Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att denna skillnad utgör en hufvudsaklig del, hvarpå afseende måste göras, och att, antingen en viss proportion eller en viss summa bestämmes, hvaröfver metalliska cassan måste stå, 0111 sedelemissiouer skola äga rum, något afseende på exportabla efifecter i och för sedelemissioner icke bör hafva.
Hvad det förslag af Gr.
Cronhjelm beträfifar, att io:de och litte punkterna borde sammanslås, får jag erinra, att flera försök redan blifvit gjorda att i en enda punkt uttrycka flera sladganden, och att man dervid kommit till det resultat, att sådant förfarande leder till långt större omvägar, än dem man vill undvika.
Om vi deremot rätta den efterföljande punkten efter den föregående, skola vi undvika vidlyftiga discussioner; oell det är med afseende derpå, jag anser mig böra foga mig efter Hr Lefrens åsigt, såsom ledande till minsta bråk, tidsutdrägt och besvär.
Min mening är, att Banken ej må öka sina fonder för utlåning i vidsträcktare mån, än Bankens egen förmögenhet växer genom införskafifadt silfver eller belåning af metaller.
Om näringarna få behålla, hvad de från Banken för närvar, hafva; om assistancedisconten på namn småningom förvandlas till credilivfond för hypoleksföreningar och privatbanker, samt dertill användas Bankens vinstmedel jemte inflytande capitalafbetalningar, så tior jag, att alla billiga fordringar äro uppfyllda.
Jag anhåller derföre vördsamt hos Hr Gr. o.
Landtm, om följande propos:n:
Utom för lån å guld, silfver, koppar, jern och öfriga efifecter, sora finnas uppräknade i bancoreglementets 4 alt4 afd. §§. <0 och 15, må inga nya sedlar, annorlunda än i vexlingsväg, af Banken utgifvas.
Cronhjelm förenade sig med Frih. Rantzou. 10 II. 34 3(36 Den a$ Juli f. m.
Det är i anledn. af Gr. Cronlijelms yttrande ,^som jag nu begärt ordet.
Hr Gr. säger nemi., att nya sedlars utställande skulle hafva för afsigt att öka låneTÖrelsen, och att näringarna vore bäst belåtna med att få vara i fred.
Han har ytterligare sagt, alt en sådan lånerörelsens ökning skulle motarbeta uppkomsten af privatbanker och bypotheksföreningar.
Jag ber att få påminna, alt Utsk. icke föreslagit, att creditiv till privata associationer icke skulle äga rum, utan att det just är på det att dessa creditiv må kunna meddelas, sorn Utsk. ditsatt den io:de punkten med deri föreslagna stadganden i afseende på sedelmassans ökning, för att kunna understödja privatbanker, liypotheksförenjngar och utlåningar på spannmål, synnerligast som Utsk. icke förbisett den vigtiga omständigheten, al t belåningen af exportabel spannmål icke kan directe af Banken öfvertaga.?, emedan Banken, som har svårt att bevaka sina panter på jernvägen, ännu mindre skulle kunna ombesörja den surveillance, som bör iakttagas öfver en sådan pant som spannmål, och att följaktligen, om en sådan spannmålsbelåning genom Banken skall kunna åstadkommas, densamma måste ske medelbarligen eller genom sådana privata associationer, hvilkas uppkomst Utsk. sålunda, långt ifrån att vilja förhindra, tvärtom genom stadgandet uti förevar, punkt haft för afsigt att forthjelpa, för att derigenom göra Bankens directa befattning med spannmålsbelåningen öfverflödig.
Det li nnes visserligen afven en punkt, som talar om creditiv till enskilda personer.
Må man stryka hort den, när vi komma dit.
Jag ber om förlåtelse, alt jag på förhand kommer in på följande punkter, hvartill jag tvingas för besvarandet af en anmärkning.
Det förundrar mig, att de personer, som för
Bankens säkerhet ansett ett minimum af 2 millioner r:dr böra bestämmas, hvarunder metalliska cassan icke får bibehållas, kunna med denna åsigt finna förenligt alt utan alla gränsor medgifva belåningen af jern och andra metalliska effecter samt slutligen exportabla varor.
Jag finner det något för starkt att så uteslutande vilja gynna en näring, nemi. jernhandteringen.
Visserligen bör äfven dess interesse iakttagas, och det har icke heller af Utsk. blifvit vanvårdadt; men annat är att förbise det, och annat att låta det stå såsom ensamt privilegieradt till det biträde, som Banken kan vara i tillfälle alt lenina.
Jag tror, att äfven andra näringar böra komma i åtnjutande af creditiv i statsbanken, när sådant med Bankens säkerhet är förenligt; och till undanrödande af all fruktan i sistnämnde afseende har jag föreslagit proportionen som 2 till 5 i stället för 1 till 3, på hvilket förslag jag skall anhålla om propos., när tid blifver.
Man vill så gerna skräma oss med ordet: s ed e 1 e mi s sion er och tror, att det ställes till personer, som icke veta, hvad dermed förslås.
Jag låter Den aS Juli f. m. 267 icke skräma mig af Jetta ord; ty då jag 5 ena sidan vet, att Hankens ändamål är att ä vista vid luckan kunna inlösa sina sedlar, vet jag äfven å andra sidan, alt om Banken skall vederbörligen uppfylla sitt ändamål såsom statsbank, den måste söka röra sig med det möjligen största antal noter under den möjligen minsta reella fond.
Detta ar ett axiom, som icke kan bestridas; ty om ett undantag skall göras för Svenska statsbanken derföre, att den skötes af Fullmägtige, som icke äga fria liander uti sina functioner, kan sådant likväl icke kullkasta grunden.
Men det är just för conseqvensens skull, som jag velat, att då proportionen på ena stället är borttagen, den äfven bör försvinna på det andra, och att åt Bancostyreisen borde öfverlemnas att bedöma, huruvida Bankens säkerhet tillåter utställandet af flere banknoter eller icke.
När vi komma att afgöra, huru lånerörelsen skall bestämmas,, blir det tillfälle att bedöma, huruvida jag önskar en oinskränkt sedelemission eller ej.
Man bar så ofta framkastat den ideen, att det vore till näringarnas understöd, som sedelstocken borde ökas, en ide, som äfven Utsk. på åtskilliga ställen i sitt utlåt, visat sig hylla, och sorn Frill.
Ehrenborgh i sitt yttrande ännu tydligare uttalat, då han påstått, att det vore landets vinst, att Banken rörde sig med det största antal noter, som dess säkerhet kunde medgifva.
Att sådant skulle utgöra Bankens vinst, kan icke bestridas; men att det alltid skulle leda till näringarnas, kan jag icke medgifva.
Jag är i detta fall af lika tanka med Hr Cederschjöld; och då vid all reglering af penningerörelse denna fråga utgör ett vigtigt stridsämne, beder jag att få fästa uppmärksamheten något närmare på de följder för våra näringar, hvartill den s. k. liberala principens tillämpning måste leda.
BancoUtsk. har utvecklat, huru vid hvarje silfverköp sedelstocken kunde tredubbelt förökas, såsom man tror, till vinst för näringarna, och måhända är det just denna skimrande förhoppning, som tillvunnit den nuvar. realisationsplanen så många vänner; men undersöker man förhållandet, finner man, alt Bankens utlåningar komma att för näringarnas eller luxens behof ökas i den goda tiden och åter indragas vid den tid, näringarna verkligen behöfde lånebiträde, och att således en fluetuation i penningerörelsen skulle uppkomma i en riktning, alldeles motsatt näringarnas sanna interesse.
Under gynsamma conjuncturer, då vår jerntillverkning varit stor och säljbar till höga pnis, då spannmål och våra andra produeter vunnit god afsättning, men importbehofven varit ringa, då uppstår vexeltillgång, silfver ingår uti Banken, och det blir således, när näringarna äro minst uti behof deraf, som Banken blir i tillfälle alt enligt Utsk:s plan utvidga sin rörelse (ty låneansÖkningar lära icke brista).
Men har delta skett, måsta 268 D e n 28 Juli f. m. åter Banken vid första conjunctursförändring, så snart något silfver utur Banken lyftes, för sin egen säkerhet indraga lånerörelsen och minska sedelstocken, just dä näringarna vore i behof af hjelp.
Om det således är ett vilkor förstör baocovinst att utvidga lånerörelsen under gynnande conjuncturer, verkar sådant i motsatt riktning på näringarna, hvilkas interesse det alltid är, att Banken så förbättrar silfverproportionen, att den vinner styrka att, utan afbrott i sin rörelse, rädda industrien, då conjuncturen är emot densamma.
Då man endast nyttjar pappersmynt, är förhållandet helt annorlunda ; hvarje sedetemission verkar då en myntförsämring till skuldinteressets förmån; den kän då utan afseende på coursförhållandena verkställas, utan alt man behöfver frukta en utaf förhållanden påtvingad reaetion.
Mera än en gårig liar Sverige sålunda, på bekostnad af sitt myntvärde och den allmänna rättvisan, understöd! sina industriidkare, och det förefaller mig, som om minnet utaf dessa tider ännu förvillade de anhängare af sedelemissioner, som icke tänka sig in i de nya förhållanden, hvaruti vi ingå.
Just för näringarnas skull fruktar jag sedelemissioner och strypning lika mycket.
Jag önskar’, att den ordning, lugn och jemnhet uti penningerörelsen, som våra näringar och vår credit så väl behöfva, icke måtte störas genom falska bankspeculalioner.
Hvad lån på exportabla effecter angår, delar jag Ilr Lefrens tanka.
Jag har alltid funnit besynnerligt, att dessa elfecter äga särskildt privilegium på lån i Banken; det utgör ett undantag, som alldeles icke hvilar på någon ren princip, men som likväl fick en plats i i83o års reglemente.- Jernbelåningen kunde således gerna sättas i lika kategori med annan belåning eller få sitt eget bestämda creditiv.
beu ig Jidii f. frit göij ej skada, att Utskotten meddelade sådana un» derrättelser.
Man må ingalunda tro, att frågan arom de 15 millioner Riksdaler, sorn Banken vid 1800 års
Riksdag åtog sig att realisera 5 ty dessa liro realiserade , och de nu u* telöpande
Riksgäldssedlarne utgöra ett öfverskott derutöfver.
Längre fram yttra Utskotten : ”att Riks* 55g al ds Contoir et s skenbara skuldsättning till Ban’’ken icke kan anses verklig för större del, än som ”motsvaras af öfverskottet vid en anställd jemfö~ reise-beräkning af RiksgäldsContoirets tillgångar ”emot dess öfriga skulder ; hvilketöfverskott, med bibehållande af den åsigt, att Riksgälds Contoir et 9>endast besörjt en del af Bänkens Credit-rörelse '”nödvändigt måste anseä egentligen tillhöra Batt* 9)ken.u
Här hafva Utskotten äfven framkastat den tanken , att RiksgäldsCöntoiret besörjt en del af Bankens Credit-rörelse , då likväl
Banden endast med sin egen Credit bidragit dertill, att RiksgäldsCohtoirets rörelse hitintills ägt bestånd.
Utskotten anse. slutligen ’’ött in”rättningen af RiksgäldsCöntoiret än vidare bör bi’’behållas för förvaltningsn af en del bland Star ?’tens intrader , och besörjandet af vissa utdf Ri*’kets Ständer föreskrifna utbetalningar.”
Jag frågar om Riksgälds-sedlarnes inlösen öfverflytta® på Banken, hvarföre då underhålla ett så dyrt verk, sorn RikgäldsContoiret, och om beloppet så erfodrade, hvarföre icke då hellre inrätta ett BancoContoirP Ett annat förfarande är en misshushållning, som knappt är tank1!
T)en 19 Julii f. ira bär.
Vi hafva alla ägt hoppet, att Riksgäldssedlarna skulle kunna upphöra.
Jag medgifver gerna, att en brådstörtande indragning deraf skulle verka menligt på varuprisen; men jag är öfvertygad, att Riksens Ständer förr eller sednare skola finna nödigt, att amortera den inrikes skulden, bestående uti Riksgälds - sedlarne, hvarefter uppbörden af Statens intrader kan besörjas genom Stats-Contoiret ensamt.
Utskotten föreslå, efter dessa premisser, i första puncten, att ''Rikets Stander$ ,'RiksgäldsContoirs Creditsedlar skola anses såsom 3'utgörande en del af VäxelBanco skulden-’’
Om premisserna varit riktiga, hade ett dylikt beslut ej erfordrats! ty det hade då varit ostridigt, att Riksgälds sedlarne utgjort Bankens skuld.
Jag vill blott anmärka denna contradi-, ction; men tillstyrker, att Riksens Ständer aldrig måtte ett sådant stadgande bifalla.
Andra puncten lyder sålunda:
,}Vid bok« **slutet innevarande år beräknas skillnaden emellan '"Riksgälds Contoir et s, såsom säkre ansedde, tillgångar. *'och öfriga skulder; och denna skillnad blir deri t,Rik$gäld$Contoirets skuld till Banken, sorn ännu Vytterligare kommer att i räkenskaperne qvarstå.” RiksgäldsContoitet vill således ej erkänna större skuld till Banken, ärt till det belopp,, sorn Contoirets sedlar äro osäkra.
Jag hemställer, om icke alla äro det, då Contoiiet ej inlöser dem; eller hvarigenom får Den 19 Julii f. ml i sadan händelse Banken sin ersättning?- Ytterligare heter det:
''Hvad som R.iksgäldsCöntoi. ”rcts Discontskuld till Banken, vid ofvanberiirde ”Bokslut, finnes öfverstiga denna skillnad, blifver 9 deremot uti Bankens räkenskaper alldeles af* ”skrifvit.”
Det är i sanning ett lätt satt att reglera sina affairer, att ej betala sin skuld, Ytan blott afskrifva dep, I tredje puncten tillstyrka Utskotten, att ''begagnandet af RiksgäldsContoirets hittills varan* ’ de obegränsade Creditiv rätt till assignering pä.
''Banken må upphöra med början af nästa, år."
Detta är en naturlig följd af det föregående? men straxt derefter kommer , ”ott R/ltsgä/rZsCbrc*'toiret må äga att uppå Banken vid särskilda tills 'fallen assignera ända till 500,000 R.dr Banco, ”utöfver de fonder det uti Banken kan hafva ’’intaltf
Att assignera på Banken utöfver den fond, sorn der blifvit insatt, strider ernot Bankerna säkerhet, reglemente och ordningar.
I fjerde puneten föreslås, att ' hvad som af ’’Bankens behållna vinst för hvarje år återstår, se* 5’dan dess förnötningskastnader af alla slag blif. ''vit bestridde, och afdrag skett för det som Rik* "sens Ständer till inköp af myntbara mendler an* *'ilagit, bur vid ett påföljande års början uppfö* ”ras å denna RiksgäldsContoirets nya räkning med. 95Banken, såsom till RiksgäldsContoirets disposi95lion genom assignering afiemnadt."
Väl veta vi alla, att Riksens Ständer, enligt Banco Ordin ngar ne, äga rätt att disponera Bankens geyinst till allmän nytta; men åtminstone Ua?
Pyi 19 J ut i i /• rrii jag icke kunnat föreställa inig, att dess öftfer-. jförande till RiksgaidsContoirets disposition, kan anses såsom till allmän n^ytta.
Hvartill skall utomdess en sådan omgång tjena, och hvarföre kan gevinstén ej directe användas, utan att bejaöfva gå till RiksgäldsContoiret, och dymedeist andra vägar nödgas vidkännas den afbränning, soia detta Verks aflönings stat förr orsakar ?
Utskotten åberopa de calculer, sorn finnas bilagde HufvudBetänkandet.
Dessa äro sum-> mariskt uppgjorde, och i Debet finnas sum. nior upptagne, hvilka ej äro afförde i Credit; med ett ord, det fordras, för att utreda förhål* landet, att man sätter sig ned, och särskildt Upptager hvarje summa, samt afskiljer alla origtiga ballancer, som icke ingått.
Di först blifver räkningen klar och begriplig för hvar och en..
Till vinnande af ett sådant ändamål, anhåller jag, det Utskotten måtte anmodas att då de med sitt Utlåtande, i anledning af dervid nu gjorde anmärkningar, ånyo till Riksens Ständer inkomma, calculerne må blifva så förenklade, att tillgångarne och skulderne icke, så till sägandes, sammanblandas, utan bestämdt åtskiljas.
Då detta behörigen iakttages, blifver räkenskapen, hvad den bör vara, tydlig och klar, På grund af dessa anmärkningar, anhåjJ ler jag om åteiremisg af Betänkandet, Den ig Julii f, mi Friherre Boye, Ludvig*.
Jag anhåller blott att få fästa Eidderskapets och Adelns uppmärksamhet på den delen af den sista värde Talarens yttrande, som angar Riksgälds-sediarne.
Jag är ej viss, om jag icke möjligen kan hafva rpissförstått honom; men då samma upp?
fattning skulle kunna ske af mängden, har jag trott mig icke böra. stillatigande förbigå denna omständighet.
Efter min tanka är nemligen Friherre Cederströms framställning af natur att bli ganska oroande för allmänheten, äfvensom hans argumentationssätt både ovänr tadt och felaktigt.
Vi minnas alla, att Riksens Ständer vid igoo års Riksdag emottogo Riksgälds-sedlarne till amortering genom Banken.
Det är sannr, att dessa Riksgälds-sedlars belopp då uppgafs endast utgöra 15 millioner Riksdaler, och att realisations-beslutet då endast afsåg dem; men det är ock lika sannt, att sedelstocken icke sedermera blifvit ökad med någon enda skilling, hvartill ej Riksens Ständer samtyckt.
De hafva icke kungjort vilkoret, på sätt att allmänheten kunnat varnas från de öfverskjutande RiksgäldsSedlarnes emottagande 1 rörelsen, eller gifvit anledning att desse sedlar icke voro af samma natur, som de först utgifnq.
Jag öfverlemnar till Ridderskapets och Adelns e-> gen rättskänsla, om det går an att nu förklara de qvarvarande sedlarne förlustiga något »f den rätt de äga i allmänna rörelsen.
Jag erkänner helt öppet, att ett sådant goG Deri 19 Julii f. m. förfarande ej skulle kunna anses annorlunda, än såsom bristande ärlighet.
Följderna må - hvar och en sjelf bedomina.
Det är ej nog, att inan beröfvar de personer sin egendom, soto Innehafva Riksgälds-sedlar ; (tji från' sämrng stund Riksens Ständer förklara, att dessa sedlar ej mera inlösas af Banken, skola de falla till intet värde, beroende ensamt af opinionen, sorn skall gifva dem intet stöd) ; utan vi hafva dessutom skadat hela allmänheten derigenom, att vi, de facto, åstadkommit en indragning af en icke obetydlig del utaf rörelse-ca* pitalet.
Detta' tror jag så mycket mindre går ari, som Riksgäldssedlarne hela tiden i alla tabeller ansetts gravera Ranken, samt tillhöra rörelse capitalet; och då detta blifvit bestämdt till 30 millioner R:dr, äro Riksgälds-sedlarne äfven upptagne.
Genom en sådan afkortning, hvad skulle väl följden blifva för näringarne?
Vid sista Riksdagen ind?ogos 4 och en half millioner discont-papper; och nu skulle åter Riksgälds sedlarne försvinna ur rörelsen? ärsådant nyttigt; är det ens ärligt0 jag tror det åtminstone icke, peh anhåller att dessa ani märkningar måtte få åtfölja återremissen > t händelse Retänkanket nu icke olifver bifallet.
Friherre Cederström'-
Det vär skäligen oväntädt, att finna en Riksdagsman okunnig derom, att Riksgälds-sedelstocken utöfver för* utnämnde, 5 millioner Riksdaler, blifvit ökad ined 6 millioner, hvilka tillkommit man Rik" seris Ständers vettskap.
Den 19 Julii /. m. 907 Örn deras annihilerande har jag icke talat; ty annat är att betaga dessa sedlar sitt ägande värde, och annat att bestrida deras öfverförande på Banken såsom dess skuld, och dy^ medelst göra Bikets skuld till Bankens, hvars tillgångar egentligen tillhöra innehafvarne af dess egna sedlar.
Det är en särskild fråga; i i hvad ordning Biksens Ständer besluta, att Bikets gäld skall afbördas.
Derom äga de besluta; men icke med rätta att öfverföra den på Banken.
Hvad Bealisationen år 1800 angår, skedde den på grund deraf, att 2 och en half millioner
B:dr silfver skulle genom den så kallade förmögenhets-afgiften till Banken ingå , hvilka kunde för annorning af oftanämde 15 millioner Bilfsgäldssedlar användas.
Om Biksens Ständer nu besluta, att för enahanda ändamål insätta silfver i Banken, uppstå intet hinder att ju Biksgälds-sedlarne kunna af Banken inlösas; men intilldess en sådan insättning skett, anser jag Biksens Ständer icke vara berättigade att sammanblanda Statens och.
Banken^ ömsesidiga skulder.
Jag bivistade ej 1809 års Biksdag , och torde således vara ursäktad för det jag ej kanner de upptäckter, som då gjordes.
Det anser jag mig likväl kunpa med visshet påstå, att Biksens Ständer då icke, i afseende på Biksgälds-sedlarne, fästade något vilkor af den beskaffenhet, att beloppet utöfver de 15 millionerne icke skulle honoreras.
Tvärtom beslöts då, att det skulle tillhöra rörelsen, och det utgör i detta ögonblick goS Den äg Julli f. m. en del af BörelseCapitaiet.
Dä jag nu hort Friherre Cederströms mening vara, atf förvandla Biksgälds-sedlarne till papper att discontera, stadgas hos mig ännu mera öfvertygelsen om förderfliglieten af ett sådant beslut, och jag förväntar, ej mindre af Bidderskapets och Adelns rättskänsla emot inneliafvarne af dessa Biksgäldssedlar, sorn på god tro mottagit dem, än af dess omsorg för naringarnes förkofran , att den nya planen icke måtte bifallas ; hvarigenom , om den antogs, 1823 års Biksdag, i stället för att gifva lättnad och hjelp emot förra indragningar, skulle sjelf blifya en verklig Indragnings-Biksdag.
Friherre Wrangel, Henning l
Då det tyckes, att Biksens Ständer pu, mera än förr, ä^ ro ense uti den princip, att skilja Bankens skuld från Blkets, kan jag ej underlåta att förena mig med Friherre Cederström, desto hellre, som äfven Närings-idkaren måste vara mån om, att få en riktig Finance-plan uppgjord.
Jag är sjelf Näringsidkare, och får försäkra att det hos mig icke väckt något ögonblicks oro, att jag förmodat Biksens Ständer skolat följa en rättvis grund för sina beslut.
Om Biksgälds-sedlarne i och för sig sjelfve äro utaf noll och intet värde, kan sådant hjelpas derigenom, att en viss ränta stadgas för deras inlösen.
För öfrigt liar Friherre Cederström anfort så många skäl , att jag ej kan tillägga flera, utan instämmer blott med honom lill alla delar.
Den 19 Julli f. nC 909 Herr Grefven och LandtMarskdlken frågade^ om liidderskapet och Adeln ansåg Stats- och BancoUtskottens Utlåtande bora, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återre-i mitteras.
Nej:
I anledning hvaraf Heer Grefven och LandtMarskalken förklarade, att sorn, efter hvad han tyckte sig finna, Ja öfverröstat
Friherre Boye anhöll, att få till protocollet förklara, det han icke ansåg Friherre Cederströms anmärkning, så vidt den rörde RiksgäldsContoirets Sedlar, hafva bordt föranleda till återremiss af Utskottens Utlåtande.
Herr von Becker, Carl Johan, förenade sig med Friherre Boye Föredrogs å nyo Stats- och BaricoUtskottens den 21 sistledne Junii under No 24 afgifne, samt den 2 8 derpåföljde eftermiddagen på bpr: det lagde, Utlåtande, angående StatsVerkets förhållande till Riksens Ständers Bank, Friherre Cederström, Jacob :
I afseende på den fråga , som nu utgör föremål för Ridderskape. ts och Adelns öfverläggning, eller huru 9i° Dm 19 Juli i f. m. stor del af Statsverkets skuld till Banken bör afbetalas , samt om fäntaii derå , må jag fästa •uppmärksamheten på den omständighet, att så vida Riksens Ständer önska tillvinna förtroende åt sina beslu», måste de sjelfve samvetsgranot uppfylla dem, och ej genom ändringar deruti , betaga sig rättigheten att blifva trodde af Allmänheten.
Jag instämmer väl med Utskotten uti den åsigt. att, i anseende till den belägenhet, hvaruti Riket sig nu befinner, sv årighet möter för Staten, att till Banken inbetala samma summa, som förut ; men jag instämmer icke i den tanken , att ändamålet ju ej på annat sätt kan vinnas, på det sätt nemligen , att de delar af Statsutgifierne, som erfordras till Ganal-anläggningar och byggnader, bestridas genom upptagande af lån, stall, de på framtida återbetalning.
Om man så betedde sig , kunde minskning af Bevillningen äga rurh, utan att åstadkomma någon oreda IV mellan Banken och Statsverket.
Hvad räntan beträffar; sa enär densamma ingår uti Bankens gevinst, kan den visserligen till allmänt nyttiga ändamål disponeras; och det är äfven fullkomligen likgiltigt , om denna ränta betalas med ena handen och åter utlemnas med den andra; eller om hon helt och hållet afskrifves.
Jag skulle önska, att Riksens Ständer icke rubbade den inbetalning, de en gång för alla fastställt.
Väl vet jag, att man såsom prejudicat kan åberopa den nedsättning, sorn ägt ruin från t)en 19 Jutii f. m. f 50,000 till 500,000 XJ:clr Banco; men om man granskar Riksens Ständers beslut i ämnet vid 1809 års Riksdag, och jeinför det med Riksdags beslutet i denna omständighet, skall man finna att dessa stå i sirid emot hvarandra , och att det endast var .500,000 R:;lr, som för besagde ändamål vörö anslagne.
Fråga derom blef också, vackt, och genom Handels- och Finance-Expejditionen remitterad till Xullmägtiges i Banken Utlåtande; men ehuru ingendera af deta var i okunnighet om det meningen endast varit att inbetala 500,000
R:dr, an sago de sig dock icke böra, för bibehå Ilan. de af hélgden utaf Riksdags bestuiet, frånträda infordrandet af det deri omnämnda beloppet af 750,000 R;dr.
Af samma orsak och då Riksens Ständers beslut böra vara beståndande, tillstyrker jag, att äfven ofvannämnde beslut må gå i fullbordan och 500,000 R:dr fortfarande till Banken ingå.
Men på det rörelsekapitalet derigenom ej må minskas, och o« rédorne vidave fortsättas, hemställer jag, om icke Riksens Ständer' skulle finna för godt besluta, att alla medel, söm till Banken inflyta, utan ätt vara såsom dess gevinst anordnade, åter skola Utgifvas till inköp af silfver.
Rå detta sätt blifver Bankens fond ökad, och sedelstocken bibehållen vid det redan stadgade beloppet.