Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det skedde i följd deraf att, när vid sista Riksdagen finaneeregleringen förevar ,j|jag framställde den tankan ait, till vinnande af ordning, alla skulde-bref 438 B en 11 September f. m. borde omskrifvas och ställas på silfver.
Hvad jag då föreslog, vana intet afseende, och jag fick ei något svar.
Derföre har jag nu framställt samma sak.
Jag respecterar hvars och ens öfvertygelse, men det är nu ej fråga allenast om hvad som är rätt, nian äfven hvad som bör göras för andras rätt.
Jag finner val, att Utskotten pröfvat hvad som är rätt i sig sjelf, men ej hvad som är rätt' mot Nationen, och deraf har följt, att intet blifvit gjort, för att sätta folket i möjlighet att hjelpa sig sjelf.
Man bestrider här, att man skulle få öppna en DepositionsBank; man vill, att folket skall gå efter det förmynderskap, som man ålägger dem, och man refuserar folket alla medel, hvarigenom det kan hjelpa sig sjelf t.
Man säger och med skäl, att fastighets-lån beviljade af Banken äro förderfiige, men de, sorn nu är o föreslagne, äro ej sådane, som de fordna lånen, utan snarare att anses såsom en silfver- leverance, för en i Banken contraherad skuld.
Det är likgiltigt, om det är köpmannen på Beursen, eller någon annan, som lefvererar silfver.
På sätt andra punkten innehåller, och Herr Stråle utvecklat den, kommer-ali maniement till förstärkande af Bankens fond, att äga rum här i Stockholm j rästen af folket vet ej deraf,' och njuter deraf inga fördelar.
Det lagger likväl vigt derpå, att folket sjelft får framlämna det silfver, som det äger.
Jag hemställer derföre om icke, med uteslutande] af hvad som står i den långa punkten, och som blott förvillar, propositionen måtte blifva, att en summa af 266,666
R:dr 3a sk. årligen måtte afsättas till inköp af myntbara
Den I i September J, m. 439 metaller, men att, derest vid årets slut omständigheterne varit sådane, att inga silfver-uppköp kunnat ske, BancoFullmägtige då må contrahera med fastighets-ägare örn leverance af silfver.
Emot silfveruppköp och förstärkande af Bankens reela fond har man bland annat j^ttrat, att man bör göra rätt åt Nationen.
Jag tror, att det just sker genom dessa åtgärder.
För det att någre personer genom oriktiga speculationer eller olyckshändelser blifvit ruinerade, skola andra, som ej äro det, äfven blifva förstörda?
Derpå går ett system ut, som åsyftar att försämra myntet.
Det är en verklig plundring af alla dem som äga något.
Sådant anser jag vara orätt handlat emot Nationen, och att ägande rätten3 beskydd alltid är rätt.
Man omtalar Landtmannens nöd, och upprör våra känslor dermed; jag frågar hvem af oss har ej föräldrar, syskon eller vänner stadda i hans belägenhet?
men hvem ville val för deras undsättning uppoffra andra oskylda medborgares välfärd?
Jag åtminstone vill ej göra det.
Man talar om att sätta folket i tillfälle att hjelpa sig sjelft.
Jag tror ej att de gäldbundna kunna hjelpas med nya lån, då de ej en gång kunnat betala de gamla.
Jag vågar således tillstyrka bifall på andra punkten af Betänkandet.
Det behöfdes ej nu , yrkas, att man bör handla rättvist emot Nationen, om man ej förut hade handlat orättvist.
Före 178g behöfdes ej några förmyndare för Den 11 September f. m, Nationen $ men sedan Riksgäldssedlarne utkom*»' mo hafva så många förhållanden förändrats, och äfven detta är hvad som måste tagas i consideration.
En annan omständighet att ihågkomma är den, att när Riksgäldssedlarne sedermera cfverflyttades på Banken, hvilket ej skedde för att hjelpa Banken, utan för att gifva Riksgäldssedlarne ett fixt varde, så upphörde den gamla beräkningen af Hemman i öretal, man skattade dem i penningevärde och vande sig vid andra förhållanden än de fordna, efter varor.
Sålunda har man uppdrifvit
Hemmanen i bevillning efter penningevärde, utan afseende på productionens värde.
När nu mera dottern skall lösas ur Hemmanet, åtnöjer hon sig icke med den afrad, som förr brukades, utan begär sin lösen i penningar, efter Hemmanets anslag till Bevillning, I öfrigt ar det ej min tanka, att man utan en noggrann pröfning bör tillåta silfver— liquiden.
Lånen böra inskränkas blott till små Jordägare eller Bönder, blott emot första inteckningen och för att bortfösa andre fordringsägare.
De böra ej tillåtas, om man icke ser att låntagaren har så mycket öfver, att fullkomlig säkerhet finnes, och då tror jag, att alla de bekymmer, som förmyndare göra sig, äro onödige.
Derföre anhåller jag om en sådan proposition^ som jag föreslagit.
Herr Grefven och LandtMarJkalken yttrade, det han, i anledning alden förefallne discussionen ansåg sig böra i afseende å denna punkt framställa tvänne särskilta propositioner, den första angående beloppet af den summa, fyen I I September /. m. 441 sorn borde afsättas till inköpande af myntbara metaller utaf guld och silfver, samt den andra rörande punktens redaction för öfrigt; och finge Herr LandtMarskalken således nu först hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade bifall la, att af Bankens behållna vinst en summa af 266,666 Rldr 02 sk.
Transportsedlar årligen må afsättas och anslås till inköpande af myntbara metaller af guld oell silfver.
Ja och Nej. Herr Grefven och Landt Marjkallen frågade, om Ridderskapet och Adeln önskade att, på sett tvänne värda Ledamöter föreslagit, den till silfveruppköp bestämda summan borde nedsättas till 126,666
R;dr 02 sk.
Banco, samt i4o,oqo R;dr samma mynt användas på sätt framdeles komme att förordnas.
1 Ropades äfven Ja och Nej. Herr Hjerta: Om Herr Grefven och LandtMarskalken tillåter mig att yttra, tror jag att genom detta framställande af nya propositioner komma vi till att alltid behöfva votering.
Jag tror, att när propositionen besvaras med ja och nej, men ingen höres yrka votering, är propositionen bifallen, i fall Herr Grefven och LandtMarskalken ej anser sig böra tillkännagifva, alt han funnit nej vara öfvervägande; och sorn vi eljest genom framställning af nya propositioner kunna komma att votera om hell nya saker, an - 44* ZVn ir September /, nt. håller jag vördsamt, att detta sätt matte iakt - tagas, att komma till slut med saken.
Herr Grefven och Landt-Mctrjkalken förklarade, att som han icke kunnat med tillförlitlighet utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet vid besvarandet af den först gjorde propositionen, hade Herr LandtMarskalken af denna anledning framställt den sednare; men då äfven denna blifvit med Ja och Nej besvarad, ansåg Herr LandtMarskalken sig böra ytterligare förnya förstnämnde proposition, eller att af Bankens behållna vinst måtte årligen afsättas en summa af 266,666 R:dr 0-2 sk.
BancoTransportSedlar till inköpande af myntbara metaller af Guld och Silfver.
Ja, jemte några Nej, I anledning hvaraf Herr Grejven och LandtMarjhalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverröstat
Björnjij ernat
Jag måste anhålla om votering, och att contra-propositionen må blifva ställd på mitt förslag, att endast 126,666 R:dr 32 sk, till silfvér-uppköp måtte afsättas, samt i4o,ooo R:dr användas, på sätt framdeles kommer att förordnas.
Herr Grefven och Landi Marjhalken framställde derefter följande voterings- proposition:
Ben ii September f, m. 443 Den som bifaller, att, ef Bankens behållna ■vinst, en summa af 266,666 R:dr 52 sk.
BancoTransportSedlar årligen afsåttes och anslås till inköpande ef myntbara metaller af Guld och Silfver, voterar Ja', Den det ej vill, voterar Nej-, Vinner
Nej, kommer den i 2 punkten till silfver-uppköp beståmde summa att nedsättas till 126,666 R.dr 52 sk.
BancoTrsnsportSedlar, samt i4o,ooo R;dr samma mynt att användas, på sått framdeles kommer att förordnas.
Sedan 45, 44, 45 och 46 §. i Riddarhus.
Ordningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan tre qvart till 5 eftermiddagen, och fort-' sattes sedermera, hvarunder Herr Grefven och Landt - Marskalken öfverlenmade klubban till Grefve Wachtmeister, Hans, samt bortgick.
Efter voteringens slut, och sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterings-sedlarne öppnade, befnnnos rösterne hafva utfallit, sorn följer: Ja 60.
Nej — 29. 444 D'n 11 September f, ni.
I följd hvaraf och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Ordföranden förklarade, det Ridderskapet och Adeln således beslutat, att af Bankens behållna vinst en summa af 266,666 R:dr 32 sk.
BancoTransportSedlar borde årligen afsättas och anslås till inköpande af myntbara metaller af Guld och Silfver.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Högh Ridderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm förmiddagen den xi September iSaå.
Vid förnyad föredragning af Bevillningsutskottets den 6 dennes under N;ris 07 och 58 afgifne, samt den 9 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, tvånne Memorial, med votes rings-propositioner: 1) Rörande den af Ståderne utgående salu accissen; 2) I afseende på vårderingsgrunden till Bevillningens utgörande af brandförsåkrade hus i Slåderne; Fann Ridderskapet och Adeln för godt, att tued godkännande af de i samma Memorial föreslagne voterings-propositioner, öfverlemna dea - Ben il September t. ml 445 sa frågor till det Förstärkta StatsUtskottets afgörande.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskilja des klockan 4 eftermiddagen.
In fidem Protocolli O. Lagerheim, Thorsdagen den II September.
Fortsattes den i förmiddags Pleno började pröfning af Stats- och BancoUtskottens den 29 sistlidne Augusti under N:o 5o afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens förut meddeldte Betänkande, samt de dervid såsom Bilagor fogade särskilt© Utlå - 44S B«n *1 September r.mx fandén, rörande Rikets Penningeväsende och de dermed gemenskap ägande ämnen.
Herr Grefven och LandtMarjkalken yttrade, att sedan den summa, som borde till silf— veruppköp användas, nu mera blifvit af Ridderskapet och Adeln bestämd, återstod pröfningen af redactionen utaf den återstående delen i andra punkten, mot hvilken redaclion åtskilige anmärkningar blifvit framställde.
Då likväl en särskild instruction för Banco-Fullmägtiges förfarande i denna del koinrne att af Utskotten upprättas, samt Riksens Ständers pröfning underställa*, ansåg Herr LandtMarskalken granskningen af senare delen utaf andra punkten lärnpeligen kunna uppskjutas intilldess berörde instruction från Utskotten inkom, och skulle, i händelse detta förslag vänn Ridderskapets och Adelns bifall, andra punkten endast erhålla följande lydelse; Af Bankens beliällna vinjt bär en fumma af 266,666 Hulr 52 JL BancoTransportfedlar ärligen af fattas och anjlds, att för Bankens rakning inköpa myntbara metaller af guld och silfver, efter den inftructiun för BancoFullmåktiges förfarande i denna de f jörn fårJhildt varder faftftålid; samt den återstående delen af punkten utur densamma utgå.
Den af Herr Grefven och LandtMarJkalken i öfverensstämmelse härmed gjorde proposition biel' af Ridderskapet och Adeln bifallen. t)en i r ■September e. m. 447 5:dje punkten:
Det Jkall vara hvar och en tillåtit, att uti Banken emot myntbara metaller tillvexla Jig Banco/'edlar, beråknade till det förhållande, /om BancoFullmågtige får faldt får hvarje år, vid det föregåendes flut, befldrnmma, efter föranledande af VexelCourJens medelbelopp det fifltf örflutna året, jemfördt med det inom landet gångbara prifet på fil/ver, forn genom behörige betyg itrån Auctionskumrarne utrönes: dock likväl icke under 120 Jk. och icke öfver 12877;. för 1 R:dr Specie.
Herr Hegardt, Chrifitian Bernhard'.
Ut-J skotten hafva tillstyrkt, att det skall vara hvar och en tillålit, att uti Banken emot myntbara metaller tillväxla sig Bancosedlar efter en cours som skulle komma att variera mellan 120 och 128 sk. för en Riksdaler Specie; men Utskotten hafva icke yttrat sig, huruvida insåttaren må åga att åter uttaga den myntbara metallen.
Örn det förvågras honom, så är jag öfvertygad, att ganska få skola begagna denna tillåtelse, och att ändamålet dermed således helt och hållet skall förfelas.
Jag underställer derföre ödmjukast Riddersknpets och Adeina bepröfvande följande tillägg eller förändrade redaction af förevarande §: ”Det skall vara hvar och en tillåtit, att uti Banken emot myntbara metaller, guld och silfver, tillvexla sig Bancosedlar, beräknade efter J20 sk. iör en Riksdaler Specie; hvarjemte in - 448 Dén ii September e, mi såttaren erhåller ett bevis eller recepisse, emot hvars återställande samt inbetalning af det undfångna beloppet Bancosedlar, innehafvare!! vare berättigad att återbekomma den insatta myntbara metall, hvarå beviset lyder, då han tillika till
Banken erlågger en fjerdedels procent förvarings-afgift årligen.
Alla dessa insättningar af guld och silfver uppföras på ett särskildt conto, och få icke sammanblandas med Bankens nu Varande redbara fond, utan böra hållas insätta^- ren eller dess rätts innehafvare oförryckt tilli, handa.’* Herr Stråle, Nils TJ ilhelm'.
Sedan mätt påftinnit elen utväg, att genom sammanläggande af Bankenå ■Vinst consolidera densamma, och bringa den i stånd att realisera, så finner man lått, att, 0111 denna anstalt skulle fortgå, utan att motvågas af andra* skulle Bancosedlarne förbättra sig fortare, ärt man tror.
Således år det nödigt, att vidtaga fcfi anstalt, hvarigenom deras värde ej kan förbättras öfver en viss punkt.
Likaledes har man ock önskat en bestämd gråns för deras försämring* och derföre sökt en viss ziffra, hvartill den kunde bestämmas. i Utskottens första Betänkande var detta ock uttryckt i aine punkter, hvaraf den ena innehöll, att man efter ea viss norm fick insätta silfver och Uttaga sedlar, den andra, att utvexlingen framdeles borde ske efter samma grund.
Detta var beråknadt deruppå, attén viss ziffra skulle Utsättas, såsom utgörande Bancosedelns värde.
Kidderskapet och Adeln biföll då första punkten, men afglog den andra.
Den för» Drn. ii September e. nr.
449 förändrade punkt, sora Utskotten föreslagit, innefattar nu något helt annat, ån hvad den antagne punkten innehöll.
Den såger nemligen, att det på Fulimågtige uti Banken skall bero, att bestämma ziffran.
Det måtte således vara gifvet, att om 3:dje punkten nu antages, sådan sorn Utskotten föreslagit densamma, innefattar detta en rubbning i det förra beslutet.
Kan Högloflige Ridderskapet och Ådeln förändra sitt beslut uti ett fall, kan det äfven ske uti eti annat, och jag hemställer således, om icke Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle vilja gilla ett förslag, hvarigenom en mera fullständig utväg till penhinge väsendets reglering antages, och ett bestämdt värde sättes å Bancosedeln; ty derförutan kan, enligt mitt omdöme, anstalten omöjligen fortgå, utan att i ett eller annat afseende blifva felaktig.
Derföre har jag trott, att denna punkt skulle kunna ahtagas på ett annat sått och bestämmas så; att den utgör något helt.
I detta afseende får jag föreslå följande 4 punkter: i) Värdet af bankens TranspörtSedlar uti Speciemynt bestämmes (efter agio af 128 skil— lingar) att vara 18 skillingar
Specie uti silfver för en Riksdaler BaricoTrärisportSedlar eller 2 R:dr 52 sk.
TranspörtSedlar för en Riksdaler Specie uti Silfver; efter hvilken grund utvexling af Speciemynt framdeles koiniuer att företagas, Härom göra Riksens Ständer underdånig anmälan hos Kongl. Maj;t och anhålla om Kongl. Maj:ts Nådiga bifall dertill, att Banken Ridd. o. Ad.
Prut. VIII.
Baud. 29.
Ben ii September t. /», må befrias från skyldigheten att på annat sått ån nu stadgadt blifvit sine TransportSedkr med Speciemynt inlösa. 2) Det år hvar och en tillåtit att uti Banken insätta myntbara metaller af guld eller silfver och derföre uttaga Trr.nsportsedlar efter det förhållande som nu fastställdt blifvit; hvarjemte insättaren eller dess rätts innehafvare berättiga* att vid anfordran, emot Transportsedlars återställande till enahanda belopp, utvexla hvad insatt blifvit. 5) Myntning af i-24:del3, i-j 6;dels, i-isidel* och i-8;dels R.dr företagas så fort ske kan. 4) Riksens Ständer uppdraga åt deras sammansatte Stats- och BancoUtskott att meddela Riksens Ständers Fullmäktige uti Banken sådane föreskrifter, hvilka berättiga dem att framdeles, då omständigheterna så medgifva, efter samråd med Fullrnågtige uti RiksgåldsContoiret och sedan underdånig anmälan hos Kongl. Maj-,t blifvit gjord, företaga allmän växling af ofvannämnda smärre myntslag.
Hufvudåndamålet som man söker vinna genom silfverinvexlingen vore att på en gång trygga ägande rättens helgd och bringa en större myntqvantitet i omlopp.
En anstalt, sorn ledde härtill, men ej innehöll någon bestämd föreskrift öar penningens värde, fruktar jag kunde, hafva vådliga följder.
Den skulle sätta opinionen i verksamhet om någon försämring ägde rum, Ben 11 September t, m. 4g{ «e?s byar och en skulle söka att garantera sig hrad han hade, hvarigenom en allmän villervalla skulle kunna uppstå.
Deremot, om hvar och en visste att den bestämda ziffran år Bancosedelns verkeliga värde, skulle inga sådana farhågor uppkomma; men allt silfver som möjligen kunde såttas i omlopp insättas i Banken och en motsvarande summa i Baneosedlar deremot ingå uti allmänna pcnningerörelsen.
Jag kan ej föreställa mig, att maai på något annat sätt kan förlika deras interessen, som yrka på ena sidan att
Baneosedelns värde skall vara bestämdt och på den andra att landets bfhof böra fyllas genom en ökad penningestock.
Jag år Öfvertygad, att orri icke denna åtgärd vidtages, skole vi stanna på samma punkt som hittills hvad förlägenheten angår.
Den skall ej blifva lindrigare, utan snarare öka sig.
Man bör påminna sig, att vid denna Riksdag fråga varit väckt om en realisation, och det pä ett alfvarligt sätt.
Derigenom hafva alla opinioner blifvit spände, och hvar och en frågar sig: finnes hår någon säkerhet?
hvad har blifvit gjordt?
Då intet blifvit gjordt, frågar man sig, hvad som är att göra.
Om en farhåga våckes lör myntförsämring, hemställer jag, om ej resultater skola följa, hvil. ka ruan nu ej vanligen föreställer sig.
Antagom, stt en person uti en tidning kungör; Riksens
Ständer hafva inga åtgärder vidtagit till stadgande af myntvärdet; må alla de, som äga penningar, sammanträda och rådslå om hvad sorn år att göra.
En sådan samling vore lått att tillvägabringa.
Man öfverenskom då stt upp - 4*5 flen 11 September t.. m. omskrifva sina sedlar i Hamburger Banco ellet Silfver.
Ett sådant anfall kunde de gäldskyldige svårligen emotstå, utan blefvo troligen tvung» ne att fullgöra hvad Borgenären fordrade.
Åtminstone kan man dervid taga för afgjordt, att omskrifning i annat myntslag än Bancosedlar icke skedde till något för galdenären förmonligare agio an 120 skillingar.
Berigenom vore, efter allt hvad jag kan föreställa mig, en bestämd förlust för de gäldskyldige beredd; ty svårligen kan man föreställa sig, att denna ziffra blef grunden för en framtida realisation.
Otom det att Coursen sannolikt icke lärer falla så, att utvexling af Banken kan företagas efter 120 sk.* så finnas i utföringen svårigheter, som jag ej ser huru de skola öfvervinnas.
Efter 120 sk, utgör "väl 1 Riksdaler Specie i Silfver 2 och en half Riksdaler i sedlar, samt ett 2-skillingsstycke 5 skillingar i sedlar, och således kan väl silfvermyntet lätteligen evalveras i Bancosedlar, mett desse kunna ej så latt beräknas i Speciemynt; ty 1 Riksdaler i sedlar gör 19 skillingar 2 och två femtedels runstycke i silfver, och på samma vis med öfriga förvandlingar från sedlar till Specie.
Således kan denna norm ej i räkning blifva användbar, och Specie-myntet skulle ej blifva gångbart och användas i röreH sen så länge Allmänheten fortfor att räkna i Banco och Riksgäldssedlar.
Man skulle ej kunna liquidera annat än 1 R:dr 12 sk., 1 R:dr 5'j sk. och några andra tal; i öfrigt skulle alla blifva brutna i runstycken.
Ått slå ett nytt mynt, sorn troligen blefve enda utvägen i fall en realisation till 120 sk, feretoges, medförer åter man - Den 11 September », m. 453 ga olägenheter och synes ej utan högst gällande skäl böra konnna i fråga.
Således kan jag ej förmoda att en realisation framdeles verkställes efter iso sk., utan lärer densamma icke möjligen kunna ske till någon annan ziffra, än minst 128 sk.
Om nu de fleste Gkldenärer skulle blifva tvungne att omskrifva sina sedlar efter 120 sk, cours, så skulle de förlora om realisationen framdeles, verkställes efter en lägre ziffra.
Det är utur den dubbla synpunkt, både ätt trygga penningeägaren och den, gäldskyldige för förluster, sorn jag tror, att man bör söka att upphäfva farhågan för myntets vidare försämrande; och jag hemställer, om ej hela landets ,<väl fordrar en sådan åtgärd.
Det vore fåfängt att förmoda, att den ene skulle tro den andre och att förtroende skulle återföras förr än hvar och en vet livad han har, och är säker att få behålla detsamma.
Den enda grunden för stridens upphörande är att vi ej, mera genom stridiga inieressens bevakande behöfva förstöra hvarandra inbördes, att vi arbeta till ett gemensamt mål, ock detta kan ej i financielt hänseende uppkomma
Utun ett säkert myntväsende, hvarpå alla skulle vinna.
Att genom antagande af det förslag jag framställt, en ökad penningestock skulle komma i omlopp, förmodar jag att hvar och en me dg i Iver, och i fall någon tror att i Sverige saknas tillgångar på silfver, för att insätta uti Banken, torde en sådan tanke af erfarenheten snart blifva vederlagd, I år har exporten af jern varit 00,000 skeppund mer än de förra åren.
Deremot är ingen ökad import att betala, ty vi håfve haft en välsignad skörd, 00.000 4 H ptn U 'fitpltmict' <s. m. skeppund jern göra 200,000 Riksdaler Hamburger Banco, hvilka man således blott för detta år bör kunna påräkna såsom ett öfverskott å handelsvågen, hvilket uli reelt mynt kan til! riket införas.
Om man undersöker, finner man dessutom att förråden af arbetadt silfver uti de fleste hus under de sednare åren förökat sig.
I den mon silfret kunde begagnas i rörelsen, och alla funno dess capitalvärde, skulle mången hellre än att äga ett dott capital, i den mon silfret upphörde att vara brukbart, förvandla detsamma till ett fruktbärande capital, för hvars återbekoinmande i reel valuta han ägde fullkomlig säkerhet.
Ett bestämdt myntvärde är äfven enda sättet att bereda en möjlig utväg till lån på utländsk botten, och derigenom åstadkomma em concurrence emellan utländska och inländska capitalister.
Det är säkert, att räntan i Sverige är högre än på de flesta andra ställen.
Utländska capitalister skulle troligen skicka hit silfver, insätta det i Banken, derföre uttaga sedlar och förränta deni här?
Då den utländske capitalisten agde säkerhet att återfå sina penningar i fika godt mynt som han lernnat dem ifrån sig, är det troligt att denna utväg med fördel skulle begagnas intill dess räntan i Sverige fallit så lågt, att operationen icke vidare lönade sig.
Man bedrager sig ganska mycket, om man tror, att enahanda följder kunna uppkomma af de mesurer Utskotten föreslagit; och om en invexlingsanstalt med rättighet till utvexling af det insatta skulle vidtagas, utan att sådant skedde i sammanhang med myntvärdets bestämmande, äro Övre olägenheter deraf att befara.
Dtn I r Stpttmber c, m. 45g myntning till en början af smärre silfyermynt foretages och efter någon tiel kommer i omlopp, erhåller derigenom Nationen den öfvertygelse, att en realisation framdeles verkeligen kommer att äga rum elter den af Riksens Ständer bestämda grund.
Man anser det så vådeligt att börja realisationen med de tillgångar
Banken nu sjelf äger och kan förskaffa sig; men om genom den nu föreslagne anstalt den reela fonden stärkes och Speciemynt sjelfmant inkommer i landet, om en större summa i reelt mynt funnes insatt i Banken och enskilte personer ägde rätt att utvexla densamma utan att denna rättighet begagnades, hvad våda vöre det väl då att Banken till hvem som helst började utväxla de smärre myntsorterne.
Det är derföre som jag ansett nyttigt om en instruetion gåfves åt BancoFullmägtige, att få börja en sådan utvexling här omständigheterne sådant medgåfve.
Så snart det blott vore de smärre myntsorterne somutgåfvos, hvilka ej med'samma lätthet som de större kunna på andra orter användas, kunde någon fara för Speciemyntets utförande ur landet ej uppkomma, så länge ej en verkelig myntförsämring ägt rjum och Coursen i följd deraf blifvit uppjagad.
Vådan af detta system torde således finnas vara ingen, men deremot att dei har alla fördelar för sig.
Man “kommer derigenom med minsta kostnad och svårigheter till det mål, dit alla sträfva.