Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hade således varit enklare och skäligare, om hemmansklyfningen blifvit inskränkt till hvad genom skattläggningsmetoder och undervisningar för hvarje provins är bestämdt.
I sådant fall hade missbruk omöjligen kunnat äga rum, samt 2 och 3 §§:ne rörtde besuttenheten kunnat försvinna, emedan definitionen der är onödig och rent af skadlig.
Derigenom hade också handt, att behofvet af sockennämnd i detta afseende försvunnit, och hade jemväl de rättegångar, som otvifvelaktig! måste blifva en följd af de nu föreslagna bestämmelserna; vai it förekomna. R. o. Ad. har emellertid i sista plenum afslagit hvad jag i detta afseende trott mig böra underställa a4 Den 3 Februari f. ra.
Ståndets pröfning, och jag anser således icke mig tillständig! att nu begära någon ändring i delta beslut.
Jag har endast velat fusta Ståndets uppmärksamhet derpå, att då man, med upphäfvunde så till sågandes af hvad nuvar. skatt lagg— ningsgrunder bestämma, tillstädjer den afvikelse, som här är föreslagen, så har man också öppnat vägen för att komma till hvilket mål man behagar af misstydning och missbruk, och slutligen till ständiga ändringar vid hvarje riksdag af en författning, som borde vara orubblig, på det att äganderätts bestånd och trefnad må åtnjutas af samhällets inedlemmar.
Jag kan för min del icke annat än afstyrka bifall lill dessa 3 §§.
Hr Rosen blads yrkande, alt i stället för ordet underhållas måtte användas orden hafva sin bergning, så har jag, derest dessa skulle anses lämpligare, ingenting att deremot invända.
Jag tror dock alt det ena af dessa uttryck kan förstås under det andra och tvertom.
Hvad han åter anfört emot 3 §:n, får jag deremot lof alt bestrida; ty derigenom skulle man gå ifrån frågan om besuttenheten och ingå på det personliga förhållandet, och det går icke an.
Uti 3 §:n göres endast afseende på den förtjenst, hvartill sjelfva hemmansdelen lenina:' tillfälle; men såsom Hr Rosenblad lade sina ord, skulle afseende göras på den person, som blefve åbo.
Såsom jag förut haft äran numna, tillstyrker jag att ordet onera måtte nyttjas i stället för utskylder.
Åtskilligt, som jag för öfrigt ämnade besvara, liar redan af andra talare blifvit upptaget.
De olägenheter, man trott sig finna i nu gallande fölfattning om hemmansklyfning och jord-afsöndring, hafva mindre bestålt i sjelfva bestämmelserna uti författningen, än de hafva bestått i tillämpningen deraf.
Det är nemi. stadgadt i nu gällande författning t. ex. i detta afseende:
"Besutten kallas den åbo, som af sin hemmansdels afkastning i vanliga ar kan påräkna bergning och jemväl deraf utgöra de med hemmansdelen förenade utskylder; och thy erfordras till besuttenhet under benämning af heraman, alt till hemmansdel finnas så goda ägor af åker, äng och betesmark, att, med begagnande af tillgänglige odlingslägenhet, elt hushåll af minst tre arbetsföra personer må kunna af ägornas behållna afkastning unde: hållas; börande ängen och betesmarken ovillkorligt vara af den vidd och godhet, alt, roed tillhjelp af halmfodret från åkern och löftägt, en häst eller ett par dragoxar, 2 0 3 kor och 5 å 6 får eller getter deraf kunna vinter- och sommarfödas, allt efter hvarje orts särskilda beskaffenhet;” och det är ej någon brist eller otillräcklighet i detta stadgande, som egentligen orsakat behof af ändring i den - Den 3 Februari f. m. denna författning, utan det är bristen pä tillämpning oell verkställighet, sorn egentligen öfverklagas; och det är på nästan intet ställe hemmansklyfningen blifvit så inskränkt, alt den icke sträckt sig betydligt längre än bestämmelserna i författningen medgifva Rättelser härutinnan hafva också så väl comiterade som de samfällda Utskm afsett, och det är på denna grund, sorn de i 8 §:n gjort förslag om en sockennämnd, hvilken hädanefter skulle komma att bestämma minimum för hemmansklyfning, och derigenom har man trott sig kunna komma till det ändamål, att vid alla tillfällen en så beskaffad undersökning, som afses, skulle komma att ske, och att således icke gerna klyfning hädanefter skulle komma alt äga rum till mindre hemmansdel, än att åbo der kan vara besutten.
Men hvarföre comiterade och samfällda Ulsktn galt så långt i deras tillgöranden, att de äfven der, hvarest ingen olägenhet af gällande författning förefunnits, ändock föieslagit väsendtliga ändringar, kan jag för min del ej inse.
I 2 §:n har man gått ifrån det stadgandet, som nu gäller, att för besuttenhet erfordras alt 3 arbetsföra personer må kunna af jordens afkastning underhållas, i stället för att man här föreslår 4 arbetsföra personer.
Jag finner icke något skäl hvarföre så väl comiterade som de samfällda Utsk:n gått ifrån den förra bestämmelsen af 3 personer.
För min del skulle jag tro, att för en persons besuttenhet fordras icke mer än att han skall kunna underhålla sig sjelf, en hustru och ett eller ett par barn elier något dylikt, och vill man antaga såsom grundsats att de skola vara 4j så kunde man lika gerna antaga 5 å 6, ty sällan finnes något hushåll, som har färre medlemmar.
JDå intet skäl anföres hvarföre de skola vara 4 arbetsföra personer, i stället för 3, så anhåller jag att den gamla bestämmelsen måtte bibehållas.
Af de anmärkntr, som äro gjorda rör:de §§:tias redigerande, skulle jag ause den af Hr Rosenblad framställda emot ordet ”underhållas” vara ganska välgrundad, ty uttrycket — ”af agornes afkastning underhållas” — är icke lämplig, och vida bättre äro de ordalag
Vid i §:n är ingen vä sendtlig anmärkn. gjord.
Vid den 2:dra har Hr Lagerhjelm önskat, alt orden ”i medelmåttiga år” måtte utgå.
Hans afsigt dermed erkänner jag vara riklig, men jag befarar att påföljden icke blefve den lian åsyftat.
Omorden ”i medelmåttiga år” utgå, så kunde det hända, på sätt Hr von Rosen redan antydt, att i den ena församlingen, der ruan ville gynna hemmausklyfningar, toge man de ymnigaste åren, och i den andra församlingen, der man ville hindra hemmansklyfningarna, toge man missvextåren till efterrättelse, och i begge fallen kunde man förklara alt författningen ej vore öfverträdd, emedan hon icke bestämmer huruvida de ao H. 4 Den 3 Februari f. m. goda eller onda åren skola beräknas.
Står det deremot medelmåttiga år, svarande emot hvad i nu gällande författa, kallas vanliga år, så kan denna misstydning ej äga rum, oell om det likväl sker, så är rättelse möjlig.
Jag tror således riktigast vara, att, i detta fall, låta Ulsknis förslag förblifva oförändradt.
Hr von Hohenhausen har önskat att utskylder mätte utbytas emot o ne ra, och Frih.
Cederström har deruti instämt.
Jag afstyrker detta sätt att onödigtvis behålla främmande ord i vår lagstiftning.
Hvad utskylder vill säga, är allom bekant.
Ordet är så vidsträckt, att jag egentligen icke vet något hemmansåiiggande, som ej derunder kan innefattas.
Vill man hellie begagna ordet åliggande, eller något dylikt, så går det också an; men jag anser utskylder vara ett godt ord.
Friherrarne
Cederström hafva yUrat sig emot bestämmelsen af 4 arbetsföra personer, oeh Frih. Cederström, Anders, har ansett det i nu gällande författning bestämda antalet af 3 personer böra qvarstå.
Jag åter finnér det vara ganska rätt, att Utsktn utsatt 4 arbetsföra personer.
Deras antal ar ej något godtycke, då det egentligen afser man och hustru samt dräng och piga eller son och dotter, med ett ord de begge arbetsföra hjonen och, om jag får begagna ett riksd igsuttryck, deras begge suppleanter.
Här har blifvit anmärkt af Frih. Cederström, Jac., alt sockennämnden kunde för dem bestämma 3 k:prs lika väl som 3 t:rs underhåll.
All lag kan förtydas och vid verkställigheten kunna alltid missbruk ske, men rättelse deruti kan vinnas.
Är nu förhållandet så olika, som Hr Cederschjöld påstått, att en Skåning f ö i lär 4 gånger så mycket som en Småländning, så är det ju alltför riktigt att sockennämnden får bedomina förtäringens, belopp och det olika beholvet.
När socknen afventyrar alt fä den till fatiighjon, som icke har sin bergning på en utklufven hemmansdel; så bör ock sockennämnden vara mån om att icke taga till för litet.
Jag vet åtminstone ingen tillförlitligare myndighet, än den som Utsktn föreslagit.
Orden ”hafva sin bergning” anser jag vara bättre än ”underhållas,” och instämmer således nied Hr Rosenblad i anhållan om deras förändring.
— Den rättelse, hvilken Hr Rosenblad föreslagit i 3 §:n, kan jag icke tillstyrka.
Om det hette: kan åbo af andra näringar h a f v a saker och ständig förtjenst, så hade man skiljt bergningen från hemmanet.
Finge man då bedomina, huruvida t. ex en skräddare kunde af sin näring hafva sin bergning, och det vore gifvet, så blefve besuttenhetsbestämmelsen utan betydelse.
Jag tillstyrker således att hela denna § malte förblifva oförändrad.
Uteslutningen af orden ”såsom sjöfart, fiske eller dylikt” är alldeles likgilllig, ty att dessa äro näringar vet en livar, och om de specificeras eller om dessa oid utstrykas kommer på ett ut.
Min vördsamma hemställan är således: att R. o. Ad. täcktes bifalla de 3 första §§.‘na sådana de af Utsk:n blifvit
V föreslagna, endast med den skilnad att, i st iil let för ordet n n d e r 1) å 11 a s, begagnas uttrycket hafva sin bergning, hvilka ordalag afven finnas i nu gällande förfntln. oell följaktligen äro för livar och en destoinera bekanta.
Såsom jag redan nämnt skall jag ej sätla mig emot utbyte af ordet underhållas emot orden hafva sin bergning; men deremot anser jag mig ovillkorligen förbunden att yrka införande af onera i stället för utskvlder, eller ock att vid utskylder tilläggas orden och onera, emedan ingen anser det vara en utskyld, när han gör en skjuts, när han far för att laga vägen, med flera sådana onera.
Så är Svenska språket hittills fattad t, och vi få icke begagna Svenska språket efter den betydelse vi kunde önska att del hade, då uttrycken blifva stridande emot del allmänna bruket.
Jag anhåller derföre, alt om man önskar låta utskylder stå qvar, dervid må tilläggas och onera, hvaraf betydelsen är så allmänt känd, alt det icke finues någon bonde, som ej förslår del.
Vill man hafva något annat ord i dess stalie, som innefattar allmänna arbetsskyIdigheler och dylika prestationer, så må det så vara, men utskylder uttrycker icke hvad som här bör antydas, utan skall ordet utskylder stå qvar, så anhåller jag att onera må sältas till.
Jag underlät förra gången jag bade ordet att fasta uppmärksamhet på, eller jag hade icke då kommit alt sjelf noga betrakta ordet arbetsföra, som finnes i 2 §:n, och då jag tror en redactionsförandring härutinnan vara nödvändig för att förekomma möjliga missförstånd af sockennämnder oell de öfriga auctorileter, sorn skola tillämpa lagen, så anhåller jag att fä fästa uppmärksamhet på hvad som förstås med arbetsföra personer och hvad som är egentliga meningen dermed.
Det är fullt arbetsföra persöner.
Dermed mätte icke förstås sådana balfvuxna barn, som kunna litet biträda sina föräldrar vid arbetet.
De må gerna inberäkna* i hushållet, men att beräkna dessa hushåll tdl 4 fullt arbetsföra personer, eller, såsom nyss yttrades, husbonden, hustrun oell deras begge suppleanter, det tror jag vore oriktigt; ty icke lärer på en så liten hemmansdel, att det kan sättas i fråga huruvida den utgör en besuttenhet eller icke, komma att qvarstanna ?. fullväxta barn, hvilka der endast skulle ligga föräldrarna till last.
Sådant inträffar väl nästan aldrig.
De lemna troligen hemmet för att antaga tjenst bos andra.
Jag skulle derföre vördsamt hemställa, huruvida del icke gick an alt taga bort ordet arbetsföra och nämna blott ett hushåll af 4 personer, eller möjligen lägga till en person och säga 5, om man så vill, men taga bort arbetsföra.
1 afseende på milt förslag till förändrad reduetion af 3 §:n erkänner jag visserligen, att enligt min grundsats boi - 29 Don 3 Februari f. m. de äfven sådana personliga förhållanden, sora Hr von Hartmansdorff' nämnt, komina under consideralion; men jag frukv tar det icke låter sig göra att få denna mening gällande och skulle åtminstone önska att tillfället icke afskäres att låta allmänna folknäringar komma i consideralion, äfven om de icke hero af hemmansdelens belägenhet, utan af gammal sed i orten, och derföre skulle jag till de herrar, sorn icke instämt med mig, vilja ställa den frågan, om de icke ville antaga mitt förslag till den redaetion af 3 §:n , alt de ord jag nämnt borttagas, och man säger: kail åbon af andra näringar hafva etc.
Om man då, för att förekomma att sockenskräddare eller dylika personliga förhållanden må vinna afseende, säde: kan en åbo af andia ortens näringar hafva etc., så vore det tydligt att endast sådana näringar borde tagas i beräkning, som i orten blifvit sed, såsom t. ex. smidet i Oster- och Vester-Göinge härader och dylika näringar i en mängd andra orter.
Jag skulle derföre vördsamt underställa dessa herrar, om de icke skulle anse sig kunna, äfven med bibehållande af deras princip, antaga denna förändring.
Slutligen anhåller jag att få yttra det jag instämmer med Hr von Hohenhausen deruti, att ordet u Isky Ider, efter den betydelse det fått i Svenska kameralspråket, icke är det lämpliga, och jag tror att ordet o nera skulle fullkomligen uttrycka saken, antingen det begagnades ensamt eller tillika med utskylder; men om man ifrar för rigorismen i språket, hvilket kan vara bra då det icke sker med uppoffring af tydligheten, så kunde man kanske nyttja ett annat ord, som i Svenska kameralspråket är brukligt, nemi. ordet besvär, samt säga utskylder och besvär.
Med besvär i kameralspråket förstår man nemi. sådana onera, som skjutsning, väglagning m. m.
Jag utber mig vördsamt att få tillägga några få ord.
Talare af samma åsigter sorn jag i afseende på besuttenhetsnormen hafva emot mitt yrkande, att oiden ”i medelmåttiga år" måtte uteslutas, gjort den anmärka.
, att i händelse de uteslötos, så skulle en större latitud för bestämmandet af besuttenhetsnormen äga rum, än i händelse de orden qvarstodo.
Om de utgå, så skall naturligtvis den myndighet, som bedömmer besuttenheten, fordra att hemmansdelen skall lemna bergning för hushållet afven under sämre år, och således skulle afkastningen alltid blifva tillräcklig under de medelmåttiga åren.
Följaktligen synes mig att dessa ord icke medföra någon nytta, men väl den skada, att det ser ut som man ville medgifva besutlenhet för dem, hvilka icke bunna berga sig om icke årets skörd ar åtminstone medelmåttig, hvarföre jag hemställer att de orden måtte få utgå.
Att deremot, såsom den siste talaren hemställt, taga bort ordet arbetsföra framför personer i i §:n, afstyrker jag.
Den 3 Februari f. m. a9 Meningen i Utskms förslag inser jag, och den iir ganska god.
Derunder inbegripes ett hushåll och således äfven familjen, som hörer dertill, hval före man väl kai^ beräkna 4 personer, som kunna arbeta och verkligen göra det.
Jag vill icke disputera om betydelsen af ordet n isky Ider, utan lemnar derhän, huruvida derunder inbegripas byggnadsskyldigheter.
Jag tior att om man begagnade orden de med hem månsd elen förenade åligganden, så vore uttrycket nog fullständigt.
Hr Rosenblads hemställan alt 3 §:n matte få den lydelse: kan en åbo af andra ortens näringar hafva ständig och säker förtjenst, kan jag ej medgifva; ty som det på alla orter i Riket är brukligt att hafva kläder, så är skräddarehandtverket öfverallt en ortens näring.
Det kunde således hända alt handteringar, som en jordägare tillfälligtvis utöfvade, blefve såsom denna, vid besuttenhetens bestämmande, tagna i beräkning, i stället för hemmansdelens afkastning.
Mitt yrkande att R. o. Ad. ville vidblifva den besutlenhetsnorm, som i 1827 åis författning finnes antagen i fråga om antalet af arbetsföra personer, som på hemmansdelen skola kunna underhållas, har visserligen icke blifvit understödd af andra ledamöter, så att jag derföre kanhända icke borde fortfara dermed, men då jag anser att det å ena sidan bör läggas så mycket hinder som möjligt för fortfarande af de hittills begagnade afsöndringar11a, sä tror jag att man å andra sidan bör göra möjligt för den fattige arbetaren att få egen jord.
Om man betager den fattige detta hopp, tror jag de olyckligaste följder deraf kunna uppkomma.
Jag inser mycket väl att R. o. Ad. kommer att besluta på ett motsatt sätt, och jag skall ej begära votering, men jag anhåller att emot beslutet få nedlägga min reservation.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då flera meningar under discussionen blifvit yttrade, R. o.
Ad. torde finna nödigt att flera särskilda propositioner i anledn. deraf framställas; och hemställde Hr Landtm, nu först, om R. o. Ad. behagade bifalla 1 §:n.
Sedan Hr Landtm, nu upptagit de särskildta förslag till förändringar i 2 §:n, som blifvit gjorda, yttrade lian, att han å hvart och elt af dem ville framställa propos., derest den propos., han försl ansåg sig böra göra, nemi. till bifall å Utsk:ns förslag till 2 §:n, icke blefve af R. o. Ad. bifallen, hemställande nu om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag i 2 §:n.
Ad. an - 3o D c 11 3 Februari f m. såg, alt orden i medelmåttiga år borde ur förslaget utgå.
Hopades nej. « llr Landtm, ytlrade, alt dernäst komine frågan om utbyte af eller tillägg till ordet utskylder.
Sedan jag kom att föreslå en för ändrad redaetion här, fastade någon min uppmärksamhet p& ett ännu bättre uttryck, än det jag hade äran uppgifva, nemi. att man kunde saga utskylder och tjenslbarheter.
Jag anhåller om propos. på en sådan förändring.
Fi ill.-Ge d ers t r ö lii, Jacob: 1 händelse man vill ut byta ordet utskylder mot det uttryck, som i allmänna författningar är antaget att svara emot både utskylder och besvär eller tjenstbarheler, så nyttjar man orden allmänna o 11 era.
Otn vi i alla händelser skola hafva ouera med, så tyckes det vara bättre att nämna dem allena, än att jemväl omtala utskylder.
Detta torde vara de flestes mening.
Uppå derom framställd propos. beslöt R. o. Ad. att ordet utskylder skulle utbytas emot orden allmänna ouera.
Jag vill blott yttra att jag endast nämnde onera, icke allmänna onera, hvilket uttryck jag anser vara en försämring.
Ce d e rs t rö m, Jacob:
Ordet allmänna är här så mycket nödigare och nödvändigare, sorn det icke kan vara fråga om sådana onera, som kunna vara öfverenskomna enskilda emellan vid upplåtelsen, och hvilka kunna vara 5 ä 6 gånger större än de allmänna oneras belopp.
Hr Landtm, yttrade, att nu förekomme till bestämmande, huruvida, i sednare perioden af 2 §:t), det antal personer, sorn bör af ägornas afkastning kunna underhållas, skall bestämmas till 4 eller till 3.
Jag hemställer att de ordalag, som finnas i Utsk:ns betänk., måtte först framställas lill R. o. Ad:s bifall.
De tvister, som tillämpningen af denna författning, om den framdeles kommer att vinna bifall, skall föranleda, kunde i betydlig mån förekommas om de här nämnde arbetsföra personer, hvilket är en nära nog omätbar uppskattning, förändrades till mantalsskrifne personer, som är en bestämd uppskattning af hvad som verkligen är.
Jag hemställer vördsamt om man icke har kunde gå till väga efter samma grund, som vid de fö - 1 Den 3 Februari f. ra. 31 reg:de förändringarna, d. v. s. att Hr Landtm, läcktes framställa propos. först på borttagande af ordet arbetsföra.
Skalle sådant emot min önskat) icke gillas, så är det naturligt att antingen qvarstår arbetsföra eller sker utbyte emot mantalsskrifne eller något annat motsvarande ord; och sedermera förekommer frågan om personernes antal skall vara 3 eller 4- Skulle åter ingen af de föreslagna förändringarna godkännas, så är Utsk:ns förslag i denna del att anses såsom bifallet.
Jag får fästa Hr Rosen blads uppmärksamhet derpå, att detta icke är ett förslag från Coust.Utsk., utan ifrån Lag- oell Ekon.Utskln.
Jag har icke kunnat uppfatta R. o. Ad:s beslut öfver denna § annorlunda, än att Ståndet icke godkänt §:n i sin helhet.
Men då §:n sönderstyckas, så tror jag det höra till ordningen, att Utsktns förslag föist tagas under öfvervägande och sedan de särskilda meningarna; ty i annat fall kan det hända, alt det nya förslag, som minst varit gilladt, kommer först fram.
Jag anhåller vördsamt om propos. till bifall å Utsk:ns förslag i sednare delen af denna §.
I fullkomligt lagenlig ordning har Hr Frih. o. Landtm, proponerat samt R. o. Ad genom sina svar afgjort tvänne förändringar i denna §.
Jag vet då icke huru Hr von Hartmansdorff kan begära att man, med upprifvande af dessa beslut, skall återgå till propos. på gillande af det hela.
Hr von Hartmansdorff torde således tillåta alt vi fortsätta den ordning, som är börjad, och nu yttra oss öfver huruvida ordet arbetsföra skall utbytas mot mantalsskrifna.
Jag för min del erkänner att jag anser ordet mantalsskrifna äga en fördel, derföre alt det är mindre tvetydighet underkastadt än det förra.
Efter förnyade propositioner dels å antalets bestämmande till 4 dels till 3 personer, stannade R o. Ad. slutligen i detta afseende vid bifall till Utsk:ns förslag.
Hr Landtm, yttrade, att dernäst förekomme frågan, huruvida ordet arbetsföra skulle utbytas emot mantalsskrifna.
Så mycket mera instämmer jag i den mening, alt här bör utsättas mantalsskrifna personer, som till grund för åstundan att komma ifrån mantal ofta ligger bevis om alt man icke är arbetsför.
Således äro uttrycken egentligen synonyma, men i detta fall är mantalsskrifna bättre, såsom ett förtydligande af författningens vilja.
Ordet arbetsföra står här icke i annat ändamål än för calculen af hemmansdelens af - 32 Den 3 Februari f. m. kastning.
Nili* delta är det enda ändamålet hvarför det liar är infördt, så vet jag icke hvarföre nian skulle utbyta del emot mantalsskrifna, hvilket personer kunna vara utan att vara arbetsföra?
En arbetsför person är den, som behöfver en deremot svarande näring.
Jag tror att ordet är lätt bra, när det endast begagnas nied afseende på calculen af det underhåll, sorn erfordras.
Ordet mantalsskrifven för tankarna bort på något annat och hvad som möjligen kan vara i förbindelse dermed, i stället för att fästa dem vid calculen.
Jag får således vidhålla min önskan, att ordet arbetsföra måtte blifva bibehållet, såsom Ulsktn föreslagit.
Sedan discussionen redan är förklarad vara slutad, anser jag öfverflödigt att upprepa hvad jag yttrat till försvar för min sats, och jag får blott anhålla, att ordet arbetsföra må borttagas, och att propos. derpå måtte göras, utan att ordet mantalsskrifna må komma i stället.
Jag får vördsamt hem ställa 0111 icke förslaget alt införa ordet mantalsskrifna är gjordt sedan Hr Frih. o. Landtm, redan hade förklarat discussionen fulländad, och alt detta förslag således icke bör komma under ompröfning. R. o. Ad. stannade, efter förnyade propositioner, vid det beslut alt ordet arbetsföra skulle qvarstå.
Derefter biföll R. o. Ad., att ordet underhållas skulle utbytas emot orden hafva sin bergning.
I allt öfrigt, som icke här ofvan blifvit förändradt, bifölls 2 §:n af Utsk:us förslag.
Då nu Hr Frih. o. Landtm, upptog de anmärkntr, som blifvit gjorda vid 3 §:n, anmälte sig Hr Rosenblad och yttrade:
För att gå ännu ett steg mine motståndares onödiga farhågor till mötes, enär sådana blifvit af Hr von Hartmansdorff yttrade äfven emot milt förslag att införa ”andra ortens näringar,” föreslår jag nu alt det må beta andra ortens allmänna näringar, för att förekomima alt man icke vid tillämpningen må utesluta afseende på sådana folknäringar, som äga rum allmänneligen t. ex. i Ousby och Loshults socknar; hvilka näringar icke bero af sjelfva hemmanens belägenhet, utan af i orten vanlig industri.
Då jag förmodar att mine motståndare instämma med mig deruti, att icke vilja tillintetgöra sådana dyrbara folknäringar, så skulle jag hoppas att äfven Hr von Hartmansdorff gillar detta förslag.
Detta kan icke tillämpas på sockenskräddare, och för ruin del skulle jag tio att en sådan tillämpning ej heller utan denna förändring kunnat ske.
Hr Den 3 F e b r o ari f,' m. ‘33 Hr von Hartmansdorff:
Jag anser ej heller det efter discussionens slut gjorda nya förslaget vara tillfredsställande; men jag hemställer till Hr Frih. o. Landtm., om icke med 3 §:n
Lör förfaras såsom med den i:sta och 2:dra, att nemi. först framställning göres på bifall till Utskms förslag.
Hr Landtm, hemställde, om R, o.
Ad. behagade bifalla Utsk :ns förslag i 3 §:n.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej, begärde Hr Rosenblad votering.
Efter en kort stund begärde Hr Rosen b la d åter ordet och yttrade:
Jag får hemställa om Hr Frih. o. Landtm, täcktes ånyo framställa propos. lill Ståndet, huruvida Ståndet godkänner den af Utsk:n föreslagna §:n.