Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror verkligen att sista punkten i denna I) o ii 18 Maj c. m. § fordrar ett förtydligande.
Det är, på sätt Gr.
Mörner anfört, förhållandet att taxeringarne ske i början af året för hela det året och icke för det förflutna.
Fastän 1 :sta punkten säger att uppskattning skall ske efter nästföregångna året, så heter det i sista punkten »dä fartyg under hela årets lopp icke varit uppfackladt &c., bör ej heller bevillning påföras.»
Denna bestämning borde således egentligen referera sig till föregående året, men måhända är det bäst att sätta »då fartyg under nästföregående år eller under det löpande året varit aftackladt &c.» Hr Reutersvärd:
Huruvida meningen blir tydligare genom det förslag, Hr v. Koch framställt, betviflar jag, ty man skulle kunna göra den slutsatsen, att det fordrades 2:ne år innan bevillningen finge påföras, och detta är ju icke meningen.
I början af året blir man taxerad och sedermera får man debetsedel efter denna uppskattning samt betalar den.
Denna taxering sker efter nästföregående årets förhållanden; sålunda kan man icke erhålla någon lindring i början af året, äfven om fartyget icke blir utrustadt.
För min del skulle jag tro, att då det står uttrjmkligen i en föregående § att taxeringen för löpande året skall grundas på förhållanden näst föregående, någon tvekan i detta fall icke bör uppstå.
Om man börjar låta ett fartyg gå ett år, så taxeras man först året derpå för detsamma, och så går det unnan för unnan.
Här är icke fråga om någon lindring, utan helt simpelt att man icke skall blifva taxerad för inkomst, som man icke haft under nästföregående året.
Då man här begagnat uttrycket »hela årets lopp», så kunde man icke afse det året, taxeringen sker, utan det förflutna året, och om det icke är tydligt, som jag tror det redan är, så instämmer jag deruti att uttrycket »då fartyg under förflutna året icke varit upptackladt &c.” är tillfyllestgörande, och hvilken förändring jag hemställer att B. o.
Ad. måtte bifalla.
Jag anhåller äfven att, om förändring skall ske, den måtte verkställas på sätt den siste talaren hemställt, men om §:n skulle förblifva oförändrad, tror jag icke det skulle leda till någon svårighet för taxeringsmännen, likasom icke heller till någon orättvis beskattning för egaren till fartyg, emedan den föreskrift, som finnes i sista punkten af denna §, icke kan tillämpas utaf någon annan af de i bev:s-förordningen omnämnde komitéer än pröfnings-komitén.
I berednings-komitén, D e n 18 M a j e. m. !65 som sitter i Mars och April månader, skulle man, dä ännu icke fartyget vöre i sjön, alltid nödgas påföra bevillningen efter dess storlek.
Taxerings-komitén, som det tillkommer att pröfva och fastställa afgifter och som sitter först i September, vet icke om fartyget blifvit begagnadt eller icke; sålunda är det klart att det blir pröfnings-komitén, som egentligen kommer att tillämpa denna §, och blir egaren af ett fartyg för mycket beskattad, så är det klart att lian anför besvär.
Har då fartyget icke blifvit begagnadt, så är det gifvet att någon afgift icke ifrågakommer.
Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n med den förändring, att orden ”det förflutna” infördes emellan ordet »hela» och ordet ”årets», dels §:ns återremitterande, framställde H. Exc. propos. å bifall till §:n med ofvannämnda förändring och, då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarade ja hafva varit öfvervägande. § 13.
Då det ännu icke är af Ståndet beslutadt, huruvida skeppare, m. fl. uti denna § uppgifne personer, skola på ifrågav:de sätt taxeras, får jag anhålla att denna § måtte återremitteras.
Återremitterades. § i4.
Då jemväl den §, som bestämmer alla här uppräknade personers beskattning, är vorden af Ii. o. Ad. återremitterad, torde äfven samma åtgärd i afseende å nu föredragne § böra vidtagas.
Tilläfventyrs skulle största antalet af de uppgifter, hvilka skola vederbörande handlande eller näringsidkare affordras, blifva öfverflödiga, om man, i likhet med hvad i några andra länder redan är påbjudet och eger rum, stadgade, att, sedan beskattning i behörig ordning blifvit verkställd, resultatet deraf allmängjordes genom tidningarne eller genom anslag å börsen.
Återremitterades. § 15- Gr. af Ugglas: 2:dra mom:t af den nu föredragna 15:de §:n är härstädes upptagen uti ordagrann likhet med Adje mom. litt. d. af 7:de §:n, rörande förslag till bevillning för inkomst af kapital eller arbete.
Stadgandet uti sistnämnde mom. upp - R * n 18 Maj (Mit. kallade mycken strid, då 7:de §:n föredrogs och följden blef, att hela denna § återremitterades.
Med hänsigt härtill torde det ock vara nödigt, att nu förevrde § äfven återremitteras, på det att dessa båda §§ måtte kunna uti ett sammanhang till förnyad behandling företagas.
Jag anser mig böra upplysa, att detta sednare mom. blifvit tillagdt af TJtsk:t, samt att det icke förekommer i komiterades förslag.
Jag har, då jag nu begärt ordet, velat yrka att Utsk:t måtte detsamma, vid förnyad öfverläggning, utesluta.
Återremitterades. §§:ne 16 och 17.
Biföllos. § 18.
Denna § vidrör ett förhållande, hvilket — — jag kan icke neka derför — alltjemt synts mig något dunkelt i förordningen, hvar nemi. tjenstemän mantalsskrifvas och taxeras.
På grund af 3:djc mom. 8:de §:n mantalsförordningen för taxeringar, jemförd med 9:de §:n af förslaget, skulle man antaga, att här borde stå, att tjenstemannen bör erlägga bevillning efter skattskrifning och taxering i tjenstgöringsorten d. v. s. embetsverket.
Då man åter läser denna §, finner man att det skall ske med stöd af de uppgifter, hvilka infordras från vederbörande embetsverk till taxerings-distriktet.
Jag kan icke undgå att finna, att det legat liksom en broglio i tanken, då man redigerat detta.
Huruvida således tjenstemännen skola taxeras i embetsverken eller af taxerings-komitéerna, är ännu för mig outredt; och synes mig fördenskull nödigt att uppställa §:n och redaktionen deraf i ett sådant sammanhang, att meningen kan blifva för den, som icke är förut invigd deri, klar och tydlig.
För min del anser jag att embetsverken vore rätta stället att behandla denna fråga; men att i hvilket fall som helst E. o. Ad. bör återremittera denna §, emedan 6 §:n om bevillning för löner tillförene blifvit återremitterad, och följaktligen jemväl denna §, som afhandlar sättet för dessa löners uppskattning, torde böra få åtfölja.
Med afseende å hvad Gr. af Ugglas yttrat, vill jag endast nämna, att embetsverken tillhör att meddela ifrågav:de uppgifter, men icke taxerings-komitéerna.
Lika med Hr v. Koch anser jag att den debitering af bevillnings-afgiften, som hittills egt rum vid re - D t n 18 Maj e. m. 267 gementerna, bör, efter tillämpning af nu ifrågavarande bevilln:sförordnings stadganden, upphöra.
Hvad i öfrigt beträffar nu föredragne 18:de §, måsteman taga i betraktande att der ifrågakommer uppskattning icke allenast af de i allmän, utan äfven i enskild tjenst anställde personers inkomster; och på det att omfattningen af denna §:s stadgande må kunna närmare bestämmas, anser jag mig böra instämma uti de talares yrkande, som begärt återremiss.
Jag är tacksam för den upplysning i ämnet, som uppå min begäran blifvit meddelad; men måste dock vidhålla att författningen säger helt annat.
Om det nemi. icke är meningen att jag skall taxeras, der jag är mantalsskrifven, hvarföre heter det då uti 9:de §:n: ”Bevillning för inkomst af kapital eller arbete påföres bolag, fabriksegare, handlande m. fl., åtskillige egare af fartyg” samt slutligen ”hvar och en annan skattskyldig, der han är mantalsskrifven.” Hr Stuart:
Jag har med uppmärksamhet afhört den anmärkning, Gr. af Ugglas framställt mot den nu föredragne 18:de §:n; men har likväl icke lyckats fatta hvad som föranledt densamma.
Då, såsom Hr v. Koch yttrat, hvarje tjensteman skall mantalsskrifvas, der han har sin tjenst, så förefaller det mig vara temligen klart och tydligt, att en fullständig bestämmelse meddelats rörande den ort, hvarest taxeringen af en tjenstemans inkomster skall ega rum, hvilken således bör ske der han har sin tjenst.
Likväl, och ehuru jag sålunda icke finner den framställda anmärkningen böra till något afseende föranleda, vill jag dock icke motsätta mig en återremiss äfven af denna §, på det att Utsk:t måtte komma i tillfälle att företaga densamma till förnyad behandling i sammanhang med åtskilliga förut återremitterade §§ af samma förordning.
Då omständigheter uti denna § förekomma, hvilka std uti omedelbart sammanhang med förut återremitterade §§, instämmer jag med Gr.
Mörner uti dess yrkande om återremiss.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef §:n återremitterad. § 19.
I afseende å sportlerna och deras beräkning hafva olika åsigter vid denna fråga gjort sig gällande, hvilka torde, i frågans ännu icke fullt utredda skick, böra till densammas återremitterande föranleda.
208 lien 18 Maj e. ra.
Återremitterades. § 20.
Då denna § refererar sig till den sednast af Ståndet återremitterade, torde äfven denna § böra återremitteras.
Återremitterades. § 21.
Hr v. Kraemer, Anders Kober t:
Jag anser mig icke behöfva anföra vidlyftiga skäl för att ådagalägga behöfligheten utaf att nu föredragne punkt må återremitteras.
Då nemi. l:sta mom.
6:te §:n blifvit återremitteradt, tinnes det väl ieke annat mått och steg, än att återremittera hela denna §.
Hvad jag egentligen reserverar mig mot, är beräkningssättet samt den grund, som derför af Utsk:t blifvit lagd.
Detta oansedt, anser jag dock att uti K. o. Ad:s föregående beslut finnas skäl nog, på sätt jag förut anfört, för mitt yrkande på återremiss.
De skäl, Hr v.
Krmmer anfört emot TJtsk:ts beslut rörande den nu föredragne 2lista §:n, har uppkallat mig att begära ordet.
Hr v. Kraemer har ansett att man har inkommit pa det progressiva beskattningssättets område.
Trodde jag det, skulle ingen lifligare än jag motsätta sig sådant.
Men de utmärktaste statsekonomer, hvilka icke vilja veta af progressiv beskattning, hafva dock antagit nu föreslagna beräkningsgrund efter hyran, hvarmed man ingalunda åsyftar, att beskatta högre inkomst med högre procent.
Man åsyftar endast, att, genom beräkning efter hyresbeloppet, utröna lefnadskostnaden, hvarefter man åter uppskattar minsta inkomsten.
Den stigande multiplikatorn af hyran antager man på grund af allmän erfarenhet att hyran alltid utgör en större andel af den fattigares än af den förmögnares lefnadskostnad.
På grund häraf och utan att vilja beskatta inkomst olika, men för att utröna inkomst efter lefnadskostnad, har man, om jag rätt minnes, uti Paris och Sardinien antagit att hyran ibland utgiir | ibland blott af lefnadskostnaden.
I sådan proportion eller från 2 t. o. m. 12 har man, hvad de rikares ställning i förhållande lill de fattiga beträffar, derstädes ett multipliceradt hyresbelopp.
Huruvida koraitén träffat de rätta multiplikatorerna för Sverige, derom vill jag icke nu bestämdt afgifva något omdöme; men komitén har dock sökt samla uppgifter i afseende å de personer, hvars ställning man kände, rörande de hyror de utbetala m. m., samt, på grund deraf, anställt jemförelser; Den 18 Maj f. m. och det har icke varit mer än uti ett enda fall, som komitén funnit, att den i detta fall gått för högt.
Det är egentligen derför man bör söka taga sig till vara.
Särskildt hvad vår hufvudstad beträffar, skulle jag dock vilja medgifva att hyrorna på den aldra sednaste tiden stigit så mycket, att kanske multiplikatorn uti berörde hänseende är för hög.
Dessa förhållanden har jag endast velal i korthet antyda till Utsk:ts närmare bepröfvande.
Komiterades förslag i denna punkt har blifvit godkändt af Utsk:t.
Jag kan icke neka riktigheten af den anmärkning, som Hr v. Krsemer gjort, och jag anser att detta verkligen blir ett både kännbart och obehagligt beskattningssätt, som troligen kommer att föranleda så mycket missnöje, att en ordagrann tillämpning af en sådan beskattningsgrund, som komiténs likasom Utsk:ts pluralitet sökt få införd, blir förr eller sednare förkastad.
Jag skulle derföre önska att mera tydliga föreskrifter i förev:de hänseende blifva meddelade; och då jag dessutom anser åtskilliga föga upplysande fraser och resonncmenter vara mindre lämpliga att intaga i en allmän författning, hoppas och förutsätter jag, att den föreslagna §:n blir af R. o. Ad. återremitterad eller förändrad, liksom af ett annat Stånd redan lärer skett.
Jag får derföre fästa uppmärksamheten på ett annat förslag till stadgande i stället för det af bev:s-komiténs pluralitet framlagda och af Utsk:t förordade, hvilket förslag synes hafva varit af Utsk:t alldeles förbisedt, ehuru det influtit i de reservationer, som äro bifogade komiténs betänkande.
Uti dessa reservationer förekommer nemi. pag.
75 ett så lydande förslag till 2:ne §§ af taxerings-instruktionen, hvilka skulle motsvara den nu föredragne 2 l:sta §:n. §•
”För dem, som, enligt gällande bevillningsstadga, äro skyldige erlägga bevillning för ränta eller inkomst af utlånadt eller på annat sätt fruktbärande kapital, bestämmes bev:s-afgiftens belopp enligt taxeringsmänneus kännedom om det kapital och den årliga ränteinkomst, den skattskyldige eger, eller, i saknad af tillförlitlig kännedom härom, enligt den skattskyldiges sannolika årliga lefnadskostnader och dessas förhållande till sammanräknade beloppet af alla hans kända och vid taxeringen uppskattade inkomster af fast egendom, rörelse eller näring samt tjenst eller annan särskild, bevillning underkastad, inkomstkälla.
” ”Då vederbörande bolags eller inrättnings direktion eller styrelse skall erlägga stadgad bev:s-afgift för samma bolags eller inrättnings rörelsevinst eller till utdelning afsedda behållning, så kommer, vid påförandet af den för inkomst af kapital belöpande bevillning, afkastningen af det i sådant bolag eller dylik inrättning nedlagda aktiekapital eller dertill eljest gjordt tillskott icke att beräknas.” 270 Den 18 Maj e. lii. §■ ”Beräkningen af skattskyldiges lefnadskostnader och. de inkomster, han för sagda kostnaders bestridande måste ega, bör, derest lefnadskostnaderna, efter hvad skäligen kan antagas, öfverstiga de inkomster, för hvilka fastighets- och inkomsteller annan bevillning, med tillämpning äf derom meddelade särskilda stadganden, blifvit påförd, grunda sig på den hyra, som i stad, köping eller i stads grannskap bosatt skattskyldig erlägger för sina och sin familjs boningsrum, så vida denna hyra, efter helt år räknadt, uppgår till minst trehundra riksdaler i stad, hvars invånares antal öfverstigcr 5,000, och till minst tvåhundra riksdaler i annan stad eller köping eller i grannskapet af stad; börande, i nu angifna fall och derest icke särskilda, på hyresafgiftens belopp inverkande, förhållanden härvid förekomma, den skattskyldiges årliga inkomster vid bevillningstaxeringen icke beräknas lägre än 4 gånger hyrans belopp i städer med minst 5,000 invånare och 5 gånger hyresbeloppet i andra städer och i köpingar eller i stads grannskap.
” Jag har ansett alldeles nödvändigt att hafva olika beräkningsgrunder för hyresafgifter i större och mindre städer, ty det är klart att i sådana städer som Stockholm och Götheborg, der hyran är högt uppdrifven, dennas belopp icke står i samma förhållande till de öfriga lefnadskostnaderna eller den skattskyldiges inkomster, som i Trosa eller Mariefred, der hyran jemförelsevis är mycket låg.
Det är så många omständigheter, som inverka på hj-resafgiften, att dennas kategoriska tillämpning såsom beskattningsgrund måste föranleda i flerfaldiga hänseenden anmärkningsvärda och orättvisa resultat er.
Jag anhåller att dessa anmärkmr få åtfölja den yrkade återremissen till Utsk:t.
Jag kan icke gilla att taxerings-komitéerna skola taxera personer till en inkomst, beräknad efter deras lefnadskostnader.
Det är ett svagt försök att realisera hvad Htsk:t i början af sitt Bet:de föreslagit, nemi. att beskatta kapitaler.
Men, såsom sagdt är, detta förslag är temligen svagt, ty på något annat ställe finnes icke antydt derom huru taxerings-komitéerna skola få någon kännedom om kapitalets belopp.
Detta förutsätter att ingen har större inkomst af kapital än han lefver upp och det tror jag icke slår in.
Hvad beträffar den, som har både fast egendom och kapital, så kan han, om inkomsten af egendomen, för hvilken betalas bevillning, räcker till lefnadskostnaderna, hafva huru stort kapital som helst, hvarom ingen menniska behöfver hafva aning.
Jag tror, att om detta skall tillämpas, blir resultatet att bevillningsberedningskomitén kommer att påföra en mängd menniskor * bevillning för inkomster, som de icke ega, äfvensom andra be villning för inkomster, som de visserligen ega, men hvarför jag icke tror meningen är att de skola påläggas bevillning.
Den 18 Maj e. m. 271 Så t. ex. om föräldrar gifva sina fullvuxna gifta barn ett årsunderhåll, så tviflar jag att det är författningens mening att denna gåfva af föräldrar till sina barn skall åsättas bevillning, men det blir dock resultatet, om deras lefnadskostnad skall vara grunden för att bedöma den bevillning underkastade inkomst, som de skola hafva.
Här förekommer i författningen äfven ett onödigt resonncment.
Det heter ”det måste alltid, då skattskyldig söker dölja sin ställning, antagas att han under året har minst lika stor inkomst som utgift.”
Det är icke sannt, ty det kan ofta hända att någon söker dölja sin inkomst, emedan han lefver öfver sina tillgångar.
Jag kan icke annat än på det högsta ogilla liela §:n och yrkar afslag å densamma.
Om jag rätt förstår den siste talaren, så trodde han att man skulle uppge sitt kapital.
Detta är likväl någonting, som aldrig blifvit begärdt.
Beträffande det förslag, som Hr Stuart anfört, så tror jag det blifva orättvisare än det andra, ty att taga en fix summa och multiplicera för alla, kan ej innebära någon rättvisa, och man har aldrig lyckats, utan att taga en ‘tigande skala för att finna bevillningsbeloppet.
För dem, som hafva lägre inkomst, blefve det för mycket att multiplicera med 4 eller 5.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorde yrkanden på återreiniss och afslag å den ifrågavarande §:n, framställde H.
Exc. propos. på §:ns återremitterande och, dä dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade ja hafva varit öfvervägande.
Härefter föredrogos och biföllos så väl TJtsk:ts yttrande nederst å sid. 43 i Bet:det ang. formulärer för debetsedlar m. m., som ock TJtsk:ts öfverst å sid. 44 gjorda hemställan ang. öfverlemnande, af bev:s-stadgan och instruktionen för taxeringsförräftningarne till K.
M:ts nådiga fastställelse.
Sedermera företogs till pröfning
Utsk:ts förslag till förordning ang. mantals- och skattskrifningarnes förrättande.
Ingressen, Bifölls. § 1.
Jag vill endast i afs:de på förekommande föreskrift, att skattskrifningarne icke skola taga sin början förrän i medio af November, anmärka, att de kunna utsättas hvilken dag som helst i medio af Nov.
Denna månad har blifvit antagen, emedan flyttningarne om hösten då försiggått, och man således, när November månad inträdt, kan börja skattskrifningarne när sorn helst.
272 Den 18 Maj o. m. Gr. af Ugglas:
Jag vill icke orda om huruvida det kan vara bättre att börja tidigt i November elier icke med skattskrifningen, men någon förändring har icke här blifvit införd, utan hvad som här är föreslaget öfverensstämmer fullkomligt med hvad nu gällande bev:s-förordning föreskrifver.
Jag ämnade just meddela den upplysning, som Gr.
Ugglas lemnat. och specielt vill jag nämna att orsaken hvarför tiden i förekommande bevilln:s-förordning blef utsatt till medio af November, var den, att dä flyttningstiden framflyttades till slutet af Oktober, ansåg man att tiden till den 15:de November behöfdes för att få tlyttningarne rangerade och prestbetygen ordnade.
Jag anhåller om bifall till §:n.
Min anmärkning gällde egentligen det, som i afs:de på tiden åberopas i ingressen, men jag medger att förändringen har skäl för sig, derföre att husförhören skola hållas innan mantalsskrifningarne egt rum.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef §:n bifallen. §§ 2 och 3.
Biföllos. § 4.
Uti 3:dje mom. förekommer ett stad gande, som faller sig väl besvärligt, nemi. att husbonden skall vara pligtig att, ”derest tjenstehjon icke redan till pastor aflemnat prestbevis, vid vite af 2 rdr 50 öre, inom 14 dagar, sedan tjenstehjonet inträdt i tjenst, affordra och till pastor aflemna sådant betj^g.”
Jag kan icke inse hvarföre husbonden bör göra detta, utan kan det väl vara tjenstehjonets ensak att betala pligten, ifall det underlåter skyldig-hpten att aflemna prestbetyg, och vid hvilken skyldighet de äro vana.
Äfven heter det ”att vederb:de disponent af fast egendom i stad eller på landet vare ock, vid enahanda vite, förbunden att af hvarje till honom eller hans egendom inflyttad husbonde, som sjelf icke till pastor aflemnat prestbevis från utflyttningsorten, inom ofvan bestämda tid affordra etc.”
För dem, som äro värdar, egare eller vicevärdar i större hus i Stockholm, der 2 gånger om året ganska många personer ut- och inflytta, blir väl för mycket besvär, om de skulle gä och fråga hvar och en om de aflemnat prestbevis, affordra dem detsamma och dermed gå till pastor.
De äro ju sjelfve fullmyndige personer, som sjelfve kunna bära ansvaret, om de underlåta fullgöra hvad dem åligger.
301 nämna alt inkastandet af en befolkning af 1,100 nya trosbekännare bland ett lika antal krisina på en och samma ort lärer väl icke vara för de sednare särdeles förmånligt och att de förra i alla fall aldrig kunna inmänga sig bland de kristne.
Den som vill, inser delta skäl.
Att påståendet alt den Mosaiska nationen uteslutande är fallen för handel, innebär enl. min åsigt hvarken någon skymf eller någon beskyllning, ulan jag tvertom anser det vara en sanning och derföre synes det mig så mycket lämpligare alt Judarne hänvisas till stapelsläderne.
Jag har icke haft något emot att de större upsläderne äfven uplålits åt dem; men jag kunde inom Utsk. icke göra denna åsigt gällande och som jag bar för sed att nöja mig med hvad jag kan få, Öfvertygad att jag i annat fall möjligen kan få intet, gjorde jag icke några särdeles ansträngningar för genomdrifvandet af min åsigt.
Denna sed har jag följt vid deltagandet i Utsk:s arbeten.
Många ledamöter hördes ropa på propos. Fr.ih. af Ugglas, Curt Gustaf:
Jag ber om ursäkt att jag oaktadt ropen på propos. anhåller om några ögonblicks npmärksamhet.
Hedan för 14 år sedan uttryckte
Sveriges hädangångne Konung den åsigten, alt tiden vore inne att lemna Judarne medborgerliga rättigheter.
Denna grundsats måste likväl gifva vika för omständigheterna.
Den har sedermera icke blifvit uttalad annorstädes än vid våra Riksdagar, men der har den alltid höjt sin stämma, hvilken, jag är derom öfvertygad, icke kommer att tystna förr äu den gärd af rättvisa, som dermed åsyftas, blifvit vunnen.
Det Be-r länk., sora nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning är en märklig företeelse i vår tid, att i ett och samma Betänk, kan förenas så mycken ensidighet och intolerans, och jag beklagar, alt icke mer än 2 af PresteSl:s medlemmar hafva mot Betänk, sig reserverat.
Sådana satser som i detta Betänk, uttalas äro i sanning sorgliga.
Jag vill icke uptaga dem till besvarande.
De hafva blifvit vederlagda och R. o. Ad. torde dessutom helst se, alt discussionen blir så kort som möjligt.
Det må dock tillåtas mig att lill besvarande uptaga en elier annan talares yttrande, men i främsta rummet Hr von Hartmansdorffs.
Jag har baft den tillfredsställelsen att kunna återfinna samma anförande nästan ordagrannt i R o.
Ad:s prot. vid förra Riksdagen.
Det fanns nästan ingen satts, med hvilken den värde talaren nu framkommit, hvilken då icke blifvit med faktiska bevis vederlagd, t.
ex. yttrandet angående de tvenne olika kyrkogårdarne för de bättre och ringare Judarne, hvilken upgift är en fullkomlig saga och, efter hvad jag vill påminna mig, vederlädes af Frih.
Raab på ett ganska klart sätt.
Vidare har Ilr von Hartmansdorff åberopat sina gamla skäl, alt Sverige vore ett öfverbefolkadt land, alt vi skola akta oss för fremmande kapitaler, att Judarne skola åtnöja sig med den gästfrihet, som blifvit dem erbjuden, och alt de icke derutöfver borde sträcka sina anspråk.
Icke för Judarne såsom gäster upträder jag här utan i egenskap af målsman för Judarne såsom landets barn och derföre påstår jag, att de Judar, som äro födde i Sverige och åt hvilka man nu vill gifva utvidgade rättigheter, måste \ 302 Den 23 Februari. anses vara likaväl landels barn sora trolls någon annan bär infödd kristen.