Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har endast talat om vigten deraf att embetsmän, som dö i tjensten, och det göra många, hafva en besparing hos Staten innestående, hvilken deras enkor och barn kunna med visshet påräkna alt lyfta, för ali derigenom befordra den aflidne till sitt hvilorum.
Detta har icke något inflytande på den pension, som enkan eller barnen kunna hafva att förvänta, hvilken fråga Hr von Troil inblandat i denna sak, ehuru den icke hör hit.
Om man således afskiljer ifrån frågan den del, som rörer sådane embets- och tjenstemäns begrafningshjelp, hvilka afträda ur rikets tjenst så tidigt att de derigenom gå miste om ersättning för afljenad begrafningshjelp, så kunna de, hvilka vilja afskaffa begrafningshjelpen, hafva rätt i denna del af frågan.
Hade StatsUtsk. gjort skillnad emellan begrafningshjelpen i dylika fall och den, som skall äga rum för i Statens tjenst aflidne embets- och tjenstemän, sä hade frågan kommit på den ståndpunkt, som i min tanke varit den enda rätta och sanna; men att nu på en gång vilja afklippa och beröfva enkor och barn den fördel, som de obestridligt hafva af den besparade penning, hvilken de vid mannens eller fadrens afgång ega att påräkna, blott derföre att del finnes en mängd afskedade embetsmän, som icke få tillgodonjuta begrafningshjelp, då de med döden afgå, det anser jag icke vara hvarken riktigt eller billigt.
Då är det bättre att frågan upskjutes ännu en riksdag och att en uträkning sker af det ungefärliga belopp, som kan årligen hafva kommit Statsverket lill godo, efter tjenstemän sorn tagit afsked utan rätt för deras sterbhus alt få upliära begrafningshjelp, hvarigenom man kunde komma till ett sådant resultat, att dessa embets- och tjenstemäns enkor och barn eller också de sjelfva, då de träda ur Statens tjenst äfven finge upbära den begrafningshjelp, sorn för dem blifvit innehållen.
Då tror jag alt saken kommer i sitt rätta skick och en sådan utredning kan gerna afbidas, ty saken är sannerligen icke så brådskande, och medför verkligen icke så stora vådor för embets- och tjenstemän, som man här vill förespegla, hvilket man finner deraf att densamma redan fortfarit ett eller annat sekel.
Mången, som kan vara företrädesvis inlagen af vördnad för det gamla, bör visserligen finna aktningsvärd! det försvar, hvarmed en föregående talare liar upträdt för bibehållande af sakens nuvarande skick.
Denne talare har ansell det vara en stor lycka för de eflerlefvande slerbhusdelågarne att hafva tillgång till den begrafningshjelp, som innehållits af den aflidnes lön.
Jag kan icke tro att vi ännu lefva uti det omyndighetstillstånd, att 70 Den 2 A ugusti. man kan behöfva en så beskaffad mellankomst af Slaten för att förvara de medel, som man tillskjutit för ett enskildt ändamål; men om jag också skulle antaga, att delta kunde vara af någon nytta för sådana sterbhus, som verkligen utfå begrafningshjelp, så kan jag icke inse huru det kan försvaras för de sterbhus, som alldeles icke få någon godtgörelse förMöne-inhållningen dertill, d. v. s. slerbhusen efter alla sådana tjenstemän, som hafva tagit afsked innan de kunnat upföras på indragningsstat.
Den värde talaren har visserligen sagt alt han sjelf icke funnit någon olägenhet deraf, alt begrafningshjelpen afdragits.
Det är lyckönskansvärdt för honom enskildt, men jag tror icke att alla äro i det lyckliga förhållandet att skuldfrie kunna genomgå sin första tid på tjenslemannabanan.
Den värde talaren anser förhållandet i sjelfva verket icke vara annorlunda, än om man föreställde sig hafva ett halft år längre att tjena såsom extra ordinarie.
Men för det första tror jag, att den der extra ordinarie-tiden har, sedan hans exlra ordinarie tid, blifvit långt mera utsträckt.
För det andra låra väl alla vara ense derom, alt denna extra ordinarie-tid är i vårt samhälle eli nödvändigt ondt, som snarare vore önskligt att kunna minska, än förlänga.
Eu omständighet, som här icke är vorden tillräckligt framhållen, är utomdess vinsten för det allmänna derigenom, att en stor lätthet i räkenskap redogörelse och kontroll genom ifrågavaride förändring skulle upkomma.
Jag anser denna fördel vara så stor, alt den ensamt skulle mer än motsvara den upoffring, som här är i fråga.
Om man sammanräknar allt det arbete, som måste användas för denna räkenskaps redogörelse och kontroll, samt slutligen alla de tvister, som nödvändigt måste upkomma vid tillämpningen af författningarne i denna del, så påstår jag att detta skulle sammanlagdi för hela riket uptaga fulla arbetstiden för eli särskildt embetsverk.
Jag hemställer således till den värde talaren, om det icke billiglvis bör medgifvas, alt dessa omständigheter äro ojemnföiiigt mera talande för förslaget, än det skenbara skäl, som andragits deremot.
Jag har i min första reservation rörande denna fråga tillåtit mig anmärka, att icke någon motsvarighet till det ifrågavar:de förhållandet linnes i något annat land, och jag hemställer till den värde talare, som i dena fråga varit min enda vedersakare och som sökt i så ljusa färger skildra fördelen för tjenstemännen af begrafningshjelps-besparingarue, huruvida han anser all i något land tjenstemännen äro sämre lottade än i Sverige eller i allmänhet hafva en lika hård belägenhet som här.
Jag har för, öfrigt intet vidare alt tillägga än alt åberopa min vördsamma anhållan att Hr Frih. o. Landtm, behagade göra propos. på bifall till det förslag, jag haft äran framställa.
M:s höga vägnar affemnade en dess nådiga propos. till R.
St., i anledn. af väckt fråga om förändrade tullbestämmelser för raflineradt socker och sockcrsirop.
Den 2 Augusti. 71 Sedan Hr Statsrådet blifvit utbeledsagad och öfverläggningen om StatsUlsk:s utlåt.
N:o 266 ansetts fulländad, framställde H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, propos. till bifall å StatsUtsk:s utlåt:n N:is 81 och 266, hvarvid ropades starka nej blandade med ja.
H. Ex. hemställde sedermera om R. o. Ad. behagade, med afslag å samma utlåtm, bifalla det af Hr Fåhraeus uti utlåt.
N:o 266 bifogad reservation framstäldta förslag, samt förklarade efter denna propos:s besvarande med starka ja, jemte några nej, det han funnit ja öfvervägande.
Efter härvid af Hr Printzensköld begärd votering, uplästes til! justering ,och godkändes följande voter:spropos.:
Den, som bifaller StalsUtsk:s uti utlåt.
N:o 81 afgifna och uti utlåt.
N:o 266 vidblifna yttrande, voterar Ja: den det ej vill voterar Neji vinner nej, afslås dessa ullåtm och bifaller R. o. Ad. det af Hr Fåhraeus, uti utlåt.
N:o266, bifogad reservation, framstäldta förslag.
Vid voteringens slut befunnos röslerne hafva utfallit sorn* följer:
Hr Fåhraeus: Sedan R. o. Ad., med afslag å StatsUtsk:s nyss förehafde utlåt., bifallit det förslag som jag uti utlåt, bifogad reservation afgifvit, samt bekant är att Vällofl.
RorgareSt. och Hederv.
BondeSt. bifallit nämnde utlåt,, vågar jag hos R. o. Ad. vördsamt hemställa, om icke det skulle vara lämpligt att aflåta en inbjudning till dessa 2 Stånd att, med frånträdande af sina i ämnet fattade beslut, sig med R. o. Ad. förena.
Jemte det jag instämmer i Hr Fåhraei nu gjorda hemställan, anhåller jag likväl att få meddela den uplysning, att det icke är Borgare- och BondeSt:n. utan Preste- och BondeStm, som bifallit ifrågavar:de utlåt, hvarföre den föreslagna inbjudningen torde böra till dessa sistnämnda 2 Stånd aflåtas.
Ad. att vänligen inbjuda Preste- och BondeStm att instämma i R. o. Ad:s nu fattade beslut.
Föredrogs och remitterades lill Bevilln.Utsk. K.
M:s denna dag ankomna nådiga propos. till R.
St., i anledn. af väckt fråga om förändrade tullbestämmelser för raffinerad t socker och sockersirop.
Jemte tillkännagivande af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., alt sedan R. o. Ad. d. 30 sisth Juli beslutat, att med pröfningen 72 Den 2 Augusti. ai LagUtsk:s betänk.
N:o 36, i anleda, af K. M:s nåd. propos., ang:de ändring i vissa delar af föreskriflerne om rättegång i Domkapitel, skulle anslå lill Ilögv.
PresteSt. derom fattat sitt beslut och detta beslut blifvit R. o. Ad. meddeladt, prot.utdrag nu ankommit, som utvisade att nämnde betänk, blifvit af det Högv.
Ståndet afslaget, föredrogs LagUlsk;s berörde betänk.
Redan vid det tillfälle, då Konungens nåd. propos. i detta ämne remitterades till LagUlsk., hade jag den äran att inför R. o.
Ad. anmäla några betänkligheter, som hos m/g upstått emot densammas antagande.
Jag erkänner med nöje, alt Utsk. till en viss grad fästat afseende på de vid den nåd. proposm gjorda anmärkmr, äfvensom att utsk. sökt genom vidtagande af åtskilliga nödiga förändringar gifva förslaget en önsklig fullständighet.
Beklagligtvis finner jag, oaktadt dessa derå nedlagda bemödanden, förevarande förslag äfven sådant som det nu blifvit från LagUtsk. afgifvet, ändock vara behäftad! med sä väsendiliga brister, att jag ser mig nödsakad att afstyrka R. o.
Ad:s bifall till detsamma.
För all nu fästa mig vid sjelfva kärnan af förslaget, som innefattas uti den 1 §, så befinnes att Utsk. deri föreslagit, det de ledamöter, som erfordrades för fyllande af det antal, som borde i Domkapitel sitta, skulle af K.
M. förordnas bland stiftets Kyrkoherdar eller ordinarie högre lärare vid stiftsstadens läroverk.
Det synes likväl vara ganska olämpligt, att såsom regel stadga, det Kyrkoherdar skola, med åsidosättande af deras egentliga själavårdarekall, inkallas från deras pastorater, för att bestrida görornålen i Domkapitlet.
Utom den häraf orsakade försummelsen i pastoralsvården, torde en annan olägenhet jemväl inträffa lill hinder för sjelfva det åsyftade ändamålet.
Desse prestman äro kanske ofta icke mycket hemmastadde i mångfalden af de ärenden, som handläggas i Consistorium, dervid det fordras en viss domareblick och administralivt-juridiska kunskaper, dem Kyrkoherden väl ock behöfver äga, men ej i så vidsträckt grad, som hans förmän böra dem innehafva.
Såsom sannolikt kan man antaga, att ett sådant opåräknadt förtlyttande från en verkningskrets lill en annan, kunde hafva en menlig inverkan säväl å pastoralvården som å Domkapitels-sysslorne.
Eli sådant inkallande är visserligen genom Kongl.
Förordm d. 11 Fehr. 1687 tillåtet; men märkom väl, endast undantagsvis, eller såsom orden lyda: ”när nödtorften kräfver”.
Det utöfvas hitintills också endast ganska sparsamt.
Det må äfven framgent äga rum på samma sätt; men häraf följer ingalunda att man bör tillämpa det vidsträcktare eller, med andra ord från undantag uphöja det till regel.
Ty skulle del nu verkligen blifva regel, att kyrkoherdarne inkallades till tjenstgöring i Domkapitlet, så torde det vara till befarandes att
Consistorii-göromålen komme att alllförraycket lida, bland annat, t. ex. genom den tidsutdrägt, som måste inträffa i dessa ärendens handläggning, då handlingarne i målen skulle utsändas lill måhända aflägset boende pastorer, på del de af desamma måtte taga kännedom.
Den 2 Augusti. 73 Vidare finner jag att förslaget uptager bland kompetente
Consistorii-ledamöter ”ordinarie högre lärare vid läroverket i stiftsstaden”.
Men hvad menas rätteligen med ordinarie högre lärare?
Detta uttryck förefaller mig något sväfvande.
Deremot vet man ganska val hvad som menas med det af nu gällande förordning begagnade yttrycket ”Lektorer”.
Ytterligare finner jag icke i förslaget omtalad någon ersättning till de personer, som blifva af K.
M. förordnade att bestrida Consistorii göromål.
Det tyckes mig vara nog mycket begärdt, att dessa personer skulle upoffra både tid och penningar på resor till och ifrån stiftsstaden, samt på vistelsen dersammastädes, utato att derför erhålla någon vedergällning; oaktadt man svårligen lärer kunna betrakta ett dylikt bestyr, såsom tillhörande deras ordinarie tjenstebefallningar, änskönt de vid tillträdet af dessa icke iklädt sig eller kunnat förutse något sådant.
Ar meningen åter, att medelst någon ersättning serskildt remunerera dessa ledamöter, hvar finnas medel afsedda för bestridandet deraf?
Derom iakttager Ulsk., som icke heller för sådant ändamål varit betänkt på alt med SlatsUtsk. conferera, en fullkomlig tystnad.
Det synes således verkligen vara dess förmenande alt K. M. helt enkelt anbefaller Kyrkoherdarne den ökade tjenstebördan, utan att något för besväret dem lemnäs.
Sådant är dock ej alldeles billigt; och skulle förmodligen framkalla framtida anhållanden om ersättning, hvilka, enär de vore billiga, man finge svårt för att tillbakavisa; men det hade då varit bättre ali från början göra sig redo för beloppet af dylik kostnad och huru penningar dertill må vara att tillgå.
Slutligen finner jag icke heller den föreslagna inskränkningen af domfört antal i Domkapitlet vara på något sätt nödvändig.
Det torde icke skada, då Lektorerne i alla fall äro ständigt boende i stiftets residens, att de deltaga och besluta i de ofta ganska vigtiga mål och ärenden, som af Consistorium handläggas.
Vigten af detina min anraärkn. synes äfven vara af LagUtsk. erkänd, då Utsk. i betänk, såsom skäl till afslag å den af K.
M. föreslagna ytterligare inskränkningen af domförl antal i Consist., bland annat omnämner den domsrätt, detsamma utöfvar öfver Stiftets Presterskap samt i detta fall förliknar Domkapitlet med Hofrätten.
Ehuru LagUtsk. i delta hänseende icke gått så långt som K. M., anser jag likväl det vara obehöfligt, att, innan del af Kyrkolagskomiiéen afgifua förslag lill en förändrad organisation af Domkapitlen i allmänhet blifvit slutligen pröfvadt, och, i följd deraf, föremålen för närande myndigheters verksamhet närmare bestämda, fastställa en organisation ad interim, uti hvilken sålunda föreslagna organisation, såsom jag ofvan sökt ådaglägga, flerfaldiga brister förefinnas och bland dessa, jemväl en och annan af betänklig art.
På dessa skäl, sammanstälde med dem jag vid ärendets första behandling hade äran andraga, anhåller jag vördsamt att R. o. Ad. täcktes afslå LagUtskis nu förevaride betänk. 74 Den 2 Augusti. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Med LagUtsk. instämmer jag fullkomligt deruti, att K.
M:s i detta ämne afgifne nåd. propos. bör af R. o. Ad. afslås, men jag nödgas vara af samma tanke i afseende på hvad Ståndet bör göra med det förslag, Utsk. såsom contrapropos. lill den nåd. proposm upstält.
Det är en allmänt gällande och af vår grundlag helgad regel, att domareplatser böra vara oafsättliga.
Nu är det väl bekant, att Consistoriitjenslerne i icke ringa mån kunna anses som domareplatser, ty Domkapitlets ledamöter utöfva utom hvad de för öfrigt hafva sig i tjensteväg ålagdt, uti flera af Lag och författningar bestämda fall en verklig domsrätt, lili nu föreslagne författning stadgas, att K.
M. egde, för fyllandet af domfört antal i Domkapitlet till Consistorii ledamöter förordna personer bland Stiftets Kyrkoherdar eller ordinarie högre lärare vid läroverket i Stiftsresidenset, hvilka personer följaktligen kunde af K.
M. från dessa dem updragne befattningar när som helst skiljas.
Införandet af ett sådant stadgande synes mig derföre vara i högsta grad oriktigt.
Det gifves visserligen Stift, der det finnes både Domprost och prebendarie och der således af Consistorii 6 ledamöter 4 skulle vara sjelfskrifne och icke kunna från Consistoriitjenslen utan laga ransakning och dom afsättas, men andra Stift gifvas äfven, t. ex. Calmar, der ingen prebendarie finnes och icke heller någon Domprost.
Således skulle i ett sådant
Domkapitel endast 2 ledamöter vara oafsättliga, men alla de öfriga 4 sitta på förordnande samt följaktligen de afsättliga ledamölerne utgöra en absolut majoritet vid afgörandet af Consistorii-ärendena.
Detta strider, såsom jag nyss hade äran nämna, såväl emot en allmängiltig regel som ock emot grundlagens föreskrift.
Denna anmärkn. ensam torde vara tillräcklig att bestämma förslagets öde, men åtskilliga andra mer eller mindre grava kunna dessutom lätteligen framställas.
Så t. ex. har man föreskrifvit att åtskilliga af Domkapitlets medlemmar skulle tillsättas på förordnande men underlåtit att stadga huruvida desamme äro skyldige alt detta förtroende emottaga eller icke.
Ett sådant stadgande vore så mycket nödvändigare, som, på sätt Frih.
Cederström redan antydt, förslaget icke upgifvit, om något arfvode tillkommer dessa tillförordnade ledamöter i och för denna befattning, hvilken naturligtvis, i fall den skall behörigen skötas, medför ganska mycket besvär, äfvensom ansvar.
Det måste således betraktas såsom ganska osäkert, huruvida någon af skolans lärare skulle vara benägen att åtaga sig en sådan befattning, i synnerhet om den blir lönlös.
Kyrkoherdarne åter skulle icke allenast hafva besvär, utan jemväl kostnad af dessa förordnanden, då de tidt och ofta måste från möjligen ganska aflägsna pastorater inresa till Stiftsstaden för att sitta i Domkapitlet.
Det skulle dessutom kanske ofta nog kunna inträffa, att då något vigtigt, hastigt påkommande ärende borde i extra sammankomst behandlas intet
Domkapitel var till finnandes, om man äfven, såsom den gamle Grekiske filosofen, med ljus och lyckta letade efter Consistorii ledamöter, af hvilka de fleste vistades hvar och en på sitt pastorat.
Åtminstone skulle den arme pedellen, hvars åliggande Iren JJ Augusti.
75 det väl vore alt sammankalla ett så skingradt kapitel, då få göra skäl för sitt namn.
Annu en anmärkn. tillåter jag mig.
I LagUtsk:s förslag har, jemförelsevis med det af K.
M. afgifne, den förbättring blifvit gjord, att Domkapitlet skulle bos K.
M. föreslå den eller de, hvilka till befattningen af Consistorialis ansågos vara de lämpligaste.
Dervid har LagUtsk. dock förgätet, att då Utsk. föreskrifvit, att förslag skulle uprättas, Utsk. äfven bordt upgöra några reglor för dessa förslags upprättande; ty icke måtte det vara Ulsk:s mening, att Domkapitlet skulle ega att lill bestridande af en så vigtig befattning endast efter godtfinnande föreslå hvilken det be hagade.
Många flere k unde visserligen andragas, men de redan gjorda anmärkmne Jorde dock vara tillfyllest för att utverka del afslag hvarom jag vördsamt anhåller, så väl å K.
M:s nåd. propos. som å LagUlskts eget förslag.
Hr Te rsmeden, Nils:
Utom de väsendtliga brister, hvilka vidlåda ifrågavar:de förslag till ändring i Domkapitlets organisation och hvilka brister blifvit af de föregtde lalarne påpekade, finnes det ännu ett hufvudsakligt fel hvad sjelfva redaktm beträffar, nemi. obestämdhet i uttrycken.
Det står t. ex. i K. M:s nåd. propos. talad t om ordinarie prester, hvilket är ett sväfvande uttryck, emedan del kan blifva tvifvel underkastadt, hvilka prester borde anses vara ordinarie.
Man kan anse alla prester vara ordinarie som äro ordinerade.
Hvad nu sjelfva förslaget beträffar, så ber jag att få tillägga ännu ett skäl till alla dem som tala för afstyrkande af den nåd. proposm.
Deruti anföres: ”att då K.
M. genom nådigt cirkulär till samtlige Consistorier i riket och Direktm öfver Stockholms stads undervisningsverk d. 6 Juli 1849 förordnat, att Gymnasium skall med lärdoms- och apologistskola förenas till ett sammanhängande läroverk, är en förändring i sammansättningen af Domkapitel i Stift, der akademi ej är, desto mera erforderlig, som, om lärarne vid det nya läroverket benämnas Lektorer, det likväl icke är behöfligt eller lämpligt att åt alla inrymma säte och stämma i Domkapitlet.”
Detta skäl förefaller mig något svagt.
Jag vet nemi. icke hvarföre alla lärarne skulle behöfva kallas Lektorer?
Om det hädanefter förfares likasom hitintills vid tillsättandet af en Lektorsplals, sä är ju hela svårigheten undanröjd.
Ännu en vigtig omständighet torde jag få belysa.
För dem som upmårksaml genomläsa delta förslag faller det lätt i ögonen, alt detsamma ingalunda är till större delen öfverensstämmande med nu gällande stadganden i detta afseende, utan tvertom innefattar ganska betydliga förändringar i synnerhet hvad sammansättningen af Domkapitlen beträffar.
Nu förekommer den omständighet, att öfver det af kyrkolagskomitéen afgifna förslag äro samlelige Consistorierne i Sveriges rike hörde lör att utlåt, i ämnet afgifva, men öfver ifrågavar.-de förslag, hvilket, på sätt jag nyss hade äran omnämna, omfattar en ganska stor partiell förän - 76
Den 2 Augusti. dring i vårt kyrkoväsende, äro deremot inga auktoriteters yttranden infordrade, icke ens de mest inflytelserika personer af PresteSt.
, eller de, hvilkas erfarenhet i främsta rummet borde sökas, härom rådfrågade.
Man har sannerligen svårt att inse hvarföre det har behöfts att så brådska med denna sak, innan ärendet blifvit i sin helhet behörigen pröfvadt och beredt att för R.
Jag instämmer med de talare, som yrkat afslag å ifrågavar:de förslag.
Propos. till bifall å LagUtsk:s förevar:de betänk., blef härefter framstäld, men besvarad med nej.
Då sedermera H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå det förev:de betänk., ropades ja, men derjemte anmälde sig och yttrade Gr.
LagUtsk. har afstyrkt R.
Jag har vågat i första rummet begära bifall till detta LagUtsk:s tillstyrkande, samt i andra rummet afslag å Utsk:s eget förslag; hvarföre jag vördsamt anhåller, det Hr Frih. o. Landtm, täcktes till Ståndet serskildt framställa båda dessa propos:r.
Uppå härefter framstäld propos. beslöt R. o. Ad. att godkänna LagUtskrs betänk.
N:o 36, så vidt det innefattar afstyrkande af bifall till K.
M:s ifrågavar:de nåd. propos., samt att derjemte afslå det af Utsk. afgifna förslag till författning i ämnet.
Justerades ett prot.utdr., innehållande R. o. Ad:s denne dag fattade beslut rör:de StatsUtsk:s utlåt.
Föredrogs Const.Utsk:s d. 30 sistl.
Juli på bordet lagda mern.
N:o 18, med förslag till ändring i 3 mom. 14 § Riksd.Ordn. ronde grunderne för röstberäkningen vid riksdagsmannaval i städerne.
Delta mern. lemnades ulan anmärkn., i anledn. hvaraf II.
Ex. Ur Frih. o.
Landtm, förklarade att det nu afgifna förslag komme att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Föredrogs Coust.ölsk:s d. 30 sisth Juli på bordet lagda mern.
N:o 19, med förslag till ändring i lista mom. 14 § Riksd.Ordd., rör:de representationsrältigheten för Stockholm.
Uti detta mern. har Cons!.Utsk., med anledn. af en riksdagsfullmäktigs för Slockholm stad motion, föreslagit älskillige förändringar i 1 mom. af 14 § Riksd.Ordn., i ändamål att dymedelst bereda enklare bestämmelser för valsättet i hufvudstaden.
För min del får jag förklara att jag instämmer i hufvudsyttet med detta förslag, men jag skulle tro att den åsyftade förenklingen kunde vinnas på ett ännu lättare och ändamålsenligare sätt, än det Utsk. föreslagit.
Om nemi. hela 1 mom. af §:u ginge bort, så försvunne de serskilta föreskrifter - Den 2 Augusti. 77 ne för valen i Stockholm.
Derefter borde 2:dra morn., som då blefve del l:sta, förändras till ungefärligen följande lydelse: ”Hufvudstaden Stockholm och rikets öfrige städer ege att sända fullmäktige” etc.
Nuvarande 3 morn., ang:de valens förrättande m. m. skulle blifva del 2 mom. och i nuvarande 4 eller föreslagna 3 morn., der antalet af Städernes riksdagsmän finnes bestämdt, skulle, i följd af den utaf mig nu förordade förändringen, införas orden: ”Stockholm sände tio Fullmäktige, Götheborg tre” o. s. v. På detta sätt skulle, såsom jag ofvan vidrördt, de serskilta vidlyftiga föreskrifterna ang:de valen i Stockholm försvinna ur grund lagen, och dessa föreskrifter torde också böra hafva sin rätta plats i stadens valordning.
När man företager sig att ändra grundlagen, bör man tillse, att enkelhet och reda derigenom vinnes.
På dessa skäl vågar jag vördsamt föreslå R. o. Ad., att såsom sin gemensamma tanke antaga följande förslag: ”att R. o.
Ad. för sin del anser den förändring i valbestämmelserne för Stockholms stad, som Const.Utsk. uti dess mern.
N:o 19 afsett, kunna på ett enklare sätt än Utsk. föreslagit, vinnas genom uteslutande af 1 mom. i 14 § Riksd.Ordn. samt genom en obetydlig ändring af 2 och 4 mom. i samma §.
Uppå härefter framstäld propos. antog R. o. Ad. såsom sin gemensamma lanke den anmärkn. att enklaste sättet för vinnande af det med Const.Utsk:s ifrågavar:de förslag afsedda ändamål vore, att uti 14 § utesluta hela 1 mom. och orden ”De öfriga” uti 2 morn., samt gifva början .af 4 mom. följande förändrade lydelse ”Stockholm sände tio och Götheborg tre egna Fullmäktige”; hvarefter H. Ex. Ilr Frih. o.
Landtm, förklarade att denna anmärkn. komme alt till Const.Utsk. hänvisas.
Vid föredragning af Const.Utsk:s d. 30 sisth Juli på bordet ladga mern.
N:o 20, i anledn. af återremisserne af de uti mern.
N:o 9 afgifna förslag till ändringar och tillägg i 28 § R.F., lädes Utsk:s rörande sednare alternativet af förslaget sub.
N:o 1 gjorda tillkännagifvande till handlingarne och fann R. o. Ad. för godt att vid Utsk:s förevande mern. i öfrigt låta bero.