Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 70. i anledn. af Hr Linderholms motion, angrde af skaffande af öfverräntor vid liqvider af discontlån; N:o 71, i anledn. af Hi' Hadings mption qm utfärdande af allm. kungörelse, till underrättelse om det gamla silfver-: myntets gångbarhet i allm. rörelsen; N:o 72. ang:de anordnande af arfvode» åt Bankens cassa-r skrifvare, Upplästes prot.utdr., ankomna från de öfriga RiksSttn, nemi. från PresteSt. af d. 24 och 26 sistl. Nov. samt d. 1, 4, 8, 11, i3, i5, 16, 18 och 22 sistl.
Dec.; från BorgareSt. af d. 22, 24 och 26 sisth Nov. samt d. 1, 4» 6, 8, 11, 18, 30 och 23 sisth Dec. samt från BondeSt. af d. 22, 24 och 26 sisth Nov. samt d. 1, 4> 8, i5, 16, 18, 20 och 22 sisth Decemb.
Lades till handkna.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda inkomna merner., utlåtin och betänkm från StatsUf skottet: N:o 3S2. om verkställd revision af K.
Myntverkets räkenskaper för år 183.1; N:o 383. i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskts utlåt.
N:o 321:
N:o 384- i anledm af erhållen återremiss på StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 325; N:o 385. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskts utlåt, N:o 338; N:o 38ö. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk;s utlåt.
N:o 34o; N:o 387. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk:s utlåt.
N:o 344; N:o 388. såväl i anledn, af K, M:s nåd. skrifvelse till R, St., rör:de en uti staden Wenersborg inträffad eldsvåda, som K.
St. aflåtna nåd. propos., ang:de lånan.slag till återuppbyggande af nämnde stad; Lagutskottet; N:o 176. öfver gjorda anmärkn:r vid Utsk:s betänk.
N:o 161, i anledn. af såväl K. M:s nåd. propos. till R. St., ang:de ändring i 5 cap. 1 § Missg.b:n, sorn ock de i sammanhang dermed väckta motioner; Lag- samt Allm.
Besvärs- och Oecon.Utskrn!
N:o 34.
1 anledn. af gjorda anmärkmr vid Utsk:ns betänk.
N:o 8, ang:de åtskilliga föreslagna förändringar i gällande författningar om personers af arbetsclassen förpassande in. ni.; i Den 3 Januari. 5 N:o 35. öfver gjorda anmärknrr vid Utskms betänk.
N:o 6, i anledn. af föreslagna förändringar och tillägg till K.
Jegostadga för husbönder och tjenstehjon d. 23 JVov. 1833; N:o 36. öfver gjorda anmärknrr vid Utskms betänk.
N:o io, i anledn. af väckta motioner om nedsättning, ändring och förklaring i K.
JVlrs förnyade nåd. taxa på expeditionslösen d. i5 Maj 18ai; N:o 3y. om utfärdande af ett allmänt stadgande, anglde yal till organist; N:o 38. i anledn, af väckt motion om upplifvande af 2 cap. 8 § i K, Fiskeristadgan d. i4 Nov. 1766; N:o 3g. öfver vackt motion om afskalfande af s. k, handklofvar, H. Ji. o. Ad. åtskiljdes kl. 4: till 2 e. m.
Måndagen den 5 Januari 1835.
Företogs till pröfning StatsUtskts d. 2g sisth Dec. e. m. på bordet lagda utlåt.
N.'o 3So öfver anmärknrr vid Utskrs rnemor Nro 3io, ang:de utsättande af en prescriptionstid, inom hvilken de från Riksg.cont. utgifna creditsedlar böra tili inlösen företes.
Hr Stuart, Carl Gust.; StatsUtsk. har uti sitt mentor, Nro 3io, hvilket i det nu föredragna åberopas, föreslagit, att riksgrssedlarna icke måtte få emottagas vid uppbörden af allm. medel längre, än t. o. m. år 1842, men uti Riksg.cont. t, o. m. år i845; och att de riksg:ssedlar, hvilka icke före sistnämnde års utgång i bemälda Cont. varda företedda, måtte förklaras hafva förlorat ali rätt till betalning.
Jag har ingenting att erinra emot den första afdelningen af hvad Utsk. sålunda tillstyrkt eller förbjudit för riksgrssedlarnas emottagande i uppbörden längre än t. o. m. år 1842 och ej i Riksg.cont. längre än t. o. m. år 1845j men jag anser, lika nied Hr af Billbergh, som emot förslaget reserverat sig, det vara för strängt att förklara, det sådana sedlar, som ej inom den tiden presenteras, skola förlora all rätt till betalning.
Jag får således hemställa, om ej R. o. Ad. skulle finna lämpligt att, 1 stället för Ulskrs 6
Den 5 Januari. förslag, att de sedlar, hvilka efter i845 års utgång i Riksg.cont. varda företedda, förklaras hafva förlorat all rätt till betalning, besluta följande stadgande: åt Rikets näst sammanträdande
Ständer öfve riem nas att bestämma, huru med inlösen af de riksg:ssedlar, hvilka efter sistnämnde års utgång företes, må förhållas.
Jag hemtar ytterligare skäl för denna min hemställan af den varsamhet, hvarmed prescriptionstiden vanligen blifvit af R.
St. bestämda, då frågor förekommit om inlösen af sedelsorter, som under längre tid varit i rörelsen allmänt gångbara.
Jag vill i sådant afseende endast erinra, att först vid sista riksdag en viss prescriptionstid fastställdes för sedlarna å daler kopparmynt, ehuru sådana sedlar ej blifvit utgifna sedan 1770-talet.
Prescriptionstiden för dessa ur rörelsen helt och hållet försvunna kopparmyntssedlar bestämdes dock, sådant oaktadt, till 10 år, eller samma tid, som nu är föreslagen för riksgtssedlarna, hvilka i alla landsorter äro spridda.
Jag befarar, alt dessa sistnämnda sedlar, hvilkas sammanräknade belopp uppgår till omkring 10 millioner, omöjligen inom i845 års slut kunna vara i Riksg.cont. företedda, och jag tror således, att många enskilda medborgare oundvikligen skulle komma att på en, vid äfventyr af inlösningsrättens förlust, bestämd sä kort prescriptionstid blifva lidande.
För min del anser jag det vara tillräckligt, när R.
St. beslutat, att inga nya sedlar få tillverkas.
Hvarje beslut, som bestämmer en prescriptionstid, är ett brott emot äganderätten.
Ingen rättsgrund finnes, som kan gifvit rättighet till dylika beslut.
Kär de äro utgifna af R.
St., är den lättaste och genaste utvägen att få dem invexlade, alt de få afgifvas i uppbörden; sådant kan ej förvägras någon medborgare.
Jag tillstyrker afslag, och att R. o. Ad. endast må stadga, att några nya sedlar ej må af Riksg.cont. utgifvas.
- Hr Stuart:
Hvad angår det stadgande, som Frih.
Cederström föreslagit, så är det redan af R.
St. beslutadt vid ej mindre denna än sistförflutna riksdag.
St:s beslut har också med samma dag, som Banken öppnades till utvexling af silfver, all tillverkning af riksgtssedlar upphört.
Kågot ytterligare beslut i detta afseende erfordras således ej.
Deremot anser jag det vara både nyttigt och nödvändigt, att en viss tid varder bestämd, inom hvilken riksg:ssedlarna skola i Riksg:scont. varda inlösta, emedan Cont. i annat fall blefve nödsakadt att fortfarande bibehålla en eljest onödig tjenstemannapersonal i och för invexlingen af dessa sedlar, hvilka då troligen endast småningom och först efter en ganska lång tid skulle komma att till hela deras utevarande belopp företes till inlösen.
BancoUtsk:s Cancelliafdelning har äfven i afseende på b:cosedlarna af dc äldre formulä - Den 5 Januari. 7 rerna föreslagit, att 5 år, sedan de nya sedelsorterna utkommit, de nu gångbara sedlarna ej skola emottagas i uppbörden; men någon prescriptionstid för desammas inlösen har man ansett det ännu vara alltför tidigt att föreslå.
Af samma skäl, som således äfven inom sistnämnde Utsk. gjort sig gällande, och på det ej för många olika sedelsorter må fortfarande, till förvillelse för allmänheten, på en gång linnas utelöpande i rörelsen, anser jag den första delen af StatsUtsk:s framställning böra bifallas; men jag kan deremot på sätt jag i mitt förra yttrande tiilkännagaf, ingalunda tillstyrka, att, såsom Utsk. föreslagit, all inlösningsrätt för riksgtssedlarna skall vara förlorad efter io års förlopp.
Jag får således förnya min hemställan, alt första punkten måtte bifallas, men att, i stället för andra punkten, det beslut måtte fattas, att åt näst sammanträdande Ständer öfverlemnas att bestämma, huru med inlösen af de riksgtssedlar, hvilka efter i845 års utgång företes, skall förhålias.
När man känner tillståndet med penningeförhållandena i landet, finner man, att hvad mari kan göra för att lätta liqviderna är en pligt.
Att man genom bestämmande af en sådan prescriptionstid, som den föreslagna, försvårar dem, är lika säkert.
Jag anser åtgärden således ej riktig, och kan derföre ej annat än instämma med Frih.
Cederström, ehuru jag ej tror, att R. o. Ad. behöfver uttrycka det genom något annat beslut, än endast afslag å det nu föredragna utlåt.
Jag kan för min del hvarken gilla Frih. Cederströms och Gr.
Horns eller Hr Stuarts meningar.
Jag finner det skäl, som Utsk. åberopat för sitt tillstyrkande i det förra memor., att man nemi. derigenom skulle blifva af med en embetsinannapersonal, vara svagt^ och att det fullt motväges af den orättvisa, som skulle uppkomma derigenom, att efter i845 ingen inlösen af riksg:ssedlar fick ske.
Men deremot kan jag ej finna det vara någon orättvisa att förbjuda deras emottagande i allm. uppbörden.
Deras credit minskas ej derigenom, att, då staten erkänner dem till inlösen, man säger, att de ej få i den eller den rörelsen begagnas.
Men om man en gång vill, alt dessa riksglssedlar skola ingå till Riksg.cont. och ej löpa i allm. rörelsen, hvilket lärer vara hvar och ens mening, dels för att slippa tjenstemannapersonalen, dels för att slippa benämningen af riksgäld, tror jag någon påstötning behöfvas, hvilket jag anser lämpligast kunna ske derigenom, att de efter vissa års förlopp skola vara förbjudna till emottagande i uppbörden.
Någon orättvisa finner jag ej i en sådan åtgärd, hvaremot det vore en bestämd orättvisa, om man bestämde en termin, inom hvilken de ej finge inlösas.
Dock anser jag det vara lämpligt, att dessa sedlar icke af Riksg.cont. inlösas efter de io årens förlopp; men att nu bestämma, ö
Dea 5 Januari, hvad sorn bör ske efter denna tid, anser jag olämpligt.
Om vi endast stadga, hvad Utsk. föreslagit i i morn , nemi. att sedlarna ej fä emottagas i uppbörden längre än till 1842 och i Riksg.cont. längre än till :845 och dermed punkt, så stadga vi, hvad lämpligt är; ty att stadga, hvad nästa Ständer skola besluta, tror jag ej vara lämpligt derföre, att nästa Ständer äro i tillfälle att bättre bedöma förhållandena, emedan nästa riksdag i alla fall inträffar före prescriptionstidens slut.
Det kunde väl i alla fall ej binda händerna på kommande Ständer att stadga ett rättvisare behandlingssätt, än Utsk. föreslagit, äfven om närvar.
Ständer dertill lemnade sitt bifall; men jag finner det oriktigt och olämpligt att bestämma sådant, som ej enligt rättvisans grunder bör komma i verkställighet.
Det är af det skälet, jag ej önskar, att sista punkten måtte bifallas.
Jag anhåller om bifall till 1 mora., men afslag å resten.
Denna fråga innefattar ett ytterligare bevis, huru lättsinnigt man behandlar penningeafFärer i Utskrn.
Genom författningar är påbjudet, att man vid ansvar skall emottaga riksgtssedlarna i liqvider.
När nu Svenske medborgare äro förpligtade att för sin fordran emottaga riksg:ssedlar, frågar jag: är det väl sundt förnuft deruti, att R.
St. skulle utgifva en författning, hvarigenom de förklara, att dessa sedlar af mig som enskild medborgare ej få erläggas vid afbördande af utlagorna?
Skall staten ej emottaga sjelf, hvad staten ålägger mig att emottaga?
Ett sådant förhållande kan jag ej godkänna, och jag förmodar, att R. o. Ad. ej lärer gå in derpå.
Det är anmärkt emot mitt förra yttrande, att li.
St. redan beslutat, att nya riksg:ssedlar ej få utgifvas.
Ifrågavar. beslut står tillsammans med realisationsgrunden; riksg:ssedelstocken är inberäknad i bancosedelstocken och mäste af Banken inlösas.
När nu Bankens gamla sedlar, af hvad format som helst, ej kunna förvägras till emottagande, efter de äro utgifna utan prescriptionstid, följer af sig sjelf, att några nya i'iksg:ssedlar ej böra utgifvas, och jag öfverlemnar till R. o. Adis bedömande, om Ståndet anser öfverflödigt att stadga, det sådana ej mera må tillverkas; men hvad jag på det högsta bestrider är hvarje beslut, som skulle hindra medborgare att begagna dessa sedlar i hvilka liqvider som helst.
De måste blifva gängse lika med b:cosedlarna vid erläggandet af utskylderna.
Om Ståndet afslår detta utlåt., såsom jag hoppas, och ett eller två andra Stånd fatta samina beslut, komma vi till detta resultat.
Man har såsom skäl anfört, att man kunde slippa en stor personal.
Det är ej R. o. Ad. obekant, att hela Riksg:scont. kunnat indragas, da realisationen verkställdes.
Den saken har af flera ledamöter blifvit framställd till R.
Sits öfverläggning; men Bankens och lliksg:scont:s särskilda interessen gjorde, att R.
St. blef - Dea 5 Janna ri. 9 blefvo emot detta förslag, emedan man insåg, att det skulle förnärma tjenstemännens i Banken tur.
Sådana svårigheter komma framdeles att städse ligga i vägen.
Det enda möjliga blir att, i mån af afgång, göra indragningar.
Jag förnyar min begäran om afslag.
Då detta ämne förra gången förevar, yrkade jag lika med Frih.
Horn återremiss; jag beklagar blott, att jag icke yrkade afslag, emedan vi då undgått denria discussion, ty den gången svnles Ståndet ense.
Då nu ej så är, får jag förena mig med dem, som talat för afslag, och till deras skäl lägga några.
Utskts förslag både skadligt och onödigt; skadligt derföre, att, utom hvad Frih.
Horn anfört, stadgandet utan tvifvel skall drabba en mängd medborgare, som, i god tro på riksg:ssedlarna och då de ej läsa avisor eller så noga afhöra alla kungörelser, genom dessa sedlars aflysning skola gå miste om sin egendom.
Något skäl för staten att göra vinst på enskildas bekostnad kan jag ej finna.
Åtgärden skulle hos allmänheten väcka misstroende till sedlar i allmänhet, hvarigenom de komme att inströmma i Banken; och derigenom skadade«man realisationen.
Jag anser dessutom otjenligt att indraga dem i det ögonbick, då R.
St. önska, att riksgäld skall blifva det allm. räknesättet.
Dessa sedlars qvarblifvande är det säkraste medlet att bibehålla räkningen i riksgts, kännedomen om förhållandena mellan banco och riksgts, samt att icke rubba arbetslönerna, m. m.
En större sjelfmotsägelse skulle väl således R.
St. ej kunna göra, än att nu indraga riksg:ssedlarna eller förklara, att deras gångbarhet skall upphöra elter en viss tid.
Denna åtgärd ar också onödig, sedan R.
St. afgjort, att dessa sedlars tillverkning skall inställas, ty deraf följer, att nya sedlar, då dc gamla förslitas och ingå, ej mera komma ut i rörelsen.
Man bör också erinra sig den varsamhet, R.
St. i dylika frågor förr iakttagit.
Daler-kopparmyntssedlai na hafva ej förr än vid sista riksdagen blifvit aflysta, eller omkring 70 år sedan deras utgifvande upphörde; nu vill man deremot utsätta en ojenmföriigt kortare tid.
Det skäl, man omförmält, att man skulle göra besparing, är skenfagert, men ej sannt.
St. hafva genom bifall till StatsUtskts utlåt.
N:o 311 medgifvit, att Kamereraren Löfgren, Cassörerna Zengerlein och Westblad, samt Bokhållarne Fritz och Westblad, således 5 personer, få såsom expectancearfvoden bibehålla sina löner.
Således, om också man indrager dessa sedlar, återstå ändå 5 tjenstemän, hvilka kunna ganska väl, hädanefter som hittills, befatta sig med sedlarnas inlösen; t. o. m. om cn doge hvarje år intill nästa riksdag, funnes dock vid dess intraliande en af dessa tjenstemän qvar.
Om således R. o. Ad,, som ,8 H. a . ... 18 Den 5 Januari. jag hoppas, nu afslår detta utlåt., är det tids nog att då vidare i änniet besluta.
Jag får till en början gifva tillkänna, att jag hellre önskar afslag än bifall å StatsUtsk:s utlåt, i sin helhet; men jag skulle förmoda, att, då Rikets sist församlade Ständer förklarade, att vid nästa riksdag en prescriptio(istid för riksgtssedlarnas gångbarhet skulle bestämmas, något beslut nu i detta hänseende borde fattas.
Det är jemväl af denna anleda., jag föreslagit den förändring, som jag redan uppgifvit.
Jag får, i anjedn. af Frih. Cederströms uppgift, att ej någon prescriptionstid på mynt förut existerat, åberopa 18'io års förorda., rörrde Bankens sedlar å daler kopparmynt; men med Frih. Cederström instämmer jag deruti, att det är orätt att bestämma, det sedlar, som hvar och en enskild måste emottaga, ej få aflemnas i allm. uppbörden.
BaocoUtsk. har också ansett dessa frågor stå i ett sådant sammanhang, att i samma stund, som man förklarar, att de gamla b:cosedlarna ej få i uppbörden emottagas, enskilda ej heller böra längre vara skyldiga att dem såsom liqvid godkänna.
Derigenom komma sedlarna således att förändras från mynt till skuldförskrifningar.
Jag hade likväl, såsom jag redan yttrat, trott det vara nyttigt att förekomma, det ej alltför många särskilda sedelsorter af samma valör blifva gängse och att någon åtgärd till förekommande deraf varder vidtagen, helst då härtill dessutom kommer, att riksg:ssedlarna äro af den beskaffenhet, att det måste väcka allm. förundran, att ej beständiga efterapningar och förfalskningar af desamma verkställas.
Äfven ur denna synpunkt måste det vas-a en skyldighet för den Representation, som låtit utgifva så beskaffade sedlar som de nu ifrågavarande, att söka få desamma ju förr desto hellre ur rörelsen indragna, på det att ej lättheten att efterapa dem må, vid en dagligen vunnen erfarenhet derom, föranleda till än flera lagbrott, ■lag anser mig derföre hafva tillräckliga skäl lill min gjorda hemställan.
Hr v. Hartmansdorff har sagt, att ingen besparing skulle härigenom uppstå.
Jag tror mig deremot lätteligen kunna ådagalägga motsatsen.
De personer, hvilka, enligt R.
St:s beslut, komma att fortfarande tjenstgöra inom Riksg.cont;s creditsedelverk, hafva, nästan utan undantag, redan uppnått den ålder, att man ej kan motse någon längre tjenstetid af dem, helst sedan dem vid innevar. riksdag blifvit tillerkänd enahanda pensionsrätt som andra civila tjenstemän.
Slutligen får jag förnya min hemställan, att R. o. Ad.
.mätte fatta det beslut, att riksg:ssedlarna ej längre än t. o. m. år i845 må inlösas af Riksg.cont., men att det åt nästk.
Ständer öfverlemnas att bestämma, huru med inlösen af dessa sedlar derefter må förhållas.
Såsom ledamot af StatsUtsk. har jag öfvervarit denna fråga ; men jag har Den SJanuari. varit af annan tanke än pluraliteten, ehuru jag ej ansett nödigt att reservera mig.
Jag har ej ansett det vara stridande mot rätt att vidtaga den ifrågavar. åtgärden; men jag anser den vara för tidig i det ögonblick, då man beslutar, att inga nya sedlar få utgifvas, ty ännu någon tid måste de komma att fortfara i rörelsen.
Deremot kan jag ej, såsom Frih.
Cederström, anse det vara lättsinnigt och stridande emot sundt förnuft att föreskrifva en sådan prescriptionstid.
Jag linner ej, hvarföre icke staten skall få föreskrifva en sådan på samma sätt, som hvar och en enskild gör årsproclama.
Det måtte väl ej vara stridande mot förnuftet att afbörda sin skuld, och dessa sedlar hafva egentligen ej varit annat an lånförskrifningar.
Snarare hade det varit oriktigt att under en så lång tid ej hafva uppgjort liquiden.
Af det utaf mig först anförda skäl, att jag nemi. anser åtgärden för tidig, instämmer jag emedlertid med dem, som önska afslag, på det att af kommande Ständer, då sedlarna ej mera synas i rörelsen, en prescriptionstid måtte stadgas. StatsUtsk:s utlåt.
N:o 38o blef af R. o.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 29 sisth Dec. e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 38i öfver anmärknrr vid betänk, liro 293 i anledn. af K.
St., angrde tillökning af lånebidraget lill Manuf discontcn.
Jag tillstår, att jag ogerna skulle kunna bifalla detta utlåt., derföre egentligen, att Ständerna synas vid detta tillfälle göra så litet afseende på näringarnas tillstånd, som ej mera på att stärka sin s. k. realisation.
Jag kan ej undgå finna, att dess följd skall blifva näringarnas förfall, om ej myntväsendet väl ordnas, och jag tviflar, att det för Ständerna blir möjligt att ordna det.
Frågor om hypotheksfÖreningar och privatbanker synas mig mindre lifligt och varmt omfattade nu, än vid riksdagens början.
Om således förhållandet skulle blifva, hvad jag förmodar, att vi med realisationen äfven behålla en bestämd myntstock, som ej kan ökas, blir förhållandet, att näringarna, sorn redan stå stilla, ej kunna röra sig, utan måste nedgå, i stället för att med stora steg framgå.
I ett sådant förhållande anser jag högst betänkligt, att man ej söker komma näringarna till understöd.
Jag skulle således tro, att det vore väl, om man kunde biträda Hrr Santessons och Lefilers åsigter.
Det är detta, jag skulle önska, alt R. o.
Ad. ville taga i betraktande, då jag här saknande personer, som kunde lemna erforderliga upplysningar och leda opinionen med sin factiska kännedom af ämhet.
Det är för det närvar, ej förhållandet med mig, att jag kan framträda med en sådan framställning, som kunde verka på R. o. Adrs beslut.
Jag vill likväl återföra Ståndets upp - Dea b Januari. »närksarahet på betänk.
N:o ag3 och de reservationer, som dervid finnas bifogade, och anhåller, att det måtte uppläsas.
N:o 293 upplästes.
Hr Fl jarne, Harald:
Florn beklagar äfven jag, att vi vid detta tillfälle skola sakna sådana personer, som kunna gå tillhanda med upplysningar i detta ämne, grundade på practisk sakkännedom; men då jag äger att afgifva min röst i beslutet, tror jag mig likväl skyldig uttala min öfvertygelse, så vidt den kunnat bestämma sig med ledning af de upplysningar, jag haft tillfälle att i detta ämne inhemta.
Hvad då först beträffar frågan om det af K.
M. för ifrågavar. ändamål äskade creditiv, visa sig framst för uppmärksamheten de manga creditiv, som redan äro beviljade för särskilda ändamål.
Likväl, och då det är fråga om näringarna, måste alltid deras behof komma i ett öfvervägande afseende, så vidt nemi. detta behof är o v il k o r 1 i g t; roen jag tror icke, att förhållandet för närvar, är sådant.
Grunden för beräkningen till den begärda tillökningen i credilivet skulle vara, att
Manufacturdiscontfonden borde komma i tillfälle utlåna beloppet, motsvarande 3i proc. af UUvar. tillverkningsvärde.
Skälen härtill finner jag väl icke i K. M:< propos.; men de upptagas i Hr Oxehufvuds reservation, hvilka slags handlingar jag nu på någon tid blifvit van att anse såsom appendices till K.
M:s nåd. propos:r i afseende å låne- och anslagsfrågor.
De upplysningar, han framställt ang:de fabrikernas gjorda framsteg, äro ganska tillfredsställande.
Det torde vara öfverflödigt att uppgifva, hurudant förhållandet var roed vår fabriksrörelse, då staten började att mellankomma till deras upphjelpande; men att en sådan statens mellankomst, på sätt Hr Oxehufvud påstått, ensamt varit orsaken till det gynnsamma resultat, som visat sig, det kan jag icke medgifva.
Jag tror nemi., att äfven en mängd andra omständigheter härpå inverkat, äfisom t. ex. en af tiden vunnen större erfarenhet, de enskilda idkarnes större practiska skicklighet, men isynnerhet de betydliga framsteg, mechaniken i sednare tider gjort.
Dylika omständigheter tror jag hafva, mera än länebidragen från staten, verkat näringarnas förkofran, ehuru jag erkänner, att de sednare jemväl liaft sin verkan.
Skulle man likväl antaga den princip, att de allm. lånetillgångarna borde ökas i samma mån, som fabrikerna utvidgade sig, så, och då detta sednare år från år äger rum, skulle länebidragen jemväl komma att årligen ökas; och om CommerceColbm fortfarande skulle administrera fonden, hvilken i följd häraf måste omsider stiga till flera millioner, komme CommerceColltm, ifrån att vara ett förvaltande verk, att i stället få sin vigtigaste sysselsättning uti bestridandet af en vidsträckt lånerörelse, hvarmed staten aldrig bör befatta sig, — en grundsats, som hittills under denba riksdag synts varit gil - Den 5 Januari.
Ind, men hvaremot nu ifrågavar. förslag star i fullkomlig sirid.
Jag kan altså icke neka, att jag gillar deras åsigt, hvilka tro, att någon gräns bör finnas för statens directa handsträckning åt näringarna.
Då man under de sednare åren sett, uti hvilken stark progression näringarna tilltagit, men manufacturdiscontfonden likväl icke under denna tid ökats, skulle jag deraf vilja draga den slutsats, att denna fond nu motsvarar sitt ändamål, och att gränsen för statens tillhandahållande af lån således nu torde få antagas vara upphunnen.
Jag vill likväl icke neka, att jag tror, det ökade låneutvägar mot en billigare ränta komme att framkalla flera fabriker; och jag skulle altså gerna lemna min röst dertill, om icke statens tillgångar för närvar, vore så knappa, att de upptoges i och för oundgängliga ändamål, och således icke böra disponeras till sådana, som ej äro i nämnde kategori.
Hvad beträffar det förslag, att CommerceCollan på den fond, det äger att disponera, borde grunda en upp- och utlåningsrörelse, tror jag, att man, utan något djupare inträngande i fondsystemets mysterier, med tillhjelp af blotta sunda förnuftet kan tillräckligt reda denna fråga.