Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kunde knappast behöfva erinra derom, art det amendement jag föreslagit egentligen blott valett amendement lill Hr Dalmans förslag, hvilket blef så missuppfattadt af den värde talaren, som yttrade sig efter honom, och det torde äfven för mig vara öfverflödigt att anföra, det jag icke motsätter mig Gr.
Horns motion, utan tvertom delar den åsigt derom, som af flere talare blifvit yttrad; men då Hr Frih. o. Landtm., i sammanhang med Gr.
Horns motion, tillkännagifva BorgareStrs inbjudning, hemställer jag, om det icke lilifver nödvändigt art genom propos. afskilja det ena ärendet från det andra. R. o. Adis svar på inbjudningen kan, 0111 icke något annat sätt (innes lämpligt, lemnäs af Hr Frih. och Landtm, till BorgareStrs
Talman i nästa talmans-conclav, hvaremedlerlid Gr.
Horns motion 1111 torde böra i sin enkelhet behandlas och afgöras.
Gr. Horn, Cl aes Fredr.:
Då min ifrågavar. motion i sista plenum bordlädes på Hr Dalmans begäran, trodde jag i sanning, att intet annat motiv skulle ligga till grund derföre, än hvad vi nu af Hr Frih. o. Landtm, blifvit underrättade om, ty jag trodde nemi., såsom Hr Dalman då uppgaf, art BorgareSt. önskade upplåta en local, tillräcklig för ändamålet; men då nu blifvit upplyst, att förhållandet icke är sådant, utan att BorgareStrs Talman endast liar inbjudit R. o. Ad. att såsom gäster besöka BorgareStrs klubb, instämmer jag med de talare, sorn önska frågornas afskiljande, samt att BorgareStrs inbjudning icke må föranleda till annan påföljd, än att Hr Frih. o.
Landtm, vid tillfälle behagade frambära R. o, Adrs erkänsla derför.
Jag yr - iG6 Den ig Februari f. m. kar således att min motion måtte, afskiljd från alla andra frågor, varda företagen.
Fördelen och nyttan af en allmän klubb är tillräckligt vitsordad af flere talare, och jag har således intet att tillägga, anhållande blott, alt R. o. Ad. läcktes erinra sig, huruledes jag afsett min motions bringande till resultat, nemi. derigenom r.tt Ståndet skulle anmoda sin Landtm, alt i samråd med de öfriga Slåndens Talmän och genom deras Cancelliet’ åstadkomma en tjenlig gemensam local för alla 4 Stånden.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg öfver lägg ningen fulländad.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade finna, att, i afseende på det tillkännagifvande soln BorgareSlrs Talman gjort, ingen annan åtgärd erfordrades, än det svar Landtm, genast gifvit, att han vore ölvertygad, det R. o. Ad. med nöje skulle begagna sig af BorgareSlrs inbjudning.
Jag får till Ståndet hemställa, om ej vi borde uttala den meningen, att Hr Baron och Landtm, mätte å Ståndets vägnar anmoda Vällofl. BorgareStts Talman till sitt Stånd framföra, att R. o.
Ad. med erkänsla emottager den inbjudning, BorgarcSt. genom sin Talman låtit framföra.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om Ståndet ansåg någon vidare åtgärd, i anledn. af BorgareStts inbjudning, erforderlig.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla hvad Gr.
Horn i sin nu föredragna motion föreslagit.
Hr Hjerta, Larst
Så väl af hvad inom detta Hus blifvit yttradt, som af det svar R. o. Ad. lemnat på deri framställda propostn, synes det klart, att några olika tankar ej finnas inom Ståndet om fördelen af en allmän klubb; men jag tior likväl, att man föreställt sig möjligheten af en sådan klubb uti en ljusare dager, än verkställigheten kommer att visa.
Jag tror icke, att ändamålet ■finnes genom att allenast anskaffa en local, utan arne andra omständigheter måste afses, först att man icke onödigtvis kastar ut en utgift utan motsvarande besparing, och för det andra, alt man vinner det afsedda ändamålet, att någre ledamöter komma på klubben.
Jag hade föreställt mig, att många ledamöter af Ståndet skulle yttra sig öfver ifrägavar. förslag, och är derföre nu ej fullt beredd att anföra mina betänkligheter; Den 19 Februari f. m. 167 men mig förekommer del, som om man icke nog tagit i betraktande, innan man går i författning om verkställighet af della förslag, att ett bifall lill de särskilda Ståndsklubbarnas tillstängande äfven mäste erhållas af de öfriga Stånden.
Jag hemställer, om det icke vore att befara, det många ledamöter af de öfriga Stånden skulle finna sig mycket obenägna för ett sådant tillstängande, hvilket likväl vore enda villkoret att få den allmänna klubben besökt; ty på de enskilda klubbarna sammanträffa personer af mera likartade intressen och personliga bekantskaper , än sorn kunna äga rum emellan representanter af de olika Stånden med den stora skilnad uti sambällsvillkor, hvilken dem emellan förefinnes.
Jag tror således det vara nödvändigt, att, innan beslutet expedieras, en närmare öfverläggning äger rum om sättet luiru de öfriga Stånden skola anmodas att i R. o. Ad:s beslut deltaga.
Jag är öfvertygad, alt jag endast behöfver framkasta denna fråga, för att många ledamöter, sorn närmare intressera sig för sakens framgång, skola mera fullständigt behandla ämnet.
Föredrogs å nyo Hr Gyllenhaals, Lars Herm., den i5 dennes e. m. på bordet lagda motion om understöd för jordbruksinstitutet vid Degeberg, Hr Gyllenhaal, Lars Herm.:
Uti slutet af min i frågavar. motion, förekommer en hemställan om tryckning af åtskilliga bilagor till motionen; men som jag numera fått veta, att dessa bilagor blifva på enskild bekostnad tryckta, får jag förklara, att förenämnda anhållan således kommer att förfalla.
Jag anhåller, att detta förklarande måtte få åtfölja den blifvande remissen af motionen.
Frih. von Kraemer, Robert:
Jag ämnar icke bestrida den nytta, som tillfallit jordbruket genom Degeberg, utan vill tvertom vitsorda densamma; men då motionären begärt ett ökadt anslag af 5,65o r:dr , samt dessutom ett ränlefritt lån af 10,000 r:dr, bar jag ansett mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att ifrågavar. institut tillhör en enskild person , samt alt institutets framgång eller fall beror på denne.
Jag skulle tro, att då fråga är om statsanslag till sådana inrättningar, bör man icke endast afse ögonblickets nytta, utan äfven framtidens.
Jag hoppas alt utförligare få framställa mina anmärkningar, då ett Jikartadt ämne förekommer.
Då jag tagit en närmare kännedom om resultaten af Degebergs institut, och äfven varit i tillfälle att, inom min enskilda krets, inhemta ett praktiskt bevis på dess ändamålsenlighet, anser jag rättvisan mot en förtjent man fordra, att jag, före remissen af ifrågavar. motion, yttrar några ord.
Jag har nemi. baft 2:ne rättarelärlingar vid Degeberg, den ene på min, den andre på Sta - iG8 Den ig Februari f. ra. tens bekostnad.
De voro vanlige bonddrängar, elium de visserligen ägde någon större skicklighet i deras yrke.
Vid återkomsten voro de ej allenast utmärkt skicklige uti allt del hnndtverksmessiga af yrket, utan hade äfven uppnått en bildningsgrad, sorn var för mig förvånande, både uti läsning och uli moraliskt afseende.
Jag har blott velat nämna delta, såsom ett bevis på inrättningens nytta.
Beträffande åter anslaget till denna inrättning, anser jag icke tillständig! att yttra mig, ulan hänskjuter detta till StatsUtskts utlåtande.
Då del likväl kan synas underligt, alt ytterligare anslag kunna behöfva* till detta institut, som mången kan tycka böra vara kommet till det skick, att det numera borde hära sig, utan större anslag än hittills, helst föreståndaren synes kunna draga en betydlig nytta af de arbetare, sorn utan kostnad för honom finnas till hans disposition ibland lärlingarne; torde jag deröfver få bifoga den upplysning, att förhållandet vid sådana inrättningar är, dels att ej alla lärlingar kunna användas till det de bäst skulle passa till, utan måste sysselsättas i de ämnen, de äga minsfa kännedom om, och dels, alt en mängd experimenter måste göras, hvilka lätt och oftast kunna leda till förlust för jordägaren.
Af sådana anledntr får jag tillstyrka riktningen af Ilr Gyllenhaals motion, men icke summan, ty derom må Utsk. besluta.
Jag skulle tro, att riktningen af motionen vinner framgång inom Representationen, åtminstone hos de ledamöter, som hafva en närmare kännedom af vårt Svenska jordbruk; men jag anser det likväl icke vara ur vägen, att äfven jag leninar några ord tili understödjande af motionen, helst jag varit i tillfälle att på stället se förhållandet.
Vårt jordbruk drager onekligen största tyngden af skattebördorna.
Större delen af landets befolkning sysselsätter sig dermed, och alla hafva vi vår föda från jordbruket; likväl har detsamma rönt få uppmuntringar af statsanslag, och står till följd deraf på en ganska låg ståndpunkt.
Jag vill ej undersöka orsaken dertill, utan endast påstå, alt en upplysning, så väl i detta som i andra afseenden, är nödvändig; och detta åren sanning, att i sednare tider har mati egnat sig med ungdomlig kraft åt jordbruket, af hvilket förhållande ganska fördelaktiga resultat visat sig, såsom inhenilas kan af åkerbrukets ställning vid flera herrgårdar, isynnerhet uti Skåne, inom hvilken provins det blifvit mycket förbältradt.
Allmogen är ej i tillfälle och har ej tid att söka sina kunskaper genom böcker, studier eller resor, utan inhemtar dem genom expeVience.
Således om de upplyslare få tillfälle att inhemta fullständigare kunskap i detta hänseende, sprida sig följderna äfven till de mera oupplysta medborgarue; och del är derföre en nytta och fördel för hela landet, Den ig Februari f. m. 169 landet, sorn åsyftas med en sådan inrättning som den ifrågavarande- Jag vill lika med Frih.
Hamilton icke inlåta mig i bestämmandet af något belopp för anslaget; det är endast sjelfva riktningen af motionen jag afser, oell anser att det är af stor vigt för landet, att någon summa lemnäs till understöd åt inrättningen, så att den går till förbättring och icke afstannar.
För öfrigt är jag öfvertygad, alt det knappast för närvar, finnes någon person, som på en gång förenar de kunskaper och den erfarenhet alt leda en sådan in rättning, som Ilr Nonnen, lill följd hvaraf, och ehuru anslaget kan anses personelt för honom och till största delen blifver användt på hans egendom, jag anser det belopp, sorn kan komma i fråga, ej vara bortkastade penningar, äfven 0111 Staten sedermera i en framtid ej kunde beräkna annan behållning, än som vi hafva genom bättre upplysningar i ämnet.
Jag tillstyrker bifall lill motionen i dess syftning.
Fril), von No I ken, Carl Adam, uppläste följande:
Då institutet vid Degeberg blifvit föremål för R. o. Ad:s öfverläggningar, tager jag mig deli friheten alt af denna anledn. anföra några ord.
Jag har sjelf vistats vid detta institut och der njutit undervisning, — jag äger en rättare, som der blifvit bildad, och i mitt granskap finnas äfven derifrån utgångne elever.
Jag tror mig således vara temmeligen bekant med denna inrättning, och då det blifvit öfverlemnadt åt R.
St. att afgöra dess framtida existens, anser jag det vara min pligt att vid detta tillfälle bryta den tystnad, som eljest blygsamheten kunde hafva bort ålägga mig.
Enligt hvad jag på sjelfva stället inhemtat och sedermera kunnat erfara angtde läroanstaltens verkningar, kan jag icke annat än med glädje intyga, att institutet är högst nyttigt för landet.
Derifrån hafva utgått en mängd elever och lärlingar, hvilka med mycken framgång, dels till deras egen och dels lill deras principalers stora tillfredsställelse, sedan på egen hand utfört de förbättringar och förändringar i landtbruket, hvarom de derstädes fått kunskap.
Jag vet, alt detta mitt yttrande skall bestyrkas af de liesta possessionater — jag vågar nästan säga alla — som derifrån erhållit inspectorer eller rättare.
Sanningen likmätigt, får jag likväl äran nämna, att det ifrågavar. institutet ingalunda är utan fel och brister; men jag tror, att dessa fel kunna snart afhjelpas, om det projecterade anslaget blir beviljadt, ty de hafva lill en stor del endast uppstått af brist på tillgångar.
Och under alla omständigheter blir institutet vid Degeberg, äfven i dess närvar, skick, af så stor nytta för Svenska landtbruket, att det är högst maktpåliggande att nu betrygga dess framtida bestånd.
Det är visserligen ett ganska betydligt anslag, som nu a H. ' aa Den 19 Februari f, ali är i fråga, oell jag bekänner öppet, — så mycket jag än älskar denna inrättning — att det är ganska obehagligt att vid detta riksmöte nödgas fördubbla det anslag, sorn för feni år sedan ansågs tillräckligt, och sorn R.
St. då, med så mycken beredvillighet, biföll.
Men saken är af vigt; det första anslaget är alldeles otillräckligt, och föreståndaren, som tillika är ägare af stället, bar derjemte förklarat, att endast på de villkor, att den nu begärda årliga tillökningen samt ett ränlefrilt lån på 10 år af 10,oro i:dr b:co beviljas, åtager han sig att fortfara med sitt besvär.
Frågan blir således, om det skall vara mera skäl att bifalla dessa tillökningar, eller ock att låta liela inrättningen upphöra.
I sådant fall får jag på det ifrigaste tillstyrka, att det ökade anslaget mätte bifallas.
— I flera provinser ilar fråga blif vit väckt örn bildande af andra landtbruks-instituter och äfven underdånig anhållan om anslag dertill blifvit fiamställd.
Jag skulle dock tro, att dessa borde — åtminstone liil en början —inskränka sin verkningskrets tili allmogen och den arbetande classen, som dock alltid endast med svårighet kan begagna ett utom provinsen beläget institut.
Degeberg kunde deremot blifva en sorts academi lör en högre bildning i yrket.
Om jag ej missminner mig, är det 15,000 r:dr b;co som i 11.
M:s nåd. propos. är föreslaget i tillökning för Degeberg , samt till medel åt andra mindre dylika inrättningar inom provinserna; 0111 man härtill lägger de redan beviljade 5000 r:dr b:eo, så kan af denna summa det nu begärdta fördubblade anslaget beviljas, och 10,000 i:dr b:cö återstå dock årligen till de andra projecteraue inrättningarnas disposition.
Det är alltid mera skal att öka understödet för en inrättning, som redan är i gång, och som redan visat gagneliga frukter, än att lemna denna tillökning åt en alldeles ny, om hvars beskaffenhet man ännu är okunnig oell hvars framgång ännu helt och hållit är osäker.
Låtorn oss derföre icke afskräckas af en måhända val dryg årlig utgift, då derigenom ett vigtigt mål befrämjas för landets allmänna val.
Låtom oss ej kullkasta ett arbete, hvartill vi redan lågt en så säker grund.
Den tiden är nu lyckligen försvunnen, då man i allmänhet betraktade landtbruket med ett visst förakt, och du Sveriges ädlingar ansågo det föga öfverensstämmande med deras samhällsbelägenliet att sig dermed befatta.
Denna tid ägde så mycket stort och ärofullt i andra afseende!), alt den gerna kan uthärda denna lilla förebråelse.
Den närvar, har andra fordringar, och man inser nu ali på åkerfältet kan äfven skördas ära.
De tysta strider som der föras, och seglar, som der tillkämpas, kunna oftast medföra varaktigare fördelar, än de blodiga bragderna på slagfältet.
Frih von.
Kraemer:
Det kan ej falla mig in att vilja Den 19 Februari f. m. besh ida nyttan af institutet på Degeberg, ty den är redan allmänt erkand.
Om man genom ett statsanslag kunde beslämina dess framtida fortgång, skulle jag vara den första alt rösta bifall till anslaget; men då det är i enskild persons liand, oell Hr Nonnen, när som helst, kan försälja Degeberg, (rågar jag, huruvida Statens medel vore rätt använda, om de anslogos lill understöd af byggnader derstädes.
Jag skulle tro, alt sådant understöd endast borde lemnäs en egendom, som tillhörde Stalén.
Äfven jag har varit vid Degeberg och sett fördelarna af institutet, men anser mig likväl böra anföra de betänkligheter, jag hyser i afseende på lämpligheten af ifrågavnr. anslag.
Om jag icke missförstår meningen af motionen, skall det begärdia anslaget användas till lärare-personalens underhåll, oell det föreslagna lånet till byggnader.
Är förhållandet sådant, ser jag icke, huru Frih. von K rami ers invändning 0111 olämpligheten atl. med anslag bidraga till förbättrande af en enskild mans egendom skall kunna vinna afseende, ty Staten återfår dessa medel, för alt kunna använda dem till andra ändamål.
Jag understödjer motionen, synnerligen derföre, alt den till K. M. öfverlemna!' alt pröfva, så väl villkoren, som sältet för användandet af detta anslag, likväl med det tillägg, atl icke allenast inteckning uti egendomen skall medgifvas, hvilken dock icke medför tillförlitlig säkerhet, om den blifver bland de sista, utan att fullgod säkerhet särskildt ställes för capitalets återbetalande på io år.
Jag anhåller, att delta mitt yttrande må få åtfölja motionen vid remissen.
Hr Gyllenliaals motion remitterades till StatsUtskoltet.
Likaledes blef, vid förnyad föredragning, IIr Gyllenhaal, Lars Herm., den i5 dennes e. m. på bordet lagda motion om inkomstersättning för adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt remitterad till StatsUtskoltet, Föredrogs å nyo Hr Gyllenliaals Lars Herm., den i5 dennes e. m.på bordet lagda motion, nng:de löneförbättring för Götha Hofrätts ledamöter och tjenstemän.
Frih. Fleming, Herm.
Reinhold, uppläste följande:
I anledn. af Hr Gyllenliaals väckta motion örn förbättrade löneförmåner för samtlige embets- och tjenstemannapersonalen inom Svea och Götha Hofrätten, får jag vördsamt i korthet göra en anmärkning öfver den värde motionärens jemförelse mellan Hofr.rådens löneinkomster och District-chefens för inre Tullbcvak nings-dislrictet, det District-chefen årligen skulle uppbära 4°° i;dr mera i Den 19 Februari f. ra. löneinkomster än ett Hofr.råd; jag skal!
Levisa motsatsen häraf:
District-chefens lön är i,5oo rsdr Respenningar inom districtet 5oo ” Summa 2,000 rtdr är en sanning; men dessa 5oo r:dr äro honom tilldelta i och för hans inspectionsresor, som oftast nog öfverstiga demia summa, och hvilka således ej böra kunna tilliäknas honom såsom någon löneinkomst, emedan han med dessa 5oo r:dr skall bekosta sina många och vidlyftiga inspectionsresor.
— Dislrictchefen äger ju således, enligt min tanka, endast i årlig löneinkomst 15oo rtdr.
— Ilr Gyllenhaal medger sjelf, att år 1839 uppgick ett Hofi’.råds löneinkomst till 1912 rtdr 2/; sk. btco och District-chefens inkomst till i5oo rtdr; således ägde ju ett Hofr råd, enligt denna calcul, 412 r:c^r 24 sk. mer löneinkomst än District-chefen, och ej som Hr Gyllenhaal påstår, att District-chefen skulle äga 400 r’^r mera om året än ett Hofr.råd; — detta är ju klart och tydligt bevisadt, hvilket jag lofvat.
— Den värde motionären säger vidare: ”att denne tjensteman (nemi.
Distr.chefen) bor "hela året på sin landtegendom 4 m'I från Jönköping, besöker staden allenast några få gångor om året på 2 eller 3 da”gar, gör — mig veterligen — aldrig några resor i och för ”tjensten, och hans tjenstgöring i öfrigt skall — efter mig ”meddelade tillförlitliga upplysningar — vara ytterst lindrig ”och maklig.”
Mycket illa för Hr Gyllenhaal att vara så oriktigt underrättad om rätta förhållandet, isynnerhet då man vill jemföra en sak med en annan; och en man, så allmänt aktad och upplyst som Hr Gyllenhaal, borde väl icke framkomma med insinuationer, stödda på så osäker grund som "ett veterligen” och genom dem kasta skugga på en aktad embetsman, som frånvar. icke är i tillfälle att sig försvara.
— Det kan visserligen äga sin riktighet, att
District-chefen ej besöker Jönköping så många gångor, men han har ju dessutom flere andra stationer, om jag ej missminner mig, uti 6 a 8 särskildta län att inspectera; huru kan Hr Gyllenhaal dä veta, huru ofta han besöker de öfriga stationerna.
Dertill får jag äran tillägga, att District-chefen för inre Tullbevaknings-dislrictet, mig veterligen, alltid uppfyllt sina tjensteåligganden samvetsgrant och pligtenligt, hvilket i motsatt fall nog af K. General-Tullstyrelsen, som med sin kända noggranna vaksamhet om sine underordnades skyldigheters iakttagande, visserligen ej blefve oanmärkt och allvarligen tillrättavist.
Jag får vördsamt för min del afsiå ali löneförhöjning för Hofr.råderna i Svea och Götha Hofrätter; och skälet för detta mitt afslag stödjer sig derpå, att den K. propostn ej upptager någon sådan förhöjning.
— Vördsamt anhåller jag, att denna min anmärkn. måtte biläggas motionen.
Den ig Februari f. m. 1^3 Hr von Hartmansdorff, Äng.:
Tyertemot hvad den siste värde talaren yttrat, kan jag för min del icke annat än tillstyrka, atL den utvidgning af Götha Hofrätt, som befinnes vara nödig för göromålens behöriga skötande, må äga rum, och att Ständerna bevilja de anslag, som behöfvas, vare sig för flere eller bättre aflönade ledamöter.
Mea då sådana framställningar i afseende på Just.verket göras vid hvarje riksdag; så böra vi vara betänkte på deras förekommande för framtiden.
Jag tror, att en utväg dertill linnes, och alt man åtminstone bör försöka, om han icke leder tillmålet.
Utvägen skulle, efter min förmening, vara att på annat sätt ställa aflöningen för domare, särdeles i irsta instansen.
Nu är, såsom vi alla veta, aflöningen ställdt på det sätt, att domaren har betydlig del af många, långvariga och vidlyftiga rättegångar, af uppskof med målens afgörande; och när fördelen af allt detta ej anses nog stor, kan han begagna sig af protocollens onödiga belastande med införda handlingar, dragen stil in. m.
Om nu i stället aflöningen inrättades så, att domaren icke hade gagn af alla dessa sätt att förlänga rättegångarna och försvåra rättvisans erhållande, utan han tverlom finge besvär af rättegångarnas mängd och långvarighet; så vore sådant troligen det säkraste sättet att förekomma behofvet af flere och högre lönade Hofr.Iedamöter.
Äfven i Högsta Domstolen är målens medhinnande nästan ogörligt, brottmålen hafva ökats till en sådan mängd, att civila måls afgörande måste alltför länge slå tillbaka.
Man satter derföre i fråga att inrätta a:ne divisioner i Högsta Domstolen; men en hvar kan inse, hvart det i sådan händelse skulle taga vägen med lagskipningens enhet. R.
St. vidtogo vid sista riksdag den utvägen inom Konungens Cancelli, att lägga expeditionslösen på chartan, så att der för närvar, icke betalas annat än det stämplade papper, hvarmed handlingarna aro belagda, hvars belopp en hvar kan controllera och hvilket till statsverket ingår.
Tjenstemännen hafva i stället fått motsvarande större löner på stat.
Denna åtgärd har redan haft helsosam verkan i många hänseenden, till och med på organisationen.
Då jag förut såsom Stats-secreterare icke kunde få föredraga mål, som, efter deras beskaffenhet, hörde till Ecclesiastik-expeditionen, men som gåfvo inkomst åt Kammar-expeditionen, och fördenskull qvarhöllos derstädes, för att ej minska vederbör, sportelägares inkomster; så fick jag deremot, sedan sportlarne upphört, utan invändning, föredraga samma milt embete tillhöriga ärender, emedan de ej vållade någon förlust för Kammar-expeditionen, utan endast besvär för Ecclesiastikexpeditionen.
Om nu Stäuderne beslutade alt lägga den s. k.
expeditionslösen för domares utslag och prot.utdr. på chartan, och att i stället lemna dem bestämda löner af Staten; så hade man utan tvifvel gjort det väsentligaste steget lill fi"1'-1 ''•mnnnde för framtiden af sådana behof, som 174 Den 19 Februari f. m. det Hr Gyllenhaal rut framställt.
Man har väl i sednare tider, på många stallen, försökt, att genom förliknings-commissioner förekomma rättegångarnas tilltagande.
Men om det äfven lyckades, så medförer denna utväg ofta fara för sjelfva rättvisan; ty inom mången förliktiings-commission finnes ingen lagkunnig man.
Ehuru billigt hon vill afgöra målen, så kan det lätteligen hända, att hon i sin välmening förfar emot lag, och i okunnighet om dess föreskrifter förliker bort parternas lagliga rätt.
Vore deremot åfiöningen för domaren så ställd, att han endast hade besvär och ingen vinst af de många tvistemålen; så skulle följden deraf troligen blifva, att han, enligt lagens föreskrift, vore den, sorn främst sökte åstadkomma förlikning, och då tror jag hon blefve bäst gjord.
Hvad jag nu säger, härrör icke från något klander eller hugskott för ögonblicket.
Det är efter lång erfarenhet, som jag talar, och redan för 1 eller 3 riksdagar sedan, har en ledamot af detta Stånd, sjelf domare, önskat den förändring jag nu omnämnt.
Om någon af eder, raine herrar! vid en taxering, eller annat tillfälle, frågar efter huru mycket en domsaga ger i afkastning; så får han vanligen till svar, att hon i den eller den mannens hand icke ger mer än så eller så mycket, men att inkomsterna af domsagan kunna uppdr ifvås eller upphöjas till så eller så mycket, om hon sköttes af en annan.
Detta betyder ögonskenligen, att inkomsterna bero af domarens vilja alt drifva upp deni.
Sättet dertill liar jag redan omtalat.