Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har nemi. alternativt begärt antingen ett årligt anslag af 30,000 rdr för inrättande af ett fullständigt homöopathiskt sjukhus, eller ock 10,000 rdr årligen för en s. k. polyklinik; men hvar han skulle få medel till sjelfva sjukhusets upbyggande, det vet jag icke.
Han afser väl ej, att det skall blifva sfi litet, att det kan byggas för några tusen rdr; ty då blir det begärda arsanslaget alldeles för stort.
Beträffande de 10,000 rdr för en klinik, så är detta i sanning en alltför allopatisk dosis.
Ty om man tänker sig. ändamålet med en sådan klinik, så kan jag icke se annat, än att på sin höjd 3 eller 4,000 rdr kunde behöfvas, emedan blott en obetydlig lokal erfordrades och en lärare, hvilken kunde aflönas i likhet med läraren vid härvarande kurhus, som har 1,500 rdr i lön.
Finge han då en amanuens med lön af 750 rdr, så finner man att den af mig nämnda summan vore mer än tillräcklig, om den också ej försloge till att betala dem, som ville blifva alumner eller patienter vid denna inrättning.
På grund af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utskits framställning.
Hr Skogman, Carl Johan Alfred; Det är icke utan skäl som man af 8tatsUtsk:ts ledamöter bör vänta ganska stora insigter i alla möjliga ämnen, och det är icke heller osannolikt, att
Utskits ledamöter vid denna riksdag icke äro så hemmastadde sora de borde vara.
Men att Utsk:t skulle ega förmåga att slita en tvistefråga emellan 2 medicinska systemer, torde vara för mycket begärdt, och att Utsk:t derföre blygsamt erkänner sig sakna denna förmåga, lärer väl icke anses olämpligt.
Under sådana förhållanden och då några nya uplysningar i frågan icke blifvit Utsk;t meddelade, torde Utsk:t icke hafva kunnat komma till något annat resultat, än det som Utlåtit utvisar.
Hvad ofördragsamheten beträffar, för hvilken Frih.
Creutz velat beskylla Utsk:t, tror jag icke att det är något farligt dermed.
Jag vill åtminstone för min del önska homöopathien all framgång, och om den förmår göra sig gällande öfverallt, så har jag ingenting deremot.
För öfrigt lärer ofördragsamheten icke vara till finnandes blott bos Utsk;t; ty om man vill läsa åtskilliga homöopathiska läkares utgifna arbeten, så skall man der finna lika mycken sådan och i HrFrihms anföranden Den 2!i Juli f. m. 321 anföranden på detta rum har den också ganska ofta framlyst.
Hvad beträffar att StatsUtskit vid en föreg:de riksdag tagit på hand på den homöopathiska principen, så är det ett påstående, som knappast lärer behöfva vederläggas.
Jag kan nemi. icke inse, att StatsUtsk:t vid den ena riksdagen kan på något sätt binda StatsUtsk:t vid den andra.
Jag anhåller om bilall till punkten.
Jag ber att få förena mig i den propos., som Hr v.
Qvanten framställt, eller bifall till motionen, i hvad den afser anslag till en polyklinik.
Hr Ca r 1 hei m-Gy 1 le ns kj öl d :
Jag lofvar att vara mycket kort.
Jag vill blott förklara, det jag önskar att K. o. Ad. icke måtte upfatta mitt föregide yttrande så som Hr Cederschiöld gjort.
Jag ansåg ingalunda, att alla homöopathiska medel kunde hvar som helst erhållas, utan blott att de flesta kunde lätt fås, äfvensom beredas hvar som helst.
Derjemte får jag förklara, att jag alldeles icke har någon fordran att StatsUtsk:ts ledamöter skola kunna hafva förmåga att skilja emellun 2;ne olika medicinska systemer; men just derföre, att jag icke tilltror dem denna förmåga, ville jag önska att man npmuntrade försöken, för att få frågan utrönt och se hvartill systemet duger.
Homöopathien är en vetenskap, som inom det öfriga Europa och den öfriga verlden gått mycket fram; men den har icke, af orsaker, dem jag vill förtiga, här i landet haft så stor framgång, som den förtjenar.
Att detta förhållande icke måtte längre fortfara, anser jag önskvärdt, och ett sätt att upnå detta mål vore att gifva något understöd till sakens befrämjande.
Man har väl sagt, att försöken i detta afs:de böra göras enskildt; men de äro då icke underkastade någon offentlig korttroll, och det är just en sådan, som är nödvändig.
Man har vidare sagt, att det begärda anslaget är för stort.
Detta har äfven varit min tanka; men då StatsUtsk:t vid flere riksdagar tillstyrkt 8,000 rdr och sakkunnige personer ansett denna summa för liten, så torde det äskade beloppet vara behöfligt.
Jag vill dock, för bättre framgångs skull, icke gå för långt, utan inskränker mig tili att yrka bifall till hvad D:r Schram i sin reservation föreslagit.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Exe. Hr Gr. o. Landtm., att StatsUtsk:t uti förev:de punkt afstyrkt bifall till en af Gr. v. Rosen, Adolf Eugéne, väckt motion, deruti yrkats antingen beviljande af ett årligt anslag utaf 30,000 rdr för inrättande af ett fullständigt homöopathiskt sjukhus, eller ock anvisande af 10,000 rdr årligen för en s. k. poliklinik; och hade, under öfverläggningen härom, följande yrkanden blifvit framställda, nemi.: att Utsk:ts hemställan i dess helhet måtte bifallas; att R. o. Ad., med bifall till Utsk:ts yttrande, för så vidt det rörde frågan om inrättande af ett homöopathiskt sjukhus, måtte afslå hvad Utsk:t hemställt rör:de medels anvisande för en s. k. poliklinik och bevilja det dertill äskade anslag, 10,000 rdr; samt dels slutH.
VIII. 21 322 !> e n 25 Juli f. m. ligen att, i enlighet med D:r Schraim reservation, en summa af 8,000 rdr måtte för hvartdera af nästkommande 3 år ställas till K.
M:s disposition för att användas till inrättande i hufvudstaden af en poliklinisk anstalt för homöopathisk sjukvård; med ani. af hvilka yrkanden de båda i motionen förekommande frågorna skulle göras till föremål för särskilda proposir.
Härefter hemställde H. Exc., huruvida K. o. Ad. bifölle
Utskits framställning ronde ifrågasatt inrättande af ett homöopathiskt sjukhus; och sedan härtill svarats ja, gjordes propos. på bifall till Utsk:ts hemställan i fråga om medels anvisande för en s. k. poliklinik, dervid svaren utföllo med starka ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. 1 i3:de punkten.
Då jag förra gången yttrade mig, var det egentligen ur synpunkten af den fördragsamhet, som bör ega rum; men jag är derföre icke uteslutande anhängare af hvarkeu den allopathiska eller homöopathiska metoden.
Jag tror att den läkekonst är bäst, som är lika lätt åtkomlig för den rike som förden fattige, för vetenskapsmannen som för den olärde.
Det är den s. k. hydropathiska behandlingen, som, ur tusenårig glömska uptagen af en Tysk bonde vid namn Priessvitz, och af en inhemsk läkare, D:r Lagberg, satt i system, troligen en gång kommer att uttränga all den medikamentala behandling, som hittills till öfverflöd egt rum.
Utsk:t har afslagit min motion på den grund, att kalivattenkursanstalter redan finnas på åtskilliga ställen inom riket.
Min afsigt med motionen har varit att just för att vid dessa anstalter kunna erhålla skicklige läkare, en klinik måtte inrättas, der sådane läkare skulle kunna bildas.
Ty f. n. finnes inom vårt land ingen hydropathisk läkare, som så uteslutande sorn D:r Lagberg lefvat för denna idé i sin helhet.
Genom denne menniskoväns skrifter har idén vunnit mycken popularitet, och den sträfvar ögonskenligen att blifva en folkmedicin, som är tillgänglig för alla.
Men vid sjukdomar af svårare art fordras dock en vetenskapsman för behandlingen.
De läkare, som f. n. användas vid vattenkursanstalterna, uptylla dock icke, med all aktning i öfrigt för deras insigter, allmänhetens fordringar.
Det finnes också ingen, som blott med vatten behandlar sina patienter, utan både vid Bie och Söderköping m. fl. ställen användas jemte vatten äfven medikamenter, hvilket ingalunda öfverensstämmer med den hydropathiska methoden.
Då vattnet rent och oförfalskadt användes, såsom Priessvitz och Lagberg gjorde, har man erfarit de lyckligaste resultater, äfven i de mest kritiska förhållanden.
Äfven inom hus har man funnit huru denna method användts af icke läkare, utan af dilettanler, med de allra största fördelar för både barn och de vid grafvens rand stående.
Jag har sjelf begagnat denna läkemethod så väl för mig sjelf som för min son, och mången skall erkänna, att den är lika användbar vid alla åldrar, blott den riktigt brukas, oell icke hopblandas med medikamentsförgiftningen.
Den vetenskap, Den ?
5 J nl i f. rr». som är naturlig och enkel, är också lättfattlig för mängden och det är för folket, för den olärde, som jag tror att vattenbehandlingen har och bör hafva den största framgång, och jag är öfvertygad om att, derest denna behandling med mera värme omfattades af Staten, skulle den åstadkomma förökad helsa hos nationen och bevara tusenden af dem, som vid en späd ålder duka under för medikamentsbehandlingen, att icke tala om vaccinen, som på dessa barn inympar sjukdomar för lifstiden.
Jag var häromdagen i tillfälle att se ett barn, som vaccinerats 2 dagar förut, och hvilket till följd deraf hade armar, ben och ansigte öfverhöljda af röda fläckar.
Vaccinen var hemtad från barnhuset, som skall heta vara en barmhertighetsinrättning; men om det vahr, som hemtas derifrån, kan anses innehålla helsoämnen för Svenska nationen, det vill jag lemna derhän.
Det är hufvudsakligen på dessa grunder, som jag trott mig böra framställa min motion, att nemi.
Staten bör med välvilja omfatta en kurbehandling, som är så välgörande och vidsignelsebriugande för folket, samt understödja inrättandet af en klinik, der läkare kunde bildas, som allena voro hydropather.
Ty från Universitetet är det icke att hoppas att erhålla några sådane läkare, med de studier, som der idkas.
Visserligen kan ett eller annat undantag ega rum; men f. n. är icke förhållandet så, och jag känner åtminstone ingen läkare f. n., som är uteslutande hydropath.
Att resa till en kailvattenkur, är visserligen mycket fördelaktigt; men vattenbehandlingen måste betraktas icke allenast såsom kurativ, utan fastmer och hufvudsakligen såsom preservativ, och det är derföre som jag med D:r Lagberg önskar, att denna princip måtte från de stora kuranstalterna förflyttas inom husen, inom familjerna.
Det är dock af vigt, att läkare egna sig åt denna Vetenskap, så att den ej går under.
Det är visserligen sannt, att idén icke kan gå under, ty den grundar sig på en osviklig sanning; men den kan, om jag så vågar uttrycka mig, bortfuskas och förskämmas.
Hydropathien strider emot medikamentsbehandlingen i allmänhet, likasom mot vaccinen och de stora bloduttömningarne.
Jag kan icke föreställa mig, att dessa s. k. specifika medel, med hvilka man vill framkalla symptomer, likartade med sjelfva sjukdomen, äro hvarken naturliga eller nyttiga.
Hydropathien använder luften, ljuset, magnetismen; men icke kan det vara nyttigt att begagna medel, som äro oangenäma för den menskliga naturen.
Man behöfver blott gå in på ett apothek och känna den vidriga lukten derstädes, för att få afsmak för medikameuter.
När man då har det rena, helsobringande vattnet, hvarföre skall man icke använda det, då det är vetenskapligt bevisadt, att man dermed kan bota hvilken sjukdom som helst.
Det är med visshet om dessa välsignelserika verkningar, som jag framlagt min motion, på hvilken jag också nu vördsamt anhåller om bifall.
Quanten:
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att alla de vattenkursanstalter, som nu finnas i Sverige, äro privata, och att kostnaden derför måste betalas af de fattige Den 25 .Tuli f. m. hvarföre (Jet också iir önskvärdt att staten kommer emellan, på det att dessa fattige måtte få begagna methoden gratis.
För att icke göra diskussionen vidlyftigare, in skränker jag mig till att anhålla om bifall tili hvad StatsUtsk:t hemställt, på de af Utsk:t i Betänk:t anförda skäl.
Efter härmed slutad öfverläggning samt upptagande af de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå samt bifall till den ifrågavide motionen, framställdes propus, på bifall till Utsk:ts hemställan, och då dervid svarades manga ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande. 114:de punkten.
I)å jag fram ställde denna motion, var jag verkligen så öfvertygad, att det blott behöfdes en ofullständigt tecknad tafla af verkliga förhållandet för att saken skulle blifva behjertad, att jag icke ansåg mig böra vidare utveckla den, än som skett i min motion.
Jag vill också gerna tillskrifva denna omständighet en oförmåga hos mig att i så bjerta färger, som saken verkligen förtjenar, hafva kunnat framställt den.
Den är dock icke allenast ganska behjertansvärd, utan också, såsom Läkaresällskapet yttrat, en verklig nödvändighet.
Under sådana förhållanden synes mig, att äfven örn tillgångarne äro små, man dock måste anstränga sig, för att fylla detta behof.
Det är roed denna fråga ungefär som om jag går förbi en drunknande och icke räcker honom min hand.
Ingen kan säga något derom, derest jag ej känner den fara, hvari han sväfvar; men fästes min uppmärksamhet derpå och jag icke hjelper honom, så har jag i sanning åsamkat mig ett drygt moraliskt ansvar, om jag också icke kan underkastas något lagligt.
Det skäl, som Utsk:t anfört för afslag, är af ekonomisk natur.
Jag kan naturligtvis icke bedöma det; men hvad angår det andra skälet, eller att motionen icke är fullständig, så får jag nämna, för att rättfärdiga mig sjelf för att icke hafva lättsinnigt framkommit med ett förslag, som omfattar så pass stora summor, att jag verkligen var betänkt på att till min motion bifoga ett fullständigt kostnadsförslag, i hvilket afs:de jag också hade vidtalat Professor Scholander att uppgöra ett förslag till ritning för den blifvande byggnaden.
Men han afrådde mig derifrån, emedan han trodde att kostnaden skulle blifva alldeles bortkastad; och sora jag sjelf icke är i den ställning att jag kan bortkasta äfven en mindre summa, så afstod äfven jag derifrån.
Prof. Scholander ansåg de begärda 100,000 rdr för alldeles tillräckliga för ändamålet.
Beträffande de andra summorna, hafva de tillkommit under diskussionen i Läkaresällskapet, der jag framställde frågan till öfverläggning, för att inhemta tankarna hos de personer, som äro vana vid administrationen af sjukhus, såsom Prof:ne
Malmsten Den 25 Juli f. in. 325 och Santeson m. fl. Denna diskussion hade till resultat att man ansåg de åskade summorna fullt tillräckliga.
Jag har velat framställa detta, i händelse det skulle hos K. o.
Ad. kunna verka någon ändring i Utskits förslag.
Det är också såsom läkare och under erinran om den förfärliga känsla, som både jag och mina embetsbroder måste erfara vid anblicken al personer, hvilka räcka sina händer emot en, utan att man med bästa vilja i verlden kan hjelpa dem, som jag hemställer till It. o. Ad., om det icke vore Ståndet värdigt att alsia Utsk:ts framställning och i stället bifalla min motion.
Anslaget är icke så öfvermåttan stort, att man icke kan komma ut dermed.
Jag anhåller således, att H.
Exc. Hr Gr. och Landtm, behagade framställa propos. om bifall till mitt förslag.
Hvar och en, som läst Hr Cederschiöids ifråga v:de motion, eller hört hans sednaste anförande, delar utau tvifvel hans känslor af medlidande för de olyckliga sjuka, som årligen komma till Stockholm och som söka hjelp, utan att finna den, samt sålunda hemfalla åt döden eller ett ständigt lidande.
Men jag tror dock icke, att när man söker hjelp under form af statsunderstöd, man kan gå till väga på det sätt, att man blott framställer det nakna behofvet och säger: »votera 100,000 rdr till ett hus, 30,000 rdr till underhåll, 12,000 rdr till löner o. s. v.; dessa summor tror jag skola räcka!»
Så får man icke göra, och så tår allratninst StatsUtsk:t göra.
Det har således synts mig som om, för att få ifrågav:de behof afhjelpt, herrar läkare borde vända sig till Olverståthållare-embetet i Stockholm, som är högsta polismyndigheten i hufvudstaden.
Detta embete kan uppgöra förslag, så vida saken icke är af kommunal beskaffenhet, .utan verkligen bör af staten understödjas.
Olverståthållare-embetet kan derefter vända sig till K. M:t, som genom en Nåd.
Propos. låter ärendet i vederbörlig ordning komma under R.
Det tinnes dessutom många andra former af olycka, som i hög grad påkalla allmänhetens hjelp; men icke kan man begära, att staten skall vid alla möjliga tillfällen träda emellan, utan sådant bör och kan öfverlemnas till den allmänna välgörenheten.
Nionde hufvudtiteln, som innehåller Pensionsstaten, har på de sednare åren verkligen blifvit betraktad som en fattiganstalt; men det är den dock icke, ty de pensioner, som derå utdelas, äro för något som man uträttat åt staten, hvaremot fattigvården är en kommunal angelägenhet.
Den kan icke blifva en statens sak, törrän den visat sig som ett allmänt behof, och gränsen härvidlag är mycket svar att uppdraga, om man icke strängt håller sig till den rätta vägen för dylika frågors lösning.
Jag tror derföre, att om man vill hafva hopp om framgång för ett sådant förslag, bör det vara fullt utredt och genomfördt.
Jag är fullt öfvertygad om att den värde motionären hyser den tanken, att de föreslagna summorna äro tillräckliga.
Men dylika mundtliga framställningar, som icke undergått skärselden af den granskning, som alu- andra förslag måste genomgå, kunna dock icke antagas för sä a-26
Den 25 Juli f. m. tillräckligt grundade, att R.
St:r deröfver kunna besluta. 11. o. Ad. liar återremitterat åtskilliga frågor om ganska stora anslag till skolhusbyggnader.
Frågan iir verkligen, om man icke äfven i detta fall hade bordt lemna statskassans tillstånd åsido, då det gällde att flytta ynglingar, som sitta inpackade i rum af några alnars höjd.
Sådant kan verkligen framkalla sjukdomar, som äro obotliga, och den saken är i sanning behjertansvärd.
Jag anhåller af dessa skäl om bifall till Utskits hemställan.
Hvad angår Hr Bildts anmärkningar emot ofullständigheten i min motion, har jag ingenting att dervid invända, emedan jag gerna vill
Iro, att den rätta formen icke är den af mig begagnade.
Men jag undrar dock, om icke liknande frågor blifvit på samma sätt framställda och anslag till byggnader beviljade, utan att förslagen varit behörigen granskade.
Hr Bildts anmärkning, att en inrättning af denna beskaffenhet tillhör egentligen den enskilda välgörenheten, så har han visserligen till en del rätt; men jag får dock fästa R. o. Adins upmärksamhet på, att många likartade inrättningar blifvit framkallade af statsbidrag, t. ex. det nya hospitalet för sinnessvaga, till hvilket R.
St:r anslagit betydliga summor, Barnbördshuset och Institutet för döfstumma och blinda.
Jag anhåller således fortfarande om propos. på bifall till min motion.
Det är i sanning af högsta behof påkalladt, att denna motion behjertas af R.
StatsUtsk:t har vägrat att gifva det äskade anslaget på grund deraf, att statens tillgångar vid inuev:de riksdsg blifvit i hög grad anlitade.
Jag är visst icke bland dem, som vilja misshushålla med statsmedel, utan tvertom.
Men då en så beskaffad sak som denna framställe®, hvilken är bland de allra vigtigaste och borde med värma omfattas af meuniskovännen, pä sätt den värde motionären gjort, synes den mig hafva bort röna ett annat öde inom Utsk:t.
Då man har medel lill prester och domkapitel och stora byggnadsföretag i Upsala och andra städer, synes väl billigheten påkalla, att roan äfven borde hafva det för så beskaffade ändamål som det ifrågav:de, hvilket redan rönt understöd i de flesta civiliserade länder.
Jag anhåller att la förena mig med motionären.
Hr Carlheim-Gyllenskjöld:
Jag kan icke annat än på det varmaste understödja motionen, och jag gör det oaktadt hvad som blifvit anmärkt i formelt hänseende.
Jag anser det vara ett bland de största behof, som i menskligheteris namn kan framställas.
Jag har sjelf sett den oerhörda nöd, som man nu vill söka lindra genom ett sådant sjukhus, som det föreslagna.
Jag har i samråd med Öfverståtbållaren mycket lifligt arbetat för en sådan anstalt, och det var nära att den hade blifvit öppnad, om icke stadsmyndigheterna gjort den om intet.
Då jag således icke ser någon annan utväg att bringa saken till verkställighet, an genom statens mellankomst, så mäste jag på det varmaste för - Dan 25 Juli f. m. 327 orda det.
Man säger, att det icke varit rätta sättet att gä tillväga och att man blott begär anslag, utan att ingå i detaljer.
Motionären har dock visat, och han bör vara trodd på sina ord, att dessa siffror icke äro tagna på höft.
Det kan äfven kontrolleras genom jemförelse med hvad sjukhus i allmänhet kosta.
Professor Scholanders namn och sakkännedom synas äfven i detta hänseende vara i viss mån tryggande.
Utsk:t har vid alla de riksdagar, jag bevistat, på grund af enskilda motionärers framställningar beviljat ganska betydliga anslag, och E.
St:r hafva äfven bifallit dem.
Jag ber att blott få nämna två: nemligen då R.
St:r beviljade 500,000 rdr bko för national-museum, och då de anslogo mer än 3 millioner för fängelsebyggnaders förbättrande.
Jag föreställer mig, att de obotligen sjukas belägenhet bör vara lika behjertansvärd som fångarnes, hvilka dock sjelfva ådragit sig sina lidanden.
Jag har förordat det begiirda anslaget, och jag anser som en af de största välgerningar, sora samhället kan visa sig sjelft, om denna sak vinner tramgång, öfvertvgad att, om också staten icke skall hafva någon direkt vinst deraf, skola åtminstone de olyckliga, som blifva föremål för välgerningarne, både i tid och evighet derföre vara tacksamma.
I afs:de på statsverkets anlitade tillgångar, ber jag att få nämna, att, efter en nu i hast gjord uträkning, R. o. Ad. på denna hufvudtitel afslagit 52,000 rdr och återremitterat 416,000 rdr, hvadan således mer än fyra gånger den utgift, som här är i fråga, är disponibel, och om R. o. Ad. icke nu vill bifalla motionen, så anhåller jag om återremiss, på det Utsk:t må kunna tillse, när utgifterna blifvit kända, om icke medel finnas att för ändamålet tillgå.
Afven för den, som behjertar dessa sjukas olyckliga ställning, kan det finnas åtskilligt, som kan ingifva betänkligheter så väl i afseende på formen som i sjelfva saken.
På sätt Hr Bildt sagt, fingo StatsUtsk:ts ledamöter upbära ganska skarpt klander derföre, att Utsk:t tillstyrkt anslag till skolhusbyggnader, oaktadt de varit begärda af enskilda motionärer; men till dessa byggnader voro dock både ritningar och kostnadsförslag inlemnade, och, i afs:de på en, till och med af Professor Scholander.
Beträffande sjelfva förslaget, upstår den betänkligheten att icke det ifrågasatta sjukhuset blir tillräckligt ens för en ganska kort tiderymd.
Obotliga sjuka strömma nemligen i mängd till Stockholm, och om alla dessa skulle inrymmas på det nya sjukhuset, torde de 50 sängarne väl blifva fulla innan många veckor lupit till ända, och snart skulle klagomål förspörjas olver att man blifvit utesluten.
Dessutom kommer ett annat intresse här att vilja göra sig gällande, nemligen benägenheten hos en del kommuner att albörda sig en del af sina fattiga och skicka dem hit till sjukhuset.
Skulle derföre något i denna väg göras, så borde väl ett fullständigare förslag utarbetas och några slags grunder för organisationen af det hela framställas.
I sakens närv:de skick kan jag icke annat, än anhålla om bifall till Utskits förslag, ehuru jag icke vill motsätta mig den återremiss, som här blifvit begärd.
D e ii 25 J nli f. m.
Jag begärde egentligen ordet, då jag hörde att en talare, Hr Carlheim-Gyllenskjöld, med mycken ifver sökt bevisa nödvändigheten, att icke säga skyldigheten för 11.
St:r att bifalla denna motion.
Ehuru jag fann det ganska naturligt, att Hr Cederschiöld sökte försvara sin idé, hade jag dock icke trott, att man på allvar ville försvara, att man på elt så lösligt framkastadt förslag skulle vilja bygga hoppet att K.
St:r skulle bifalla det äskade anslaget.
Saken skulle förorsaka en total omkastning i hela vårt fattigvårdsväsende, som för närv:de hvilar på en af både Konung och Ständer gillad grund, nemligen att det bör vara en kommunal-angelägenhet och icke en statens.
Till Stockholm skulle, i fall motionen gick igenom, komma att strömma icke allenast de krymplingar, som söka hjelp hos vetenskapens furstar, utan också de fattiga sjuka, som äro obotliga och om hvilka man på förhand ganska väl känner detta.
Alla dessa skulle söka sig in på sjukhuset.
Erkänner man at.t det är staten, som bör vidkännas kostnaderna härför, så är det väl icke blott Stockholm, utan äfven andra kommuner, som böra mottaga de sjuka.
Hr Carlheim-Gyllenskjöld har talat om att vi på 8:de Hufvudtiteln skulle inbesparat 52,000 rdr, hvarigenom man skulle hafva hunnit ett godt stycke på det begärda anslaget.