Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tre skepp och två Den 28 Januari e. m. 215 fregatler voro under byggnad, till hvilka maschiner voro beställda i England, ehuru de, till följd af kriget blefvo konfiskerade.
Bemanningen var delad i irenne divisioner, hvarje division bestående af 8,400 matroser och 4,000 mariner.
Hr Grin upgifver vidare kostnaden för Ryska flottan år 1848 till 57,750,000 R:dr Rint, samt den i och för samma flotta sysselsatta personal till 69,348 personer.
När man känner bedrägerierna och försnillningarne vid Ryska förvaltningen, vanvärden om Ryska materielen, äfvensom att Ryssland har sitt folk hela året om i ständig sold, så kan man med skäl förundra sig öfver, alt Ryssland för 57,750,000 R:dr kan hålla 36 skepp och motsvarande antal mindre fartyg, samt omkring 70,000 man.
Den ena eller andra upgiften måste vara falsk.
Anckarsvärd säger om 1789 års flotta i Sverige, att den till en stor del var en produkt af Engelska subsidier, och att med denna betydliga flotta dock ingenting uträttades, Det är en sanning, att Gustaf lilis flotta var till en del en produkt af dels Engelska, dels Fransyska subsidier; men denna flotta var bemannad med otillräckliga och vid sjön ovana besättningar.
På densamma voro nemi. kommenderade Konungens Eget värfvade regemente, Sprengtportens, Calmare, Smålands och Östgöta regementen.
Den var ej så försedd med till sjukvård, munn- och krigsförråd, som vederborde; den uträttade också visserligen ej hvad man hade kunnat vänta af densamma: men den höll dock stånd emot Ryska flottan, på hvars dåliga beskaffenhet det s. k. Wiborgska gatloppet, genom hvilket Svenska flottan helt och hållet hade bordt ne dergöras utgör ett talande bevis.
Sverige åtnjöt visserligen då några mindre subsidier, samt egde Pomern onh Finland; men Sveriges tillgångar, under det riket nu är inskränkt till sig sjelft, äro vida större, än dess tillgångar från Sverige, Pomern och Finland, subsidie-medel inberäknade.
År 1696 utgjorde inkomstbudgeten ungefär 8,300,000 R:dr Rmt.
Sverige egde då några och 30 skepp i sjön; nu utgör inkomstbudgeten, bevillningen oberäknad, 25,400,000 R:dr Rmt, och Sverige skulle icke kunna hafva 8 skepp i sjön!?
Anckarsvärd säger, att uden mest rationella utvägen att afgöra tvistefrågan om stora och lilla flottan är alt slopa de odugliga och sälja de bättre skeppen.
»Ja, mine Hrr, detta är visserligen en rationell utväg att få frågan afgjord; men en lika rationell utväg är den, att bränna upp båtarne; ty att köpslå om dem lärer väl ingen nation vilja, som följer med krigskonstens utveckling.
.lag vill dock vara artigare emot Hr Grins slupar, än han varit emot mina skepp; jag vill behålla dem, och erkänner, att de, såsom flytande positions-batterier, kunna göra någon nytta.
Om en fiende anser sig icke kunna forcera segelleden förbi Waxholms fästning och kanoner, utan anser det vara med mindre upoffring förenadt att uptaga försänkningen emellan Rindö- och Wermdölandcn, då kunna våra slupar försvåra och hindra detta företag.
Om det är en sanning, som Gr.
Frölich i något föreg:de plenum sagt, att skepp endast genom ett par smala sund kunna inlöpa 216 Den 28 Januari e. m. till Erstavik, då kunna sluparne på förhand placeras att försvara dessa sund.
Anckarsvärd säger: »de materiella tillgångarne i afseende på skeppstimmer och hampa finnas ej i vårt land, och bemanningen för en sådan skeppsstyrka är påtagligen ej att tillgå.»
På dessa Hr Gr:ns anmärknir har Hr Löwenborg redan till fullo svarat.
Hr Gr:n säger -vidare: »jag respekterar andras meningar, men erkänner endast den allmänna meningen såsom skiljedomare emellan de stridiga åsigterna.»
Så torde äfven någon af Spaniens grander hafva sagt, då Columbus föreslog att segla vesterin till Ostindien.
Allmänna meningen sade, att jorden vara platt; Columbus trodde den vara rund.
Columbus uptäckte
Amerika och visade, att det endast var den allmänna meningen, som var platt.
Men äfven om jag antog den allmänna meningen såsom mätare af sanningen; månne denna mening verkligen är sådan, som Gr.
Anckarsvärd sagt den vara1?
Den mening, som en ansvarig Rådgifvare skall rätta sig efter kan ej vara någon annan än den Svenska folkets representanter uttryckt i sina beslut.
Vid 1850 års Riksdag beslöto R.
St:r att bevilja extra anslag till iständsät— tande af den befintliga materielen.
Sjöministern klandras och klandras för sina åtgöranden.
Man skriker, att lian har försummat roddflottan.
Det svaras på skriket: »Besöken roddllottans förråder, och skolén finna dem öfverfyllda; inträden under skjulen, och j skojen finna alla slupar och jollar tjenstbara, under det att ännu manet fartyg af den sjögående flottan är otjenstbart 1»
Man bryr sig ej om, att besöka förråden; ej att inträda under skjulen; man skriker endast ånyo: »Roddflottan är försummad; ingen roddslup är nybyggd!» Mine
Hrr, om denna så mycket klandrade Sjöminister hade nybyggt roddsluper, så skulle jag, när déchargebetänk. komme alt föredragas, hafva varit den förste, som från detta rum, från denna plats yrkat på denna ministers entledigande, såsom den der dragit Hufvudtitelns anslag till andra ändamål, än dem, till hvilka de blifvit beviljade; såsom den der ej skött sill höga embete med tillbörlig skicklighet; såsom den der ej iaktta git Rikets sannskyldiga nytta.
Hr Gr:n talar om det vid Svensksund tillkämpade fredsslutet i Verelä.
Svensksund var en skön seger, vunnen af Svenska mannamodet; men likgiltigt hade varit om en del af de Svenska kanonerna legat på timmerflottor, i st. f. på slupar.
Det var Ryska skärgårdsflottan, som på en för den otjenlig sjö-terräng anföll den Svenska ?
Vinden dref den emot densamma, och så förstördes den helt och hållet af Svensk sjöduglighet.
Annorlunda hade dock förhållandet blifvit, om en med ångkraft försedd flotta hade anfallit den Svenska; den hade då när som helst kunnat uphöra med striden och draga sig tillbaka.
Det är icke, mine Hrr, nog med att kämpa; det i krig mest afgörande är att upsamla kampens frukter, och detta kan aldrig en roddflotta emot en ångflotta.
Segern vid Svensksund var för Gustaf lil en kärkommen anledn. alt kunna Den 28 J arn ari e. m. 217 erbjuda fred; men den egentliga orsaken till freden vid Verelä var förvecklingarne med England och Preussen och det sig mot Ryska inflytanden upresande Polen; också gingo, efter slutade freder.
Ryska trupperna så väl från Finland som Turkiet i ilmarscher till det olyckliga Polen.
Hr Gr:n säger slutligen: nett Svenskt sjöförsvar är alltid underlägset ett Ryskt; men för skärgårdsförsvaret upstår likväl den betydliga skillnad att en mindre styrka, skyddad af klippor och skär genom manövrer och klokt begagnande af lokal-förhållanden kan i sund och vikar göra en starkare fiende betydligt afbräck.»
Detta är endast en af luftballongens fraser.
Dessa ord bevisa en fullkomlig obekantskap med våra kuster och med stridens sakförhållanden.
Tror Hr Gr:n verkligen, att en Rysk flotta ej har annat att göra än att upsöka den Svenska roddflottan, der den behagar bakom klippor och skär, i vikar och sund gömma sig?
En Rysk flottas mål är att beherrska hafvet; att öfverföra landstignings-trupper till ett af fienden sjelf och ej af oss utsedt ställe och att skydda detta ställe.
Det är vår roddflotta, som måste upsöka den fiendtliga flottan, hvar denna finner för godt alt lägga sig.
För att med lika artilleri-styrka möta endast 10 st. 80 kannns-skepps ena bredsidor erfordrades 400 roddslupar, kostande ej mindre än 12,000,000 R:dr i pengar, och 22.400 man i folk; och likväl saknar denna stora roddflotta en af de förnämsta egenskaperna hos hvarje stridskraft, hastighet och bestämdhet i manövren, förmågan att i rätt tid visa sig på rätt stridsslälle.
Jag hade ännu mycket att tillägga; men vill ej längre up taga eder tid. mine Hrr, då J haft den artigheten att icke af bryta mig.
Hr Ribbing, Arvid: Anledir.n hvarföre jag ämnar yttra mig i denna fråga, är egentligen den, att då jag afhörde Gr.
Anekarsviirds anförande i sista plenum, deruti han föreslog ett anslag af, såsom jag vill minnas.
20,000 R:dr til) resestipendier åt unga militärer, hade jag ämnat understödja detta förslag, synnerligen som äfven jag vid sisth Riksdag väckte en motion i enahanda syfte, ehuru jag då icke var nog lycklig att af någon röst hvarken inom StatsUtsk. eller inom detta Stånd, vinna understöd.
Jag vili hoppas, att förhållandet nu blir annorlunda då förslaget kommit från en man med större auctoritet än min, och jag tager derföre detta tillfälle i akt att med mitt ringa förord beledsaga Gr.
Anckarsvärds framställning.
Det skulle vara ganska beklagligt om, på sätt jag här hört yttras, de militärer som komme utrikes saknade ett nödvändigt vilkor för att göra sig detta vistande tillgodo; jag menar att göra sig förstådda på det tungomål, som der talas.
Kunskap i utländska språk har nemi. blifvit anmärkt som en brist hos dem, som utgått från våra militäriska läroverk, och detta har äfven blifvit vitsordadt af Krigsministern, ehuru han upgifvit orsaken dertill vara, att 218 Den 28 Jann ari e. ra. nödigt antal lärare saknades i dessa ämnen.
Men om den språkundervisning, som f. n. meddelas, icke upfyller sitt ändamål, tror jag, att Gr.
Anckarsvärds anmärkning i denna mening varit befogad.
Tiden är långt framskriden och jag liar icke många ord att tillägga.
Jag har likväl känt mig varmt uprörd af den hätskhet, hvarmed de talare yttrat sig, som i dag upträdt emot Gr.
Ju yngre de varit, desto större käckhet hafva de i sitt språk utvecklat.
Jag har funnit, att Gr.
Anckarsvärd hufvudsakligen blifvit klandrad derför, att han yrkat, det Arméen under freden skulle ställas på fredsfot.
Jag hemställer dock till hvar och en, huruvida icke ett Svenskt hjerta och ett godt förstånd, sorn nitälskar för fosterlandets bästa, under den långa tid af fred som följde näst efter den då man lemnat från sig tredjedelen af riket, och då man icke fick använda den stående hären till sitt ändamål, att värna eller återtaga hvad med list och våld oss frånryckts; jag hemställer, säger jag, om icke under en sådan tid man kunnat anse bästa sättet vara att så använda de krafter vi egde i den stående hären att den ställdes på fredsfot och af indragningarne bildades en materiel för en tid, då den kunde behöfvas.
Sådant kunna dock icke de förstå som aldrig kännt hjertat klappa för frihet och fädernesland mot tvångets öfvermakt.
De hafva, såsom mig tyckes, tagit munnen väl full desse unge talare mot den gamle veteranen; men hvad är att begära, då det t. o. m. framställts, huru man här från sin plats skulle vilja anmäla en konungens rådgifvare till entledigande, ehuru alla andra veta att ett sådant språk, icke, enl. grundlagarne, här är tillåtet!
Sådane yttranden framställa i verkligheten talarnes föregående liknelser om det upblåsta, hvars fåfänglighet uppenbaras genom det minsta vidrörande, alldeles likt den fallna luftballongen.
Som jag, när jag i f. m:s besvarade Gr.
Anckarsvärds yttrande icke ville uptaga tiden med att återuprepa en stor del af hvad jag hade äran anföra i ett föregående plenum, då det var fråga om Gr.
Plåtens anmärknrr mot 5:te Hufvudtit., ber jag att i st. nu få upläsa ifrågavar:de anförande, på det att detsamma måtte få åtfölja remissen till Statslitsk.
I anledn. häraf anmälde sig Gr. Lagerbjelke, Gust., som, sedan han med Gr.
Pukes begifvande erhållit ordet, yttrade:
Det anförande, som Gr.
Puke nyss förklarat sig vilja upläsa, innefattar utan tvifvel ganska värderika uplysningar; men det har dock redan vid ett föregående plenum blifvit upläst, och den värde Gr:n har jemväl sjelf förklarat, att meningen med dess förnyade uprepande endast vöre, att det skulle kunna få Deri 28 Januari e. m. 219 åtfölja remissen till SlatsUtsk.; jag hemställer fördenskull om icke detta anförande, hvilket Ståndet redan afhört, kunde utan vidare upläsande få till SlatsUtsk. åtfölja de öfriga i dag afgifne yttrandena, derest de dit vore remitterade.
För den händelse Hr Gr. o. Landtm, vill fram ställa pr öp os. på hvad Gr.
Lagerbjelke hemställt, har jag deremot ingenting att anmärka.
Landtm, hemstälde om E. o. Ad. behagade tillåta att, i händelse det anförande af Gr.
Anckarsvärd, som nu utgjorde föremål för öfverläggningen, blefve reinitteradt till Statsötsk., Gr. Pukes ifrågavar:de redan i E. o. Ad:s prot. för d. 21 dennes intagne yttrande, utan att nu behöfva upläsas.
Ange åtfölja remissen til! nämnde Utsk., lemnade E. o. Ad. dertill sitt bifall.
Gr. von Platen, lä altzar: .lag vet i sanning icke, om jag skall beklaga E. o. Ad. eller mig sjelf öfver att vara tvungen, att uptaga tiden med besvarande af de anmärkn:r, som i dag åtta dagar sedan af Gr.
Puke gjordes emot mig, och hvilka nu blifvit remitterade till StatsUtsk.; men de innebära verkligen beskyllningar af den art, att jag skulle anse mig brista i skyldig aktning mot det
Stånd, som jag har äran tillhöra, om jag icke sökte i någon mån mildra intrycken deraf, i fall några sådana å motsatta sidan qvarstå.
Det upgifves, att mina anmärkn:r varit sväfvande och lösliga; jag skall derföre försöka att göra dem mindre sväfvande och mindre lösliga, och jag hoppas att det icke skall läggas mig till last, om jag skulle komma att gå något hårdhändtare tillväga, än jag hade önskat, eller om de erinringar. som jag nu ämnar framställa, i st. f. att såsom Gr.
Puke yttrat sig vara vlångtirigan, skulle blifva hårds/agna.
Jag ber emedlertid att få tacka Hr Gr:n för det han satte mig i tillfälle att rätta några misstag, hvilka möjligen skulle kunna tillvitas mig; sådana är dock måhända lätta att begå, då man icke har annat än tryckta handlingar att tillgå och af egen erfarenhet lärt sig, att det är bättre att öppet erkänna sina misstag, än att söka uplysningar på omvägar.
Jag hoppas dock att dessa misstag icke skola befinnas allt för stora.
Jag har känt mig sårad af det omdöme, som Gr.
Puke behagat fälla om mig, att nemi. mina afsigter icke skulle vara nog tydliga, eller med andra ord, att det bakom mina yttranden skulle ligga afsigter, som jag icke uttalat.
Under den tid jag haft lyckan tjena vid samina vapen som Gr.
Puke, hvarunder jag ofta varit af olika tankar med honom, har jag likväl aldrig tillåtit mig att misstänka, det han icke skulle ega fullt lika goda motiver, som jag anser mig sjelf ega, och för hvilka jag ofta fått upbära förebråelser.
Jag tror icke, att skälen på detta sätt vinna i styrka, och jag skall åtminstone för min del icke 220 Den 28 Januari e. m. söka alt, genom tvifvelsmål, framkastade emot mina motståndares afsigter, förvilla omdömet om sjelfva tvistefrågan.
Man klandrar, att jag framställt mina anmärkntr på ettrum, der den nuvartde
DepttsChefen icke kan vara närvartde.
Jag frågar, huru ett sådant klander skall förstås?
År meningen, att jag i mitt anförande yttrat någonting personligt stötande emot DepttsChefen, så är det icke öfverensstämmande med verkliga förhållandet.
Ar åter meningen med klandret, att jag yttrat mig emot åtgärder, sorn han vidtagit, så har jag blott begagnat min grundlagsenliga rätt; och det förefaller mig ä sanning besynnerligt, att af Gr.
Puke få höra förebråelser för ett förhållande, som är en följd af det sätt, hvarpå vår nuvartde representation är bildad.
.Tåg hade nemi. trott, att det icke är mitt fel, att denna representation är sådan, att den icke lemnar
Konungens ministrar tillträde dertill.
Jag ber Ii. o. Ad. om ursäkt för det jag nödgas uppehålla mig vid alla de fjorton punkter, som Gr.
Puke anfört: jag hoppas att åtskilliga af dem skola kunna ganska kort besvaras, — men icke så alla.
Man har yttrat sin förvåning öfver och anat något understucket derunder, att jag sagt, att icke endast de stigande priserna på lifsförnödenheter hade bordt uteslutande anföras såsom skäl för de äskade löneförhöjningarne, utan fast hellre de ökado lefnadskostnader, som en alltmera framskridande civilisation och deraf föranledda dyrare varor föranleda.
Jag har med dessa ord icke menat annat, än hvad de uttrycka; jag anser en löneförhöjning nödvändig, och hade man icke uti de af mig framställda anmärkntr velat se dåliga afsigter. så hade man också icke kunnat underlåta att uti hvad jag anfört för en dylik förhöjning, finna ett ytterligare skäl derför, utöfver de föi ut åberopade.
Jag anser dock att denna aflöning icke be höfver höjas till fullt det belopp, sorn Regeringen föreslagit, förr än det till en kommande Riksdag blifvit utredt. huruvida icke, genom en förändrad organisation, redan beviljade anslag dertill kunna vara disponibla.
Jag har derföre hemställt, att intill dess en dylik utredning blifvit gjord, löneförhöjningar af 33-®/o må beviljas å alla löner, som upgå till 1,000
R:dr och deröfver, och af 50 «/0 å alla, som understiga denna summa.
En Kommendör, som nu har 8,120 R:dr skulle således erhålla 3,580, och en Sec.-löjtn., som nu ripbär 397 R:dr 24 sk. skulle få 598 R:dr 36 sk.
Såsom cn följd af den förebråelse, som mot mig blifvit riktad, och hvilken med skäl kan väcka åtlöje, haiman äfven yttrat, att jag skulle hafva föreslagit löneförhöjningar, der sådana ej blifvit af K. M. begärda.
.Jag har icke gjort något sådant, utan endast yrkat förhöjning i en del af de före slagne tillökningarne.
Vidare har man emot mig såsom en anklagelse för inkonseqvens framkastadt det påståendet, att jag skulle hafva fästat mig dervid, att den nuvar:de Dep:tsChefen icke framlagt grunder för bedömandet af befälets antal, hvilket borde lämpas efter den Den 28 Januari e. m. 221 styrka, del hade att föra i krig och den sysselsättning, det egde i fred ; hvaremot jag sjelf, under den tid jag hade nåden stå i spetsen för Sjöförsvars-Dep:tet. skulle hafva föreslagit en tillökning i befälets antal.
Att jag icke upgifvit några grunder för minskningen kommer sig deraf, att jag aldrig föreslagit någon sådan; jag har ieke heller sagt, att Dep:tsChefen ovilkorligen borde upgifva någon grund för en minskning, derest han ej ansåge den böra ega rum.
Men jag anser det vara hvarje Dep:tsChefs skyldighet att utreda de ämnen, hvilka tillhöra hans Deptt, och icke blott säga, att saker böra vara sådane de äro, derföre att de iiro sådana.
Då jag såsom
DepttsChef föreslog en till ökning i befälet, meddelade jag grunderna derför.
Maktspråk äro lämpliga i tjensten, men jag tror icke, att R.
St. böra eller bunna låta nöja sig dermed; hos dem mäste de förlora all kraft.
Hval särskildt beträffar punkten om Amiralerna, hade jag önskat och trott, att de personer, sorn intresserar sig för saken eller känna förhållanderna, hade bordt upfatta meningen af hvad jag tillförene i detta ämne yttrat.
Då emellertid förhållandet icke varit sådant, skall jag nu uttala mig tydligare, och hoppas, att det åtminstone icke måtte läggas mig till last, i händelse jag dervid skulle komma att såra någon.
Emedan man påstår, att det är så nödvändigt att bibehålla alla de Amiraler, som f. n. finnas, är det också oundgängligt att tillse, med hvilka embeten dessa Amiraler äro beklädda.
Den tiden, då jag först framställde mina anmärkmr, funtios på stat 5 Amiraler; men i verkligheten 8; f. n. finnes blott 4 på stat, men 7 i verkligheten.
Af dessa 8 voro en Ordf:de i Sjöförsäkrings-Ofverrtn samt ledamot i inilitärmål i Högsta Domstolen; en Ordf:de i Konvoj-Kommis - sariatet; en utan tjenstgöring; en Kommendant i Carlskrona, och en Minister i Köpenhamn.
Härefter kommer Dep:tsChefen, hvilken visserligen, kort efter sitt tillträde af embetet, ansåg en Amiral böra bekläda den plats han innehar, och möjligen torde äfven den nuvar:de Ordf:den i Sjöförvaltntn tänka på samma sätt i afseende på sin befattning.
Emellertid torde meningarne härom vara temligen delade, åtminstone om man får döma af den grad, som de irenne personer innehaft, hvilka af vår nu - vartde Konung blifvit befordrade till Dep:tsChefer, och af hvilka ingen varit Amiral.
Jag vill icke tala om den mellersta af dessa trenne. utan om den första och siste, och dessa torde icke sämre hafva Upfyllt sina platser derföre, att de varit Kommendörer i stället för Amiraler.
Jag erkänner att det kan synas nyttigt att bibehålla ett par eller tre Amiraler; jag är dock icke öfvertygad om nödvändigheten deraf, utan jag tror, att det ganska väl skulle kunna låta sig göra att hela Amiralsgraden indroges.
Det finnes ett land, som är vida rikare än vårt, och hvars sjömakt ingalunda är att förakta, nemi.
Nordamerika, och der har aldrig funnits några Amiraler.
Jag tror, att det icke skulle vara omöjligt att reda 222 I) e n 28 Ja n u ari e. m. sig med endast Kommendörer, blott att det funnes arfvoden för dem, som beklädde de högre platserna.
När dessa då återgingo till de tjenster, de förut innehaft, hvarigenom naturligtvis deras särskilda arfvoden uphörde, skulle de mindre betunga statskassan än nu.
Det tyckes för öfrigt hafva varit Gr.
Pukes tanke att Stations-Cbefen i Stockholm också borde vara Amirals-person.
Ått så emellertid icke skett torde möjligen vara ett bevis på det sätt, hvarpå skärgårdsvapnet omhuldas.
Att för öfrigt en organisation med ett mindre antal Amiraler icke tyckes vara så särdeles att slå ur hågen, bevisas af förhållandet med Danmark.
Der har man nemi. infört en förändrad organisation af flottans befäl, hvilken blifvit högt prisad i en tidskrift, som jag tror vara redigerad af ganska sakkunnige män, de der icke brukat förbise den stora flottans intressen.
Tidskriften utgifves i Carlskrona och den har på ett ganska uttryckligt sätt förordat efterföljden af detta Danmarks exempel: — ett land, som icke anser sitt sjelfbestånd hotad!, derföre att det nöjer sig med blott två Amiraler.
Vidare har man anmärkt, att det skulle innebära ett misstag, att jag trott, det man genom en förändrad organisation af Sjöförvaltningen skulle i mån af afgång vinna en besparing af 18,850 R:dr.
Man har sagt att en sådan besparing endast »småningom» skulle kunna upkomma; men jag kan icke finna, hvaruti skillnaden ligger mellan detta »småningom^ och de ord jag begagnat, eller »i mån af afgång.»
För öfiigt har Gr.
Puke haft godheten uplysa mig, att det skulle finnas flere ställen i grundlagen, som borde ändras, derest man indroge Chefen för Sjöförvaltningen.
.Jag har dock icke kunnat uptäeka mera än ett så beskaffadt ställe, nemi. det som rörer Riksrätts sam mansättning. och jag tror icke, att om R.
M. bifölle den föreslagna organisationen, det skulle vara svårt, att få denna förändring i grundlagen införd.
I afseende på fiotians Konstruktions-corps har Gr.
Puke medgifvit, att någon minskning af dess oföcers-personal möjligen kan ega rum.
Det är allt hvad jag kunnat begära.
Då jag i öfrigt fall så litet delar åsigter med Hr Gr:n, anser jag mig verkligen, då jag någon gång af honom får ett erkännande, hafva vunnit /nyckel, och tror, att äfven StatsUtsk. skall inse riktigheten ot h nödvändigheten af en minskning i denna corps.
Gr, Puke har likväl fästat min upmärksamhet på ett af mig begånget misstag, hvilket jag inedgifver, och jag begagnar måhända en dålig ursäkt, då jag säger, att jag felat lika mycket eller lika litet som Hr Gr:n.
Jag har sagt, att ifrågavarrde corps skulle bestå af 24 personer; men det yttrande af Dep:tsChefen, som åtföljde den K. Propos:n, skulle jag verkligen tro lätt nog kunna föranleda, att man begär ett misstag i detta afseende.
Allt nog jag har begått det: corpsen belöper sig verkligen endast till 19 personer.
Jag har alltid vetat, att corpsen utgjordes af 14 officerare på stat; den består af 19, hvilket antal jag anser Den 28 Januari e. m. 223 vara alldeles för stort; men då Gr.
Puke upgifvit endast 14 såsom det verkliga, har han felat med lika stort antal som jag.
För öfrigt beklagar jag. att Gr.
Puke ånyo tvingat mig till större tydlighet, än jag önskat; jag kan dock-icke annat än bekänna, att Konstruktions-corpsens ändamålsenliga organisation måste något betviflas, då man vet, att ritningarne till de nu så betömda ång-kanonsluparne blifvit upgjorda af personer utom corpsen.
Vidare har blifvit klandrad min anmärkt),, att behofvet äf ett tillökadt antal Underofficerare icke vore ådagalagdt ehuru, att jag skulle beräknat ett antal af 70 såsom nödvändigt, under det att nuvartde DepttsChefen föreslagit endast 40.
Det är verkligen en lycklig tillfällighet, att Gr.
Puke begagnat ordet rföreslagit» för DepttsChefen, och »beräknata för mig.
Grunderna för denna min beräkning återfinnas i de tryckta handlingar, som åtföljde sjelfva förslaget; deremot uplyser nuvarrde Dep:tsChefen ingenting annat, än att de af honom föreslagna Underofficerarne äro behötliga; men behöfligheten är här, lika litet som i öfriga fall, ådagalagd.