Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att de Förenade Staterna kunnat bibehålla sitt republikanska system, tillskrifver jag deras isolerade läge från Ji6 Den ii October e. ni - al! stor magt, i följd hvaraf der icke behöfves hvarken den styrka eller den permanence hos verkställande magten som behöfves inom de Europeiska samhällena.
All den ungdomliga ifver, som inom Europa yttrar sig i att upprifva allt det beståndande, kastar sig der på en vidsträckt, annu ouppodlad landsträcka.
Ett folk af liberalt ursprung, som, dådet eröfrade sin yttre sjelfständighet, ej beliöfde eröfra sin inre, hvilken redan der existerade, hade ej heller att kämpa mot lemningar af aristokratiska interessen och fördomar.
Demokratien är medfödd hos ett nyfödt folk, der tiden ännu ej hunnit alstra distinctioner och stora olikheter.
Man kan icke odla en utmattad jord på samma satt sorn en nyplöjd; man kan ej af ålderdomen fordra ungdomens styrka och rörlighet.
Hvad jag nu anfört om NordAmerika, kan äfven till en del appliceras på Norrige.
Frölich har äfven nämnt, att han ej kan fatta, huru en förändring i våra formlagar kan försiggå utan representationsförändring.
Boye, till hvilken denna anmärkning riktades, har, som jag förmodar, velat antyda förminskandet af den oinskränkta motionsrättigheten, och trott, att man kunnat komma till det resultat, att målen utredda kommit Stånden tillhanda, och Hr Gr:n bör medgifva, att detta kan ske utan representationsförändring.
Slutligen tyckes Hr Gr. beklaga, att vi i det gamla Sverige ännu ligga så efter i upplysning, att de
Amerikanska institutionerna icke på länge här kunna införas.
Jag ber då att få yttra några ord om den garanti, som samhället finner i dess medlemmars upplysning.
Man gör intet afseende på menniskans passioner och på de interessen, som verka på dessa.
Upplysningen är ingen garanti deremot; *y den är ingen moralisk dygd, och för att fatta, att menniskor använda sin högre upplysning till sina likars stora förmån, måste man vilja tillsluta ögonen och förneka en förfluten tid och historiens erfarenhet.
Frih. Rantzou har velat grunda sitt representationsproject på allm. valens princip.
Det är i anseende till denna princip jag ber att få yttra några ord.
Det åberopade moderna representationssystemet, på allm. val grundad!, är i sjelfva verket endast ett corruptionssystem.
Lyssna på hvad historien upplyser rörrde utgången af de val, som under 4° års tid äro gjorda i Frankrike.
Det herrskande partiet, det, som nästan uteslutande dirigerat allm. opinionen, har hufvudsakligast infunnit sig i kamrarna; det slagna partiet har nästan icke visat sig, och massan, lik strömmen, har följt den riktning, man gifvit henne.
Hvad Franklin på sin tid yttrade rörrde Engelska parlamentet, låter ännu applicera sig på de moderna representationsformerna.
Franklin säger; ”Att styra med ett parlament, som man måste köpa, är en kostsam machin.
“Folket torde väl med tiden finna, att efter parlamentet Den ii October e. m. ”alltid slutligen måste göra, hvad ministrarna vilja, kunde "man komma lika när och för bättre köp genom att vara ”styrd i första hand af minister utan parlament.”
Det constitutionella valsystemet är i det hela blott ett deceptionssystem, en fiction; ty hvar äro de valda verkliga representanterna af folkets opinioner?
Allt blir en fiction, tills hvarje medlem af samhället personligen kan komma att infinna sig.
Valens utgång bestämmes alltid mest af intriger, Regeringens inflytelse, penningar och fåfängans små knep.
Jag vill icke lägga mera vigt på Frih.
Boyes förslag, än han sjelf tyckes hafva lagt derpå; jag vill endast i förbigående säga, att en Pärskammare skall vara grundad i landets historia.
Frankrike är ett exempel på, att det ej är nog att blott decretera en sådan.
Jag ber nu att få vända mig till Frih.
Jag vill då först nämna, alt mitt project, rör:de de ofrälse possessionaternas inrymmande på Riddarhuset blott var facultativt, i fall R. o. Ad. ej skulle upfylla sitt kall.
Jag tackar Hr Frihrn för sin naiva bekännelse, att han ämnat år 1809 göra Sverige till en republik.
Jag nämnde härom dagen, att 180g års statsmän varit de olyckligaste, Sverige ägt.
Jag får nu tillägga, att de varit de oskickligaste; ty att ett aristokratiskt element ännu finnes qvar, skall jag söka att sedermera utveckla.
En monarki med republikanska institutioner är en republik.
Att vilja förena en Konung med republikanska institutioner är lika så omöjligt, som att vilja acclimatisera eld och vatten; ty icke må Konungamagten ensamt vänta sig att stå qvar på sin höga ståndpunkt, sedan allt annat är nivelleradt.
Då de hierarkiska elementerna, som understödja denna samhällsbyggnad, äro undanryckta, skall äfven Konungamagten nedfälla bland ruinerna.
En österländsk satrapstyrelse kan visserligen grundas på dessa ruiner, men aldrig en constitutionel Konungs.
Jag ber nu att få göra några generella anmärkningar i anseende till det, som här blifvit yttradt, hufvudsakligast för att besvara, hvad Frih.
Cederström anfört ang:de det aristokratiska elementet.
Mycket har här blifvit talcdt om behofvet af en representationsförändring och om orsaken härtill.
Än har tidsandan fått uppbära skulden, än våra förmultnade former.
Jag vill medgifva dessa sin rättvisa andel; men den förnämsta orsaken till ropen om representationsförändring söker jag uti Regeringens oförmåga och uti bristande sjelfständighet hos R. o. Ad.
Medger man dessa mina åsigter, mäste man erkänna, att representationsförändring ännu kan undvikas, om Regering och Adel uppfylla sitt kall.
Jag vill ej uppehålla mig med undersökning af Regeringens felsteg; jag påstår blott, att de varit så stora och så många, att ett missnöje häröfver ganska naturligt skulle uppkomma hos r 3i8 Den n October e. m.
Nationen.
Svenska folket, missbelåtet med sin Styrelse, sökte ett correctiv häremot inom sin Representation.
Bedraget uti dessa sina billiga förhoppningar, söker det nu utom Representationen det correctiv, sorn förgäfves sökes inom densamma.
Della leder mig till min andia undersökning, hvarföre R. o. Ad. ej mera uppfyller sin bestämmelse.
En lumpen rang- och titelsjuka är visserligen första orsaken härtill; men också har Regeringen förstått speculera derpå med en consequens, sorn varit önsklig och berömlig i alla andra saker.
Patrioten har flitt namn af revolutionnär; blott hofmannen har fått namn af patriot, och så har det småningom lyckats Regeringen att borttaga all sjelfständighet, all egen tanka hos Rikets första Stånd.
Adeln står numera isolerad från Nationen, endast stödjande embetsmanna-interesset.
Den bar trott sitt kall uppfyldt med att blindt votera alla begärda anslag; ty ett undantag har det varit, då någon från detta Stånd höjt sin röst för folkets materiella interessen.
Om R. o. Ad. vilja försvara sig sjelfva och Representationen, måste de återtaga den plats inom samhället, som de aldrig borde hafva förlorat; och ännu finnas elementer dertill.
Adeln representerade fordom de höga sambällsdygdernas, kunskapernas, rikedomarnas, privilegiernas och bördens aristokrati; nu återstår blott den sednare, som utom sin materiel är af obetydligt värde.
Adelns upphöjda plats inom samhället var fordom sjelfskrifven; den är nu djupt nedsjunken, men dess rol är derföre icke alldeles utspelad.
De största fortunerna äro ännu i R. o. Adis händer; deras verldskännedom, vanan vid allm. ärenders handhafvande göra dem, med få undantag, sjelfskrifna till högre platsers besättande.
Här äro ännu elementer till en aristokrati.
Adelns vackraste, dyrbaraste element är dock dess moraliska.
Den utgjorde fordom Konungamagtens enda motvigt, och ännu lefver i folkets sinne minnet af den tid, då Adeln nästan ensamt förde dess talan, dä inom detta Stånd voro de varmaste , de ihärdigaste försvarare af dess interessen.
Men minnet af den stora rol, Adeln spelat i Sveriges sköna häfder, talar ej mer till ättlingarna af Gustaf Adolphs och Carl XII:s hjeltestam.
Här finnäs dock män, som med vältalighetens förmåga förena sjelfständigheten af en större förmögenhet.
Minnet af en bättre anda borde ej vara alldeles utplånad.
Ännu äro icke 5o år förflutna, då i sjelfva monarkens närvaro man hörde dessa hvalf genljuda af sjelf— ständighetens och patriotismens sköna och kraftfulla språk.
Jag har, i anledn. af mitt yttrande på f. m., en förklarings skyldighet till några af de ledamöter, som talat efter mig.
Jag skall fullgöra den, men dervid likväl söka att vara så kort som möjligt.
Cederström har trott sig vederlägga min framställning dermed, Den 11 Octobcr e. m. 3ig att Hr Frih. sagt, om jag ej fattat orätt, att 1809 års revolution åsyftade den förändring i regeringssättet, att detsamma skulle vara demokratiskt.
Jag har sagt, att jag så fattat meningen.
Det är möjligt, att jag fattat den orätt; och då skadar icke heller min förklaring.
Den skall blifva kort, ty jag behöfver blott åberopa den § i grundlagen, som säger:
Konungen styrer landet ensam.
Jag leinnar till hvars och ens eftersinnande, örn principen af det monarkiska regeringssättet mera karakteristik! kunnat uttryckas.
Jag behöfver icke svara mer i detta fall.
Frölich har behagat åt mitt förmiddagsyttrande gifva namn af förpost-affaire.
Må den värde Gr. vara god anse det såsom det enda bidrag till hufvuddrabbningen,som jag ämnar gifva.
Hr Gr. har gifvit mig en rättelse, som lian i enskildt samtal återkallat, och jag förbigår den derföre; men Gr.
Frölich icke mindre än Gr.
Horn hafva tillåtit sig den tydning af mina ord, att jag, klandrande, skall gifvit namn af Jacobinerklubb åt de conlerencer, som inom Stånden enskildt ägt rum öfver dessa ämnen; och en annan ledamot, Frih.
Ehrenborgh, har, som mig svntes, med en synnerlig begärlighet omfattat tillfallet att öka den tyngd, som lades på mig.
För att skilja mig vid denna tyngd i ena och andra afseendet, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att Ridd secret. måtte uppläsa ur prot. mitt yttrande på f. m., hvilket börjades med dessa ord: ”Innan jag ingår i hufvudsakliga ämnet, ber jag att till Gr.
Frölich få vända mig med några ord, hvilka jag likväl ber Hr Gr. icke anse såsom ett klander.”
Jag menar, att jag på 2 h 3 ställen sökte skingra all anledning till förmodan om den afsigt hos mig att yttra något klander.
Ändamålet med min framställning var intet annat, än att slippa höra talas om conferencerna.
Jag skall begära ordet efteråt, och R. o. Ad. och läktaren skola sedan döma, om min afsigt varit annan, än jag nu uppgifvit; men efter förmiddagsprot. icke är till hands, fortfar jag, på det tiden icke må förspillas.
Horn har i fortgången af sitt yttrande, säger Hr Dalman, talat kraftfullt, och, Gud förlåte! det är ganska sannt.
Jag är van att inom mig döma rättvist åt Gr.
Horn, för hvilken jag förklarar, att icke något parlamentariskt missförstånd för ett ögonblick rubbat min aktning.
Jag beklagar hans förvillelse, men jag högaktar hans person.
Hans ordalag hafva fallit sig så, att de hafva allt utseende af att hota, icke blott mig, utan hela huset.
Allt hot förutsätter den tanken, att den, till hvilken man ställer det, har någon fallenhet för skrämsel.
Nå väl! så gammal jag är, förklarar jag, att bot icke verkar på mig.
Derföre föreslår jag, alt vi skola handla generöst; vi skola skänka denne ledamot all den utmärkta aktning, honom tillkommer, men vi skola icke skrämmas af hans hot. 320 Den ii Oetober c. ra.
Det är svårt för mig att nu i ögonblicket, utan sammanhang med de yttranden, hvarpå det liar rapport, ur prot. uppläsa Frih.
Boyes yttrande; men jag skall återgifva det hufvudsakliga deraf, såsom jag lill prot. fattat det.
Underteckn. afbröts här af Frih.
Boye, hvilken yttrade:
Jag afstår från min begäran i detta afseende, emedan de ledamöter af R. o. Ad., som voro närvar., då jag yttrade mig, torde erinra sig, att min mening icke varit någon annan, än den jag nyss antydt.
Det är sannt, jag framställde en jemnförelse emellan — märken det — emellan första anläggningen af den klubb i Frankrike, som tillvägabragtes af de kraftfullaste män, i de mest medborgerliga afsigter, och hvad den sedermera blef.
Jag förklarar ytterligare, att jag icke befarar något sådant här; men jag undanbad mig att få höra talas om conferencerna, för att slippa minnet af Franska Jacobinerklubben, och jag anhöll, att Gr.
Frölich, då han omtalade conferencernas beslut, ville framställa den såsom sin egen mening.
Nu frågar jag: ligger deruti något fel?
Jag tror mig äga svaret att påräkna i R. o. Ad:s eget omdöme, och jag går ifrån den saken.
Hr Dalman har uti sin framställning angripit mindre mina satser, än min person, i synbart ändamål att från den fördömelse för mina inconsequenser, som skulle läggas på mig, hemta skäl för en fördömelse af mina åsigter.
Anfallet mot min person eller mitt handlingssätt oroar mig icke; men det skulle smärta mig, om den förklaring, jag går att afgifva, skulle tillintetgöra mitt åsyftade ändamål, så att satsen skulle förloras.
Mitt individuella väsende är af intet värde mot saken, och jag skulle gerna säga med den dygdige Scliweitzaren:
Må, om så fordras, mitt namn och mitt rykte förgås; men må mitt fädernesland förblifva fritt!
Men fritt blir ej mitt fädernesland, om vi i dag taga första steget att kasta oss in på anarkiens område.
Jag tror likväl icke, att min förklaring skall blifva så ofullständig.
Med samma begärlighet, hvarmed Frih.
Ehrenborgh nyss förut ökade den tyngd, som var mig ämnad, behagade Frih. förklara, att jag vore vederlagd genom mitt eget yttrande.
Nå väl, mina Hrr!
Jag har rätt att begära rättvisa i omdömet; och för att få denna rättvisa, behöfver jag icke mer, än att en jemnförelse anställes emellan det yttrande, som nu upplästes, och mina yttranden i dag.
Jag skulle kunna invända, att annan är tidsandan nu och annan var den i8i5.
Hvar och en, som minnes den tiden, skulle jag kunna fråga:
Skulle man väl i8i5 kunnat tänkt sig det fall, som, till följd af tidsandans förändring, i dag ägt rum, att man skulle votera, om man skall gå in på det republikanska regeringssättet eller bibehålla det monarkiska.
Var tidsandan sådan då?
Men jag behöfver icke mer, än en litteral jemnförelse emel - Den 11 October e. m.
Ian hvad sora lästes npp och hvad jag yttrat i dag.
Hvad innehöll mitt yttrande i8i5 annat än en begäran om representationsförändring?
Kan man väl säga, att jag i dag icke vill hafva en förändring, då jag sjelf föreslagit den?
Jag yttrade mig om Norrige, och sade, att Norrska representationssättet var förenadt med brister.
Jag sade, att det blott fordrades en längre tid för att åstadkomma en representationsförändring.
Ligger detta omdöme i vägen för hvad jag sade i dag, att jftg icke ville hafva det Norrska representationssättet?
Var det icke förlåtligt, då man besinnar, att Norrska representationssättet i8i5 knappt var ett år gammalt, om jag då misstog mig om detsamma?
Är det någon inconsequens, om jag, bättre upplyst, öfvergätt till en annan öfvertygelse?
Men jag förklarar, att jag icke erkänner någon skillnad emellan mina tänkesätt i8i5 och dem jag yttrat i dag.
Jag begärde då en representationsförändring, och jag begär den nu.
Hvaruti består skillnaden?
Jo, deruti, att jag icke vill hafva någon annan, än den Gr.
Jag vill stå qvar vid den inonarkiska principen.
Är jag icke fri Svensk medborgare?
Jag förklarar, att jag icke bryr mig om den, som icke är nöjd med den förklaring, jag nu afgifvit.
Slutligen har Hr Dalman gifvit mig en rättelse, som röjer hans egen okunnighet.
Annan var S:t Simon, phantasten, och annan var Simon, författaren till det förträffliga arbete, jag åberopat.
I öfrigt begagnar jag tillfället att äfven upptaga en enskild erinran.
Man har, såsom en motsägelse till hvad jag sagt, påmint, att Norra Amerika liar 800 dagblad.
Det kan vara.
Men utom det, att jag icke rår för, att den författare, som jag citerat, blott nämner en oligarki d’une douzaine de gazetiers, förmodar jag, att det är i Norra Amerika, som bär, att det finnes några journalister, som spela en stor 10I och andra en seeondaire.
I fortsättning af mitt yttrande på f. m., får jag nu äran framgifva det förslag till representationsförändring, som jag önskade till contrapropostn.
Boye uppläste derefter följande: i:o Att Sveriges fyra Stånd, med ingen annan förändring i deras närvar, organisation, än att riksdagsmannaåldern uppflyttas från 25 år till 35, utgöra Representationens nedra kammare, och öfverlägga gemensamt på ett och samma rum, men votera ståndsvis; dock att i frågor, som angå Ståndens enskilda angelägenheter, hvarje Stånd öfverlägger inom sig; 2:0 att K. M. 1 und. anmodas att låta författa och till nästa R.
St. afgifva' förslag till formerande af en Representationens öfra kammare, med ändamål att innebära det conservativa element, som har att bevara Svenska folket från både envälde och mångvälde; i4 H. 4* 322 De,n ii Octobcr c. ra. 3:o att Constit.-, Stats- och Bevilln.Utsktn må bibehållas, men alla andra Utsk. försvinna; likväl att för hvarje motion, som finnes behöfva en förberedande granskning, committerade, en eller flera, af hvarje Stånd utses att nied betänk, deröfver inom kort tid inkomma, hvilket betänk, derefter bör, utan återremiss, till slutlig pröfning förekomma; 4:o att de öfriga reglementariska föreskrifter, sorn af denna förändring i representationssättet blifva nödvändiga, må uppgöras af samma män, som få förslagets uppgörande till en öfre kammare sig anförtrodt, samt varda till nästa R.
St:s pröfning öfverlemnade.
Hvarefter Frih.
Boye muntligen tilläde:
Jag torde behöfva en ursägt för det jag nu återkommer till en omständighet, som jag nyss vidrörde, för att framställa en erinran, som jag då glömde.
Det är ej nog, att jag påstår, att emellan det yttrande, jag afgaf i8i5, och mina yttranden i dag icke ligger den ringaste motsägelse.
Jag har äfven att åberopa en öfverensstämmelse dem emellan, och jag begär, att den icke må falla undan det afseende, hvartill den är berättigad.
Ändamålet med den representationsfändring, jag i8i5 begärde, var nemi. (ty det är till märkandes, att uti hela det långa anförandet finnes ingen enda rad, som motsäger en sådan förändring, som den jag nu begärt, emedan jag deruti icke uppgifvit, hurudan representationsförändringen skulle blifva), att jag önskade, att de särskilda interessena, som utgjorde de 4 Stånden, måtte sammansmälta till ett enda.
Jag är glad, att jag redan i8i5 framställt den tanken, som jag i dag har till föremål.
Jag tror, att ändamålet snart skall vinnas; ty när de 4 Stånden komma tillsammans till öfverläggningar gemensamt, är det hos mig afgjordt, att den tid icke skall vara aflägsen, då deras interessen sammansmälta till ett enda.
Jag skulle visserligen kunna hafva åtskilligt att invända emot hvad den siste värde talaren anfört; men jag befarar, att jag deruti skulle röna föga framgång, sedan jag funnit, att Hr Dalman, som med en besvärjares förmåga framställt en annan Frih. Ludvig Boye från 1815, hvilken med en vältalighet och förmåga, som jag erkänner, att jag sällan hört på detta rum, bestridt de satser, som Frih. Ludv.
Boye af år i834 i dag yttrat, likväl måst erfara, att Hr Frih. deraf icke funnit sig föranlåten att vika en hårsmån tillbaka, och jag inser derföre nogsamt min oförmåga att kunna förmå honom dertill.
Lika litet kan jag ingå i någon vederläggning af hvad som yttrades af näst den siste talaren; ty ehuru jag egnat all uppmärksamhet åt alla hans särskilda yttranden under dagens plenum, har jag likväl icke varit mägtig att göra mig reda för hvad han vill.
Med stark bitterhet har han klandrat det bestå - Den ii October e. m. ende, utan att han likväl tyckes medgifva någon förändring deruti.
Jag fattade icke möjligheten af hvad Hr Frih. yttrade, att i Nordamerika representeras allt stort och ädelt af Senaten, men motsatsen af Representanternas hus, som omedelbarligen utgår af folket.
Det är likväl de särskilda staternas representationer, som äfven äro af folket directe delegerade, hvilka välja Senaten, och det vore då besynnerligt, om det stora och adla kunde utgå genom val af församlingar, som bestå af motsatsen.
Sedan yttrade den värde Frih., att Nordamerika icke behöfver eröfra sin inre frihet, sedan det eröfrat den yttre, och att det vore ett nyfödt folk; hvarefter Hr Frih. tilläde, att samma förhållande gällde om Norrige, ehuru det Norrska är ett af de äldsta folken och ännu för mindre än -J- sekel tillbaka var under den enväldigaste regering i Europa.
Efter dessa anmärkntr öfvergår jag till sjelfva ämnet för dagens discussion och får börja med att förklara Constit.- Utsk. min tacksamhet för det opus, vi fått till öfverläggning, under tillkännagivande, att jag delar detta verk i 2:ne afdelningar, hvaraf den första omfattar orden; "memorial om Nationalrepresentation,” och den andra allt det öfriga.
Jag måste bekänna, att jag i sednare delen icke kan upptäcka någonting vara gjordt till uppfyllande af hvad som lofvas i den förra, men att deremot i denna del ligger mera förtjenst, än man kunnat tillerkänna något Conslit.Utsk. allt sedan 1809.
Conslit.Utsk. tyckes åtminstone hafva insett, alt frågan om cn Nationalrepresentation måste tagas i öfvervägande af Ständerna.
XJtsk. har genom de ofvannämnda orden åt Stånden öfverlemnat den öfverläggningsrätt, som grundlagen på ett så uteslutande sätt, i fråga om grundlagsförändringar, lemnat åt det inskränkta antalet af 24 ledamöter.
Utsk. har visserligen till detta steg varit uppkalladt af allm. opinionen.
Man har här försökt bestrida, att allm. opinionen påkallade en representationsförändring; man måste likväl, för att kunna påstå något sådant, ganska ringa hafva gifvit akt på de mångfaldiga tecken, som uppenbarat sig i allm. lifvet.
En talare har sagt, att alla de, som vilja hafva förändring, skrika derpå, och att kanske lika många finnas, som ej vilja hafva förändring, men likväl tiga.
Jag tror icke, att förhållandet är sådant.
Jag vet icke, hvarföre de skulle tiga mer än de andra, då yttranderätten är lika för alla.
Om det? således måste medgifvas, att allm. opinionen påkallar en reform i vårt representationssätt, om detta är insedt och erkändt af alla samhällsclasser, hvilka något tänka på statsförvaltningen, så återstår att göra sig reda för, om denna opinion är grundad.
Är den vil— sefärd, kan den måhända tillrättavisas genom en bättre upplysning.
Conslit.Utsk. tyckes vara af den meningen.
Utsk. har framställt sina tankar, hurudan Representationen bör vara beskaffad, och vill bevisa, §tt den bör vara ungefär 324 Den it O c t ober e. m. sådan, som den är.
Philosopherna må tvista om de särskilda theorierna i detta och andra ämnen.
Folken befatta sig ej med så mycken spetsfundighet.
De tillämpa på sina författningar endast denna enkla regell af deras frukt skall man känna dem.
Svenska folket har i tillräckligt mångå sekler haft sin representation för alt hafva hunnit smaka dess frukter.
Det liar deraf skördat föga gagn.
Det har haft en representation, som understundom varit mägtig att förhindra såväl det onda som det goda, men icke att främja det sednare.
Det har gått denna som alla andra krafter, hvilka endast kunna verka ett tillbakahållande, att den mera skadat, än gagnat; och hvad visar oss historien annat, än att folket, missnöjdt med sin representation, skyndat att kasta sig i despotismens armar och att sedan despotismen beröfvat folket skatter och provinser, och Konungarna lif och kronor, har man återgått till den representativa statsförfattningen, hvilken man återtagit på samma sätt, som man lemnat den och derföre qvarblifvit i samma kretsgång.
Det tyckes vara tid att nu söka komma derifrån.
Man har egentligen aldrig bestridt, att våra representationsformer behöfva förbättras.
Äfven 180g medgaf man det; men man har velat uppskjuta dermed.
Jag skulle tro, att det nu vore tid att upphöra med dessa uppskof.
Det synes mig gifvet, att ropen på reformer skola med hvart quinquennium blifva starkare och högljuddare, och alt de inom en icke aflägsen tid skola blifva sådana, att man icke ens kan åstadkomma en lugn reform, om man äfven vill det.
Jag tror icke, att Gr.
Florns mening, uti hvilken jag instämmer, varit att framställa något hot; men jag tror det vara Representationens pligt, i dess närvar, ställning, då den är missnöjd med sin representationsform, att lugnt och samvetsgrann! uttala sin opinion derom.
Om det någonsin skall vara en tjenlig tidpunkt att utföra en representationsförändring, måste det vara den närvarande.