Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva något hvar erfarenhet utaf hurti pass fort ärenden expedieras här i landet och nu vill man alt under loppet af denna korta tid allt skall medhinnas, bolag bildas, oktroj detsamma raeddeias, reglemente upgöras och sanktioneras, om hvilket allt en vidlyftig korrespondens måste föras emellan Sverige och England lill större delen under den tid af året då kommunikationerne åro mindre hastiga än nu.
Skulle verkligen bolaget inom loppet af år 1852 vara fullkomligen organiseradt anser jag redan deruti ligga en i vårt land ovanlig skyndsamhet och nu vill man dessutom föreskrifva att det redan inom denna tid skall hafva påbörjat sina arbeten.
Jag tror att detta knappast är möjligt och skulle således vilja föreslå den förändring uti liden, att bolaget skulle vara bildadt inom slutet af 1852 och inom Juni månads utgång påfölj. år hafva börjat arbetet.
Afven på delta sått vinnes det omtalade ändamålet, att Rikets näslsammanträdande
Ständer skulle få se banan öpnad och dessutom finge Regeringen tillräcklig tid på sig att med noga iakttagande af Statens säkerhet npgöra oell reglera denna vigtiga angelägenhet, och då det inom Juni månad år 1853 måste vara afgjordt huruvida det nu ifrågasatta bolaget skall komma i åtnjutande af den beslutade garantien eller icke, har Regeringen äfven i sednare fallet rådrum att till de i November sammankommande
Ständerne öfverlemna något annat förslag i dylikt hänseende.
Då det år fråga om en utgift för Svenska statsverket, som kan komma att stiga till 10 mill. r:dr b:co, den största som i fäderneslandet någonsin blifvit för något företag, utom krig, utgifven, borde jag förmoda alt många betänkligheter egt rum, innan man förmått sig att bifalla ett sådant förslag.
Jag skulle hafva trott, ali Ulsk. bordt taga uti allvarligare öfvervägande de många och vigtiga anmärkn:r, hvilka finnes framställda i Frih.
Palmstjernas förträffliga reservation, hvilken sjelfva motslåndarne, 424 Den 27 Augusti f. m. sjelfva (le fanatiska anhängarne af förslaget måste tillerkänna denna egenskap.
Ehuru jag ganska väl vet, att dessa fanatiserade anhängare af det projekterade företaget icke skola underlåta att i granna och skimrande bilder framhålla de stora och ovärderliga förmånerne af denna saks lyckliga genomförande samt att med dessa ur luften hemtade förespeglingar bemöta alla de inkast, som vid en lugnare pröfning af förslagets nytta och ändamålsenlighet måste göras, kan jag likväl icke underlåta att i en fråga, sä vigtig som denna, söka alt för min ringa del motarbeta antagandet af ett i min tanke så förderfligt förslag, samt mäste jag tillika beklaga, alt vid delta tillfälle på detta rum de kraftfulle män saknas, hvilka vid sisth riksdag, då fråga förevar om att Staten skulle för en läng framtid belasta sig med en stor årlig afgift bör samma ändamål som nu, så kraftigt talade för de skattdragandes bästa, nemi. Gr. Anckarsvärd och Hr v.
Hartmansdorff, de ulmärktasie ledamölerne af de 2:ue politiska partier, hvilka ansets hafva delat detta hus.
Dessa framstående män förenade sig vid nyssnämnde tillfälle för att bekämpa det då upgjorda förslaget uti ifrågavarule hänseende, men detta oaktadt, misslyckades de.
Då var del likväl endast fråga om alt belasta Svenska statsveikel med en utgift, som på sin höjd kunde stiga till 1,900,000 r:dr b:co, men äfven då kände jag mig af min pligt npmanad att, så långt mina krafter sträckte sig, söka förhindra att mitt fädernesland belastades med en sådan skattebörda samt motverka ett slösaktigt bortkastande af Statens medel, hvilka med mycket större fördel kunde användas på för fäderneslandets välfärd vida vigtigare ändamål.
Afven nu har jag i denna fråga samma öfvertygelse som då och skall försöka att gifva skäl derför.
Härvid anhåller jag att först få fästa mig vid sjelfva saken och sedermera med några ord yttra mig ang:de formen för denna saks nuvarande framställning.
Dä jag nu går att yttra mig öfver saken i hela dess sammanhang, torde R. o. Ad. tillåta att mina anmärknir vidröra hela utlåt, och icke kunna inskränka sig lill den nu föredragna lista punkten.
Den första fråga som här framställer sig är då den: ”finnes här i Sverige, på sätt Ulsk. påstått, ett verkligt behof af jernvägars anbringande för tillgodogörande af våra naturalster och underlätta transporten i allmänhet ?
Det är ingalunda min mening att bestrida jernvägarnes stora nytta; och man skulle icke hafva följt med sin tid, om man icke insåg och erkände det beundransvärda i denna upfinning, men man mäste otvifvelaktigt vid bedömandet af dessa företags praktiska resultater taga i betraktande de särskildta förhållandena i de länder, der dessa kommunikationsanstalter hafva blifvit anbragte.
Låtom oss först betrakta England, det land, der dessa vägar fått sin största utsträckning.
Det är naturligt, Mine Hrr, att i detta land, der industrien nått sin högsta fulländning, der produktionen stigit i en ofantlig skala och der ständigt nya fabriker och näringar upstå, alt i ett sådant land, säger jag, eli snabbt kommunikationsmedel mäste förciinnas för att med tillbörlig lia - Den 27 Augusti f. m. 425 stighet och för den möjligast billigaste frakt transportera landets dyrbara produkter till konsumenterne och afnämarne å landet och lill hamnarne, derifrån de sedermera utspridas öfver liela verlden.
Att i della land, der afstånden dessuiom icke äro betydliga, jernvägar måste medföra den största nytta, det är gifvet.
Jag lier endast att få erinra Hrine derom, att distansen emellan städerne Manchester och Liverpool, den förra Englands och troligen verldens förnämsta fabriksstad och den sednare verldens andra handelsstad, om jag icke irrar mig, endast utgöres af omkr. 4 sv. mil.
Således behöfva icke dessa så kostsamma kommunikationsanslalier derstädes en så lång utsträckning som bär i landt t vore för ändamålets vinnande nödvändig.
Den ifrågavande upfinningen måste äfven i England snarare än i något annat land komma till verkställighet, emedan Englands floder äro grunda och dess kanaler icke kunna befaras af mera djupgående fartyg.
Af allt detta inses lätteligen ali England företrädesvis är det land, der anläggningen af jernvägar måste i anseende till landets egna förhållanden medföra den största nylla, ehuru dessa anläggningar kostat så ofantliga summor och sådana dyibara misstag blifvit vid banornas upränning begångna, att man derstädes ännu tvekar om man skall anse denna upfinning hafva varit för landet mest nyttig eller skadlig.
En af Englands största statsmän har för några få är sedan uti Parlamentet, vid ett tillfälle då en mängd jernvägsbolag inkommo med en anhållau alt få privilegier annullerade att få uphöra, uttryckligen förklarat, att han ännu ansåg det vara tvifvelaktigt, huruvida ifrågavande anläggningar hittills gjort
England mera nytta än skada men ali otvifvelaktigt i framliden det goda blefve öfvervägande och att de kommande generatiouerne oafbrutet skulle draga fördel af dessa för samtiden så kännbara företags fullbordande.
Ofvergår jag nu till Tyskland, så är äfven delta land en stor kontinent, som om den också icke kan uti induslrielt och merkantilt hänseende jemföras med England likväl åtminstone i förstnämnde hänseende intager en ganska hög ståndpunkt.
Detta land genomskäres visserligen af 4 stora floder men dessa äro smala och grunda och således äro äfven i detta laud jernvägarne nödvändiga kommunikationsmedel, hvilka icke nog högt kunna upskattas, men äfven der, Mine Hrr, upkastas dagligen den frågan om icke dessa banors anläggning i och för missbruken dervid gjort den närvaride generationen mera ondt än godt.
Hvilka förfärliga olyckor, hvilka bankrutter och tillintelgöranden af otaliga familjers små besparingar hafva icke der inträffat i följd af oförsigtigt började jernvägsföretag!
Härifrån går jag nu till brödrariket Norrige och gör det så mycket heldre, som en föregående talare, Frih. v.
Stedingk, yttrat, alt när detta land, som är ännu kapitalfattigare än Sverige och i industriell hänseende det sednare mycket underlägset, ansett sig böra förskaffa sig detta kommunikationsmedel, kan Sverige med så mycket mera skäl våga inlåta sig i ett dylikt företag.
Jag erkänner gerna att Norrige i nyssnämnde hänseende står under Sverige, men vi måste för bedömande af dessa företags nödvändighet och 426
Den 27 Augusti f. m. nytta för dessa länder laga i betraktande att Norrige bell och hållet saknar de koramunikalionsanstalter sora vi här i Sverige redan ega.
Sveriges stora insjöar, kringströdda i rikets fruktbaraste provinser och sammanbundna genom kanaler eller segelbara floder äro detta lands af naturen sjelf anvisade kommunikationsmedel och några sådana saknar Norrige alldeles.
Della sednare laud måste således se sig om efter andra kommunikationer om än desamraas införande skulle medföra för landet kännbara upoffringar.
Ehuru den summa som derslädes af statsmedel blifvit anslagen för ifrågavar:de ändamål endast upgår till 4 mill. r:dr r:gs, säger jag upriktigt, Mine Hrr, att om jag hade haft den äran alt vara ledamot af Norrska Storlhingel, och varit närvarande då denna fråga der behandlades, hade jag i Christiania lika säkert voterat ett ja som jag här i Slockholm voterar eli nej.
I Norrige gällde frågan att genom en jernvägsauläggning förena sjön Mjusen omgifven af Toten och Hedemarken, Norriges fruktbaraste provinser, utom andra med rik export af trädvaror, med Christia - niafjorden, så att derigenom det inre af landel erhöll en lättad kommunikation med hafvet och rikets hufvudstad.
Vi ega redan i Götha kanal denna nödvändiga föreningslänk emellan våra 2:ne förnämsta städer och denna kanal genomskär våra mest upodlade provinser, hvaraf följer att vi myckel mindre äu
Norrige behöfva det ifrågavande sä kostsamma kommunikaiionsmedlel.
Härmed vill jag icke hafva sagt att ju icke jernvägar äfven för Sverige skulle vara ganska nyttiga, men jag påstår att vi, som af natu ren fått våra kommunikationer utstakade i stora insjöar, floder och vattendrag, mycket lättare än hvarje annat Iand kunna umbära denna sednare liders inrättning och att densamma isynnerhet icke bör införas i landel med vida kännbarare upoffringar för detsaramas skattdragande invånare än den nytta vore stor som deraf skulle landet beredas.
Jag instämmer derföre helt och hål let tili Frih.
Palmstjernas så förträffligt utarbetade och innehållsrika reservation.
Jag tror nemi. alt dessa kommunikationsmedel, hvilka nu äro i fråga, hos oss företrädesvis böra anbringas i sådana orter, der en läll och snabb kommunikation alldeles saknas, och att det kunde vara nyttigt att till befrämjande af sådana ändamål anslå statsmedel.
Om del t.
ex. hade blifvit föreslaget att öpna en kommunikation emellan Dalelfven kring Gagnef och de sjöar i Dalarne, hvilka genom Strömsholms kanal hafva en förbindelse med Mälaren, och öfre delarne af denna provins således skulle eihålla en lätt kommunikation med hafvet och hufvudstaden, hvilken kommunikation de för det närvarande aldeles sakna, ty Dalelfven är i anseende till sina många och svåra fall osegelbar, då hade jag med min röst bidragit att befrämja ett sådant förslag och om än förelaget icke skulle komma att betala anläggningskostnaden, hade jag ansett detsamma böra vara ett föremål för upoffringar frän Statens sida, så vida dessa ej varit för stora.
Samma förhållande eger deremot på intet sätt rum med den ifrågasatta jernvägsanläggningen emellan Köping, Örebro och Hult.
Derigenom skulle tillfälle visserligen beredas några resande att Dea 27 Augusti f. ra. 427 komma litet fortare emellan Stockholm och Götheborg, men detta är väl icke något så statsvigtigt att man derpå bör bortkasta 10 milhr.
Äfvenledes skulle några kring jernvägssträckningen liggande bergslager derigenom fä tillfälle att föra sina produkter direkte till Götheborg i st. f. att de nu föras lill Stockholm och derifrån exporteras, men äfven denna lilla fördel är en bagatell emot de upoffringar som hela Sverige skulle få vidkännas för att bereda några brukspatroner tillfälle alt skörda en något större vinst af deras rörelse.
Några S/cIt jerns ökade värde genom en billigare och lättare transport måste väl vara en småsak jemförelsevis med utgifvandet af 10 mill. r:dr?
Då denna fråga vid sisth riksdag förevar, anförde Gr. von Rosen såsom skäl för företaget den omständigheten, att om en jernvägslinie anbringades emellan Götheborg och Stockholm, Sverige skulle draga lill sig större delen af Iransitoliandeln emellan Ryssland och öfriga Europa.
Om vi än i en framtid skulle lyckas att med mångdubblade kostnader utsträcka den nu ifrågasatta linien till Götheborg, skulle likväl Iransitoliandeln icke taga denna väg snarare än genom Götha kanal, och kunde icke heller göra del, ty omkostnadei ne blefvo i förra fallet mycket större än i det sednare genom de omlastningar som 4 å 5 gånger mäste ega rum, om varorna fördes försl lill Slockholm och derifrån till Köping, derstädes inlastades för alt på jernväg föras till Hult, der ånyo inskeppades på ångbåt till Götheborg och slutligen derstädes otnlastades för att derifrån vidare exporteras, hvaremot om Götha kanal begagnas med passande propellerfartyg ingen omlastning behöfves.
Dessutom är det ganska problematiskt, om Iransitoliandeln med Ryssland någonsin kommer att laga denna väg och icke snarare gå igenom Öresund, ty det är just in- och urlastningen af varorna som medföra stora kostnader.
Ville man nödvändigt vinna detta ändamål, skulle man snarare vara betänkt på att bygga sådana fartyg, hvilka kunde bära en 80 å 90 läster men tillika voro af de dimensioner alt de kunde såväl genomgå Götha kanal som ock sedermera öfversegla håfven och då skulle denna kanallinie vara för Sverige af en ofantlig nytta, men aldrig vinnes detta ändamål genom jernvägar, ty handelns stora stråkväg är och förblifver hafvet, man må nu anlägga huru många jernvägar som helst.
Dessutom skulle anläggningen af en jernvägslinie emellan Stockholm och Götheborg i väsendtlig mån skada Götha kanal, detta Sveriges enda stora och verldskunniga företag på sednare tider, ty en stor del af de varor som nu föras på densamma skulle dragas det ifrån och till jernvägslinien.
Derigeuom skulle
Götha kanalbolaget komma att vidkännas en betydlig förminskning uti inkomster och kanhända slutligen komma i den ställning att detsamma icke vidare kan underhålla kanalen, och då ville jag se om den der projekterade jernvatten, äfven om den med 3 dubbel kostnad skulle utsträckas till Götheborg, komme att hålla oss skadeslöse för kanalens förlust.
Jag liar hört yttras, att det är oriktigt att beräkna Statens blifvande utgift för ifrågavartde företag lill 10 mill., då Sta - 428 Den 21 Augusti f. m. (en endast förbinder sig att betala skillnaden emellan den årliga behållna inkomsten af banan och 5 proc. å det deri nedlagda kapitalet.
Jernbanan måste väl gifva någon afkastning och Statens bidrag kan slutligen reducera sig till ett ganska obetydligt belopp.
Hvad utsigt man i delta fall eger vill jag lemna derhän.
Underhållet af en jernväg i ändamålsenligt skick kostar ofantligt mycket mera än vidmakthållandet af en kanal.
Del är på långt när icke med något anspråk på säkerhet ttlredt, huruvida den föreslagna jernvägen, ifall den endast kommer att sträcka sig emellan de nu ifrägaställde pttnklerne, ens kommer alt gifva sä mycken afkastning att derigenom underhålls- och förvaltningskostnaderna betäckas.
Jag erinrar mig just nu ett yttrande af en Engelsk parlamentsledamot, ronde hvilka personer i allmänhet draga vinst af jernvägarne der i landet, flan sade nemi. att endast 2:ne slags menniskor deraf skördade någon vinst och dessa voro Dircktörerne och Ingeniör erne.
De förstnämnde äro i England vanligen ock första entreprenörerne som göra en hufvudvinsi på senare aktieägares bekostnad, hvarförutan de jemte Ingeniörerna der vanligen åtnjuta en dryg aflöning för förvaltningen af bolagens angelägenheter och utförandet af företagen.
Det är de fattiga bolagen, de oförsigtig» aktielagarne hvilka merändels blifva på företagen lidande, men Urr Direktörer, Ingeniörer och f. d. Entreprenörer draga hela vinsten af dessa banors anläggning, obekymrade om de bära sig bra eller illa.
Jag frågar E ler nu Mine Hrr, när det år fråga om en upoffring af 10 mill. för Svenska statsverket, kunna då icke dessa mill. bättre användas än för alt, sedan nationen under 40 år blifvit beskattad med 250,000 r:dr årligen, omsider för dessa dryga summor erhålla en utsliten jernbana, hvars reparerande och framtida underhållande i tjenstbart skick jemte öfriga dermed förenade utgifter troligen framgent medtager hela inkomsten?
Vi måste ihågkomma, alt ehuru nuvande SlatsUtsk. varit ovanligt generöst uti beviljandet af statsanslag, så har det likväl flera gånger haft anfall utaf en sparsam helsanda, som kanske icke alltid varit på sin plats.
Jag vill icke tala om då Utsk. afslog det anslag af endast 1,000 r;dr, som man begärt för att dermed söka motarbeta den i fäderneslandet öfverhandtagande fyllerilasten, eli företag som jag skulle tro vara för Sveriges framlida val vida öfvervägande alla jernbanor, både de nyttiga och de icke nyttiga, jag vill endast nämna den omständigheten, att StatsUtsk. icke ansåg sig böra bevilja en större summa än 30,000 ralr för fortsättande af fästningsbyggnaderne vid Carlsborg, detta Sveriges centralförsvar, detta förvaringsställe för rikets skatter ock förråder under inträffande krig.
I fall man hade bestämt denna summa till 50,000 r:dr, som den tillförene varit, så tror jag att denna fästning, som redan kostat Staten ofantliga summor, skulle inom 30 år hafva blifvit fullbordad och ändamålet med densamma således vunnet, men med det nuvande anslaget åtgår det 50 år innan man hinner så långt.
Det är alt nästan för mycket förtrösta på vår Herre, att Han under denna långa tid skall från fäderneslandet afvärja alla krig, men så säkert är Den 27 Augusti f. m. 429 det likväl icke.
Jag ber om ursäkt ifall jag misstager mig om summan, men om så vore att man på 30 år med 50,000 r:dr årligen skulle kunna sälla Carlsborg i fullkomligt försvarstillstånd, så blefve totalsumman 1,500,000 r:dr och om man nu geoasl anslog denna summa — medlen kunde anskaffas genom lån under amoiteringsvilkor — skulle vi inom några år hafva Carlsborg färdigt, och detta vore val vida vigtigare, enär del rörer fäderneslandets sjelfbestånd, än alt genom ofantliga summor till Staten inlösa en väganläggning, hvilken vi ganska väl kunna umbära.
Frill, von Stedingk liar öppet erkänt, hvad som icke heller lärer kunna bestridas, alt StatsUtsk. hell och hållet förbigått att omnämna hvarifrån penningar till det ifrågavande förelaget skulle tagas, och lem nät delta såsom en mindre vigtig cura posterior ål framtiden, äfvensom Hr Frilim anlydl, att. medlen skulle genom uptagna statslån anskaffas, hvilket skuldsållningssystem icke vore så särdeles farligt, om dermed det stora ändamål vunnes, att hela Sverige sammanbands genom ett vidt sig utgrenande jernvägsnät.
Detta nät skulle då väl äfven sträcka sig genom den s. k.
Gelabygden i Småland, men jag skulle väl vilja fråga
Hrr projektmakare — jag ber om förlåtelse alt jag begagnar delta uttryck —om de besinnat hvad det vill säga att inleda en stat på den vådliga skuldsällningsbanan?
Sverige är ett af de få länder, hvilka varit nog lyckliga alt hittills hafva kunnat undslippa denna på eli lands Gnancer lärande kräfta, och ehuru jag visst icke är rädd att sälta Staten i skuld, då det gäller dess sjelfbestånd eller något annat lika heligt ändamål, måste jag tillslå, alt jag anser delta medel vara så farligt, alt det endast bör i yttersta nödfall anlitas.
Egen och andra länders historia hade bordt visa oss hvart ett sådant förfarande slutligen leder, statsbankrutt, tvångsmynt, ingrepp i enskild egande rätt stå i bakgrunden, och då hör man väl något betänka sig och icke handlöst kasta sig uti en sådan afgrund.
Frih. v. Stedingk har visserligen åberopat främmande länders exempel, hvilka för befrämjandet af industriella företag iklädt sig en ofantlig statsskuld, och trott att äfven Sverige kunde något försöka sig i den vägen.
Frankrike har visserligen, såsom bekant är, under Ludvig Philips regering, ökat sin statsskuld med den lilla nätta summan af 2,500 mill. francs, men deraf äro endast 400 mill. för jernvägsanläggningarne i landel.
Således år denna sednare summa icke så stor i jemförelse med totalsumman, men den lid torde kanske komma, då man behöfde dessa penningar för vigtigare ändamål och skulle önska alt roan icke på förhand så starkt anlitat landets kredit.
Vi veta äfven att Österrike i och för jernvägsanläggningar åsamkat sig en så stor statkskuld, att riket vid utbrottet af 184S års oroligheter var i bankrutt-tillstånd.
När Preussens ädle Konung, Fredrik Wilhelm, år 1840 tillslöt sina ögon, lemnade han en full skattkammare och rikets kredit var icke förspilld; nu deremot är skattkammaren tom och krediten förminskad genom för starkt anlitande, ehuru blott en del jernvägar fått bidrag af Staten.
Jag kan således icke tillstyrka Sveriges Konung och Ständer att beträda denna bana, äfven om 430 Den 27 Augusti f. m. jag visste hvarifrån dessa 10 mill. skulle lagas, och jag anser denna summa vara så betydlig, att jag icke anser det vara med min pligt som
Svenska folkets ombud förenligt ali pålägga detta folk en så dryg beskattning.
Afven är jag ganska rädd för, att våra jernvägsifrare icke skulle låta sig afspisas med de nu ifrågasatta 10 milkne, utan att, såsom Frih. von Stedingk äfvenledes antydt, denna jernvägsanläggningsvurm snart skulle medtaga 30 å 40 mill., hvilka utgifter i och för eli enda ändamål jag tror allt för mycket skulle öfverstiga våra krafter och förlama dessa krafters utveckling, när behofvet sådant verkligen påkallar, när Sveriges sjelfständighet är hotad och alla medel mäste upbjudas för att rädda densamma.
Frih. von Stedink har vidare påpekat den stora nytta jernvägarne i militäriskt hänseende skulle medföra.
Jag vill visst icke bestrida denna nytta och påminner mig att Gr. von Rosen har vid förra riksdagar såsom skäl för anläggandet af jernvägar anfört, huru hastigt de Fransyske trupperne vid utbrottet af Juniuproret i Paris år 1848 förflyttades på jernvägarne till hufvudstaden och denna förfärliga upresning emot samhället sålunda tillintetgjordes.
Detta är ganska godt och väl, men vi måste besinna, att ifrån Köping till Slockholm är det eli godt stycke väg, och ännu längre väg till flera andra orter, der trupper kunna behöfva användas, så alt jag tror att om det åsyftade ändamålet skulle upnås, det s. k. stora jernvägsnätet måste komma till stånd och detta lärer väl falla sig temligen dyrt.
Frih. von Stedingk har ytterligare förespeglat möjligheten af att kunna reducera vår Armé, när utvägen alt transportera densamma blefve lättare.
Jag har äfven varit militär och för mitt enfaldiga förstånd syntes det altid vara bättre att hafva en något så när fulltalig
Armé att mäta fienden med, om än denna Armé kom några dagar sednare till valplatsen, än om densamma skulle transporteras på jernvägar, ty om man än aldrig så hastigt förflyttar trupper från den ena orten lill den andra, så blir det väl ändå trupperne och icke jernvägarne som till slut försvara landet.
Nu öfvergår jag till det formela behandlingssättet af denna fråga och får då först erinra, att jag för min ecskilta del icke kan erkänna lagligheten af den åtgärd Utsk. vidtagit, alt föreslå jernvägens utsträckning från Örebro lill Köping.
Den motion, som uti förevar:de fråga vid början af riksdagen i grundlagsenlig ordning väcktes, rörde endast utvidgade förmåner för det bolag som ville åtaga sig jernvägsanläggningen emellan Hull och Örebro.
Motionären hade väl förbehållit sig att sedermera, närden Engelska associationen, sora intresserade sig för förelaget, hunnit afgifva sitt yttrande i ämnet, till Utsk. få insända dessa handlingar och nödiga uplysningar i denna fråga, men uti den P. M., som Hr Wtern 7 månader derefter i BorgareSt. anhöll måtte blifva till Utsk. remitterad, omtalas icke vidare någon Engelsk association, icke heller finnes några handlingar hafva blifvit från denna association hitsända och P. M. bifogade, utan der omnämnes endast ett kontrakt emellan Gr. von Rosen och en jernvägsbyggnads en - Den 27 Augusti f. m. 43 i treprenör, vid namn George Burge, ang:de anläggningen emellan Örebro och Hult, och först i slutet af oftanämnde P. M. säger IIr Waern helt enkelt, alt han skulle anse det vara nyttigt om jernvägen utsträcktes lill Köping.
Nu ville jag väl betvifla alt en sådan tili en P.