Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Hohenhausen har sagt, alt jordägare vetat att ställa så till, att inhyseshjon blifvit ansedde såsom arrendatorer; men utom det man rimligtvis icke bör kunna, med arrendatorer förvexla inhyseshjon, anser jag dock baltie att sådane personer erhållit någon jordlapp, huru liten som helst, än att de kringstryka utan någon bostad och blifva tjufvar och skälmar.
Orimligheten deraf att vilja stadga ansvarsskyldighet för jordägaren under hela arrendetiden visar sig bäst, då man besinnar, att arrendatorn kan spela bankrut första arrendeåret, då man vore förbunden alt försörja honom och familjen de återstående nio eller tio arrendeåren.
Jag får derföre vördsamt tillstyrka antagande af det utaf mig uppgifna redaclionsförslaget, såvida icke R. o. Ad. skulle vilja utesluta hela sista meningen, sorn börjar med orden ”dock med rättighet” och slutar med ordet ’’v i d k ä n n as’’.
Hr RA fel t:
Raabs förslag i det närmaste Öfverensstämmer med mitt, så afstår jag derifrån och instämmer med Hr Friherren.
I afseende på sjelfva §:n vidblifver jag min anhållan om afslag derå.
Det förslag jag framlagt står icke i omedelbart sammanhang med denna §, utan kan inkomma på hvad ställe som helst i denna förordning.
Det var blott för att fylla luckan, som jag framställde det såsom, contra-proposition.
Jag anhåller att till besvarande få upptaga några deremot gjorda anmärkntr.
Man har ansett detsamma ingripa uti allm. lagens stadgande, att uppsäga landbo, då contractet dertill berättigar.
Det gör det icke.
Denna rättighet förblifver oförändrad.
Det blott stadgar skyldighet för den husbonde, som begagnar en sådan rättighet att, för det fall den uppsagde skulle falla fattigförsörjningen Den ta Mats, 397 lill last, under viss tid besörja kostnaden till lians underhåll.
Deraf följer icke, att den uppsagde godtyckligt kan pålägga husbonden en sådan kostnad; ty förordningen innehåller uti efterföljande §§ bestämda föreskrifter örn dq förhållanden, under hvilka en behöfvande äger rättighet att begära, understöd, och dessa förhållanden skola hafva inträffat på den uppsagde, innan lian ägde rättighet att mot husbonden tillämpa stadgandet.
Detta kommer icke i fråga , då emi-, trädet är stäldt på lifstid.
Hvad sjelfva principen i mitt. förslag angår, så veta vi alla, att uti de antika staterna van äganderätten till sak, jus ienle, icke medgifven med den helgd, sorn i de moderna staterna.
De antika slnterne erkände icke denna enskilda rättighet så oinskränkt eller i så, hög grad, som de moderna staterna.
Det är ett mycket stort framsteg, som de moderna staterna gjort, då de i så Iltåg grad medgifvit äganderätten till ting; men då man vill se detta förhållande bevaradt i en tid, som visserligen icke saknar spår af läror, som sluta sig med behofvet af denna äganderätt , så är det nödigt att de, till hvilkas förmån det sker, också erkänna billighetens grundsats mot den samhällsclass, som icke liar, förmånen deraf och således icke för strängt begagnar deras lagstiftningsrätt, för att inskränka de andras rättighet och förmåga att sätta sig på den punkt, der de förra redan befinna sig, nemi. alt äga någon fast egendom.
Erkänner man icke hvad den christ liga pligten bjuder, så. kommer man slutligen till de skakningar, som våldsamt åstadkomma samma resultat.
Det är till förekommande häraf, sorn jag framlagt den lindriga föreskriften, som innefattas uti mitt förslag, hvilket icke kan drabba någon annan husbonde, än den, sorn i stort vill göra en massa af underhafvande brödlösa.
Om någon kan framställa ett bättre förslag.än mitt, ledande till samma mål, skall jag afstå från mitt förslag; men i annat fall får jag anhålla om bifall dertill, sedan 10 §:n blifvit afslagen.
Jag liar förenat mig uti Frih.
Baabs förslag ; men sedan jag tagit närmare kännedom om detsamma, mäste jag frånträda denna åsigt och förena mig med dem, som önskat afslag på $:n.
Jag tror det vore ett högst beklagansvärdt tillstånd i mitt fädernesland, on> dessa lags.tadganden verkligen vore af behofvet så påkallade, sorn en eller annan talare förmodar.
Jag hyser icke den öfvertygelsen; och jag förutser ganska mångå vådor och frön, nedlagda till svåra missförhållanden, 0111 denna § skulle af B.
Dessutom föreställer jag mig, att , 0111 denna § kommer till Konungens sanction, densamma äfven der skall möta ett hinder, sorn jag skulle önska lil elve en naturlig följd af förutseendet utaf de verkningar jpns antagande kunde medföra.
Jag fruktar således icke alt den skall blifva antagen.
Det vore alltför nedslående för min känsla,, om så liteu kännedom om landel skulle finnas hos Conseljen, alt den lunde vinna framgång, dag anhåller om Hr Fyrh. o.
Landtm:* propos, lill alsing å denna §.
Rf von Rosen, Georg:
Jag tillhör det Utsk,, sorn uppgjort detta förslag.
Jag uppträder visserligen icke för att taga Ulsktn i försvar; meri i anleda, af hvad jag hört, ansel- jag inig skyldig att åtminstone motivera majoritetens heslut.
Det är gifvet, att på 9, to, It och 12 §§:na hvitalnästan hela författningen.
Det har varit ganska svårt att jemka ihop de olika opinionerna inom Utsk hk Man lindealt följa fattigvårdsconiiteeris betänk, samt en mängd motioner, äfvensom anmärkn:r vid återremissen af första betänkandet, Striden inom Utsk:n var ganska skarp.
Det var naturligt, t\' på dessa §§ skulle hela fattigvårdsstyrelsen ställas.
Atsk i11ige ledamöter ansågo hemmansbrukare och arrendatorer icke böra upptagas bland deni, för hvilka det ifrågavar. stadgandet skulle äga rum; men då uppstégo personer inom.
TJtsktu, hvilka med exempel från sina hemorter ådagalade nöd vändigheten deraf; man anförde exem pel derpå, att större jordägare på en gång uppsagt 20 a 3o familjer, sorn fallit fattigförsörjningen tiri last; att församlingar varit så små, alt de icke förmått försörja alla dessa behöfvande , hvilka derföre måst begifva sig ut för alt ligga.
Delta vann gehör inom majoriteten,.
Exempel anfördes äfven derpå , att vid en enda mantalsskrifning inom en socken 47 personer blifvit anmälde såsom lösdrifvare, derföre att de blifvit bortdrifne från sina jordlotter.
Församlingen kunde icke försörja dem; livar skulle de taga' vägen?
Vid sådant förhållande kan det till en viss grad synas billigt, att husbondenskall försörja dem; ty han har narrat deni till sig, och bör icke på en gång skilja dessa familjer från sig, då de blifvit större.
Derföre innehåller i3 tj>n den modiftcnlion, att drn fattigvård-ansvarighet, sorn i g och 10 jarmar förest rifvan, må af fattigvårdsstyrelse kunna eftergifvas i den mån behof och billighet sådant påkalla, Utskin trodde sig- derigenom hafva gått en medel väg för hvad rättvisa och mensklighet fordra.
Jag yttrar detta blott för att motivera Utsktns åsigt, och icke såsom min enskilda tanke.
Jag tror alt Utskln mera velat uttrycka en tanke i detta hänseende, än det hyst någon förhoppning, att dess åsigt skulle vinna framgång inom Ståuden, der olika intressen kunna förestafva villkor, sorn omöjligen kunde antagas.
Jag har förutsett att denna § icke skulle gå igenom.
Den har äfven sina farliga sidor, ty den kan för husbönder medföra rättigheter, som kunna föra oss in på lifegenskapsgebitet; men då finnes ingen fattigvård.
Jag hemställer, om icke den modification, sorn finnes uti 1 i §:n, kan afhjelpa det onda som förespeglas.
De fleste värde ledamöter, sorn yttra’ sig, hafva yrkat afslag på denna g.
Frih, Raab har uppgifvit ett särskildt förslag till redaction af §:n ; men jag hemställer tili honom sjelf, örn lian icke finner att i allmän - Den 12 Mar s. na författningar om uppbörden i Riket husbönder äro ålägde nit ansvara för underliafvandes kronoutskylder.
Enl. tjenstehjonsstadgan liar iiusbonden rättighet, om tjenstehjon insjuknar, att på tjenstebjonslöoen afdraga hvad iian i läkarevård påkostar.
Något sådant stadgande i denna författning kan vara öfverflödigt.
Jag anhåller derföre, att vi mätte få propos. till afslag på denna §.
Hr voll Hohenhausen:
Med de anmärkt!:r jag gjort och det tillägg jag begärt, liar jag blott afsett den erfarenhet jag äger 0111 förhållandet uti de provinser, der icke stora egendomar finnas, utan der jorden är delad i små lotter, såsom förhållandet är på Gottland och i Norrland.
För att befordra folkökningen och landets uppodling i Norrland, har man tillåtit en särskild jordafsöndring på lifstid under full äganderätt} hvaraf följden dock blifvit, då innehafvare!! icke kunnat finna sin utkomst på en sådan jordlott, att man behöft en sådan fattigförsörjning, sorn, ehuru väl ordnad den Ur, dock sätter en i förvåning öfver den höjd , till hvilken behofvet alt draga försorg om de fattige kommit.
Hvad Hr Rosenblads aninärkn. beträffar, på hvilken Hr von Rosen lern nu t' förklaring, får jag blott erinra , alt det omnämnda förhållandet inträffar egentligen uti de
Ian, der stora egendomar finnas, och der ägarne endast se pä sitt eget intresse.
Jag hemställer likväl, efter fråga blifvit om äganderätt, om icke församlingar hafva en äganderätt, då de hafva pligt att försörja.
Församlingen kan icke hindia en arrendators antagande, vare sig å större eller mindre jord.
Faller denna arrendator fattigförsörjningen till last, så faller lian också socknen till last, ty socknen får betala kostnaden till fattigförsörjningen.
Jag tillstyrker §:ns antagande med det tillägg jag föreslagit.
De motiver för Utsksns förslag, hvilka Hr von Rosen anfört, anser jag innefatta bevis för behofvet af mitt förslag.
Utsktns förslag kan icke afhjelpa de brister talaren uppgifvit hufva förän ledi detsamma, då Utsk:n inflickat orden: ”under den tid a r be t sa f ta le t eller contractet gäller.”
För de familjer, sorn enl. bans uppgift blifvit på en gång uppsagde, gällde icke mera något arbetsaftai eller contract när de slutade, och följaktligen skulle de, äfven örn denna 10 § funnits, icke kunnat påräkna något underhåll af husbonden, utan fallit allmänna fattigförsörjningen till last.
Detta visar verkliga behofvet deraf, alt icke blott i ord och fraser utan i gerning oell handling låta den ömmande känslan göra sig gällande mot den delen af nationen, sorn under en tilltagande civilisation nödgas sakna äganderätt till jord.
Detta visar behofvet, alt äfven i lagstadganden gå till mötes hvad den cliristliga p
I i g— fen bjuder, på det alt icke fordringar, hvilkas billighet icke kan jäfvas, må göra sig gällande i en svårare väg.
Icke är Dc 11 ii Mars. denna samhällsclass belåten med att man gifvet’ dem sådana medborgerliga rättigheter, Ilvars värde de icke sjelfve förstå eller kunna uppskatta; men deremot är det en pligt för dem, hvilka blifvit kallade att representera Svenska folket, att stifta sådana lagar, hvilka gälla för hela folket, och att dervid ihågkomma hvarje medlem af detta folk, så att ingen bortglömmes, och att de må äga säkerhet mot missbrukad makt af dem, sorn äga större förmögenhet.
Jag förnyar min anhållan om propos. på det förslag jag framställt.
Hr Coyet, Julius Carl August:
Svårligen lärer någon lag i detta fall kunna stiftas, som fullkomligen motsvarar sitt ändamål; men att derföre icke stifta någon lag, lärer icke helin vara rätt; tv om intet stadgande antages, så finnes icke heller något correctiv.
För min del vågar O ~ jag hemställa, om icke Hr Råfelts förslag kunde antagas.
Inom Skåne har det förhållande inträdt, som Hr von Rosen anlydt, att större jordägare uppsagt sina landtbonden, hvaraf följden på många ställen blifvit hvad Hr von Rosen redan nämnt.
Det föislag, som den siste värde ledamoten tillstyrkt, anser jag för mycket ingripa uti äganderätten; hvaremot §:n , sådan den befinnes med iakttagande af Hr Råfelts föreslagna modification deraf, i min tanke innebär ett större correctiv, att icke de personer, hvilkas öfverflyttning till underhåll af fattigförsörjningar denna § vill förekomma , lida någon nöd, då jordägarne sjelfve komma att ansvara för deras underhåll.
Jag anhåller derföre vördsamt om propos. på antagande af Hr Råfelts förslag, såsom mest lämpligt eni. deri erfarenhet jag förvärfva! om förhållandet uti den provins, der jag är boende.
Hr Ribbing, Arvid; Efter hvad som blifvit yttrndt af de ledamöter inom Utsktn, som äro från Skåne, och hvilka egentligen föranledt detta stadgande, behöfver jag icke vara vidlyftig.
Exempel anfördes derifrån, hurusom det systeme derstädes allt mer och mer utvidgat sig, att taga all jorden under eget bruk, men klyfva några få hemman deraf i oändlighet; att på dessa små jordlotter intaga en mängd arbetsfolk, endast under skördetiden behöfligt, och som derböl e belastar de få öfriga inom församlingen befintliga sjelfbesuttna jordägarne.
Man får icke bedomina saken endast eltei’ förhållandet uti ilen ort, från hvilken man sjelf är, utan det måste ske äfven efter andras erfarenhet å andra orter.
Om Hr Råfelts förslag antages, är derigenom ett kryphål lemnadt för dem, som vilja följa det systeme, sorn utvecklat sig i Skåne och måhända äfven i Westergöthland; ty man undgår stadgandet genom alt göra torparen till hemmansbrukare på den aldra obetydligaste hemmanslott.
Jag anser §:n böra antagas sådan den är.
Af Hr Coyet är jag förekommen i det omdöme, att man icke bör förkasta ett Ingstad - D t n 11 Mars. stadgande, derföre att man icke kan få det så fullkomligt sorn man ville hafva det och passande till alla de förhållanden, som den varde ledamoten, hvad den omnämnda provinsen beträffar, naturligtvis närmare kanner.
Jag kan icke dela en ledamots yttrande, att inom Stånden eller särskildt inom detta
Hus andra intressen skulle göra sig gällande, än de som afse befrämjande af rättvisa och billighet; och det är med förtröstan dertill jag anhåller om propos. på antagande af §:n , sådan den befinnes.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt hvad anginge Hr Rosenblads förslag, så behagade R. o. Ad. finna, alt det kunde antagas, antingen R. o. Ad. antoge eller förkastade Utsktns föreslagna 10 §, och att det således borde lemnäs till sist till afgörande.
I öfrigt vore dels yrkadt afslag å §:n, dels andra redactioner af densamma; men Hr Landtm, ansåg sig först böra hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla den nu föredragna io §:n i Utsktns förslag.
Hr Frih., o. Landtm, yttrade, att det första redactionsförslnget vore af Hr Råfelt, med hvilken Frih. Raab och Hr Coyet förenat sig.
Jag anhåller att få veta huru Hr Frih. o. Landtm, uppfattat R.o.
Ad:s svar på den framställda propostn, och om vi äro ifrån redactionen af denna §, sådan Utsk:n uppgifvit densamma.
Hr Landtm, yttrade, det han funnit propos:n vara med ja och nej besvarad, utan alt han kunnat bestämma hvilkendera meningen varit den öfvervägande.
Han ansåg sig således böra framställa propostr å de olika redactionsförslag, som blifvit framställda, och om ingen af dem blefve bifallen, återkomme han till Utsk:ns förslag.
Jag underkastar saken visserligen det behandlingssätt Hr Frih. o.
Landtm, linner leda till målet; men efter det nu uppgifna sättet för propos:rs framställande, skulle det kunna handa, att, sedan flera möjliga propos:r först blifvit afslagna, vi dock slutligen kornme att rösta öfver den, som Hr Landtm, först gaf oss.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det han icke kunde erinra sig att förr än nu någon egentligen begärt propos. på Utsk:ns förslag till 10 §:n oförändradt, hvarföre ock Hr Landtm., då första propos:n derom icke genast antogs, ansåg sig böra framställa propostr å andra förslag; då nu likväl man syntes önska förnyande af proposm om antagande af Utsk:ns förslag, hemställde Hr Landtm , om 11. o. Ad. behagade oförändradt antaga IJtsktns förslag till 10 §:n.
Ropades starka nej, blundade med några ja. ( ai H. 51 402 D e n 12 Mars.
Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna, att nej öfverrösta! ja. Hr Landtm, lat uppläsa Hr Råfelts förslag, så lydande: ”För tjenstehjon, torpare, som med dagsverken utgöra åtminstone största delen af sina skyldigheter till hemmansägare eller innehafvare, statfolk, samt handtverks-, bruks-, fabriks- och grufvearbetare, jemte deras hustrur och hemmavarande barn, skall husbonde, under den tid ai betsaftalet gäller, ansvara för försörjningen, så att icke de falla fattigvården till last; dock med rättighet att, om lian vill, af deras tillgångar eller arbete åtnjuta ersättning för den kostnad, han sålunda fått vidkännas.”
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga detta förslag.
Ad. behagade afslå detta förslag.
Då Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverrösta! nej, begärde Hr R å f e 11 votering.
Efter någon tvehågsenhet om contra-proposms innehåll, förenade sig R. o. Ad. om följande voteris-proposition :
Den som antager det förslag till 10 § i lagen för fattigvården, som Hr Råfelt framställt och finnes intaget i hans sidan 10 af reservationerna framställda tillstyrkande, voterar w den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad.
Hr Råfelts ofvannämnda förslag.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 8.
JNej — i3.
Råfelt reserverade sig emot det fattade beslutet.
Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till nästa plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 12 på natten.
In Gdera protocolli, F. 0. Silfver stolpe.
Da ii i3 Mars f. in. 4o3 Lördagen den i3 Mars i84i.
Hr Frih. o. Landtm, öppnade plenum med tillkännagifvande, att, sorn Ridd.Secrettn insjuknat, det vore nödigt att antaga en annan person, som för tillfället gjorde Ridd.- Secret.tjensten.
Enl. 61 §:ti af instrnetionen för Ridd.- directionen samt de vid Riddarhuset anställde endiets- och tjenstemän, ålåge det förste Ridd.cancellisten, att, dä Ridd.-
Secret:n genom laga förfall är hindrad att föra R. o. Ad:s prot., detsamma föra, så framt ej R. o. Ad. derom annorlunda föioidnade; men förste Ridd.cancellisten Dalman hade anmält, det han önskade att vid detta tillfälle vara derifrån frikallad, och Hr Landtm, finge i aoledn. deraf hemställa, om R. o. Ad. behagade förordna undertecknad Ridd.- notarie att för tillfället förrätta Ridd.Secreltns tjenst; hvilket bifölls.
Justerades pleni-prol. för den 20 sisth Febr. e. m. Gr. Taube, Gust. Joli., anförde skriftligen:
På sätt jag i plenum den 1 1 dennes tog mig friheten anföra, ansåg jag, att, sedan ?:ne Stånd redan afslagit Lagsamt Allm.
N:o 3o, grundlagens stadgande i 34 §tn 1 mom.
, jem,- förd med 87 §:n Reg.F:n, icke medgifver detsamma? vidare behandling vid denna riksdag; och på grund af denna öfvertygelse, som jag trodde skulle delas af det H.
Ståndets flesta ledamöter, ville jag icke borttaga en dyrbar tid med något mitt yttrande i sjelfva saken.
Sedan det II.
Ståndet likväl, genom sitt beslut att återremittera betänk., tillkännagifvit sin öfvertygelse vara , att ärendet kunde ännu en gång under denna riksdag blifva föremål för lagstiftning; anhåller jag vördsamt att få afgifva nedanstående anförande och anmärkntr, under lika vördsam begäran att de måtte få medfölja återremissen af betänk., i hvilket fall jag tillåter mig den önskan, att de H.
Utskrn ville egna en synnerlig uppmärksamhet åt mina anmärkn:r vid 3y §:ns 3 mom. samt vid 45 §:n.
Instämmande i den åsigt, att häradsförvaltningsnämnder samt länsnämnder icke blott skulle medföra en lättnad i de administrativa myndigheternes besvär, och gifva dessa en säkrare ledning, än de nu kunna äga, vid bedömmandet af en mängd af communernas angelägenheter, utan äfven lins dessa småningom utveckla ett sundare omdöme om deras egna sauna intressen, samt gifva individerna en vana vid ull - 4°4 Den 13 M a r s f. m. män na ärendens behandling, sora nu bos mangen saknas, —1 öfvertygad att följden deraf skulle blifva mindre delade åsigter ronde Rikets allmänna angelägenheter och behof, ännu måhända är fallet, kortare riksdagar och en önskvärd stadga i de beslut, som Konung och Ständer komma att fatta, lika öfvertygad alt sådana institutioner, långt ifrån att medföra någon våda för allmänna ordningen, deremot skulle betydligt bidraga till dess upprätthållande, genom det lättare undanrödjandet af anledmr till skäliga missnöjen, och genom det hastigare tillfredställandet af en mängd communernes behofver och billiga önskningar, som af dessa institutioner ovillkorligen Liefve en följd, — samt slutligen lika innerligt öfvertygad, att desamma, långt ifrån alt skapa ett farligt motstånd mot en välvillig Regerings ädla afsigter , tvertom skulle blifva det säkraste stödet för en constilutionel Regering, hvars beslut, grundade på de framställningar, som med mera bestämd och enhällig röst uttalades från en af erfarenhet och moget bepröfvande bildad opinion , ägde att i hvarje, äfven den aflägsnaste, vrå af Riket påräkna ett sjelfmant med öfvertygelsens makt utrustadt försvar, finnér jag mig på dessa skäl befogad roed min röst gilla en lagstiftning för bildandet af dessa nämnder, helst det uti ira mom. af 37 §:n är öfverlemnadt åt menigheternes fria vilja , att dem besluta eller icke, och ingen således bör kunna befara, att de komma att uppstå, der allmänna opinionen ännu icke är mogen derför, och der de således måhända icke skulle medföra åsyftad nytta.
Då det likväl förefaller mig, som skulle de II.
Utsktn, med tanken på dessa nämnder, sådana de efter en längre tids utveckling borde vara (i hvilket fall största delen af de föreslagna stadgandena måhända vore ändamålsenliga,) icke hafva gått tillväga med den varsamhet, som till en början, efter mitt förmenande, är nödig, för alt icke genast blottställa dessa institutioner för klander och möjligen göra dem förhatliga; så anser jag mig äga anledn. att, med begäran om ändring deri, vid betänk, göra följande anmärkningar :
Vid 37 §:n 1 moni.:
Antalet af ombud från hvarje socken torde böra vara bestämdt. 3 morn.:
Om benägenheten för länsnämnd är så ringa, att röstantalet å begge sidor blir lika, synes mig vara bättre, att ingen sådan stiftas; aldraminst bör den mening, som ordform (landshöfdingen) biträder, i sådant fall blifva den gällande, emedan han då otvifvelaktig! kommer i ett förhållande lill minoriteten, som lätteligen nedsätter det förtroende till honom, han så väl behofver, för att kunna verka till länets bästa; ty jag föreställer mig, att om han biträder den sidan, som önskar länsnämnd, skall han af den andra sidan Den i3 Mars f. m. /|o5 tillvitas att vilja pålägga länet elt i dennes ögon onödigt besvär , och i motsatt fäll skall han vara blottställd att af den tappande delen beskyllas för ljumhet för länets bästa.
Men jag anser till och med enkel pluralitet vara för liten och icke uttryckande den fria vilja, som denna §:s i:a mom. medgifver; hvarföre jag föreslår, att eller minst f af rösterna måtte erfordras för beslutet i denna del.
Vid 38 §:n i moni.:
Häradsförvaltningsnämndens åliggande tillsyn å fångvården anser jag böra försvinna: 1:0 emedan en sådan icke, med nu gällande författningar, lärer kunna komma i fråga annorstädes un vid tingstället, under påstående ting, vid hvilket tillfälle förvaltningsnämndens deltagande i domares, presterskaps och fungbevaknings åligganden hvarken synes mig behöfligt eller nyttigt; 2:0 emedan i öfrigt utmärkt skicklige ledamöter kunna vara högst opassande till detta bestyr; och 3:0 emedan denna vård skulle i sin utsträckning kunna blifva för mången alltför tidsödande och besvärlig. 4 mom.:
Nämnden bör, efter min lanke, sammanträda å tingsstället första dagen af hvarje ordinarie-ting.
Ordform bör icke vara berättigad sammankalla nämnden, emedan hans nit skulle kunna förledj honom alt onödigtvis alltför ofta besvära densamma, och derigenom göra förtroendet till ett verkligt onus.
Bäst synes mig vara, alt nämnden får sjelf bestämma sina sammanträden, med undantag af förenämnda vid de ordinarie-tingen.
Vid 45 §:n:
Skyldighet för länsnämnd att sammanträda, så ofta ordför. finner det nödigt, medför nyss vid liäradsnämnden antydda olägenheter, likväl i så måtto större, som afståndet till samlingsstället kan vara större för länsnämndens ledamöter.
En eller högst tvänne ordinarie sammankomster på året torde till en början vara tillräckliga.
Detta anförande remitterades till Lag- samt Allm.
Fortsattes den under gårdagens plenum började pröfningen af Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns ytterligare betänk.
N:o 3i, ang:de lagstiftningen om fattigvården i Riket.