Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han yttrar följande: »Då det icke är fråga om behöfligheten af ett ytterligare kronohäkte i de norra orterna, vare sig i Sundsvall eller Hudiksvall, som är på vidare pröfning beroende, utan endast t so Den 27 Januari. fråga om på hvilketdera stället häkte först bör uppföras, samt behöfligheten af häkte på beggedera ställena, och sålunda än mera på ettdera, är af K.
M:t erkänd och utom allt tvifvel, så och då äfven bland sådana anläggningar, för hvilka Statens tillgångar tagas i anspråk, cellfängelser äro i moraliskt hänseende en bland de vigtigaste och dessutom af beskaffenhet att genom deraf härledd minskning i fångtransporter återgälda uppoffringen, torde jag desto heldre kunna uttala den öfvertygelse, att det begärda anslaget bort beviljas, som den omständighet, att Regeringen skulle ega bestämma platsen för anläggningen nu, ej mera än förr, torde ändra anslagets egenskap af befogadt.
Allt hitintills har det nemi. fått bero af Regeringen, att inom omfånget af anvisade belopp förordna om byggande af stads- och härads-kronohäkten å ställen, der Regeringen ansåg dem nödiga, utan att Ständerna vid sådana anslag fästat det vilkor, att Ständerna skulle besluta om platsen.
Att i närvarande fall, der endast af den anledning att de disponibla medlen blifvit använda och nytt anslag sålunda erforderligt, framställning till Ständerna gjorts behöflig, Regeringen, såsom stöd för det begärda anslaget uppgifvit tvänne ställen, der häkte erfordrades, i stället för ett, lärer sålunda öka, men icke minska anslagets befogenhet.
På grund af det anförda hemställer jag att R.
St:r ville, i sammanhang med det för Långholmens kronohäktes utvidgning beviljade anslag, anvisa ett ytterligare belopp af 58,000 rdr, att under år 1867 utgå för uppförande af nytt kronohäkte i någondera af städerna Hudiksvall eller Sundsvall.»
Fångstyrelsens årsberättelser upptaga fångforslingskostnaderna i Gefleborgs län År 1860 till 11,366,54.
» 1861 » 11,846,24.
» 1862 » 13,281,37.
» 1863 » 13,152,74.
» 1864 » 12,981,00. 62,627,80.
Fångar måste understundom flyttas till Fahlun eller Upsala af brist på nödigt utrymme i fängelserna inom länet; och vid Delsbo häradsrätt har under förra året på en gång varit tilltalade 11 häktade personer, som måst forslas fram och åter 35 å 36 mil, flera af dem flera gånger. R. o. Ad. behagade häraf finna att, utom andra fördelar, det äfven skulle leda till ganska betydliga besparingar, örn, med afslag å Utskrts hemställan, K.
M:ts i ämnet gjorda framställning bifölles, hvarom jag vördsamt anhåller.
Vid frågans behandling inom Utsk:t blef det allmänt erkändt, att den utredning, som förefinnes i K.
M:ts Propos., tydligen visade behofvet af ett häkte i endera af de omnämnde städerna; men då det icke hunnit blifva utredt, hvilken af städerna borde blifva platsen för häktet, ansåg Den 27 Jannari. 181 Utsk:t, att man borde dröja med anvisande af medel härför till nästa riksdag.
Då emellertid ett häktes uppförande synes mig oundvikligt och detta hör ske ju förr desto hellre, ber jag att få instämma i den af Hr von Knorring uttalade åsigt.
Hr Stråle, Wilhelm:
Instämmande i hvad Hr von Knorring yttrat, anhåller jag att derjemte få tillägga några ord.
Nära invid
Sundsvall har sedan längre tid tillbaka funnits ett kronohäkte, som likväl icke var på något sätt nöjaktigt och hvarifrån rymningar icke voro sällsynta.
Detta indrogs och ett nytt kronohäkte, som skulle förläggas inuti staden, blef erforderligt.
För uppförande häraf hemställdes om nödiga medel.
Sedan detta skett, inkommo upplysningar, som gåfvo vid handen att äfven i Hudiksvall ett kronohäkte vore behöfligt. K. M:t, till hvilken framställning gjordes jemväl i detta hänseende, fann likväl för godt att begära medel till endast ett af dessa häkten, och häraf har Stats-Utsk:t tagit sig anledning att afstyrka begge byggnaderna, hvilket icke torde vara följdriktigt.
Det finnes utom de förut anlörda ett annat ganska talande skäl för behofvet af åtminstone ett nytt kronohäkte i Norrland, nemi. att der flere gånger uppstått brist på utrymme för sådana fångar, som varit dömde till ensamhetsfängelse; och fångarne hafva under de sednare åren ofta måst flyttas ganska lång väg,Ja till och med från Hernösand till Upsala, och från Gefle till Orebro.
Det lärer följaktligen icke förefinnas något tvifvel derom att, om man afser en fullt ordnad fångvård i Norrland, det nu äskade anslaget är oundgängligt.
I motsats mot föreg:de talare anser jag mig böra hemställa att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts förslag.
Mig synes, att då det icke är bestämdt, hvar häktet skall ligga, huru det skall se ut och hvad det skall kosta, så fattas de tre vigtigaste momenterna för bestämmande af anslag dertill.
Vi se huru många, af R.
St:r beviljade, anslag lång tid ligga obegagnade i Riksg.-Kont.; och så skulle ödet blifva äfven med detta.
Inom ett år härefter sammanträder nästa riksdag, och med den lilla kännedom jag eger om byggnadsföretag, anser jag denna tid behöflig för uppgörande af ritningar och kostnadsförslag, samt för bestämmande af plats för häktets läge.
Jag finnér Utsk:ts förslag välgrundadt och anhåller om bifall dertill.
Inom Utsk:t har jag instämt i Hr Staafls reservation och jag ber nu att få förena mig i Hr von Knorrings yttrande.
Jag kan upplysa att Preste-St. redan antagit denna reservation.
Hvad beträffar Frih. Klinckowströms yttrande, att ritning ännu icke vore uppgjord, vill jag nämna att alla sådana byggnader uppföras efter samma ritning.
Plats är snart utsedd; och då båda häktena ansetts 182 Den 27 Januari. behöfliga, måste väl åtminstone det ena vara nödvändigt.
Jag kan ej finna att saken bör uppskjutas.
Hr Frill.
De skäl för afslag å K. M:ts Propos. i nu föredragna punkt, sorn al Utsk:t blifvit anförda och nu här af Frih. Klinekowström utvecklade, kunde hafva någon giltighet, om städerna Sundsvall och Hudiksvall varit så aflägse från hvarandra belägna, att icke ett kronohäkte, uppfördt i den ena af dessa städer, till en del alhjelpte behofvet deraf jemväl i den andra.
Men nu är afståndet dem emellan icke större än omkring nio mil, och belägenheten sådan, att om t. ex. ett häkte uppfördes i Hudiksvall, så blefve derigenom icke allenast Gefleborgs läns behof af kronohäkten fullständigt afhjelpt, utan utväg bereddes ock, att vid de tillfällen då Hernösands häkte icke lemnade tillräckligt utrymme lör WesterNorrlands läns fångar, föra fångar från siidra delen af detta län och från Sundsvall till häktet i Hudiksvall, hvarigenom endast föga längre transport uppkom, än om dessa fångar fördes till sitt eget länshäkte.
Likaså kunde med fördel fångar från norra delen af Gefleborgs län föras till Sundsvall, om häktet blefve der förlagdt.
Nu har det verkligen under de sednare åren flera gånger inträffat att länshäktena såväl i Gefle som i Hernösand icke lemnat tillräckligt utrymme för dessa läns fångar, så att sådane måst föras till andra stundom ganska aflägsna länshäkten.
Och man eger desto mindre någon visshet, att detta förhållande skall för framtiden upphöra, som verkningarne af den nya strafflagen, hvilken föga mera än ett år varit tillämpad, ännu icke kunna anses hafva fullständigt visat sig.
Men denna lag har, såsom bekant är, i allmänhet skärpt straffbestämmelserna för mindre förseelser, oell deremot mildrat dem för gröfre brott, så att, äfven utan förökad brottslighet, antalet af sådane fångar, som böra undergå straff i cellfängelse, sannolikt kommer att något ökas.
Det är för att vinna säkerhet om att utan alltför stora svårigheter och omgångar kunna upprätthålla rättskipningen och till verkställighet befordra ådömda straff, som jag anser angelägnast, att icke uppskjuta uppbyggandet af ett kronohäkte i en af de nämnda städerna; och för detta ändamål är det temligen likgiltigt hvilkendera som väljes.
För öfrigt vore det ur fångvårds-synpunkt riktigt och synnerligen fördelaktigt att förse båda dessa städer med kronohäkten.
Sundsvall har redan tillförene haft ett sådant, ehuru detsamma såsom odugligt och i ingen mån motsvarande ett förbättradt fängelsesystems fordringar, måst öfvergifvas.
Denna stad har också en liflig rörelse och en hastigt tillväxande folkmängd.
Hudiksvall åter ligger i en trakt, som är bekant för sina talrika brottmål och har bland annat
Delsbo i sitt grannskap.
De betydliga bidrag till ett häkte, som både stadens och ortens innevånare erbjudit, utvisa ock att behofvet af ett sådant häkte är både verkligt och erkändt.
Sannolikt kommer det icke att dröja länge, innan häkten måste uppföras på båda stäl - Den 27 Januari.
183 lena.
Det synes mig då klokt, att börja med det ena under en statsregleringsperiod, då anspråken för fängelsebyggnader äro jemförelsevis små, och att icke uppskjuta till dess man måste bekosta på en gång måhända icke blott dessa två, utan ännu något mera, t. ex. i Borås eller i norra Calmar län, i hvilka orter dylika behof redan låtit känna sig.
Hvad särskildt angår Frih. Ivlinckowströms anmärkning, att då hvarken plats eller ritningar till fängelset ännu vore anskaffade, behöfdes icke heller pengarne, vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att om det begärda anslaget nu beviljas, penningarue likväl icke få användas förr än 1867.
Jag förenar mig med Hr von Knorring om det yrkande, som af honom blifvit framstäldt.
Hr Anckarsvärd, Theodor Wilhelm:
Då här endast tyckes vara fråga om tiden och icke sjelfva saken, vill jag hafva äran upplysa, med ani. af Frih.
Klinckowströms yttrande, att uppgörande af ritning, hvilken detalj jag har på min del, icke lägger hinder i vägen lör arbetets snara företagande; och då fri tomt är erbjuden, är sådan snart utsedd.
Nödvändigheten af ett häktes uppförande här framgår tydligen deraf, att på en sträcka af öfver 30 mil, bebodd till en stor del af löst folk, icke finnes något sådant.
Medlens beviljande nu skulle alltid medföra en tidsvinst af ett år, och ett uppskof med den sak, som ändå måste ske, skulle icke vara till någon nytta, utan tvärtom till olägenhet.
Jag yrkar bifall till Hr Staaffs reservation.
Behofvet af ett kronohäkte i någon af de ilrågav:de städerna vill jag icke bestrida; men jag anhåller få fästa upppmärksamheten derpå att de medel, som nu anvisas, icke blifva disponibla förr än 1867, och att det icke är sannolikt att under loppet af de fyra månader, som den i Januari månad sammanträdande riksdagen är samlad, några byggnader kunna i de norra länen komma till utförande.
Det blir således ingen tidsförlust, om saken hänskjutes till nästa riksdag, och under tiden kan frågan hinna blifva bättre utredd samt kostnaden nogare bestämd; ty det är icke visadt, att den nu begärda summan är den rätta.
Vi äro dessutom i den ställningen, att vi endast torde böra handlägga sådana saker, som icke tåla uppskof, helst vi nästan dagligen hafva tillfälle att i Statstidningen läsa huru olämpliga vi äro för vårt värf.
Jag tillstyrker bifall till Utskt:s förslag.
Frih. af Ugglas, Gustaf; Om behofvet af det nya häktet tyckas alla vara ense, och tvisten gäller endast om ärendet skall uppskjutas.
Mörner har sagt, att ingen tidsförlust skulle ske, om man öfverlemnade till nästa riksdag att anvisa de erforderliga medlen.
Detta tror jag dock är ett misstag, ty, fastän icke sjelfva byggnadsarbetet kan företagas under vinter - 184 Den 27 Januari. månaderna, kunna likväl anskaffande af materialier och erforderliga uppköp ske förr, om medlen nu beviljas.
Jag tillstyrker derför bifall till Hr von Knorrings förslag.
Hr S tråle:
Till hvad Frih. af Ugglas sist yttrat, vill jag endast tillägga, att äfven andra åtgärder måste föregå sjelfva arbetet, såsom bestämmande af tomt, ritnings uppgörande, entreprenadauktion m. m.; och det torde vara obestridligt, att om anslag nu beviljas, arbetet bör vara verkstäldt ett år tidigare, än om medlen anslås först nästa år.
Med anledning af den siste värde talarens yttrande ber jag att få anmärka, att då man vet huru stort inflytande tomtplatsen med afseende på grundens mera eller mindre dyrbara beskaffenhet har på en byggnadskostnad, bör man väl icke förr än tomten blifvit bestämd, anslå penningar till huset.
Hvad angår anskaffandet af materialier, så kan sådant börjas genast, då anslaget af nästa riksdag blifvit beviljadt.
Jag fortfar att yrka bifall till Utsk:ts förslag.
Jag ber om ursäkt att jag ånyo begärt ordet.
Hvad det beträffar att ingen skulle finnas, som icke inser behofvet af ifrågav:de länscellfängelse, ber jag att få uppläsa några ord af motiverna i Utslcts Betänk.
10 står nemi.: »i anledning hvaraf Fångvårdsstyrelsen yttrat, att ehuru »styrelsen fortfarande ansåge ett nytt kronohäkte i Gefleborgs »län icke vara oundgängligt, enär» etc.
Detta torde vara en auktoritet, somidennafrågaickekanjäfvas.
Om, såsom Hr von Francken sagt ang:de ritnings uppgörande, dessa byggnader alltid äro lika, ber jag att få anmärka, att de äro det till form, men visserligen icke till storlek, och i så fall räcker icke det begärda anslaget, enär kostnaden för förut uppförda fängelser af den storlek här blifvit föreslagen med mer än 10,000 rdr öfverstigit det nu ifrågasatta anslaget; hvadan, då nytt kostnadsförslag alltså synes erforderligt, frågan tyckes vara för tidigt väckt.
Jag fortfar i mitt förut framställda yrkande.
Hr Anckarsvärd: Rörande Gr.
Mörners anmärkning, att man först måste bestämma platsen för byggnaden, ber jag att få anmärka att förslaget blifvit upprättadt på sätt hittills varit vanligt, eller så, att kostnaden aproximativt beräknats med ledning af kostnaden för redan byggda fängelser af samma storlek, samt med tillägg för i orten' gällande högre materialpriser och andra lokalförhållanden.
Detta har hittills alltid lyckats så att kostnaden icke blifvit högre än som beräknats.
För öfrigt är det nu begärda anslaget icke beräknadt att räcka till hela byggnaden, utan är endast hvad som behöfves dertill under nästa statsregleringsperiod.
Den 27 Januari. 185 Hr Stråle: Frih.
Klinckowström har uppläst ett par rader af Fångvårdsstyrelsens utlåtande i fråga om behofvet af ett kronohäkte i Hudiksvall; riten han har förbisett att detta yttrats under förutsättning, att ett kronohäkte skulle finnas i Sundsvall.
Medel till ett sådant skulle ju nu elter hans mening vägras, och den gjorda konklusionen är således oriktig, likasom de skäl
Hr F rih:n anfört icke här hafva sin tillämpning.
Hvad åter kostnadsbeloppet angår, kari sådant icke med fullständig noggrannhet beräknas förr, än man beslutat om byggnadens storlek; och derför har också nu endast blifvit begärdt hvad som skulle behölvas under nästa år.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats dels bifall till Utskrts förevarande hemställan, dels ock af Hr v. Knorring, med hvilken flere ledamöter sig förenat, att H. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte för sin del besluta, att 15.
St:r, i sammanhang med det för Långholmens kronohäkles utvidgning beviljade anslag, skola anvisa elt ytterligare belopp af 58,000 rdr, att under år 1867 utgå för uppförande af nytt kronohäkte i någondera af städerna Hudiksvall eller Sundsvall; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades mångå nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Hr von Knorrings ofvanomlörmälda förslag, då svaren utföllo med talrika ja, blandade med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Upplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Ilen som bifaller Stats-Utsk:ts hemställan under litt. b. i 15:de punkten af Utlåt.
N:o 26, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och beslutar för sin del, att R.
St:r, i sammanhang med det för Långholmens kronohäktes utvidgning beviljade anslag, må anvisa ett ytterligare belopp af 58,000 rdr, att under år 1867 utgå för uppförande af nytt kronohäkte i någondera af städerna Hudiksvall eller Sundsvall.»
Ja — 67.
Nej — 98. 186 Den 27 Januari.
Besvärs- och Ekon.-Utsk:ls den 20 och 24 dennes på bordet lagda Betänk.
Det Betänk., som nu är föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, behandlar ett af dessa reformförslag, som är så rikt på vackra löften, att det ej kan undgå att i viss mån vinna sympatier.
Det lofvar:
Statsverket en stor besparing genom samtliga landträntmästare-tjensternas indragning, äfvensom en räntevinst genom att på deposition i enskilda bankerna insätta de i ränterierna inflytande medel; allmänheten ett ökadt rörelsekapital, som i betydlig mån skulle minska tryckningen i penningemarknaden de tider skatterna ingå; och slutligen att de enskilda bankerna häraf skulle draga fördel.
Det torde vara skäl att pröfva, om alla dessa löiten äro hållbara och deras realiserande af natur att lända till ett gemensamt, ett allmänt gagn. l:o Räntmästare-tjensternas indragning.
Jag behöfver mindre sysselsätta mig med frågan härom, då Utsk:t afstyrkt denna indragning »för närvarande»; men då uttrycket »för närvarande» icke i sig innebär ett obetingadt förkastande af förslaget, torde det ej, utan någon belysning, böra förbigås.
Landträntmästarnes generela åligganden återfinnas visserligen uti tiO:de §:n af Landshöfdinge-lnstruktionen af den 10 November 1855.
Häraf kan emellertid icke fullständigt bedömas hvilken mängd af tidsödande göromål som tillkomma dessa tjenstemän, göromål som, hvarje år eller åtminstone efter hvarje riksdag, betydligt ökats.
Jag vill endast exempelvis nämna, att vid sednaste riksdag tillerkändes såväl militära tjenstemän som nämndemän och fjerdingsman rese-ersättning och dagtraktamente för åtskilliga dem åliggande förrättningar; för qvarlefvande landtvärnsman, sorn bevistat 1808 och 1809 årens krig, pensioner; för personer, som dödat rofdjur, skottpenningar till följe af nya jagtstadgan — utbetalningar, alla utgående från ränterierna.
Dessa utbetalningar, såväl som en mängd andra, uppbäras ej sällan genom ombud, hvilkas fullmakter ofta äro högst ofullständiga, förorsakande trassel, oreda och ansvar, om ej noga granskning företages; — allt bestyr, som, jemte Räntmästarnes öfriga åligganden, upptager så mycken tid att, åtminstone inom de folk rikare länen, Räntmästarne ej utan biträden kunna medhinna dem alla.
Månadtligen afgå dessutom till Stats- och Riksgäldskontoren ränteri-räkningar, deri specificeras skall utbetalningarne på de olika hufvudtitlarne.
Jag kan i sanning ej inse huru alla dessa bestyr skulle kunna öfvertagas af de enskilda bankerna, utan att särskilda tjenstemän dertill utsåges.
Äfven bör tagas i betraktande de olägenheter, som, genom det föreslagna ordnandet, skulle tillskyndas allmänheten.
För Den 27 Januari. 187 alla liqvider måste naturligtvis Landskamererarnes kontrollerande förpligtelser fortfara, anordningar och annoteringar af dem fullgöras som hittills.
Ett spring emellan landskontoren och enskilda bankerna Liefve härigenom oundvikligt.
Enskilda bankerna måste för deras egen säkerhet kon trollera bank-kassörerna genom sina kamererare, hvarigenom ytterligare annoteringar äfven i dessa verk blifva nödiga.
När nu bekant är, att alla förvaltande verken här i Stockholm, som insätta sina medel i Riksbanken, finna, och det med rätta, behöflig! att hafva sina särskilda kassörer, förefaller mig knappast allvarligt menadt, alt vid länsstyrelserna, der en sådan massa mångartade liqvider förekomma, och der uppbörden, t. ex. i Christianstads län, bara för bränvinstillverkningen, årligen uppgår till mellan 2 å 3 millioner rdr, icke skulle behöfvas sådane tjenstemän. 2:o Räntevinsten för staten.
Om här endast är fråga om, att i enskilda banker insätta den i ränteriet för de dagliga behofven qvarliggande kassan, och icke de medel, som nu afsändas tili Stats- och Riksgäldskontoret så äro dessa summor så små, alt räntevinsten deraf blefve en obetydlighet.
Skulle åter meningen med motionen vara, att i enskilda banker borde insättas ej blott det belopp, som nu vanligen ligger i landtränterierna, utan äfven de, som under året insändas till Statskontoret och af detta verk deponeras i Riksbanken; så bör naturligtvis i samma mån statsverkets deposition hos Riksbanken sålunda minskas, maximum för den del af Riksbankens sedelstock, som saknar motsvarighet i metallisk valuta, i ungefärligen samma proportion minskas.
Till viss grad blefve förhållandet med de penningar, som från ränterierna nu ingå till Riksgäldskontoret, enahanda.
Detta verk ligger nemi. aldrig på någon kassa, utan utsläpper genast i allmänna rörelsen, genom utlåning, vanligen mot 6 procents ränta och på en månads uppsägning, alla de medel, som ej för tillfället kunna för verket vara behöfliga.
Åtgärden innebure då, som Hr Professor Ribbing i sin reservation så riktigt säger, ej ett ökande af rörelsekapitalet, ej heller en ökad räntevinst, utan endast en öfverfiyttning af en del af riksbankens rörelse och vinst på enskilda banker. 3:o Okadt rörelsekapital för allmänheten.
Denna punkt är redan besvarad genom hvad vid förra punkten blifvit yttradt, att statsverken genast genom utlåning i allmänna rörelsen utsläpper hvad af de inflytande medlen icke för tillfället är behöfligt.
Jag behöfver således icke vidare uppehålla mig vid denna fråga.
1 hvad mån de till Stats- och Riksg.-Kont:n inflytande medlen äro för dessa verk behöfliga, är en sak, som jag icke är i tillfälle att bedöma. 188 Den 27 Januari. 4:o Fördelen för de enskilda bankerna.
Denna fördel åter, medger jag, blefve ganska stor, under förutsättning att alla de medel, som lill landtränterierna inflyta, på goda vilkor öfverlemnades till privatbankerna, som då tillgodokomme hela den räntevinst, som nu tillfaller statsverket.
Derjemte fingo dessa banker den stora fördelen, att deras sedlar måste i allmänna uppbörden emottagas.
Med anledning häraf torde det emellertid ej vara ur vägen att uppläsa några rader ur ett yttrande af Frih.
Gripenstedt vid förra riksdagen, då frågan om Postremissvexlar förevar.
De lyda sålunda: »Men jag vill nämna ännu ett sista skäl.
Så snart sammanblandningen mellan staten och privatbankerne hade vunnit den utsträckning, att privatbankssedlar mottoges af kronan i dess uppbörd, skulle staten icke kunna undgå att, om någon svårighet för bankerna inträffade, taga dem under armarne; och jag tror, att det är just detta medvetande, som nu existerar, att vara alldeles öfverlemnade åt sig sjelfva — en åsigt, som redan i 1824 års banklag uttalades och sedan strängt vidhållits, — som hittills varit en verksam stimulus till en omsorgsfull och ordnad förvaltning af de enskilda bankerna.
Af dessa skäl har jag för min del icke kunnat frångå den öfvertygelsen, att den ifrågav:de åtgärden, svnnerligast med afseende å de konseqvenser, som deraf torde följa, kan komma att medföra mera skada än gagn.»
Då sedan detta yttrades, en sådan mängd privatbanker blifvit oktroyerade, att vi hafva en bank i nära nog hvarje stad, (i Kristianstad finnes trenne särskilda bank-kontor), blefve faran så mycket större att vidtaga någon åtgärd, som på ett eller annat sätt kunde verka förslappning och insöfva i säkerhet i stället för att vara en »stimulus till en omsorgsfull och ordnad förvaltning af de enskilda bankerna.»
Af dessa nu anförda skäl, måste jag yrka afslag å Betänk:t, Hr Lagerbjelke, Bror Johan:
Jemte det jag instämmer uti den reservation.
Hr Professor Ribbing afgifvit, hvaruti flere af Utskits ledamöter sig förenat, och alltså hos R. o. Ad. vördsamt yrkar afslag å Betänkd, ber jag endast att få tillägga några skäl.
Enligt den upplysning
Riks-hufvudboken lemnar, utgör af den l| million, som vid påföljande eller 1863 års slut i ränterierna innestode, blott omkring 800,000 rdr Statens och vid pass 80,000 rdr Riksg.-Kont:ts medel.
Resten består af enskilda verks medel, deraf landstingen nu mera tillkommer att förvalta och göra fruktbärande de hufvudsakligaste, hvarförutan en ej ringa del utgör deponerade medel, derå staten ej torde ega rätt att draga ränta, enär de äro insatta af enskilta till förvar.
Dessa sednare medel torde ej heller vara af Utsk:t afsedda att förräntas.
Med undantag för några få län, der kassabehållningen af statsmedel, till följd af tillfälligare orsak uppgår till något högre Den 27 Januari.
189 belopp, består den i alla öfriga i så obetydliga summor, att de äro erforderliga för betackande af de dagliga utgifterna, och större belopp får ej bibehållas, enär alla för utgifterna ej erforderlige medel skola ofördröjligen remitteras till de resp. penningeförvaltande verken.