Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majrts Nådiga afgörande.
Härmed vare dock huru som helst, så yrkar jag i alla fall, att intet undantag måtte göras; ty att befria en skattskyldig, som funnit förespråkare vid Riksdagen, under det hundradetals andra, sorn kanske äro i mycket sämre belägenhet, undergå utmätning, för det de inga gynnare vid Riksdagen äga, eller för det de ännu icke lärt sig vägen 3a Dea 9 November f. rn. genom dem, vore ett alltför vädligt prtejudicat, Om
Sländerne med afseende på ömmande omständigheter bevilja några afskrifningar vid denna Riksdag, hvilken mängd af dylika mål skola icke förekomma vid de påföljande?
Jag vet då sannerligen icke, när våra Riksdagar skulle kunna slutas; ty hvar och en, som, med minsta sken af fog, kunde begära afskrifning, och huru många kunlia icke det, skulle visserligen begagna till-» fället att derom göra ansökan hos Regeringen.
Hon skulle då, såsom nu, förmodligen skjuta målen ifrån sig till Ständerne, och de lingö ej lid med något annat, om de skulle pröfva alla afskrifningsfrågor, un-» der hvilkas behandling
Staten saknade de medel, hvilkas afskrifning blifvit begärd.
Jag afstyrker derföre bifall till Utskottets Utlåtande, Grefve von Rosen:
Jag tror icke, att jag misstagit mig i uppgiften om 6 års mellantid, ty, enligt Utskottets Utlåtande, meddeltes IIofRältens Utslag den ii Marlii i8i3, och KammarRättens Utslag öfver dess RevisionsContoirs anmärkning föll den g Julii 18ig, hvilket gör en mellantid af 6 år.
Jag / får för öfrigt upplysa, att så väl Sparrgren som Scherlander undandrogo sig all betalningsskyldighet, på grund af försuten prescriptionstid; och det bör anses förlåtligt, om de skattdragande, så vidt som möjligt, söka begagna de trenne årens prescription, Den 9 November f. rn. 39 för att Lefria sig frän efterräkningar å KronoUtskylderne.
Det var ock på denna grund, som Billqvist ansåg sig sakna anledning att bevaka sin rätt uti sina med-intressenters concurser; och detta allt synes mig innefatta omständigheter, som på det högsta tala för den afskrifning Utskottet tillstyrkt.
Herr Manck af RosenschöldEberhard:
Jag skall först utbedja mig att blifva fritagen från beskyllningen att vara en anmodad förespråkare, ty ingen har vidtalat mig härom.
Jag betraktar blott saken, och kan dervid ingalunda ingå på en värd talares princip, att man borde afslå äfven sådane afskrifnings-ansökningar, som äro grundade på billiga skäl, derföre att Rikets Ständer kunna besväras med flere obefogade ansökningar.
Af StatsUtskottets Utlåtande, hvaremot ganska få ledamöter reserverat sig, finnér man det förhållande, som enligt min tanka är förtjent af behjertande, att
KammarRättens anmärkning icke blifvit gjord förr än 6 år efter TaxeringsComitteens origtiga åtgärd; att Billqvists medintressenter under liden gjort cession, utan att han ägde någon anledning att i tid söka säkerhet hos med-intressenterne mot följderna afen framtida, då icke förmodad eller trolig, anmärkning.
Jag tror, att man icke riskerar, det ett sådant förhållande ofta inträffar, eller att man behöfver frukta, att så billiga afskrifnings-ansökningar ofta skola besvära Stan - 4o Den 9 November f. m.
Jerne.
Men jag tror det vara Rikeis Ständer värdigt, att visa sig vara Fullmägtige äfven för Nationens lidande medlemmar, och att skaffa rättelse eller lindring, när det kan ske med billighet och utan särdeles uppoffring.
Jag får på dessa och flere här anförda skäl tillstyrka bifall till Utskottets Utlåtande.
Herr af Billbergh} Johan Petter:
Jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att denna fråga blifvit väckt genom Remiss till StatsUlskottet från Kongl. Maj:t, hvilket förutsätter att Konungen pröfvat de af Billqvist anförde skäl för eftergift, men öfverlemnat saken till Rikets Ständer, enär Konungen icke sjelf kunnat bevilja afskrifningen, såsom rörande Bevillnings-medel.
Jag får för öfrigt äfven fästa uppmärksamheten derpå, att hela saken härleder sig från en i så måtto origtig uppgift på trenne bränvinspannor till 1812 års Mantalsskrifning, att uppgiften skett i Bolagets namn.
I Utskottets Utlåtande står: att till 181 a års Mantals- och Skattskrif ning för Inlands Fögderi södra Häradet och Romelanda Socken hade ett vid Hemmanet Brasseröd anlagdt Bränneri med trenne Bränvinspannor blifvit uppgifvit _, deraf en om 200 kannors rymd , tillhörig Handlanden Billqvist , en, om ipo kannor, Handlanden Sparrgren, och en om 100 kannor, Handlanden Seberia lider, tillhopa f >) o kannors patine rymd.
Rid - Den g November f. m. derskapet och Adelil torde lätt finna, att om dessa bränvinspannor icke blifvit uppgifne såsom tillhörande Bolaget, utan hvar och en af intressenterne särskildt, hvilket hade öfverensstämt med sanna förhållandet, så hade anspråken blifvit vände mot hvar och en särskildt, utan att betalningsskyldigheten blifvit ålagd en för alla och alla för en.
Då nu alla tre varit lika delagtige i felet, synes det hårdt, att en skall betala för alla, särdeles som felet icke begicks af dem i egenskap af Bolagsmän.
Men om man äfven anser rättvisan i sin stränghet kräfva en sådan betalningsskyldighet bos en för alla, tror jag det närvarande fallet vara bland dem, der nåd bör gå för rätt; och jag hemställer, om det kan anses billigt att här utkräfva sista skarfven för en summa, som är så obetydlig för det allmänna, men likväl gör den enskildes olycka.
Jag förenar mig således med dem, som yrka bifali till Utlåtandet.
Här har blifvit yttra dt utaf Herr Munck af Rosenschöld, att det vore Ständerne värdigt att efterskänka den ifrågavarande summan.
För min del tror jag det vara Ständerne värdigast, att göra rätt, och att icke låta ömmande omständigheter komma i fråga mer för den ena, än för den andra.
Att målet kommit till Utskottet genom remiss från Konungen, såsom Herr af Billbergh anmärkt, kan icke eller blifva 42 Den g November f. m. något skäl för afskrifningen; det bevisar blott att Billqvist haft förespråkare på andra ställen, likasom här.
Men om alla, sorn hafva tillfälle till nog mägtiga recommendationer, för att förskaffa sig en Kongl, remiss, skulle erhålla afskrifning, då den deremot nekades andra, sorn ej ägde de storas gunst, skulle följden blifva den, att frågorna afgjördes blott efter considerationer.
Vi håfve vid denna Riksdag förehaft flere mål afena-, banda beskaffenhet, och till största delen från Götheborg och Bohus Län, hvilket i sanning förefaller mig bra märkvärdigt.
Då, enligt hvad Utskottets Utlåtande föranleder, Konungen vid remissan af handlingarne icke lemnat något specielt förord för sökanden, synes Herr af Billberghs skäl förfalla, eller att Konungen ansett omständigheterne i närvarande fall förtjena behjertande; och hvad beträffar obetydligheten af den summa, som nu är i fråga, bör den icke eller verka på beslutet, ty om man vid detta tillfälle lemnar ett praejudicat för afskrifning öfverallt, der ömmande omständigheter förekomma, kan det slutligen blifva kännbart, och ganska betydliga summor komma att efterskänkas.
Jag förenar mig derföre med Herrarne von Hartmansdorff och Rosenqvist uti yrkandet om afslag på Utlåtandet, och tror, att Billqvist bör öfverlemnas åt samma öde, som alla andra, hvilka varit eller äro i samma predicament, Den g November f. m. 43 Grefve von Rosen:
I början af Utlåtandet slår väl, att Utskottet ernottagit handlingarne genom Nådig Remiss från Kongl. Maj:t, men Utskottet har förglömt att tillägga, huruvida Remissen varit åtföljd af något förord, hvilket jag tror måste förutsättas, då Konungen, efter pröfning af målet, ansett det förtjena Rikets Ständers öfvervägande.
Hans E.xccllence Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, alt
Om i den Kongl. Remissen funnits något enda ord, som talat för den ifrågavarande Gölheborgaren, hade hans medbroder inom Utskottet nog ombesörjt, att det jemväl influtit i Utlåtandet.
Jag fäster för öfrigt ingen vigt vid personen, eller den förevarande speciela frågan; men det är grundsatsen, som jag måste bestrida.
Det är visserligen behagligt äfven för medlemmar af RiksSlånden, att göra nåd och eftergifter, men man bör betänka, hvart sådant kan leda.
I förra tvedrägtstiderna tilläto Ständerne besvär öfver befordringar, till dess de blefvo så besvärliga, att Tjenstebetänkapdet måste utfärdas.
Så ginge det väl äfven nu, att raan slutligen nödgades utfärda förbud med vite, mot alla afskrifnings-ansökningar, men mycken 44 Deri g November f. m. oreda och skada kunde dessförinnan vara förvållad.
Jag skulle visserligen icke vilja bidraga till ett beslut, som skulle bafva de förskräckliga följder, hvilka den siste värde talaren framställt; men om bans satts blef gällande, vore det så godt att bestämma, att Rikets Ständer aldrig vilja bevilja någon eftergift.
Ty jag upprepar, att Billqvists med-intressenter spelt Bankrutt, innan han ägde någon anledning att bos dem bevaka sin rätt, och jag vågar således påstå, att här förekommer allt möjligt skäl att göra afseende på de bevekande omständigheter sökanden anfört, helst han i annat fall skulle blifva belt och hållet ruinerad.
Herr v. Hartmansdorff:
Om den grundsats anses giltig, hvilken Grefve von Rosen framställt, att en Löftesman eller Bolagsman borde befrias från betalningsskyldighet, när de öfrige intressenterne saknade tillgång, så inser jag icke, hvarföre ej alla Borgesman i BancoDisconten, som böra betala för af sig komna gäldenärer, äfven skulle söka och erhålla eftergift, eller så kallad afskrifning.
Vid alla Riksdagar sedan 180g hafva ansökningar inkommit om eftergift af skyldigheter, som Lagen i sin stränghet ålagt, och Rikets Ständer hafva ofta derpå gjort afseende, utan Den 9 November f. m. 45 alt dessa ansökningar derföre till antalet blifvit ökade; vi hafva tvärtom vid denna Riksdag haft få mål af denna beskaffenhet.
Herr von Hartmansdorff synes vilja betaga Ständerne rättigheten, att vid dylika Petitionsfrågor göra afseende på bevekande skäl och omständigheter.
Jag är för min del af motsatt tanka, och fortfar derföre att tillstyrka bifall tili ifrågavarande Utlåtande.
Jag kan icke erkänna den analogi Herr von Hartmansdorff velat uppställa emellan Borgesman i Disconten och det bär ifrågavarande Bolaget.
En borgen i Disconten tecknas för 6 månader; här åter är fråga om en förbindelse, hvars uppfyllande först kom i fråga sex år efter Bolagets upplösning.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln biföll StatsUtskottets förevarande Utlåtande.
Ropades äfven Ja och Nej. Flans Excellence Herr Grefven och LtindtMarslsalhen förnyade de af honom nyss framställde arne propositioner, men de biefvo åter båda med Ja och Nej besvarade.
Den q November f. m.
Jag anliåller alt få veta, huru Herr Grefven och LandtMarskalIceu uppfattat svaren på de framställde propositionerne.
För att möjligtvis lättare komma lill ett slut, anhåller jag få veta, huru de öfrige Stånden afgjort denna fråga.
Hans Bxcellence Herr Grefven och Lan dt Mar skalken tillkännagaf, att a:ne Stånd bifallit, och ett Stånd afslagit StalsUtskottets förevarande Utlåtande.
I fall någon skulle hafva fästat sig vid Herr von Hartmansdorlfs sista yttrande, deruti han uppställde en jemförelse emellan ett Bolag och löftesmanneii i Disconlen, anhåller jag få erinra, att Billqvist och hans medintressenter icke voro i Bolag om bränv.inspannorna, men alt de till mantalsskrifningen uppgåfvo dem under Bolagets firma, hvaraf Billqvists lidande ensamt uppkommit; ty om de riktigt uppgifvit bränvinspannorna hvar för sig, hade Kronan aldrig kunnat hålla sig till en för hela bristen.
I händelse Herr Grefven och LandtMarskalken icke skulle hafva funtiit, att Utlåtandet blifvit af pluraliteten afslagit, och i fall discussionen befinnes numera hafva erhållit sin behöriga vidd, får jag anhålla om votering.
Vid Herr af Billberghs yttrande vill jag blott erinra, att frågan är om principen, huruvida Rikets Ständer skola handla efter rättsgrunder, eller efter considerationer.
Herr Munck of Rosenschöld:
Till hvad jag sednast anfört får jag blott tillägga, att här förekomma icke blott ömmande omständigheter, i afseende på sökandens ekonomiska ställning, utan ock de bevekande skäl, att 6 år fÖrflöto, innan KammarRättens anmärkning gjordes, och att BillqvisLs medintressenter gjorde cession, utan att Billqvist ägde någon anledning, att i laga lid hos dem söka säkerhet för hvad, som möjligen kunde blifva honom ådömdt att betala.
Det har redan blifvit upplyst att Billqvist sjelf, genom bemödandet att undandraga sig fullgörandet af HofRättens dom, förvållat tidsutdrägten, och fallit i sin egen snara, hvilket icke synes mig innebära någon ömande omständighet.
Hvad den siste värde Talaren nu anfört, kan icke skönjas af Utskottets Utlåtande; och de få Ledamöter af det talrika Utskottet, som reserverat sig, hafva icke eller grundat deras särskildta mening derpå, att Billqvist skulle hafva sökt undandraga sig en känd 'skyldighet. 48 Den 9 November f. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade alt då Hans Excellence af de svar Ridderskapet och Adeln lemnat å de af Hans Excellence framställde propositioner icke kunnat med tillförlitlighet utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet, samt votering redan blifvit begärd, ansåg Hans Excellence sig böra föreslå följande Yoterings-proposition:
Den, som bifaller StatsUtskottets Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss uppå Handlanden G. Billqvists underdåniga ansökning om befr ielse från honom ådömd Bräuvinsbrännings-afgift, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses StatsUtskottets berörde Utlåtande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit.
Då Utlåtandet första gången är före, hemställer jag, om icke Contra-propositionen bör ställas på återremiss.
Jag tror, att votering blifvit begärd på afslag, och det lärer således vara för sent att nu sälta återremiss i fråga, hvilken dessutom skulle vara än - Den g November f. tu. 49 Sndamålslös, dä fråga endast är, att säga ja eller nej till sjelfva saken.
Jag bar förenat mig med Herr von Hartmansdorff i yrkandet på afslag, och derom har jag begärt votering, hvarföre det icke eller lärer kunna nekas mig att få afslag till Contra-proposition; men om Grefve von Rosen vill hafva återremiss i Ja-propositionen, har jag för min del ingenting deremot.
Jag bekänner, att jag icke hörde, det votering begärdes på afslag, men sedan jag blifvit upplyst derom, afstår jag från allt yrkande om intagande af återremiss i voterings-propositionen.
Hans Eeccellence Herr Grefven och LancltMarskalken förnyade deri af honom nyss framställde voterings-proposition, hvilken af Ridderskapet och A.deln godkändes, samt anslogs.
Voteringen börjades klockan half till i eftermiddagen, och befunnos efter voteringens slut, klockan ett qvart till 2 eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer:
Nej — 38. 49 H. 4 5o Den 9 November f. m.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Gref ven och Landt Marskalken förklarade, att StatsUtskottets ofvanberörde Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Herr Rosenqvist > Fredrik Leonhard, hade inlemnat följande, som upplästes:
Jag har, då discussionen öfver usta Bevillningsgrunden förevar, bestridt att kläde med flera Svenska fabriksvaror må lill fri införsel tillåtas, emedan jag anser, och skall alltid anse delta som det kraftigaste och säkraste sättet, att ödelägga våra inhemska fabriker, och demoralisera samt alldeles förstöra denna Societets arbetare.
— Nu och sedan kläde, siden- och bomulls-tyger äro till fri införsel i Riket tillåtne, och våra Fabrikörer således torde blifva nödsakade, att nedlägga sine rörelser; finner jag ingenting billigare, än alt Stuten håller dem skadeslösa, för de dyra machinerier och inrättningar, sora de, med betydlig uppoffring af sin förmögenhet under det för fabrikerna gynnande systemet, uppå Regeringens uppmuntran, införskrifvit och anlagt.
Då pluraliteten bifallit den fria införseln, hvaremot jag mig reserverat, anser jag mig af den strängaste rättskänsla uppmanad, att väcka den motion, att Svenska klä - Den 9 November f. in. 51 des-, siden- och bomullstygs-tillverkare må af Staten njuta skälig ersättning förde dyra inrättningar, hvilka de på sin egen bekostnad anlagt, under en tid då Författningarne tryggade dem från intrång af utlänningen.
Såsom tillgång får jag anvisa de öfverskott, som odisputabelt skola uppkomma af passevolanceafgiften, sedan de i och för det verkliga ändamålet nödige utgifter blifvit beslridde.
Jag anhåller vördsamt om remiss till StatsUtskottet, samt att denna motion må med de öfrige Respective RiksSlånden blifva comtnunicerad.
Justerades p ProtocolIsUldrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 6 dennes e. m. fattade beslut.
Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial:
Af den 5 dennes: N:o Angående anslag till löne fyllnader, då Riksmarkegångs-priset på den under lönerne inberäknade spannmål öfver* stiger 6 R:dr B:co tunnan. 49 H 4* 52 Från Förstärkta StatsUtskottet:
Af den 5 dennes: N:o 3a5.
Angående anställd omröstning i någre till Statsregleringen hörande frågor.
Måndagen d. 9 November 1829.
Herr Rosenqvist Fredrik Leonhard:
Jag anhåller att få reservera mig emot den rättsprincip, som Höglofl.
Ridderskapet och Adeln i förmiddagens Plenum etablerade., Föredrogs ånyo StatsUtskoltets under N:o 234 äfgifne, och den 28 sistlidne September e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående de så kallade Trippiska köpegodsen i Halland.
Den 9 November e. m. 53 Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard:
Jag finnér, att Utskottet under ett års tid både kunnat oell bordt skaffa sig underrättelse om rätta förhållandet med de så kallade Trippiska fordringarne, oell det är emot all förväntan, att ett Rikets Ständers Utskott lill RiksSlAnden inkommit med ett så ofullständigt Utlåtande, som det ifrågavarande.
På det Utskottet emellertid må komma i tillfälle, att fullgöra hvad jag, för min del, anser vara hittills åsidosatt, anhåller jag om återremiss.
Äro fordringarne riktiga, böra de betalas; äro de icke lagliga, böra de afskrifvas; och det är endast genom Utskottets upplysningar härom, som ett rättvist beslut kan erhållas. Herr Danckwardt, Magnus Georg:
Förhållandet, i afseende på deri af Herr Rosenqvist omnämnde fråga, är sådant, attTrippiska Arfvingarne, i deras afgifne yttrande, rörande beloppet af den köpeskilling, hvarföre de skulle vilja de ifrågavarande hemmanen afstå, uppgifvit sig hos Kronan äga en enskild icke obetydlig fordran, den Arfvingarne äfven yrkade få sig godtgjord.
Denna fordran härleder sig icke från förpantningen af ifrågavarande hemman, och är således en särskild sak, som med dessas återlösen icke har något sammanhang.
Om Trippiska Arfvingarne tro sig äga berörde fordran, är intet som hindrar dem, att i laglig ordning göra sitt anspråk derå gäl - 54 Den g November e- m. lande.
Någon återremiss af Utlåtandet, i följd af Herr Rosenqvists anmärkning, torde följaktligen vara öfverflödig.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adelil ansåg StatsUtskottels Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, lill Utskottet återremitteras.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla berörde Utlåtande.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den 17 sisLlidne September under N:o a58 afgifne, och den i3 derpå följde October, på hordet lagde Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottets under N:o 181 förut meddeldte Betänkande, rörande Majoren von Steijerns underdåniga anhållan hos Kongl.
Majit om evärdelig skattemannarätt å tvenne under Starby Kungsgård lydande lägenheter.
Friherre Boyev, Ludvig:
För den Ledamot, som lika med mig är född och uppfödd i orten, samt känner beskaffenheten af Stålby Kungsgård, och att derföre blott betalas ett arrende af 200 tunnor säd, då den ganska väl kunde tåla 800 tunnors ar - D e ii 9 November e. m. 55 rende, samt då fråga var om fullgörande af Högstsalig Hennes Majit EnkeDrottningen Hedvig Elisabeth Charlottas GiftermålsContract, hvartill Kungsgårdens afträdande hörde, yttrade sig, blir det svårt att förena Utskottets frikostighet med skyldigheten att vårda Statens rätt.
Major von Steijern är troligen belåten med mindre än io års förlängning på sitt förmånliga ArrendeContract; och jag skulle för min del anse det vara nog, om han fick fem, i stället för io år, emot det han afstår all rätt till de af honom uppförda byggnader.
Jag förenar mig med Friherre Boye, såsom den der lika med honom en längre tid varit på orten, och känner förhållandet med Starby Kungsgård.
Herr Tham, Wolrath: Friherre Bojres uppgift, alt Starby Kungsgård kunde tåla ett arrende af 800 tunnor spannmål, förmodar jag, att Friherren sjelf kunde få ganska svårt alt besanna, om han åtog sig ett dylikt arrende.
När nuvarande Arrendatorn emottog Kungsgården, afkastade den icke ens 800 tunnor; och ibland arrendevilkoren voro dessutom Kungsgårdens underhåll och Linnefabrikens bedrifvande, som alltid skett med förlust.
Om Starby nu afkastar mera, härrör detta af Major von Stei jerns odlingar, och derå använda dyrbara 56 Den 9 November e, m. kostnader.
I fall man utan den begärda billiga ersättningen skiljer Major von Steijern från arrendet, kan likväl ingen hindra honora att erhålla lösen för de af honom uppförda kostsamma byggnader å S stycken torp, och då skall visserligen ingen kunna gifva hvarken 800 eller 400 tunnor säd i arrende.
Jag anser det således vara förenligt både med billighet mot Arrendatorn oell fördel för Staten, att bifalla Utskottets Utlåtande i synnerhet som Ridderskapet och Adeln redan bifallit första Betänkandet, hvilket medgaf Major von Steijern 20 års besinningstid å de ifrågaställde lägenheterne till Kungsgården, då den numera blifvit nedsatt till 10 år.
Om icke 2 Stånd redan antagit det första Betänkandet, anhåller jag om proposition till bifall å Utskottets sednare förevarande Utlåtande, Herr Boy-j Johan Fredrik:
Jag får den äran tillstyrka bifall å Utskottets förslag, hvilket jag anser gagneligt för Staten, helst, vid ett förnyadt arrende, den blifvande ti 11- trädaren i annat fall måste lösa sig lil! en mängd hus, hvarigenom naturligtvis menligt inflytande på arrendebeloppet skulle uppkomma.
Den närvarande afgiften är i alla fall icke så liten, ehuru jag visserligen tror, att den kan förhöjas, då de hus få disponeras, som tillhöra den nuvarande Arrendatorn.
När man dessutom känner de besynnerliga och egna förhållanden, hvilka Den 9 November e. m. 57 i afseende pä denna sak äga rum, kan man icke annat än önska bifall till Utskottets mening.
Om jag gick längre i bemötande af hvad Herr Tham mot mig anfört, skulle jag, fastän orättvisligen, kunna tilläggas, att vara ledd af personliga motiver.
Jag skall derföre blott förklara, att om man vill följa conseqvencen, bör man se på hvad som i frågan beslöts vid 1818 års
Riksdag och ställa sig det till efterrättelse.
En anmärkning kan jag likfullt ej underlåta.
Man har nemligen framställt den besynnerlighet, att arrendet icke tålde den förhöjning jag omnämnt.
För mig och hvarje Östgöthe, som känner stället, är det likväl klart som vatten, att den förändring Utskottet nu i sista Utlåtandet föreslagit, gör 4 gånger mera vinst för Arrendatorn, än hvad som tillfallit honom efter första Betänkandet, der blott en fjerdedel af arrendet eller ängarne tillädes honom på 20 år, hvaremot nu hela arrendet prolongeras på 10 år.
Det vore följaktligen en orimlighet, att, då man återremitterade första Betänkandet, för det man ej ville gifva så mycket som deri var föreslagit, man nu skulle genom bifall till detta Utlåtande gifva 4 eder 5 gånger mera, än som första gången ens var i fråga.
Jag anhåller derföre om votering, och atti Contra-propositionen måtte upptagas 5 år, i stället för de af Utskottet föreslagne 10 åren. 58 Den g November e. m.
Herr af Sillen, Georg Axel, hade inlemnat följande, som upplästes: Sedan StatsUtskotlets öfver Herr Majoren von Steijerns underd.
Ansökning om evärdelig