, oberäknad den derigenom upkommande tidsförlusten, hvilken bör noga tagas i betraktande.
Det industriella lifvet tynar så småningom bort, såvida icke möjligheten för länets invånare att komma i gemenskap med länsstyrelsen underlättas.
Förfrågningar, vare sig i enskilda eller kommunala ärenden, likasom allmänt nyttiga företag blifva ogjorda och kommunalandan utdör just genom brist på den föreningspunkt, som en Läns-Styrelse bör utgöra.
En annan icke mindre väsendtlig omständighet bör jemväl tagas i öfvervägande, nemi. att under nuvande förhållanden många svårigheter om icke rent af omöjligheter uppstå för K;s Bef:h:de att hafva vederbörlig tillsyn öfver kronobctjeningen.
Sedan långliga tider tillbaka har kronobetjeningen i Calmar län visat sig serdeles försumlig och jag tillskrifver detta det långa afståndet från Residensstaden.
Denna försumlighet har blifvit visad dels i fråga om tillsyn öfver vägarnes beskaffenhet vinter och sommartiden, dels i frågor, der ferm expedition varit af nöden.
Detta har väl genom länets nuvande aktningsvärde höfding blifvit, så mycket som möjligt, afhjelpt, men tider kunna komma, då det fordna oskicket ånyo inställer sig.
Slutligen i afseende på den kommerciella och industriella delen af frågan tager jag mig friheten anföra, hurusom ett nytt lif inom länet skulle upstå, om man lånade någon upmärksamliet åt förhållanderne derinom.
Ifrån Gamleby köping ända upp till Linköping skulle kunna åstadkommas en segelled till stor fördel för denna del af länet.
All rörelse och omsättning skulle derigenom i betydlig mån förökas.
Vidare skulle man kunna begagna ett redan befintligt vattendrag ända upp till Åtvidaberg, hvilket, enl. hvad man sagt mig, blifvit ifrågasatt, att genom enskilda bidrag fä segelbart.
Fördelen af denna segelled vore att malmtillgången komme att på denna segelled föras till detta bergverk, och måhända derifrån äfven tillverkningen afsändas till Westervik.
Men för att åstadkomma allt detta, måste en Läns-Styrelse finnas i Westervik, som i många afseenden kan underlätta dylika företag.
Den årliga kostnaden, som skulle upkomma genom länets delning, är beräknad till circa 11,000 R:dr b:ko.
Detta tycks väl icke vara ett serdeles stort belopp att pruta på, då en hel ort eller rättare provins dermed tillskyndas så stora fördelar.
Vidare erfordras ett belopp för upbyggandet af residenshus att 14 * 212 Den 1 i December. utgå blott en enda gang, och detta belopp torde icke erfordras sa stort som det är kalkyleradt, Med ett ord denna kostnad för delning af länet är så ringa mot de fördelar provinsen tillskyndas, att jag måste förundra mig, om någon skulle motsätta sig ett dylikt förslag.
Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte fä åtfölja den K. propos;n lill SlatsUtsk.
Jag är och har varit af motsatt tanke med den siste talaren: men orkar icke nu att anföra hvad jag i detta afseende har att säga, utan anhåller att i ett annat plenum få göra mina anmärkir.r. Remitterades till StatsUtsk.
Föredrogos ånyo och remitterades till SlatsUtsk. K. M:s nédannämde d. 10 dennes på hordet lagda Nåd.
Propos:r lill 11.
St. l:o Ang:de förhöjning af låneprocenten vid inhemsk ulls belåning i Ulldiskonten; och 2:o Ang:de beviljandet af ett lån för verkställande af tomtregleringen i den afbrända gamla stadsdelen af Lidköping, mot ansvarighet af tomtegarne i nämnde stadsdel.
Ånyo föredrogs K. M:s d. 10 dennes på hordet lagda Propos. till 11.
St:r, ang:de decimalsystemets tillämpning på Rikets mynt.
Hr Westerstrand, Pehr, anförde skriftligen: 11.
St:s år 1845 fattade, af Konungen, enl. Nåd.
Skrifvelse af d. 8 Maj samma år, gillade beslut, att högsta enheten i rikets mynlberäkning skulle blifva En Hulr, lika med förut varande
En ll:dr riksgäld eller Trettiotvå sk:r b:ko, kan, enl. nu afgifven Nåd. propos., efter förändring i allmänna räkenskapernes förande, utskyldernas debitering, vexelkursens noterande, böters beräkning in. m. blifva satt i verket under år 1855.
Ehuru man härvid temligen långsamt tillvägagåtl, helst zifferförändriugen till det mesta utgör en återgång till hvad före 1803 års realisation egde rum och ej kan upptaga mycken tid, har likväl under dröjsmålet vunnits ett ganska nyttigt tillägg, nemi.:
Förslag om Decimalräknings införande i varl mynt; och lära R.
St:r med underd. tacksamhet emottaga och gilla detta förslag, för hvars utförande jag tager mig friheten att föreslå följande obetydliga förändringar.
Enhetens benämning Riksdaler Riksmynt är något trög att utsäga; och jag tror, att denna benämning hellre bör blifva, den utsägbarare, Riksmynldaler; hvarigenom äfven vinnes analogi med våra grannars, Danskarnes, benämning af Riksbanksdaler.
På papperet blir den föreslagna decimala, eller rättare centesimala, beräkningen af Riksdalerns fördelning i 100 Öre både vig och lätt att begagna; men i den allmänna rörelsen torde denna beräkning, mundtligen begagnad, medföra någon svårighet, synnerligen för den enfaldige, som ej nog ''edigt lärer l)en li December.
213 laga sig ut med högre tal af Öre.
Jag har härpå sett exempel i Frankrike, der myntenheten Franc är fördelad i 100 Centimer, men der man likväl mundtligen håller sig vid den gamla beräkningen af Sous, 20 på en Franc, och der man högst sällan hör någon säga 60 Centimer utan 12 Sous o. s. v. Man går så långt, att man utöfver 20 räknar Sous ända till 40, svarande mot 2 Francs.
Men denna beräkning har den olägenhelen, alt den, med bibehållande af decimalsystemet, ej i skrift kan begagnas.
Hos oss skulle allt i detta afseende vinnas, om vi emellan Riksdaler och Öre införde en medelvalör, utgörande en tiondedel af Riksdalern; och jag föreslår, ätt en sådan må benämnas Tiling.
Då hade man den enkla, mycket användbara och verkligen decimala fördelningen af En Riksmynldalcr i 10 Tilingar och En Tiling i 10 Öre. l*å skillnaden emellan två och tre kolumner i skrifna räkningar torde ej böra göras afseende, helst det sednare hos oss förut eger rum.
Då emellan det förra Fyraskillingsstycket i koppar och det föreslagna kopparmyntsstvcket på 10 Öre (1 Tiling) skilnaden är ganska ringa, och man dessutom, enl. förslaget skulle få ettTioörestvcke af till hälften silfver och till hälften koppar, hemställer jag, om icke det serskilda Tioörestycket må från kopparmyntningen uteslutas, enär det, likasom Fyraskillingsstycket, skulle blifva både tungt och ovigt för rörelsen, samt vore öfverflödigt» Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Jag har motsatt mig decimalsystemets införande, då sådant föreslogs af enskild riksdagsman.
Sakens beskaffenhet är icke olika derföre, att frågan väckes af R.
St:r och föreslås af K. M.
Min mening är oförändrad utan anseende till personen.
Men jag förmår icke heller i det hänseendet yttra mig nu, utan anhåller att i något kommande plenum fä dels framlägga mina anmärkmr och dels väcka en motion i anledn. af den K. Propostn.
Föredrogs ånyo och remitterades till SlatsUlsk. K. M:s d. 10 dennes pä bordet lagda Nåd.
Propos. lill R.St:r, ang:de anvisande af medel till godtgörande af från StatsKont., utaf under händer hafde medel, ulgifne förskott, dels till understöd utan återbetalnings-skyldighet, och dels till lån åt de genom eldsvåda hemsökte invånarne i staden Gustavia ä S:t Barthelemy.
Frih. von Sehwerins, Adam Otto, d. 10 dennes på bordel lagda motion om den allmänna postskjutsens öfvertagande af Staten, eller ock förhöjning af legan för sådan skjuts.
Besv. o. Ekon.Ulsk. Frih. von Sch w eri ns, Adam Otto, d. 10 dennes på bordet
Den 14 December. lagda motion, ang.-de upsättning af ett s. k. ”Gendarmerie”, för vidmakthållande af allmänna säkerheten å landet.
Vid föredragning af Frih. von Schwerins, Adam Otto, d. 10 dennes pä bordet lagda motion, angrde upförande af ett monument vid Filborna, till minne af Fältmarskalken Gr.
Magnus Stenbock, blef denna motion remitterad till StatsUtsk.
Gr. Wachtmeisters, Hans, d. 10 dennes på bordet lagda motion, angrde reform i nu gällande Skogs-lagstiftning samt ändring i 11 och 13 kap. af Skiftesstadgan.
Raabs, Carl Adam, d. 10 dennes på bordet lagda motion, att med uphäfvande af allt hvad hittills linnes stadgadt angrde bedrägeri, 25 kap. i Lagberedningens förslag till Straffbalk, med ett dervid i 2 § 8 mom. af motionären föreslaget tillägg, måtte varda såsom lag antaget.
Föredrogs och bifölls StatsUtskrs d. 10 dennes på bordet lagda Utlåt.
Nro 4, i fråga om medels anvisande för år 1854 till Topografiska Corpsens arbeten, till fortsättning af pågående fästuingsbyggnader samt till anskaffning af Infanteri-gevär.
Gyldén stolpes, Ant. Gabr., d. 10 dennes på bordet lagda motion, angrde val af en Suppleant för ledamoten af B. o. Ad. inom Direktrn öfver Lånekont. i Malmö.
Gr. Lagerbjelke, Gustafr Föreskrift i fråga om sältet för utseende af ledamot i Lånekontoren saknas i Grundlagen, emedan desse kontor voro okände vid Grundlagens stiftande, och man kan taga för afgjordt, alt i annat fall val till denna personal i Lånekontrn blifvit föreskrifven att tillgå på samma sätt som val lill fullmäktige, pä hvilket sätt det äfven är vanligt att denne personal nu väljes inom Stånden; och jag hemställer derföre om icke lämpligast vore, att äfven vid detta tillfälle på samma sätt förfara.
Ifrägavrrle valförrättning företagen i plenum uptager icke längre tid, än som kunde åtgå för bestämmandet af annan form för tillsättandet, och jag vågar derföre vördsamt hemställa att IL o. Ad. behagade besluta att företaga ifrågav:de val vid början af näst härefter inträffande plenum.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R, o. Ad. bifölle Gr.
Gyldenstolpes förev:de motion, ropades starka Nej, blandade med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om 11. o. Ad., såsom Gr.
Lagerbjelke föreslagit, behagade förrätta val af en Suppleant för Direktören vid Malmö Lånekont., samt företaga delta val vid början af nästa plenum; hvilket bifölls.
Den 14 December. ais Gr. Löwenhjelm, Carl Gustaf:
Ehuru vid flere riksmöten motioner fruktlöst blifvit gjorda i samma syftemål, som det, hvarföre jag nu begärt ordet, anser jag dock för min pligt att ännu engång derpå fästa R. o. Ad:s upmärksamhet.
Jag menar nemi. det missförhållande, som finnes mellan aflöningen och lönevilkoren för kommendanterne å rikets fästningar, och de mödor deras tjenst medför, samt det ansvar dem åligger, och hvilket snart sagdt årligen ökas.
Man har om ock icke i detta Stånd, dock i andra, invändt, att dessa tjenster egentligen blott vore hviloplatser för gamla militärer, och att våra fästningar, ringa till deras omfång, äfven saknade betydelse.
Sedan våra fästningar småningom hufvudsakligen förvandlats till straff-fängelser, sä har ock
Kommendanternas förmenade hvila blifvit föga afundsvärd.
Vården om det ansvaret för dessa lifdömda brottslingar, samt omtankan att kunna någorlunda undgå de kontrollerande Verkens efterräkningar medgifva i sanning icke en sådan hvila, öm jag ej alltför mycket raissminner mig, upgår Kommendants-lön efter Stat knappast till en Andre Kaptens-lön vid indelta arméen; och det är icke åt ynglingar, utan åt äldre å krigarebanan bevandrade män, som K. M. anförtror rikets fästen.
Jag hemställer till R. o. Ad. om det är under sådana tidskiften, sorn de vi nu lefva uti, som inkastet om det ringa omfånget af våra fästningar och deras betydelselöshet kan göra sig gällande.
Ségith i Ungern var ett ringa fäste: men Zrinys namn strålar klart i krigshäfderna.
Antwerpens
Citadell hade ej stort omfång, men ärofullt lefver ännu bland oss alla, minnet af Chessé.
För att ej trötta R. o. Ad. vågar jag åberopa hvad mina skickligare föregångare vid förra riksmöten yttrat i samina ämne, och anhåller, derest H. R. o.
Ad. behagar behjerta min gjorda framställning, att sådana åtgärder må vidtagas att det med så mycket fog öfverklagade missförhållandet må varda afhjelpt.
Hr Björnstjerna, Oskar Magnus Fredr.: anförde skriftligen:
För ingen bland oss kan vara obekant, huru föga Riddarh.- Ordn, i dess nuvande skick, förmår från våra öfverläggningar utesluta män, hvilka, ehuru af adelig börd, beklagligen äro, till vandel och anseende, af så tvetydig beskaffenhet, att de fleste bland oss icke utan största motvilja skulle med dem sammanträffa på något annat rum.
Den medgifver utöfvandet af det högsta medborgerliga förtroendet, representationsrätten, åt den, hvilken kanske ingen af oss skulle vilja räcka handen eller anförtro det ringaste.
Der blott ära och heder borde fä inträde, der kan understundom ej dörren stängas till för den, med rättvist förakt bränmärkte, den af hvarje redlig man utpekade, så länge han lyckats undgå lagens svårare straff och ännu eger några styfver i behåll till skydd mot sina fordringsegare.
I denna 216
Den 14 D e c e m I) e r. krets, sora framför hvarje annan borde vara fridlyst och fläckfri, mäste man lida förödmjukelsen att se den med vanfrejd stämplade bredvid sig på bänken, och nödgas tåligt afhöra yttranden, som vanhelga dessa murar, inora hvilka de ej ens kunna stängas för att öfverlemnas åt välförtjent glömska och förakt; de skola tryckas i våra handlingar och qvarstå en skamfläck inför efterverlden; de gå ut härifrån, i tal, i skrift, kring land och rike, värdiga motstycken till de uslaste alster af vår uslaste press, att i täflan med den sprida smädarens eller upviglarens giftiga läror, till obotlig skada för hela samhället.
Med hvilken blygsel får man ej höra de stilla i landenom, den trogne undersåten, den Gudfrugtige och fromme mannen, gifva luft åt sin rättvisa harm, att den omstörtande, den sedeslöse, eller den äreskändande författaren, från hvilken sådane foster utgått, skall ega säte och stämma i Rikets första Stund: att han skall anses såsom målsman för ett ädelt och laglydigt folk!
En annan gäng får man kanske här till granne, icke det mogna förståndet, icke ens det sunda förnuftet, utan den allmänt åtlöje väckande narren, som förtjent plats pä helt annat rum än detta.
Ar sådant värdigt?
kan det vara rätt?
hvar och en måste dertill svara obctingadt nej! men huru kan det då fördragas? skola vi alltjemt, med förödmjukelse nödgas bejaka de smärtsamma ord, som från alla sidor genljuda, att här, endast här. inrymmas män, hvilka med förakt skulle afvisas, icke allenast från hvarje lagstiftande församling, inom och utom fäderneslandet, utan äfven från hvarje allmänt eller enskildt förtroende, ja kanske t. o. m. från hvar redlig mans boning.
Vi hafva troligen alla hört dylika ord, och alla deraf lidit, men detta oaktadt (illåle vi ett sådant oskick att fortfara.
Vi kunna ej på andra kasta skulden för denna skymf, ty af oss, endast af oss sjelfva beror dess undanrödjande, och, så framt Adeln önskar bibehålla den aktning, som ensam kan göra den Värdig andel i representationen, mäste den undanrödjas, ty den undergräfver värt anseende, och utan anseende kan och bör intet bestå.
Förgäfves må man åberopa den mångsidiga bildning detta Stånd framför andra eger, den grundligare behandling de flesta frågor, till följd deraf, hos oss undfår, den med större sakkännedom förda öfverläggningen, de mognare besluten, på hvilka den vanslägtade medlemmen ej förmår inverka; lika fåfängt må man upkalla minnet af förfädrens ära eller påpeka de namn, som i outplånliga drag stå tecknade i nutidens tideböcker, bevittnande den sanning, alt Sveriges
Adel aldrig saknats i främsta ledet på uplvsningens och snillets höjder, eller i striden mot utländskt väld, mot inhemskt förtryck.
Den fläcken qvarstår dock, att det allmänna föraktets stämpel ej förmår bannlysa ur den ridderliga salen.
Ett enda vanfrejdadt namn kastar skugga på det hela, och — tillåten mig att säga det, M. Ilrr, detta med rätta, ty den sanna riddersmannen aktar tro och ära högst: vanheder och förakt kunna aldrig rymmas i dess krets!
Förgäfves gör jag mig den fråga: hvad orsaken kan vara Den 14 December.
SI 7 till en liknöjdhet, som öfverhöljer oss med så mycken blygsel? icke kan det vara omöjligt att ernå, oni ej allt, åtminstone det väsendlligaste?
Botemedlet skall säkert finnas blott vi allvarligt föresätta oss att söka det, men af sig sjelf kommer det icke.
Uåtom oss derföre gripa verket an, det är en oeftergiflig pligt icke blott mot oss sjelfve utan mot Svenska folket; låtom oss ej rygga tillbaka frän utrotandet af det nuv:de onda, som förnedrar och förstör oss, af fruktan för någon obestämd, i en framtid möjligen hotande fara; låtom oss ej se spöken på ljusa dagen utan lyfta oss öfver vanans och de småsinnade fördomarnes trånga krets, så vågar jag förutsäga att inom kort den nuvande skymfen skall blifva undanröjd och hädanefter ingen med befläckad ära träda inom denna Svenska Adelns sköldborg.
Det är med ett så efterlängtadt mål i sigte jag vågar framlägga (jtt förslag hvilket, hvad än dess öde må blifva, torde tillerkännas värdet att ånyo rigta tankarne på en fråga hvars lösande skulle på ett hedrande sätt bära vittnesbörd om den anda som vid 1853 års Riksdag lifvade detta Stånd.
Mer än en gång hafva redan förslag i samma syfte blifvit väckta, grundade dels på val inom Adeln, dels på vissa bestämmelser för ulöfvandet af Riksdagsmannarätten, såsom förmögenhet, kunskaper eller innehafvande tjenst', utan att något af dem ansetts så tillfredsställande att det kunnat antagas.
Jag har derföre öfvergifvit dessa redan pröfvade banor och sökt bryta en ny väg, hvilken måhända af en eller annan skall benämnas goillyekets; — jag vill kalladen riddcrlighetcns, och tror att väl vore om densamma oftare följdes såväl i detta, som i andra fall.
Med densamma till ledning får jag föreslå följande tillägg i Riddarh.Ordn., nemi.
I slutet af H:te § i: dr a morn.: efter orden: ”Ej må nå”gon antecknas, ellef pollct erhålla, som icke personligen sig ”anmäler” införes: Riddarli.Direkt., eller Riddarh.Utsk. må kunna pollet vägra, ifall Direkt:s eller Utsk:s samtlige, vid tillfället närvande ledamöter, anse den sökandes vandel eller rykte vara af sådan beskaffenhet att det vore mot R. o. Ad:s sanna värdighet och anseende såsom Riks-Stånd stridande, att honom säte och slämma å Riddarhuset bevilja.
Politiska åsigter må dervid, under ingen förevändning, lagas i betraktande, utan endast huruvida den sökande genom sitt upförande anses hafva förverkat rätt till allmän aktning och medborgerligt förtroende. Direkt:n eller Utsk. må, till nödiga nplysningars inhemtande, upskjuta en tvetydig frågas afgörande till nästa anteckning, i hvilket fall den ifrågav:de polletten ej får till annan man utlemnas innan den förres rätt blifvit pröfvad.
Skulle vid någon anteckning blott en mindre del af Utsk:s ledamöter tillstädesvara, antydes den, mot hvilken anmärkn. af ofvannämnde beskaffenhet förekommer, att hans ansökan skall, af Utsk. tagas i öfvervägande och svar lemnäs vid nästa anteckning.
Den, hvars anhållan om pollet blifvit 218 Den 14 December. afslagen vare berättigad, om han det äskar, att på sätt 15:de § föreskrifter, få förhållandet inför R. o. Ad., in pleno, anmäldt; och erfordras, såvida omröstning derstädes begäres, för bifall till Direkt:s eller Utsk:s åtgärd, minst tre fjerdedelar af det dervid afgifna röstetalet.
Vid slutet af 30:(le §:n tillägges:
Skulle minst fem af Ståndets ledamöter förena sig i den åsigt, att pollet blifvit åt någon lemnad, hvilken, på grund af ll:te § icke bordt densamma erhålla, samt med anmälan derom till Riddarli.Utsk. inkomma, skall förhållandet derstädes ofördröjligen undersökas.
Befinnas anmärkmne väl grundade och af sådan beskaffenhet att Ulslcs samtlige närvarande ledamöter anse pollet hafva bordt vägras, i händelse förhållandet varit vid anteckningen kändt, göres af Utsk. anmälan derom inför R. o. Ad. i nästa plenum.
Ståndet beslute derefter huruvida inträdespolletten bör den åklagade affordras, eller om han fortfarande får sin Riksdagsmannarätt bibehålla hvarvid förhålles enl. § 11, Vid slutet af 37:de §:n tillägges:
Innan ledamot, för första gången, får taga plats i Riddarli.Direkt. eller Riddarli.Utsk. aflägge han följande Ed; ”Jag N. N. lofvar och svär, vid Gud och hans heliga Evangelium, att, vid utöfvandet af de pligter min befattning i Riddarli.Direkt.
(Utsk.) mig ålägga, utan mannamån eller partisinne, följa hederns och samvetets bud, så sant mig Gud hjelpe till lif och själ”.
Skulle ofvanstående förändringar lyckas tillvinna sig R. o.