Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i afseende på 2 mom. vore 2:ne förslag framställda; det ena af Hr af Billbergh, som yrkat, att mom. skulle få följande redaction:
Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceutiska behof, bote för hvarje gång såsom för oloflig brännvinsbränning; beträdes han härmed för 3:dje gången, vare jemväl sitt privilegium förlustig.
Jag anhåller, att proposma måtte Den a6 Januari. ske i den ordning, sora förslaget framkommit.
Mitt var i ordningen det i:sta och innehöll: att apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd och antal, än tillåtet är, för andra än pharmaceutiska behof, skall för hvarje olofligen nyttjad panna böta såsom för oloflig brännvinsbränning.
Dernäst kommer Frih.
Boyes förslag, hvartill jag icke skall vara obenägen att begifva mig, derest den af mig åsyftade inskränkning icke vinner bifall.
Jag appellerar till Hr Cedersclijölds kända rättskänsla, om det vore förenligt med någon billighet i lagstiftningen, att en person, hvars yrke gifver honom rättighet att begagna ett instrument, som ingen annan i lika vidsträckt mån äger rättighet att begagna, eller hvarmed missbruk af andra lika lätt kan ntöfvas, icke skulle vara underkastad mer än vanlig straffpåföljd; hvarförutan jag får fästa uppmärksamheten derpå, att om apothekaren i detta fall sättes i lika kategori med andra, consequensen fordrar, att straffbestämmelserna uti 47?
4^ och 49 §§ försvinna.
Då man likväl icke kan neka, att straffpåföljdens svåra beskaffenhet bör stå i omvändt förhållande till lättheten att begå missbruken, torde man äfven finna, att ansvarspåföljden för apothekare, som förbryta sig uti förevar, afseende, bör vara svårare än för andra; och jag hemställer derföre, om icke mom. må antagas, åtminstone med den af mig föreslagna modification, synnerligast som den af Hr Cederschjöld föreslagna ändring skulle hindra antagandet af nyssnämnde Hr von Hartmansdorff:
Jag får ånyo fasta Ståndets uppmärksamhet derpå, att efterföljande öfverdrifna straffbestämmelser icke äro något giltigt skäl att äfven här bibehålla ett för strängt straff.
Jag medgifver Hr af Billbergh, att i den mån frestelsen till missbruket är större, bör straffbestämmelserna också vara svårare; men jag kan ieke derföre medgifva, alt den blifver så svår, som Utskm här föreslagit.
Jag hemställer altså till Ståndet och de ledamöter deraf, som känna straffbestämmelserna i denna författning bättre än jag, t. ex. Frih.
Boye, om det icke vore lämpligt att här stadga, det apothekare, som förbryta sig uti förevar, afseende, skola böta dubbelt mot andra; åtminstone måtte Hr af Billbergljs förslag, som går ut på att beröfva apothekaren hela hans egendom, icke kunna antagas.
Jag vill gerna begifva mig tillden siste värde talarens förslag, att böterna må utsättas dubbelt för apothekare; men längre bör man också icke gå.
Med den personliga kännedom, jag äger om Hr Cedersclijölds moraliska väsende, är jag öfvertygad, att om han sjelf vore apothekare, skulle han icke vilja hafva denna rättighet så i brist af alla controller, som han nu Ben 26 Januari. 2o5 foVeslår; ty om man eftersinna!-, att, om äfven böterna fördubblades, ett olofligt tillverkande af brännvin skulle kunna lemna vinst utöfver bötesbeloppet, skulle ju ett sådant missbruk af apothekare icke kunna förekommas.
Jag vill visserligen icke sträcka straffbestämmelserna längre, än jag anser nödigt; och om vi derföre antaga, att apothekaren första och andra gången bör kunna få umgälla förbrytelsen med lika ansvar som andra, så bör åtminstone 3:dje gången enahanda öfverträdelse medföra privilegiernas förlust.
Jag kan icke förlika mig med det rättsbegrepp, som skulle medgifva en känd förbrytare rättighet att fortfarande få begå förbrytelser, blott han betalar derför, synnerligen då jag besinnar, att betalningen kan stå väl tillsammans med rörelsen, genom den vinst densamma lemnar.
Den siste värde talaren har vädjat till min moraliska känsla.
Jag får i anlcdn. deraf erinra, att om jag skulle stifta lagar efter min egen känsla och efter den öfvertygelse, jag har att icke sjelf öfverträda dem, så skulle jag icke draga i betänk, att antaga Dracos lagbud; ty så länge jag får behålla mitt förnuft, hoppas jag att icke med uppsåt göra mig skyldig till öfverträdelse af någon lag.
Men jag stiftar lag, icke efter min egen förmåga att kunna motstå frestelsen, utan efter den stora mängdens, och då vet jag icke, hvarföre man skulle underlåta att iakttaga billighetens fordringar; och jag får ännu en gång erinra, att apothekaren, lika litet som någon annan, kan bränna brännvin utan tillmäskning, hvilket åter gör brännvinsbränningen lika lätt att upptäcka hos honom som hos andra.
Likväl har jag ingenting emot, att här stadgas dubbla böter, och inskränker jag mig derföre till propos. derpå i första rummet.
Som, derest jag icke hörde oriktigt, Frih.
Boye sednast föreslog, att apothekare i:sta gången skulle böta såsom för olaglig brännvinsbränning i allmänhet, 2:dra gången dubbelt och 3:dje gången mista sina privilegier, så instämmer jag så mycket hellre med Hr Frih. häruti, som det öfverensstämmer med hvad sorn vidare förekommer i 47?
48 och 49 §§> hvarest äfven böterna fördubblas för andra gången förbrytelse.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna 2 mom. af 41 § mc'd den redaction, Frih.
Boye och Hr af Billbergh yrkat.
Det var en annan omständighet i Frih.
Boyes förslag, som jag anhåller äfven måtte antagas i propos., nemi. att den olofliga brännvinsbränningen skulle ske i sjelfva apotheket, såvida den svårare påföljden skulle äga rum.
Det är ganska sannt, att jag begärde det; ao6 Den aO Januari. men jag tror, att jag kan föreslå något annat, sorn bättre öfverensstämmer med Hr Cederschjölds och min önskan, nemi. genom att förändra redactionen på följande sätt: ”Apothekare, sorn i denna sin egenskap nyttjar distilleringspannor till större rymd, etc.” Hr Cederschjöld:
Om det tillägg, som Frih.
Boye nu gjort, vore tydligare och tillämpligare för Jagskiparen, skulle jag icke hafva något deremot; men jag vill blott erinra, att aldrig någonsin någon apothekare, i denna sin egenskap, tillverkar brännvin eller begagnar sig af tillmäskning.
Boyes tillägg vara riktigt, och yrkar derföre bifall till Hr Frih:s förslag, soini öfrigt var lika med Hr af Billberghs, utom det att i Hr Frih:s förslag fattades ordet jemväl, sorn deremot fanns i Hr af Billberghs, hvilket i slutet var så lydande: beträdes han dermed 3:dje gången, vare jemväl sitt privilegium förlustig.
Mot båda de af mig föreslagna alternativerna kunna visserligen anmärknlr göras; men jag tror, att om man säger:
Apothekare, som i denna sin egenskap, d. v. s. i och för sitt apothek, nyttjar distilleringspannor etc., meningen derigenom bättre uttryckes.
Dessutom får jag erinra derom, att till apothekaren rättighet, att begagna sina pannor, äfven hörer att göra det alla tider på året.
Walhall har denna särskilda rättighet, och utan åtal kan hafva mäsk alla tider på året, i fall han är till brännvinsbränning berättigad, så bör äfven correctivet mot missbruk vara större.
Jag kan derföre icke frångå min anhållan om propos. på det förslag, jag framställt.
Om jag riktigt fattat Hr Cederschjölds och Frih. Boyes scrupler vid detta morn., tror jag, att deras önskan utan något tillägg skulle kunna uppfyllas genom borttagande af ordet eller på andra stället i mom.
Den siste värde talaren symes nu hafva nu återkommit från sina mildare tänkesätt; ty det var blott för 3:dje gångens förbrytelse, han ansåg privilegierna vara förverkade, men nu vill han återgå till Utsk:ns förslag, som stadgar förlust af privilegierna redan vid i:sta förbrytelsen.
Den andra af mina motståndare, Frih. Boye, synes hafva missförstått, huru långt apothekarens rättighet sträcker sig, som icke är att af mäsk tillverka brännvin, utan endast att af vanligt brännvin bereda, hvad han behöfver för pharmaceutiska behof; och som brännvin icke kan tillverkas utan tillmäskning, apparaten må vara inrättad huru som helst, så är den olofliga brännvinsbränningen icke svårare att upptäcka hos apothekaren än annorstädes, nemi. af sjelfva mäsken.
Jag antager och godkänner till alla delar den rättelse, som Hr Cederschjöld nyss gifvit mig; men jag kan derföre icke afvika från livad jag begär.
Likväl tror jag, att Hr af Billbergh har rätt deruti, att' någon annaa ändring icke behöfves, än att borttaga ordet eller på aldra raden, emedan det då synes, att det blott är för pharmaceutiska behof, som pannorna skola begagnas, och redactionen blir då följande:
Apothekare, som nyttjar distilleiings— pannor till större rymd eller antal, än tillåtet är för pliarmaceutiska behof, bote första gången såsom för olaglig brännvinsbränning, men andra gången dubbelt.
Beträdes han dermed 3:dje gången, vare jemväl sitt privilegium förlustig.
Om man icke stadgar på sätt jag nu föreslagit, få apothekarne ett nytt privilegium, nemi. det att vara lönbrännare.
I anleda, af den siste värde talarens sista ord får jag blott erinra, att hvarje Svensk medborgare har det privilegium att vara lagbrytare, nemi. mot det, att han underkastar sig den i lag derå stadgade påföljden.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna 2 mom. af 4l § me<i den förändring, Frih.
Boye sednast föreslagit.
Het är just i anledn. af Frih.
Boyes yttrande, som jag finner mig uppmanad att göra en anmärkn.
Såsom Hr Frih:s förslag nu är beskallädt, skulle apothekare kunna begagna sina pannor till brännvinsbränning; ty af den föreskriften, att pannorna till större rymd eller antal, än tillåtet är, icke få begagnas för andra än pharmaceutiska behof, följer icke, att de ju ej för brännvinsbränning, som icke directe afser ett pharmaceutiskt behof, kunna få begagnas, till laglig rymd och antal.
Ordet andra bör således utgå, hvarigenom meningen blir riktig och öfverensstämmande med hvad Hr Frih. synes åsyfta.
Jag är nöjd med, att orden andra än, äfvensom ordet eller på 2:dra raden utgå, hvarigenom redactionen blir riktig.
Efter den sednast föreslagna förändringen uti förevar, mom. skulle apothekaren, örn han t. ex. tillverkade några apotliekssaker med för stor panna, 3:dje gången, han på så sätt förbröt sig, hafva gjort sig skyldig till sina privilegiers förlust, hvilket man likväl icke torde hafva för afsigt att föreskrifva.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att om orden andra än borttagas, blir meningen den, att apothekaren skall hafva gjort sig skyldig till det stadgade ansvaret, om han nyttjar för stor panna eller större so8 Den 26 Januari. antal pannor, än tillåtet är för pharmaceutiska behof, men deremot vara fri från ansvar, om han nyttjar så beskaffade redskap för andra än pharmaceutiska behof, så att meningen på så sätt* blir fulla motsatsen af hvad de Hrr åsyfta, som ansett orden andra än böra utgå, hvadan man torde finna, att det är nödvändigt, att dessa ord qvarstå.
Jag för min del instämmer uti Frih.
Boyes sednaste yttrande, att orden eller och andra än på 2:dra raden böra utgå, då meningen blir tydlig och klar derigenom, att orden än tillåtet är, stående inom samma comma med orden för pharmaceutiska behof, då icke referera sig till de föregående orden: distil lej ingspannor af större rymd eller antal.
Boyes redactionsförslag anser jag derföre vara det enklaste och bästa.
Denna discussion blir allt mer och mer förvirrad och invecklad, ju längre den framskrider.
Man vill straffa apothekaren, örn han skulle söka utsträcka sin apotheksrörelse längre, än honom medgifves.
Om således en apothekare ville sträcka sin industri ända till distillering af aromatiska vatten till export, skulle han efter detta stadgande, sådant man sednast föreslagit detsamma, derföre mista sina privilegier, ehuru han icke tillverkat en enda droppa brännvin; och ehuru fråga nu endast är om att fö* rekomma oloflig brännvinstillverkning, vill man likväl fjettra apothekarens egen rörelse.
Jag är ännu icke nöjd med den förvillande kastning från ämnet, som den siste värde talaren gjordt.
Om den värde ledamoten kände, hvad som blifvit omtaladt i Utsk:n om en apothekare, som uti en af provinserna skamligt utöfvat oloflig brännvinstillverkning, så vore han säkert icke så envis i det obehöriga beskydd, han gifver apothekare.
Jag vill blott förekomma brottet; och när det är onekligt, att apothekaren, i och för sin rörelse, lättarekan begå missbruk än andra, så måste, efter min rättskänsla, den större lättheten att begå missbruk åtföljas af större ansvar derför; och det är icke annat, jag yrkar.
Palmstjerna riktigt framställt min mening, an:gde redactionen.
Jag vill blott förklara, att jag hort mycket, hvarpå jag såsom lagstiftare icke fäster afseende, emedan det blott är bevisade facta, som jag lägger till grund för min öfvertygelse.
Dessutom bör väl icke en hel apothekaresocietet plikta derför, att vederbörande beslagare i ett eller annat fall underlåtit att fullgöra sin skyldighet.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla, att 2 mom. af 4> § skulle erhålla följande - Den 26 Januari. de lydelser "Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till '"större rymd eller antal, än tillåtet är, för andra än phar"maceutiska behof, bote första gången såsom för olaglig "brännvinsbränning, men andra gången dubbelt.
"han dermed tredje gången, vare jemväl sitt privilegium "förlustig.” Hopades starka ja, blandade med nej.
Jag får till prot. anmäla min reservation mot antagande af den sist föreslagna redactionen, emedan derigenom val förbjudes att af större rymd, än tillåten är, men icke att af tillåten storlek eller antal hafva pannor till brännvinstillverkning.
Hr von Hartmansdorff begärde votering samt Hr Cederschjölds förslag till eontraproposin.
Jag har icke ämnat begära votering vid någon § i denna författning derföre, att om man skulle taga för grundsats att begära votering i hvarje fråga, der TJtsk:n framställt en princip, som strider mot rättsprincip i allmänhet, man alltför ofta skulle få begära votering; utan förlitar jag mig på, att denna författning blir bättre redigerad, när den kommer att emanera, och åtnöjer mig derföre i denna fråga med att blott till prot. anmäla min reservation mot beslutet.
Det är i anledn. af Hr af Billberghs yttrande, som jag ber honom tillåta mig den erinran, att här icke är fråga om att äga, utan att nyttja pannor af den ifrågavar. beskaffenheten; och Hr af Billberghs anmärkn. var således icke adsequat till frågan.
Jag hemställer vördsamt till Hr Gr. o. Landtm., 0111 votering kari äga rum, sedan H. Ex. med klubbslag befästat det å den framställda propos:n lemnade svaret.
Skulle likväl votering anses äga rum, så förfaller min reservation.
I öfrigt får jag nämna, att Frih.
Boyes meddelade upplysning ej förringar verkan af min anmärkn. mot redactionsförslaget, emedan detsamma väl förbjuder att för andra än pharmaceutiska behof nyttja distilleringspannor af större rymd eller antal, än tillåtet är, men förbjuder icke att för andra än pharmaceutiska behof begagna pannor till icke större rymd eller antal, än tillåtet är.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då votering af en ledamot, Hr v.
Hartmansdorff, blifvit begärd, kunde den ej förvägras.
Jag instämmer med Hr af Billbergh och får tillkännagifva, att, ehuru jag delar Frih. Boyes åsigt i saken, jag likväl icke kan deltaga uti votering till antagan . 8 H. 37 310 Den 36 Januari. de af något, som stadgar någonting helt annat, än man haf för afsigt att stadga.
Skillnaden emellan Hr af Billberghs mening och iniu grundar sig rent af på ett missförstånd.
Jag har aldrig trott, att frågan kunde vara någon annan, än den Hr af Billbergh sjelf framställt, nemi. att den ifrågavar. straffpåföljden skulle inträffa, om pannor af den beskaffenhet, som mom. förutsätter, nyttjas till brännvinsbränning.
Skulle derföre något förtydligande behöfvas, så är jag glad att få tillfälle dertill, innan voteringen börjas.
Hr af Billbergh: Efter Frih.
Boyes sednaste förklaring torde kanske min i:sta propos. kunna antagas, nemi. att, med uteslutande af ordet eller på aldra raden, redactionen i öfrigt kan få blifva oförändrad.
Den, som bifaller, att 2 mom. i 4i § af det utaf Bevilln. -, Ilag- och Oecon.Utsk:n framställda förslag till brännvinsbränningsförfattning skall erhålla följande lydelse:
Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, för andra än pharmaceutiska behof, bote första gången såsom för olaglig brännvinsbränning , men andra gången dubbelt.
Beträdes han dermed tredje gången, vare jemväl sitt privilegium förlustig; voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, erhåller ofvannämnda 2 mom. af 41 § följande lydelse: Apothekare, som nyttjar distilleringspannor till större rymd eller antal, än tillåtet är, eller för andra än pharmaceutiska behof, skall för hvarje olofligen nyttjad panna böta dubbelt emot hvad eljest för oloflig brännvinsbränning stadgadt är.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som föijer: Ja — 6.
Ilr Strussenfelt, Adolph Ludv.:
Jag vågar vördsamt göra den hemställan, att det från Exped.Utsk. inkomna, på bordet hviiande förnyade förslaget till underd. skrifvelse till K.
M. må blifva 2:dra målet på nästa föredragningslista.
Hvad Hr Strussenfelt framställt blef af it. o. Ad, bifallet.
N:o 4o5 öfver anmärkn:r vid betänkma N:ris 366 och 367 öfver K.
M:s propos. om låns upptagande till hypotheksinrättningars befrämjande, samt Riksdagsm.
Danielssons i anledn. deraf gjorda särskilda förslag. H. R. o.
Ad- åtskiljdes kl. | till 4 e. m.
Thorsdagen den 29 Januari 1835.
Fortsattes pröfningen af Bevilln.-, Lag- och Oecon.- Utskms utlåt.
N:o 8 i anledn. af gjorda anmärkntr vid Utsk:ns betänk.
N:o 6, angrde reglementariska föreskrifter för brännvinsbränningens utöfning samt försäljning af brännvin och beskattning derå. 4a och 43 SS godkändes. 44 S Hr Peyron, Gust. Abrah.:
I afseende på 2 mom. af 44 S uther jag mig få fästa uppmärksamheten derå, att såsom detta mom. nu är redigeradt, äfventyrar man att få ett öfverflöd af krogar.
Om 2:ne personer begära tillstånd att få anlägga ny krog och häruti understödjas af socknemännen, skulle de lätteligen begge kunna af K. M:s Bef:h:de få rättighet till krogrörelses bedrifvande, utan afseende på belägenheten af deras hemvist, och det skulle på detta sätt kunna hända, att man fick två eller flera krogar i en och samma by.
Till förekommande häraf tager jag mig friheten tillstyrka, att näst efter orden: vid allm. lands- och farvägar tillägges följande: dock icke närmare någon gästgifvaregård eller krog än minst £ mil.
Genom detta band skall K. M:s Bef:h:de alltid föranlåtas att låta utröna, örn den ena krogen kommer att ligga för nära den andra, — en loealkännedom, som derförutan ej finnes eller kan begäras hos alla landshöfd.embeten.
Jag instämmer visserligen i samma tanke med Hr Peyron, men tror, att hvad han sökt förekomma redan finnes förebygdt genom den af Utsk:n föreslagna redactionen, enligt hvilken det uttryckligen blifvit
Den 2g Januari f. m. uppdraget St K. M:s Bef:h:de att omflytta eller indraga öfverflödiga krogar.
Jag skall dock för min del ej motsätta mig Hr Peyrons tillägg, men har ansett mig böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den redaction, som finnes.
Det ar väl en sanning, att redactionen innefattar rättighet för K. M:s Bef:h:de att omflytta eller indraga öfverflödiga krogar; men om mitt tillägg icke antages, skulle det i följd af bristande localkännedom kunna hända, att öfverflödiga krogar tillätes och finge drifva sin rörelse åtminstone ett år, eller intilldess vederbörande erhölle kännedom om deras närbelägenhet till andra krogar.
Jag kan således ej annat än vidblifva min öfvertygelse om nödvändigheten af det tillägg, jag föreslagit.
Hr af Ekenstam har fästat uppmärksamheten på och åberopat Utsk:ns redaction, och Hr Peyron har till en viss grad medgifvit, att det sökta correctivet deri redan finnes.
Jag vill hvarken medgifva eller bestrida detta; men då jag i allt fall finner Hr Peyrons förslag innefatta ett nyttigt tillägg, tillstyrker jag bifall dertill.
44 § godkändes med det tillägg, att uti i mom. skulle efter ordet farvägar införas orden: dock icke närmare någon gästgifvaregård eliev krog, än minst en half mil. 45 §.
Hr af Billbergh, Joh. Peter: Utsk:n hafva i 45 § föreslagit böter af tio r:dr för brännvinsminutering första gången; men detta synes mig icke öfverensstämma med påföljande 47, 48 och 49 SS» hvilka bestämma 20 r:drs böter för oloflig brännvinsförsäljning såväl å värdshus vid bruk och herregårdar som vid kyrkor på helgedagar och vid allm. sammankomster på landet, men deremot i afseende på ansvax-et för brännvinsminutering i Öppna bodar och apothek endast hänvisa till 45 §•
Då jag anser sistnämnde slag af oloflig brännvinsminutering böra straffas lika med öfriga i dessa §§ nämnda förbrytelser, hemställer jag således, om icke, för att bereda likstämmighet, böterna i 45 S böra höjas till 20 r:dr för första gången.
Hr Peyron förenade sig med Hr af Billbergh.
Jag kan icke förena mig med den siste talaren.
Jag anser de här föreslagna böterna tillräckligt höga, och finner ej de skäl, Hr af Billbergh anfört, vara af den vigt, att de böra föranleda till en förändring i detta afseende.
Deremot har jag vid denna § en annan anmärkn. att göra, som angår redactionen. §:ns början
Den, som i minut försäljer brännvin, utan att dertill vara berättigad, bote första gången 10 r:dr, samt, om han oftare återkommer, Den ag Januari f. ra. a»3 2o r:dr hvarje gång, är väl tydlig, men icke så det efterföljande:
Beträdes han under den tid, han är under tilltal för oloflig bränn vinsförsäljning, med fortsättning af denna förbrytelse, skall han för hvarje gång plikta förstnämnde belopp.
Sker sådan förbrytelse ånyo, sedan ansvaret för förra öfverträdelsen är undergånget, skall han för hvarje gång plikta 20 r:dr.
Häraf skulle den följd kunna dragas, att om någon, som är anklagad för andra resan oloflig brännvinsminutering, under tilltalet fortsätter förbry telsen, skulle han derför endast böta 10 r:dr; men sådan var icke Utsk:ns mening.
Utsk:n deremot ansågo honom böra för hvarje ny öfverträdelse böta 20 r:dr eller lika som för andra resan.
För att undvika allt missförstånd härutinnan, får jag föreslå antagandet af följande redaction:
Den, som i minut försäljer brännvin, utan att dertill vara berättigad, bote första gången 10 r:dr.
Beträdes han, under den tid han är under tilltal för oloflig brännvinsförsäl jning, med fortsättning af denna förbrytelse, skall han för hvarje gång plikta ofvannämnda belopp.
Sker sådan förbrytelse ånyo, sedan ansvaret för förra öfverträdelsen är undergånget, skall han för hvarje gång plikta 20 r:di\
Är oloflig brännvinsminutering etc.
Jag förenar mig i allo med Hr Stuart och får förklara, att om man höjer böterna till ett öfverdrifvet belopp, tror jag ej ändamålet vinnes.
Det är då snarare skäl att mildra straffet i de påföljande §§.
Jag anser mig äfven böra understödja Hr Stuarts mening.
När man sänker sig till de samhällsclasser, af hvilka ifrågavar. förbrytelser begås, finner man, att 10 r:dr redan utgöra en stor del af deras välfärd, och att således, om böterna förhöjas, commiserationen skulle komma emellan och göra stadgandet kraftlöst.
Jag finner äfven Hr Stuarts redaction riktigare än Utsk:ns och tillstyrker således bifall till densamma.
I afseende på redactionen förenar jag mig med Hr Stuart; men jag har två skäl att yrka böternas förhöjning: det ena är, att jag anser den föreslagna straffbestämmelsen för låg, och det andra, att den ej är öfverensstämmande med de påföljande §§.
Hvad första frågan angår, eller att de nu stadgade böterna ej äro tillräckliga, åberopar jag Prosten Hylanders reservation, hvilken jag funnit så öfvertygände, att jag ej kan frångå mitt yrkande.
Jag instämmer väl med Gr.
Horn, att straff i allmänhet ej böra vara öfverdrifna; men när man stiftar en författning, som är så sträng som den ifrågavar., är det angeläget att Den 29 Januari f. m. tillse, att ansvaret står i parite' med den vigt, man fäster vid brottet.
Jag förnyar i följd häraf min begäran om den propos., att Löterna i 45 § måtte fördubblas.
Om Hr af Billbergh anser böterna i de följande §§ för höga i förhållande till dem, som här äro bestämda, synes det vala vida bättre att nedsätta böterna i nämnde §§, än att höja dem här, Jag medger, att böterna i de sednare §§ äro alltför höga; men det lät sig icke göra att få Utsk:n att ingå på några milda lagstadganden.