Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan icke vara min mening att bestrida återremissen, så mycket mindresom jag i Utsk. biträdt minoritetens åsigt; men då till Utsk. ankommit prot.- utdr., som tillkännagifva, att Borgare- och BondeStm bifallit Utsk:s betänk., hemställer jag, om något ändamål med återremissen kan vinnas, och inskränker mig till endast denna erinran.
Äfven jag anhåller om återremiss å Beviltn.Utsk:s ifrågavar. betänk., mindre måhända för den effect, det kan hafva på sjelfva saken, efter den upplysning Utsk:s ordförande lemnat, än på det R. o. Ad. måtte i denna fråga tillkännagifva en opinion, som jag ej anser ovigtig vid detta tillfälle.
Utsk. har såsom skäl för afslaget å motionerna antydt åtskilliga satser, dem jag för min enskildadel ej skulle vilja hylla, och hvilkas hyllande jag befarar skulle afhålla oss från att beträda en bana, som det är hög tid för oss att anträda, om vi vilja ingå på riktiga beskattningsgrunder.
Utsk. har nemi. sagt, att en accisafgift for hufvudstaden innefattar första steget på en ny skättebana.
Jag skulle tro, att detta, långt ifrån att vara ett skäl för af afslag, bort anses såsom skäl för bifall till förslaget.
Det återstår nu att se, om motionerna voro af beskaffenhet att fordra ett sådant biträde, lemnadt påen ny skattebana, nemi. allmänna föremål.
Sprengtporten* motion afser 3:ne ändamål; Hr af Robsahms ett.
Sprengtporten åsyftar nemi. ombyggandet af södra slussen, uppförandet af ett riksmuseum med dertill hörande nationalbibliothek, samt slutligen förändring af Kronans byggnader på Helgeandsholmen.
Det tredje af dessa föremål erkänner jag endast tillhöra Stockholms stad; de tvenne andra anser jag deremot icke böra bekostas enskildt af hufvudstaden.
Slussen är nu mera icke en så beskaffad anstalt, som endast ger fördelar för Stockholm; genom de öppnade r.ommunicationerna herodes en allmän vinst.
Jag tror derföre, att slaten har skyldighet att dertill lemna bidrag.
Hvad ater ett riksmuseum och ett nationalbibliothek beträffar, erkänner jag deri ett stort nationelt ändamål och icke ett enskildt interesse för Stockholm.
Jag kan således för min del icke finna, att det bidrag, sorn är i fråga, komme att användas endast till förmån för Stockholm.
Men om jag äfven ville antaga, att så vore samt att äfven andra städer kunde sätta i fråga så beskaffade bidrag till vinnande af högre välstånd, har jag dock aldrig varit af deras tanke, som tro, att landtmannens fördelar minskas derigenom, att städerna stiga i välstånd; tvärtom tror jag, att landtmännens välmåga ej kan betydligt ökas, innan vi här, likasom i andra länder, fått stora och rika städer.
Hessa skola köpa och consumera landtmannens produeter, och i samma mån de stiga i välmåga, i samma mån vinner landtmannen.
Jag tror, att vi länge missförstått denna städernas invånares och landtmännens vexelverkan på hvarandra, och att från detta missförstånd, att skilja den ena classens fördelar frän den andras, det stationära skick har uppkommit, hvaruti så väl landtmanna- som stadsmannanäringarna sig befinna.
Om således Utsk. icke är hindradt af formen att inkomma med nytt och motiveradt betänk., skulle jag önska, att Utsk. ville begagna detta tillfälle att efter en återremiss gifva R. o. Ad. tillkänna sina tankar öfver detta vigtiga ämne; och jag anhåller derföre, att förevar, betänk, må blifva återremitteradt, och att dessa mina anmärkningar må få åtfölja remissen.
Jag anhåller att, i anledning af hvad de tvenne sista värda talarne framställt, få göra några erinringar.
Den anmärkning, som ordföranden i Bevilln Utsk. gjort, kan jag icke anse förtjena afseende.
Jag har aldrig ämnat följa och aldrig hittills följt den princip, att de andra Ståndens behandlingssätt af våra öfverläggningsämnen bör inverka på R. o. Ad:s beslut.
Stånd bifallit delta betänk., har dock ett Stånd, nemi.
PresteSt., återremitterat det, och genom en återremiss från R. o. Ad. får Utsk. en förökad anledning att bättre eftersinna frågan.
Frölichs anmärkning hindrar mig således icke att qvarstå vid min anhållan om återremiss.
Ehrenborgh står jag i förbindelse och hembär jag min tacksamhet förden anledning, han gifvit mig alt närmare förklara ett yttrande,som jag nu finner kunnat tagas i annan mening, än jag velat uttrycka.
Jag har aldrig trott, att de föremål, som uti Frih.
Sprengtporten ifråga var. motion aro uppgifna, icke tillhöra staten.
Det vore en orimlighet att säga, det Stockholms slussar mera enskildt, tillhöra Stockholms stad än Strömsholms sluss; och staten är så mycket mera förbunden att draga försorg om deras uppförande, som landsorterna deraf hafva större fördel än Stockholm.
Men då jag trott mig särskildt känna, att den impopularitet, som denna motion Den 24 April. obehörigt fatt, uppkommit deraf, att man orätt sammanblandat frågan och ansett förslaget endast röra Stockholms stads fördelar, har jag gjort min erinran, på detUtsk. måtte närmare eftersinna frågan och genom ett förnyadt betänk, undanrödja denna scrupel.
Jag ville således förklara, att min mening icke varit att bestrida ett anslag förde allmänna byggnaderna i Stockholms stad, som tillhöra staten; utan, långt ifrån att vilja lägga svårigheter deremot, har jag velat lätta bifallet, då jag tillstyrkt, att afgiften må ingå till st.atscassan, hvarigenom StatsUtsk kunde komma i tillfälle att anvisa medel till de ifrågavar. ändamålen.
På detta sätt får jag förklara min mening, och jag qvarstår vid min begäran om återremiss, med anhållan, att äfven detta anförande må få åtfölja densamma.
Det är ingalunda i afsigt att bestrida återremiss å detta betänk., som jag begärt ordet, helst jag emot Utsk:s beslut afgifvit en reservation, som är betänk, bifogad; jag önskar endast lemna några upplysningar i anledning af Frih.
Sprcngtportens yttrande, att dess motion blifvit oriktigt behandlad inom Utsk.
Då den blifvit, behandlad på den afdelning, der jag är ledamot, tillhör det mig att redovisa, hvarföre Utsk. icke ansett
Sig böra upptaga frågan om byggnadsföretagens större eller mindre behöflighet.
Afdelningen har nemi. ansett frågan, huruvida denna beskattning på brännvin borde föreslås, vara af deri egenskap, att den först borde afgöras.
Sedan denna fråga blef så afgjord, att någon sådan beskattning icke vore lämplig, hade i och med detsamma Utsk:s handläggning af frågan om byggnadernas större eller mindre nödvändighet förfallit.
Hade deremot afdelningen ingått i granskning af byggnadernas nytta och nödvändighet och derpå baserat sitt beslut om afslag, så synes, åtminstone för mig, som hade motionärens begäran blifvit afklippt; men nu står det honom öppet att, på grund af 56 §.
Riksd.Ordn., vända sig till StatsUtsk. för att få anslaget upptaget i statsregleringen, i händelse StatsUtsk. anser ändamålet nödvändigt.
För mig synes det, att Bevilln.Utsk. icke kunnat handlägga målet på annat sätt och icke bort utlåta sig, huruvida de ifrågakomna byggnadsföretagen vore behöfliga, sedan det funnit, att; en sådan beskattning ej kunde åläggas.
Hade Utsk. ansett elen böra utgå, hade man sedermera kommit att yttra sig, huruvida det eller det byggnadsföretaget borde äga företräde; men då Utsk. ansåg, att någon afgift vid tullen ej borde erläggas för brännvin, kunde Utsk. ej heller ingå i pröfning af byggnadsföretagens nytta.
Jag har velat upplysa detta och tror, att det varit bäst för motionären, att Bevilln.- Utsk. icke ingått i en sådan pröfning, emedan hans rätt att, enligt 56 §. lliksd.Ordn., göra sin anhållan på annat ställe el - Den i!\
April. eljest har det blifvit afklippt.
I anledit. af Gr.
Frölich* yttrande får jag nämna, det jag tror Bevilln.Utskrs vidare handläggning af denna fråga komma att bero af det beslut, R. o. Ad. nu fattar, och att de tvenne Ståndens beslut ingalunda lägga binder i vägen för frågans ytterligare behandling inom Utsk. Gr. Frölich:
Det är endast i anseende till den anmärkning, Frih.
Boye gjort mot den upplysning, jag meddelat, att tvenne Stånd medelst prot.utdr. redan tillkännagifvit deras bifall till förevar, betänk., som jag tagit mig friheten begära ordet.
Jag har icke kunnat uppgifva, hvad det tredje Ståndet, eller PresteSt., beslutat i frågan, emedan det icke i officiel väg kommit till Utsk:s kännedom} och detta har varit enda anledningen, hvarföre jag endast omnämnt Borgare- och BondeStms beslut.
Då jag tillhör majoriteten inom Utsk., torde jag endast behöfva åberopa de skill, betänk, innehåller för att den ifrågavar. accisen ej bör äga rum.
Min öfvertygelse har icke blifvit rubbad, hvarken al' hvad jag här hört eller af de omständliga reservationer, som åtfölja betänk, och hvarigenom den motsatta meningen sökt göra sina åsigter gällande.
Ingen lärer bestrida, att om stadens styrelse ägde betydligare inkomster, än den nu äger, ingen särdeles svårighet skulle uppstå att utfinna ändamål för deras användande; och aldrig blifver en stad så skön, att den icke kan blifva skönare.
Jag motsäger icke heller, att det vore väl, om medel funnes till några af de ändamål, Frih.
Sprengtporten uppgifvit i sin motion; men mig må dock förlåtas, om jag icke, för att vinna dessa ändamål, vill pålägga folket en skatt, som blefve förhatlig för folket i anseende till uppbördssättet, hinderlig för communicationen och ledande till ständiga lagbrott.
Det skulle utgöra första steget på en ny skattebana, hvilken (jag upprepar Utsk:s uttryck), är lockande för den lätthet, hvarmed man tyckes på densamma kunna framgå, men som oförmärkt skulle återföra oss till ett landttulIsystem, som är ändamålsvidrigt.
Detta är mitt förnämsta skäl emot förslaget.
Ett annat, som likväl möjligen kunde undanrödja* genom stränga controller, står tillsammans med ett visst tvifvel om hushållningen med medlen.
Man ser af reservationerna, att ej engång de, som tillstyrkt accisen, instämma i det ändamål, hvartill den borde användas.
Den ena anser ett nationalmuseum, den andra slussombyggnaden för det vigtigaste; en tredje mening skulle tilläfventyrs anse förskönandet af Helgeandsholmen behöiligast.
Då man således nu är oviss, huruvida något verkligt behof linnes, synes mart äfven kunna uppskjuta dessa byggnadsföretag, helst i en tid, då de publika byggnader, som blifvit uppförda under dö 5 H. 3o 234 Den 24 April. sednaste tjugu åren, lemna oss föga hopp att af de ifrågakomna byggnadernas företagande under vår lifstid se något resultat.
Af alla dessa skäl, och med hänsigt dertill, att Bevilln.Utsk. kommer i tillfälle att föreslå en högre skatt för krogarna och derigenom bereda en betydlig inkomst för statscassan, har jag icke kunnat annat än afstyrka Frih.
Sprengtportens motion och tillstyrka bifall å Bevilln.Utsk:s betänkande.
Jag respecterar alla andras meningar; men då jag ej fullkomligt begriper dem, tror jag, att det äfven kan hända andra i afseende på mina yttranden.
Jag vill icke ånyo upprepa den bevisning, jag framställde för den grundsatsen, att ifrågavar. beskattning ingalunda skulle träffa producenten utan consumenten.
När jag då hör den värde ledamot, som sist talade, yttra, att denna pålaga måste blifva förhatlig för folket, erinrar jag mig, att ordet folk i dessa tider har fått flera tydningar.
Örn med folket här förstås den stora massan af producenter, vet jag icke, hvarföre afgiften för dem skulle blifva förhatlig; ty den lilla olägenheten att vid tullen lemna ett ringa förskott kan säkerligen icke ensam hafva denna verkan.
Vill jag åter igen med ordet folk förstå consumenterna på Stockholms krogar, så bekänner jag, att jag anser mig hafva så mycket mindre skäl till skonsamhet emot detta folk, som B,, o. Ad. tyckes allmänt vara af den tanken, att varan bör fördyras, såsom ett medel att förekomma missbruket deraf.
Jag erkänner, att jag ej heller förstår hvilka lagbrott skola föranledas af denna accis.
Jag önskar, att den värde ledamoten måtte uppgöra för sig sjelf, huru dermed hänger ihop; men jag kan icke fatta beslut på grund af skäl, som jag icke förstår.
Då jag, när denna motion väcktes, understödde densamma, var det mindre derföre, att jag insåg oundgängligheten, behöfligheten af ökade inkomster för Stockholms stad.
Jag erkänner den ofta hörda satsen, att intet samhälle finnes i Sverige, som har så stora fördelar af det allmänna som Stockholm, och som för dessa fördelar gör så få uppoffringar; men orsaken, hvarföre jag understödde motionen, var, att jag deri i dubbelt afseende fann en nyttig princip.
Jag tror nemligen, att man icke utan betydlig rubbning i nuvar. förhållanden kan i fiscalisk väg åtkomma brännvinsconsumtionen annorlunda, än genom en i de större städerna pålagd landt - tullsafgift, hvilken blifver så mycket mindre känbar, som på dessa ställen vanligen redan finnes samma bevakningspersonal, somför denna uppbörd skulle erfordras, så att den enda förändringen blefve, att afgiften erlades till de personer, som i alla fall måste hafva tillsyn äfven öfver importen.
Den andra stora principen, som förmådde mig att understödja denna motion, fastän jag icke ägt tillfälle utveckla den så full - Den 24 April. 235 ständigt, som jag hade önskat, var, att då jag å ena sidan icke kunnat undgå att finna, huru tryckande tolagsafgifterna varit i vissa städer, såväl för deras egen rörelse som för deras afnämare, och å den andra sidan insett, atti flera städer, t. ex. Norrköping, tolagsinkomsten svårligen skulle kunna umbäras utan ersättning från annat håll (ty der inträffar icke samma förhållande som i Stockholm, att borgerskapet. verkligen kunde göra större ansträngningar för sina communal-behof); så har jag ansett ifrågavar. förslag lemna tillfälle till en ganska nödig framtida förminskning af tolagsuingälderna och deras förbytande till ändamålsenliga accisafgifter.
Det var dessa omständigheteter, som föranledde mig att understödja motionen; och då jag icke finnér något i Utsk:s betänk., som kan förmå mig att frångå mina förut yttrade åsigter i ämnet, får jag anhålla om återremiss å detta betänkande.
Då betänk, redan lärer hafva blifva bifallet af 2:ne Stånd, tjenar återremiss till intet, och det är således icke i sjelfva saken , som jag vill yttra mig.
Jag vill blott fästa uppmärksamhet på en princip, som en och annan värd talare nu velat göra gällande, nemi. att det vore så väl att komma in på den vägen att genom accisafgifter fylla statens behof.
Jag har vistats i städer, der accis funnits, och sett, huru stora olägenheter och stort missnöje derigenom uppkommit.
Men det är icke blott af erfarenheten, utan äfven af theorien, som jag bestrider den ifrågavar. principen.
Då nemi. nästan alla menniskor måste förtära ungefär lika mycket för att uppehålla sitt lif, måste accis på förnödenhetsvaror drabba alla ungefär lika tungt.
Den är således endast en indirect capitationsafgift; och likasom man haft näseskatt och hufvudskatt eller s. k. koppskatt, kunde accisen kallas mågs katt.
Derigenom, att den träffar alla lika, skulle den komma att förtrycka den fattige till lättnad för den rike.
I öfrigt förekommer härvid en sak, som hos mig väcker betänklighet, den nemi., att den accis, som producenten förskjutit, skulle, i händelse brännvinet utfördes till Finland, komma exportören till godo.
En värd talare har sagt, att det alltid vore consuinenten, som finge betala accisen; men detta inträffar blott, då ringa tillgäng på varan finnes och producenten sålunda sjelf kan bestämma priset.
Då tillgången deremot är större, nödgas producenten åtnöjas med det möjligen lägsta pris, och i sådant fall får han och icke consumenten betala accisen.
Ha m il ton, Hugo Adolph:
Då jag i den reservation , som jag bifogat detta betänk., har yttrat mig i samma mening som Frih.
Ehrenborgh (uti hvars yttrande jag förenar mig) och hvilken nu egentligen blifvit angripen af Hr Cederschjöld, och jag af sådan anledning nu vågar yttra några ord i ämnet samt dervid för första gången härstädes höjer 336 Den i\
April. min röst, anhåller jag om R. o. Adis öfverseende med den Oöfvade talaren.
Här har blifvit sagdt, att de, som önska, att accis må införas, skulle önska en ny skatt, som vore förhatlig för nationen, och såsom grund derför har blifvit anfördt, att den komine att träffa alla lika och vore indirect.
Hetta är just tvenne af de egenskaper, som jag önskade, att skatterna i allmänhet ägde; ty jag anser fördelaktigast, att de drabba alla lika och äro indirecta.
Jag har kanske orätt; Bien detta är den åsigt, jag hufvudsakligen fästat mig vid, då jag, efter att hafva blifvit vald till ledamot i Bevilln.Utsk., sökt göra mig redo för de bästa beskattningsgrundsatser.
Jag har trott, alt hvad vi egentligast behöfde, vore ett nytt beskattningssystem; ty det är ej sjelfva beloppet af våra skatter, som är betungande, enär detta är vida lägre än i de flesta andra länder och t. ex. icke uppgår till mer än hälften mot hvad i Norra Amerika erlägges.
De borde således icke vara tryckande och i följd deraf förhatliga; men allmänheten höres dock klaga öfver att icke kunna komma lit med dem.
Orsaken dertill kan således icke vara annan än den, att skatterna äro ojemnt fördelade och uteslutande trycka landtbruket.
Också äro de directa skatterna här dubbelt så höga som i Frankrike och 5 ä 6 gånger högre än i England.
Således vore icke illa, om äfven vi kunde komma in på en bana, der beskattningen lades på den directa förbrukningen.
En sådan skatt skulle knappast blifva känbar, då den lädes på våra njutningar och icke ensamt på \å!'t lifsuppehälle.
Derföre ansåg jag det vara väl, om vi på detta sätt, då afgiften är obetydlig, kunde verkställa ett.
experiment för att se , hvad nytta ett inträde på en sådan ny skattebana kunde medföra; och på sådan grund har jag tillstyrkt förslaget.
Det har sedan blifvit sagdt af Frih, Kantzou, att ifrågavar. skatt skulle komma att drabba landtmannen och afbryta communicationen.
Boye har deremot fullkomligt bevisat, att skatten icke drabbar producenten , utan consumenten; och således, skulle den icke komma att erläggas af landtmannen, utan af det lägre folket i Stockholm, hvilket redan har tillfälle till en så stor arbetsförtjenst i jemnförelse med samma dass i andra städer, att afgiften icke för dem kan blifva särdeles betungande.
Slutligen har Frih. Rantzou sagt, att man vill göra Stockholms stad skönare och att, i fall medel funnes, man aldrig skulle få den nog; skön.
.Tåg får då erinra, att här icke är fråga om försköning af Stockholms stad, med undantag af Helgeandsholmen, utan om sådana behof, som vår tids upplysning högt påkallar och sorn redan gjort sig gällande i Danmark och flera andra mindre stater, t. ex. Braunschweig, som har de förträffligaste inrättningar för konsterna och i bildningsväg.
Sådana behof och slussens ombyggnad mäste bekostas af State» och icke af staden.
Här är således icke fråga om Stockholms försköning.
Såsom bevis emot byggnadsföreta - D c n 24 April. gens nödvändighet har man åberopat reservanternas skiljaktighet, i det den ena skulle vilja det ena ändamålet och den andra ett annat.
Delta är en följd af olika smak, och jag har nämnt ett nationalmuseum derföre, att slussens ombyggnad icke för närvarande är något trängande behof, hvaremot vi hafva ett verkligen trängande behof af ett nationalmuseum, då vi äga betydliga konstalster, hvaribland 1200 taflor, som icke kunna uppställas, utan nu äro spridda i slottsrummen, der de icke kunna med tillräcklig noggrannhet vårdas.
Enahanda är förhållandet med vårt riksarchiv, hvarföre äfven dyrbara handlingar gått förlorade.
Jag tror således, att ett museum är i hög grad af behofvet påkalladt; men jag har härmed icke velat bestrida riktigheten af de öfriga reservanternas skäl, utan blott sökt ådagalägga, att deras skiljaktighet i fråga om medlens användande icke kan anses såsom något skäl mot bifall å motionen.
En värd ledamot, Hr Cederschjöld, har gjort den erinran, som är ganska riktig, att inträffande ymnighet af en vara fäller dess pris och att accisafgiften derföre i sådant fall träffar producenten; men om han haft den godheten att närmare eftersinna tillämpningen deraf, skulle han funnit, att skälet slår bom i denna fråga.
Man får icke glömma, att syftningen i den stora brännvinsfrågan gått ut på att inskränka brännvinstillverkningen; och det är förutsättningen af detta, som föranleder mig till erinran om den lika sanna motsatsen, att när denna önskan har nått sitt ändamål, när produetionen blifver ringa, så är den erinran, Hr Cederschjöld gjort, så mycket mindre tillämplig, som i rak följd deraf måste inträffa, att det blir producenten, som bestämmer priset och således till detta pris också räknar den ifrågavar. afgiften.
Som jag i en reservation utförligt framställt mina skäl emot detta betänk.
, skall jag nu ej vara vidlyftig.
Jag får blott fästa uppmärksamheten dervid, att här är fråga om en bevillnings påläggande, och att målet således är af bevillningsnatur och icke ett önskningsmål, hvilket inverkar på målets afgöi'ande.
Boye har förekommit mig, då han upplyst det förhållande, som inträffar, då, såsom jag tror, hvar och en af oss önskar, att den ymniga tillgången på brännvin blifver inskränkt inom tillbörliga gränsor; och hvad beträffar, att ifrågavar. afgift skulle falla tungt på de fattigare classerna, får jag erinra, att skatten kommer att utgå för brännvin, och att man, i fall den bör erhålla någon särskild benämning, snarare borde kalla den strupskatt, än magskatt.
Hvad åter beträffar den allmänna frågan om införande af accis i städerna, och att en sådan, såsom varande en indirect skatt, vöre nyttig, får jag uttrycka min öfvertygelse, att en dylik a38 Den April. skatt, utom i mycket stora städer, alltid blir uppäten genom de omkostnader, dess uppbärande fordrar; och ingen kan neka, att den blir ett gene för den allmänna trafiken.
J)å vi veta, att, utom Stockholm och kanske Götheborg, vi icke äga några stora städer, så tror jag, att införandet af ett accissystem för vårt land vore olämpligt; men med Stockholm äger det förhållande rum, att den nödiga tullbevakningen redan finnes; att det brännvin, som införes, i alla fall uppskrifves, och att accisön således icke förorsakar längre tidsutdrägt, än som erfordras för sjelfva afgiftens erläggande.
I min reservation har jag uppgifvit sättet att uppbära denna afgift med skyndsamhet och utan någon chican för dem, som importera brännvin.
Jag har äfven trott mig böra bestämma ett visst ändamål, hvartill denna inkomst borde användas , och har derföre nämnt anskaffandet af local till ett liksarchiv och ett museum för de sköna konsterna.
Jag tror, att med den inkomst, som till nästa riksdag kunde erhållas, skulle dessa ändamål kunna vinnas, och längre har jag icke trott mig böra gå.
Dessa äro allmänna ändamål; men Stockholms stad skulle deraf vinna största fördelen både i intellectuel och materiel väg genom sjelfva byggnaderna, och på sådan grund tror jag det vara rättvist, att afgiften erlägges af consumenterna i Slockholm; hvaremot jag i annat fall skulle motsätta mig att af en särskild stad uppbära medel för ett allmänt ändamål, hvartill hvar och en är skyldig att bidraga.
Jag anhåller, att betänk, må till Bevilln.Utsk. återremitteras.
Jag finner mig förekommen af Hr v. Hohenhausen i den erinran, att frågan såsom bevillningsmål icke kan förfalla, om betänk, blifvit aterremitteradt af PresteSt.
I min motion har jag i första rummet begärt, alt de medel, som på detta sätt kunde inflyta, må användas till anskaffande af en tjenlig local för ett riksmuseum.
Jag yrkar sådant ännu och förenar mig på sådan grund i hvad Hr v. Hohenhausen i sin reservation framställt, att örn några medel beviljas, de må i första rummet användas till afhjelpande af bristen på ett museum.
Jag anhåller vördsamt, på det en återremiss icke må ske förgäfves, att PiiddSecret. täcktes upplysa mig, hvad åtgärd PresteSt. i denna fråga vidtagit.
Från PresteSt. har ännu ingen officiel underrättelse inkommit, huru denna fråga derstädes blifvit behandlad.
Då det således ännu är en möjlighet, att 2 Stånd återremittera frågan, skall jag icke sätta mig emot en återremiss; men jag hemställer vördsamt, huruvida icke denna fråga involverar eller så nära rörer sjelfva den hufvudsak liga frågan örn brännvinsbränningen Den 24 April. a3g och dess beskattning, att det vore försigtigast att ajournera densamma, intilldess hufvudfrågan ar afgjord.
Jag har af en vard talare blifvit missförstådd, då lian trott, alt jag ifrat blott mot accis på brännvin, då jag deremot endast talat mot accis i allmänhet å lifsförnödenheter, såsom spannmål, smör, ost &c.
Det är således mot principen i detta fall, som jag yttrat mig.