Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan för öfrigt icke föreställa mig annat, än att, på sätt jag äfven hört allmänt berättas, Bancostyrelsen skall, ehuru förgäfves, hafva försökt att på utländsk ort erhålla lån emot antagliga villkor.
Eller att sålunda hafva framställt dessa allmänna åsigter, anhåller jag att få öfvergå till de specialiteter, som BancoUtskis betänk. innehåller, och får dervid anhålla om ursäkt, om jag skulle komma att upprepa några anmärkmr, som redan förut äro gjorda, emedan det varit mig omöjligt alt kunna oafbrutet följa alla de 552 Den 19 December. talare, sora under snart 3:ne särskilda plena härstädes ytlrat sig i detta ämne.
Hvad 1 punkten beträffar, innehållande: ”alt Bankens capital-öfverskott eller grundfond skall, ulan beräkning af Bankens fasta egendom och inventarier, utgöra en summa af 10 millioner r:dr b:co”; så instämmer jag fullkomligt i den åsigt, som Hr von Hartmansdorff yttrat, att det beror helt och hållet på huru delta öfverskott får användas, om det skall vara af någon verklig nylla för Banken eller icke.
Uti 2 punkten har Utsk. tillstyrkt, att Bankens grundfond skall, till ett belopp af 5 millioner r:dr b:co, bestå af obligationer, ställde på längre förfallotid; och uti en sednare punkt har Utsk. föreslagit, att
Bankens metalliska cassa borde bestämmas till ett minimum af 2| million r:dr silfver.
Således skulle, efter Utsk:s förslag, minst 5 millioner r:dr b:co uti räntebärande obligationer och 2\ million r:dr silfver i metallisk valuta, tillsammans mer än 11^ million r:dr b:co, alltid i Bankens hvalf vara liggande.
Detta är visserligen betryggande i afseende på Bankens förmåga att fullgöra sin invexlingsskyldighet, och jag har icke någon anmärkn. alt göra deremot; men i afseende på redactionen af den andra punkten, vill jag erinra, att der står, att obligationerne skola vara ställda på längre förfallotid.
Om della stadgande tolkas efter ordalydelsen, så få de Riksg.con(:s obligationer, hvilka Banken för närvarande innehar, och af hvilka en viss andel enligt deras lydelse skola årligen inlösas, icke inberäknas uti den nu föreslagna grundfonden.
Den 4 punkten är nästan endast en omskrifning af den andra, emedan den innehåller samma stadgande, eller att
Banken i möjligaste måtto alltid bör innehafva lätt realisabla obligationer, till belopp af 5 millioner r:dr b:co.
Der stadgas likväl äfven den skyldigheten för Banken, att äler ersätta den minskning uti dess räntebärande papper, som genom obligationers infriande kan uppkomma.
Deremot har Utsk. underlåtit att föreskrifva, att Banken äfven är skyldig att efsälta den minskning uti den afsalta obligatioussumman, som genom obligationers försäljning kan komma att äga rum.
Uti den 3 punkten har Utsk. tillstyrkt något, sorn jag finnér mig föranlåten på det högsta bestrida, nemi. alt Riksg.cont. skulle slippa att verkställa capilal-afbetalningar ä de Riksg.contis obligationer, till ett belopp af 3,500,000 r:dr, som Banken redan innebar;— det första steget alt tillintetgöra den allmänna credit dylika obligationer böra hafva, så vida de skola vara af någon väsendtligare vigt för Banken, än just att befria Riksg.cont. ifrån skyldigheten att fullgöra sitt åtagande i afseende på capital- och ränteliqvidernas noggranna verkställande.
Det gamla, alltför väl bekanta sättet, som R.
St. under framfarna tider, vid liqviderandet af Statsverkets skuldförbindelser till Banken, iakttagit, bar bestått deruti, att ett eller annat år låta Statsverket eller Riksg.cont. till punkt och pricka fullgöra sina förskrifningar, men sedermera, efter några års förlopp, inställa räntebetalningarne och slutligen äf - Den 19 December.
553 äfven upphöra med capitalafbetalningarue.
Vill man alt Riksg.- conl-.s obligationer skola för framtiden vinna och bibehålla något verkligt förtroende, så anser jag det vara högst nödvändigt, att dessa statspappers ordalydelse blifver samvetsgrant iakttagen.
Vinsten för Riksg.cont. af den föreslagne befrielsen är icke särdeles betydlig, och då Contoret för närvarande har så tillräckliga tillgångar, att Contoret kan ulan olägenhet bestrida alla de tillfälliga statsutgifter, som troligtvis varda af Rikets nu församlade Ständer beviljade, så inser jag icke något skäl, hvarför man skulle äter igen beträda den gamla banan att söka undandraga sig stadgade ovillkorliga afbelalningar.
Såsom ett ytterligare skäl för mig att bestrida nyttan och nödvändigheten af Utsk:s förslag, får jag äfven anföra det förhållandet, att Banken, ifall det åsyftas att dess innehafvande realisabla obligationer icke varda förminskade, kan erhålla de ärliga capilal-inbetalningarnc från Riksg.cont. uti sådana räntebärande papper, som Riksg.cont. för närvarande äger, men småningom måste realisera, för alt få contanter till de utgifter i anslagen och låning, som Contoret under de kommande åren har att förvänta.
BancoUlsk. har ingått uti en beräkning af Bankens inkomster och utgifter för den kommande tiden, hvilken upptager en ärlig behållning af 800,000 r:dr.
Denna beräkning tyckes mig vara alltför hög.
Den upptager t. ex. såsom inkomst af räntebärande papper 520,000 r:dr b:co, motsvarande, efter 4 proc. ränta, 13 millioner r:dr b:co i sådane papper.
Man kan likväl taga för gifvet, att om Banken äfven skulle erhålla en sä stor tillgång på dessa papper, att den uppgår lill 13 millioner r:dr, sä kan den likväl icke bibehålla denna tillgång oförminskad, utan mäste afyttra eller belåna en betydlig del deraf, för att förskaffa sig en metallisk cassa, som någorlunda svarar emot den ökade sedelstocken.
I afseende pä Utsk:s förslag rör-.de discontlånerörelsens öfverflyttning till Riksg.cont., har jag redan yttrat mig och får ytterligare åberopa Frih.
Rappes reservation, hvaruti jag finner åtskilliga välgrundade betänkligheter emot denna öfverflyttning framställda.
Dä jag deremot anser, alt faslighelshelåningen bör öfverllyttas, och dä räntan för denna lånerörelse endast är 4 proc., sä blir del väl nödvändigt alt anskaffa någon särskild tillgång för Riksg.cont. för alt kunna uppehålla del gångbara värdet å sina obligationer genom inlösandet af någon viss andel deraf årligen.
För sådant ändamål torde det vara angeläget, att en del af den bancovinsl, som för Riksg.coults utgifter anvisas, i första rummet disponeras lill inköp af ett visst ärligt belopp af dessa obligationer.
Hvad beträffar kostnaderne för faslighelslånerörelsens öfverflyltning, så torde de blifva högst obetydliga, helst jag icke kan föreställa inig annat, än all de tjenstemän i Banken, som äro anställde i och för denna lånerörelse, oaktadt den ifrågaställa öfverllyttningen, böra bibehålla samma functioner som förut, endast med den skillnad ali de komma alt lyda under Fullmäktige i Riksg.- 5 H. 70 554 Den 19 December. cont. i st. f. 'Fullmäktige i Banken.
Enligt min öfvertygelse, måste dessa tjenstemän nemi. vara för pl ig tade att, utan afseende derpå om deras öfverstyrelse utgöres af Riksg.conhs eller Bankens Fullmäktige, fullgöra de åligganden, hvarför deras nuvarande löneinkomster blifvit dem tillerkända, dock med bibehållande härvid af den befordringsrätt inom Banken, som, på grund af gällande författningar, kan dem för närvarande tillkomma.
Uti 10 punkten har Utsk. bestämt ett maximum för hvarje gren af den lånerörelse, Banken kommer att bibehålla.
Deremot har jag ingenting att invända, utom hvad detta rörer lån på guld och silfver samt jern och koppar.
I afseende pä denna lånerörelse anser jag, alt, hädanefter såsom hittills, ieke något bestämdt maximum bör fastställas.
Likaså anser jag nrig böra bestämdt bestrida den rättighet och skyldighet, som Bancofullm. skulle erhålla, att använda uti en annan lånegren de medel, som icke kunna begagnas uti den gren af lånerörelsen, hvarför de äro anvisade.
Stadgandet derom infördes, så vidt jag kan erinra mig, först i nu gällande bancoreglem., och detta stadgande har hufvudsakligen bidragit till de efter sednaste riksdag medgifna utsträckningar af vissa delar utaf Bankens lånerörelse, hvilka sedermera icke kunnat äler förminskas.
Det lärer icke undfalla någon, som tagit kännedom om härvid förekommande förhållanden och med uppmärksamhet följt
Fullmäktiges åtgärder vid ullåningarnes reglerande, huru svårt det är att genom indragningar minska en lånerörelse, sedan den en gång väl blifvit ökad.
Delta kan i allmänhet ej ske, utan att utlåningen nästan belt och hållet afstanna!’ under en längre eller kortare tid.
I den 20 punkten är föreslaget, att fasiighetslänerörelsen skall ökas med 1 million r:dr b:co.
Jag bestrider denna ökning på det aldra högsta, såvida icke ifrågavarande lånerörelse öfverflytias lill Riksg,cont. och jag yrkar, alt BancoUtsk. i sitt nya betänk, målte vid denna lånerörelses utsträckning fästa det bestämda villkor, att Banken erhåller gångbara statspapper till det belopp, som det blifvande reglementet kommer all föreskrifva.
Uti den 26 punkten har Utsk. föreslagit en förmånsrätt lill utlåning genom Handels- och Näringsdisconten för inrikes vexlar och accepterade invisningar.
All vår inhemska vexelrörelse på allt vis befrämjas och att vexlar framkallas, anser jag både rikligt och nyttigt, men jag befarar, att om invisningar förblandas med vexlar, sä kommer det afsedda ändamålet icke alt vinnas, utan föreskrifterne ang:de Handels- och Närinesdisconlens lånerörelse äfven att framgent eluderas.
Jag får derföre tillstyrka, alt den förmånsrätt, som bär är ifrågaställd, endast må k-omma inrikes vexlar till godo.
Hvad beträffar tiden för dessa vexlars utställande, sä förenar jag mig uti det förslag, som Hr Skogman afgifvit.
Uti den 33 punkten har Utsk. föreslagit en särskildt utlåningsanslalt för Gottland, på det sätt, att i Wisby ränteri skulle nedsättas 5,000 r.dr b:co till begagnande af der varande sparbank, emot säkerhet af goda documenler.
Jag fruktar, att, genom denna conlanta behållnings insättande i ränteriet samt ut- och inbelalningarne derå, controllen öfver den allmänna uppbördens be - Den 19 December.
555 böriga redovisande lill samma ränteris räkenskaper kommer att mycket försvåras.
Jag skulle för min del trott, att det ändamål, som motionärerna åsyftat, bättre vunnits, om sparbanken i stället bade fått assignationsrätt inom nyssnämnde summa på R.
Uti 36 punkten har Ulsk. föreslagit ett crecfitiv för privatbankerna å 600,000 ndr b:co.
För den händelse, att vid redigerandet af denna punkt något misstag icke skett, och i fall dessa 600,000 frdr icke skulle afse endast sådane privatbanker, som Förut varit tillerkända credilivrätt uti Riksbanken eller de som befatta sig med spanmålsbelåning, så får jag högeligen protestera emot detta nya crediliv, helst det ofelbart skulle komma alt bereda privatbankerna tillfälle till en alltför stor utsträckning af deras sedefrörefse, emedan de genom berörde creditiv blefvo befriade från skyldigheten att hälla någon större contant cassa af Riksbankens sedlar, ulan kunna med assignationer på Riksbanken infria sina egna lill invexling företedda sedlar.
Denna credilivrättighet pä 600,000 r:dr skulle sannolikt komma ali medföra en tillökning af mer än 1 million r:dr i de nu utelöpande privatbanksedlarne.
1 afseende på det af Ulsk. uti 40 punkten föreslagna maximum för den del af sedel- och dépositionsskulden, som icke motsvaras af reela fonden, instämmer jag i Hr Nordenanckars reservalion, och önskar för öfrigt, att den tillökning af Riksbankens nuvarande sedelstock, som kan komma att medgifvas, icke må ske pä en gäng, utan endast småningom.
Här är af en talare nyligen föreslaget, att Banken borde utsträcka sin rörelse genom medgifvandet af upp- och afskrifningsräkningars öppnande.
Jag kan dock icke finna att detta skulle blifva af någon särdeles vinst för den allmänna penningerörelsen i landet, ehuru det möjligen skulle ovara nyttigt för capitalister och handlande inom Stockholms stad.
Åtminstone skulle rörclsecapitalet derigenom ingalunda komma att ökas, utan tverlom förminskas, enär ägarne till de å sådana räkningar insatta penningar i mänga fall borde vara mindre angelägna att bereda sig tillfällen ali genom desammas utlånande få dem räntebärande hos enskilda personer.
Man har äfven förordat filialcontors af Riksbanken inrättande i orterna, i st. f. enskilda banker.
Jag fruktar att för närvarande det vore alltför vådligt att genom en sådan åtgärd utsträcka förstnämnde Banks sedel- oell lånerörelse, särdeles innan man kommit i tillfälle alt förstärka Bankens metalliska fond eller förskaffa den valuta af räntebärande papper.
Möjligen torde man kunna till en kommande riksdag uppskjuta frågorna om dessa filialcontors organiserande för att ersätta privatbankerne.
Under liden torde det dock blifva alldeles nödvändigt att åtminstone intill nästa riksdag låta privatbankerne fortfara på det sätt som de nu äro inrättade, emedan jag befarar, alt icke någon lämplig och ändamålsenlig lagstiftning för dessa banker, under den nu rådande sinnesstämningen hos representationens pluralitet, kati titlvågabringas.
Lika svält tolde det äfven blifva att vid denna riksdag kunna organisera några andra allmänt nyttiga penningeanstalter.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkmr malte få åtfölja den blifvande återremissen.
Sedan jag onder gårdagens plenum begärde ordet, har ämnet för vår öfverläggning blifvit så mångsidigt, jag må äfven säga, i vissa fall ensidigt, behandlad!, att allt vidare ordande derom skulle kunna anses öfverflödigt.
Då jag likväl förmodar, alt 1$. o. Ad. icke går att besluta öfver någon enskild punkt i betänk., utan återremitterar detsamma i sin helhet, önskar jag att med min röst biträda de redan uttalade åsigter, som i en eller annan del bos ålskillige talare öfverensstämma med mina egna; men som R. o.
Ad:s tålamod redan tagits i högt anspråk, vill jag vara kort och endast vidröra några hufvndgrunder för frågans behandling.
Hvad först angår Bankens consuliderande, hvilken fråga är identisk med den om Bankens förmåga ali upprätthålla myntvärdet eller realisationens bestånd, så anser jag detta vigliga resultat icke bero af hvilken, eller huru stor grundfond man i reglementet tilldelar Banken.
Realisationen har sin enda säkra grund uti det capital af samlad nationalförmögenhet, som har lill intresse alt upprätthålla sitt eget värde, hvaremot jag för realisationen skådar stora vådor om den idoge, men fattiga delen (flertalet) af nationen ställes, som man här hört önskas, på svältkur, derföre att den förmögne eller skuldfria minoriteten måtte genom nödvändighetens tvång lära sig att umbära och hushålla, d. v. s. då man undanrycker näringarne del nödvändiga förlaget och bytesmedlet, för att ernå samma resultat, som en lifvad industri åstadkommer, nemi. jemnvigt om icke öfvervigt i handelsbalancen; hvilket syftemål icke får åsidosättas, om man vill consolidera Banken eller försäkra realisationens bestånd.
Att jag icke söker denna säkerhet i nationens fattigdom, under det Banken samlar skaller, följer af hvad jag yttrat.
Jag bekänner, det jag delar den talares farhåga, som trott sig bemärka flender till realisationen, och jag fruktar verkeligeu att möta denne fiende uti landets förlägenhet i brist af bytesmedel.
Det är således af högsta vigt, att denna brist på något sätt alhjelpes, som efter mitt förmenande säkrast och rättast sker, genom förbättrade credit-, närings- och handels-lagar, eller med vidtagande af sädane åtgärder, som befordra en stigande nalionalvälmåga, hvaraf följer, att Jag sätter frågan om Bankens organisation i andra rummet.
Ager nu Banken sin egentliga styrka uti landels capitalförmögenhet, så finner jag den föreslagna grundfonden mindre nödig, emedan Riksbanken, garanterad af nationen genom R.
St., aldrig bör kunna komma ur tillstånd att uppfylla sina förbindelser.
Jag har likväl ingen ting emot, att Bankens öfverskotter benämnas grundfond, ehuru jag vill göra denna grund så rörlig som möjligt, och yrkar, att denna fond förnämligast må illgöras af sådana statspapper, som cursera på utländska börser, och Den 19 December.
557 icke af bypotlieker alt belåna, emedan denna sednare operation blir för Banken den dyraste och mest creditförstörande, då den innebär ett erkännande af egeu inneboende oförmåga.
Af denna min förutsättning ronde Bankens garanti, följer, det jag fäster mindre vigt vid lånerörelsens bedrifvande, men desto större vid del circulerande sedelmyntcts förhållande till Bankens förmåga att detsamma mot silfver invexla och lill nationens oundvikliga behof af bytesmedel.
Jag vill derföre hellre bestämma ett minimum än ett maximum för sedelstocken, dock att densamma icke må öfverstiga ett visst belopp utöfver den del, som motsvarar reela valutan, och instämmer i Utsk-.s tillstyrkande, att den öfverskjutande sedel massans maximum bestämmes till 22,000,000, hvilken summa, enligt föreslagen beräkningsgrund, i det närmaste öfverensstämmer med närvarande förhållande.
Jag antager äfven det minimum af 2,500,000 r:dr silfverfond, som Utsk. tillstyrker, oberäknad! utrikes depositioner, som calculeras utgöra 500,000, hvadan följer, att bela den beräknade sedelstocken kommer att utgöra 30,000,000 och vet kbgt circulerande omkring 24,000,000; dock yrkar jag, alt i händelse fortfarande undervigt i handel eller temporära verkningar medföra silfverutvexling, den derigenom ingående sedelmassan måtte åter utsläppas i rörelsen, hufvudsakligast medelst län pä metaller, hvilken lönegren i sådant fall måste blifva anlitad; alltid förutsatt, att den antagna proportionen af sedelstocken till reela valutan bibehålles, hvartill jag anser, ali Fullm. mätte använda den credit, som i bancoreglementets 115 § så oriktigt mera hänlyder på upptagande af län, än uppå bedrifvande af en ändamålsenlig vexelhandel.
Mycket har varit taladt om Bankens upptagande af utrikes lån till förstärkande af dess metalliska fond.
Jag medger visserligen, att denna utväg står Banken till buds, hvilken operation likväl synes mig mindre lämplig, såsom dyrare än den försäljning afsådane statspapper, som, försedde med Konungens garanti, kunna vinna en begärlig afsättning och återköpas i den män landels stigande produetion hämmas eller motväger importen.
Den ledamot äler, sorn klandrat Bancostyrelsen, derföre alt icke, genom upptagande af utländskt lån, hafva ersatt Bankens och den allmänna rörelsens förlust pä
Finska utvexlingeu af silfver, har likväl icke besinnat, det
Fullm. med en sådan operation väl kunnat äterfylla sill silfverförråd, men derigenom icke kunnat utsläppa en enda sedel äter i rörelsen af de ingångne 4,000,000, enär bancoreglementet icke medgifver att öka lånerörelsen pä fonden af upplånadt silfver.
Hvad discontrörelsens öfverflyttande lill Riksg.cont. angår, så erkänner jag mig icke hafva upptäckt något annat ändamål dermed, än att fixera denna lånerörelse oberoende af Banken; såvida man nemi. anser densamma för närvarande omöjlig att omreglera; men i sådant fall synes det mig vara öfverensstämmande med Utskis förslag att bestämma sedelstocken, om denna lånerörelse bibehålles af Banken, hvaremot den minst bankmässige af dess lönegrenar, fastighelsbeläningen, gerna kunde öfverflyltas till Riksg.- 558 Den 19 December. cont., hvilket derigenom kunde uppträda såsom en rikshypotheksinrättning för den mindre jordegendomen i Riket, kanske hädanefter mera än tillförene deraf i behof, för att emotstå verkningarne af den lagstiftning, sora hotar att undergräfva BondeStis sjelfständighet medelst den lika arfsrättens införande.
Jag vill likväl hafva anmärkt mot en värd talare, som trott det lånecancel1 reis tjenstemän kunde förpligtas alt äfven öfverllylta till Riksg.- eont., det dessa tjenstemän hafva fullmakter på functioner i Ranken.
Men föga betyder det om 9 å 10 af dem sättas på pensionsslat för att vinna ett vigtigt ändamål, och jag har anledning förmoda, det man sålunda betraktar en byteshandel mellan Banken och Riksg.cont.
Skulle denna sålunda oundvikligen' äga rum, föreslår jag, att fastighetsbelåningen jemte silfver- och odlingslånea måtte till Riksg.cont. öfverlemnas.
Jag förbigår att yttra mig öfver privatbanklagstiftningen och dess inverkan på R.
St:s Bank, såsom en fråga, hvilken af Bancooch LagUtsktn måste erhålla en utveckling.
Vill blott önska, att Sveriges financiella bestämmelser måste gifvas ett oskiljaktigt sammanhang med den ekonomiska lagstiftning, som directe verkar på landels näringsförhållanden, hvaruppå jag hufvudsakligen grundar vårt myntvärdes och realisationens upprätthållande.
Dä flera olika opinioner blifvit uttryckta rör:de detta ämne, och då öfverläggningen här synes föranleda till återremiss af BancoUtsIcs betänk., så vill äfven jag utbedja mig att, med iakttagande af den största möjliga korthet, få yttra mig öfver hufvudfrågorna.
En gärd af tacksamhet anser jag mig tillika skyldig att hembära för den utredning, som Ctsk. lemuat af detta vigtiga ämne.
Hvad först beträffar frågan om Bankens consoliderande, så anser jag den vara både riktig och verkställbar sådan Olsk. framställt densamma.
Jag anser den vara riktig, emedan vår realisation har den dertill erforderliga stadga, och emedan ett rörelsemedel derigenom ulsläppes, som vårt laud saknar, nemi. räntebärande obligationer.
Jag anser åtgärden verkställbar, i anseende dertill, att man med säkerhet känner, att sådana papper gerna skulle mottagas i den utländska marknaden, om de erbjödos, ty för närvarande är i Europa ingen svårighet att erhålla statslån.
Såsom exempel derpå vill jag anföra, alt icke längesedan tecknades ett ganska stort belopp lill jernvägars anläggande i Tyskland, när Preussiska regeringen garanterade 3 procents ränta.
I anseende lill sättet för öfverflyttningen, anser jag mig vara skyldig att uttrycka den tanken, att det visserligen skulle vara mera principenligt, om någon del af Bancodisconlen öfverflyttades till Riksg.cont., och att den andra delen qvarblefve hos Banken; men dä denna åtgärd, hvilken förutsättes skulle äga samband med en till privatbankerna lemnad assiguationsrätt på Banken, för närvarande, då sinnesstämningen tyckes vara emot privatbankerna, icke lämpligen kan blifva föremål för granskning och afgörande, vill jag icke nu föreslå några sådana åtgärder, utan instämmer i Den 19 December.
559 (leras åsigt, som yrka, att fastighetsbelåningen öfverflyttas till Riksg.cont.
Den tredje omständigheten, hvarom jag vågar vid delta tillfälle yttra några ord, är privatbankerna.
Jag gör det med sä mycket mera skäl, som Utsk. sjelf i 45 mom. af sitt betänk, upptagit denna fråga.
Jag vill likväl alldeles icke ingå i någon detaljerad undersökning, utan blott uttala den allmänna sats, alt i den händelse vi vilja åstadkomma en mera ändamålsenlig och sträng creditlagsliflning, så är det-nödvändigt att öka möjligheten att kunna erhålla lån inom kortare tid, ehuru med snar återbetalningsskyldighet och nära intill de orter, der de lånebehöfvande uppehålla sig.
Det är således af högsta vigt, att icke ered i Irörelsen inskränkes till hufvudstaden, utan äfven sprides till landsorterna.
Af detta skäl anser jag, att
Dtsk. haft orätt uti att förutsätta en summa af 7,000,000 r:dr såsom maximum för privatbankernas samfällda sedelulgifning, och jag hemställer huruvida BancoUtsk. haft auledn. lill ett sådant förslag lill reglementerande, med mindre än att en inskränkning för sig gått af den i civil lagstiftningsväg tillkomne § 6 uti Bank-lagen d. 1 Mars 1830, enär det är hvarje Svensk medborgares ovillkorliga rätt, att gemensamt med andra stifta privatbanker.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkmr mätte få åtfölja återremissen.
Cederström, Jaeob- Jag hade väntat af det Höglofl.
BancoUtsk., då det afgaf sitt betänk., att detta skulle hafva varit funderadt på hvad Svenska folket behöfver i och för reglerandet af sin rörelse, så väl inom som utom Bancohuset.
Jag har i detta afseende icke blifvit tillfredsställd af nu förevarande betänk., men får deremot hembära Utsk. min tacksamhet, derföre att Utsk. i sitt betänk, fullständigt upptagit Hr Skogmans motion, och derigenom satt
Ståndet i tillfälle att kunna bedömma de brydsamma öfverläggningar, som fordrats inom Utsk. för att bortresonnera denna motions grund, som är utländsk skuldsättning, fast namnet icke är utlaladt.
Sådant är, enligt min tanke, icke behöfligt, hvarken för Sveriges inre rörelse eller för Bankens behof af silfverfond.
Skulle vi genom lån öka denna fond i Banken, så följer af sig sjelf, att den skulle så mycket förr försvinna, som räntorna snart skulle uppgå till capitalet.