Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af de öm principer stridande äger ingendera rätt att gifva motsidan beskyllning för afsigter att förvilla, eller för oförstånd; och om någon gång den personliga egenkärleken tillåter sig sådant, skall likväl aldrig den lugna rättvisan deråt gifva sitt bifall. Grefve Lillj ener antz4.
Med den öfvertygelse jag äger, att Discontrörelsen i Riket bör administreras af BancoStyrelsen och till förmon för Banken, skulle det vara mig så mycket mera okärt, om Herr von Schulzenheims förslag’, till årlig uppgift genom trycket af Banco-Sedelstockens belopp, blefve af Riksens Ständers pluralitet förkastadt.
Jag skulle i detta fall verkligen stanna i villrådighet, om icke
Lån och Discont - »74 Dtn 5 Juli. f. m. rörelsen bo de 1 mnas åt Riksgäld -Contoiret; ty handhafvändet deraf i ett
Verk} der oinskränkt hetnlighet anses nödvändig* synes mig medföra mänga betänkligheter.
Grrfve Mörner, Adolph Göran: jag är långt ifrån alt misskänna afsigten hos de varda Herrar och A']hn, som yrkat publiciteten af Hankens Sedelstock, och amni mindre kan jag misstaga mig i detta fall; i afseende pä den Man, sota först väckt denna fiåga.
Men då j.ig begagnar detta tillfälle alt förnya tittrycket af den gäld af aktning, sorn jag alltid åt honom egjiat, må det förlätas mig, oro jag med sams ilia taan c-J denna gång kan dela en lika öfvertygelse.
Jag inser fullkomligen afsigten med den föreslagna publiciteten af Sedelstocken, att inför allmänna opinionen hafva en controll på Sedelstockens belopp, och att förekomma på en gång missbruk å den ena sidan och misstag å den andra.
Men jag frågar, om icke detta steg, i sakernas närvarande ställning, skulle betaga Banken en del af sin verkningskraft och nationen med detsamma en del af dess tillT gångar i behofvets stund.
Man har anfort
Englands exempel, att Engelska Bankens utelöpande Sedelstock årligen uppgifves; men man har dervid icke gifvit akt uppå j alt England har en stor, en nästan outtöm* lig tillgång uti dess Lånsystem.
Så läng#
Deri 5 Juli. f. ju. i?5 cielia ej annu hos oss kunnat införas, kan ja*: för min del < j annat finna än att det är vådligt betaga sig sjelf den enda tillflykt, man ännu äger alt anlita 1 nödens stund, jag önskar, att ett Credit- eller Jjånsvstem matte kunna införas, som gjorde ett sådant biträde öfverflödigt, och då när Banken blifvit iståndsatt att Uppfylla alla sina förbindelser, skall jag med nojs tillstyrka publiciteten; men till dess, och så länge Bankens biträden, i ett ögonblick af stort behof, äro nästan den enda säkra hjälp, man har att räkna på, kan jag för min del icke annat än anse uppgiften af Bankens Sedelstock såsom ännit förtidig.
För öfrigt vill j ig icke upptaga Höglofl.
Jag vill endast göra en fråga:
Om den publi citet, man nu vill införa, hade vid 1809 års Riksdag varit gällande, hade väl Banken då kunnat lemna de biträden, som då voro så oumbärlige och bidrogo till Statens räddning?
Hvarmed skulle man dem förutan hafva underhållit armeen och bestridt alla de andra utgifter, som erfordrades, ända till dess fred hann slutas?
Jag tror derföre, att det icke är försigtigt, att då man icke har många att välja på, betaga sig ett stöd, innan m«n försäkrat sig om ett annat.
Friherre Stael von Hollstein, Corfitz kudvig:
För publiciteten af Bankens till* Déu 5 Juli /• fri' stånd har» jag mycket pencherat; men tiri ännu mera , sedan jag hört den sista värda Talarens skaij hvarför han anser dess hemligt hållande vara qn nödvändighet*
Om* säger han, publiciteten existerat 1809, månne Banken kunnat göra Staten det vigtiga biträde den då gjorde?
Och kunne vi icke oftare hafva af nöden att anlita dess bistånd?
Detta Yttrande synes mig gifva ett mindre fördelaktigt omdöme om Bankens soliditet, hvilken man vill dölja, för att, vid sig* yppande tillfällen , kunna begagna Bankens biträde, och det så länge ett örs finnes qvar, då, sedaU Bankrouten är färdig, och de biträden Staten och andra erhållit, skett på bekostnad af Bankens Creditö» rer, nemligen innehafvarne af Bankens Sedlar.
Af detta skäl förmodar jag Höglofl, Ridderskapet och Adeln lärer inse nyttan och nödvändigheten af publiciteten.
Ropades om Proposition, Herr Våhlman i Otto Fredrik'.
Med Herr Förste Archiater von Schulzenheim förenar jag mig helt och hållet i den tanka, att Sedelstockens belopp bör uppgifvas och icke hädanefter kunna hållas hemligt.
Utom de grundade skäl, som nämnde värde Ledamot anfort till styrka för publiciteten, utbeder jag mig med anledning af hvad som V. Den 5 Juli. /. ni.
177 sorn under denna öfverläggning blifvit yttradt, få tillägga att just det skäl, att utom hemligheten Riksens Ständer icke kunnat år 1809 tillita Banken pä sätt som skedde, Sr, efter min öfvertygelse, det kraftigaste bevis på nyttan af publiciteten.
Den vidtagna utväg att genom utgifvande af nya Sedlar fylla de utomordentliga behofven , har, i min tanka , medfört så skadliga f öljder, att en sådan åtgärd icke skäligen kan beprisas ; och så länge ingen kan vara försäkrad emot ytterligare dylika Financeoperationer, må man icke vänta sig förtroende för BancoSedelns värde.
För öfrigt vågar jag hoppas, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, så väl vid detta som andra tillfällen må, oberoende af hvad de öfriga RiksStånden beslutit, kunna fatta sitt beslut i stöd af egen öfvertygelse.
Upptogs med mycket bifall.
Flere värde Ledamöter hafva redan i det närmaste yttrat , hvad jag vidare arnat andraga.
Jag är äfven af' de Herrars tanka, som finna att, om alla Tre Stånden redan afgjort målet, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln dock må taga sitt beslut, och för Publiken visa sin öfvertygelse och fördomsfrihet.
Jag tror, att den sorn vill och i sitt embeRid 0.
Ad, Vrot. 23. 24.
D-n 5 Juli. f. m, te bör äga en full statistisk kunskap otti llikets tillstånd och Rörelsecapital, borde, i hvad ställning solli heldst Ranken ma vara* känna dess utelöpande sedelstock, i iranders i andra Riken hafva beräknat be* hofvet af penningar pä hvart hufvud, i man af det förhållande sorn uti Memorialet ar anfördt, i fran 3 lill 5 Specie Riksdaler, Lindebarpet inberäknadt.
Da vi för 10 är sedan hade ett Rörelsecapital af vid pass io-| Million, och Banken ovägerligen honorerade sina sedlar med Speciemynt* samt hade åtagit sig att infria RiksgäldsContoirets Créditsedlar med Banco, och då värj folkstock, med det ännu tillhöriga Finland, uppsteg till 5-I million men niskor$ så förslogo fulleligen, utan ali klagan öfver penningebrist, 3 R:d. per man.
Men vid ett mer än till hälften försämradt penningevärde och en mindst till en Million för* mindskäd folkstock, villja 26\
Million icke förslå, oaktadt beloppet för hvart hufvud öfverstiger 10 R:d. af denna lidens Bancosedlar, de mångfaldiga 3-procentsSedlarne och länge utelöpande Assignationer oberäknade.
Må ej ett sådant förhållande sätta hvar man till omtanka och sansning?
Villje vi söka att åter komma i ordning, och göra vårt Regeringssätt lika älskadt och varaktigt som det StorBrittanniska, så böre vi först, lika med den upplysta nationen, bannlysa all förderflig hemlighet.
Den En« Den 5 Juli /. m. ge"Rka Banken Sr likasom den Svenska särtctiönerad äf Regeringen, utan att af densamma kunna ängripas; meri väl inåste Bankett för sitt Rörelsecapital redovisa!
É11 Ledamot har behagat yttra sig', ått i illina Bref orri Rikets penningvérk ftinnds så 'val felaktiga uppgifter sorn i Herrar jöranssöns och Blix’ afhandlingar; tilen att våga inför j Höglofl.
Rvidderskäpet Och Adeln framföra en sådan beskyllning, fordras förmågan att kunna bevisa det.
Att samma talares uppgift, i en dess tryckta skrift, af 15 Millioner, såsom varande BancoSedelstockens belopp nästlidet år, finnes ovigtig, kan lätteligen i bevis ledas, älla andra misstag oberäknade* Friherre Boye: 1 anledning af hvad Herr Schulzenheim yttrat, får jag erinra, att jag icke sagt, det hans Skrifter innehålla falska uppgifter, utan deremot blott sagt, att de innehålla stora misstag.
I den personliga aktning, Herr Schulzenheim har rätt att fordra, skall icke jag brista\ men Författaren Schulzenheim bör ej misstycka den sanning, att äfven hans Skrifter innehålla misstag, fast för bevisningen derom här icke är stället.
För att afleda hans bedömande om uppgifterna i inina Skrifter, behöfver jag icke mera ari hänvisa till Skrifternas innehåll j och jag
Den 5' Juli e. m. fruktår icke att uppgifter öm förhållanden , som voro för Allmänheten och följakteligen äfven för mig undangömde, och hvilka alltså blifvit af mig förenade med erinran om deras ovisshet _ jag fruktar icke, säger jag, att dessa uppgifter, fastän nu mera upplyste att vara till stor del felaktige , kunna rättvisligen kallas falska.
Friherre Cederström, Jacob: Ehuru Banken med sina närvarande HemlighetsFörfattningar ofta varit i tillfälle att lemna Staten betydliga bidrag, kan jag likväl icke uti den bibehållna Hemligheten finna grunden dertill.
Jag ar öfvertygad, att Banken 1809 kunnat uppgifva Sedelstockens belopp, och icke dess mindre lemna Staten samma biträden; ty det intresse och den Capital-afbetalning, som Riksens Ständer för dessa biträden försäkrade Banken, och för hvars utgörande de åtogo aig en ökad Bevillning , icke Hemligheten , satte
Banken i tillfälle att dem meddela» och ingaf nationen, som kunde beräkna tiden, då de för tillfället utgifne
Sedlarne voro åter till Banken inkomne, det förtroende, som aldrig genom hemlighet af sedelmassans belopp kunnat vinnas.
Jag instämmer fullkomligt i opinionen om nyttan af publiciteten af Sedelstockens belopp och Verkets förvaltning, och önskar Veu 5 Juli. f m. att Ridderskapets och Adelns Beslut kommer att uttrycka den tan kan . så att vid en blifvande Riksdag våra Medständ^r må erhålla förnyade skäl att betänka fragan och tilläfventyrs deri sig förena.
Jag nödgas ännu en gång uppstiga, att besvara en af mig ej mindst respecterad Ledamots Yttrande, att vid 1809 och 1810 års Riksdag i Stockholm ingen annan utväg uppgafs för att afhjelpa Rikets då varande Statsskuld.
Jo, jag har vid alla tillfällen stridt emot den olyckliga principen att förvandla den publica gälden till Rikets circulerande penningar, och hade äfven vid den nämnda Riksdagen afstyrkt att kasta all Riksskulden på den förut utöfver sin förmåga och dess instiktelsegrunder betungade Banken.
Jag föreslog, att 5 Millioner skulle ' upptagas efter det Engelska Funderings-systemet, uti permanenta , bokförda annuiteter; hvilket förslag, på Statsutskottets tillstyrkan , och formligen af de då härstädes församlade Riksens Ständer, vidtogs; men samma år tillkom en ny Urtima Riksdag i Örebro, hvilket Riksmöte jag, såsom BancoFulimägtig och mycket sysselsatt Embetsman, ej hade tillfälle att bivista; och händelsen gjorde, att det Lånsystem, som förnämligast upprätthållit StorBrittanniens
Financer i de mest äfven - Den g Juli. f. ni, tyrliga skiften , blcf folk a sia dt.
Dessutom foreslogs, att denna tillkomna Riksskuld heldre nied StatsContöirets
Sedlar på viss lid gäldas skulle; hvilka Sedlar hade på 1770 och 1780 talet den förträffligaste credit.
Om Banken dom garanterat, och äfven i hast förskjutit några hundratusen R:d, , så. hade det ej bortskämt Rikets Penriingeverk', pcb hvilket medfört vida mindre olägenhet för Riket än några procents ersättning i renta.
Herr Grefven oeh Land t Marskalken: Bifaller Höglofl.
Ridderskapet och Adeln Bancolitskottet» Betänkande om Publicitet ten?
Ropades starka Nej,blandade med Ja, Herr Lein dt
Mar sk al ken:
Afslår Fvidderskapet och Adeln detta Betänkande?
R ipades starka Ja.
Grefve von Schwerin, Fredrik Bogis-. laus, anförde skriftligen:
Med skyldig uppmärksamhet och med liflig glädje har jag genomläst de Yttranden, hvilka af StatsSecreterarne Frit herre Wirsén och Grefve Mörner, samt Den 5 Juli. f. m. i§g af FIofGanzlern Friherre af Well erstedt, blifvit afgrfne,-:i anledning af det Särskildta Utskottets Betänkande öfver orsakerna till den Allmänna Förlägenheten och Botemedlen deremot, andt i anledning af mitt enskildta Betänkande i samma ämne, Nät
Nationens angelägenheter pä ett så loyait sätt behandlas, finns ock grund för hoppet, att. det sköna mål, hvilket alla nationer, ehuru merendels äig sjelfva ovetande, ytterst eftersträfva; hvilket bland alla nyare den Brittiska allena förmått upphinna, ock en gång skållaf Skandinaviska Brödrafolken uppnås.
Hvilken skillnad imellan det behandlingssätt, som i denna stora National-atjgelägenhet blifvit iakttagen , och det behandlingssätt, hvaraf äldre Riksdagars historia bevarar minnet, då man nemligen mera bemödade sig att planera och genomdrifva saker än att, genom en öppen discussion, få sakerna ställda i sådant ljus, att blott i frågan om val af medlen, som till målet leda, stridig öfvertygelse kan äga ruin.
Jag lyckönskar Svea Folk, att ändtligen hafva sett den dag komma, då lYlinistrarne sjelfve icke blott förklara glädje deröfver, att administrationens åtgärder granskas, utan ock genom deras sätt att benvara de gjorda anmärkniugarne ty deli gen Jfl4 Den 5 Juli. f. m. ådagalägga, att deras glädje gar afhjertat, och att embetsmanna-andun xcke förmått qväfva medborgare-känslan.
Vägar jag be att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, innan jag går att underställa
Dess upplysta granskning, hvad jag emot de gjorda anmärkningarne tror mig hunna och böra anföra, täcktes tillåta mig att nämna några få ord om min åtgärd i detta mål.
Så länge, imellan Riksdagarne, Nationalangelägenheterna förblifva svepte uti en ogenomtränglig hemlighets-slöja , skola alltid de vid Riksdagarne rådande ideer likna hafvets ebb och flod; i principerna för beskattning och för det beskydd sorn bör Jernnäs åt Näringarna, skall man gå frän ytterlighet till ytterlighet1, eller rättare, lindér ett sådant sakernas skick skall man förgäfves hoppas på fasta och utbildade principer; i stället för principer skala tycken gälla , lika mycket till hinder för en ädel och välviljande Styrelse , som till mehn för folket; och alla de, hvilka , utan rättighet att deltaga i öfverläggningarne, nödgas underkasta sig besluten, skola, för att bereda sig mot ständigt nya skiften, ingen annan utväg äga att begagna, än den som Hollberg uti den Vigelsinncdc later 1’ er nille nyttja, dä hon fri - Den 5 Juli /. m. »85 gar sig före:
Hvilken ande är det sorn råder i dag?
Det var icke svalt för den som bivistat Örebro Riksdag att förese, att vid den derpå följande Riksdagenen annan ton skulle råda.
Jag bekänner, att jag hatar all ytterlighet, hvartill merendels alltid, antingen passioner som förblinda, eller en förlamande förstånds inertie utgöra motivet.
Då jag derjemte förutsåg att, så länge ett sådant förhållande skulle räcka, det skulle bli mitt öde att bland .minoriteten eller oppositionen intaga mitt rum, hvilken ande somheldst för dagen rådde, så blef det en föresats hos mig, att ej mer träda utom min inskränkta verksamhets-krets.
Få några vänners yttrade önskan har jag frångått denna föresats, och intagit det rum inom Särskildta Utskottet, hvartill Höglofl.
Ridderskapet och Adeln behagat kalla mig.
Samfäldt med Utskottets alla Ledamöter insag a ena sidan, vigten af Utskottets bestämmelse, och å den andra, de många hinder sorn skulle blifva att undanrödja; å den ena sidan , svårigheten att uppfylla Riksens Ständers och Nationens väntan , och å den andra, vådan utaf att lemna den ouppfylld.
Jag dömde, att någon borde våga sig ut uppå det obekanta fältet, med våda alt som öfverdådig förlöjligas, om företaget skulle misslyckas.
Utan ringaste anspråk på säkerhet i mina åsigter, då ämnet icke utgjort mitt Jg6 Den 5 Juli. /. ni. yrke, och mina insikter således icke kunde öfverstiga mattet af ilen kännedom, sorn hvarje bildad
Man, och förmodeligen hvarje Riksdagsman, antingen ager eller åtmindstone önskar sig tillfälle art kunna förvärfva, har det blifvit min lott, att man, ofelbart med afseende pä den möda sorn jag användt, och af aktning’ för de motiver hvaraf jag låtit mig ledas, med skonsamhet rättat de misstag, som jag kunnat begå.
Imellertid har, genom min föregående åtgärd, det Särskildta Utskottet sett sig i tillfälle, att tidigare, än annars ti! lafvig tyrs kunnat ske, afgifva sitt betänkande; Ministrarne hafva erhållit en lycklig anledning att inför Nationens Ombud tala ettj språk, som Nationen så gerna hör Ministrarne tala, om än den icke i allt instämmer i de af dem yttrade grundsatser; och ändtligen har en af Ministrarne deraf hämtat anledning att lofva Nationen framdeles en fullständigare utveckling af de principer, sorn under den förflutna perioden varit lagde lill grund för de administrativa åtgärderna.
Således ifrån blott discussioner om huru skatterna skola fördelas, huru Bränvins-pannorna skola taxeras , ifrån blott individuella, vid ögonblicket fästade inleressen , höja sig Nationens Ombud mer och mer till den punkt, hvarpå de böra stå, om Styrelsen skall kunna , med glädje och med hopp om framgång, sköta sife Den 5 Juli. f. m. »87 Medlare-kall imellan den lefvande och den kommande generationen.
Publiciteten, denna Styrelsens och Folkets gemensamma vän, i hvars sköte båda kunna uttömma sina hjertan, har, under och genom denna stora fråga, som sysselsatt det Särskildta Utskottet , erhållit en rigtning som den, till sorg för den välsinnade, och till fromma allena för lättjan och incapaciteten, hittills icke kunnat erhålla.
Allt bebådar för Rikets inre förhållanden en lika så skön dag sorn den , hvilken Nationen, hvad dess yttre förhållanden beträffar, redan upphunnit.
Innan jag går att punkt för punkt besvara de gjorda anmärkningarna', måste jag först särskildt yttra mig öfver en af Friherre Wirsén framställd reflexion, och öfver slutmeningen i Herr Qrefve Mörners yttrande.
Friherre Wirsén säger: ”1 stället för ''klander, äre vi, efter min tanka, skyldige ''bifall och förbindelse åt den Statsman, ”sorn uppmärksam på ögonblickets våda , ''med räddningen af främmande egendom "från våldsverkan , förenade en särdeles betydelig intrade åt Statscassan”.
Jag förmodar gerna, att detta uttryck af klander alsigtslöst undfallit den värda Talaren.
Det skulle för mycket contrastera emot den ton, som för öfrigt räder uti Den 5 Juli. f. m. de af honom emot mitt Betänkande gjorda anmärkningar.
Men då dessa anmärkningar blifvit af trycket utgifna, då jag till min caracter icke kan vara af inånga bland mina Medborgare känd; då icke alla torde villja, eller torde tro sig behöfva tänka örn detta yttrande, som jag tror mig kunna göra det, sä kan jag icke underlåta att besvara det.
Jag får först och i allmänhet anmärka, att deraf att jag uppgifvit, hvilkaätgärder jag ansett hafva varit medverkande orsaker tili Förlägenheten, icke får dragas, den slutsats , att jag ock hLcmilrat dessa åtgärder.
Jag har icke åtagit mig att undersöka, hvad som vid hvarje tillfälle kunde göras och icke kunde göras eller måste göras.
Jag får anmärka, att i hela mitt Betänkande icke finns spår till omdöme öfver personer än mindre syftning ut personer, att ämnet ovilkorligen fordrade uppräknandet af alla till Förlägenheten vållande orsaker, som min blick förmådde upptäcka; att just detta uppräknande af alla orsaker, torde böra gälla hos hvarje opartisk man såsom säkraste beviset för min opartiskhet; att jag ibland orsakerna, härflytande fran de administrativa åtgärderna räknar jemväl de financiella och de, som äga gemenskap med beskattningen; åtgärder, som icke berott af Styrelsen, titan af National-Representanternas insigter Den 5 Juli /• m. oell öfvertygelse; och när jag uppger enda vilkoret för Förlägenhetens successiva och varaktiga häfvande, vara en fullständig förbättring af de hittills vidtagna administrativa åtgärderna, så borde deraf i min tanka ingen annan slutsats kunna dragas, än att jag ansåg de nu gällande principerna för finance, beskattning, handel och näringar, icke vara af den beskaffenhet, att genom dem och vid deras bibehållande, nationens välslånd vöre att förvänta.
Om jag häri misstagit mig, det skall framtiden utvisa , och det kan allena af efterkommande bedömas. Jag får vidare anmärka, att den Statsman, som Friherre Wirsén förmodeligen har i sigte, då han säger , att vi i stället för klander äro honom erkänsla och förbindelse skyldige, icke kan och icke får för sina administrativa råd och åtgärder utaf oss bedömas.
Tillägga får jag, att om än misstag skulle af honom kunna begås, så lärer ingen ädel man och ingen rättskaffens Svensk vill ja tillräkna honom hvad honom icke tillräknas bör; lärer ingen ädel inan förglömma , huru det blef hans öde att vara allt i allom, huru för hans blick allt låg chaotiskt omblandadt, huru han iså många fall har måst låta leda sig af den framom blicken ilande aningen; huru han, innan han kunde bli verksam, sjelf har måst elektrisera sina redskap; huru han icke fått välja dem ibland dem Den 5 juli.
J. ni. sorn sympathiserade med honom, ulari måst nyiijt dem han fann; och ändteligen att eftet det ar niensklighetetis öde att göra misstag den må få. vara fri för klander , som har hufvud och förmåga att godtgöra dem och jemväl villian dertill.
Förklara får jag för egen del, det jas: icke blott beundrar den stora och kraftfulla Mannen, utan att jag som ädel sjelf ock älskar deli ädla Mannen; och ansäge jag det enligt med min pligt att tadla någon hans åtgärd, så skulle jag icke tveka att, säga honom det sjelf, öfvertygad , att ju större
Man , dess mindre tror han pä egen infallibilitet; men«J skulle jag hvarken vi lija eller våga genom öppet klander oroa mina medborgares sinnen, då ett .sådant förfarande i närvarande sakermas ställning vore icke allenast ändamålslöst utan ock vådligt; dock heldre detta ännu än att jag skulle villja i löndom förgifta sinnena , förglömmande för hvilka oberäkneliga vådor ett dylikt förfarande blottställer Fäderneslandet.
Herr Grefve Mörner säger i slutet af sitt tal, ”Då Konungen nu efter den ntest fruktansvärda crisis, som Europa genomgått* IcaUar Riksens Ständer, icke för att af derfl begära nya bevillningar, utan för att lemna dem tillfälle nedsätta den gamla; icke Deu 5 Juli. f. ni. ‘91 för att begära understöd till nya försvarsanstalter, men för att bjuda dem föreningen med ett annat Puke, som igenom dess läge, betryggar Sveriges sjelfständighet: lini'
Han då icke rätt att vänta, detRikssns
Ständerj i stället att föreslå nya gränsor för Dess magt eller inskränka
Dess verkningsförmåga, skola veta urskilja hvad sorn varit foijderne af omständigheternas inflytande elier af Regeringens åtgärder, * och med tålamod i afseende på möjliga olägenheter, med tacksamhet för Regeringens bemödanden och afsigter, gå Konungens önskningar tili mötes, och med förtroende och tillförsigt lätta bördan af dess ännu å« terstående bekymmer”.
Jag tror ej att någon finnes bland Svea Folk, som icke älskar Konungen för sin person, vördar honom såsom Statens Chef, respecterar hans magt såsom grundval för egen trygghet, som icke erkänner hvad Konungen gjort för Folket, och som icke önskar att kunna lätta dess ännu återstående bekymmer.
Men ett tadlande af administrativa åtgärder är derföre ännu icke ett tadlande af Konungens Styrelse.
Hafva iofee Riksens Ständer förbehållit sig rättigheten att granska de rådslag, som 19* Den g Juli. f. ni. gifvas, och att framlägga önskningar inför Thronen , om hända skulle, att några Konungens rådgifvare skulle komma att sakna Folkets förtroende?
Jag lemnar detta ämne, öfvertygad att ingen af Utskottets Ledamöter, i detta afseende behöfver urskulda sig hvarken inför menniskor eller inför Gud.
Friherre Wirsén vill veta, med hvilka än mörkare färgor jag hade kunnat skugga min tafla.