Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Upfyllandet af wära förbindelse med Statens Längifware kan icks uraktlätas utan wada för Rikets Lreäit; detta blefwe dock följden af Btrvillningeris inskränkning inom wcha gr; ty an - tingen skulle .Konungen, innan Bewillnittgen lchhört, kalla Riksens Ständer, för at stadga en ny Bevillning, eller ock blefve Ständernas ^arrrnns för Rikets ffuld ulan all kraft och werkan; härigenom blefwr det Riksens Stander, men icke Konungen, som cleterrnineralle tiden til Ständernas sammankallande, hivilker likwäl är Konungens egen höga rätt» Wore här staga om en bestattning til Rikets underhäll, dä ägde, enligt ordalydelsen af >Z:re §» Säkerhets ri ölen ^ Swensta folket derom en ostridig rätt, at med Konungen rädstä, jämnka, afslä och öfverenskomma, hwaraf äfven följer, at den, som äger rätt at asila och öfverenskomma, mätte ock äga den rättigheten, at angående tiden, da Beivillningen stall uphörä, göra sit förbehäll, eller derom träffa öfverenskommelse; härigenom blefwe ej eller Konungen försatt i den nödwandigL hoten, at kalla Riksens Ständer, emedan Kongl» Majit, sorn Sjelf reZiersw Stats-Werket, äger stera utwägar, at utan Ständers hörande, höja wista afgister, och kan således ersätta den brist i Statens inkomster, som en uphörd Bewillning kunde åstadkomma; men dä den Bewillmng, som nu kommer at utgöras, til bestridande af RiksgäldsLvntoirets vundgängeliga behof, icke medgistveb Nägon aftvrrtning, och ingen öfverenskommelse med Rikets Längifware, angående upstofrned betalningen, -an äga rum, lärer liden, dä denna Bewillning stall uphöra, clotermjnsra sig sjelf»
Uti et af en wärd Ledamot inqifvet Oiäwntsn
Ar med mycket skäl anfördt, at en Bewillning kunde ester någon tias förlopp blifva alltför tryckande för en och annan Näring; och at ven således be höfoe - hofde af Eländer -fwerseS och förbättraS; men vm sä more, hwem kan wäl säkrare och med bättre kännedom döma härom, än Kongl. Majrt?
Hvarje undersäte äger ju Utträde til Thronen, och hyser jag för wär älstade Konung det vinstränkta förtroende, at dä Kongl. Majtt af erfarenheten utrönt, det den Bevillning, wi oAnuätage, tarfwade nägon hufwudsakelig förändring, Han dä af ömhet för Sina trogna undersåtare, af hwilken
Han ost lemnat sä talande bewis, icke lärer underlåta, at i sädant afseende kalla Riksens Ständer; således blifwer den xretupponeraäe bristfääigheten i reparti" tion af Bewillningen icke något i unn tanka gällande stäl, at til wista är bestämma tiden, dä Beivillniugen stall iiphöra.
Hvad mig angar, önstar jag icke täta Riksdagar, de ärv alltid kostsamma för hwarje Riksdags - Ledamot, och aflöna ej sällan tilan tilökta och känbara utgifter för Rikets Inbyggare i allmänhet.
Mätte dä Fäderneslandet i mänga är befinna sig uti det lyckliga tilständ, at under en mild och rättwis Konungs Spira njuta fridens lugn, den trefnad i näringar och handel, hvarigenom Bewillningar blifwa lätta at utgöra och täta Riksmöten umbärliga.
I anledning af hwad jag haft den äran anföra, tilsiyrker jag i ödmjukhet Bewillningens antagande til nästa Riksdag.
Munteligen tilläde Friherre I^LntinZ8ll auton, at han för öfrigt conkormeraäe sig med Friherre AäeltvLrä, l6l Grefwe klla milton.
Rörande sjelfwa Be-> willnings - Utstotlecs Betänkande, är jag af samma tanka som Grefwe körner.
Det är wisa och kunnige
Män som utarbetat det, och pä sä korrt tid hasme n i swärt, at med noggrannhet gransta, ännu mindre förkasta, hwad de fastställt.
Nu ril sjelfwa Bewillningen: den består af en 300,000 Riksdal-crs ärlig afgift i femton är, til realisation af Riksgälds - Sedlar , uti circa 14 millioner dels iitländst dels inlandst stuld i öanco; tiden, da Bewillning i detta ämne får sit stut, ar den, enär sjelfwa stulven uphbrer; nog kunde i detta ämnet, r anseende til repartition, mycket anföras, som nu är mindre lampeligt.
En tredje afgift, utgående af Bemillning, fastän i wiflt afseende permanent, är den som blifwit bestämd för Neclicinal - sonäen, Lliartas-LiZillatMafgisten m. m., som stär at inhämta af ingressen til 1789 ärs Bewillning.
Af hwad anfördt är, synes, at ehwad terms wi bruke, kan intet mindstas pä 15 ärs tid; inom den tiden böre wi förmoda et Riksmöte; och onödigt är det, at för den epo^nen aflemna nägon mindstning sratt i andras händer, säsom et högst onödigt, ingalunda pressant sch til och med wädeligt försigtighetsmedel.
Jag säger wädeligt, ty> den som ej mindstar en sonel, dä mindstning kan hafina rum, hwad gör Den annat, än rmder et olika namn förhöjer en Bewillning, som bort sänkas?
Höja, mindsta Bewillning är Ständers ensak, Let är ett af deras ömaste rättigheter, betaga dem den, ar afskaffa gammal Lag, hwilket ej kan ste, utan xä sätt 42. L. i Regerings-Formcn utstakar.
Iden --^-2— l28Z Farmen har det icke kommit frän Hans Majtt, och utom Hans samtycke lärer ej pä Riddarhuset detta amne kunna uptagas som Lag-staga; ty hwad en Ledamot härom förut anfört, ar blott.
Konungens yttrade tankar, om en utwäg, som kunde möjligtwis tagas.
Dä Hans Mätt ansett, för anförda orsaker, en pä wistt ärtal cleterminerack tid redan utsatt, och dä har ej är fräga om någon Bewillning lik Staten, finner ästoen jag, at om denna gängen Bewillning utsattes til nasta Riksdag, ej allenast den wanliga kormulen, utan xrmjuäicat och med reservation af alla wära rättigheter, bör tilläggas, utan äfwen at wi bibehälle det uttryck PrestsStändet nyttjat i sit bestut, hwilket, om jag ratt erinrar mig, war, at Bewillningen oaskorrtadt siulle ulga.
Herr 'lsiA-erttjelm, 8 erve c! 6 ull as.
Dä xluraliteten as sä warda Medlemmar walt lika warda Ledamöter til Fullmägtiga och Revisorer öfwer Lunonen och Riksgälds - ('ontoiret, kan twist roelsmä! ej hos mig upkomma om sörwaltningen af de medel, som blifwa ät deras omsorg anförtrodda.
Hwad Bewillningens storlek angar, tror jag, at stulden äeciäerar summan.
Ater den frägan, huru länge Bewillningen stall fortfara, wägar jag ej yrka någon bestämd tid, utan förestår derföre allenast, at tiden mätte utsättas til dest ftulden uphbr.
Friherre 8taes von Ickollllein, Lorlltx I>uävi§.
Som den antagna Bewillningen, med de undantag Herr Grefwe IDmilwn gjort, är ämnad at betala en skuld, den Riksens Stander sig redan för flera är tilbaka ätagit, sä är en klar 1284 ' följd deraf, a! den mäste continuern sä känpe, til dest skulden är betald, ehwad Riksdag förr eller sednare skulle infalla; deraf följer äfwenledes, at samma stund denna skuld ar betald uphörcr Bcrvilluingen af sig sielf; det är pä denna grund jag icke ian conformera mig med de Herrar, som llilstyrkt, at d:n skulle räcka tit näfta Riksdag; ty vm Milsdag infaller, innan skulden wvre betald, »näste Bewillningen likwäl continuera; men om skulden kunde inom 20 ä zo ärs förlopp betalas, men Riksdag ej irftölle förrän om Zo är, fä ftulle denna Bevillning kunna wara i 20 är längre än den ar ämnad; jag hemställer derföre til Högloft.
Nidderftapet och Adeln , vm ej liden för Bewillningen kan bestämmas t'ls ftulden är betald.
För tfrigl, hwad krojeÄet om jämnkning med mera angar, conformera.!- jag mig alldeles med hwad Grefwe hamilton sagt.
Ätftillige yrkade bewillningStidenS utsättande til nästa Riksdag, och begärdes derpä af mänga propolition.
Hans klxeellsnse Herr Grefwen och Landk - Marsk alken.
Jag tycker af cliscourlerna, at de fleste af RidderjkapctS och Adelns Ledamöter »villja ingä pä Bewillningen til nästa Riksdag.
Jig fär alltsä proponera, om Högloflige Ridderftaoet och Adeln bifaller, at den antagna Bewillmngs-summan ntgär lil nästa Riksdag, under samma reservationer, som ivid 1759 och 1792 arens Riksdagar blifwit gjorda.
Grefwe hamilton hemställde, om ej r proposition kunde införas, at denna summa ftulle dafkvrrlad utgä.
1285 Herr vvn Il »Asström, stona;, köiksiog, at om de andra Ständ,'!! afkorrra »agot pä BewillniugsSumman, Ridderstapet och Adeln mätte r samma proportion fa göra afdrag pä sin andel deraf; samt ak Bcwillniugö.
Utskottet matte undfå befallning, at »vid Ilxpeäiiionsa tilse, al denna afkorrtning blcswe iakttagen.
Grefwe borner, Larl Lakris!.
Nf en wärd Ledamor är fräga wäckt, om BewillnjngS-Isrminen ej borde blifwa, nar Riksgälden tiphör, pä den grund, at
Riksdag kunde inträffa sednare än skulden är berald, men det försias af sig fjelsi, ar i den sturst) skulden är berald, mäste ock Bewillningcn uphöra.
Mange af Ridderstapet och 2ldeln instämde häruti.
Friherre Aäelsvärä, Ilric foran.
Om de andra Ständen göra afdrag päBewillningen, mäste en proporriouel jämnknings- rättighet äfwen wara Ridderstapet och Zldeln sördehällsn.
Friherre Lrasl von Hollstein fragade, om Preste-Ständer bestämt någon tid för Bewillningens fortfarandet Hans Ilxeellsncs Herr Grefwe» och Landt - Marskalken.
I Preste.Ståndets LxkraQum Lroroeolli star, imil Riksens Ständers nästa sammankomst.
Herr Grefwe» och Landt.
Marskalken uplaste derpå en skriftligen författad kropolnion, lika med den föregående; hmaruki äfwen wörö m-- rr85 >3 förda de af Grefwe Istamilron, Herr von kings» ström och Friherre ^äsltvärä föreslagna tilläggni ilga r.
Herr von kindeström, ffona?, hemställde om ej kil ordet oasko rrcadr, äswen marce läggas oförändrad t.
Grefwe kkamilron föreslog den tilläggning: til sina beliamda ändamål.
Herr von kindeström yttrade sig hoppas, et denna Bewillning ej marce taga sin början förr än nästa ar.
Hans kixcellencs Herr Grefwen och Landt - Marskalken gjorde derefter
Dristeligen föl» sande kronostrion: Bifaller Högloft.
Ridderffapet och 2ldcln, at den antagna Bewillninqen, oafkorrkad och oförändrad, til sina bestämda ändamål, utgår til nästa Riksdag, med samma istefsrvLtionsr af RidderskapetS och AdelnS rätt', at astrid bestämma tid och summa, som wjd r?89 och 1792 arens Riksdagar bliswir gjorda; samt at, 1 fast de öfriga Granden göra uagra afdrag i Be. willningeng l-eparkiiion, i lika propwrnon ma afdra. gas a Ridderstkapets och Adelns andel; och BewillNing6-Urffo!tet alaggas, at wid kix^sclirionsn sadanr Noga iakttaga.
Hätti! ropades J a« Herr von Lageström begärde den tilläggs Ning, at Bcwillningen ej rager sin början förr än nästa ar.
Herr Grefwen och Landt - M arskalken.
Det förstas ända.
Hans Lxcellsncs Herr Grefwen och La n dt - M arskal ken.
Som tiden är korrt och att skilliga saker anni, äro oasajorda, får jag x-ro^onera Högloft.
Ridderffaper och Zldeln, at i eftermiddag ä-- ker sammanträda.
, Bifölls» Grefwe Al är ner, Öar! 6zf>ris!, begärs de at den ifrän Lanco-Uiskottet inlemnade Berättelse om kan^uens Förwaltning äfwen da matte fa up!äs sas, armindstone dörjan och sinret deraf; men likwäl i hela sin widd intagas i kromcoller.
Sedan Herr Grefwen och Landt.Marskalken utsatt klenum i eftermiddag kil klockan half feni, ätskilldes Högloftige Rjdderskapet och Adeln klockan h til z.
In stäem krorocolli A. 6.
Lilverstol^s, Den 12.
Junti, eftermiddagen. klsnum klockan 4 5' Efter nlkannagifwande as Herr Grefwe» och LandtMarskalken, det Herr l^lvrclsriltolxa, ^.näors, begärt at tala, yttrade sig Herr d>l or äsnstolxs.
En wärd, men nu franwarande, Ledamot har för slera kisni-dagar sedan Ho6 Ridderskapet och Adeln wäckt en sräga, som da tycktes gourers alla, nämligen huruwida Fullmägtigs as Ridderskapet och Adrin uti Riksens Ständers Landas kunna tillätas ak biwista Riksdagar.
As hwad som händt denna Riksdag, tyckes denna fraga wara af mycken wigt, och nu »värdigt Ridderskapet och A» deln, at stadga någon Lag i detta fall; afwenwäl får sag ödmjukeligen fraga hwad dag justsrmgsn af »vara krolocoller kan komina at företagas.
Hans Lxcellencs Herr Grefwe» och Landt - Marskalken, krvracullern» skola justsres sä snart de blifwa färdiga; och hwad den andra sa, ken angär, har jag förut andra ina!, at föredraga RidderDapet och Adeln.
Uplästes följande af Herr LlinZtporr, Qsrär^ inglfna
DiÄs-- NiLn:
Igenom de af Ridderskapet och Adeln hallna wal, har e>, wärd Ledamot af andra Clatzen, Herr Staks.LscrslsrLrsn och Lommsnäeursn I-s§ri!,rin§, bliswik »289 blllwit Fullmägkig för sömma Gast uri Riksens Ständers Lancjue: och Ridterskapet och Adeln kan med ali säkerhet räkna pa de nyttigaste fölider af hans trögna rakflag.
Hans Företrädare uti Futimägn-skåpet, Herr Lapiraiuen och Riddaren Häam LrälbLmmar, har i fjorton ar förestått detta göromål, med a!lr önskligt nit, med den framgång, ar han af Llevilioner och Lsnoo Utskott erhållit de mest smickraIIde yttranden om sit förhållande; med den redlighet och oegennytta, at han wid 70 arS alder icke äger nog för sina behof.
Mates mig Makas, at lil Ederg Lxcellencss och Högloft.
Riddei skapetS och Adelns öma behjerta», de hemställa, huruwida nago» föreskrift matte gilwaS kil Lauce) - Utskottet, ak tildcla honom någon ärlig kenllon til en karfwelig bärgning i hans ålderdom.
Hans outtröttelig» möda och omtanka rold förbättrande och rvardandc af Hushållningen wid lunika Pappers-Bruk och gkföljande
Lägenheter äro för allmänt konda, ar jag skulle bchöfwa göra någon beskrifning deröfwer: och monne dek icke skulle wara mera tiifrcdsställande för Herr 8 slliammar, mera nyttigt för Långarn, at han med en wist ärlig inkomst förord-- nades til Styresman wid berörda Langusn kilhörande Lagenhet luncha?
Friherre von k, antinus K au fan, Hans Lxcellenoe Grefwe Luulk, Grefwe ZrrömkUr, Lreärio 6 ecirA, Grefwe k. sPVen -- ttaupr, Lias», Friherre Lljsrra, med flera, instämde häruti.
Grefwe A/! or ner, Larl 6 siiri el. Sasom Ledamot af psnco-Utskottet anser jag mig förbunden tilkännagiswa, at Lspirsins 8-Zlhsmmar, genom sin omsorg och sm »it, sa godt som ä nyo byggt det konfus» tilhöriqa 1"umbs Pappers-Bruk, och satt Förwalkningen derstädes pa en annan och förbättrad fot.
Jag anser för en glad pligt, ak fä anmäla hwad nytta hans sorgfällighet gjort, och ber at sa recvmrnsnäera honom til åtnjutande af något wedermäle af Högloft.
Riddcrskapers och Adelns benägenhet.
Friherre Lo^e, Lric ^obsnslan.
Jag förenar mig mycket gerna med den warda Ledamoten, som föreslagit ek prof af Ridderskapets och Adelns erkänsla och wälwillja för Herr Oxirains 8lgchgmmsr, och magar endast göra den erinran, at det kanske more nödwandigt, at wart beslut genast underställdes
Le öfriga respsÄivg Standen, med anhållan öm de» ras benägna samtycke, hwilket för en sa förtjent Man, som Herr Lapiraineri Lisltrsmmsr, ej torke bliswg swart at utwerka.
Herr Tiberi,, Christof b sr lioZirlsur.
I synnerhet, om han ätoge sig den förbindelse at fortfara med inseendet pcb förwalkningen af luncha Pappers» Bruk, dä den Summa, som Högloft.
Ridderskapet och Adeln skulle behaga för honom utsätta, kunde anses såsom Lön.
Hans kxLSilencs Grefwe Ruurlr instämde med Herr Tibets, > sa mycket mer, som en psnston af Languen skulle wara et wadeligt prLjuckicsr at framdeles kunna anföra; hwarföre och da Ospi-> rsiirs LtZIKnmm-ir aade sa mycken och »verkelig för - tjenst, Hans Lxcsllencs hemställde, at Ridderskapet och Adeln malte austa honom en lön för sin öfriga lifstid.
Manga begärde harpa proposition.
Grefwe stärner, Larl Gabriel.
Ak jag ej genast föreslagit detta för Högloft.
Ridderskapet och Adeln, ar orsaken ben, at emellan Lanea-Fullmägtiga och Lspliains 8l3Ibammgr kunde upkomma nägra sivarighcler wid bcstiit, four angä ^umb», men det ar för öfrigt en sak, som kunde remitteras til LanLo-Utskottet at regleras.
Herr von Lageström, solia n. Herrar Lanea Fullmagnge torde hafwa sivart at afgöra något til Lapnsine Lralbammars förmon, om Högloft.
Ridderfkapet och Adeln sjclfwe icke äscsrmmsra Lönen.
Friherre von Lgnringsbsuien instämde häruti, och önstade at den ej mätte anstäs för ringa.
Mänga andra instämde äsiven häruti.
Grefwe körner begärde communicaiion häraf med de andra Ständen.
Herr Xib erli.
Rldderst?apet och Adela torde först böra fullt stadga sit beslut, och sedan communicsrs det med de andra Ständen.
Jag fär i ödmjukhet förestå, om detta Beslut ej kunde blifwa, at IuksenS Ständer skulle ösiverlemna til sina Fullmägtiga i Languen, at updraga Lapiksine LiZlbammar iuseendet öfwer H>b, Pappers - Bruk, med den lön, som kunde finnas fivarande emot hans möda och sörlie lister.
Grefwe Lrrömkelr, k?rsäric Oeorp-, Siimman kuntze ju af Riddorstapet och Adeln genast stsrerminerss, och hela Befluket sedan communiecrss med de andra Skantzen.
Oxen stjerns , 8v en (Gabrie!. Sedan Lopilains LiZIbammar adagalaggt sa mycken nit under fit Fullmägtigstap, kan 400 Riksdalers
Lön icke anses wara för mycket.
Hans Txcel lencs Herr' Grefwe» och LanLl - Masstalkon.
Bifaller Högiost.
Ridder» stapel och Adeln, at Herr Lapirsme Xäam 8rs>!iammar mä bibehallaS wid in.seendet öfwer l^umbr Pappers-Bruk, och derföre åtnjuta et arfwode af FNrahundrade Riksdaler ärligen, hrvilket Befiuk med wara roi^cLäkvr Med-Stander styndcsamt communicrras?
Bcswarades allmänt med Ja. Grefwe Lun§s, lV^Zrken.
I klxpoäuinnsn
Häiom kunde ju tilläggas, at Riddcrstapet och Adeln stuae anst et bifall härtil såsom cn wä-lwillja as de andra Stäuden.
Grefwe H/körner, (larl 6abric:l.
När Höglost.
Nidderstapet och Adeln gifwer ds öfriga rsspeKiva Ständcn tilkänna orsakerna til fit Bestur, fä har Rldderstapct och^Adeln ju all anledning ak wänt» deras bifall..
,29; Hans-Tx c ellsncs Herr Grefivcn och Landt-Marskalken propvnLraäo: ined tilläggning af en wänlig begäran, dre de andra Scänden mä be. haga göra Ilka afseende, son:
Riddcrffaper och Adeln, pä Lapikaine Lcslttsmmars förtjenster enior I-e.ncc»- Werket.
Bifölls. ^nllsraäss twänne kixtratäa kratocolli afl för, lidne gårdag om Srnrelsen af 6ancc>- och RiksgäldsWerken , samt om Salpetter - Sjuderi - KsglestiiZon.
Herrl.snnerstjsrng, polian Vist I bol m.
I det först uplästa ?rttrvooIIs-Utdraget stan, ak en Division af Hof - Rätten skulle ivid malö af-- dömande, rörande Usncc» - Fulimägtiga , filta under Tysthets - Ed.
Jag förmodar, at bartil mäste Kongl. Masttö
Nädlga tllständ behöfiva begäras:
Hof.
Rätten rlepsnäerar af Kongl. Majst, och ej, såsom Fullmäg? tige i kaninen och Riksgälds-Lonloirol, af Riksens Ständer.
Herr ak Idkar 6 in.
Detta synes mig östnerflödigt, emedan saken sörewarit i Hemliga U,skottet och derstädes partLrar Konungens tillåtelse.
Derefter justaraäor Riksens Ständers lixnsciiiron, rörande Krönrngs-gärden m. m.
Uplastes följande af Herr vdn Alp sörlidne gårdag ingifna och pa bordet laggda Dieknnsn; Utan ak framkasta något ti! hinder »ti det redan fattade Bustus, rörande beskattningen kl!
KealiUnonens werkställcmde, anhäller jag i ödmjukhet om Högloft.
Ridderskapers och 2ldelnS tålamod at afhöra »agra anmärkningar i anseende lii följderna och sältet, at förekomma hwad som kunde bliswa wädliqr.
När särdeles stora Stats- och SamhallS - behof hastigt inträffa, är b skattning pä strmögcnhet stundom oundwikelig, och et angelägnare föremål i fredstid, an det ac återställa ordning i Pcnninae-wästndck, giswes wäl es.
Men ehuru förmögenhets hufwudstod ostrjdigt ar den sannaste grund ak deruppå »kräsna tilgängen pa det hela, och fastän et slikt beskattningssätl synes wara det lättaste, at w:d utöfningen sa rikta, ac utskylderna omedelbart falla pa dem, som aga mest, lärer wid närmare undersökning roja sig huru swart sädant ar at rverkställa med räktwlsa och billighet.
Fast egendom och inteckna!) skuldfordran aro de enda siags förmögenheter hwilka rätteligen kunna pröfwas.
Enffillda Personers RäkcnsVaps-Böcker kunna ef ransaka6 och deras Penninge - förråd räknas af andra, uran at förstöra mangen , hwars rörelse är af den be» ffaffenhet, at framgången beror Utaf Allmänhetens begrep om desi rikedom, da emedlertid osta hans ställ, uing är i sjelfwa werket mindre fördelaktig i det afseendek.
All förmögenhet, som til utslaget ar owisi eller underkastad hastiga omwäxlingar, kan man es begära «t den kil fullo upaiswes; en siik förmögenhet kan lik. WÄ wara ganska stor.
En man til exempel har ems rL95 fenllga Summor i Skepps-Parter uppå Utrikes Fragthandel, en del försäkrad, en del intet; Fartyg gä förlorade och dermed en betydlig del af hans Rikedom» Sadant är lämpligt lil manga andra, och swart är ar finna någon allmän beskalmings-grund, hwad sätter beträffar i dylika fall.
Emedlertid inses lätteligen, hwad stor och obcstämmd Summa förmögenhet derunder gär obeskattad.
At kemna sä grannlaga amneus afgörande til Ta« Krings-MänS godtfinna.ide, och som detsamma innebär, til möjligheten as den inflytelse, som eget imeresls, FörelrädeS-wänskap, hätskhet, asmund, sorglöshet, okunnighet och rädsii kunna hofwa pä dem, är ttvifrvelrutan något som pakallar eftersinnande.
Edgång framställer sig da, såsom ntwag i stäft let, wid twifwelaktiga tiifällen.
Men äska upgift pä
Ed i sädana fall, da falsk Ed lemnar winst igenom undantag, är äswentyrliqr; det ar ock at påfordra, ak wittna emot sig sjelf, och ger anledning kil menederi; den mindre grannlaga undandrager sig, och tyngden faller uppå den ärliga.
Af det ena och andra upstar manligen obefogade misstankar och inbördes tilwitelser, aswundsjuka pä dem som bliftva skonade eller synas fa wara, samt sluteligen et allmänt wisinöje»
Den ena efter den andrs fredar sic Saniwete för egna sörebräclsec at hafws brukat undansittgler och återhållsamhet wid Samhällsbördans undcrhjelpande.
Hvad werka» dylika mäkk och steg medfört i England, hos et likwäl sa rikt folkslag, är icke okändt.
I sjelfwa werkst blir bes?>rttnrng pä förmögenhet, alltid ec a-drag a hwars och ens inkomst, förr eller sednare , för fa mycket som han ef ager i arbetadt Silfwer ak erlägga; ty säljer han för sadan orsak något nödwäadigt bohagstyg eller annan rilhörighet, som nia. sts äterköpas, sa blifiver dest behållning sä mycket mindre der åror.
Tager han bertil af sit penningecÄpmrl, sa warder dest inkomst deraf i samma man mmdfkad och tillika förlaget för andra.
Sädant synes obetydligt när en enda person betraktas, men utgör mycket pä det hela.
Ak ådagalägga huru swär en siik beskattning är at nlstäila med rättwifa, och huru warsamk, moget öswermagande detta amne fordrar, torde ensamt göra tilfyllest, at i anledning af hwad sidst anfördt ar anmärka, det i samma man en afgift pa förmögenhet
Drabbar inkomst, sadank, för hwarje r ?roLenr laggd pä förmögenhet, gör för den som upbringar afkastningen til /^'dels Förtjenst, io kr-Laars afdrag dera, och för den som utaf sin Förmögenhet har ; kraLonrs inkomst, gör det 20 kroLcnrr afdrag uppå denna.
I menighetens tanka ar det et hnfwud - föremal ivid Beskattning k gemen, ar träffa Penrnnge-karlen.
Der är manligen der tal, hwarmed myckenhetcr up> retas emot demj som aro i mera synbarc wälstand än dr flesta.
Såsom Lagstisknings-änine fordrar
Detta något utwecklande.
Träffades l synnerhet den Pennlnge-man, som tidtals häller (^ualor liggande, ar dessemellan med dem !297 dem ockra pä mynt-oredan, sa ivor? minffningen uti dest päföljande inkomst, kil ingen afsaknad för Samhället.
Han blifwcr dock i al! händelse den , som minst räkag af alls.
Taxeras han i högt, flyttar han sina penningar ur landet.
Men deras antal, hwilka kom» ma under denna beskrifning, kan cj wara rätt stort.
Ägande rätten är imedlertid ef befästad för någon, om icke afwen de nyflnämnde fa behålla pä lika wikttor med alia andra, hwad de wunnit pä et tiifälle, som allmänna tilställningen lemnat dem.
Med wilo lerwallons afhjelpande i myntwästndet, uphörer denna singö winst, och deras pemstngeförräd anwandaS sedermera kil nyttiga företag och biifwer et ivärkcligt rörelse - Lajstial.
Annorlunda an med dcsie, förhaller dtzt sig uti en »ärwarande stund med de penninge-Ägare, hwilka hofwa deras förmögenhet instucken emot ränta uri ldoghetö rörelsen.
De äro Näringarnes förläggare; hwarundcr de som fföta dylika sörehafwauden och deraf draga fördel, samt de, hwilka bertil försträcka medel emot upgäld, bidraga samfält lil bet för Konung och Folck gemensamme ändamål, idlLrional-förmöqenhelens förkofran.
Minskas ärlige förlaget, sä lida Naringarne, emedan räntan blir drygare i allmänhet, chwad författningar än deremot mä lagas.
Desie pennings-ägare aro förmodeligen lika berättigade med hwarss annan nyttig medborgare, icke ttl undantag ifrån allmänna Statsbördans dragande, Men til sorgfällig omwärdnad af Samhällets Fullmägtjge, i allt hwad deras agande-rätt beträffar; och der. til hörer wäfeMeligen allBejkattnings jemna fördelning.