Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är då icke, enl. mitt förmenande, välbetänkt, att, blott derföre ali man föreställer sig, det tankarne om dessa tjenstemäns rättighet till inträde i representationen skulle vara delade, utesluta dem från denna fördel, i samma ögonblick, som man gifver den åt sådana tjenstemän, hvilka, jemte det de hafva Kongl, fullmakt på en värdighet och sålunda anses för Adelns vederlikar, tillfälligtvis i det ögonblick då valet skall ske, ega en liten jordbit, som kan vara värd några hundrade eller kanske tusende r:dr.
Dessa tjenstemän, hvilka man sålunda inrymt i representationen, torde vara långt mindre qvalificerade dertill än de, som hafva en ringa jordbesitt - Den 27 Maj e. m. 229 ning, den de förra lill äfventyrs också anse vara af ringa värde i förhållande lill den samhällsställning de för öfrigt ega.
Hr Gr:n har vidare sagt, att man bör begagna lugnet för att tillvägabringa en representationsförändring sora kunde motsvara majoritetens önskningar.
Jag delar med Hr Grin denna åsigt, raen då raau vill åstadkomma en representationsförändring på redan beslående grunder, så synes mig som man icke skulle vilja på samma gång just taga bort en af de väsendtligaste grunder hvarpå ett af Ståndens lillvaro ti v ila r.
Deruti ligger, enl. min tanka, en inkonseqvens som frän ingen synpunkt kan försvaras.
En ledamot har på f. m. till försvar för Cons(.Utsk:s betänk, anmärkt, att R. o. Ad. icke skulle i sjelfva verket ega sjelfskrifvenhet i den mening jag tagit detta ord, emedan såsom han sade, endast capita voro sjelfskrifna, hvaremot alla ättemän icke egde omedelbar rätt att inträda i representationen.
Jag bemöter denna invändning med det genmäle, att hvarje ättemän inom en slägt är lika mycket sjelfskrifven som hufvudmannen.
Detär endast en gradation i afseende på rättigheten att inträda på Riddarhuset, sora dervid eger ruin, så att den af en äldre gren har företräde framför den af en yngre.
Men om den äldste icke infinner sig, sä måste den värde ledamoten erkänna, att den i ordningen närmaste är sjelfskrifven, och att han på grund af sin börd inträder i representationen.
Dessutom vill jag fråga den värde ledamoten, om icke de adliga äller, som efter år 1809 vunnit inträde på detta rum, tillkommer sjelfskrifvenhet i delta ords egentligaste bemärkelse, och hvilken rätt de sjelfva mäste utöfva, såvida de icke genom fullmakt vilja öfverlåta den åt medlemmar af de äldre adliga ätterne, ty deras familjemedlemmar blifva icke deltagare af den adliga värdigheten, utan denna eges endast af en inom familjen och öfvergår från honom på hans närmaste ättemän i den ordning grundlagen föreskrifver.
Således följer häraf uppenbarligen, att sjelfskrifveuhelen, så väl inom de äldre, som de nyare ätterna, ovillkorligen eger rum.
Alt inrätta val inom Adeln, innefattar också, enl. min tanka, vid betraktande af det olika förhållande, som eger rum mellan de äldre och yngre ätterna, en ren inkonseqvens.
Ärligen utslockna många äller och jag tror att detta under det sednare 10-talet är händelsen med mer än 64 äller.
Jag vill nu antaga att i tidernas längd alla de gamla ätterna korame att utdö, och att i stället endast sådana åtter, som tillkomma på de grunder, hvilka nuvarande grundlag bestämmer, skulle utöfva representationsrätt.
Hafva då val kategorierna tillämpning på dessa ätter?
Kan man då säga, hvad man nu påstår, att ättemän finnas hvilka icke ega delaktighet i representationen, annorlunda än i den mån som hufvudmännen icke inträda och att man således ville gifva dem en representationsrätt, som de i sjelfva verket icke egde.
Försvinna då icke helt och hållet dessa kategorier, så att endast de återstå, hvilka för sina egna personer utöfva representationsrätten, utan alt kunna eller behöfva öfverlåta den åt någon annan, enär de alla äro hufvudmän, och således alla hafva lika räll. no Den 27 Maj e. m.
Man ser hvarthän det leder när man vill stifta lag, nian at! länka sig de förändringar, som på grund af beslående lagar kunna ega runa.
Liljencrantz liar i sednaste afgifna yttrande förklarat, alt han icke högt upskaltar sjefskrifvenbeten, och han har såsom stöd för denna sin åsigt anfört alt oin Adeln vid 1828 års riksdag, i st. f. atl represenleras af sjelfskrifna ledamöter, hade varit representerad genom val, så skulle ulan tvifvel Adelns frinell rättigheter då blifvit lika väl uprällhållna som vid denna riksdag, men att det sätt för Adeln all represenleras, som då hade varit förhanden, skulle hafva haft den välgörande verkan, all alla efter denna tid upkomna förslag lill representationens ombildning icke funnits lill.
Detta år en sangvinisk förhoppning som naturligtvis
Hr Grin eger rätt att hysa.
.lag åter hyser den öfvertygelse, alt om Adelns representationsrätt skulle vid 1828 års riksdag varit fotad på de grunder som nu Coust.Utsk. söker alt göra gällande, så skulle Adeln vid denna riksdag tvifvelsutan aldrig funnits till, emedan de ephemära grunder hvarpå representationsrätten då hvital, icke skulle kunnat motstå den påtryckning, som icke bade underlätet att infinna sig från samma håll, som nu oaflåtligen äflas med en uplösning af den närvarande representationen.
Hr Gr:n har vidare, såsom skäl mot sjelfskrifvenheten, omtalat fullmaktsköpen och framhållit huruledes man skulle kunna tänka sig, alt en enda person kunde upköpa och utdela en sådan mängd fullmakter inom delta Stånd, atl han skulle kunna disponera öfver majoriteten.
Möjligen kunde sådant blifva händelsen, ehuru jag icke tror atl man deruppå eger exempel, om icke måhända någon gång under frihetstiden, dä utländska penningar voro alt tillgå för dylika uphandlingar.
Men jag hemställer till Hr Gr:n om, i händelse mutsystemet skulle göra sig gällande, det icke är lika lätt all på della sätt bereda sig majoritetens röster ibland 60 personer, som au a priori upköpa ett antal fullmakter för att vinna majoriteten på Riddarhus#!!, sådant det nu är sammansatt.
Jag tror att lättheten blir vida större, emedan det är ett vida mer begränsad! antal, hvarpå man har att inverka, under det att nu det lyckliga förhållande eger rum, att i den stund Adeln formeras såsom RiksStånd, det är omöjligt alt kunna veta om Ståndet kommer att bestå af 100 eller 500 ledamöter.
Vidare har Hr Gr:n såsom skäl mot sjelfskrifvenheten anfört, att understundom en eller annan person här upträdf, hvars närvaro man önskade aldrig skulle hafva inträffat.
Jag erkänner delta och beklagligen har äfven jag varit vittne lill ett sådant förhållande, men Hr Gr:n måste dock medgifva, att detta lyckligtvis hörer till de ganska sällsynta undantagen.
Af undanlag brukar man vanligen icke göra regel, och det ligger inora makten hos Adeln, i följd af de stadganden som i grundlagen äro för dess verksamhet föreskrifna, en rättighet alt kunna så reformera sig sjelf i det skick, hvari Adeln nu befinnes, atl dylika händelser som de på hvilka Hr Gr:n anspeglar, för framliden åtminstone i det närmaste skola uphöra.
Slutligen har Hr Gr:n förklarat och försäkrat, att, om Adeln utbyter sin sjelfskrifvenhet
Den 27 Maj»e. m. 231 erno! alt blifva ensamt en valkorporation, delta ändå skulle innebära ett företräde, hvilket skulle bestå deruti, att Adelns väljande medlemmar, jemförelsevis till öfrige valkorporationers medlemmar, voro vida mindre till antalet, och att således Adeln, som komme att representera \ eller hade för ett vida mindre antal valberältigade, en större representationsrätt inom rikets lagstiftande kamrar än de öfriga Stånden.
Att Adelns val till representanter skulle inskränka sig inom eli mindre antal samhällsmedlemmar, än förhållandet vore med BorgareSt. hvilket Hr Gr:n åberopade såsom exempel på motsatsen, vill jag ej bestrida.
Alen jag hemställer till Hr Gr:n om delta egentligen kan kallas^ någon företrädesrätt?
Val är val och blir icke något annat.
Är valrätten icke någon företrädesrätt i sig sjelfl, icke blir den det derföre alt det är några 100 eller 1000, som sätta till ett större eller mindre antal representanter, ty det är saken, såsom sådan, och de grunder, hvarpå den hvilar, som skall försvara sig sjelf, gör den det icke, så faller den också, huru man än må försöka försvara densamma.
Som nu valrätten inom Adeln, ehvad antalet af ledamöter som skola välja år 1000 eller 3000, ja, om äfven det blott är 500, ingalunda innebär mera än valrätten inom ett annat Stånd, om äfven samtlige der väljande medlemmar utgöra flere tusende, så är förhållandet dem emellan precist detsamma, i det att rättigheten är fullkomligt enahanda.
Långt ifrån, alt sjelfskrifvenheten ersättes genom den valrätt inom Adeln, som Const.Ulsk. föreslagit, skall en hvar, som fördomsfritt begrundar förhållandet, klarligen inse, att
Adeln derigenom beröfvas sjelfva grunden för sin existens; att den valrätt man vill gifva är alldeles ingen ersättning för hvad man förlorar; att man genom detta förslag rent af går ärenden åt radekalismen, hvilken ingenting önskar högre än att
Adelns sjelfskrifvenhet skal uphöra, väl velande, alt sedan denna rättighet en gång försvunnit ifrån detta Stånd, den aldrig mer skall kunna återtagas, och alt man, blott man hunnit så långt, snart skall lyckas att för alltid beröfva R. o. Ad. den andel i lagstiftningen som della Stånd f. n. eger och som Adeln nu söker att på de grunder Utsk. framställt, för framtiden bibehålla.
Jag beklagar djupt den stund då Coust.Utsk:s förslag varder antaget, emedan R. o. Ad. då oåterkalleligen brutit stafven öfver sin existens, och framtiden skall nog visa, att min förutsägelse i detta fall kommer alt gå i fullbordan.
Jag skall icke länge uppehålla Ståndet, emedan jag begärt ordet endast derföre, att min tystnad icke må orätt tydas, och för att om möjligt söka förkorta öfverläggningen.
Hvad jag i hufvudsaken tänker, bar i tryck meddelats såväl Utsk., som allmänheten, och det är Ståndet nogsamt bekant.
Jag står i min mening fast, fastare så att säga för hvarje dag, och är nöjd att i tid hafva uttalat min mening, oaktadt det ogillande för hvilket jag derigenom blottställt mig.
Derpå har jag varit beredd, men jag hade icke väntat mig att blifva af en sjelf - 232 Den 27 Maj e. m. skrifvenhetens förfäktare så alt säga klandrad derföre, att jag varit opartisk nog att framhålla sjeifskrifvenhetens och bordens fördelar.
Till min tröst får emedlertid lända, att mitt arbete blifvit åberopadt å båda de motsatta sidorna, nemi. af Frih.
Raab å ena samt Hr Printzensköld å den andra.
Detta förhållande torde åtminstone visa att jag icke utan framgång bemödat mig vara oväldig.
Klandrets obehag är dock ringa, mot del som härrörer från min fruktan att sjeifskrifvenhetens vidhållande och de ofrälse embetsmännens utestängande skola bringa fäderneslandet i olycka.
Att tala för mitt förslag, anser jag vara ulan ändamål, då detsamma blifvit af Const.Ulsk. åsidosatt, och då Landtm, förklarat, såsom man borde väntat, att något annat förslag, än det sorn Const.Utsk. framlagt, icke får bär komma under öfverläggning.
Att tala mot Utsk:s förslag, har jag ansett fruktlöst, emedan jag tror att Ståndet godkänner det att hvila till nästa riksdag, utan att göra afseende på hvad jag eller någon annan kunde hafva att deremot anföra.
Att det framlagda förslaget i hufvudsaken skulle blifva sådant det är, har jag väntat och redan i tryck förutsagt.
I detalj hafva flera af förslagets förespråkare gjort anmärkn:r, men allt sådant är småsaker, mot grunden, hvilken jag ogillar.
Afven ora jag hade trott att Ståndet skulle göra något afseende på min mening i della hänseende, så hade jag tvekat om några anmärkn:r mot förslaget, af mig bordt göras, emedan det efter min tanke vore oklokt, att icke låta det hvila till nästa riksdag, oklokt både af dem som gilla, och af dem som förkasta förslaget.
Af de gillande vore det oförsigtigt att yrka återförvisning, ty när deras mening icke är att tillintetgöra förslaget, kan med en återremiss ingenting annat uträttas än alt få det förbätlradt i vissa omständigheter.
Men derigenom äfventyras möjligen alt hela förslaget går öfver ända.
Jag ser icke något hinder för Const.Utsk. att, lika som andra Utsk. frånträda, på grund af de anmärkmr, som inom Stånden göras, sitt första förslag och återkomma med ett helt annat.
Vi veta alt denna förmiddag har ett Stånd såsom sin gemensamma tanke antagit Hr Brincks reservation.
Möjligen blir Orebro-förslaget med några jemkningar, af ett annat Stånd likaledes antaget.
Om nu Utsk. skulle finna för godt att vid närmare besinnande framställa till Ständernas godkännande Hr Brincks eller Bengt Gudmundsons förslag, hvar står man då?
Att sådant kan hända, är ju icke otroligt, då man vet att det förslag, som nu är under pröfning, blifvit i Utsk. godkändt blott med en rösts öfvervigt.
Åtskilliga ledamöter i Utsk. hafva sedan dess blifvit ombytta.
I fall de nykomne hysa andra tänkesätt än företrädarne, eller någon tillfälligtvis är frånvarande, så blir flertalet af annan mening, och man får ett motsatt förslag.
Om nu det förhållande, hvars rigtighet jag vid flere riksdagar bestridt, men hvilket vann sednaste Landtmarskalks bifall samt gjorde sig gällande inom detta Stånd, äfven nu, efter hvad jag kunnat utröna, gillas af vår Landtmarskalk, nemi. att ett från Const.Utsk. kommet grundlagsförslag icke kan gå under, utan måste i hufvudsaken läggas på bordet änskönt förändradt i smärre Den 27 Maj e. m. 233 omständigheter, hvad blir då följden?
•— Jo att man genom förstärkning måhända röstar mellan Utsk:s förslag och dem, som Orebro-mötet eller Bengt Gudmundson afgifvit.
Om då någotdera af de sednare komma alt hvila på bordet till nästa riksdag, så blefve de, som nitälska för Ulsk:s förslag ingalunda belåtna.
Desse kunna väl hafva utsigt att få Orebro-mötets eller Bengt Gudmundsons hvilande förslag förkastadt vid nästa riksdag.
Men det skulle kunna hända att ett sådant förslag linge, såsom vissa antydningar redan tillkännagifva, hvarjehanda upviglingar till understöd.
Har man ett förslag, som icke förkastas ulan att af uplopp åtföljas, så medförer det stora enskilda olägenheter, och kan äfven vara för riket vådligt.
Mig synes således att för dem, som gilla Const.Ulskrs förslag, vore vida bättre alt genast godkänna, än att återförvisa det.
Om 2:ne
Stånd möjligen gilla Orebro-mötets eller Bengt Gudmundsons förslag, men de 2:ne andra genast hafva godkänt Utsk:s första förslag: så kan det, vid omröstning i förstärkt Coust.Utsk., icke gå värre, än alt Utsk:s första förslag måste blifva en af voter:s-propos:na.
Då kunna de tvenne Stånd, som detsamma gillat, möjligen vinna vid omröstningen.
Men i händelse 3 Ständ eller alla 4 återremitterat Utskrs första förslag, och Utsk. vid återremissens besvarande kommer med ett motsatt förslag, då tror jag hvarken att R. o. Ad. eller PresteSt. kunna yrka alt få rösta öfver det första förslaget, utan antingen måste del sednare blifva hvilande, eller ock röstas mellan detta och något annat, som de öfriga Stånden upgifvit.
Jag gillar icke, såsom jag ifrån början anlydt, att man i hufvudsaken röstar emellan Consl.Utsk:s förslag och Ståndens gemensamma tankar, emedan Stånden derigenom tillegna sig andel af den motionsrätt i grundlagsfrågor, hvilken R.F. endast tillerkänt Konungen och Const.Utsk.
Men det är under farhåga för misstydning och öfverträdelse af detta grundlagsstadgande jag talat.
Hvad hufvudsaken beträffar, kan jag icke finna annat, än att vi hafva skäl önska oss det förslag hvilande, hvilket nu är framlagdt.
Derföre alt del lägges på bordet, är icke sagdt att det skall antagas.
När R. o. Ad. kommer att något närmare besinna sig på innehållet, torde, såsom jag tror, förslagets motståndare blifva många flera än man nu föreställer sig.
Kanske faller det då äfven i detta Ständ.
Skulle det icke ske, så faller det utan tvifvel i något af de öfriga.
Jag tror således att vi, som ogilla grundsatsen, icke behöfva frukta förslagets slutliga godkännande.
Men om det kommer att hvila, så har riket den fördelen, att på bordet ligger ett förslag, för hvilket de personer, som handla, icke på grund af välbetänkta skäl, utan af hvarjehanda ingifvelser, ej kunna upvigla för dess antangande, hvadan det i ali sköns stillhet faller.
Kunna vi bättre begära?
Mången tänker måhända alt mitt tal om detta förslags förkastande endast är ett uttryck af min önskan, att så måtte ske; men jag anhåller att korteligen få upgifva några skäl, hvarföre jag anser det komma att falla.
När R. o. Ad. längre får be - 234 Den 27 Maj e. m. länka sig på den blandning med ofrälse män, hvilken på Riddarhuset skulle upstå, så lärer Ståndet icke varda belålet.
De ofrälse ståndspersoner som hit invaldes, skulle, så framt de ej af Adeln utsåges, hvilket man ej hör förutsätta, men hvarom man, i brist på vallag, svåfvar i okunnighet, utan tvifvel blifva, om jag får begagna uttrycket, de skarpaste, som kunde påträffas, eller sådane, som komme hit i den bestämda åsyftningen att visa hvad de dugde lill, jemförelsevis med Adelns ledamöter.
Derigenom komme här att upstå gräl och tvister, som blefve odrägliga för ledamöterna, särdeles Adelns, samt högst skadliga för sakernas goda utgång.
En sådan sammansättning kan icke lyckas.
Vi hafva sett hvad inympningen af 5 Brukspatroner vållat bland 50 Borgare.
Hvad skulle icke 15 ofrälse ståndspersoner kunna åstadkomma bland (50 Adelsmän.
Annu en annan hufvudsaklig betänklighet förekommer här.
Ingen vallag finnes uppgjord, såsom redan åtskilliga ledamöter hafva anmärkt.
Denua brist är så väsendtlig, att förslaget derigenom saknar grundval.
Det är, så att säga, sväfvande i luften.
Ingen vet således, hvad som kan varda af detta barnet.
Det som nu bereder förslagets framgång, nemi. okunnighet om vallagens beskaffenhet och de svårigheter som hans upgörande medförer, denna brist skall fälla förslaget när det till slutligt afgörande förekommer.
En annan omständighet, nemi. den att vallagen skall upgöras mellan Konungen och hvarje
Stånd för sig, är ett tredje hufvudskål, för hvilket förslaget troligen går under.
Det är osannolikt, alt något Stånd kan vid afgörandel tillåta de öfriga att utan sin medverkan upräila deras serskilda vallagar.
Adeln och PresleSt. skola frukta att Borgare- och BondeSt:n npgöra sina vallagar alltför demokratiskt, samt Borgare- och BondeSlm, att Adeln och PresteSt. skola upgöra sina alltför aristokratiskt.
Kan någon af Utsk:s medlemmar upvisa en vallag, som stiftas utan medverkan af alla de Stånd, Kamrar eller annorlunda benämnda Afdelningar, hvilka i representationen deltaga.
För närvarande är vår vallag grundlag, ithy att intet ord i de §§ af Riksd.Ordn., som derom handla, kan ändras utan alla Ståndens och Konungens samtycke.
Riddarh.Ordn. deremot upgöres af Konungen och Ståndet allena, derföre att ingen Adelsman väljes.
När det sednast förkastade Representations-förslaget lades på bordet, så fogades dervid en serskild artikel, som utvisade, huru man skulle förfara vid öfvergången från den nuvarande till den ifrågaställa representationen.
Något sådant är f. n. icke upgjordt.
Emellan den nya och gamla representationen är således ett svalg, som Slånden icke kunna öfverhoppa, och som följaktligen bordt fyllas, helst af Consl.Utsk.
Under sådana förhållanden anser jag det vara lika riktigt af dem, hvilka ogilla förslaget, som af dem, hvilka godkänna det, att låta det hvila på bordet till nästa riksdag.
Jag hemställer alltså vördsamligen att R. o. Ad. måtte afbryta dessa, enl. min Den 27 Maj e. m. 235 lanka till intet tjenande, öfverläggningar, på det att vi, ju förr desto heldre, må komma till berörde slut.
Gr. Sparre, Eric:
Den taktik, som blifvit förordad af den siste värde talaren har länge varit följd inom detta hus.
Det är denna undvikande taktik, hvarigenom man lyckats bibehålla status quo, till dess delta slutligen befuunits så olidligt, att man icke mera tror på möjligheten af förbättring, utan anser en total omskapning vara af nöden.
Denna bedröfliga taktik har Riddarehuset nu börjat ali öfvergifva.
Det är från oss sjelfva, som förslag till reformer framkomma.
Vi vilja dem med allvar; vi vilja icke längre undanskjuta en fråga, som måste lösas.
Jag är således öfvertygad att del icke skall lyckas alt få förslaget hvilande, endast i ändamål att bringa det till den eviga hvilan, utan för ali dermed taga ett steg till befordrande af en bland samhällets vigtigare angelägenheter.
Det förundrar mig emedlertid mindre, att förslaget bekämpas af dem som icke vilja förändringar; men att de, som i allmänhet nitälska för reformer, motsätta sig förslaget, såsom den talare som först yttrat sig i ämnet, detta är i sanning en märkvärdig företeelse.
Om det närvarande
Representationssättet är behäftadi med bristfälligheler, örn det är trögt i att förbättra sig sjelft, är det då icke skäl att understödja ett förslag, som, om också del icke tillfredsställer allas anspråk, likväl inrymmer en mängd orepresenterades plats i representationen och väsendtligen förbättrar och förenklar arbetssättet.
Må man taga sig tillvara, att icke under bemödandet att vilja det bästa, afslå det bättre, och såmedelst förstärka det redan i sig sjelf nog starka parti, som, vare sig af tröghet och obenägenhet för allt nytt, af öfverdrifven farhåga för hvarje förändring, såsom oförsökt, eller af egennyttiga eller andra motiver motsätta sig reformen.
Jag ingår icke i ett bestämdt förordande af förslaget.
Jag säger icke att det tillfredsställer alla fordringar; att det är fullständigt och ut földt med konseqvens; men jag finnér det vara en förbättring af det närvarande, och jag antager det såsom sådant.
De modifikationer deruti, utgörande ett tillägg till Gr.
Björnstjernas förslag, jag önskar, afse blott någon jemnkning i antalet af de ledamöter af Stånden, som skulle deltaga i Riksnämnden, samt embetsmännens införlifvande med BorgareSt., i händelse R. o. Ad. skulle anse embetsmännen böra såsom sådane inrymmas plats i Representationen; men härom får jag i det följande tillfälle att yttra mig.
Det vigtiga ämne, som nu upplager R. o.
Ad:s odelade uppmärksamhet, förtjenar otvifvelaktigt att med den renaste nitälskan, det allvarligaste eftersinnande behandlas, om denna fråga skall kunna ernå en tillfredsställande lösning.
Det tillhör dervid hvarje god medborgare, och i följe deraf så mycket mera hvarje sann Riddersman att taga i betraklande tids-omständigheternas verkliga fordringar och icke blott rådföra den af inbillningskraftens färgspel förskönade bilden af del idealiskt rätta, som individuell torde föresväfva våra tankar 236 Den 27 Maj e. m och förvaras i djupet af vår själ.
Denna idealiska bild framstår hos den ene i ett det möjligast fullständiga jemlikhetsförhållande, statens medlemmar emellan, grundad! på en förutsatt naturlig likhet hos dem alla; och hos den andre, i en, efter patriarkaliska åsigter fattad, noggrant iakttagen samhällsklassernas sorgfälligt afvägda och vårdade gradation.
Men under samhällenas utveckling inträffar en sådan complication af förhållanden, alt man icke får uteslutande hålla sig, hvarken vid den ena eller andra af dessa hufvudsakligen ledande åskådningar, eller söka något absolut och af inga förmedlande inflytelser vidrördt förverkligande deraf.
Man måste fastmera, på sätt jag redan anfört, se tiden an, och taga i betraktande hvad som i förbättringsväg låter sig, utan afskräckande faror för det helas bestånd, och under iakttagande af en nödig försigtighet, f. n. verkställa.
I detta hänseende har jag med tillfredsställelse funnit, att Coust.Utsk. genom dess nu framlagda förslag, i allmänhet uppfyllt de billiga önskningar, som i närvarande lidepunkt synas för representationens fullkomnande kunna göras; och tillstyrker alltså, att R. o. Ad. måtte låta berörde förslag, i grundlagsenlig ordning varda hvilande.
Jag goldet under upriktigaste afsigt ä min sida, att, såvida Försynen förunnar mig hälsan och lifvet lill nästa riksdag, äfvenledes när ärendet då förekommer, rösta för detta förslags slutliga antagande.
Vare långt ifrån mig att klandra den ledamot, som för sin del tillstyrkt förslagets hvilande, fastän han icke vid dess slutliga behandling ämnar lemna sin röst ål detsamma.
Ty fastän jag alltså för ingen del instämmer, eller råder någon annan att instämma, i den värde ledamotens, oss tillkännagifna individuella föresats härutinnan, anser jag honom likväl genom detta sitt yttrande hafva ådagalagt både öppenhet för egen del, och fördragsamhet för andras meningar, samt icke hafva förtjent det stränga klander, som den ledamot, hvilken sist yttrade sig, honom egnat.