Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man ej åt Fullmäktiges eget omdöme vill lemna det förtroende, att rätta upptagna lån efter beliofvet, tillstyrker jag, att det föreslagna creditivet må sättas på minst i million R:dr Specie, ehuru jag anser högst osannolikt, att det för det föreslagna ändamålet någonsin skulle behöfva användas.
Att bestämma i3o sk:r såsom det högsta en R:dr silfver efter 1664 års myntfot får kosta Banken i inköp , afstyrker jag.
Ingen anledning kan dertill hämtas deraf, att detta varit medelpriset för det sedan i8a3 uppköpta silfver, ty den tiden var icke 128 sk:r (utan 48 sk:r) alpari, och circa 1 £ pr:ct för att betacka alla kostnader vid uppköp och transport är för ringa, utom i fall af särdeles gynnande handelsställning.
En Bank, som kan draga stora inkomster af sina på credit utgifna sedlar, får deremot vidkännas den vida mindre kostnaden, att alltid hålla sina kassor försedda med nödig tillgång.
Jag anser således intet maximum böra bestämmas för denna kostnad, som bör afgå på Bancovinsten.
Angående tiden för utvexlingens början , så i öfverensstämmelse med min reservation tillstyrker jag dess bestämmande, på sätt Grefve von Schwerin föreslagit.
Om Den 9 J u 1 i i f. m. 55 alla erfordrade åtgärder redan i83o äro färdiga, ser jag icke någon orsak, hvarföre man skulle dröja till 1802, och i alla fall torde ' aktningen för Kongl, värdigheten fordra, att då Rikets Ständer begära Kongl. Maj:ts medverkan till en så viktig åtgärd, sorn ordnings återställande i myntväsendet, de icke inskränka sjelfpröfningen af denna medverkan, inom på förhand bestämda onödiga gränsor.
Vid Herr Skogmans förslag, att omyntadt silfver borde få utvexlas af Banken, vill jag endast fästa det förbehåll, att detta må vara Banken tillåtit, såvida sedelhafvaren så önskar.
Sedeln lyder på Svenskt mynt; rättigheten att få Svenskt mynt, i Svensk rörelse mera användbart än plantsar, hör derföre vara ovilkorlig.
Men oaktadt en sådan inskränkning, är jag öfvertygad, att man frivilligt skulle mycket begagna en sådan rätt, ty så snart säkerhet finnes för det cirkulerande pappersmynlets orubbliga värde, äger det för inre rörelsens alla större transaktioner så stora företräden för det tunga silfvermyntet, att utvexlingen för inrikes behof troligen skulle blifva obetydlig, och för utrikes kunna med lika om ej större fördel plantsar och utländska myntsorter begagnas, som de Svenska.
I afseende på en värd talares förslag att på RiksgäldsContoiret ställa de till Bankens behof föreslagna creditif, får jag endast anmärka, att i detta hänseende emellan dessa hegge verk ingen gemenskap finnes; att Banken 56 Den 9 J u 1 i i f. m. ehuru Staten tillhörig, är ett sjelfständigt handelsinstitut, och att ordningen således torde fordra, att den sjelf berättigas afsluta de lån, den för sin rörelses skull kan behöfva upptaga.
Jag tillstyrker återremiss af förevarande Utlåtande.
Herr af Ekenstarrij Israel:
Då jag fullkomligen gillar nödvändigheten af det beslut Ridderskapet och Adeln i förra Plenum fattade, önskar jag naturligtvis högeligen, att de medel, som för finance-regleringen användas, måtte leda till ändamålet.
Ej egentligen för att lemna upplysningar, utan för att framkalla sådana, har jag begärt ordet.
De medel Utskotten föreslagit, gillar jag till största delen; men det är synnerligen en omständighet, nemligen depositions-inrättningen, som jag ej finnér äga det sammanhang med myntbestämningen, hvari den framställes.
I Utskottens Utlåtande säges på första sidan, att allt bestämmande af myntet beror på Vexelluckans öppnande.
Det är ock min öfvertygelse; således tror jag, att icke
Cursens förhållande innan den mesurens början hvarken kan ledas eller förutses.
När detta är gifvet, följer också, att silfver, som insättes efter 128 sk.
Curs, skall kunna med fördel uttagas, när den höjt sig tillräckligt för slikt vingleri.
Dä ser jag icke allenast möjligheten, utan äfven troligheten deraf, att
BancoFullmäktige skulle snart nog 4 Den 9 J u I i i f. m.
Itömma i elen belägenhet, att inställa depösitionsrörelsen, och jag tror, att sådant skulle mera skada Banken i opinions-väg, än den olägenhet, som man förmodat, kunna uppstå genom depositions-räkningens stridiga verkan emot Bankens Silfveruppköp, hvilken jemväl synes mig ganska möjlig.
Säkerligen skulle det finnas många, ehuru jag visserligen icke vore ibland dem, hvilka trodde, att när
Banken ej kunde fortsätta utvexlingsrörelse med en fond, utgörande full valuta för utgifne förbindelser, nemligen depositionen, så skulle den väl ännu mindre kunna honorera sina egna Sedlar med £:delsFond.
För min del tror jag visserligen, att den i Banken befintliga SilfverFond är tillräcklig for Realisationen, och att således hvarken Creditiv eller Lån behöfves till verkställigheten; men mig synes, att förtroendet är.det mäst verkande medel för att undvika oberäkneliga skakningar uti enskildta förhållanden, och att det bör derföre vidmagthållas.
En misstrogen opinion skulle äfven på ogrundad anledning, åtminstone för en tid, kunna åstadkomma en ganska skadlig svallning i landets Financiella och Ekonomiska ställning.
Då jag ej ser, att depositiöns-rörelsen har något egentligt sammanhang med realisationen, men tror, att den kan föranleda sin egen inställelse, så torde man dermed böra vara försigtig.
Jag får ånyo upprepa, att jag ej tror, det Cursen, före den allmänna vexlingens början, kan med säkerhet hållas 58 Den 9 J u I i i f. m. under den gräns, vid hvilken det kan gagna ägaren att uttaga silfret.
Jag har hört uppgifvas, hvad som likväl ej finnes i Utskottens Utlåtande, att 5 skillingar skulle åtgå i omkostnader, för att ånyo sälja ett uttaget silfverhelopp.
Detta är en omständighet, som jag hade önskat varit mera allmänt känd.
Man har trott Cursens stigande kunna motverkas derigenom, att det speculationsvis återtagne silfret skulle sedermera åstadkomma en concurrance emellan silfver-säljare.
Jag vill önska, att den gjorde tillfyllest.
Emedlertid kan jag icke undertrycka min farhåga, att deposit-rörelsen kan genom inställelse rubha det förtroende, sorn erfordras för realisationens gagneliga inflytelse och framgång, åtminstone för en tid.
I afseende på den halfva million, som man föreslagit skola utifrån anskaffas, såsom säkerhet för realisationen, har jag redan förut angifvit, att jag ej tror den komma att bchöfvas, men då personer gifvas af motsatt tanka, finnér jag skäligt, att en sådan representerande säkerhet utsträckes ända till en hel million, i enlighet med några reservanters mening.
Då det är fråga om skillnaden emellan Creditiv och Lån, synes mig Creditiv medföra en större förmån, så länge det för mig är tydligt, att det ej behöfver upptagas.
I en reservation af en Ledamot inom Vällofl.
Den 9 J u i i i f. n>. 59 BorgareStåndet förekommer till nackdel för Creditiv-idéen, att den skulle medföra oberäkneliga oredor för Banken.
Jag har ej kunnat upptäcka, hvari de skulle bestå, och önskar derföre, att blifva upplyst derom.
I afseende på den punkt i Utlåtandet, som Friherre Boije vidrört, nemi. att närvarande beslut skulle göras oberoende af kommande Ständer, har val Herr Rosenblad nämnt, att sådant influtit af grannlagenhet emot de närvarande Ständerne; men jag vill tillägga min öfvertygelse, den jag tror vara allmän, alt nemi. förtroendet till hela företaget, således till dess till- eller afstyrkande, beror i första rummet på säkerheten, att inga nya idéer skola mellankomma, och förrycka den byggnad, hvarigenom en hvar nu söker befästa sig emot tillfällig inflytelse.
Detta är det hufvudsakligaste jag velat nämna.
Emedlertid vill jag uppskjuta min begäran om återremiss för den händelse, att den fortgående discussionen möjligen kan sprida det ljus i ämnet, som ännu saknas, till bifall af Utskottens Utlåtande, Herr Hjerta} Gustafanförde skrifteligen:
Vid Stats- och BancoUtskottens
Utlåtande angående nödige provisoriske åtgärder, innan Silfverut-veaclingen kan företagas,, anser jag mig böra göra följande anmärkningar. tio De ii 9 Juiii f. m.
Hvarje Utskotts Utlåtande synes mig" böra vara så uppställt, att det, af RiksStånden gilladt, kan blifva grund för den Aet, hvarigenom deras Beslut skall få påföljd: d. ä. antingen såsom underdånig Skrifvelse tili Kongl. Maj:t, eller föreskrifter för Rikets Ständers egne Ombud, Fullmägtige m. fl. Jag saknar detta i förevarande Utlåtande, och anhåller, att Utskotten måtte afhjelpa denna brist, så att motiver, conclusioner och beslut måtte få en tydlig form, allt efter det sätt, hvarpå hvarje del af frågan måste behandlas.
Om således afsigten är, att följande mening: ”Utskotten hafva ansett tidens bestäm”mande för utvexlingen af Silfver böra blif”va oberoende af kommande Ständers beslut, ” skulle inryckas i nuvarande Rikets Ständers beslut; anser jag den onödig och opassande.
Utskotten synes mig allt förmycket hafva förbisett det förhållande, sorn en Lagstiftande församling får finna sig uti; att nemligen ej vilja, hvad den ej kan.
Till detta hörer, att ej besluta för den kommande.
Den fråga, som nu är föremål för vår handläggning, synes mig i detta fall bland de enklaste.
Antages den grundsatts, att Myntbestämning utan vexling icke är annat än lösa ord, måste man inskränka sig till dessa frågor:
Skall myntvärdet bestämmas?
Svar, ja!
Huru skall det bestämmas?
Efter det värde det nu har!
Och så långt äro vi Den 9 J u 1 i i f. m. 61 komne, genom det i sista Plenum fattade beslut.
Sedan frågas: kunna vi nu låta Banken vexla till detta värde?
Blir svaret ja, är allting bra; blir svaret nej, måste andre Ständer deröfver besluta, i händelse de sammanträda, innan Banken kan vexla.
Är åter Banken i stånd, att förut vexla, och detta äger nuvarande Ständer, att bereda, blifver tiden, då ett sådant förhållande inträffar, den naturliga perioden för åtgärdens verkställande.
Hvad åter kommande Ständer vilja besluta, kunna vi ej veta och ej hindra.
Yi äro till och med skyldige, att tro dem vara i stånd att handla klokare, än vi, ty åren lära Nationerne mycket.
Mig synes, att Utskotten derföre böra förändra denna mening så, att Rikets Ständer uttrycka deras åsigt vara: att tidens bestämmande för utvecclingen af Silfver mot Sedlar utur Rikets Ständers
Bank bör blifva oberoende af allt annat j än Bankens förmåga, att med säkerhet fullgöra dess förbindelser.
Då uppstår den följande frågan: hvad fordras för att Banken skall äga en sådan förmåga.
”Utskotten hafva ansett proportionen af Bankens reella fond till Sedcl”stocken, dertill räknadt Banco- och Riks"gäldsSedlarnes sammanlagde belopp, efter "ett afdrag, motsvarande Bancolånen på metaller, exportabla effecter och LåneBanco”Obligationer, böra blifva såsom 5 till 8, ”innan silfverutvexlingen får taga sin början.” 6a Den 9 Ju I i i f. m.
Innan jag går till ett annat slags vederläggning af denna satts, ber jag att få följande frågor besvarade:
Hvilken Bank på jorden äger *:dels Silf— verfond?
Huru kan den enda Banken, i ett land af 3,800 Sv. qvadrat-mil, behöfva -|:dels fond, då de Banker, som äro i länder, hvarest en Bank befinnes på hvarje 5, 6 å 10 qvadrat mil, icke behöfva i;dels, £:dels , ja ännu mindre Silfverfond. mot sine på silfver utställde BancoNoter?
Huru kan en Bank, hvars Sedlar tagas i uppbörd och göra lagliga liqvider, befara att få in Sedelmassan, då den har half fond?
Huru skulle vårt land se ut, om 10 millioner R:dr i Sedlar drogos utur rörelsen till Silfveruttagning?
Manne ej Sediarne skulle genast i värde stiga öfver pari med silfver?
Om de stego en enda skilling deröfver, hvem tog då ut silfver?
Och hann ej Banken, att under tiden anskaffa för sin vinst temligt betydliga qvantiteter af denna vara?
Kan väl rimligtvis dessa enfaldiga framställningar om planer att uttömma Banken, om capitalisters tillställning mot Banken och mera dylikt, förleda sunda förnuftet, som så lätt måtte kunna beräkna den förlust, hvilken alla dylika åtgärder utan ändamål måste tillskynda dem, som skulle försöka det?
Kan man ännu vara okunnig om, att hvarje lod silfver, som till Sverige införes, minst kostar 2 sk.
B:co i omkostnader, och att ingen rimlig anledning förefinnes, att Den 9 Julli f. m. 63 det ej skulle vara lika dyrt, alt utsända?
Är ej förlusten då 4 sk- per lod för den, som utförer det?
Vili man ännu tala om de tider, då Riksgäldssedlarne utkörde SpecieMyntet?
Hafva vi då ej redan visat genom våra beslut, att vi numera begripa, att Creditmynt ej får utsläppas öfver hvad reella Myntmassan tillåter?
Jag måste tillstå, att denna fruktan kan jag ej bysa, och att Utskottens proportion 5 å 8 synes mig illa träffad.
Att den är godtycklig, torde éj kunna nekas; ty, med half fond, har Rikets Ständers Bank redan så ofta och länge fullgjort sina vexlingsförbindelser, att deraf ingen anledning kan tagas.
Men jag ber nu, att få ådagalägga, att Utskotten äfven räknat allt för godtyckligt.
I Bankens real-valuta aro icke inräknade de i silfver förskrefne BancoLån, uppgående till 45o,ooo R:dr i silfver, samt således svarande mot nära 1,200,000 R:dr i Sedlar.
Deremot är Sedel-förstöringen icke afräknad från Sedelstocken.
Antagom den blott till 3oo,ooo R:dr inalles, så vore dock i,5oo,ooo R:dr att afdraga från de 29 millioner Utskotten antaga, såsom den nu utelöpande Banco- och Riksgälds-Sedelstocken.
Återstår alltså R:dr 27,500,000.
Den nu i Banken befintliga reella fonden utgör 5,700,000 R:dr Specie, svarande ediot R:dr 15,200,000 i Sedlar; eller såsom (>4 D <■ n 9 J u 1 i i f. in. .r> li'l g.
Och om jag nu fick erindra Ridderskapet och Adeln derom, att varagtigheten af Myntbestämningens fortgång och bestånd mera beror af Bankens förvaltning, sedan vexling börjat, än af uppstaplade valutor, lärer en hvar lätt inse, att vi stå på den punkt, att vexling när som helst kunde, begynna.
Härvid har jag likväl att betrakta ett högst vigligt förhållande»
Landet hotas af en missväxt.
Detta förhållande afskräcker ytterligare de opinioner, sorn ännu vackla emellan behofvet afen stadgad Myntordning och svårigheterne att den tillvägabringa.
Det torde till och med hafva kommit äfven dem att tveka, som börjat inse nödvändigheten, att, till återförandet af ett naturligt Myntväsende, hvarje uppoffring icke bolde anses för stor.
Hvad är följden af en genast verkställd vexling?
Man svarar, utsändning af silfver till Spanmåls-köp.
Huru mycken säd behöfva vi? 600,000 T:r; antagom 800,000 T:r.
Räknom 3 R:dr Specie per T:a, 2 millioner Specie skulle då utgå.
Derpå förlorar man ungefär 4 sk. på R:dr i transportkostnad, denna utgör alltså 166,666 R:dr 3a sk.
Att under goda år återföra detta Silfver, kostar åter 166,666 R:dr 32 sk.
Summa 333,333 R:dr 16 sk. eller en half million R:dr Riksgäldssedlar.
Låtom oss 1111 icke begagna denna utväg.
Låtom oss öka vår ex - Den g Ju I ii f. m. 65 export, för att betala dessa 2,000,000 Specie.
De utgöra värdet af halfva vår vanliga Export.
Antagom, att vi inskränkte våra behof af öfverflödsvaror så,,att \ af vår vanliga import deraf endast ifrågakom.
Vi skulle då nödgas, att sälja till iänder och orter, som icke bade påräknat så stor tillgång af våra allster, utan sjelf ämnat afsätta mera af sine.
Hvad månne förlusten på dessa våra exportvaror då skulle blifva?
Och månne den stadnade vid detta året?
Månne ej följande år tillgången ännu inverkade på prisen, och de en gång på afsättningsställena fällde pris icke så lätt återbringades till jemnvigt?
Nej! M.
H. skyndom att återinsätta oss uti det lyckliga förhållande, ett Mynt bereder Samhället!
Ihågkommen att det är genom ett sådant, som menskligt omtankan afhjelper de missförhållanden naturhändelserna icke blott tillfälligt, utan äfven fortfarande, draga med sig!
Rädoms ej att taga ett steg, som skall föra oss in på sanningens, rättvisans, upplysningens och statsklokhetens vägar, ifrån oredlighetens och oordningens villostigar!
Och beslutom: att som Rikets Ständers Bank äger en reel fond, uppgående till | af den utelöpande Bancooch Riks gälds Sedelstocken, sedan motsvarande Lån ä Metaller, exportable effecter och LåneBanco-Obligationer blifvit af dr agne, skall Banken nu genast öppnas till utvexling, efter nu stadgadt värde af ia8 sk:r BancoSedlar pä en R:dr Specie efter 1664 3a H. 5 66 Den 9 J111 i i f. m. drs Myntfot.
Jag bör äfven vid detta tillfälle erinra, att det skadligaste man kan göra, vid ett sådant tillfälle, som detta, är att besluta, utan att genast verkställa.
Följden deraf skall blifva, de skadligaste speculationer på ett tillstånd af allmän osäkerhet.
Man lofvar liqvid efter 128 sk. per R:dr Specie.
Oni mart ej utvexlar Silfret, och sålunda beröfvär vår handel all annan utväg till Spänmålsköpen detta år, än att sälja med förlust; skall en våldsam Coursstegring tillintetgöra möjligheten, att hålla sitt löfte, eller om man ej så vill kalla det, att verkställa sitt beslut.
Om åter ett allmännare krig, eliel' ert tillfällig liflighet i Nordens handel, eller blott en enda upptäckt, som höjer Jernets värde, skulle inträffa; Huru lätt är ej Coursfallet för banden?
Hvad blir i förra fallet pönningegärens lott?
Hvad i det sednare, den skattdragandes och gäldenärens?
Nekom ej, att vi måste realisera, efter gällande Cours-förliållander blott med iakttagandet af Specie Rrdrs högre hallt, än Ilamb.
B:co; att således vårt öde blifver, att åter ert gång bero af de omständigheter, hvarunder kommande
Ständer sammanträda eller åtskiljas!
Och huru naturligt är det ej, att under sådant förhållande Capitalisten söker trygga sig, genom den klokaste beräkning af sannolikheterne för snar vinst?
Och hvad blir följden af denna penning-egarens ängslan, för låntagare och närings-idkare?
Kortare Credit-tider, tätare omsättningar; stör - Dun g Julii f. m. 67 re kostnader för lånen och ett Öfverdrifvit behof af contante penningar, för att verkställa Capital-betalningar, då fordom räntebetalningarne utgjorde hufvudsakliga behofven.
Slutligen: omöjligheten för landets näringar att begagna de utrikes Capitaler, som till låga räntor utbjudas i de lyckliga länder, som äga ett Mynt.
Jag vågar fråga de Herrar och män, sorn vid 1823 års Riksdag hörde mig efter all förmåga strida för ett Mynts återinförande i vårt Samhälle, huru de tro, att vårt Land skulle nu hafva sedt ut, om denna mening fått blifva gällande?
Hvad inflytande hade ej Englands Capitaler utöfvat på vår industri; dessa millioner £; som 1824 och i8a5 sökte ränte-vinster af 3 till 2 p:ct?
Hvilka reella fonder skulle 1825 och 1826 årens conjunctur för jernhandeln infört i landet?
Och huru hade ej redan nu enskilta Crediten varit stadgad?
Men skyndom från lankan på hvad som kunnat vara, om Styrelsen handlat med upplysning och kraft, om Rikets Ständer hade kunnat bedomina behofven och medlen att dem afhjelpa.
Låtom oss med så mycken större ifver nu arbeta på beredandet af en bättre tid för våra näringar!
De kunna ej lifvas utan Mynt; ty Myntet är Creditens lifsprincip, och Crediten är det mägtigaste veliiklet för menniskokraftens ekonomiska användande.
Jag har sökt framställa nödvändighe3a H. 5* fi8 Ben 9 Jul ii f, m. ten, att genast besluta vexlingen.
Jag går således nu, att söka besvara de inkast man skulle göra, mot möjligheten att den verkställa.
Först torde det tillåtas mig, att vid Utskottens Utlåtande anmärka, huru de förbisett vigten af att innan verkställigheten afskaffa 1664 års myntfot.
Äfven om man ej nu genast kan få ett nytt mynt, måste vid ett sådant tillfälle sorn nu är förhanden, det gamla, onyltjade och förvillande Speciemyntet afskaffas.
En underdånig anhållan hör af Rikets Ständer af gifvas, att, Kongl. Maj:t måtte förbjuda ali vidare utmyntning ä Kongl. Myntet efter 1664 års myntfot , samt att Kongl. Maj:t mätte tillåta, att Rikets Ständers Rank, äfvensom alla enskilte personer, måtte få, vid Kongl. Myntet, nedsmälta sådant Speciemynt till plantsar.
Först sedan denna åtgärd förekommit all den förvillelse, som eljest skall blifva en följd af 3 slags Speciemynt och Sedelmynt, kan en utvexling i Banken af metalliskt mynt företagas.
Men detta fordrar sin tid; äfvensom ett nytt
Mynts utmyntande.
Att derunder lemna Sedelmassan, till ebben och floden på myntoredans stormande haf, är vådligt.
Alltså föreslår jäg, att, den större rörelsen genast betryggas genom en ej blott beslutad, utan äfven verkställd, utvexling af Silfver i plantsar oeh piastrar.
Minsta vexlingssumman för de förre kunde antagas till 500 R:dr, och för de sednare till ioo R:dr.
Genom denna åtgärd vore en - Den 9 Julii f. m. livar betryggad för Myntbestämningens verklighet, och alla de vigtigaste fördelarne af densamma vundne; ty metalliska skiljemyntet är visserligen ock en fördel för det allmänna ; men ej af den ekonomiska vigt, som den större silfvervexlingen.
Skulle Utskotten icke vilja ingå på detta förslag, underställes ännu ett annat sätt, att i någon mohn afhjelpa det onda, som obeslutsamheten eljest måste medföra.
Det är: att tillåta utvexling mot i3st sk., och inlemnande af Silfver mot 12.8.
Men i hvarje fall bör det gamla Speciemjntet ifrån Banken ej utlcmnas, utan blott plantsar och piastrar.
Ifrån detta förslag återgår jag till Utskottens Utlåtande.
Skulle nemligen Utskotten icke antaga det, nödgas jag förklara, att alla Utskottens bemödanden blott kunna blifva halfmesurer, och att jag måste bestrida de flesta af de föreslagne åtgärderne, hvaribland först Silfverköpen.
Utskotten föreslå, att BancoFullmägtige skulle köpa Silfver: a) för de inflytande afbetalningar af SpnnmålsCreditivet, stort 1 million; b) för 266,666: 3a af Bankovinsten; c) att denna upphandling skulle kunna ske förskottsvis för påföljande åren; samt d) att BancoFullmägtige skulle bemyndigas å utrikes ort anskaffa 5oo,ooo R:dr Specie.
Jag anser, att dessa åtgärder äro behäftade med flera olä - 7o Den 9 Julii f. m. genheter.
Den första fonden är ej disponibel; den andra blott successift tillgänglig; den tredje skulle vålla vådan af ett nytt vexelrytteri liknande 1^50 och 1760-talets.
Då det är fråga om så obetydliga summor, som i detta fall 2 å 3 millioner Sedlar, förklarar jag öppet, att jag anser amortissement lämpligare, än tvungna Silfverköp.
Det kostar mindre, går fortare och säkrare; och rörelsen hjelper sig sjelf, så snart yexlingen i Banken börjar.
Upplåningen af h 3 millioner BancoSedlar, emot Bankens 3 procent eller 2 procent Obligationer, för att minska Sedelstocken, och förvandla den till en Obligationsskuld, som har sin fulla säkerhet i Bankens Lånefordringar, skulle inom en månad bringa proportionen emellan reella fonden och Sedelstocken till det sökta 5 : 8.
Jag föreslår alltså, att en sådan åtgärd genast vidtages, i händelse Utskotten ej vilja anse 5 : g vara nog.
Jag bör vid detta tillfälle beklaga, att BancoUtskottet ej ansett min Motion om Bankens anordnande till upplåning, gjord i November månad sistlidet år, förtjena ett serskildt Betänkande.
Af ett sådant behandlande synes Utskottens välde öfver Riksdagens handlingar.
Hade upplåningen i år blifvit börjad, enligt mitt förslag, skulle Svenska menigheten, och bland den Utskotten, nu begripit skillnaden emel - D«n 9 Julii f. m. 7« lan Sedlar och Obligationer, Mynt- och CreditSedlar, penningerörelse och falsk myntning.
Dessutom föreslår jag, att till vinnande af den fullkomligaste trygghet för Bankens möjlighet alt fullgöra vexUngen, Bikets Ständer mätte förordna, att BankoStyrelsen , så snart den finnér, att reella fonden icke skulle utgöra till Sedelstocken ett förhållande af 1: 3, må äga att upplåna Sedlar på förbemälte sätt emot räntebärande Obligationer, ställde på anfordran, mot 3 ä a procents ränta.
I följd af hvad jag förut framställt, afstyrkes Utskottens föreslagna sätt, att först år i832 verkställa vexlingen, äfvensom jag anser orätt, att besvära Kongl. Majit med dagens utsättande.
Äfven afstyrkes, att i Kronouppbörden inblanda gammalt Speciemynt.
Utom det, att blott Lapparne, till något synnerligt belopp, lära kunna begagna sig af tillståndet, fortfar jag att yrka tillintetgörandet af detta gamla mynt, sorn eljest förvillar menighetens begrepp, och ådrager den mindre myntkunnige stora förluster.
Jag skulle till och med tro, att Utskotten gjort Land pch Rike en större tjenst, om de nu genast föreslagit, att äfven sedan myntbestämningen blifvit beslutad och nytt Speciemynt i vexlingsväg utur Banken utlemnas, må likväl aldrig i Kronans uppbörd antagas annat än BancoSedlar oell 72 Den 9 J nl i i f. in.
Skiljemynt.
I thy fall hade Utskotten kunnat vara tryggade, att ej behöft förutsätta |:dels, ännu mindre frdels fond, i Banken.