Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En hvar af R. o. Åd., sorn haft tillfälle taga kännedom om förhållandet med sockenstämmor på landet, vet nogsamt huru ordförandebefattningen bestrides, särdeles under kyrkoherde-ledigheter, af adjunkter, som förvalta embetet och äga ringa erfarenhet om socknens verldsliga angelägenheter, t. ex. brandstodsfrågor.
Fördes ordet deremot af äldre, erfarne och mera ansedde män, så skulle behandlingen af de verldsliga ärendena tvifvelsutan vinna derpå.
Ett annat skäl för den af professor Bergfalk föreslagna förändringen finnes uti den klagan presterskapet vid riksdagarne och Consistorierna emellanåt pläga föra öfver de mångfalldiga verldsliga bestyren, hvarmed de äro öfverhopade , och hvarifrån de genom professor Bergfalks förslag skulle blifva lindrade.
JDe presterliga myndigheterna hafva ock understundom, och oaktadt deras bedyrande af motsatsen, svåra frestelser att befatta sig med verldsliga angelägenheter, äfven mera än vederborde.
Till bestyrkande deraf kan jag åberopa hvad mig sjelf vederfarits i egenskap af Landshöfding.
Ehuru brandstodsfrågor , enl. sockenstämmo-förordningen, tillhöraLandshöfdinge-embetets befattning, så utfärdade likväl ett Consistorium befallning till presterskapet i en del af länet, att hålla sockenstämmor, för att förmå dess innevånare biträda en brandstodsförening i Östergöthland, hvaraf deras dragande från en annan dylik, som i deras eget län förehades, Don 12 Februari e. ra.
Lief en följd.
- zoi 'rrkmfumt af prokocollet, hållet uti Riksens Stttn-ees Osconomie - Utskott wrö Ritsdagen i (norrkoping ar iZoo.
Den 2:dra Maji. ' kr^tocc-IIornsb läsning fortsattts tils fragan om flyktni gsttdcn för Tjenstehjon, hwarwid Herr Leiinre^närg. on Luesebölä aflemnade följande skrifceliga utla. tande:
Jag sär härmed til Hoglofliga OLconomi^-Utskottets kror.-coll ödmjukast tillägga de grunder, hwarpa jag trott mig böra yrka flvttningstiden at bestämmas i medlet af Jinii manad.
Tjenstehjon hafwa da upfyllt rätta omloppet as sin årstjenst, enär de handhafwa och förwalia den skörd och gröda de inbärgat: alla mitztag emella-' den, som til lVliciiAoli förrättat inbärgningen och den, som efterträder det andra halfwa aret, försvinna; den sednare är ej i saknad af den kännedom, som den förra äger, sa om det mer eller mindre wäl inbärgade som de flera särskilldta lägen med mara; da flyttning sker i msäio Junti, är det en och samma, han sin» ner sig sä mycket mera förpliktad at bärga wäl och hafwa noga tilsyn, som han inser nyttan af sin dcrwid beroende framtida förwaltning.
Husbonden bör ock hafwa giort sin behållning, sa at beloppet til Tjenarens aflöning,mindre ar at til. ga denna ärskiden an de öfriga.
Warens mödosamma arbeten ar nu tilrygga laggda, den ljufwa tidepunkt infaller da naturen begagnar Landkmannen desi möda och alstrar frugten af desi ' ^ arbete.
Nu uphörer den dryga Ladugårds omsor gen, kreaturen finna as marken födan för tand; som. maren bereder LandtmannenS hwila fran Jordbrukets lunga arbeten; han ager nu bästa rådrum at besörja omtanka» för desi öfriga hushällSgrenar, hwaribland den tzor ock bör wara at ombyta sik tjenstefolk don tid han mindff saknar; hwilka nykomna i kjensten, under den annalkande inbärgningen äga rådrum at tildanas och wänjas ester hwarje Husbondes särskilldta arbetssätt och lynne.
Farhägan ak denna ärkriden afwenkyra utflyttningar, ar wäl icke utan grund a de wid sjökullen belägna Landsorter, men sa länge Sjömanshusen äga flera utom fart och de icke inflytta, är mindre at befara för Landtboen; hwaräfwer författningarna böra halla alfw rs-m hand, den wanarrige söker sig dock alltid tiljällc! ; a swen under t/eiisieciden; han är ej eller mycket saknudswäro.
Aker den wanliga flyttningstiden i l^iel^eli, sammanstöta alla sysilor och bekymmer, nu börsar Ladugårdsskötsel!, sedan afraden bliswic osbecald, jördens körning, gödselns trankärr och fluteligen saningen, svm i Blekinge merändels inträffar flyttningsdagarna, i den sa kal» lade friweckan; ändteligen ankomne i tjenste», okunnige och owane ivid olika arbets-merkinäer, uti de för en Landtman angelägnaste göromål, som under en beswärlig årstid fordrar skyndsamhet och drift, öfwerhopas Husbonden af göromål, som icke kunna bestridas.
Utom allt detta påkommer träsker,, nu är LandtmannenS förrader medtagne, hwilka skola ersättas af nya grödan; desi bekymmer ökas ä» mera, da sadct skall hämtas och ofta tjenstefolkets löner utur Logen: stadd i denna brydsamma förlägenhet, sar osta Jordbrukets skötsel sta tilbaka och den rätta saningsciden ga förlorad, dä följden blifwer, at dek sadet förflöseS r en otidig och oberedd jord, som bordt gifwa ym-iog skörd; hwartil en mindre wäl afpast id flyttningstid är en hufwudsakelig orsak, hwilken star nu at hajma genom en förändrad tij medlet af Junii manad.
' ' Jag anhäller, at detta mit särskilldta yttrande mä fä wara Höglofliga Utskottets Betänkande följaktigt til Rikse-,s Höglofliga Ständers kksas.
ZOZ Hwmjämke jag får tillägga, at genom denna för» ändrade flyttningstid, häfweS äfwen för Städerna de olägenheter, ar pa,cn och samma tid flytta Bonings-- stollen 06) Ticnstehion den beswärligaste årstiden, dä MiofommarStiden oförnekeligen är den lämpeligasic.
Lx ?roroLvIIo r ^lex. ^ViäsII. 1'ranstiwt af LrotocoUet, hållet uti Riksens ^öglostiga Sicknbcvs Oeconomis - Utskott, wid Riksdagen i Lisrrköping ar iZoo.
Den ostra Maji.
Herr Oeneralen Laron Utreste, som wid öfwerl^gg"ingarna om flyttning skiden icke warit närwarande, yttrade nu, at hwad Finland, Westerbotten och W-stec-Norrland angar, sä wore onekeligen den i:sta dlov^mdsr den mest beqwäma och för dessa orter den bäst passande flyttningstiden.
Enligt den kännedom Herr Laron om berörde trakter ägde, kunde han med misshet försäkra, at all inbärgning och öfriga Landtmanna göromål för aret dä wore förbi och tiden således bäst för handen til nytt Tjenstefolk^ antagande.
Härmed förenade sig Herr Lagitainen Armfelt jamte nyssnämnda orters befullmägtigade Ombud af Bonde-Ständet med flera Utflottcts Ledamöter.
Herr Grefven och Ordföranden:
Det är enligt med U'flottets fattade beflut, at flyttningstiden i allmänhet blifwer hädanefter densamma som hittils; uti det här' ifrän afgifwande LrojeÄ bör allisa detta stadgande följas; men det wore icke otjenligt om Utskottet gjorde en särflilldt hemställan, huruwida, i likhet med Herr 6enera1en Laron VVrackes tanka, undantag för Finland.- Westerbotten och Westcr-Norrland kunde ägg ZO4 rum; hwilken 'Herr Grefwens och Ordförandens tänka af xluraliteteu bifölls.
Herr Ofwersten Larou Luddeciv:
Ui desi til krotocollet inlemnade Oiökaiueu, hade han pä deruti anförda skäl, til altman flyttningstid förslagit medlet af Junii.
Dermed hade ätskillige af Ulkottets Ledamöter fig förenat.
Om derföre denna ris för Swerige och den i. lSlovemdsr för Finl md antogs, trodde Herr Larou, at bagges fördel more säkrast befrämjad.
Lx krmocolla ^lex. Widell.
Iraulumt af Lrotocollet,' hältet uti Riksens ^öglofliga Ständers Oecouomie - lltfkott wid Riksdagen i tTlorcköping ar 1800.
Den Z:te Maji.
Sedan krotoeollerua för den 2.'dra och g:dje i denna mänad moro julierade, yttrade Herr Prosten 6eriuZius, at han ivar hindrad sidledne Lördag titstades wara, och kände således icke det kdemorial Herr Friherre Luddeck. dä ingifwit uti frägan, angäende bestämmande af wista arbetsstunder i dygnet för Tjenstehjon, men som afwen Herr Prosten öfwer samma ämne skriftligen författat sina tankar utt et klemorial, hwarmed han likwäl icke wille öka Höglosiiga U zkottets öfwerläggningsämnen, sedan Herr Friherre Luddeck. frän frägans widare yrkande asstält, sä blef detta iVlemorial upläst, sä lydande:
Ödmjukt käernorial.
Jnnehällande
xrojeök uti den frägan:
Huruwida ' wista timar af dygnet skulle wara utstakade för et Tjenstehjons arbetstid; hwilken blifwit ventilerad i det Höglofliga Oecouomie - Utskottet.
Denna Z->5 Denna af Ofwersten Herr Laron R.uädeck framställda xroxoAion innehåller til en början uii sig den owedersägeliga sanningen, at den hedrar Herr karona tänkesätt och hjerta.
H.vad sjelfva saken angar, äger den sa mänga sidor och sa fina gränsor, at de lätt kunna ansii annas och'öfwerskridas i afseende uppå den gemensamma förbindelse, som förekommer emellan Husbönder och Tjenare och de små oräkneliga och tilfälliga omständigheter, hwaraf en hushållnings rörelse och gäng beror, hwrlken icke en gäng är grundad uti frihet och wälbehag, som icke fast mer solens bade dagliga och ärliga rörelse.
Et Tjenstehjon, om det en gang komms sik långt, at det med öfvertygelse insäg föreningen emellan Husbondens och sin egen »välfärd och förkofran, stulle det wisierligen wara wärdigt sin del uti dea tid, som för de sina bolag, hwaruti det är en medlem , föreskrifver en adlolm nödwändighet af göro» malens gisna^ men tillika ofta ombyteliga förwakning, förflyttad genom mängfaldiga tilfälligheter uppå olika stunder af dygn och dagar; men nagra anmärkningar mäste annu föregå innan rvi komme til siutsaitsen.
At alldeles neka, eller för wista betänkligheter förkasta denna staga hel och hällen, ar ej annu något fullgilltigt bewis.
Alle öfwerensstämme wi deruti, at wi behöfws et bättre, trognare och skickligare tjenstefolk; men wk ma wäl icke wänta ost det af Lagar, hwilka upkomma af oordningar eller af fruktan, som fordrar en stundelig upsigt.
Första steget uppä denna bana af odling» mäste wäl begynnas med mennifkans xst/stfta och moraliska bildning.
Naturmenniska», är annu under desta bägge grader af cultur.
Wi behöfwe likwäl icke med någon möda af forskning och eftertanka söka ljus uti detta ämne; Naturen har sjelf wisat ost wägen, innan den ännu med en högre erfarenhet blifnit 59 Zll6 banad.
För en oupfostrad mennista, likasom för et barn, gifwas inga andra retelser och motiver, an de, som hämtas af sinnliga föremal och naturkänflan, hwilket föregär all moralisk hyfsning och känslighet samt den inwärtes längsammare utbildningen af högre förmögenheter och fullkomlighet.
Trogne den grundsatts , som det Högloflig» Oeconomie-Utskottets Ledamöter följt wid den NYL Tjenstehjons-Stadgan, och til hwars utwidgande efter naturens anlag och gäng, wi sökt gifwa anledning ät en framtid, likasom wära föregångare ät osi med den gamla Tjenstehjons-OrdningeN, hwilken en nädig och uplyst Konung ansett fäsom redan föräldrad, kunne wi rättwisa wärt tankesätt och otz sjelfwe, genom det xrojaök, som bliswit infordradt rörande en wist Lid för Tjenstehjon uti en Husbondes arbete.
De inkast och betänkligheter, hwilka wid första frägan och påseendet förete sig uti en sak, äro wal icke alltid lika mänga owedersägeliga bewis uppä riktigheten af en mening och motsattsens »vederläggning.
Jag wet ej, erfarenheten har länge fagt mig, och annu mer uti detta aktningswärda Samfund bestyrkt, om icke wid stiftningen af Lagar, deras utwidgande och grönfors fastställande, flere förenade granstare öfwerträffa den i sin enslighet försatta djupaste tänkare och skribent, igenom tankarnas inbördes »väckelse, enstilld författning, naturlig skarpsinnighet, local kännedom, upgisters mängfaldighet och kanske häraf upkommande infall i sammanhang med obestammeliga tankefoster och deras sammanstämmelse.
Det är uppä denna grund, sorn jag kanner mig lika benägen, at återtaga, svin at gifwa förslager och ser huru snart jag kan bliftva försatt i trängmäl och nödwändighet at ändra vch afstä ifrän min mening.
Wid frägan af wisia arbetstimar för et Tjenstehjon inom dygnet, kunsta »vänga stal bade »not och Z«7 med anföras.
Om man gör skillnad emellan Årstider och systlor torde et meäium emellan en Husbondes och et Tjenstehjons tid ej wara et alldeles ouplösligt problem.
Wista förflag och meningar förekomma ofta såsom orimeliga och stötande innan de blifwa bestämd» i sit rätta sörhällande med det, som bör föregå och efterfölja uti ordentelig och sammanhängande plan; och denna anstötlighet är en wis naturens anstallt, at bringa hwar sak til sin rätta mognad, fullkomna den och ost fjclfwa, genom eftertankans bruk, til förekommande af inbildningens och nygirighetens ytterligheter, som sä osta undergräfwit och brädstörtat erfarenhetens jämna och säkra grunder.
Ju mer man öfwerwäger de mängfaldiga och små, men dock för menskliga lifwet rvasenteliga göromäl, hwilka dels af nödtwäng och dels af oräkneliga och oförutsedda händelser förefalla uti et hus och hwilka hwarren menskltg wishet eller magt inom 24 timar kunna utstaka, bereda eller leda, ju mer kan man anse som en physisk omöjlighet at utsätta för et Tjenstehjon wista ardetstimar ware sig pä dygnet eller weckan, kanske icke en gäng pä hela mänaden.
Boskapsskötsel och hästars ans, qwarnresor, stadsfärder, uppastning, andetider, trösk, brygd, bränna, bakning, byk, slagt, med mera, som man pä en gäng hwarken kan uptänka eller upräkna, göra en sädan dagtingan alldeles vmöjelig och wi kunne ej borrtgifwa något, hwaröfwer naturen icke gifwit ost magt, eller höja Tjenstehjonet öfwer en Lag som Husbonden sjelf är underkastad.
Men i och med det samma synes jag hafwa wederlagt den grundsatts som jag förut inför detta mördade Utskott haft den äran at upgifwa och yrka, nämligen at märt Tjenstefolk blifwer alltid til en stor del odugligt, »vårdslöst och owerksamt, sä framt det icke sättes uti et läge, hwaruti det i man af sin egen flit och skicklighet kan förbättra sina wilker, denna grundsatts är mig kär ty den ar grundad i min öfvertygelse och widare bestyrkt genom xraLisk erfarenhet, sä at jag icke gerna kan upgifwa den och Herr Laron knttbeck.8 fräga stär med den uti et sä nära sammanhang, at den utgör snart sagdt första länken u'i denna kedja.
Jag har förut nämnt, at naturrnennistans uplifwande och förädling mäste begynnaS »frän sinnliga och för henne synbart nyttiga föremal, Hwilka hennes begär eftersträfwa, de mä wara sa små och barnsliga som de häldst wilsta.
De si a arv grunderna til det förflag hwarmed jag tror at Herr Laron Kucibecks ädelmodiga yttrande kan til allman Lätnad förenas med de wigtiga betänkligheter, som »fran en annan synpunkt häremot synas stridande.
Jag fruktar ingen gensägelse dä jag pästar at mennistan efter en wist möda och arbete stall hwila, sä at den girigaste winningslystnad här finner sin igräns.
Den som wakat om natten mäste softva om Dagen, den som länge arbetat blir trött.
Naturen
Har jäleves sjelf bestämt wista arbetstimmar pä dygrret; förnekas de, ligger straffet i et dåligt och waninägttgt arbete; men den har icke sagt hwilka, icke eller huru mänga för hwar och en desta timmar stola wara.
Men här gifwes äfwen et förråd af tid och timrnar bäde för Husbönder och tjenare och understundom kan man btifwa beswärad och brydd huru de fiola rätt och wäl anwändaS, sä at man för dem Nödgas skapa göromål.
Wära länga mornar och qwällar ifrån den djupare hösten intil långt efter Jul.
Ragntider och urwädcrsdagar, som i siem dygn afbryta allmänna göromäl och utsystor, dä det likafullt ätes, men Liden förfpilles häldst af karlarna, rned tobaksrökande, joller, öfwersiödig hwila, sömn, «n wild stratt och kanske pä mänga ställen med kortspel.
LlecanLsta inrättningar, säsom tröst-macttiuer torde igenom en större allmännelighet med tiden förskaffa vsi en större ledighet för Tjenstehjon.
Hwarstne stullle icke en Husbonde borrrskanka en sädan tid da han den kan umbära och nied sin nytta fä bättre anwand, än ät den ena wid et och an ät den andra wid et annat tilfälle allt ester som akloluta göromål det medgifva och el Tienstehjon, uppä den samma til sin bätnad fa förrätta et af honom belingadt arbete.
Huru skulle icke
Allmogen uppä detta sättet inöfwa stna barn uti tidig Ldoghst och ivana at ständigt sysselsätta sig, desie som nu kan hända mindst akta stna Husbönder som äro deras egna Föräldrar äfwen som barnen stelfwa sedan de blifvit arbetsföre osta se stg blott wara et medel och offer för den faderliga myndighetens egennytta, hwilken föranläter dem, at under tiden söka tjenst hos andra.
Hrr gifwes likaledes göromäl, hwilka för sädana stunder och äfwen pä be äng kunna Lfwerlätas och wara för handen, hwaraf man skulle förspörja en stel annan rörlighet.
Slöjd, smide, dikning, gärdselfängst, stsrhuggning och wäsining, repsiagning, notgäng med rrisit för pundet, spänad, wäfnad, stickning af strumpor, wantar, mösior med mera, stwilket allt nu pä lön och mat' sömnaktig! förrättaS vch bet faller mängen icke en gäng in, at lära det, emedan af systor som ej tarfwa nägon odling uran ända kan räkna bade pä mat och lön. Wid Arbetarns goda matlust äger ej något klander rum, den är Naturens eget werk och belöning för den möda som de dela med djuret; men dest underhäll utgör ock en betydlig omständighet utr en Husbondes utgifter.
Denna hufwudsaksliga källa til en oafbruten kostnad är utan twifwel den naturliga och kanske äfwen billiga orsaken til mindre löner, som Tjenstehjon i allmänhet hafva.
Lönen sätta de ock werkeligen, et godt underhäll, en rikare undfägnad >pP högtider, samt förfrijkmngar genom dans under ^välplägning, hwilka förmäner fästa dem osta wid kärlek til enstilldta hus mer än belöning i penningar med hwilka de dels ej kunna staffa sig någon särdeles förnöjelse och dels förstösa v id Marknader eller HnÄioner i handel som de alldeles icke första.
Detta har ledi mig uppå den lankan, at om de erhölle de första nödtorfts persedlarna, såsom stor, strumpor, linbyxor, mulyandstar, wantar samt en eller annan gröfre skjorta stulle hela des öfriga Lönen kunna bestas uti en wist gifwen tid och wista utfästade göromål, hwarunder de i xroporriou af sin skicklighet och flit stulle förtjena sig penningar, dock hos ingen annan än sin lagliga Husbonde.
Tiden, hwartil jag redan upgifwit utwägar, kan asmatas efter den dagspenning, som i särstillda orter gifwes uppä olika tider, timtalet ungefär beräknas efter det skifte af äret, som härtil pastar, och som en Husbonde, wilkorligen, med undantag af sina systlors och befallningars uträttande, utfäster sig at lemna, tillika med den Lid, som til wista utlofwadc arbeten ätgär; Husbonden likwäl obetaget at äfwen öfwerenskomma med Tjenstehjon om wist
Lön och Mat, utan uplätandet af nägon tid; hwilket slag af Tjenare också för mangen ar oumbärligt; hwilket i detta sall blefwe en särstilldt
Llals och under fria öflverenskommelfer lika möjlig at bekomma, äfwen som detta satt at hafwa Tjenstehjon, ar det tjenligaste med en lat och oduglig.
Summan af ofwannamnde tid och timmar, kunna samlas i dagar, de arbeten uppä hwilka tjenstehjonet fär förtjena sig lön af Husbonden, upgifwas och beräknas; men sjelfwa tiden, nar och tillika hurudant arbetet skall blifrva, wara Husbondens ensak och wälbehag.
De kunde da iu catti förändras eller mindstas för en lat och oduglig och deremot upfinnas och ökas för en flitig och skicklig; ty at ingen åtskillnad häruti göres är högst menligt för idogheten. zn Den taflan, som af et flikt sakernas ordnande, hwilka nu ligga i twinsot, flulle upkomma; den olika förtjenst uppå lika tid wid enahanda syfla, som den trifna och dugeliga wunne framför den lata och okunniga; den frihet Tjenstehjon borde hafwa at ej willja arbeta i gemenskap med en oförståndig och trög; den skam, förtret och förlust som en sadan häraf hade; det p>al1ion<-rna5 spel, sorn harwid sattes i rörelse; hwiiien retelse och upmuntran!
Häruti ser hwar och en det öfriga, som jag skulle kunna saga, och pä detta sättet blifwer werket satt i gang med alla sina rätta och hemliga spännfjädrar.
Läggom härtil, at tiden, för ögonblickets barn, som i alla fall efter sina wanor och begär hafwa kläder och föda, äftven härigenom bliftver lika dyrbar som penningen, dä den förra likwäl nu af dem sä litet eller ringa aktas; ty tid och penningar blifwa nu et och jag har alltid funnit de sednare wara mycket aktade.
De arbetade at sig en timma längre om aftnarna i stället för at hela timmen under glam sitta och wärma sina sötter wid en fäst brasa och stege med wiflhet, äggade af sin egen äträ, tidigare up vin morgnarna.
Pä heligdagars eftermiddagar dä Larometern faller eller himmelen bebädar ragn, flulle hö och säd snart blifwa i andetiden bärgade, denna fördom i den uplystcs hus snart förlora sin kraft och defla wär höga Religions Stiftares ord allmänt fattade: at Menniflan ar icke gjord för Sabathens skull, utan Sabathen för Menniflans skull.
Den utlofwade Löntiden infaller efter Naturens tillätelse uppä qwällar och mornar ifrån den irsta October til sidsta Januari,.
Manad bör härunder afdragas för extra göromål skull.
Således äterstä
Tre mänader uppä hwilka om Nittio dagar beräknas och z timmar bade för afton och morgon, upkomma 540 timmar hwartil man kan lägga halsten gir för betingadt arbete eller 270 timmar, da totala summan blifwer gro timmar, hwilka göra et antal af ZZ dagar och ig timmar utaf 365 och 6.
En tid som kanjke, i närwarande stick, gar förlorad gemm försummelse och hoglöshet.
Dr det betingade arbetet ster styckewis, torde man för den idoga och kunniga fä räkna uppå 16 si. om dagen, hwilket gör ii R:d. och fanste den ända af Tjenstehjon skulle kunna drifwas högre.
Skulle Lönen stiga Lil dubbelt sä har Husbonden sin ersättning i en wara, som han behöswer eller kan försälja: Winsten ar synbart säker och först deruti, at de odlade genom inäulkrien blefwe skickligare til mer moralist förbättring genom Christendomen, sä at de något kunde deltaga i en Husbondes säkerhet, förluster och sorger, för hwilka de nu aro alldeles främmande.
Jag hoppas, at det Höglofliga U-stoltet ser min yttersta afsigt och jag alldeles icke upträdt som OemaZoZue.
Til alla werkstäder och lifwets första och oumbarligaste behof u-i stöjdwaror är äfwen detta lika lämpeligt.
Men hwem will ätaga sig et sä stort bcsivär och en sä mödosam reZleriuZ?
Jag swarar, den som ej will wara betjent af half-barbariets, i den ena äl-- dren ostadiga och i den andra tungsinta barn.
Wittje wi lefwa obeswarade och i maklighet, nog stola wara tanklösa Tjenstehjon wara nöjda med sit gamla stick, hwarutur de aldrig komma at gä, utan pä et satt, at det ster igenom deras egen naturliga drift.
Om den äldre ej will ätaga sig förmynderskap för den yngre, den uplystare icke för den okunniga, och Föraldrar icke för sina Barn, förblifwom dä hwad wi nu äre, wi förbyte dä blott en naturlig wanart, gamla fördomar och oseder uti nya stapelser och namn och kunne ej wänta en xlizckist och moralist förädling af hlottg tiden; ty den bestrifning som wi hafws ----------- zr; uppå Africanern 600 är för wär ^ra, makar hans werkeliga läge an i dag.
Den inwandningen ar grundad, at det mä blott wara en frihet för den, som tror sig med Tjenstehjon salunda böra och kunna öfverenskomma, at äfven fa asfluta.
Wisierligen är också detta sjelfva sakens natur.
Denna olikhet rvore nyttig och det ar just den, som skulle uptäcka huruwida sacksen, hwilken i historien och naturen synes hafva sä mycket för sig, är sanni eller falskt paraknad; men et högtidligt anordnande och osfentelig tillåtelse borde allmännare föra uppå denna tankan, skydda Nybegynnare emot fördomen, den naturliga lättjan, hwilan uti gamla wanor och sorglöshet, emot fruktan för ännu okända förändringar och oafhängighet^ utaf et bruk, som as wanan äger helgd, i synnerhet hos en mindre uplyst Clasi; hwartil kommer det förlatliga uti en naturlig blygsamhet och ^vederbörlig aktning för det, som allmänt är wedertaget, hwaruti ingen kan eller bör afsöndra sig ifrän andra och blifva et föremal för deras öfvertygelse, tadel eller åtlöje.
Israel 6eringiu8.
Och kommer detta Memorial, at i anledning af Herr Prostens gjorda anhållan ätfölja Utskottets betänkande rörande ny Tjenstehjons Stadga. Lx krotocollo ^lex. äViäell.
Under upläsningen äterkom den under Grefwe kottes anförande afsända Deputation.
Uplästes Oeconomie - Utskottets Betänkande af den 2.
Maji angående sättet til Fängars fortskaffande. 40 zi4 ^Riksens ^oZlostiZa Ststnöers Oeconomis> lktskctts Betänkande, angående sattet til Langaes fortskaffande.
Oeconomie-U'stöttet, som hast sig updragit, ak til följe as Kongl. Majtts
Nådiga komiks den o:dra i sidstledne manad, förestä et satt, at utan Kronans kostnad, genom i hwarje Harad fogade anstallter, samt bertil gjorda sammanstotter sörja för Fängars förskaffande, sä at Allmogen icke särstilldt derwrd more betungad, har genom et noggrant öfoerwc'gande af detta ämne, sökt upfylla bade sin pligt och böjelse at befrämja de anstallter, som kunna landa til allmänt wäl.