Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke skäl att prägla det 12-lödiga silfvermyntet af valörer under 24 sk. r:gds, emedan sådant mynt blir för allmänheten obeqvämt; ty att handteras af grofva händer är det för litet.
I Frankrike, der allmänhetens beqvämlighet fått stå tillbaka för myntverkens, är t-francs-stycket redan svårhandterligt, och det lilla silfvermyntet \ franc, eller 25 centim, så svårt att begagna i handeln, att denna myntsort, om än icke genom lag afskaffad, dock sällan förekommer.
Vårt silfvermynt af 8 sk. b:cos valör, är, för sin litenhets skull, obeqvämt, synnerligen för arbetaren, men både rättvisa och billighet påfordra att å hans fördel afseende bör fästas, i fråga om småmyntet, helst om småsedlarne blifva afskaffade.
Det får ursäktas eller icke, men jag kan härvid omöjligen gifva myntmästarens beqvämlighet, att slippa 2:ne olika smältor, företrädet framför allmogens och arbetarens behof.
Det är ett falskt föregifvande i myntverkens interesse, att en starkare kopparhalt än den 12-lödiga skall göra silfvermyntet osnyggt genom dess starka anlöpning af erg; med konst kan väl sådant åstadkommas, men sker icke i den allmänna rörelsen.
Alla äldre personer, som påminna sig vära gamla 8-styfvers-stycken, minnas mycket väl att dessa små silfverpenningar, oaktadt deras stora kopparhalt, icke voro osnygga, och i det hänse - Den 4 Mars f. m. 31 endet ojemförligt bättre än kopparslantarne.
Silfvermyntet under 24 sk. r:gds bör alltså blifva 10 å 8-lödigt, ty allmänhetens beqvämlighet fordrar det.
Gör man det, sä får man, hvad behöfligt är, ett skiljemynt såväl af silfver som koppar, men hvilket skiljemynt, om skillingssedlarne borttagas, man hör lämpa efter räkneenheten r:drn r:gds.
På delta sätt får man, som för allmänheten är af största nytta, ett silfvermynt i det närmaste motsvarande b:cosedlen a 12 sk., nemi. ett myntstycke ä 75 halfva penningar; ett fullt svarande mot 8 sk. b:co eller 50 halfva penningar, samt elt nytt, det minsta skiljemyntet af silfver, på 25 halfva penningar.
Enligt min åsigt bör kopparmyntet endast utgöras af en slant å 2 | penning eller 5 styfver, hvaraf 40 gingo på r:drn och således 20 pä den halfva, eller lika belopp som i Frankrike, sous pä en franc; en slant ä en -penning eller 2:ne styfver, samt slutligen en slant ä ^ penning eller en styfver.
Gör man denna lilla ändring, så slipper man det obeqväma större kopparmyntet och en mångfald af slantar, samt har äfven i kopparmyntet Frih. Wredes system, om och när man så vill, snart infördt.
De som fatta tycke för att till räkneenhet begagna halfva r:drn, vare sig under namn af lagdaler, riksmark eller krona, och vilja förändra beloppet till r:drs-räkningen, göra då detsamma med största lätthet genom att dividera summan med 2 eller taga lialfparten deraf, och i motsatt förhållande med lika lätthet genom att multiplicera beloppet med 2 eller fördubbla det, då man får Frih. Wredes föreslagna enhet.
Går man så tillväga, har man förändringen lätt införd.
Mun behöfver icke dä, för att vinna den stora fördelen, i handel och vandel, af ett ändamål, enligt decimalsystems införande i mynträkningen, afbida tillkomsten af en universal-monarki, att få systemet i verksamhet, lika litet som att afvakta den tidepunkt, dä Styrelserne i alla länder kunde komma öfverens att uppdraga systemets införande ät en förening af vetenskapsmän från alla nationer.
Jag anser mig jemväl böra fästa uppmärksamheten derpå, att, hvad myntet beträffar, om man ock kunde lyckas få ett och samma öfver hela verlden, så kommer det ändock såsom bytesmedel och räkneenhet vid köpslut, särskildta länder emellan, icke att blifva af lika värde, ty täta kursförändringar, föranledda af olika liandelsfordringar säskildta länder emellan, skall ständigt verka ändringar häri; och alltså den tilltänkta, verldens eller Europas gemensamma räkneenhet med ett stadigtvarande lika värde, omöjligen kunna någonsin komma att bestå.
I afseende på decimalräkningens införande i mått, mål och vigt, så är det visserligen önskvärdt, att få systemet infördt, men man måste lemna detta åt en snart kommande framtid, och vid dess införande tillåta att, likasom nu å alnen både finnes ett decimal och ett verkmått, samma förhållande i den allmänna trafiken, utom Kronans tull, post m. fl., eller nuvar. verkmått efter duodecimi-räkning må få bestå för en längre följd af år med kannan och skålpundet.
Hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag mätte få åtfölja återremissen till Banko-Ulsk. i händelse sådan beslutes.
Om jag hade funnit, att meningarne i allmänhet varit enige om ett oförändradt antagande af K. 32 Den i Klars f. m.
M:s propos., så skulle jag icke hafva framkommit med en tanke, som kunde föranleda någon söndring uti denna enighet; men då jag erfar att sä icke är förhållandet, och ser att af samtlige ledamöterne inom BankoUtsk. mera än hälften varit af olika åsigter, så tager jag mig häraf anledn. alt tro, det en ytterligare omarbetning af Utsk:s förslag bör komma i fråga, och anser mig under sådana omständigheter icke böra undanhålla min öfvertygelse om hvad som i detta afseende är lämpligast.
Utaf alla olika myntsystem är otvifvelaktigt decimalsystemet det mest fördelaktiga.
Detta medgifver man visserligen också i allmänhet, men vanligen blott pä den grund att systemet är så vigt vid bokföring, samt summors sammanräkning och reducering.
Jag tror likväl att de största fördelarna ligga vida djupare och att saken bör ses från en långt mera omfattande synpunkt.
Enligt min åsigt måste man nemi. vid såväl penningeräkning, som ali annan tillämpad räkning, vare sig i längd, rymd eller vigt, alltid taga den abstrakta räkningen till ledning, och denna är, såsom vi alla veta, redan bestämd sedan årtusenden, och hos alla folk i verlden grundad på decimalsystemet.
Och hvarpå går all silfverräkning egentligen ytterst ut? jo, derpå, att man i hvarje ögonblick skall hafva ett klart begrepp om hvarje summas förhållande till dess första enhet, till sjelfva det singulära begreppet, till ettan.
Detta är också det, som bör iakttagas vid alla de konkreta fall, der den abstrakta räkningen kan komma i fråga att tillämpas och således äfven vid penningeräkning; men detta äger likväl icke rum nu.
Om jag frågar Eder, mine Hrr! med det närvar, systemet då den sista enheten är 1 r:st., huru förhåller sig 1 r:dr till denna enhet, så torde ingen af Eder i en hast kunna besvara denna fråga.
Deremot, så länge jag räknar och värderar i samma mått som sjelfva ettan, så står begreppet alltid fast och klart.
Hvarje menniska fattar ögonblickligt att 9 r:st. utgör niodubbla värdet af 1 r:st., men så snart man bryter enheten, så snart man t. ex. säger 6 sk., då är det slut, då uppkommer en oreda i begreppet och ett språng i jemförelsen, som först genom reduktion kan återställas.
Således, likasom uti den abstrakta räkningen, den första ettan alltid utgör sjelfva utgångs- och stödjepunkten, sä borde uti ett fullkomligt rationell myntsystem, också endast en enda enhet finnas, nemi. den minsta som ansågs behöflig, och alla värden uttryckas i denna myntsort.
Sådant är äfven förhållandet i några länder, såsom t. ex. Portugal och Brasilien, der Reis utgör den sista såväl som den enda egentliga myntenheten.
Visserligen räknas de större summorna derstädes för beqvämlighetens skull uti Mil-Reis, men delta är, såsom benämningen redan antyder, i sjelfva verket blott att anse såsom en förkortning, och systemet qvarstår i allt fall orubbadt.
Ett sådant system är otvifvelaktigt det riktigaste, men om man anser den praktiska nyttan, att äga flera mynt-enheter af olika valör, vara öfvervägande, böra dessa likväl ovillkorligen alltid stå uti ett sådant förhållande, att de i hvarje ögonblick kunna jemföras med hvarandra och upplösas till enheter af det minsta värdet.
Ar detta resonement riktigt, och jag tror att det svårligen kan bertn - Den -4 Mars f. m. 33 stridas) sä följer deraf 2:ne satser: först och främst att decimalsystemet måste läggas till grund för myntfördelningen, och för det andra att man vid bestämmandet af den högre myntenhetens värde bör utgå frän den lägsta, så att detta sista värde, som anses behöfligt, alltid blifver det yttersta grundtalet •— blifver något som kallas för ett.
Vill man nu efterse huru stort detta minsta värde, eller denna sista enhet, här i landet bör vara, för att kunna tillbörligen nyancera alla förekommande varu-priser, sä anser jag alt den säkraste domstolen, nemi. erfarenhetens, i delta fall redan fällt utslaget, och bestämt densamma lill 1 styfver.
Beviset ligger lika enkelt som uppenbart i det faktum, att styfvers-mynlet allmänt cirkulerar i rörelsen, dä deremot de gamla runstyckena icke voro i omlopp, just derföre att de icke behöfdes.
Härmed tyckes också hela systemet vara afgjordt.
Ty denna, den gamla, välbekanta och behöfliga slyfvern blifver bestående såsom den sista myntsorten, om den högre enheten bestämmes till 24 sk., och denna sedermera enligt decimalsystemet indelas i 100 delar.
Hvad jag nu haft den äran alt anföra synes för mig redan på ett afgörande sätt tala för myntenhetens bestämmande till 24 sk., men såsom ytterligare skäl härför tillkommer den påfallande lätthet, hvarmed öfvergången till detta system från det närvar, skulle gå för sig.
Tänkom oss systemet ulfördt.
Enheten, kronan eller bankdalern vore lika med 24 sk. — dess underafdelningar 75, 50, 25 styfver motsvarades precist af närvar. 18, 12 och 6 sk.; derefter vidtoge nytt mynt i styfrar, lika (eller åtminstone så lika, att icke det ringaste afseende behöfde göras på skillnaden) med det gamla.
Det är ju således påtagligt, att ingen menniska i Sveriges rike skulle ett ögonblick vara villrådig om det nya myntet, utan att alla liqvider, äfven dagen efter dess införande, kunde ske så obehindradt, att allmänheten knappast skulle märka hvilken högst väsendtlig och välgörande förändring som inträffat.
Jag ber nu, att såsom bevis på det nya räknesättets fördelar och märkvärdiga enkelhet blott få anföra ett enda exempel.
Allmogen har ofta ränleliqvider å små summor, och ingen må undra att den för närvar, dermed svårligen kan reda sig.
Om jag frågar hvad är 6 procent af 35 r:dr, så tror jag att få af allmogen skulle kunna svara mig precist derpå och jag vågar t. o. m. påstå, att mången af Eder, mine Hrr, skulle finna sig brydd att strax på stående fot göra det.
Beviset härför ligger deruti, att beloppet verkligen utgör den kuriösa summan af 2 r:dr 4 sk. 9 | rist.
Det är icke så lätt att med vår bråkiga räkning utfinna detta; men om man deremot antager det nya systemet, så skall jag genast visa huru ofantligt ledigt denna uträkning går för sig.
Dä vore 35 r:dr lika med 70 kronor; hvarje krona utgör 100 styfver eller hvad som är detsamma, en styfver lika med en procent af kronan och sålunda 1 procent af 70 kronor lika med 70 styfver. f> procent vore då 6 gånger 70 styf3 II. 3 34 Den 4 Mars f. m. ver eller 420 styfver lika med 4 kronor och 20 styfver, hvilket således är (} procent af 35 r:dr.
Så enkel är denna räkning.
Jag anser mig nu nöjaktigt hafva ådagalagt skälen hvarföre jag önskar decimal-räkningens införande i vårt myntsystem med antagande af 24 sk. till enhet.
Denna åsigt delades äfven vid sista riksdagen af R. o. Ad., som för sin del fattade ett sådant beslut, utfördt i detaljbestämmelser så väl i afseende på myntslagens fördelning, som deras utmyntning.
Jag anser således R. o. Ad. böra vidhålla detta sitt fattade beslut, och på denna grund återremittera Utsk:s betänk.
Cederström, Claes Rud.: 2:ne föregående talare hafva yrkat återremiss af ifrågavar. betänk, och äfven jag instämmer häri vördsamt; men jag utgår likväl från en helt annan synpunkt än förenämnde ledamöter, hvilka berörde yrkande framställt på den grund att decimalsystemet måtte införas icke allenast i fråga om myntet, ulan äfven i afseende på mått, mål och vigt.
Jag är deremot af den tanken, att decimalsystemet lika litet bör läggas till grund för mynt, som för mått, mål och vigt.
Skälen härtill torde jag icke behöfva nu upprepa, enär hvar och en är i tillfälle, att inhemta dem af de betänk, bilagda reservationer, och får jag i sådant afseende endast åberopa hvad biskop Heurlin och doktor Sandberg m. fl. anfört.
Jag tillåter mig allenast att utur doktor Sandbergs reservation upptaga hurusom han lagt vigt derpå, ”att hos nästan alla nationer af Germaniskt ursprung igenfinner man uti deras räknesystemer mera sällan talen 5 och 10, men vanligen, jemte Indelningen, talen 3, 6 och 12 likasom hos oss”.
Doktor Sandberg har jemväl fästat sig vid det förhållande, hvartill man skulle komma genom antagande af Utsk:s system.
Han yttrar nemi.: ”Det system, som H. Utsk. förordat, tyckes icke vara ett af de lyckligaste.
För att kunna betala (i sk. r:gds fordras deraf 3 slvcken mynt, det ena af 10 penningar om 4 sk. !)| rist. r:gds, det andra af 2 penningar om liff rist. ngds och det 3:dje på { penning om 2'H st.
Med alla dessa bråk får man ihop 6 sk. ngds.
För att kunna liqvidera 18 sk. ngds fordras samma 3:ne stycken kopparmynt med sina bråk jemte ett silfvermynt af ridr specie.
Om icke Ständerne blifva ense om något enklare och med nuvar. vanliga penningevärden lättare jemförligt räknesystem, synes det mig vara bättre att behålla det man har och hvarvid man är van.” Gr.
Cronhjelm har, till stöd för decimalsystemets införande här i landet, åberopat att det vöre antaget i Finland och att man derifrån icke försport något missnöje med besagde system.
Jag tror denna omständighet vara mindre bevisande i afseende på våra förhållanden.
Det är en känd sak, att Ryska Regeringen, sorn beherrskar Finland, äger all ål sine innevånare, der sä lämpligt befinnes, anvisa en vistelseort, som, i anseende till dess aflägsenhet, jemte klimat och lokal förhållanden lärer vara mindre angenäm.
Under sådane omständigheter låter ett missnöje, äfven om det lill högre eller lägre grad samt med eller utan fog i verkligheten har tillvaro, sig icke förmärka; det är förklarligt nog.
Att af tystnaden slu - Den 4 Mars f. m. 35 ta till belåtenhet, torde alltså ej lemna säkert resultat.
Kan kännedom om verkliga förhållandet åberopas, då först blifver det skäl att derpå stödja sig.
Dä emellertid dylika tvångsmedel, som de ofvan anförde, hos oss icke finnas, torde ingenting hindra att ju missnöje snart skulle hos oss visa sig, om ett för Svenska allmänheten misshagligt myntsystem här i landet infördes.
Biskop Agardh har yttrat, att det vore önskligt, det alla nationer ville antaga ett gemensamt myntsystem, hvilket skulle särdeles underlätta handeln.
Om så än vore, hvilken påstådda fördel dock torde af inträffande olägenheter omintetgöras och i alla fall visar sig under verldens nuvar. och förmodligen ännu länge fortfarande skick blifva föga verkställbar, synes berörde syftemål ingalunda vinnas medelst de nu ä bane varande förslagen.
Den omnämnda reservationen röjer sjelf bäst huru det alldeles icke ernås genom antagande af Utsk:s förslag: det vunnes icke heller genom bifall till det af Hr Gripenstedt förordade Frih. Wredes förslag.
Ty blefve icke, enligt delta sednare, vår myntenhet bestämd till 24 sk. r:gds, då deremot den Franska myntenheten af 1 franc uppgår i värde till 24 sk. h:co?
Men så länge ingen kan hindra ländernes respective regeringar att till myntets inre halt, dess skrot och korn, göra de ändringar de finna tjenliga, så vore ju ingenting vunnet dermed att man allmänneligen, ifall sådant ens läte sig göra, komme öfverens om sinsemellan lika indelningar af myntenhelernas och dessas ställande i nominell öfverensstämmelse med hvarandra i de olika länderne.
För min del synes mig säkrast vara det man, på sätt Hrr Lagergren och Sandberg föreslagit, stannade vid R.
St:s sisth riksdag fattade beslut, att bibehålla r:dr r:gds med dess 48 sk. och fördelning i runstycken.
Men skulle, på sätt Utsk. ej ansett lämpligt för nya systemet, men för det gamla icke ovillkorligt afstyrkt, någon utvidgning af myntformaten, ulan silfverförminskning och tliy åtföljande myntförsämring, anses för ett bättre handterande af silfverpenningens yttre skepnad möjligtvis tjenligt vid noggrannare öfvervägande af denna speciella fråga, helst i sammanhang med den utgång förslaget om de mindre sedelvalörernes indragning loide erhålla, så vill jag i detta hänseende icke yrka ett bestämdt afslag å betänk.
, utan åtnöjer mig, såsom jag från början (illkännagifvit, med dess återremitterande, under anhållan, att Utsk. mätte fästa benäget afseende på ofvanstående, med hufvudsaklig hänvisning till uppgifne reservanters tanka, af mig vördsamt gjorda anmärkmr.
Cronhjelm yttrat, att, ehuru somlige ansett såsom ett skäl för nuvar. systemets bibehållande, att det vore till allmogens egen nytta och fördel, har likväl en ledamot af BondeSt. inom Utsk. deremot anfört, alt allmogen icke önskade något sådant förmynderskap, förenande han sig med dem som yrka decimalernes införande; på grund af hvilket yttrande Grefven synes anse BondeSt. önska det vårt myntsystem måtte på det föreslagna sättet eller annat, pä decimaler bygdt, förändras.
Hvad af den förenämnde BondeShs ledamot sålunda blifvit anfördt, må gälla för hans enskilda del; men till stöd för min sats. och till bevis, att det ej är ett förmynderskap, utan 3 * u
Den 4 Mars f. m. ett biträde oell instämmande, som åsyftas, åberopar jag de reservationer som äro afgifua af Johan Petter Andersson, Petter Gabrielson, Lars Olsson och Anders Ersson.
Dessa 4 ledamöter, hvilka uttalat enahanda tanke med Hr Lagergren, biskop Heurlin oell doktor Sandberg, tillhöra ju alla BondeSt.; och då man har den öfvertygelse]!, att samma tanke delas af allmänheten, så vore det ju af flera skäl olämpligt att, påtrugande menigheten ett på rent teoretiska grunder nppgjordt förslag, frångå ett system, hvarvid man sedan så lång tid tillhaka är van och hvars olägenheter — ty hvarje system har sådana — icke för oss äro särdeles kännbara.
Jemte det jag först vill uttrycka min tacksamhet mot Ulsk., för det Ulsk. tillstyrkt antagandet af decimalfördelningen för vårt mynt, anhåller jag att till besvarande få upplaga åtskilliga här framställda anmärkn:r.
Man har sagt att, innan man införde decimalsystemet i mynt, mått, mål och vigt, borde undervisning härutinnan lemnäs i skolorna.
Detta yttrande har förefallit mig högst besynnerligt, och jag frågar, om någon Europeisk, Asiatisk, Afrikansk eller Amerikansk stal räknar efter annat än decimalsystemet?
åtminstone känner icke jag något folkslag, som icke räknar med 10 såsom grundtal.
Man behöfver således icke i skolan försl lära sig detta räknesätt, som hvar och en redan känner och dagligen begagnar.
Biskop Heurlin yrkar i sin reservation, att det s. k. duodecimal-systemet skall bibehållas; men jag kan icke förstå möjligheten af alt bibehålla ett räknesyslem, som hvarken vi eller något annat folk begagnat, med undantag måhända af Judiska folket, i dess äldsta tider.
Det synes således påtagligt, att någon undervisning icke behöfves i ett räknesätt, som man frän barndomen inlärt med tillhjelp af de 10 fingrarna.
Genom införandet af 1 O-delningar i mynt, mått, mål och vigt försvinner den nu nödvändiga s. k. sorträkningen hvars svårigheter äro nogsamt kände, äfven för den bildade delen af folket, och hvartill orsaken är, alt man icke vid indelningarne följt det naturliga 10-räkningssystemet som alla känna; Hr Gripenstedt Ilar utredt detta ärende bättre än jag kunnat göra, och jag instämmer således med honom.
Ilan har likväl yttrat, alt man till enhet för mynt borde (aga ^ r:dr r:gs eller 24 sk.
Häruti nödgas jag motsäga honom, ehuru likväl under förklarande, tilt jag hellre antager hans förslag, än går miste om decimal-indelningen.
Orsaken hvarföre jag icke biträder hans förslag, utan önskar bibehållandet af 1 r:dr såsom enhet, är helt enkelt den, att Svenska allmänheten nu för tiden begagnar 1 r:dr r:gds såsom mätare af varuvärden och att man icke bör härutinnan göra någen ändring, aldraminst då man är sinnad att införa dess indelning i 10 och 100-delar i st. f. sk. och rst:n.
I anledn. af biskop Agardhs reservation, får jag erinra, alt de många svårigheter som uppstodo vid det s. k.
Fransyska systemets införande, hade sin egentliga grund deri att systemet byggdes på en längd-enhet, som förut icke var känd af allmänheten såsom ett abstrakt mått, som var ?><t<sVt>7)ö af jordqvadranten, på samma gång som man öfvergick till enhetens indelning efter 10- lalsräkningen.
Derigenom inträffade att allmänheten fick på en gäng Den 4 Mars f. ni. 37 2 nya grunder för sitt begrepp, nemi. mj enhet och nytt indelningssätt.
För min del tillstyrker jag betänk, men, i händelse K. o. Ad. beslutar ålerremiss, anhåller jag, alt detta mitt yttrande mätte få åtfölja till Utsk. Gr. Gyldenstolpe:
Jag erkänner villigt, att jag icke alltid uttrycker mig så tydligt som jag önskar, och det kan således vara möjligt, att Hr Lefrén uppfattat mitt förra anförande, pä sätt han yttrat.
Jag hade likväl förmodat, att han bordt kunna förstå min mening.
Om nu förhållandet vore, att decimalsystemet funnes infördt, ser jag icke något ändamål med vår närvar, diskussion, ty dä behöfde man alldeles icke vidtaga någon förändring, vare sig i afseende på mynt eller mått, mål och vigt.
Frågan är här icke om att i räkning börja med ett och sluta med 10, utan huruvida fördelningen i 10-tal bör införas i mynt, mått, mål och vigt.
Icke eller är fråga här om sättet att med eller utan tillhjelp af fingrarna räkna till 10 och uti 10-tal, utan såsom jag nyss nämnde, huruvida 1 O-delningen bör antagas för mynt-enheten och det är derom beslut nu skall fattas.
Dä jag förra gången yttrade mig, upptog jag frågan ur en allmännare synpunkt, men kan denna icke' göra sig gällande hos BankoUtsk. och R.
St,, så får jag, frän det mera poetiska, som efter min tanke ligger uti biskop Agardhs förslag, nedstiga till det mera prosaiska uti Ftsk:s betänk, och dä måste jag instämma i Ilr Gripenstedts yttrande, att, om decimalsystemet skall införas, Frih. Wredes förslag är vida bättre än BankoUtsk:s, emedan det förra åstadkommer mindre rubbning i nuvar. förhållanden, och, om R.
St. skola antaga något af de föreslagna systemen, förordar jag derföre Frih. Wredes. Hr Rosenblad, Bernh.:
Ehuru i lmfvudsaken förekommen af Hr Gripenstedt, har jag likväl begärt ordet, för att till besvarande apptaga några här framställda anmärkmr.
Man har, såsom stöd för bibehållande af vårt nuvar.
12-taliga mynt-system, anfört, att det är Germaniskt och af de fleste Germaniska folkslag antaget.
Det förhåller sig visserligen så, men det är äfven en sanning, att hos större delen utaf dessa folkstammar af Germaniskt ursprung, har en reform i detta system skett med den största lättnad.
Jag har sjelf öfverlefvat en sådan reform under mitt 3 eller 4-åriga vistande i Preussen, dä der infördes en visserligen ofullständig decimalräkning, dii man fördelade en thaler i 30 silber-groschen i st. f. att den förut delades i 24 gute och 42 s. k. schlechte-groschen.
Detta skedde utan svårighet, och räkningen blef allmän, så att, när jag 10 är sednare besökte detta land, hörde jag knappt någon räkna efter den förra myntfördelningen.
Cronhjelms uppgift ronde förhållandet inom Holland är äfven riktig, Hvad åter angår en värd ledamots yttrande, att, innan deeimalsystemct inom värt land infördes, detsamma borde läras i skolorna, så har Hr Lefrén upplyst oss om naturen af vära fingrar och lian Ivar derjemte yttrat, att deeimalräkningen är medfödd.
Den värde talaren begick likväl ett misstag, då han uppgaf att alla, äfven Afrikanska, folk haft 10-talsräkningen, ty jag har mig bekant en af denna verldsdels nationer, som 38 Den 4 Mars f. ra. åtminstone för 40 år sedan icke hunnit längre i räknekonsten än lill 5, nemi.
Hottentolterne; men det var dock ett halfdecimalsystem, rättadt efter fingrarnes antal pä ena handen.
I afseende på upp giften ronde 12-talels begagnande lill 10-tal, har såtillvida en oriktighet insmvgt sig.
Våra förfäder hade visserligen benämningen storhundrade och stortusende, men dessa tal uppkommo icke genom 12 gånger 12 o. s. v. utan genom 12 gånger 10 o. s. v.
Verldens räknessystem hade visserligen varit fullkomligare, om Carl Xlhs förslag, att förvandla 12 till ett 10-tal eller andra enheter, hade kunnat verkställas, dä 144 blifvit 100, 1728 ett tusen o. s. v., men som alla folk, litet längre försigkomna än Hottenlotterne, instämma i de nu antagna fördelningarne, torde denna reform, ehuru nyttig den kunde blifva, höra lill de overkställbara.
I)e exempel, Gr.