Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att förekomma en sådan rubbning utan olägenhet för Statsverket, så har Riksg:s-Kont. fått tillåtelse, enl.
Utsk:s förslag, att antingen uplåna penningar eller upsäga obligationer, hvilket som för tillfället anses lämpligast och nyttigast.
Man har dervid icke stadgat något vilkor, utan gifvit Fullmäktige friare händer än förut och detta är i min tanke en riktig åtgärd, ty jag önskar att man vid upgörandet af Reghtet för Riksg:s-Kont. gifver
Fullmäktige friare händer än de hittills hafva haft i dessa frågor, ty derigenom skulle de kunna undvika sådana anmärkn:r, som dem en värd talare här har gjort emot deras sätt att utlåna penningar.
Man har här klandrat att dessa obligationer skulle först inom tio år behöfva inlösas.
Man har då glömt att i nu gällande Reghte för Riksg:s-Kont. finnes ett stadgande uti den 149 §:n, som medgifver Fullmäktige rättighet att för de af dem ulgifvande obligationer bestämma en förfallotid af tio år och om nu stad 232 Den 15 Mars f m. gandet i 166 §:n, som ålägger Fullmäktige ovilkorlig förbindelse att vid nu förevar:de förhållanden till inlösen upsäga eller försälja Hypotheks-föreningarnes obligalioner ej blifver tillämpad!, så bör man ju äfven i öfverensstämmelse med nyssnämnde 149 § medgifva Fullmäktige att tillämpa den der bestämda förfallotiden jemväl på Hypotheks-föreningarnes obligationer.
Den ifrågavar:de förfallotiden af tio år är icke afsedd tili fördel för Ilypotbeks-föreningarne utan för Statsverket.
Det är naturligt, att om man kan uplåna penningarne på goda vilkor för långifvaren, så kan man få dem för godt pris och då Staten under tiden drager god ränta af Hypotheks-föreningarnes obligationer, så kan Statsverket, i st. f. förlust, möjligen fä vinst på denna operation.
För min del anser jag alt
Fullmäktige icke böra förr upsäga obligationerna än allmänna räntefoten blifver så hög att den öfverstiger räntan på dessa obligalioner.
Då först år rätta tiden att försälja dem.
Jag yrkar bifall till Utsk:s Betänk.
Om icke mitt minne felar alltför mycket, så var, när dessa Hypotheks-föreningar tiiikommo, fråga väckt bos R.
St:r, huruvida de icke borde bildas på det sättet, att Staten skulle uptaga lån, hvilka sedermera skulle till de blifvande Hvpotheks-föreningarne ullemnas, så att
Staten blef fordrings-egare hos dessa föreningar, men i stället gäldenär hos långifvarne.
Detta förslag gillades icke af R.
St:r, ehuru det i min tanka var ganska godt.
- Man lät i det stället dessa Hypotheks-föreningar bilda sig på egen kredit och skuldsätta landet utrikes, så att Staten i sjelfva verket bar utländsk skuld, ehuru Staten derför icke utfärdat en enda förbindelse.
Vi hafva genom denna åtgärd i sjelfva verket kommit till samma ståndpunkt, som, derest Staten uplånt penningarne på utländsk botten och sedan lemnat dem till Hvpotheks-föreningarne.
När nu så är förhållandet och sådana omständigheter hafva inträdt, som gjort penninge-marknaden i utlandet ganska dyr, så hemställer jag till en hvar om icke det är en Statens pligt att vidtaga sådana åtgärder; hvarigenom dessa föreningars kredit, så vi d t möjligt är, uprätthålles.
Man gör icke detta om man vidtager så beskaffade åtgärder som Hr Gr.
Liljencrants och Frih. Stjernstedt föreslagit.
Det vöre just rätta sättet att så till sägandes störta föreningarne om Riksg:s-kont. i närvande ögonblick skulle upsäga till inbetalning det högst betydande belopp af obligationer, som nu finnes i dess värjo.
Jag tror också att någon förlust för Riksg:s-kont. icke kommer att inträffa, om Riksg:s-kont. får den rättighet, som StatsUtsk. nu har föreslagit, ty det lärer väl något hvar kunna inse att Riksg:s-kont:s Fullmäktige på intet villkor skulle kunna inlåta sig r låne-transaktioher emot högre ränta, än den det erhåller af Hypotheks-föreningarne på deras obligalioner; men jag tror, efter den erfarenhet jag också vunnit, att Statens eller Riksg:skont:s obligationer äro mera begärliga än Hypolheksföreningarnes, så att
Staten kan uplåna ganska betydliga kapitaler
Den 15 51 ars f. m. 233 mot en lägre räntefot än flen, hvarmed Hypolheks-föreningarnes obligationer löpa.
Då blir det ganska naturligt att Riksg:s-kont. upfyller tvenne ganska goda ändamål, nemi. för det första att uprätthålla Hypolheks-föreningarnes kredit, och för det andra att bereda Statsverket en vinst, genom den möjligen högre ränta som drages ifrån Hypotheks-föreningarne, än den som Riksg:skont. sjelf betalar på de medel sorn uplånas.
Således ifrån hvilken synpunkt man än betraktar saken, tror jag att Riksg:s-kont:s Fullmäktige förfarit Slatsekonomiskt riktigt och att SlätsUtsk. äfven bar insett detta förhållande och på sådan grund tillstyrkt bifall lill Fullmäktiges framställning.
Att Fullmäktige skulle kunna, såsom en talare här framställt, utlåna medlen på annat sätt, så att de genast vid första tillfälliga behof vore tillgängliga, det har en talare före mig visat icke vara möjligt, emedan Fullmäktige måste iakttaga hvad reglementet föreskrifver.
Att Riksg:s-konf. tipköpt obligationer till det belopp som skett, må icke heller någon förtänkaJFullmäktige, enär denna åtgärd äfven grundar sig på reglementets föreskrift, och det är ganska säkert, att om icke dessa olyckliga händelser af ett krigstillstånd inträdt så bade hvarken behof af det nu beviljade anslaget upkommit, ej heller hade Riksg:skont. behöft ifrågasätta att upsäga sina obligationer så att krediten derigenom kunde störas i landet eller att för sina utbetalningar uplåna några medel.
Att Riksg:s-kont. icke varit overksamt för realisering af dessa obligationer anser jag mig böra här tillkännagifva.
Riksg:s-kont. har af dem under hand redan försålt för 100,000 R:dr b:ko.
Riksg:s-kont. har äfven under hand låtit underrätta Hypotlieks-föreningarne att Riksg:s-kont. ogerna upsäger obligationerna, men att Riksg:s-kont. deremot gerna ser, att Hypotheks-föreningarne, så fort ske kan, inlösa sina obligationer och derpå har äfven svar följt ifrån Hypotlieks-föreningarne med uttryck af tillfredsställelse öfver det sätt hvarpå de blifvit af Riksg:s-kont. behandlade och förklarande derjemte, att
Hypotlieksföreningarne icke skola underlåta att begagna den inbetalningsrätt utan upsägning, som Fullmäktige medgifvit.
Jag tror således, att det icke förefinnes skäl till klander emot Fullmäktige i Riksg:skont. äfvensom jag är öfvertygad, att i händelse Riksg:s-kont. erhåller det bemyndigande hvarom här är fråga, så, långt ifrån att derpå blifva lidande, skall Riksg:s-kont. och Statsverket dervid hafva en vinst på samma gång som Hypotheks-föreningarne.
Jag tillstyrker således bifall till StatsUtfekis Betänk.
Jag anser det här af Riksg:s-kont:s Fullmäktige föreslagna och af StatsUtsk. tillstyrkta sätt att gå tillväga vid anskaffande af de medel som för det beviljade kreditivet erfordras vara serdeles klokt och välbetänkt, derföre att det gifver Fullmäktige frihet i sin verksamhet i afseende på denna sak.
För grunderna är såväl i Utsk:s Betänk, som af åtskilliga talare redogjordt, så att jag dertill icke beliöfver någonting tillägga, men jag anser mig, oaktadt jag icke är ledamot af någon Hypolheks-förening, dock upmanad att säga att 234 Den 15 Mars f m. jag anser Hypotheks-föreningarne alldeles icke vara uti en så beklaglig ställning, som en talare här har antydt.
Om det vore
Statens behof att inom 6 månader erhålla dessa medel och Riksg:skont. till följd deraf nödgades upsäga obligationerna så är min öfvertygelse att då, i spetsen för dessa Hypotheks-föreningar stå många ibland Sveriges utmärktaste affärsmän, så skulle det, med mer eller mindre svårighet dock gå för sig för dem att inom 6 månader på utsatt dag betala sin skuld.
Jag anser således dessa obligationer vara lika realisabla, som några andra och att de kunna lättare drifvas in för Statsverket än några andra, serdeles då det är fråga endast om några få milhr; och jag påstår att det är blott för varsamheten i åtgärden, som detta förslag är gjordt, och bör vara gjordt, men alldeles icke derföre att icke Hypotheks-föreningarne, hvilken stund som helst kunna inlösa sina förbindelser.
Om förhållandet är sådant, som den siste värde talaren nu upgifvit, nemi. att ingenting vore lättare för Hypotheks-föreningarne än att till sitt fulla värde realisera sina obligationer, så begriper jag icke hvarföre Riksg:s-kont:s Fullmäktige gjort ett förslag, som strider deremot.
Man har just till grund derföre åberopat hvad den siste värde talaren, påstått icke vara förhållandet, nemi. att detta skulle åstadkomma olägenhet för Hypotheks-föreningarne.
Om så icke är, utan dessa papper, såsom det nu upgifves, skulle vara lätta att realisera, hvarföre gör man det icke då.
Jag tror att så icke är förhållandet, utan att verkligen, på sätt Riksg:s-kont upgifvet dervid skulle möta ganska stora svårigheter.
Såsom grund för det här framställda förslaget har åberopats de för Hypotheks-föreningen opåräknade omständigheter, som inträffat; men jag hemställer om ieke en Hypotheks-förening, likasom en enskild person, bör, då den gör skuld, påräkna att sådana förhållanden, som de nu för handen varande, kunna inträffa och tillse huru han, äfven under sådana förhållanden, må kunna fullgöra sina förbindelser.
I min tanka är det den största olycka som kunnat träffa Sverige att dessa Hypotheks-föreningar och Privat-banker, genom den lätthet de beredt personer att erhålla lån inledt dem i betydligt större utgifter, än som eljest kunnat komma ifråga.
Följden har blifvit en allmän skulldsättning.
Man ser här huru det ena femtalet af millioner efter det andra indrages i landet: men på hvad sätt?
Jo sålunda, att den Svenska jorden blifver alltmera skuldsatt till| utländningen.
Jag hemställer om detta kan bära sig i längden och huru Sverige skall kunna ega bestånd om man fortgår på den banan, samt anser för min del såsom den största olycka att man tillåtit och upmuntrat dessa Hypotheks-föreningar i olika delar af landet.
Hvad nu serskildt beträffar ifrågavar:de Retänk., så har Hr Printzensköld sagt att man i afseende på utlåning emot obligationer endast tillämpat reglementet.
Hvarföre vilja icke Hrr:ne då tillämpa detsamma äfven i afseende på den nu ifrågavai':de
Den 15 Mars f. m. 235 uplåningen?
Om nu reglementet innehåller att uplåning af Riksg:skont. icke får företagas, förr än obligationerna blifvit upsagda eller inlöste; hvarföre vill man då icke att reglementet skall följas äfven i denna del?
Jag kan häruti icke se någon konseqvens.
Hrr Fullmägtige hafva här äfven sagt att den föreslagna åtgärden icke skall lända till någon förlust utan möjligen snarare till någon vinst för Riksg:s-kont.
För min del, såsom representant, afsäger jag mig i detta fall vinsten och yrkar endast att Fullmäktige må tillse, att det icke blir någon förlust.
Om meningen varit att uplåningen skulle verkställas så att icke någon förlust härigenom skulle upstå, så kan jag icke inse hvarföre man i förslaget uptagit att Fullmäktige skulle sjelfve efter sig företeende omständigheter pröfva räntans belopp.
Det hade ju då varit helt simpelt att säga att Fullmägtige icke få uplåna för högre ränta än som erhålles på obligationerna.
Jag har icke anspråk på att Staten skall göra någon vinst, men icke heller att den på ifrågavar:de mot reglementet stridande uplåning gör någon förlust.
Jag har länge befarat att det skulle gå med Hypotlieks-föreningarnes obligationer så, som nu inträffat.
För några år sedan, sökte jag, i egenskap af Bankofullmäktig, förhindra att man måtte köpa andra obligationer än sådana, som af R.
St:r uttryckligen ålagt Fullmäktige att uplägga.
Man följde icke denna grundsats och nu har den ledsamma omständigheten inträffat att man anser sig icke kunna upsäga obligationerna, såsom här förmäles, och hvilket jag äfven tror vara sannt.
Kan man icke upsäga dem, så följer likväl icke deraf, alt Riksg:s-kont. ej skall kunna sälja dem.
Hvarföre hafva hvarken Riksg:s-kont:s Fullmäktige eller StatsUtsk. ifrågasatt sådant.
Fullmäktiges förslag är af följande lydelse, nemi. att det må tillåtas ”Fullmäktige, utan ovilkorligt iakttagandet af stadgandet i ofvan åberopade 16G § af Riksg:s-kont:s reglemente, att få, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med de i samma reglementes 147 och 1G9 §§:ne meddelade föreskrifter, gå i författning om uplåning af de medel, som, utöfver Riksg:s-kont:s härtill disponibla kontanta tillgångar, kunna erfordras för ifrågakommande utbetalningar”.
Sålunda hafva Fullmäktige först och StatsUtsk. sedan icke ens satt i fråga att Hypotlies-föreningarnes obligationer, som Riksg:skont. innehar, skulle kunna säljas till pari.
Det äro följaktligen Fullmäktige och StatsUtsk., som börjat nedsätta värdet på dessa obligationer.
I öfverensstämmelse dermed förmodar jag att Fullmäktige och StatsUtsk. ej skola hädanefter i Riksg:s-kont:s reglemente kalla sådane obligationer för lätt, utan för svårt realisabla papper.
Om nu Riksg:s-kont. skall verkställa uplåning, månne det då är skäl, att Fullmäktige börja med erbjudandet af högre ränta än 4| proc. eller af bättre vilkor än Hypotlieks-föreningarne lemnat?
Jag tror det icke, och förmodar att Fullmäktige ej heller inleda en såda åtgärd.
Göra de det icke: så är det ju vida enklare att sälja en Hypotheks-förenings obligation, som löper med fyra och en half proc:s ränta, hvarigenom Riksg:s - 236 Den 15 Mars f. ni. kont. sedan för den summan hvarken har fordran eller skuld, > än att, t. ex. behålla en sådan fordran på ena sidan och på andra göra en lika stor skuld.
Till denna dubbelhet i förhållande skulle Riksg:s-kont. naturligtvis komma om Fullmäktige ' underläte att försälja Hypotheks-föreningarnes obligationer, i hän- | delse de kunde säljas till pari, och i stället tillgripa utvägen att göra uplåningar.
Får nu Riksg:s-kont. icke uplåna penningar till C proc. ulan måste t. ex. gifva 5 proc., så är det klart att Riksg.-skont. utlånat sina penningar till Hypotheks-föreningarne för billigare vilkor än dem hvaremot det sjelft måste uplåna penningar af allmänheten.
Riksg:s-kont. måste då på sin rörelse, sätta till skillnaden af Statsmedel.
Men detsamma är tydligt, såsom Frih.
Stjernstedt sagt, att Riksg:s-kont. blir förläggare åt Hypotheks- ' föreningarne till Statens skada.
Nu säger man att det är möjligt | för Riksg:s-kont. att erhålla, penningar pä bättre villkor än det i skulle få om det försålde Hypotheks-föreningarnes obligationer samt att Riks-kont. derföre icke borde draga i betänkande att sätta sig i skuld.
Man måste vid detta tillfälle erinra sig det fransyska ordspråket: ”c’est le bon marche, qui m’a miné”, och ^ försöka onödiga upköp.
Det är i min tanka just felet hos både Fullmäktige och StatsUtsk. att de icke hafva satt i fråga Hy- > potheks-förenings-öbligatiönernas försäljning framför penningarues uplåning af allmänheten.
Man bör icke gå öfver ån efter vatten., Skulle man nu icke kunna sälja sådana Hypotheks-förenings- t obligationer som löpa med 4' proc. ränta: så bör man söka att sälja dem, som gå med 5 proc. ränta, ifall sådana finnas i Riksg:s- 1 kont:s förvar.
Sådant vore bättre än att Riksg:s-kont. skulle sjelfmant uplåna penningar till denna ränta och derigenom att i jag så må säga, försämra sin egen kredit.
Jag hoppas också att Fullmäktige försöka sådant.
Emellertid måste jag lägga Stats- j Utsk. till last att det icke uttalat grundsatsen, det man först , skolat försöka försälja andras obligationer som det innehar, innan 1 det började uptaga nya lån.
Jag anhåller att R. o. Ad. ville återremittera Betänk.
Jag får börja mitt lilla andragande här med tillkännagifvande af min förundran deröfver, att denna obetydliga sak kunnat väcka så mycket allarm.
Jag ämnar icke heller inlåta mig i yttrande öfver de hvarjehanda under discussionen vidrörda ämnen, som icke höra hit.
Man erfar att Riksg:s-kont. innehar något öfver 3 milhr.
R:dr i obligationer och att, för att honorera en skuld af2| mill:r R:dr, Riksg:s-kont. antingen mäste upsäga dessa obligationer eller låna upp en sådan summa.
Detta är också en ganska simpel sak i och för sig sjelf.
Det kan väl icke bestridas hvad Gr.
Liljencrants anfört, att den som är skyldig han bör betala, och Hypotheks-föreningar lära väl icke heller undandraga sig denna skyldighet.
Jag tror, lika med Hr Mannerskantz, att
Hypotheks-föreningarne kunna inom fi månader efter upsägningstiden. om så fordras, inbetala sina skulder.
Serskildt vet jag att Östgötha Den 15 Mars f, m. 237 Hypotheus förenings skuld till Riksg:s-kont. bestämdt skall kunna inom 6 månader efter upsägning betalas; men bär är icke fråga ensamt om denna betalningsskyldighet, utan här är fråga om de stora krafter som verka på industrien.
Man kan mycket väl tänka r sig att om Hypotheks-föreningarne inbetala sina skulder till Riksg:s kont.
, så måste industrien derigenom på ett hämmande sätt störas / åtminstone för ögonblicket.
Om man nu icke behöfver verka hämmande på industrien och icke göra någon förlust på obligationerna så frågas nu: hvad skall det då tjena till alt göra detta intrång i industrien under en tidpunkt så ogynnsam som den nuvarande.
Att Riksg:s kont. blefve förläggare för Hypotheks-föreningarne för ögonblicket, det tycker man skulle vara alldeles fasaväckande.
För min del finner jag det icke besynnerligare än när den ena kassan förlägger den andra.
När nu detta Statens penningeverk icke kan göra någon förlust på Hypotheks-föreningarnes obligationer, så måtte man vid åminstone kunna vänta med upsägningen till en tidpunkt då det kan ske utan att förorsaka förluster för Hypytheks-föreningarne och utan att åstadkomma det intrång för industrien, som en sådan åtgärd nu skulle utöfva.
Jag yrkar således bifall på detta Betänk.
En värd talare har klandrat att Riksg:s t kont., inköpt räntebärande papper, hvilka icke genast utan förlust kunna inlösas.
Tvenne andra talare hade redan visat att anledningen till detta inköp af papper finnes i reglementet för kontorets verksamhet.
Det kan således icke läggas kontorets Fullmäktige till last att sådant inköp har skett och om ändring uti ett sådant förhållande önskas för framtiden så kan det endast åstadkommas genom förändring i reglementet, då detsamma vid denna Riksdag kommer alt uppgöras.
Emellertid får jag lyckönska StatsUtsk. om den värde talaren behagade uplysa Utsk. hvarifrån sådana papper skulle fås, ty mig veterligen finnas de icke och hafva aldrig funnits, som dä stora summor äro ifråga, under hvilken tidpunkt sorn helst, kunna realiseras utan att förlust derigenom på ett eller annat sätt förorsakas.
Afven de rikaste länders Statspapper falla under kritiska tider, men den värde talaren lärer väl underrätta StatsUtsk. hvarest papper af den beskaffenhet han önskat kunna erhållas.
Frågan för ögonblicket är ganska enkel.
Riksg:s-kont. behöfver inom en kort tid en större summa kontanta penningar för att bestrida de utgifter, hvilka af R.
St:r blifvit på kontoret anvisade.
Dessa penningar kunna af kontoret erhållas på tvenne vägar, antingen derigenom alt kontoret realiserar sina tillgångar, d. v. s. upsäger eller försäljer sina obligationer, eller att kontoret sjelf uptager lån.
Den första utvägen är i reglementet föreskrifven att den skall företagas.
Vid den utvägen företer sig likväl den olägenhet att, ehuru Hypotheks-föreningarne utan tvifvel äro fullkomligt säkra, man likväl kan, genom att tvinga dessa föreningar att under en så kritisk tidepunkt som den närvartde på en gång anskaffa en så betydlig summa som 3 milbr
R:dr, åstad - i 238 Den 15 Mars f. m. komma betydliga förluster för Hypotheks-föreningarne.
Det är gifvet att derigenom att Hypotheks-föreningarne tvingas att på en gång skaffa sig så mycket penningar, höjas räntan inom landet, om dessa penningar skola här upplånas, eller också för att undvika ett sådant förhållande, tvingas Hypotheks-föreningarne att skaffa sig penningar från utlandet, hvilket åter skulle i närvande ögonblick blifva mycket dyrt.
Man vet nemi. att
Hypotheks-föreningarnes obligationer för närvande stå ganska lågt i kursen på verldsmarknaden, hvilket åter icke är en följd deraf alt dessa föreningar äro osäkra, utan af de rubbningar i hela penninge-marknaden som genom de politiska förhållanderna åstadkommits.
Derföre ansågo
Fullmäktige det vara för rörelsen i allmänhet fördelaktigare, om, i st. f. att intvinga Hypotheksföreningarne i dessa svårigheter, det tilläts Hypotheks-föreningarne att i män af tillgångar inlösa sina obligationer under det Iliksg:skont. anskaffade de för Staten behöfliga medel pä det sätt som Fullmäktige funno mest passande, antingen genom att realisera de obligationer Riksg:s-kont. har eller genom att verkställa uplåning.
Något annat hafva Fullmäktige icke föreslagit.
Fullmäktige ansågo den sednare åtgärden eller den att för Riksg:skont:s räkning uplaga lån, såsom en bättre utväg att anskaffa penningar, utan att kontoret derpå gjorde någon förlust och med mindre intrång för rörelsen i allmänhet.
Man ansåg det vara lättare för kontoret att under en kritisk tidpunkt företaga en uplånings-åtgärd, än det vore för Hypotheks-föreningarne, och när nu mycket penningar behöfdes och kontoret kunde, efter all sannolikhet, anskaffa den till billigare villkor än Hypotheks-föreningarne, hvarföre skulle man icke då medgifva att så finge ske?
Det är sannt att den förlust som Hypotheks-föreningarne skulle gjort, icke drabbat Riksg:s-kont., så hade den deremot skadligt inverkat på landet, dels derföre att en så stor del af våra jordbrukare inom Hypotheks-föreningarne äro delegare, dels derföre att om räntan upjagades, så måste sådant vara tryckande äfven föFde industruidkare som icke äro medlemmar i Hypotheks-föreningarne.
Att vidtaga den enkla åtgärden att medgifva Fullmäktige att välja hvilken utväg, som lättats och bäst leder till det åsyftade ändamålet, måtte väl i detta fall vara riktigare än att, såsom förhållandet för närvande är, föreskrifva dem att ovilkorligen upsäga Ilvpotheks-föreningarnes obligationer eller försälja dessa papper.
Men, säger man, allt detta kan vara ganska rätt, men det borde föreskrifvas åtminstone att Fullmäktige skola göra begge delarne på en gång, d. v. s. både realisera obligationer och verkställa uplåning.
Det är likväl gifvet att man genom en sådan föreskrift lätteligen kunde tvinga Fullmäktige att \ipkalla utbjöd kontoret och Hvpotheks-föreningarnes obligationer.
Det är sannolikt att Riksg:s-kont:s obligationer uti den striden blefve segrande och då hade man icke åstadkommit något annat än att man fullkomligen onödigtvis nedtryckt Hypotheks-föreningarnes kredit inom landet.
Om man vill bevara penninge-marknaden i Dan 15 Mars f. m. 239 landet för den rubbning, som skulle åstadkommas derigenom att
Hypotheks-föreningarne stöde i fara för upsägning af stora summor, så bör man väl icke, på samma gäng som man borttager det bestämda stadgandet om upsägning, på samma gång hota dem med en sådan upsägning.
Den utväg måtte väl vara den riktiga, hvarigenom man, utan förluster för Riksg:s-kont., och utan någon rubbning i de allmänna kredit-förhållanderna, kan för bästa priset erhålla de behöfliga penningarne.
Jag förnyar min vördsamma anhållan om bifall till Utsk:s Betänk.
Afven jag får vördsamt tillstyrka bifall till detta StatsUtsk:s utlåt.
Den återremiss som här är begärd, på det att StatsUtsk. skulle föreslå att Fullmäktige i Riksg:s-kont. skulle till fullgörande af reglementets föreskrifter försälja eller upsäga Hypotheks-föreningarnes obligationer, anser jag för min del vara, om icke farlig, åtminstone ganska betänklig.
Att på en gång genom försäljning af Hypotheks-förenin1- garnes och Riksg:s-kont:s obligationer inkastajpapper för ett parmilkr
R:dr på penninge-marknaden i riket, hvilken är så inskränkt, det skulle vara en åtgärd, som väl icke kan ursäktas af några grund[ satser, enär den i praxis skulle medföra följder af förluster för Hypotheks-föreningarne och vinst endast på några enskildas hänl der; en förflyttning af förmögenheter som kan undvikas, om man vidtager den enkla åtgärd, som StatsUtsk. här föreslagit efter framställning af Fullmäktige i Riksg:s-kont.
Genom denna åtgärd kan jag icke inse att några förluster hvarken för Staten eller för enskildte skulle kunna upkomma.
De penningar som lyckligtvis genom fördelaktiga penninge-förhållanden de föreg:de åren, kunna vara tillgång på inom riket, de kunna af Riksg:skont. uplånas och de för Statsverket behöfliga medlen sålunda till vägabringas utan några åtgärder som åstadkomma något störande af den allmänna krediten.