Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det är också bekant, att dessa författningar tillkommo i ellofte timman af riksdagen, så att de, som tro på det myckna goda, som de erbjuda, äfven anse sig böra dragas med en eller annar brist.
Jag deremot kan för min del icke ingå på den åsigten, att, oin man upptäcker ett fel i en författning, den må vara ny eller gammal, detsamma icke bör rättas.
Hvar och en derföre, som är vän af författningen, eller rättare af det ändamål, som dermed skall uppnås, bör vara angelägen om att det upptäckta felet afhjelpes, och att författningen blir så fullständig, som möjligt.
Vare detta sagdt emot det argument, som jag hört andragas, att man nemi. icke borde vidröra en författning derföre att den är ny.
Men här är icke fråga om att göra några väsendtliga förändringar i de nya kommunal-författningarne.
Fråga har tillförene varit om en härads-representation; deri väcktes i kommunal-komitén af en ledamot, som framför de fleste andra, vare detta sagdt utan allt förnärmande af de öfrige ledamöterne inom komitén, otvifvelaktig! egde den åtminstone längsta och mångsidigaste erfarenhet angående kommunala värf på landet.
Denne ledamot tillstyrkte en representation för häradet.
Saken vann understöd af en annan ledamot, hvilken, orri lian också icke hade så stor erfarenhet om kommunala angelägenheter på landet, dock hade stor kännedom om deras tillämpning i stad, och i allmänhet om allt hvad författningar heter.
Här är nu blott fråga om en representation för häradet.
Hade häradet såsom sådant blifvit afskaffadt, skulle det naturligtvis vara olämpligt alt antaga ett förslag, hvarigenom det ånyo skulle upplifvas.
Men det liar icke blifvit afskaffadt; det qvarstår ännu med en mängd för sig egna angelägenheter.
Dessa kunna icke fråntagas det utan ganska betydliga lagförändringar.
Huru skola emellertid dessa angelägenheter behandlas?
Personer, som otvifvelaktig! härutinnan ega mera kännedom än jag, hafva erkänt, huru omöjligt det är att åstadkomma ett gemensamt beslut, så framt man icke inför en representation.
Denna är en af sednare tiders former, som blifvit alldeles nödvändig, åtminstone der man icke, såsom i fordna dagar, kan samla menige man på torget eller på tinget.
Inga rådhus eller tingssalar räcka till att mottaga dem aila, utan derföre har man måst tillgripa den representativa formen.
Det är sjelfva frågan, visserligen icke stor, men stor nog, för att tagas under allvarligt betraktande.
Man har sagt alt det skulle förskräcka folket, om man införde en fjerde beskattande myndighet.
Men den finnes redan; ty vissa onera och skyldigheter utgå häradsvis.
Frågan är nu blott, på hvad sätt bidragen skola bestämmas; huruvida åter häradet bör h. o. Ii. försvinna, är en annan fråga.
Det är en sak, om hvilken kan sägas mycket, både för och emot.
Mången kan anse, att länet är ett alltför stort område och att 36
Den 7 Januari. häradet är lagom.
Andra deremot kunna tycka, att man bör lemna allt åt läns-representationen.
Men nu finnes häradet och otvifvelaktigt är, att mänga angelägenheter finnas, sorn ensamt tillhöra detsammn, och då är endast fråga om, huru de skola skötas.
På dessa grunder instämmer jag i den framställda begäran om återremiss.
Jag bör dock anmärka, att jag icke anser, att det skulle vara lyckligt, om hvarje socken skulle skicka ett ombud.
Men jag vill icke inlåta mig deruti; ty i kommunal-komiténs betänk, finnas anvisningar i detta hänseende redan lemnade af Brukspatron Ekstrand.
Hr Lagergren, Anders: Utsk:t säger, att en representation för häradet kunde komma att blifva af väsendtlig nytta; men Utsk:t har ändock kommit till ett alldeles motsatt resultat, emedan den nya kommunal-författningen ännu icke kunnat visa sina verkningar.
Men är det så, att Utsk:t verkligen är öfvertygadt om nyttan af en härads-representation, så är det också gifvet, att tillvägobringandet deraf nu vore bättre än i en framtid, då möjligen en mängd olägenheter gjort sig gällande.
Att sådana olägenheter finnas, har redan blifvit upplyst af flere embetsmän.
Det är också till följd af den erfarenhet jag för egen del har härom, som jag yrkar återremiss af Betänka.
Man måste dessutom erinra sig, att häradet är för Svenska allmogen en urgammal institution, nästan äldre än sjelfva socknen, som uppkommit sednare.
Jag anser således, att en representation för häradet icke skulle blifva impopulär, utan tvertom mycket kärare än landstinget.
Jag tror att en sådan representation är den förnuftigaste mellanlänken mellan socknen och länet.
Den vore således äfven af nytta för länet; ty utan att den funnes, är jag öfvertygad om att landstinget skall komma att öfverflyglas af en sådan mängd ärenden, att det icke skulle hinna att afgöra dem alla på den tid, som är loreskrifven.
Det är således äfven ur landstingets intresse, som jag vill förorda en härads-representation.
Ty har häradet kommit tillsammans och för sig a (gjort sina angelägenheter, så återstår icke mångå ärenden till landstingets behandling, hvadan göromålen der ganska väl kunde medhinnas, synnerligen, som troligt är, de bästa af härads-representanterne blefve valde till landstingsmän.
Frih. af Ugglas:
Jag skulle icke ytterligare hafva tagit R. o. Ad:s tid i anspråk, sä vida jag icke dertill blifvit nästan personligen uppmanad af Frih.
Han har nemi. sagt, att jag yttrat, det mitt hufvudskål för yrkandet af återremiss å förevarande Betänk., vore att jag, som tillhörde den aktiva delen af administrationen, skulle finna det lättare att derigenom kunna åstadkomma ett gemensamt beslut inom häradet.
Att mina ord likväl icke löllo sig så, torde prot. komma att utvisa.
Andamålet med mitt uppträdande är endast att förklara, det jag är öfvertygad om, att, så framt en sådan mellanlänk
Den 7 Januari. 37 icke kan åstadkommas, som här är föreslagen, så komma våra kommunal-författningar, åtminstone under en lång tid, att blifva mera författningar på papperet, än i verkligheten.
Man har sagt, att man icke borde splittra landstingets verksamhet; men det gör man icke derföre, att man ifrån landstinget skiljer en del ärenden, som röra endast vissa delar af länet.
Vidare har det blifvit vttradt, att man ganska väl kan reda sig med den författning, som man redan eger; ty om ett landsting icke anser en fråga vara af det allmänna intresse, som fordras för att tinget skall kunna dermed sysselsätta sig, så bör saken hänskjutas till socknarna sjelfva.
Men om en enda kommunal-stämma säger nej, så kan man icke åstadkomma något beslut.
Det är just för att kunna detta för mindre kommuner än hela länet, som jag vill hafva en härads-representation; och så länge man hittills icke kunnat vederlägga mitt påstående, att man i närvide ögonblick icke kan med nu gällande lagar komma till rätta med en hel mängd ärenden, som nu tillhöra häradet, tror jag att man också icke lyckats vederlägga nyttan och behofvet af en härads-representation.
Det är just af varmt intresse för utvecklingen af våra kommunalinstitutioner som jag gjort min framställning; ty det är framför allt i de mindre kommunerna som intresset skall väckas och iifvas.
Jag fortfar i mitt yrkande om återremiss.
Hr Tersmeden, Per Reinhold:
Då man, såsom händelsen är med den, som nu har ordet, vid två riksdagar väckt förslag om en allmän kommunal-författning, då man haft den för en motionär sällsynta tillfredsställelsen att i det hufvudsakliga finna sina åsigter hafva blifvit gillade, då må det förlåtas att man yttrar några ord i detta ämne.
I likhet med majoriteten inom kommunal-komitén, har man redan från början, efter många öfverläggningar, kommit till den åsigt, att en härads-representation, ingående såsom en integrerande del af kommunal-representationen, icke vore af nöden.
I komiténs betänk, är detta vidare utveckladt.
Man har klandrat Utsk:t för dess inkonseqvens att hafva underkännt motionen, ehuru Utsk:t förklarat, att don ifrågasatta institutionen kunde vara af mycken nytta för häradet.
En sak kan dock vara af nytta för en kommun, ehuru man icke anser sig kunna förorda densamma, emedan den möjligen kan för det hela vara mindre välgörande.
1 likhet med hvad tre föregående talare yttrat, anser jag frågan vara af högsta vigt, och fastän jag visserligen med Hr von Koch är ense derom, att man icke bör vara alltför varsam i att ändra en författning, äfven om den är ny, då man (inner, att. den innehåller fel, så, när likväl (rågan är om författningar af så stor vigt och så välsignelsebringande betydelse för landet, som de ifrågav:de, hemställer jag, huruvida, då dessa författ - 38 Den 7 Januari. ningar så nyligen blifvit af R.
St:r antagna och af K.
M. sanktionerade, man icke bör vara varsam att deruti göra en ändring, som är af djupt ingripande natur i sjelfva den kommunala institutionen.
Man har sagt, att det kan blifva ett tillägg, och att ett tillägg icke är någon förändring.
Detta yttrande har redan af Hr Nordenfelt blifvit vederlagdt.
Jag vill blott säga, att det icke är nog, att ett tillägg alltid är en förändring, utan det kan vara en djup förändring.
Vi kunna t. ex. säga: watt kreera ett 5:te
Stånd är blott ett tillägg! men det är ett djupt ingripande tillägg, som förändrar hela vår representation.
En annan talare har sagt, att förändringen vore temligen oskyldig, enär det blott vore fråga om en representation för häradet.
Vore detta förhållandet, så skulle jag icke hafva något deremot; men, såsom frågan här blifvit uppfattad, gäller den ingenting mer och ingenting mindre, än att inflicka en ny institution i den inrättning, som redan genom de båda statsmagterna är beslutad.
En värd talare har sagt, att det möjligen skulle vara i fråga att upphäfva härads-institutionen.
Den lärer nog stå qvar både som institution och med sina tillhörande attributer.
Men ingenting hindrar den att verka på samma sätt som hittills, eller Landshöfdinge-embetena att meddela föreskrifter, som kunna underlätta det.
En annan talare har yttrat, att han ansåge härads-representationen förmånlig derföre att landstingen derigenom skulle få mycket mindre att göra.
Jag deremot befarar, att resultatet af förändringen skulle blifva, att landstingen finge ingenting att göra, ty en minoritet skulle tillskapas, som betydligt försvagade deras verksamhet.
På dessa, äfversom förut anförda skäl, anhåller jag vördsamt om bifall till Betänk:t.
Det är icke första gången det handt mig under min riksdagsmannabana, att genom mina motståndares tillgöranden blifva försatt i en annan ställning, än den jag sjelf vili tillhöra.
Jag bekänner att jag icke varit så ifrig, sorn den siste värde talaren, för landstings-representationen, och minst har jag varit ifrig att, på sätt, som skedde vid förra riksdagen, i fyrsprång genomdrifva det maktpåliggande förslaget.
Men jag är nu helt förundrad att befinna mig på en alldeles förändrad ståndpunkt.
Här är, såsom redan yttrats, icke fråga om att skapa något nytt, utan blott att medgifva, att en institution, som redan finnes, blir försatt i tillfälle att fatla ett gällande beslut.
En annan talare har uttryckt sina farhågor för den nya beskattnings-myndigket, som härigenom skulle uppkomma, och vådorna deraf.
Jag tror att man i sådana fall, der en verklig erfarenhet finnes, gör ganska klokt uti att taga denna erfarenhet till rättesnöre.
En annan talare har på ett målande sätt framställt, huru det tillgår, när, till följd af en kungörelse, ett härads innevånare Den 7 Januari. 39 sammanträda.
Sådana sammanträden hafva vanligen till föremål någon utgift, och ledamöterna komma tillstädes med instruktion att afslå allt sådant.
Det händer dock, och jag medgifver att det händer ofta, att, sedan man lyckats att visa dem vigten af utgiften, så blifva de böjda att gå in på sakan, men äro hindrade derifrån af instruktionen.
Likvisst förklara de, att de vilja göra hvad de kunna, när de komma till sockenstämman.
Då kan det emellertid hända, att den socken, som mer än de andra har fördel af saken, icke dertill vill bidraga, utan låter de andra betala.
Ar det någon rimlighet häruti?
Under sådana förhållanden, och då det är kändt af alla, som varit på landet, att socknarnes ombud vanligen komma med instruktioner att afslå allting, är det i sanning icke någon fara för en ökad beskattnings-lusta hos häradets representanter.
Utan att hafva erfarit, hurudan landstingens karakter kommer att blifva, föreställer jag mig att personer skola framstå och lyckas gora sig hörda, hvilka yrka att landstinget bör utmärka sig genom storartade företag; yrka på att lån för ändamålet får upptagas, vore det än utom landet, o. s.v.; och inom andra orter skall man ej underlåta att såsom exempel framställa dylika storatade beslut; men så komma i sanning icke häradsboerna att göra.
Jag skulle, lör min del, icke förorda en institution af ifrågv:de beskaffenhet, så vida jag icke visste, att några vådor af densamma icke äro att befara, och om jag icke hade mig alltför väl af erfarenheten bekant, att det för närvarande är omöjligt att åstadkomma ett för häradet bindande beslut.
Man har så mycket talat om splittring, och det är egentligen de personer, som förr aldrig kunde få nog af kommunalinstitutioner, som nu framhålla detta inkast.
Huru någon splittring skulle kunna uppstå genom en härads-representation, kan jag icke inse.
Jag kan icke annat än tillstyrka, att Betänk:t återremitteras, och att Ekori.-Utsk:t täcktes taga i betraktande, huruvida en så simpel sak, som här är i Iråga, eller att gifva en institution, som redan finnes, en form, hvarigenom ett gemensamt beslut kan åstadkommas, må kunna möta några hinder.
Rappe:
De sednare talarne hafva få fullständigt vederlagt mina motståndare, att jag icke behöfver tillägga mycket.
Man har emellertid sökt skrämma oss med att landstinget skulle blifva splittradt, och att den föreslagna härads-representationen skulle blifva en beskattnings-institution, allt för att inverka på opinionen här.
Det är dock långt ifrån att man vill hafva någon splittring eller att man icke älskar landstinget, som man nu önskar att häradet måtte få en representation.
Det är för att icke en rättighet, som af ålder tillhört häradet, nu skall fråntagas detsamma.
Om man vunne något med att öfverflytta denna rättighet från häradet til landstinget, så skuile jag icke sätta mig deremot.
Men en mängdl saker af vigt för häradet fordrar att dess ombud sammankallas.
Nu skickas endast ett ombud från hvarje socken, när K.
M:s 40 Den 7 Januari.
Bef:dc sådant önskar.
Om dessa ombud utsågos efter folknummern. så vöre redan deruti någon mera rättvisa vunnen.
Man liar sagt, att härads-representation skulle vara en ny institution; jag tror det icke.
De frågor, som endast röra häradet, skulle tillhöra dess afgörande, och de af mera allmän natur, landstinget.
Jag vill nämna en kasus, som inträffat inom min hemort.
Jag hade sammankallat ett härad, för att få utsedd en ny boplats åt en extra provincialläkare.
Samtlige ombuden ansågo det vara af stor vigt att upplåta lokal för detta ändamål, och platsen var redan bestämd.
Saken ansågs afgjord; men just de två socknar, som lågo närmast intill läkarens bostad, nekade att i kostnaden derför deltaga.
De andra socknarne gjorde det ändå, och således blef följden, att de, som hafva största fördelen, ingenting bidraga dertill.
För öfrigt qvarstår jag naturligtvis vid samma åsigt, som jag yttrade, första gången jag hade ordet, och önskar derföre att Betänk:t måtte återremitteras.
Många ledamöter hördes ropa på propos.
Visserligen har jag i mitt yttrande antydt, att den olika samhällsställning, i hvilken Frih. af Ugglas och jag befinna oss, kunnat gifva anledning till att ömsesidigt betrakta denna fråga från olika synpunkter; men jag kan icke finna att deruti ligger någon ani. för Hr Frih:n att särskildt fästa sig vid detta yttrande.
Jag har jemväl sagt, att en alltför fåtalig representation af en kommun icke representerar kommunens tänkesätt, och jag tror denna anmärkning vara riktig.
Föröfrigt har jag endast velat uppträda för att afgifva denna förklariug, på det att Frih. af Ugglas må vara öfvertygad om att med min vetskap och vilja icke något i mitt yttrande förekommit, som kunnat gifva anledning till en reklamation, utöfver hvad sjelfva saken beträffar, och i afseende på denna, måste jag anse mig hafva egt rätt att uttala min mening.
Jag vill icke upptaga tiden med att besvara åtskilliga af de anmärkningar, som blifvit gjorda emot mitt förra yttrande.
Jag har aldrig bestridt, att det för myndigheterna kunde blifva ganska beqvämt alt hafva en sådan institution, som den ifrågasatta.
Likväl upphör icke häradet, utan det kommer att fortfarande hafva samma qvalifikationer, som det haft under aderton sekler.
Jag medgifver att ärendernas behandling kunde ske på ett mycket enklare och bättre sätt; men, som sagdt är, den nuv:de formen derför är urgammal och man har dermed kunnat åstadkomma mycket nyttigt.
Jag tror dessutom, att man bör akta sig att redan vid början af den nya lagstiftningens tillämpning göra den impopulär, och jag är öfvertygad att vi redan vid nästa riksdag skola få ganska många motioner i ämnet.
Inom Utsk:t har för öfrigt, ehuru det Den 7 Januari. 41 består af 48 ledamöter, ingen enda, utom motionären sjelf, reserverat sig mot beslutet, hvilket torde visa, att bans förslag icke har stora sympathier för sig.
Under nuv:de förhållanden tror jag derföre, att det rättaste är att bifalla Utsk:ts Betänk., hvarför jag nu också förnyar min anhållan derom.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af ifråg:de Betänk., framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till Betänk:t, hvartill svarades många ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på det sammas återremitterande, då svaren likaledes utföilo med många blandade ja oell nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit den sednare propos:n med öfvervägande ja besvarad.
Hr von Troil begärde votering.
Upplästes och godkändes följande förslag till voteringspropos. : »Den som bifaller Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 22, i ani. af vackt motion om organiserandet af en representation för häradet, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ifrågide Betänk.» Sedermera företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda: Ja—33.
Nej—32.
Besvärs- och Ekon.-Utsk:ts den 27 sisth December och 3 dennes bordlagde Betänk.
N:o 23, i ani. af väckt motion (N:o 20(1) i fråga om upphäfvande af 3:dje mom:t i 47:de §:n af K.
Sprengtporten, Jak. Wilh., anförde skriftligen: Ekon.-Utsk:t, som icke funnit ani. att till behandling upptaga den motion, jag väckt om upphäfvandet af 3:dje mormt, 47:de §:n i K. M:s Nåd.
Förordning om landsting, har till skäl försitt afstyrkande anfört: att innan någon förändring i denna nyligen utfärdade författning vidtages, erfarenheten bör hafva bekräftat, att densamma är behäftad med olägenheter, som behöfva afhjelpas.
Jag kan svårligen godkänna denna tankeledning; ty om man i en lagstiftning skulle hafva förirrat sig på en afväg, är det väl bättre att vända om ju förr dess hellre, än att fördjupa sig än ytterligare på den missledande stråten.
Icke 42 Den 7 Januari. heller är det behöfligt att vädja till erfarenheten, för att finna bevis för satser, som stödja sig på enkla förnufts-skäl.
Ibland de motiver, som jag lagt till grund för min motion, har Utsk:t visserligen anfört några; men deremot förbigått andra, som jag för min del ansett bestämmande.
Sålunda hade jag anmärkt, att den grundsats, att betrakta länet som en enhet, hvarpå hela lagen stödjer sig, tillintetgöres genom stadgandet i 47:de §m 3 morn., hvilket icke går ut på enhet, utan på söndring.
A en annan omständighet hade jag äfven fästat en uppmärksamhet, som åtminstone icke lyckats att ådraga sig Utsk:ts, eller å nödvändigheten att i denna rörliga tid, då den isig sjelf berömvärda hågen att åstadkomma förbättringar i aila möjliga rigtningar, icke alltid går i jemnbredd med förmågan till deras genomförande, någon motvigt väl borde vara i författningen nedlagd mot en alltför utsträckt tillämpning af landstingets obegränsade beskattningsrätt.
Ty om det är lätt att genom en lagparagraf göra kommuner allsmägtiga., är det icke lika lätt att skänka dem gåfvan af ofelbarhet.
En sådan motvigt har jag sökt och trott mig finna i uteslutandet af det af mig anmärkta stadgandet; ty med detsamma försvinner den betänkliga rättighet, hvarmed landstingets ledamöter blifvit beklädde, att kunna undandraga sig eller sine kommittenter deltagandet i de bördor, som de pålägga andra.
Och härigenom inskränkes också landstingets beskattningsrätt till hvad den bör vara, eller att, vid påförandet af afgilter för all männa företag, som icke enligt lag böra på annat sätt utgöras, tillämpa det beskattnings-sätt, som är föreskrifvet i 2 mom. af 47:de §:n och hvari afses en jemn och lika fördelning af kommunalskatten å hela länet.
Då Ekon.-Utsk:ts sätt att behandla denna sak lemnat mig tillräcklig upplysning, att ingen utredning af frågan är från den sidan att vänta, får jag endast på grund af 49:de §:n R.
O. föreslå R. o. Ad. att fatta det beslut: »Att R.
St:r må hos K. M. i underdånighet anhålla om upphäfvandet till all kraft och verkan af stadgandet i 3 morn. 47:de §:n af K. M:s Nåd.
Förordning om landsting af den 21 Mars 1862, i hvad det innehåller, att då ett företag är af den beskaffenhet, att endast siad eller endast landsbygd af företaget kan hafva hufvudsaklig nytta, i förra fallet landsbygden och i det sednare städerne, vare sig samfäldt eller en eller flere bland dem, må från bi drag till företaget befrias eller med ett sådant bidrag i jemförelsevis mindre mån betungas.»
I det anförande, jag algaf i den föregtde frågan, vidrörde jag i förbigående Frih.
Sprengtporten motion.
Jag förklarade då, att jag i sak instämde med honom.
Jag tror, att det tillägg, som R.
St:r, i strid med hvad Den 7 Jannari.
43 komitén föreslagit, gjort i författningen, är olämpligt.
Men jag vägar ändock tro, att Ekon.-Utsk:ts Betänk, bör bifallas, emedan författnm ännu är så ny, att någon erfarenhet deraf ännu icke hunnit inhemtas.
Jag är öfvertygad om, att sedan den under några år varit i tillämpning, flere förslag till ändring i densamma skola framställas.
Då först är tiden inne att göra en revision, hvarföre jag nu anhåller om bifall till Betänk:t.
Rörande sjelfva saken, eller nyttan af Frih.
Sprengtportens förslag, vill jag icke yttra mig.
Jag tror att det icke är af någon väsendtlig betydelse.
Det torde lätt kunna visas, att det icke varit så alldeles obetänkt som R.
St:r vid sista riksdagen godkände det ifrågav:de morrnt och som K.
M. gillade det.
Men hvad jag vågar bestrida, är att R.
St:r nu skola fatta ett beslut, rakt stridande mot hvad de vid förra riksdagen gillade, och det utan den aldra ringaste kännedom om huru författningen vid tillämpningen kommer att gestalta sig.
Visar det sig, sedan landstinget någon tid varit i verksamhet, att olägenheter deraf uppstått, då kan det vara tid att göra en ändring, men innan dess anser jag det ingalunda vara lämpligt.
Jag tror mig i mitt föregide yttrande hafva anfört talande skäl för den meningen, att, när fel upptäckas i en lag, rättelse bör ske utan afseende derpå, om lagen är ny eller gammal.
Hvad som är faktiskt, Mine Hrr! är att landstinget är utrustadt med en alldeles obegränsad beskattningsrätt, ända derhän, som det vill synas, att kunna pålägga förmögenhets- och kapitations-afgifter och kanske till och med indirekta skatter; jag beklagar i och för sig sjelf, att så är förhållandet; men hvad som gör detsamma ännu betänkligare, är, att i författningen ett stadgande finnes infördt, som tillåter ledamöterna i landstinget att beskatta andra huru högt som helst, utan att de sjelfva eller deras kommittenter kotnm3 att vidkännas tyngden af samma beskattning.
Borttagandet af det nu ifrågav:de mom:t i 47:de §:n, utgör enda möjligheten att erhålla något korrektiv mot orättvisor, som kunna uppstå genom missbruket af en sådan makt, som strider mot alla principer.
Gr. af Ugelas har synts mig icke vilja bestrida riktigheten af min anmärkning, men fruktar deremot, alt orri mom:t utgår ur författningen, detta kan komma att medföra ett störande inflytande å utvecklingen af vårt nya kommunalväsende.