Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
December f. in. år blifvit ökade med 47> hvaraf 8 istockholm, men att Bevillningen, förmodeligen genom behjertande af Fabrikörernas klagan, blifvit nedsatt med 55o R:dr B:co: att Handlandes och Skeppsegares Bevillning uppstigit ifrån 113,700 till 121,600: att tillökningen istockholm deraf utgjort 1600, i Götheborg och Götheborgs Län 4^oo: att Fabrikörernas Bevillning ökat sig från 21,200 till 23,3oo R:dr, hvaraf tillökningen i Stockholm varit betydligast: att Bevillningen för Handtverkare och Borgare i allmänhet uppgått ifrån 90,600 till 95,900 R:dr: att af denna tillökning Stockholm tillhört 1000, men Götheborg 2000: att Bevillning för Bruks- och Fabriksarbetare samt Gårdshandtverkare på Landet minskat sig från i5,5oo till i4»9oo R:dr, men att Bevillningen för Gårdfarihandlare och sådane Handtverkare på Landet, som äro sina egna, uppgått ifrån 57,500 till 62,200 R:dr, hvaraf äfven synes, att sistnämnde personer så väl år 1823, som år 1826' erlagt i Bevillning öfver 2\ gång så mycket som alla Rikets Fabrikörer.
Af ofvannämnda utdrag inhämtas ytterligare, att, emellan ofvanbesagde år, antalet af Handlande, Handtverkare och Borgare i allmänhet blifvit ökadt från i3,339 till r 3,440, samt från Fabrikörer från 741 till 814, och att dessa tillökningcr inom Stockholm och Götheborg förhållit sig nära lika.
Den 3o December f. m. 319 Genom Utdrag af de från HallRätterne till Kongl. CommerceCollegium ingifna Fabriksberättelser för åren 1823, 24, 25, 26 och 27 upplyses: att KlädesFabrikernas antal blifvit minskadt från 114 till io3, men att tillverkningen uppstigit från icke fullt 400,000 alnar till 436,000: att yllestoftsFabrikerna blifvit minskade från i5 till 9, men bibehållit en tillökning af cirka 5o,ooo alnar: att Mechaniska Spinnerierna blifvit ökade från 3o till 33, med en tillverknings-tillökning af Bomullsgarn från 340.000 sträng till 5i4,ooo, och af Ullgarn från 447,000 till 527,000: att Bomulls-och LinneFabrikerne blifvit ökade från 38 till 4o: att Fabrikationen, som 1823 utgjorde 530.000 alnar, utgjorde år 1827 590,000, och åren 1825 och 26 varit uppe till öfver 700,000 alnar: att stycketalet af Bomullsdukar uppgått ifrån 27,800 i jemt stigande till 61,900: att Segelduks- och BuldansFabriker blifvit ökade från 8 till 9, och tillverkningen från 218,000 alnar till 231,000: att tillverkningen vid 3o SidenFabriker blifvit minskad från i65,ooo till 116.000 alnar; hvaremot stycketalet af Silkesdukar blifvit ökadt från 97,000 till 113,ooo: att antalet af StrumpFabriker nedgått från 52 till 45, samt tillverkningen från 4>700 till 2,3oo dussin: att BandFabriker, Pappersbruk och Glasbruk icke visa någre särdeles betydlige förändringar: alt Sockerbrukens antal blifvit minskade t 320 Den 3o December f. m. från 25 till 24; men att soekertillverkningen uppgått från 2,800,000 © till 3,900,000 ©; att vid TobaksFabrikerna, hvilkas antal blifvit ökadt från 87 till <30, Tobakstillverkningen blifvit minskad från i,g3o,ooo © till 1,800,000: att
Snustillverkningen deremot blifvit förökad från 1,000,000 © till 1,280,000: och sluteligen, att Engelska LäderFabrikerne blifvit ökade från 60 st. till 81, samt beredningen af hudar från 17,800 till 22,5oo, och af skinn från i4.5oo till 23,200.
Af dessa Utdrag kan inhämtas: att tillverkningen icke alltid får bedömmas, på sätt Herr von Hartmansdorff gjort, efter Fabrikernes och arbetarnes antal, emedan tillverkningsqvantiteten hufvudsakligen beror af machiuerier och förbättrade inrättningar, hvilken omständighet icke bör glömmas af dem, som åberopa Engelska Fabriksväsendet: att KlädesFabrikerna, med lillgodonjutande af ett oupphörligt Prohibitif-Systéme, ännu stå qvar på samma punkt som för nära 5o år sedan, och, genom deras ringa tillverkning af circa 4°°>ooo alnar årligen, lemna en rik skörd åt lurendrejaren, genom fyllandet af årliga klädesbehofvet, hvilket troligen uppgår till 1,000,000 alnar om året.
Att skillnaden emellan behofvet och hvad som tillverkas, utan svårighet fylles genom lurendrejeri, derom kan hvarje tviflare skaffa sig säker underrättelse hos många af Svenska Städernas Handlande i allmänhet, samt Stockholms Skräddare i syn - Den 3o December f. m. 321 nerhet.
Ytterligare är genom nämnde Tabeller upplyst, att tillåten införsel af fint bomullsgarn och diverse bomulls väfnader ingalunda minskat tillverkningen vid Svenska Bomullsspinnerier och Fabriker; tvärtom hafva desse så väl, som Sockerbruken och LäderFabrikerna varit i jämnt tilltagande.
Egenteligen har ingen annan Fabrication varit i aftagande, än Sidentillverkningen, hvartill förnämsta orsaken torde få sökas deruti, att Svenska SidenFabrikörerne, i förlitande på de monopoliska förbuden, lika litet bekymra sig om modens ombytligliet, som derom, att förskaffa sig de i sednare tider i Frankrike införda förbättrade väfstolar och machinerier, oaktadt den omsorg Regeringen visat, att dertill flere gånger införskrifva modeller.
Ändteligen bör icke obemärkt lemnäs, att ehuru Tobak aldrig varit till införsel förbjuden, denna utländska växt dock i Sverige blifvit så naturaliserad, att tusendetals
L© nu deraf årligen i Landet produceras.
I afseende på det af andra Motionairer gjorde yrkande, dels att Tullen på införandet af Utländsk
Ull skulle förhöjas, dels ock att sådan införsel alldeles borde förbjudas, torde äfven nu vara lämpeligt, att omtala rätta förhållandet i detta afseende, för att visa, huru litet de, som uppgöra dylika förslager, understundom betänka, hvad verkeliga behofvet kräfver.
i Den 3o December f. m.
Enligt HallRätternes förslager var under io är, eller ifrån oell med 17£>4 t. °. m. iSo3, lefvererad Svensk
Ull 1,212,000 ©, och införd Utländsk 7,419,000 för andra Tio år från och nied 1804 t. o. m. 1813 Svensk Ull, 1,986,000 © och Utländsk 8,449>000 för åter andra 10 år eliev fr. o. m. 18>4 t. o. m. 1823, Svensk
Ull 2.579.000 ©, Utländsk 7,014,000; och ändteligen för de sista 4 åren 1824, a5, 26 och 27, Svensk Ull 1,115,000, och Utländsk 4.348.000 ©. Granskningen häraf bevisar: att Svenska Schäfcricrna varit uti ett beständigt, ehuru icke högt stigande: alt, då circa i,3oo,ooo ©
Ull de sednare åren erfordrats att fylla behofven, och knappast hälften deraf kunnat behöfvas för YlleFabrikerna, den andra hälften deraf måste hafva utgått till liusväfnader: och att, då så val Svenska Fabrikerna, som
Svenska husväfnaden till deras fortgång årligen behöfva 1,000,000 © Utländsk Ull, det skulle vara i högsta grad oförståndigt, så väl alt förbjuda denna varas införsel, som äfven att belägga den med liög tull.
Att Herr Lefre'ns yttrade farhåga, det
Svenska husväfnadsfliten blifvit förstörd och begrafven genom sednare tiders friare HandelsSystéme, är ogrundad, bevisas icke allenast af hvad här ofvan angående ullbehofvet är anfördt, utan äfven af de
Den 3o December f. m. 3a3 de årliga berättelser, som i detta ämne från Hrr Landshöfdingar till Kongl.
CommerceCollegium årligen inkomma.
Ehuru man säkert kan antaga, att dessa innehålla föga mer än hälften af det verkeliga husväfnadsbeloppet, så varierar dock detta belopp emellan 12 och i4 millioner alnar årligen, då hela tillverkningen vid Fabrikerna sällan går öfver i5 å 1,600,000 alnar.
Ibland de tillfällen, då Svenska granskaren med glädje kan inhämta bevisen för Svenska husväfnadsflitens fortgång, må jag nämna Marknaderne i Mariestad och Rödesund vid Wanås Fästning, vid Medevi, Motala och Wadstena, Hindersinässo marknad i Örebro, Sala marknad och Distingen i Upsala, utom mångfaldiga andra, der liusväfnader af alla slag till myckenhet utbjudas till försäljning och finna afnämare.
Den Stockholmsbo, som velat härom på närmare håll göra sig öfvertygad, hade kunnat vinna bevisen genom besök på den icke längesedan slutade MichaelsmässoMarknaden vidSkeppsbron, der Gårdfarihandlandernes liusväfnadslager orsakat den afund, att uttrycket deraf låtit höra sig i ett af Stockholms Tidningsblad.
Dessutom tror jag icke, att den beskyllning för fåfänga i kläder, som nog ofta påbördas det vackra könet, bör utan undantag tillämpas.
Erfarenheten har åtminstone lärt mig, att införandet af Utländska modeväfnader bos många fruntim8 II. 21 3a4 Den 3o December f. m. mer väckt den lofliga hågen, att täfla med utlänningen i vackra Tygers förfärdigande och att denna täflan i många Landsorter, är så allmän, att den i betydlig mohn utestänger nyttjandet af de utländska varorne.
Den i Sveriges Ekonomiska Lagstiftning så förderfliga ombytlighets - andan tyckes å nyo vakna, då man utan verkelig anledning till klagan vill rifva ned det Systeme, som upprättades för 5 år sedan.
Om man följde detta ombytlighets-begär, så skulle ingen säkerhet gifvas, hvarken för Köppmanna- eller F a b riks-b e rä k n i n ga r.
Svenska Historien upplyser tillräckligt, att näringars uppdrifvande och Fabrikslnrättningar icke egenteligen tillhöra Svenska lynnet, och att vi dertill hvarken egt eller ega tillräckeliga Capitaler.
Skola vi hoppas betydeliga och varagtiga Fabrikslnrättningar, måste vi med oss införlifva Utländska anläggare och deras penningetillgångar; men fåfängt skall det blifva att vänta detta biträde, om vi oupphörligt ombyta ekonomiska författningar.
Om vi undersöka , huru och genom hvilka den näringsgren egenteligen erhållit förkofran, som utgör vårt lands förnämsta export, så igenfinnes för oss oförgäteliga utländska namn, hvaraf jag endast här vill nämna De Geer och Kock. Granska vi åter våra nu egande ypperstaBomullsFabriker istockholm och Götheborg, så finnér man snart Den 3o December f. m. 3a5 namnen Lamb samt von Reis och Magnusson, och det nyligen af Herr Grefve von Rosen upplästa anförande bevisar verkeligheten af den förmodan jag anfört genom berättelsen om den i Götheborg af en Utlänning anlagde utmärkta SegelduksFabriken, samt det äfven af Utländsk man nu inrättade stora Spinneriet.
Man yrkar, alt Städer och Fabriker äro oumbärliga för alt underhjelpa afsättningen af Landtmannens varor; men icke uppkomma de genom ordet varde> och lika litet derigenom, att Landtmannen utarmas genom förbud att, på det sätt för honom är förmonligast, sälja sin production och köpa sina behofver.
Dylika rön äro utan framgång försökte.
Af de Städer, som efter detta Systeme äro anlagde, skulle många redan försvunnit, om ej rika donationer åf jord uppehållit dem genom Landtmannayrket; och de Fabriker, som icke ega annat stöd än dylika författningar, skola vid minsta motgång försvinna, likasom drifbänksblomman för vinterflägten.
Men lemnäs
Landtmannens jordbruk och näringar utan tvång af misstagna författningar; då skola genom tilltagande folkmängd och välmåga Städer och Fabriker af behofvet framkallas, och i denna naturliga ordning tillkomne, skola jordbruket, näringarne och handeln, utan företrädesrättigheter för hvar 2 I * 326
Den 3o December f. ro. andra sora redeliga syskon arbeta till allmänt väl.
Mig återstår, på grund af hvad jag nu anfört, att undersöka de nio punkter, hvarmed Herr Lefrén slutar sin motion.
I den första yrkar han en fullkomlig frihet i inrikes näringarne ech inrikes handeln, såsom utgörande första och nödvändigaste steget till näringarnes utveckling och Capitalers dragande till productiva yrken.
Ridderskapets och Adelns Protocoller för år 1823 skola bevisa, att jag då nitiskt yrkade denna lära.
Jag beklagar upprigtigt, att Ständernas då till Konungen framburna underdåniga önskningar i afseende på allmän näringsfrihet ännu sakna verkställande åtgärd, och jag önskar, att då frågan härom under denna Riksdag åter förekommer att till Timonen frambäras, Motionairen icke må föreslå någon inskränkning i den fullkomliga frihet han i denna punkt tillstyrkt.
Uti 2:dra punkten yrkar Herr Lefrén, att allvarlig uppmärksamhet skall fästas vid beredandet af tillgång på Theoretico practiska Läro-anstalter för högre och lägre näringsidkare.
Jag får i afseende härpå endast åberopa hvad jag förut svarat, att om behof, förlag, frihet och täflan i afseende Den 3o December f. m. 327 på näringar finnas, skola de vetenskapliga anstalterna af sig sjelfve framkallas, och att om de förut inrättas, de på sin höjd skola blifva en prålande grannlåt utan nytta.
3:dje punkten innehåller, att den i följd af Rikets
Ständers beslut eller önskningar år i8a3 vidtagna åtgärd, att lössläppa Utrikes handeln, måtte allvarligen inskränkas i hvad som angår import af Fabrikater, som inom Landet redan tillverkas, äfvensom af sådana, som vi ulan saknad kunna undvara.
Hvem skall svara på den frågan, livad man utan saknad kan undvara?
Vanligen bestämmes svaret af modet, nycken och förbrukarens tillgångar.
Och huru vill man finna användbara controller mot de deraf alstrade beslut?
Hvad verkan förbuden medföra, har jag tillräckeligen visat.
Må våra Fabrikörer en gång försöka likna de Engelska, Franska och Nederländska i kunskap, drift och tarfvelig lefnad; och de skola då dela deras öde i afseende på förnöjelse och välmåga.
I 4:de punkten yrkar Herr Lefre'11, att alla sådana rudimaterier, som för inrikes slöjder och manufacturer behöfvas, men icke finnas i landet, må från utrikes orter tullfritt införas.
Med lika skäl böra alla exporter af Svenska naturalster eller rudimaterier tullfritt få utföras, så vida icke
Fabrikören ensamt skall anses såsom Sta - / 328 Den 3o December f. m, tens skötebarn, och alla öfriga medborgare som dess stjufbarn.
På sådana af Motionairen yrkade vilkor skulle mängden af Landets innevånare anse Fabrikörerne för ett skadeligt ogräs, i stället för nyttiga Statens medlemmar.
Men till ersättning för Motionairens stjufmoderliga behandling mot Landets nyttigaste medborgare, yrkar han i 5:te punkten, att export af Inrikes Manufactur och Slöjdeproducter må gynnas, och att de Bolag, som sig dertill, under nödig controll för verkställigheten, vilja förbinda, må förunnas vissa förmåner och uteslutande rättigheter dertill under vissa år.
Med farhåga emot de ofta af Projectmakare yrkade monopolier, önskar jag, att inga uteslutande rättigheter eller förmåner må beviljas hvarken enskilde eller Bolag, som icke dertill gjort sig berättigade genom sådana offer åt Fäderneslandet, att det allmännas vinst är tillräckligen försäkrad.
I 6:te punkten yrkar Herr Lefren ett sådant TullbevakningsSystéme, som de facto lemnar näringarne det skydd, som de jure är dem ämnadt, hvartill han anser höra en utsträckt och så klart i författningar uttryckt visitationsrätt, att Lurendrejare och Tullförsnillare må träffas af Lagen, och beslagaren vara tillbörligen fredad vid sitt kalls uppfyllande.
Äfven jag bar mer än en gång för detta yrkat ett strängt, väl ordnajdt, TullbevakningsSystéme, med lamp - Den 3o December f. m. 32(3 liga stämpel- och förpassnings-stadgar, ocli. alfvarsamma, ovilkorligen å den brottslige tillämpade, straff.
Med sådana åtgärder skall tullförsnillningar i det mästa förekommas, utan behof att, genom för långt utsträckt visita ti ons-rätt, slöra de förhållanden i husliga lifvet, som för hvarje lagstiftare böra vara heliga.
Herr Lefrén begär i 7:de punkten, alt skillnad må göras i Stapelstadsrätt för export och Stapelstadsrätt för import, så att den förra rättigheten må sträckas, om man så vill, till alla, men den sednare inskränkas till några få Städer, dels för att concentrera handeln och penningestyrkan, dels för att göra TullControllen möjelig.
I afseeende på införsel af förut förbudne varor och tillåtelsen att begagna credit-upplag, föreslogo Ständerna år 1823 en åtgärd, som med Herr Lefréns förslag ägde någon likhet.
Någon annan än den i Ständernas betänkande gjorda skillnad Stapelstäder emellan, anser jag vara lika obillig, som origtig, och kan visserligen icke dela Herr Lefréns önskan, att till några få orter i Riket concentrera penningestyrkan, hälst jag anser penningestockens allmänna fördelning och rörlighet vara ett nödvändigt vilkor för den, som önskar allmän välmåga.
Uti 8:de punkten föreslår Herr Lefrén, att Tullinkomsterna egenteligen böra byg - 33o Den 3o December f. m. gas på de få importarticlar, som icke inom Landet produceras} men som redan blifvit ett national-behof, såsom Caffe, The, Socker, Vin, Tobak &c. Man borde skäligen förmoda, att ingen okunnighet skulle finnas derom, att hög tull icke alltid ger stora inkomster, men deremot alstrar brott och tullförsnillning; och de exempel Grefve
Rosen nyligen anfört på det ökade belopp af caffe med flera varor, hvilka blifvit förtullade efter den å Tullen sednast gjorda nedsättning, emot hvad som till förtullning under lika lång tids förlopp blifvit uppgifvit, under tillvaron af en högre tullafgift, borde, som jag tycker, vara tillräckeliga, att bevara omdömet från att så missledas, som Herr Lefren i denna fråga tyckes mig vara; och skulle kraftigare bevis behöfvas, så kunna de hämtas från Engelska Tullhistorien, som lemnar bevis derå, att Englands mägtige flottor icke kunnat förhindra smyghandeln, då den varit föranledd af för höga tullafgifter.
Ändteligen yrkar Herr Lefren för det egde, attfrågorne om Närings-systémet, såsom varande önskningsmål, icke sammanväfvas med Bevillningsfrågorne, som dervid hafva en underordnad rätt.
Jag känner icke, att, vid någon Riksdag, frågor om näringarne varit hänviste till BevillningsUtskottets granskning; de skulle lika säkert då blifvit afvista derifrån, som jag Den 3o December f. m. 331 med visshet vet, att vid 1823 års Riksdag BevillningsUtskottet, uti sina förslag till beslut om utgörande af allmänna Bevillningar, icke inväfde några närings- eller önskningsfrågor.
Så länge Ständerna till Ledamöter i BevillningsUtskottet välja sådana män, som känna och vidmagthålla Grundlagen; och så länge Ständerna sjelfva påminna sig 60 §. af RegeringsFormen, skola de veta , att beslutande-rätten i beskattningsfrågor icke är underordnad önskningsrätten, och skola aldrig bortskänka den förra, hvarken för Skrå eller Prohibitif-Systémer; ty när beslutande-rätten om Rikets beskattning glömmes af Ständerna och deras Utskott, då blifva Riksdagar ett öfverflöd, som bör sättas främst på Prohibitif-Catalogen, och då är Svenska frihetens fackla slocknad.
Må dessa murar dessförinnan ramla, så att främlingen icke må kunna läsa Slafvarnas vanära i de sköldemärken, hvilka här sitta såsom vittnen om Svenska frihetens fordna försvarare.
Grefve Frölich3 David:
Jag lärer ej kunna påräkna synnerlig uppmärksamhet för de få ord jag har att yttra, efter Talare, hvilka så sakrikt, fullständigt och, om det tillåtes mig säga, förträffligt utvecklat ämnet, att mera icke synes återstå för bedömandet deraf j men då jag infunnit mig 332 Den 3o December f. m. vid denna Riksdag, icke utan önskan att, efter mili förmåga, bidraga till utvidgandet af det liberala System, som nu funnit så värdiga försvarare, kan jag ej underlåta att vid detta tillfälle sluta mitt namn till deras.
Jag har funnit argumenterne så väl för som emot det liberala Systemet egentligen kunna delas i 2:ne classer, nemi. de, 'hvilka hämtas från Politiska och Ekonomiska theorier, och de, hvilka hafva sitt stöd i erfarenhetsläror; och i anledning deraf nödgas jag erinra om nödvändigheten att noga jemföra erfarenhetens lärdo-' mar med solida principer i National-ekonomien; eljest vinner man ej någon säkerhet i omdömet.
Jag hoppas derföre, att Utskottet ej fäster särdeles afseende å de sjelfgjorda dogmer, hvilka vilja hämtas af de historiska uppgifterne från Gustaf den I:s tidehvarf.
Jag är redan förekommen i vederläggningen deraf, och hela detta mitt yttrande utgör i öfrigt blott ett ringa supplement till de grundligare anföranden, flere värde försvarare af det liberala Systemet afgifvit.
Jag kan dock ej undgå fästa uppmärksamhet på, att Herr Lefre'n sagt, i fråga om Herr von Hartmansdorffs mot on, hvad ingen till besvarande upptagit, nemligen att -P£;delar af vår exports värde användes till import af colonialvaror, såsom Caffe m. m., hvilket nämnde Talare ansett såsom ett olyckligt handelsförhållande.
Denna åsigt synes mig härröra från någon Ders 3o December t', in. 333 böjelse bos den värde Talaren för speculationer på den så kallade handelsbalancen, derifrån så många besynnerliga conclusioner blifvit tillförene uppgjorde.
Om äfven något misstag i närvarande uppgift ej blifvit begånget, tror jag dock, att detta förhållande bevisar, att Sverige, i utbyte mot sina produeter, behöfver numera endast colonialvaror.
Och månne ej detta förhållande utvisar en fördelagtigare ställning och större national-välmåga, än då vi behöfde införskrifva Spannemål för våra exporter.
Jag anser införseln af colonialvaror, såsom ett bevis på tilltagande industrie hos oss, och skulle tro den vara ännu fördelagtigare för Landet, om våra pecuniaira förhålllanden medgåfvo oss att directe deltaga i Yerldsmarknaden, och vi kunde sägas handla , i stället för att idka varubyte; ty föga annat är nu vår handel.
Tillika tror jag att, vid zilfercalculen öfver våra handelsförhållanden, våra exporters värden betydeligen kunde ökas, om de fargo tillgodonjuta det rätta värde de borde äga på utländsk botten, och om de ej belastades med den kostnad, som uppstår af det fameusa missförhållandet i vårt mynt och öfriga saknade credit-anstalter, hvilka hos alla andra handlande Nationer finnas.
Hvad Friherre Cederström anfört om skadligheten af prohibitiv-författningarne, och rigtigheten af hans påstående, att, i stället för prohibitiv-lagar häldre, 0111 behof - 334 ®en 3o December f. m. vet så fordrar, bestämma directa skatter till näringarnes understöd, bevisar sig bäst af förhållandet i England, der nu mera hvarje klok Engelsman inser, och Tidningarne högt uttala, att det vöre bättre, om i stället för den så kallade kombillen, direct beskattning infördes till förmån för de stora Egendomsegarne.
Denna satts och dess användbarhet till alla prohibitiv-förhållanden blir med hvarje dag allt mer och mer påtaglig.
Vid en af Herr Tharas anmärkningar, i fråga om den skillnad i Stapelstads-rättigheter, som Herr Lefre'n föreslagit böra ega rum i anseende tili export och import, torde jag få fästa Utskottets uppmärksamhet.
Det är väl sannt, att de intill Hafvet belägne
Städer med mästa fördel kunna idka utrikes handel, och att importhandeln torde böra dem förbehållas; men på grund •af de liberala åsigter Hr Tham försvarat, ser jag icke, hvarföre han skulle vara emot den distinction Herr Lefren velat etablera, och hvilken jag för min del anser rigtig, i den mohn den leder till det resultat, att
Uppstäder kunna komma att tilldelas export-frihet, lika med Stapelstäder, i den händelse de äro så belägne vid segelbara vattendrag, att en omlastning af deras effecter för att exporteras, endast är nödig, så länge förbudet existerar för desse Uppstäder att idka exporthandel sjelfve.
D en 3o December f. m. 335 Herr Lefrén:
Jag skall försöka att blifva så kort, som möjligt är, men om jag denna gång skulle upptaga några minuter mera än vanligt, hoppas jag det förlätes, enär jag är Motionär, och det är nödigt, att jag först upptager och vederlägger en hop små skäl, hvarigenom man velat påbörda mig inconsequence, och förmörka taflan med skuggor från sidorna.
Då jag nu lägger inrikes handelsfrihet till grund för yttre handelsfrihet i en framtid, förebrår man mig, att år i8a3 hafva varit emot inrikes näringsfrihet.
Som det är mig angeläget, att undanrödja denna misstanka, anhåller jag, att få uppläsa några ord ur mitt anförande vid sista Riksdag den 12 Februarii 1823, den första gången jag talade här på Riddarhuset.
Jag yttrade då: ”Jag har haft tillfälle höra både här ”och utom detta Hus, huru man sammanfört ide^rna om den utrikes och den in”ländska handeln.
På samma tid, som ”man med rätta ifrar derför, att den Svenika Medborgaren må äga frihet att tillverka hvad vara som helst inom landet, ”på samma tid vill man äfven, genom införandet af ett illimiteradt HandelsSyste'm, 'stänga all utväg för honom, att vinna afsättning å hvad han producerar.”
Och något längre fram vid samma tillfälle: - / 336 Den 3o December f. ra. ”Min tanka är, att likaså mycket man "Lör ifra för frihet i handel och näringar inom ”ossj1 lika mycket bör man strida emot en "illimiterad handels- och import-rättighet."
Detta måtte, om Protocollet ej jäfvas, visa, att mina tänkesätt i ämnet då och nu stå i den positivaste consequense.
Jag har under discussionen märkt, att den Talare, som söker beslå mig med motsägelser, förglömt att jag, när frågan om Skråförfattningarne förevar vid sista Riksdag, nödsakades inskränka mig att tillstyrka modificationer i den, sedan jag ej mägtade genomdrifva deras afskaffande.