Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rättigheten för Hr Ribbing att få sin tanke comniunicerad dfe öfriga Stånden kan icke bestridas, ty den är i grundlagen försäkrad; men min rättighet att nu få hans yttrande bordlagdt oell med anmärkn:r beledsaga hans reservation, är lika obestridlig.
Prot.utdr. behöfver derföre icke uppehållas; ty det behöfver vid slu tet naturligtvis endast innehålla de orden, att Hr Ribbings yttrande med de aninärkn:r, som dervid blifvit gjorda, komma al t comrnunicferas de öfriga Stånden.
Men min rättighet att icke låta hans reservation, med de uttryck jag liört, fastän icke fullständigt, a t föl ja prot.utdr. titan svar, måtte vara gifven.
Mig förefaller det besynnerligt, att man vill neka Hr Ribbing alt låta hvad han yttrat afgå till de öfriga Stånden.
Icke skadar det R. o. Ad.
Tro herrarne att Svfenska nationen är äå litet i stånd att bedomina hvad sannt och förståndigt och rätt är, alt hon låter sig förleda af några ovettiga glosor.
Mig förefallfer det visst icke oförväntadt, bien dock märk värdigt nog, att Frih.
Cederström, i samma ögonblick han medger, att det ej kan nekas Hr Ribbing att få låta sitt anförande åtfölja expeditionen, likväl vill bereda ett uppskof med samma yttrandes afsändandfe intilldess lian blir färdig att afgifva sitt svar.
Jag vet icke hvarföre i i H. 4 Den i3 Augusti'. ej den välde ledamoten antingen nu eller när han blir färdig ali afgifva sitt svar, utan någon vidare discussion derom vid detta tillfälle, begär att detta svar må få medfölja.
Men att, då lian sjelf medger en representants rättighet att låta sitt färdiga yttrande följa med, lian ensam skulle äga rätt att uppehålla nfsändandel, för det lian förklarar sig vilja svara derpå, tyckes vara ett nog dristigt yrkande, och jag hoppas Hr Frih. o. Landtm, tillintetgör ett sådant försök genom ett simpelt fullföljande af dess redan gjorda förklaring, att nemi.
Hr Ribbings anförande, 0111 han så önskar, får gå när det blir färdigt, och ali deremot Frih.
Cederström oell Frih. Boye, när de hafva yttrat sig, må få låta deras yttranden afgå hvarthelst de behaga.
Då jag började mitt yttrande, med förklarande att jag ej ville kränka någon Hr Ribbings rätt, trodde jag sannerligen icke, att mitt yttrande skulle förstås i sådan mening, som hade jag velat det.
Jag hör nu, att det lärer vara en laglig rätt för Hr Ribbing ali (å sitt yttrande afsändt jemte vårt prut.utdrag.
Jag trodde alt hans rättighet inskränkte sig till alt skicka det till avisorna, till de andra Stånden eller hvart lian behagar, men alt han icke hade att disponera öfver vårt prot.utdrag.
Jag trodde att det berodde af Ståndet.
Har jag haft orätt deruti, så afstår jag från min begäran; men då begär jag något annat.
Jag begär propus, af Hr Frih. o, Landtm.
, huruvida R. o. Ad. gillar de framställningar, sorn i Hr Ribbings anförande nio gjorda, och må det sedan följa med.
Hr Ribbings yttrande, betraktadt såsom reservation, lärer han visserligen hafva rätt att, om han så önskar, få meddela de öfriga Stånden ; men tillfredsställandet af denna hans önskan kan ingalunda hindra, att R. o. Ad:s beslut genom pro t. ut dr. meddelas de öfriga Stånden, lika litet som det kan hindras någon att, med atiledn. af Hr Ribbings ifrågavar. yttrande, afgifva ett anförande, sorn han med samma rätt sorn Hr Ribbing äger att få de andra Stånden meddeladt.
För öfrigt vill jag icke, då jag ej lyckats alt fullständigt höra Hr Ribbings anförande, utom hvad angår att han mycket talade om alt gå på 4, derom yttra annat, än att jag instämmer i den reflexion Hr Leffe'n gjort.
Det är 1 anleda, af den emot mig af Gr.
Frölich ställda anmärka., all jag begärt uppskof för att få besvara Hr Ribbings yttrande, som jag begärt ordet.
Jag har icke hegart något uppskof, ty Hr Ribbings yttrande är icke färdigt, och 0111 del vore färdigt, skulle jag ej fördröja svaret.
Men tili ät Hr Ribbing pligtig att aflemna 4 exemplar af det yttrande, hvaraf han begärt communiealion, och han har ej aflemna! något, hvarföre jag ej heller D c ii 13 Augusti. kail svara derpå; och för att svara på ett yttrande, sorn nian ej fullständigt hort, lärer man hafva rättighet alt se det färdigt.
Af Hr Ribbings begäran har jag ej fattat något annat, än att han önskar få lala sin enskilda tanke såsom en reservation åtfölja en inbjudning, som R. o. Ad. lärer beslutat vid ett tillfälle, då jag ej var närvarande.
Jag vet ieke huru en sådan begäran af Hr Ribbing kan blifva föremål för någon discussion, med anleda. af andra ledamöters afsigt alt svara derpå.
Detta är något så oformligt, att jag ej vet huru R. o. Ad:s medlemmar skulle vilja ingå pä den hanan, alt lemna svar på reservationer.
Jag instämmer derföre fullkomligt i Gr.
Fröliclis åsigt, och tror, alt om en reservation meddelas de öfriga Stånden, sker det för talarens enskilda rakning och kan den på intet sätt blifva föremål för ett sådant Ståndets ogillande, som en talare har yrkat.
Emot ett sådant förslag protesterar jag på det högsta, emedan det är ett formligt ingrepp i vår yttrande-ratt.
Hvars och ens tankar aro dess enskilda egendom, och Ståndet har icke någon rätt att på deras framförande inverka.
Efter jag har ordet, och då det blifvit föremål för R. o. Ad;s discussion att afhandla reservationer och förhandlingar i föregtde plena, ber jag att, i anledn. af en reservation, hvari StatsUlsk. blifvit anklagndt för en omåttlig frikostighet, beroende på den ordför.
Utsk. haft, få förklara, alt jag såsom ordför. i StatsUtsk. icke haft minsta del i utgifts-betänkrs uppställning.
Jag kan således ej tillegna mig den äran en viss ledamot behagat gifva mig, då lian trott, att ordform i det fallet kunnat inverka på Utsk:s beslut.
Huruvida StatsUtsk. varit så omättligt, tillhör således andra ledamöter att inför Ståndet redovisa och förklara.
Jag finner mig ännu en gång uppkallad, egentligen genom en värd talares, Frih.
Boyes, sisla anförande.
Han böl jade med att erkänna, det lian ej rätt erinrade sig hvad grundlagen föreskrifver i afseende på så beskaffade yttranden som Hr Ribbings; men för att godtgöra sitt misstag, gör han ett annat, nemi. att begära ingenting mindre, än alt R. o. Ad. måtte ogilla Hr Ribbings yttrande.
Horn har redan på sätt och vis förekommit mig i hvad jag skolat säga i detta afseende.
Jag får blott tillägga de orden, att Frih.
Boye har för sig alltid öppet Ståndets prot., för att med sin vanliga förmåga tillrättavisa och betala meri det mynt han myntar, dä personer yttra meningar, som icke öfverensstämma med hans öfvertygelse; men han har ingen tält, och jag hoppas lian ingen skall få, att uppmana delta Hus att instämma i hans ogillande, utan hans ogillande må stå för hans egen räkning och ingen annans än dens, som med honom specielt förenar sig.
Den i3 Augusti. Gr.
Mörner, Garl:
Jag ämnar visserligen icke med mycken häftighet eller värma yttra mig i detta ämne.
Det har af en och annan blifvit yttradt, att det vore ganska lämpligt, att ifrågavqr. reservation af Hr Ribbing finge åtfölja R. o Ad:s prot.uldr. till de öfriga Stånden.
Jag för ruin del har ingenting deremot, det börjar jag med att förklara, ehuruväl denna reservation förnämligast går ut på idel smädelser emot detta Stånd i allmänhet och landshöfdingarna samt deras åtgärder isynnerhet.
Jag är ganska lugn vid Hr Ribbings inkast och insinuationer.
Jag är fullkomligt sjelfständig i hvad jag tänker och handlar, och mig är det helt och hållet likgiltigt hvad Hr Ribbing i detta fall behagar om mig säga, helst jag ingalunda anser Hr Ribbing fullkomligt ofelbar oell behörigen qvalificerad att bedomina hvarken den enes eller andres förljenslep, då jag tror mig känna, alt äfven lian kan i tjensten fela.
Mea, mine herrar! della hörer visserligen icke hit i det hela, och jag vill blott förklara, att jag skänker mitt förakt ål a|la insinuationer, som blott afse personligheter oell ej gå ut på sak, hvarvid jag får tillägga alt, ehvad jag yttrar mig vidare eller icke i anleda, af denna reservation, så må allt hvad som står deri stå för Hr Ribbings räkning.
Jag vill ingalunda invända något emot, att den må afgå till de öfriga Stånden.
Detta är mitt enskildta förklarande.
Hr B y å k e n li j e I m: 5y §:n Riksd.Orda. är den, sorn medgifver enskilda ledamöter alt låta sina särskilda tankar medfölja, då ett Ståndets beslut meddelas de öfriga Stånden , och lyder sålunda: ”Vill ledamot, som ej i Ståndets fattade ''beslut instämt, sin särskilda tanke hos de öfriga Stånden ”anmäla, slånde det honom fritt, genom särskildt memorial "eller dictamen till prut., hvilket må MedStånden tillställas, ’’enär han de för communicationen och prot. nödiga exemplar deraf till Secreteraren aflemnar."
Det är och blir således en ovedersäglig sanning, att hvar och en ledamot liar rätt att låta sin särskilda lanke åtfölja, när beslutet skall de öfriga Stånden meddelas.
Men det måste väl förnuftigtvis förutsattas, att denna tankeskall handla om den fråga, hvarom beslutet handlar.
I det upplästa anförandet af Hr Ribbing, sorn vi nyss hört, har jag ej hört en enda bokstaf, sorn handlar om den sak, sorn utgör föremål för det R. o.
Ad:s beslut, i afseende hvarpå inbjudning till de öfriga Stånden skall afgå.
Ingenting sådant förekom, utom att han reserverade sig emot inbjudningen, icke emot beslutet, — så föllo orden, —och dessa ord äro de enda i anförandet, som handla om saken.
Han har således icke i sak afgifvit lill prot. något memorial eller dictamen, som kan åtfölja till de öfriga Stånden.
Horn lior gjort anmärka, vid hvad här blifvit yttradt rör:de Hr Ribbings anförande.
Jag vill i den värde ledamotens minne återkalla innehållet af 5o D e ii i3 Augusti. a9 §:ri Riksd.Ordn.
Der står tydligen, att hvarje ledamots tättighet all (litt utlåta sig är honom förbehållen, men det star också i samum §: ”ingen tillåte sig personligen föro? ”lämpande uttryck; sker det, pröfve Ståndet, huruvida den "ledamot, som sålunda sig förgått, må af Landi m. eller Stån"dets Talman erhålla tjenlig föreställning oell varning, eller ”om saken hör behandlas enl. 78 §:n, eller ock alldeles för. (alla. ’ Uti Ur Ribbings yttrande förekommo föioliimpande uttryck, hvilkas sammanhang nu icke kan bedomina;, enär det skriftliga och muntliga var om hvar! annat.
Då hela yttrandet aflemna* till prot. och jag får läsa det, skall jag svara derpå, men innan det blifvit nllemoadt, kan jag ej yttra mig vidare.
Frih Sprengtporten, Jac. Willi.:
Jag vill icke på annat sätt blanda mig i denna, såsom mig synes, mindre angenäma och redan alltför långt sträckta discussipu, än att jag Inger mig friheten fästa Hr Landtm;* uppmärksamhet derpå, alt grundlagen, enl. min lanke, ej ger anledn. till discusgioner i följd af reservationer.
Om någon har annuirkjr att framställa emot Hr Ribbings till en del skriftliga och lill en del muntliga yttrande, så torde rätta tidppunkten dertill vara när prot.justeringen äger rum, ellef när det skriftligen aflemna; lill pfolocollet.
Det år på denna grund jag till Hr Landtm, hemställer, om icke denna öfverläggning må anses slutad, och vi få öfvergå till dagens förgdragpjngs-äinnen.
Jag begärde ordet i anledn. af G|'.
Frölich* yttrande.
Har han rätt deruti, att jag begärt mera än jag kan erhålla, så skall jag nöja mig med att Hi Landtm, följer grundlagen.
I öfrigt får jag förklara, att jag icke bestrider Gr.
Frölich att, 0111 han så behagar, såsom sina egna antaga de förolämpande uttryck mot icke blott några Ståndets ledamöter, utan emot det hela, emot sjelfva Ståu— det, sorn finnas intagna i Hr Ribbings anförande.
Jag inser alltför väl, att Hr Landtm, endast af sin känsla af nödvändigheten att låta hvar och en få ordet tillåter denna discqssion att fortfara och för Öfrigt har samma obehag af densamma, sorn en värd ledamot, Frih.
Sprengtporten, nyss yttrat.
Jar har nu ånyo begärt ordet, egentligen blott för att söka ådagalägga, att dit jcke varit med fog, som en ledamot, Hr Bråkenhjelm, velat söka förhindra reservationens afsändande, på grund af dess beskaffenhet eller dess felande beskaffenhet j sak.
Ett sådant omdöme om reservationen är likaså olämpligt pcb likaså litet af grundlagen tillåtet, som det Frih.
Boye nyss förut om densamma yttrat.
Jag ber för resten R. o. Ad. erinra sig, att jag alldeles icke yttrat mig om hyad sorn innehålles i Hr Ribbings anförande, af det såsom jag lior ganskq goda skälet, alt jag verkligen icke hört ett enda ord deraf, D c u 13 Augusti. emedan det talades starkt på bänken bredvid mig, då yttrandet afgafs, hvarföre det också ej kan vara annat än den riktiga eller oriktiga uppfattning, jag vet ej livilketdera, som Hr Bråkenhjelm nyss framställde, som för närvar, sväfvur för min fantasi om hvad det kan innehålla.
För öfrigt skulle jag tro, alt det får blifva dervid, alt Hr Ribbings anförande, rätt eller orätt, nu, om han så vill, måste lå gå, och ali, på sätt Frih.
Cederström på sätt och vis hotat, det må slå honom öppet att, ifall lian, efter att hafva fått läsa anförandet, dertill anser sig befogad, yrka tillämpning af 5o J;n Riksd.Ordn.; men intilldess
Frihrn fått tid alt besinna sig, tror jag det af Frihtn varit högst olämpligt (det tror jag vara min rättighet att yttra, men jag påkallar ej Ståndets yttrande emot Frih:n) alt gifva anleda, tili denna långa dis— mission hos Ståndet, huruvida det skulle vara något hinder för Hr Ribbing att låta sin reservation medfölja Ståndets inbjudningsbeslut.
Det kan väl icke gerna nekas, att ett memorial eller anförande till Ståndets prot. af enskild ledamot kan varu af både olaglig och grundlagsstridig beskaffenhet, så att hvarken Ståndet eller en Landtm, kan anse sig befogad att promovera det till de öfriga Stånden, ulan ser sig nödsakad att genast qväsa det, eller låta det falla.
Det kan innehålla sådana anmärkn:r emot vår statsförfattning, att ingen ledamot dermed får uppträda.
Det kan hända och har nu handt, samm den siste talaren förklarat, att man icke af hört anförandet.
Mine herrar!
J kännen icke hvad detta anförande innehåller.
Jag har suttit något närmare talaren, men de öfrige ledamöter, som nu här yttrat sig, hafva icke hört det, Ståndet i allmänhet vet icke hvad det kan innehålla, och det torde således vara billigt, att man får tillfälle afhöra del innan det afgår.
Jag förenar mig i Frih.
Cederströms begäran, att det må få hvila och, om så nödvändigt skall vara, ofvanpå bordet till nästa plenum.
Jag skulle visserligen icke, då jag i allmänhet anser långa discussioner om ord vara fåfänga, här vidare hafva uppträdt, om det icke varit i hopp att något kunna förkorta en sådan discussion, som den, hvilken nu är å bane.
De herrar, sorn här åberopat hvad mitt anförande skall innehålla, hafva försigtigt vis, ehuru de sedermera sagt sig noga hört det, först förklarat, alt de icke egentligen hafva så noga uppfattat detsammas innehåll.
Jag skulle också så tro.
De hafva hållit sig vid utanverken, men icke vid dess kärna.
Jag har för min del börjat med en förklaring, hvarföre jag och de ganska få inom delta Hus, som måhända tänka i vissa afseenden lika med mig, hållit oss frånvar. under de flera dagar, som discussionen ang:de statsreglertn här förevarit.
Det har således blifvit en naturlig följd, att det ja, som här afgifvits, enhälligt framljudat, utan Den i3 A ii gust i. 31 till blandas med några nej.
Framställningen deraf har sålunda, långt ifrån att vara en anklagelse emot dessa ja, då jag fasthellre förklarat, att anslagen måhända i stället alt blifva för stora, stundom blifva mindre än behofven fordrade, — långt ifrån att vara en anklagelse, säger jag, snarare varit, såsom det står att läsa i det lilla jag sk ri f v it, en ursägt för oss, derföre att vi öfrige icke med samma nit och samina värma deltagit i discussionen, som vid andra frågors afgörande; hvilken värma och hvilket nit jag skulle hafva förebrått mig sjelf att icke hafva visat, om jag icke gifvit de skäl dertill, som i mitt anförande återfinnas.
För öfrigt visar detta anförande dernäst, att jag öfvergick till utredande af en grundsats, som jag ifrigt under denna riksdag har förfäktat, men hvarföre jag enskildt och offentligt, och enskildt afven här på bänken af en person som sitter mig nara, har fått afhöra förolämpande uttryck, ja! fastän icke diiect lill näston framförda, riktiga skällsord.
Denna grundsats angår en befordringslag, för hvilken, likasom för befordringlagar i allmänhet, erfarenheten visat att man ej särdeles nitälskat.
Jag har yttrat, att jag icke kände några befordringslagar alls för vissa embetsman, isynnerhet för dem, som hafva utöfningen af den executiva makten sig anförtrodd; att jag således ej kände hvilka förtjenster, eller andra villkor, än dem man allmännast hört omtalas, som kunna utgöra orsaken, hvarföre en person kan få ett sådant embete, och hvarföre en annan ej kan få det.
Dessa vilkor äro ock temmeligen allmänt kända.
Jag har noga aktat mig att ingå i ett utlåt, om förtjenster och ofelbarhet hos den ena eller andra af dessa embetsman.
Jag har blott i frat emot sak och icke emot någon enda person, väl vetande, att den person, sorn med nit yttrar sig om en sak, och som vill det aldra bästa för fäderneslandet, är måhända den aldra svagaste att kunna befordra det.
Sedan har jag öfvergålt, enl. min föreställning, efter jag fåll här ett runi bland eder, mine herrar! som det varit långt från mig att hafva missaktat någon enda; ty jag säger uppriktigt och det är mitt allvar, att jag anser mig som den ringaste bland eder; jag har sedan, säger jag, öfvergått efter milt begrepp lill del egentligaste onda af inrättningar inom vårt fädernesland.
Jag har hållit mig vid hufvtidsaken.
Jag har sagt, att detta onda har legat i vår indelning i 4 Stånd, såsom jag vid början af denna riksdag yttrat mig.
Jag har trott, att en lifligare anda, ett mera genomträngande lif vore för samhället angeläget, som el inde villigt och gerna ej allenast hvad Konungen fordrade i sina propostr, utan äfven derutöfver, om denna anda inom samhället fann en genomarbetad plan, ett förutseende huru det skulle verkställas, hvartill man fordrade penningar, och fann en framställning i hvarje gren af det hela, der reformer fordras; och jag skulle tro, att de fordras i detta land mera än i något annat.
Om sådana framställningar ägde l iim, 32 Den i3 Augusti. i si ii I le t för att vi tyvärr veta dem icke ens utarbetade af Styrelsen, utan förslagen till R.
St. öfverlämnäs sådana de af comite'erua blifvit uppgjorda, skulle jag tro, att det allmänna nitet gerna skulle gifva bidrag för de goda läkemedlen i de goda läkarnes liander, hvilka sinsemellan klokt öfverenskoinrnit om användandet.
Slutligen torde det i denna vidlyftiga fråga vara det enda rätta, såsom Frih. Cederström, Frih.
Sprengtporten och Gr.
Frölich yttrat, att, när herrarne sett hvad jag dels skriftligen och dels muntligen anfört, Säga sina tankar derom, jag trodde mig dock hafva talat så redigt och så högt, att jag kilade höras, och att man kunde fatta hvad jag sagt, För öfrigt skall jag förakta att besvara beskyllningen bni ovett m. m.
Att vettet kan vara klent hos mig, är möjligt, men af ovettiga glosor tror jag icke en emla kunna finnas i min framställning.
Jag hade visserligen mycket att tillägga, nien då här endast är fråga om en reservation, hvilken jag éj kunde tro skulle göra R. o.
Ad. så mycket besväfg vill jag icke vidare göra något sådant. llr von RoSen, Georg Ludv.:
Jag här vid detta tillfälle hört en och annan hämna ordet förolämpande.
Jag kan icke för min enskilda del fatta, att någon, såsom jäg förstår ordet, blifvit förolämpad genom Hr Piibbings yttrande.
Hr Ribhings enskilda tanke står för hans läkning, och sältet att yttra sig är vanligen så nära beslägtadt med talarens bildning, urskiljning och förstånd, att UGén detta siitt är för Hr Piibbings enskilda räkning.
Den dom , llr Ribbing här har fällt, äger icke mer betydelse, än den dom lian måhända kan falla på sitt egel domaresäte.
Instansen är lag.
Advocat-fiscalen och Hofrätten i ena falleij och allmänna opinionen i det andra, kunna visa grundföslietéh af sådana domar.
Jag motsätter mig icke, att Hr Piibbings yttrande må utbasunas för hela veriden.
Det står för haus räkning, och jag finnér mig icke förolämpad deraf.- Hr Lefren:
Här har blifvit yltradt, att denna öfverläggning ej vore enlig med formerna; utan att man bordé öfvergå till de behöriga ärendenas behandling.
Likväl står i 5o §:n Riksd.Ordn. följande: ”Hvarje stånds-hdamot åge rätt att i plenum, stående och från sin plats, till prot. fritt tala och utlåta sig i alla frågor, som under öfverläggande komma, och 0111 lagligheten af allt, som inom Ståndet sig tilldrager.”
Man måste väl vara öfverens om, att detta är en tilldragelse inom Ståndet.
Icke är den af särdeles vigt och värde, det medgifves.
Hvad Hr Ribbings replik till mig beträffar, så tänker jag icke ytterligare uppträda för alt här, inför en upplyst församling, demonstrera hvad sorn är vett eller ovett.
Jag begärde ordet, egentligen för alt taga mig Den i3 Augusti. 33 mig friheten fasta Hr Landtmrs och Ståndets uppmärksamhet just på innehållet af 5o §:n Riksd.Ordn.
Jag gjorde detta, då jag liörde Hr Ribbing anklaga någon eller några af Ståndets ledamöter att till och med från bänken yttra skällsord.
Skulle sådant vara förhållandet, så anser jag, i följd af 5o §:ns innehåll, det vara Hr Landtmrs åliggande , på grund af den plats han innehar, att söka förekomma sådana Ståndets värdighet förolämpande tilldragelser, och att tillrättavisning äger rum.
Hvad Hr Ribbing sist yttrat, har jag lika litet fästat mig vid, som vid hans förra anförande; ty jag anser verkligen det icke tillhöra mig eller någon annan af Ståndets ledamöter att ingå i någon recension deröfver.
Hvad han såsom reservant behagar yttra är hans enskilda egendom, såsom jag förut tagit mig friheten erinra, och jag ber att R. o. Ad. täcktes benäget finna, att hvarje försök att dervid foga andras tankar, eller att söka hindra framförandet af dem, som utaf reservanten blifvit afgifna, är icke enligt med vår yttrande-rätt och grundlagens föreskrifter i detta fall.
Då jag af Hr Lefrens sisla yttrande finner, att han framställt en anmärkn. emot den anhållan jag ställt till Hr Landtm., alt denna discussion måtte blifva slutad, får jag nämna, alt jag visserligen icke tror att någon ledamot kan bestridas rättighet alt yttra sig öfver lagligheten af hvad inom Ståndet sig tilldrager; men jag har icke funnit att någon enda ledamots yttrande haft detta ursprung eller utgått från denna synpunkt, hvilket ej heller kan äga runi, innan Hr Ribbings yttrande är justerad t eller aflemnadt till protocollet.
Det är af denna anledn. jag yttrat, att gången af denna öfverläggning låg i flera afseenden utom formen; och då jag föreställde mig, att majoriteten af R. o.
Ad. skulle önska den slutad, såsom icke ledande till något mål, har jag hos Frih. o. Landtm, anhållit om en framställning, hvarigenom vi återfördes till föredragningsämnena, hvilken anhållan jag nu lager mig friheten förnya.
Landtm, yttrade, alt, till följe af §:n Riksd.Ordn., det vore hvarje ledamots rättighet, då han i Ståndets fattade beslut icke instämde, att få sin reservation till de öfriga RiksSttn anmäld; dock kunde ej i något fal! utlåt, eller beslut genom enskild ledamots reservation uppehållas; således vore det Ilr Ribbings rättighet alt få sin nu afgifna reservation meddelad de öfriga Stånden, men den kunde icke uppehålla afsändandet af det prol.uldr., som lill de öfriga Stånden skall afgå och innehölle 11. o. Ad:s inbjudning lill dem alt förena sig i Ståndets beslut angtde löner för länsnotarier, beroende det likväl af R. o. Ad. att besluta om fördröjandet af detta prot.utdrags afsändande, ii H. 5 34 Den i3 Augu sti. intilldess Hr Ribbings reservation blifvit i behöriga exemplar till prot. aflemnad.
För Hr Landtm, ktinde således, i anledn. af Hr Piibbings begäran, icke återstå annan propos. att göra, än den han nu framställde, om R. o. Ad. ansåg att prot.utdr. ang:de inbjudningen borde hvila tills Hr Ribbiugs reservation blifvit aflemnad.
Hr Ribbing frågade om det ifrågavar. prot.utdr. redan blifvit till justering uppläst.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att det redan för tvänne dagar sedan blifvit justeradt.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att prot.utdr. genast borde lill de öfriga Stånden expedieras.
Propades ja.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr Ribbings reservation eller särskilda mening följaktligen, då den blifvit till prot. aflemnad, sedan komme att meddelas de öfriga Stånden.