Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan omständighet, hvari Herr von Törnes Förslag skiljer sig från Utskottets, är Bevillnings procentens progressiva förhöjning i förhållande till den behållne Inkomstens storlek.
Detta låter kan hända billigt, och skulle tilläfventyrs äfven vara det, om alla Skattskyldigas behof vore lika, och ej, såsom nu är tillfället, växte i jemt förhållande med till.' gångarne.
Detta Beskattnings-sätt skulle hårdast drabba de redan förut genom Beskattning gen mäst tryckta Embets- och Tjenstemännen , hvilkas Inkomst är säkrast bekant.
För att visa obilligheten af den progressiva förhöjningen, torde jag derföre få äran göra en jemförelse emellan högre och lägre Embetsmäns tillgångar och behof.
En af Statens högste Embetsmän har t. ex. 5000
R:dr bestämd lön, och kan på intet sätt derutöfver öka sin inkomst.
De ringare
Tjenstemännen kunna deremot genom loflig industri förtjena mycket mer än sjelfva lönen, så att de, i förhållande till behofven, hafva bättre vilkor, än de högre.
Sålunda torde till och med en Vaktmästare kunna uppdrifva sin Inkomst till 500 R;dr.
Så länge Bevillningen erlägges, sorn nu, med 5 procent af all Inkomst, är afgiften lika känbar för Vaktmästaren och Rikets Högste Embetsman:
De skatta nemligen båda ungefär en fjerdedel af deras ömsesidiga hushyra.
Skulle deremot Bevillning^procenten beräknas i progressiv förhöjning efter InkomstSummans storlek. 366
Den 24 Martii, f. m. och den med 5000 R:dr Inkomst betala t ex. fyradubbelt högre procent, än deri med 500; så skulle den förre få skatta 4 gånger mer än den senare, i förhållande till deras ömsesidiga hushyror och öfriga behof.
Sluteligen utbeder jag mig att få förnya den förklaring, att jag i detta ämne ej vågar fälla något bestämdt omdöme- utan att jag blott velat till Protocollet anföra några af de skäl, enligt hvilka jag för min enskildt» del tyckt mig finna Högloflige Utskottets Bevtllnings-grunder antagligare, än dem, sorn Herr von Törne år 1815 föreslagit.
Herr Spaldencreutz, Arvid Johan, uppläste följande : Sedan jag vid 1815 års Riksdag, så väl inför BevillninssUtskottet, såsom dess Ledamot, som inför Höglofhge Ridderskapet och Adeln, så fullständigt yttrade min öfvertygelse om orättvisan af de vid 1812 års Riksdag antasna Bevillnings-grunder, hade jag vid denna Riksdag ämnat iagttaga den största tystnåd i detta ämne, hellst jag i början af Riksdagen tydligt såg , att samma fördomar och misstag i detta vigtiga fall ännu voro allmänt gängse.
Men sedan jag blifvit underrättad, att det Hedervärda BondeStändet afslagit nu gällande
Bevillnings-grunder och deremot äskat återupplifvandet af 1810 års grunder, så anser jag mig skyldig rättvisan af den sak jag hittills förfäktat och alltid skall förfäkta, att Den 24 Martil, /.
367 å nyo fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på de i högsta grad vigtiga skäl, som påkalla dessa sednare grunders antagande , och hvilka jag vid 1815 års Riksdag, ehuru iörgafves, framställde.
Om en Stat någonsin skall kunna kallas väl organiserad , så böra alla dess Lagar och Författningar grunda sig på rättvisa och billighet.
Rättvisan af en Bevillning är den, att alla Personer, som äga Förmögenhet, erlägga Bevillning i mohn af Förmögenhetens storlek.
Denna principe är den enda sanna , och gäller för all slags förmögenhet; den må bestå i Fastighet , Rörelse eller Capital.
Billigheten af en Bevillning är den , att den mindre bemedlade skonas så mycket möjligt är, och att den mera förmögne underhjelper eller bidrager till denna förskoning.
Till följe af de nu af Utskottet föreslagne Bevillnings-grunder frågar jag derföre: är det rättvist, att en Person , som af ett Capital äger i Räntor lika mycken Inkomst, sorn en anJ nan af sin Rörelse eller Egendom , skali helt och hållet slippa all afgift, eller ock endast, genom Gäldenärens ömma begäran, återbetala till honom en afgift, hvartill ingen Lag bestämdt förbundit den förre ?
Likväl behöfver icke
Capitalisten använda någon möda eller arbete för att erhålla Inkomst af sitt Capital Deremot skall den , som äger Rörelse eller Egendom och med arbete och möda måste förskaffa 6ig inkomst deraf, genom en bestämd Lag 368 Den 24 Martii, /. nu vara förbunden, att ej allenast betala för sig sjelf, utan äfven för den förenämnde.
Den Woge skall således betala för den overksamme.
Ar detta rättvist ?
Ännu mera : år det rättvist att tvänne grannar, sorn äga lika stora och lika goda Hemman, men hvarpå den ena Grannen är skyldig den andra sitt Hemmans halfva värde eller mera, skola betala lika Bevillning ?
Den fattige betalar i detta fall för den rike.
Aldrig kan en författning, sorn leder till dylika resultster, anses god och antaglig.
IVlan förebär svårigheten att taxera Capitalisten och osäkerheten? om BevillningsSummans erhållande.
Origtigheten af detta befarande hoppas jag kunna bevisa.
Men jag frågar förut: äro dessa föreburna skäl så öfvervägande, att de kunna försvara en grym orättvisa?
Om än Capitalisfens afgift blir aldrig så liten, så är det redan en lättnad för den arbetande , som dessutom betungas med alla möjliga besvär och kostnader.
Jag kan derjemte omöjligen före* ställa mig, att moraliteten skulle vara till den grad döfvad, att man skulle kunna befara, att mängden af Capitalister skulle vilja, genom origtiga uppgifter eller ock genom rent nekan* de af förmögenhet, undandraga sig att efter rättvisans grunder underhjelpa Staten och den behöfvande.
Mot ett sådant förhållande finnes äfven medel, och dessa bestå uti friheten för de Taxerande att calculera Capitalistens förmögenhet, dels efter hvad man derpm kan äga kännedom, dels efter dess lefnads-kostnad, sorn till det hufvudsakligaste lätt kan uppgöras.
Den 2 4 Martil, f m.
B69 ns.
Man skulle kunna säga, att detta vore ett våld ; men detta våld vöre ej större än det, som nu sker, att uppskatta e;t Hemmans värde, antingen efter godtycko , eller efter den ännu felagtigare grunden:
Köp, som årligen undergår förändringar och fö'jagtel.igen lätt kan åstadkomma bl ist i den på räknade RevillningsSumman.
Vi kunna således» genom ett längre antagande af hittills följda Bevilinings-principe , lätt komma til] samma resultat, som vi just genom antagandet velat undvika, och exempel härpå hämtas af de sista årens erfarenhet» Billigheten fordrar, att den mera förmögne underhjelper den mindre förmögne.
En billig och proportionerad Progressions-afgift är dertill det bästa medlet
Ty kan någon finna det obilligt, att då tvänne Personer, som behöfva samma lefnadskostnad, men äga dertill olika, eller den ena kanske dubb lt större Inkomst än den andra , äfven betala olika , pä * det sätt, att den som har minst och derm d bärgar sig fullkomligt, m< n ej mera, skall bej tala blott hälften mindre än den andra , som har dubbelt och kan tiil öfverflöd eller större vinst använda den öfverskjutande hälften?
Vore det ej billigt och äfven patriotiskt, oui den sednare för den öfverskjutande hälften erlade en liten Progressions-afgift, som minskade tyngden för den behöfvande, men orsakade Progressions - betalaren ringa eller ingen Skada ?
Prot, IV- B. II.
Afd. 47, 48. 37» Den 24 Martil, f. m.
Tåg tror mig nu hafva tillräckligt upplyst hvad råt tvina och billighet i en Bevillning påfordra, och da tili den förras ernående fordras
Capitalistens medverkan och till den sednare en ringa progressionsaigift , men bägge dessa medel saknas i nu föreslagna Bevillningsgrunder och deraf uppkommande Bt villningsFörslag , så måste man , vid nogare eftersinnande , finna rättvisan och billigheten deraf, att jai helt och hållit ogillar Utskottets Betänkande.
Annu en anmärkning måste jag tillägga, och hvilken jag önskar måtte af alla tänkande Medlemmar af detta Stånd behjertas och stadga deras rättvisa beslut.
Genom Capitalistens medverkan till Bevillningen och genom Progressionsafgifren , inflyter en högst betydlig Samma, som annars måste fördelas på den arbetande delen af Medborgare.
Dessa Medborgare böra framför allt lindras och underhjeipas om Samhället skall kunna äga bestånd , och rättvisa och billighet vara något mera än blott tomma ord, hvann d felagtiga grundsatser ofta prydas, och det inskiänktare begreppet för-? villas.
Friherre Cederström, Jacob: Bland de frågor, hvilka tillhöra Riksens Ständers öfverlägga ivngar , är Bevillnmgen en af de vigtigaste.
Om Bevillningen är ojämt fördelad, bereder den missnöje och tillintetgör känslan för Samhällets väl.
Enligt nu varande Revillningsgrunder, är massan af Nationen mycket tryckt och Dm 24 Martti 3 f. m. 37* jag anser för min del 1810 års
Bevillnirigsgiunder åstadkomma en jämnare fördelning , då de af Herr von Törne dervid föreslagna rättelser iagtt igas.
Jag kan icke ins.ämma med de Ledamöter, hvilka yttrat, att allmänna Opinionen skall för närvarande gilh 1812 års grunder.
Jag tror för min del, att öm Riddérsk-spet och Adeln nu med lugn pröfvar båda BevillningsSystemerne, ska ll det af åt 18 1 o befinnas äga ett sto.t företräde framför det af år 1812; och om några rätte] er uti det torra skulle anses nödige, gifvis dertill ännu t i 11 - räckeligt rådrum; men i händelse de nu gällande BevilIninga-grunderne skulle å nyo antagas, instämmer jag uti den reservation Herr Uggla afgifvit.
Jag kan för ingen del vitsorda det dröjsmål med Förslå* get på Bevillnings grunderna , sorn velat BevillningsUtskottet tillvitas.
Det inkom redan den 23.
Januarii , och blott 4 dagar före det nu upplästa Utlåtande, fick Utskottet del af de innom Höglofl Ridderskapet och Adeln sednast skedde Anmärkningar.
Icke eller kan jag medgifva, att Bevillningsutskottet, i dess första B tänkande, tillegnät Herr von Törnes project ett afgjordt företräde , hvilket skulle hafva innefattat en uppenbar motsägelse emot Utskottets, egen tanka, utan endast under förutsättande, att beröide pmject rätteligen kunde tillämpas, ansett det möjeligen kunna leda till jemnhet i besk ttoingen och en enkel redovisning.
Men de| 372 Dén 24 Martil, f. m. är just denna tillämpning eUer verkställighet ten deraf, som gör neia Förslaget mindre användbart, i synnerhet för nu varande tidepunct betänkeligt , till och med äfventyrligt, 0111 eljest angelägenheten att Staten må erhålla dess på äknade behof, såsom den verkeligen bör, förtjenar ett vigtigt afseende.
Då detta Förslag, som i öfrigt utgår från samma Rättsgrunder , sorn de senare Bevillnings.
Förordningar, och älven sä vida öfverensstämmer dermed, att den behållne
Inko nsten icke bör beräknas under 5 procent af Fastighetsvärdet, ej mindre å Landet än i Städerne, för hvilka sednare Brandförsäkringen äfven bör komma i beräkning; likväl skiljer sig derifrån i den hufvudsakliga omständighet, att Räntor för Skulder få afräknas; sä förstår jag sannerlign icke, huru en sådan afräkning må äga rum och BevillningsSumman likafullt utgå.
Det torde icke vara något tvifvelsmål underkastadt, att en betydlig del af Landets Fastigheter, till och med i hela Provincer, häfta för skulder i Disconterne.
Dessa skulder till flere millioner komma sannolikt att öfvertagas af Banquen, utan att de, som i Dsconterne äga fordringar, derföre erhålla Ränta för hela denna summa kan följagteligen ingen Bevillning åläggas.
En icke eller ringa del af Contantes penningar måste vara nedlagd på nybyggnad eller förbättringar å hus i Städerne, efter som deras värde ifrån 1803 till 1816, o* agtadt Händelseöreisen de sednare åren ansen - Den 24 Martil, f m. 373 ligt minskats, stigit utöfver 3 Millioner; och om man undantager de iy Millioner, som utgöra Fastighetsvärdet i Hulvudstaden , hvaraf hushyra till största delen vore att påräkna, skulle deremot af de 28 Millionär, som belöpa 6ig för de öfrige Städerne, visst icke tredjedelen kunna, i brist af en sådan inkomst, påiöras Bevillning ; och det ändå i intetdera fallet till husens fulla värde:
Och de mångfaldiga kostbara byggnader på Lägenheter, sorn icke gifva alkastning, äfven försvinna ifrån alL beräkning.
Hvarest ersättning för alla dessa ofantliga brister skulle tagas, öfvergar sannerligen min fattningsgåfva, och jag tror knappt, att något påliteligt Surrogat derföre kan uppi gifvas.
Man talar om orättvisa i nuvarande Bevillning , för det att den träfar Fastighetsägare, utan afdrag för skulder; men Staten harju ostridig rätt , att för dess behof hålla sig till dessa Fastigheter, utan sammanhang med äga-; rens serskildta omständigheter.
Och skulle val alls ingen orättvisa vara att befara af det nu ifrågaställde nya Beskattningssätt?
Är det väl sannolikt, att de, som böra besörja Taxeringar» ne, i Simma stund de öfvergå ifrån en under längre tid vunnen erfarenhet , tillika skulle äga den, för en alldeles ny methode, oumbärliga skarpsinnighet, att intränga i hvarje enskilt mans invecklade eller undandöljde tillgångar ; den oväldighet, att utan missledning af tvetydigheten eller listen, af afvunden eller fördomen, bestämma hvars och ens rätta skattskyl* 374 Dm 24 Martil, J. m. dirhet; och skulle icke, i motsatt fall, den orättvisa alli föi lätt inträffa, att den idoge och trefne
Medborgaren fick gälda lättingens eller slötarens skuld till Staten?
Skulle icke denna o* rättvi a vara mera hård och tryckande , än den, som nu är blott tillfällig i förhållande till Borg-när ns <\gen nytta?
Och om man vill tillägga dessa den vanheder, alt oaktadt tydelig författning icke godtgöra Bevilltsingen för de-1 ras fordringar, en beskyllning, sorn för de fleste torde vara oförtjent; sä vöre väl icke eller m<-d det motsatta BevillningsSystembt dem betagit , att genom tillställningar , som Logen aldrig kunde åtkomma, bereda sig enahanda fördel.
Jag tycker mig dessutom finna, att den värde Talaren , som sä ifrigt yrkat förändring i Bevillningsgtunderne, sjelf tvifiat om en red.: bar verkställighet deraf, då han föreslagit, att FuT.ägtige i Btr-quen och RiksgäldsContoiret, med u öfvande af Riksens Ständers och Svenska Folkets hela Beskaffnings-rätt, skulle äga att stadga Bevil Iningsafgifien till det belopo, sorn för Statens behof erfordr. d..s ; och hvem förutser icke deraf samma belägenhet’, sorn 1812 inträffade, då Fullmägtige bos Ko* nung n föreslogo att låta i Nåd r kungöra, det B vdlningen för förra året med 30 procent för hvar och en borde förhöjas?
En belägenhet, som o'elbart kommer Brandskattning närmare än den nuvarande, hvars vidriga intryck ånnu äro i friskt minne , och hvats återinlö - Den 24 Martil, / m. 375 rande otifvelagtigt skulle nödga äfven den redlige att undanhålla små tillgångar.
Jag tror mig således äga fullt skäl, att ana se de af Bevillningsutskottet uppgitna Bevillniflgsgrunder såsom de säkraste och till tidens skick lämpligaste} utan att i minsta måtto dela den farhåga för en deraf uppkommande grundskatt, som blifvit framställd} enär Riksens Ständers rätt att beskatta sig sjefve aldrig kan förminskas af de grunder, som för en sådan Beskattning antagas, hvilka i en eller annan form alltid måste blifva nödvändig»*, sä länge Bevillning sk. 11 utgöras.
Och lika sä litet kan jag inse någon vådlighet i Bevillningsutskottets försök, att bestämma en viss Minimi-afgift å Landets Fastighcer, till förekommande af osäkerhet i B-villningsSumman , med alla deraf följande oläsrenheier hvilket dessutom, så välsom hela Bevillningsstadgan, kommer att Riksens Ständers pröfning underställas.
Af allt detta dräver jag den slutsats, att örn också det nya Systemet möjeligen kan bringas till verkställighet, då Rikets Penningeverk en gång hunnit till stadgad säkerhet och jemte förökning i konstflit och production förmatt bereda en mera allmän välmåga och en mera beS stämd Opinion, är det å min^tone i närvarande period alldeles olämpeligt i jemförelse till det af Bevillning U>skottet föreslagna , hvars antagande jag vördsammeligen tillstyrker. 376 Den 24 Martu, f. m.
Friherre brangel, Henning, förenade sig nied Herr af Brinckman.
Jag har icke ämnat tala om grunderne för Bevillningen, hvarom man visserPgen kan hysa skiljagtiga tankar, och hvilket ämnes utredande i min närvarande ställning jag tror icke tillröra min befattning
Jag anhåller blott, att få tillkännagifva min förundran öfver några idéer, jag hört yttras, hvilka förekommit mig särdeles oväntade, samt att fa besvara några anmärkningar, hvilka blifvit framställde.
En Ledamot * har på stått, att om Bevillning af synbar förmöeenhet antogs såcom Bevillningsgtund, Bevillnmgen lätteligen skulle kunna till Grundskatt förvanolas.
Getta förefaller mig så mycket mera besynnerligt, sorn, enligt vår nu varande Regeringsf orm, Riksens Ständer äga fullkomlig rättighet att vid hvarje Riks-,tag pröfva och antaga de Bevillningsgrunder, hvilka de anse vara de lämpligaste, och som Riksens Ständers Sammankomster äio för vissa tidskif-j ten bestämda, oberoende af Bevillningens beskaffenhet.
Män har vidare anmärkt såsom ett ingrepp uti Lagstiltande Magtens rättigheter, att Regeringen år 1813 tdlkännagaf, det värderingarne af Fastigheterna på Landet uppgått till ett högre belopp, än hvartill de varit beräknade, san 1 att, i anledning deraf, Pröfnings?
Comité n kunde Egendomsvärdet till vissa procent ned-ätta.
Denna åtgärd, hvilken jag, på nådig b fällning, såsom StatsSecreterare vidtog och hviiken var ibland de uppdrag, som jag med Den 24 Martil, f. m. 377 största nöje uppfyllt, trodde jag skulle vittna cm afsigten, att icke onödigtvis öka Bevi l» ningssumman.
Att Regeringen i sådant afse» ende och för att derigenom bidraga till en jen a Beskattning, lemnade PiöfningsComitéerne ifrågavarande upplysning, hvilken Comitéerne ä* ga begagna eller icke begagna, förmodade jag icke skulle kunna af någon misstydas såsom ett ingrepp i Nationens Beskattnings-rätt, då verkställigheten berodde af Nationens Ombud och afsigten var att linora Nationens box !or.
Innan jag ingari hufvudsak liga ämnet, torde jäg böra yttra mig angående den betänklighet, sorn Herr af Brinckman framställt, härmad ifrån beskaffenheten af vår tidpunct, hvilken han anser o jenligför ett ombyte 1 Bevilloingsgrunder.
Vore denna betänklighet grundad, så vore ingen ting onödigare, än hela den öfverläggning v i nu förehafva; men jag tror den icke vara sådanJag tror, tvärtom, att i samma mohn, sorn he» Ja Folkmassan har känning af Penninge-lörläg( nheten , i'samma mohn, som största delen^f Jordägare äro skuldsatte; är det också angeläget att öfvergå till mera skonsamhet för den fattige, till en större rättvisa i Bi skattningen j och jag tror följagteligen att ingen tidepunct» allnänna ställning har mera fordrat en förändring, än den, hvari vi nu befinna oss.
I hufvudsakliga ämnet uppehälles icke heller nrtt omdöme af något afseende på Opinionen , hurudan den är eller icke är.
Efter min S 78 Den 24 Martii, /. m. tanka, tillhör Rikets Ständer blott, att sjelfva bjuda Opinionen ; men icke att antaga , icke att böja s g lör någon annans, än deras egen.
Hufvudsakliga ämnet omfattar tvänne pun. eter j deri ena, principen; den andra, verkställbtrheten.
1 frågan om principen har någon särdeles skiljagtighet icke varit; »y sjelfva de Herrar, hvilka talat emot 1810 års Bevillningsgrunder . hafva mer eller'mindre rnedgifvit deras företräde i rättvisa.
I frågan åter om verkstäl1b*rheten , har skälet för dess bestridande tgenteligen legat i en åberopad erfarenhet.
Jag tror mig derföre böra erindra, att erfa. renheten både af 1810 och 1812 årens BeviHningsgrunder har varit ganska liten.
Om de sednare i erfarenheten utfallit lyckligare, än de förra, så torde orsaken hafva legat deri, att 18 to års B'villnings-grunder åtföljdes af felagtigheter, som sjelf va erfarenheten upptäckt; men hvilkas rättelse nu mera blifvit af.
Herr von Törne uppgifne.
Flere upplyste Ledamöter af detta Stånd hafva ansett rättelserne så goda, att de tillstyrkt deras antagande, jemte 1810 års Bevdlnings grunder; och BondeSiåndet har antagit dem.
För min del föijer jag likväl mera min känsla, än förlitandet till min upplysning i ämnet, då jag härmed har den äran votera för ett lika beslut.
Sluteligen torde tillålas mig att få, om möjligt är, undanrödja ett omdöme, som und. fallit en agtningsvärd Ledamot, men synts mig både orättvist och hardt.
Herr Cederskjöld Den 24 Martil, f. m. 379 liar nyss sagt, att Ci*pifalisterne skola, på desi sa sednare l-m åren , blifvit plundrade af de skuldsatte Jordägarne; och att det alltså icke vore orättvist, om, de skuldsatte Jordägarne till stral!’, dem drabbade det öde, att få, jemte deras egen börda af Bevillningen, äfven bära Capiplisternes.
Jag tror deremot, att de fleste Capitalister hafva blifvit Capitalister der» igenom att de försällt sina Egendomar lör öfverörifna priser; och om detta står far-t, så öfveriemnar jag åt hvarje man af urskilning , att afgöra, hvem som varit plundrare, antingen den, som tagit lör mycket, eller den, som gifvit förmycket; äfvensom, i händelse alla skulder hädanefter skola betalas i ett bättre mynt, än som var öfverenskomma, då Egendomen såldes, eller Lånet gjordes, den ali-' manna rättskänslan icke länge lärer misstaga sig om hvem som är plundmen, den. som utprässaren sådan betalning; eller den, sorn tvin» gas att utgöra den.
Man torde invända, att fastän u.gången hväift till motsats af uppsåtet; så har dock de skuldsatte Jordägarnes uppsåt varit att p'undra; och de böra då straffas »ör upplåtet
Jag tror likväl icke att denna invändning är rigttg; ty jag kan aldrig öfvertyg» mig att tro, det pluraliteten af de skuldsa<te Jordägare verkeligen hyst ett sådant uppsåt
Jag känner i alla fall icke mera än ett enda brott i Svenska Lagboken, hvars uppsåt utan påföljd kan lagligen bestraffas:
Sedligheten, förbjuder att nämna det ; men jag har den äran försäkra, att det är ganska vida 380 Den 24 Martii, / m. afskiljdt ifrån det nya brott, att betala för mycket för Egendomar , och tvingas betala i bättre
Mynt, än man forskrifvit sig till.
1 min tanka står alltid fast, att i beräkningen af skäl till Bevillningsgrunders antagande, bör för ingen del ingå någon afsigt att straffa, emedan annan är omsotgen a:t stifta Lagar för Beskattningen; och helt annan att stifta Lagar i Brottmål.
Herr Munck af Rosenschöld: Några värda Ledamöter hafva yttrat den farhåga , att Opinionen skulle vara stadgad emot 1810 års Bcvllnings-gruryler, och för de närvarande» Jag kan icke tro att Opinionen hos Ridderskapet och Adrin är bestämd för en orättvis principe.
Då BondeStåndet redan antagit dessa grunder, är åtminstone icke dess Opinion, således icke den talrikaste MedborgareCiassens Opinion, emot dem En annan Ledamot har anfört, att icke någon höris klaga öfver nu varande Bevillning*-grunder; men detta ger endast anledning till den Anmärkning, att man ej bör bedömma Opinionen om en sak efter antalet af klagande.
Såsom exempel härå får jag nämna, att vid s>sta Riksdag, jag nästan var den er de, som klagade öfver Malmö Di?. contDrections förhållande; och utgången har redan fullkomligen rättfärdigat min tanka.
Ingen har hvarken här eller i Skåne klagat öfver att Malmö
Disconts fordringar hos Enskilte med den yttersta stränghet och skyndsam, het indrifvas , selan denna Discont upphört att liqvidera enskifte fordringar hos den sjelfj Den 24 Martil, /. m. 381 ingen har klagat öfver att denna Disconfs fordringar iridrifvas i BancoSedlar, och att den hvarken i fu l inb talmng eller till hypotheque, mycket mindre till omsättning, t mottager sina egna Sedlar.
Svenska Folket är tåligt i det längsta.
Hoppet på Rikets Ständers åtgärder håller i denna Conjuncturen mångas klagan tillbaka.
Mätte vi ej svika detta hopp.
Man har, såsom skäl emot i§1 års Be villnines-Systeme, aniört dess overkställbarhet 5 men detta skäl måtte kunna vederläggas dermed, att samma Systeme visserligen biet verksteldt , och med lika mycken säkerhet , som det nuvarande.
Den Bevillnings-brist , som uti den efter förra BevillningsSystemet påräknade Summan uppkom , härrörde alldeles icke af något fel i principen eller i d ss verkställighet, utan deraf, att T.bellerne blifvit uppgjorda innan BevillningsSumman blifvit förhöjd m .d en half Million utölver det, i början påräknade belopp.
Man har framställt svåtigheten för Ta* xeringsmännen, att bedömma hvarje Medbor. gares behållna Inkomst j men det torde härefter blifva lika svårt för dem att bestämma hvarje Egendoms rätta och behöriga värde.
En Ledamot har yttrat , att
Capitalisterne de senare åren blifvit plundrade på hälften af sin förmögenhet ■, men jag får anmärka , att Capitalernqs värden för närvarand’ äro högre än hvad de voro för några år tillbaka, i syn; nerbet i deras förhållande till fast Egendom utom Stockholm.