Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa Cassör, hvilka före 1809 aldrig voro beräknade till högre Räntor, än den Jorden, så väl i Sverige, som i alla andra Länder i Europa, anses kunna bära, nemligen 4 a högst 5 Procent, hafva sedan den tiden, till största delen uttagit fulla 6 Procent, utan att ens BevillningsProcenten fått afdragas; hvarigenom en ny Ränteskatt af omkring 350 Den 5 Januarii. 2,400,000 Riksdaler årligen utgår, utom förut nämde DiscontRäntor, och för de Millioner, hvarföre Jorden dessutom är skuldsatt i Banken, mot lindrigare förnuftig Ränta.
Sist i ordningen komma de få Privata, som ännu låtit sina Capitaler qvarstå i allmänna Rörelsen, hvilka, följande det efterdöme, som lemnäs dem, vid Förvaltningen afDisconters och allmänna Cassors medel, ej anse sig höra vidkännas afdrag af BevillningsProcenter, åtminstone ganska få undantag, hvilka fullkomligt uppvägas af deras antal, som tjena, sina Medbroder mot förhöjd Ränta, så mjcket mindre underligt, som en förökad Penningestock redan betydeligen minskat deras verkliga förmögenhet.
Af sådant förhållande torde det mindre gynnsamma svar, som på den af Friherre Wrangel uppgifna frågan, af de fleste Innevånare lemnäs, kunna hämta en säker grundorsak.
Betydlig nedsättning af alla Räntor, och i följe deraf en måttlig del af Räntans betalande i Silfver till Bank och Cassör, torde vara bland de kraftigaste medel till Myntets bibehållande i värde samt Landets upphjelpande, emedan det förenar Gäldenärers och Fordringsägares intressen att bibehålla Myntet i värde.
Uti Friherre Wrangels Memorial förekommer vidare, att FörsvarsVerket är stäldt på en kostsam och för Landet tryckande fot, samt alt Den 5 Januarii.
351 en missräkning i behofvet af våra stridskrafter, jemfördt med Landels nuvarande ställning, äger rum.
Jag medgifver gerna, att Sveriges stridskrafter, lika med de flesta Länder i Europa, ej äro förmånligt i förhållande till deras nuvarande ställning; men kan det väl vara tänkbart, att Sverige, omgifvet af mägtiga Grannar, skall kunna våga, utan att befara sin egen undergång, göra början med återställandet af denna jemvigt, innan de mägtigare nödgas vidtaga detta beslut?
De skäl, sorn ytterligare, i anledning af denna fråga, kunna framställas, äro redan i förra Plenum af Grefve Löwenhjelm tillräckligen utvecklade, för att ens behöfva upprepas.
Att FörsvarsVerket är stäldt på en kostsam och för Landet tryckande fot, kan jag likväl ingalunda medgifva.
Jag tviflar i det hela, att, i närvarande tider, något Lands Försvarsstyrka kostar i proportion mindre, och känner med fullkomlig visshet, att de 25,000 Man stående Troupper, som på ij Millions Folkmängd i Dannemark underhållas, uppgår till ojemnför ligt större kostnad, än hela vår Krigsmagt men också måste vi med smärta erkänna, det många behofver, som röra Materiellen, äfven nödige för Landets försvar, linnas ouppfyllda.
Hvad åter angår en del af Statens öfverflödiga, så väl Militaira som Civila Embetsman, Den 5 Januarii. så delar jag med Grefve Wrangel den öfvertygelse, att derå afseende må fastas.
Sverige har, vid förlusten af Finland, det vill säga ? af dess styrka, icke allenast bibehållit samma Embetsmannacorps och samma vidlyftiga Inrättningar, som stiftades då Sverige, utom Finland, ägde de östra Provincerne samt Pomern, utan äfvenledes förökat den.
Jag tror säkerligen att en förändring uti AdministrationsSystemet vore, uti en framtid, af ett välgörande Resultat; ty då man af i8i3 års General-sammandrag linner, att Sverige äger ig,433 Embets- och Tjenstemän af alla Classer; så inser man lätteligen det missförhållande, som, i jemförelse till Folkmängd och Production, verkligen existerar.
Genom minskning uti detta antal, skall mången Ungdom, som nu söker en mager utkomst på Embetsmanna-banan, qvarstadna eller återgå till Jordbruket och Näringar, och i en framtid ej alldeles obetydliga Summor kunna af de, utaf flerfaldig natur insparde Löner disponeras, dels till Jordbrukets och Näringars upphjelpande och uppmuntrande, dels komma Landet directe lill goda.
Om Riksens Ständer anse sig, jemlikt sitt lill Kongl. Maj:t, vid Tacksägelse-Adressens aflemnande, gifna Yttrande, böra och vilja undersöka det ondas grundorsaker; så tror jag Den 5 Januarii. 353 jag att Embets- och Tjenstemäns mängd har ett rum deribland.
Jag får således föreslå: det Riksens Ständer, antingen genom tillsättande af ett serskilt Utskott, eller genom nedsättande af en Comité i likhet med LagComitén, sökte, gemensamt med Kongl. Maj:t med alfvar uttänka och föreslå indragningen af de öfverflödiga Embeten och Tjenster af alla slag, samt i sammanhang dermed uppgöra förslag till en förändrad Administration, grundad på Statens sanna tillgångar och behof.
Sluteligen får jag, såsom ytterligare bidrag till Landets förkofran, föreslå, att, derest ej de så omtvistade SkråOrdningar, hvaraf de, som äro i åtnjutande, hafva ganska ringa verkelig fördel, ej vid detta tillfälle, på sätt flere yrkat, komma att afskaffas, det åtminstone må återgifvas den rätt, det af ålder innehaft, att, lika med hvad Ridderskapet och Adeln på Säteri Jord har rättighet, kunna hvar som helst på Landet få tillverka, och i Städer eller på Landet afyttra allt hvad som livarjom och enora, eller flere tillsammans, lämpeligt synas kan.
Bi-näringar af alla slag, i förening med Jordbruket, är det som framför allt torde bidraga till Landets förkofran.
Norrland är deraf ett talande bevis; för 60 år sedan illa befolkadt och fattigt, nu folkrikt och välmående, exporterar årligen omkring 100,000 Alnar Ridd. o. Ad.
Prot. II. B. 46 354 Den 5 Januarii. finare Lärfter.
Småland torde snart, med fortsatt understöd och utvidgad uppmuntran till samma Näringsgren, visa huruledes flere af våra Provincer inom kort tid kunna genom Binäringar hringas till välmåga.
Skulle Riksens Ständer finna för godt, med alfvar vilja tänka på Grundorsakerne till den förlägenhet, hvaruti Landet sig befinner, och i sammanhang dermed, på sätt jag ganska ofullständigt framställt, utse hjelpemedel, samt derjemte uppmuntra och stadfästa så väl enskild som allmän sparsamhet; så tror jag att det af Baron Wrangel föreslagna Beslut, att inga nya Utgifter, af hvad namn som helst, måtte bifallas, blir öfverflödigt, lika som det uti sin Grundprincipe vore origtigt, att Riksens Ständer, genom Preliminaire-beslut, skulle binda händerna, så att äfven ett oundvikeligt och nyttigt ändamål ej kunde åstadkommas.
Att dessa mina Anmärkningar och Förslag må få åtfölja Friherre Wrangels Memorial till StatsUtsköltet och de öfrige Stånden, i händelse Ridderskapét och Adeln, i anledning af dess gjorda anhållan, sålunda besluter, samt att det derjemte må med Banco- och Oeconomie BesvärsUtskottet communiceras, derom vågar jag vördsamt anhålla.
T) en 5 Januarii. §55 Herr Montgomerie, Gustafuppläste följande; Då det af Friherre Björnstjerna, Magnus, lika billigt som rättvist i Högloft.
Ridderskapets och Adelns Plenum den 3 dennes blifvit framstäldt, att Indelta Armeens Befäl, med lika, om ej större skäl äro berättigade och i behof af den Löneförhöjning, som för Penninge-LÖntagare yrkades och beviljades under 1815 års Riksdag; och då samma värde Talare med så ädel åsigt bevist, huruledes en Stor del af detta Befäl, genom Armeens och FörsvarsMagtens förnyade Organisation, i anseende till behofvet af ett större antal Öfveroch UnderBefäl, förlorat nära f:del af sina Löningsvilkor, i stället att andra åtminstone PenningeLontagare vunnit minst -f-rdel; så tyckes detta förhållande visserligen böra fästa Högloflige Riksens nu församlade Ständers rättvisa afseende till afhjelpande af Indelte Öfver-och UnderBefälets samt Trumslagarenas till större delen högst svaga Löningsvilkor och till erhållande af den billiga förhöjning härutinnan, kom en del LöningsTagare redan så rättvist vederfarits, och hvaraf tidernas förändrade skick och dyrhet nu påkallar den snaraste åtgärd, serdeles vid de Regementet, som äga så svaga Indelningar som Vesterbottens Regemente, der de fleste Boställen ej afkasta något, utan tvärtom i detta för Jordbrukaren otacksamma Land medtaga Boställslnnehafvarens hela tid och om^ tanka och bringa honom ändå ofta till förökade kostnader och förluster, och hvilket jag i synnerhet må nämna, om 2:dra Majorens och 356 Den 5 Januarii. en del Capitainers, men framförallt större delen Subaltern- och UnderOflicerares, deraf mängden äga högst otillräckliga Löningsvilkor och således äro tvungne begagna bi-yrken för att kunna subsistera, hvilka ej alltid finnas öfverensstämmande eller förenliga med de Militairiska, hvarpå likväl hela deras uppmärksamhet och arbetsförmåga ensamt borde vara rigtade, om deras ärofulla bestämmelse skall blifva så uppfylld, som Kongl. Maj:ts Höga Tjenst och Fäderneslandets rätta försvar kräfver; och hvilket äfven med mera rättvist alfvar kunde fordras och påkallas, om Öfver-och UnderBefälet vore tillräckeligare lönte, nemligen så, att det i och för sitt yrke ej saknade sitt uppehälle, utan, säkre derom, voro i tillfälle att använda hela sin tid till kännedom af sin Tjenst och inhämtande af de många för sitt Stånd erforderlige och nödige kunskaper, hvarförutan nu mera ett kraftfullt och säkert Försvar ej kan bildas, mindre påräknas.
Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln känna för väl sanningen häraf, att jag ej skulle kunna hoppas om ett likaså rättvist som billigt afseende derpå; hvarföre jag äfven ödmjukast vågar anhålla, att detta mitt vördsamma Anförande må, jemte Herr Friherre Björnstjernas, till StatsUtskottet remitteras, och med de öfrige Respective MedStånden communiceras.
Den 5 Januarii. 357 Friherre Löwenskjöldj Salomon anförde skrifteligen:
Redan vid i8i5 Års Riksdag insågo Rikets Höglofl.
Ständer behofvet af Inrättningen af en BergsSkola, och de gjorde derom underdånig framställning till Konungen.
På Konungens Nådiga befallning har af Vettenskaplige Män en Plan för en sådan Skola blifvit utarbetad, och denna Plan har blifvit underställd Konungens Nådiga granskning.
Men erforderlige medel dertill hafva icke blifvit anviste.
Jag tager mig alltså den friheten fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet icke allenast på nyttan, utan jag vågar säga det, på nödvändigheten af Inrättandet af en sådan Bergsskola, på det Ynglingar der må kunna danas till bibehållandet och utbredandet af de Vettenskapliga kunskaper, som äro så nödvändiga uti en Näring, hvars alster ännu utgöra de väsendtligaste Articlar af Rikets Exporter.
Jag anhåller vördsammeligen, att detta ärende, i afseende på nödige medel, må varda remitteradt till Rikets Höglofl.
Ständers Statsutskott, dit jag skall lemna afskrift af det Kostnads- och UnderhållsFörslag, som, jemte Institutets Organisation, blifvit till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnadt.
Lades på Bordet. 353 Den 5 Januarii.
Friherre af Nordin, Carl, hade inlemnat följande, som upplästes:
I stöd af den öfvertygelse, att en Stats förkofran heror på dess ökade VaruProduction, och att denna inskränkes i samma mohn, sorn den betungas med nya oväntade Utgifter, eller hindras genom Tvångslagar; har jag icke tvekat, att inför llögloflige Ridderskapet och Adeln yttra de tvifvelsmål jag hyser om nyttan af en åtgärd, som jag förmodat strida emot förestående grunder.
Det är visserligen med Samhälls-fordringarne enligt, att hvarje Näring, hvarje Individ i ett rättvist förhållande bidrager till Statens upprätthållande och till bestridande af alla i och för Statens sjelfbestånd nödiga Utgifter.
Benna Beskattningsrätt är Rikets Ständer genom Grundlagen förbehållen, och är ock af Rikets Ständer, genom Bevillningens bestämmande och fördelande, begagnad; hvaremot hvarje ytterligare bidrag af någon Näring är en ytterligare börda, som (om man antager att Rikets Ständer rättvisligen fördelt Bevillningeh), trycker densamma utöfver dess rätta proportion.
Föranledd af denna åsigt, vågar jag föra Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å den sedan sista Riksmöte anbefallte förhöjning af Tullen å Rikets största ExportArtikel: Svenska Stångjernet.
Förgäfves må den invändning göras, att då denne erlägges, är varan icke mera i Producentens hand; verkan skall dock alltid blifva densamma, betal - Den 5 Januarii.
359 ningen till denna skall ovilkorligen nedsättas i samma proportion, som Tullen höjes, och det är således oemotsägeligt, att all Tull å en ExportArtikel är ett ytterligare bidrag af Producenten, hvilket jag anser denna Näringsidkare nu icke kunna bära, dåde uppdrifne Forlönerne och höga Spannmålsprisen tagas i beräkning och hvilka utgöra en så betydlig del af omkostnaderne vid Jerntillverkningen.
Den nu gällande Tull för Stångjernet grundar sig på Coursens högre eller lägre förhållanden, då Coursell på Hamburg stiger öfver 108 Skilling, skall för hvarje Skillings höjning intill 120, erläggas en Skilling Hamburger Banco högre Tull på hvarje Skeppund Stångjern.
Jerntillverkaren, som med Införskrifvaren af Öfverflödsvaror icke står i någon collision, och i hvars magt det icke är, att förhindra en öfverdrifven Import, verkande en högre Cours, måste emellertid, i samma proportion, som Coursen höjer sig, till Slaten erlägga en högre afgift, och då ali obestämdhet vid beräkningen af tillverknings-kostnaderne för Näringarne medförer de menligaste följder, anser jag mig böra vördsamt föreslå , att Rikets Ständer hos Kongh Maj:t i underdånighet anhålla, det den sednast bestämda ExportTullen ä Stångjern måtte upphöra, och Tullen nedsättas till hvad den var innan denna Författning utkom, så att dessa Näringsidkare, i likhet med öfrige Producenter, må med bestämdhet kunna beräkna de Afgifter dem åligga, och befrias ifrån högre obestämda utskylder, 5560 Ven 5 Januarii. hvilkas belopp bero af Importeurers mer eller mindre öfverdrifna Speculationer.
Slutligen får jag anhålla, att detta mitt Memorial måtte till vederbörande Utskott remitteras.
Herr GripensvärdFredric„ hade inlemnat följande, som upplästes:
Till öfverläggning hos Högloft.
Ridderskapet och Adeln samt remitterande tili behörigt Utskott, får jag vördsamt anmäla ett Ärende af den vigt, att det från äldre tider väckt Regeringens uppmäx-ksamhet.
Den vaidiga Segelleden emellan Östersjön och Stockholm förbi Waxholm utomkring Wermdön och dess vidlyftiga Skärgård, medförer mångå hinder och svårigheter för Sjöfarande, i anseende till de flera olika Vindar, som dervid fordras.
Om deremot Ganalen genom så kallade BaggensSundet och Södra Stäket, med.sprängning och gräfning gjordes farbar för mera djupgående Fartyg, skulle vägen förkortas 7 a 8 mil, och de Seglande ej behöfva så många serskilda Vindar till deras framfart.
Också har, genom Kongl.
Resolutionen redan den 7 Junii 1704» det blifvit efterlåtet Den 5 Januarii. 361 och uppdraget då varande Ägaren af Boo Säteri å Wermdön, hvars, ägor gränsa intill förenämnde Sund, att detsamma upprensa, emot utsatta vilkor, deribland, att af alla andra än Kronans Fartyg, som gingo derigenom och fordrade ett större djup än Sundet förut ägde, få uppbära Afgift efter en viss då fastställd Taxa, hvilken Afgift
Säteri-ägaren ensam skulle i 3o år få njuta tillgodo; men derefter till hälften tillfalla Kongl. Maj:t och Kronan.
Tid efter annan har denna inbillade förmon af hela Upphörden, i anseende till de olyckor Boo Säteri fått vidkännas under förra krigen, blifvit förlängd och först med år 1808 upphört.
Tillika har det under tiden blifvit ansedt för en skyldighet af Boo ägare, att på dess bekostnad hålla Hus, Bom och Lina åt en Bomvaktare vid Stäket; hvarjemte, sedan, vederbörande funnit nödigt der hålla en Tulluppsyningsman , den öfverenskommelse med Boo Säteri-ägare redan 1722 blifvit träffad, att dessa Tjenster skulle af en Person bestridas, hvilken af ÖfverDirecteuren vid Tullverket, i samråd med Boo ägare, borde tillsättas och få af Staten årligen njuta den åt en Tulluppsyningsman bestådda Lön, som skall utgjort 5o Riksdaler Banco.
Dessa föreskrifua ömsesidiga skyldigheter och rättigheter å Kronans sida, att emot berörde Arfvode få emottaga halfva Uppbörden efter Frihets-årens slut, och å
Boo ägares, att åtnjuta den andra hälften, mot förbindelse att 362 Den 5 Januarii.
Jbestå Hus, Bom och Lina, finnes att närmare inhämta af närlagde- Handlingar.
Det har dock inträffat sedan år 1810, att ■ Uppsyningsmannen icke erhållit det utlofvade Arfvodet, hvaremot Boo ägare, det oaktadt, fullgjort dess skyldighet samt i flere år redovist hälften af influtne BomPenningarne, hvilka, i anseende till allmänna Vattuminskningen och ett i Farvattnet varande fast Berg, som gjort Segelfarten ringa, efter den låga Taxan varit så högst obetydlig, att om än det af Kronan utlofvade Arfvodet åt
Uppsyningsmannen årligen den sednare tiden utgått, ehuru alldeles otillräckligt det är för en sådan Persons underhåll, äfven med Husrum; så hade den på Kronan belöpande hälft i årliga Uppbörden icke hunnit till utfästade Arfvodet af 5o R:dr Banco om året, utan en förlust för Kronan årligen uppkommit, hvilket af förde Journaler kan bestyrkas; i anseende hvartill, och då det strider emot all billighet och rättvisa, att Jordägaren ensam skall utgöra alla Onera och dela hälften med sig af de ringa Inkomsterna åt Kronan, han gjort ett rättmätigt anspråk hos Vederbörande om ersättning.
I så beskaffade omständigheter, och då fullkomligen uppdagadt är, att det hvarken för Kronan eller Jordägaren vill bära sig, af orsaker, som redan anförde äro, att underhålla ifrågavarande Segelled, sådan den nu är, får jag, såsom ägare af Boo Säteri med tillydande FrälseHemman, vördsamt erbjuda mig att, Den 5 Januarii. 363 såsom Skatt till Kongl. Maj:t och Kronan för denna Kronans andel i Lägenheten, årligen erlägga af Tollarö, under Boo lydande purt Frälse Hemman, en Tunna Säd, hälften Råg och hälften Korn, eller dess värde efter Markegång, emot rättighet till fullkomligen fri Disposition af denna Canal och tillstånd att genom gräfning och sprängning, på sätt jag finner tjenligt, utan ringaste gravation för Staten, göra Canalen farbar för något mera djupgående Fartyg, och derföre få uppbära en afgift, någorlunda passande mot den kostnad, som icke utan äfventyr härå kunde komma att användas.
Memorial voro bifogade följande Handlingar: 1:0 Afskrift af Kongl. Kammar-Coliegii Skrifvelse till ÖfverDirecteuren, Johan Ehrenpreulz, af den 11 Julii 1722, af innehåll, det Kongl.
Collegium funnit godt bifalla nu mera* framlidne Herr RiksRådet och Öfverste-Marskalken, Grefve Tessins, såsom ägare af Boo Säteri, gjorde Förslag, att emot det bemälte Grefve och RiksRåd åtog sig, att allt ständigt förse Uppsyningsmannen vid Södra Stäket med nödiga Husrum, Bom och Lina, Uppsyningsmans-tjensten vid nämnde ställe finge, vid deu då varande Innehafvarens afgång, förenas med den Bomvaktare-syssla, som Grefven och RiksRådet sjelf underhöll, dock så, att när detta skedde, Bory vak ta ren korame, att, mot den i Staten bestådda Lönen, ofvannämnde Upp - 364 Den 5 Januarii. syningsmans-tjenst, under ÖfverDirecteurens inseende, förrätta. 2:0 Afskrift af Kongl. Maj:ts Nådiga Resolution af den 17 October 1747 uppå RiksRådet och Öfverste-Marskalken, Grefve Tessins, såsom ägare af Boo Sätesgård, gjorda Ansökning, angående BomPenningarne vid Södra Stäket; hvarigenom Kongl. Maj:t af anförda skäl i Nåder beviljat, att den halfva del af BomPenningarne, som uti 1704 års Privilegium Blifvit RiksRådet Grefve Nicodemus Tessin samt dess Efterkommande och Arfvingar tillerkänd, att, emot Fartens vidmakthållande vid Södra Stäket, efter Frihetsåren få åtnjuta, nu mera må åtfölja Sätesgården Boo, i hvars hand Gården ock komma må, samt att RiksRådet Grefve Carl Gustaf Tessin eller Possessorerne af denna Gård må derjemte än vidare på 3o års tid, räknadt från 1749 årsslut, då de förra Frihetsåren voro tilländalupna, få uppbära och åtnjuta den andra hälften af BomPenningarne, som Kronan tillfalla skulle; samt 3:o Ett Bevis af LänsBokhållaren i Stockholms Län, Pehr Klint, af den 3 Januarii 1818, hvaraf inhämtas, att Kronans andel af Inkomsten vid Södra Stäkes Bommen på Wermdön utgjort för åren 1812, i8i3, r814 °°h 1815 tillsammans 168 Riksdaler 28 Skillingar 6 Runstycken Banco, hvilka dock i Landsböckerna balanceras, intilldess frågan blifvit afgjord, huruvida Boo Säteri-ägare till mer eller Den 5 Januarii.
365 mindre tiel bör vidkännas Lönen till Uppsyningsmannen på stället.
Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, uppläste trenne Memorial, så lydande: 1:0
Om grunden till Samhällslnrättningen är den, att vinna förenad styrka att motstå utländskt våld samt att afvärja inländskt förtryck, och medlet att vinna detta ändamål består deruti, att författa tjenliga Lagar, samt inrätta en Styrelse, med magt, att handhafva dessa Lagar efter bokstafven, och derigenom bereda Samhället säkerhet och lycksalighet, så måtte ingen heligare pligt gifvas, än den, att nitälska för uppfyllandet och bevarandet af denna Lag.
Svenska Folket, af urålder fritt, och som, med få undantag och intervaller, aldrig känt eller burit Slafvens tunga boja, har uti sina till det hela goda Lagar på det kraftigaste sökt förvara det första af allt timligt godt:
Friheten till Lif, Ära och Egendom.
Utom denna gifves ingen lycka, och man må framställa saken, med hvilka färgor sorn helst, blir alltid ett sådant Folk att räkna bland de mindre lyckliga, om icke olyckliga, der Rättvisans gång är ojemn, och enskilta bi-omständigheter gå i bredd med Lagens bokstaf.
Hvilken pligt, hvilket ansvar åligger icke Rikets Ständer, åt hvilka en hel Nation uppdragit omsorgen för sitt väl, på hvars klok - 366 Den 5 Januari!. het, medborgerlighet och uppmärksamhet den fästat sitt hopp, och hvars åtgärder inför Allmänhetens
Domstol granskas och bedömmas, med en skarpsynt blick, att derföre uppfylla sitt kall på ett sätt, att allmänna rösten och eget medvetande frikallar från förebråelse, att hafva qväft sin röst då den, enligt pligt och rättighet,, bort höjas, är den största ära en fri Medborgare bör eftersträfva.
Inför mig sjelf skulle jag derföre anklaga mig, om jag underlät väcka Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på en händelse, som sedan sista Riksdag tilldragit sig.
Det är en förfärande tanka, att en sådan brist kunde finnas i vår Lag, att en oskyldig skulle blifva dömd saker derigenom, alt honom nekades genom bevis ådagalägga sin oskuld:
Intet Lagens rum finnes, så mycket mig är bekant, som innehåller en så ryslig och mot menniskans rätt stridande föreskrift.
Det oakta
It gifves anledning tro, att bland den mängd Förklaringar öfver Lagen, Förordningar och Påbud, som tid efter annan utkommit, och som förorsakar oreda och osäkerhet i Lagskipningen, någon finnes , som kunde tillägga Domaren i vissa fall sådan, sunda förnuftet sårande och personliga säkerheten tillintetgörande, magt, ,att pröfva och bestämma, huruvida en anklagad må njuta bevisnings-rättigheten till godo eller icke.
En allmänt känd besynnerlig Rättegång, der ena Parten, anklagad för gjorda beskyllningar emot den andra, dömdes från Ära och Välfärd, ehuru han för sin frälsning erbjöd sig bevisa sanningen af hvad han sagt, hvilket af Domstolen Den 5 Januarii.
367 vardt honom nekad t v-har föranlåtit mig, att, för personliga säkerhetens skydd, väcka denna fråga:
Omöjligen skulle en sådan händelse kunnat äga rum, att en Medborgare dömmes förlustig ära och välfärd, ehuru han erbjuder sig att med laga bevis ådagalägga sin oskuld, så framt icke någon Författning eller ställe i Lagen dertill gifvit anledning, och det är af yttersta vigt för en hvar, att bestämdt få uppgifvit de fall och den Lag, då man icke äger bevisningsrätt, för att derigenom kunna taga sig till vara.
Jag anhåller derföre ödmjukligen, att Lagutskottet måtte varda anmodadt härom lemna upplysning; hvarefter det kan, enligt 87 och 88 §§.
RegeringsFormen, blifva ett af de vigtigaste föremål för Riksens Ständers omtanka, att få en sådan, all personlig säkerhet förstörande
Lag ändrad och uppliufvcn. 2:0 Oaktadt Konungen haft all omsorg för LandtCulturens upphjelpande, samt Riksens Ständer anslagit betydliga Penninge-bidrag till ändamålets vinnande, äfvensom Inrättningen af LandthushållningsSällskaper och LandtbruksAcademien endast i den afsigt är tillkommen; så möta dock ofta en idog och omtänksam Landthushållare, sorn utan hegardt understöd af Staten, vöre benägen odla sin Jord, sådana hinder och sådana åtgärder, sorn inleda honom i kostsamma Rättegångar, hvarigenom han afskräckes ifrån sådana företag.