Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har sagt: ”att jag bestrider tilldelandet af resestipendier till andra railitär-läkare än dem, som besöka verkliga krigslheatrar, och derstädes inhemta huru, under dylika omständigheter den militära sjukvården handhafves,” samt alt ”Algeriet och Kaukasien äro i detta fall ständiga experimentalfält.” Dä Hr Björnstjerna sjelf är militär (Löjtnant vid Lif-reg:tets Dragonkorps), trodde jag alt det för honom skulle vara tillräckligt bekant, för att icke kunna missförstås och misstydas: att sjukvården under ett krig är hell annorlunda ordnad än i en fredlig garnison; att kriget föranleder rörliga sjukhus, l:sta och 2:dra förbindningsställen, amputaliouer med ganska fåtaliga attiraljer, sjuktransporter, omsorger såväl för de sjukas som för de friskas helsovård o. s. v., hvilket allt fordrar en erfarenhet hos läkaren, som icke utan praktik kan förvärfvas.
Hr Björnstjerna säger: att ehuru jag ansett Ingeniör-korpsen, Exercis-kompanier o. s. v. ”högst behöfliga,” har jag ”likväl” afstyrkt de härföre begärda anslag.
Som den mig här gjorda beskyllning för inkonseqvens förfelat sin verkan, om de skäl anförts, hvilka jag för mitt afstyrkande upgifvit, så hafva de för effektens skuld naturligtvis blifvit utelemnade.
Jag har nemi. sagt: att jag bestrider de ifrägavar. anslagen, icke derföre, att jag anser saken, som de afse, obehöflig, utan derföre, att jag icke anser några förökade anslag å 4:de hufvudtiteln böra ifrågakomma, sedan det blifvit obestridligen ådagalagdt, ”att de icke allenast kunna bestridas utaf det närvar, anslaget, utan äfven i jemnbredd med en högst betydlig besparing å detsamma.”
Hr Björnstjerna säger vidare: ”att jag icke känner hvad man i andra länder gör i befästningsväg,” då jag yrkar nedsättning i anslaget till Carlsborgs fästning, och han anför såsom skäl för sin åsigt befäslningarne af Paris, Cöln, Ulm, Comorn, Verona och Ingolstadt.
Huru man kan jemföra förenämnde befästningar med befästandet af en midt i vårt land befintlig sandig, förut obebygd (läck, bevisar en liflig inbillning.
Paris är rikets hufvudstad och utgör medelpunkten för Frankrikes rikedom och välstånd, och att man då befäster detsamma sedan det visat sig, alt fiendtliga härar inom dess murar 2:ne gånger, ej längesedan, slagit läger, är helt naturligt och lika omtänksamt, som om vi hade fortsatt de afbrutna befästningarue af Slockholm.
Hvad åter de öfriga fästningarne angå, så ligga de på de stora militär-stråkvägarne och tjena som operationsbaser för armé-rörelserna under krig.
Kan detsamma sägas om Carlsborg?
Jag beklagar i sådant fall hela landet, som skulle tillspillogifvas, innan Carlsborg, såsom
Den 1 Februari f. m. 230 fästning, skulle kunna medverka uti försvaret.
Som liufvud-dcpöt har jag gillat anläggningen af Carlsborg; men härtill behöfves, enl. min tanke, icke de storartade befästningsverk som der göras.
Hr Björnstjerna säger: ”att jag kanske ensam bland män af facket, anser de af mig utarbetade förslag till Landlförsvarets organisation för verkslällbara.”
Häremot har jag icke annat alt invända, än att jag hyser vissa tvifvelsmål huruvida män af facket gilla llr Björnstjernas sjelftagna myndighet att uttrycka deras åsigter.
Hr Björnstjerna har, med tydlig afsigt att klandra, påstått: att det enda anslag jag honom veterligen vid denna riksdag tillstyrkt — ja till och med föreslagit å 4:de hufvudtiteln, har varit till ett fortsatt ingifvande af militär-förfaltnings-samlingen.”
Först och främst är detta påstående icke med sanningen öfverensstämmande.
Just i samma anmärkn:r, som Hr Björnstjerna klandrat, och hvilka det således mäste antagas att han läst, linner han mig hafva tillstyrkt hela del begärda beloppet för befäslningarne af Carlskrona, Waxholm och Carlstén; ytterligare finner han i samma armärkmr, att jag yrkat en förökning af 20,000 r:dr lill reserv-uplagets bildande.
Hvad åter min framställning angår, alt mililär-författnings-samlingen måtte fullbordas, så kan jag icke anse annat än, att Hr Björnstjerna i likhet med öfrige yngre officerare af arméen, derföre borde hålla mig räkning, dä mitt bemödande varit att derigenom bereda dem ett eljest saknadt tillfälle att inhemta hvad deras tjenst tillhör.
Hr Björnstjerna anför såsom brist på konseqvens hos mig, att jag på samma gång afstyrkt att öfverinseendet öfver den militära sjukvården skulle Sundhets-colhm fråntagas och på en enda person öfveiflyttas, som jag tillstyrkt att den collegiala styrelseformen inom krigs-colhm skulle uphöra.
Det inses dock lätt, alt i det förstnämnda hänseendet kommer vetenskapen i fråga, och alt i detta fall det medför större säkerhet då man har att påräkna flera personers sammanlagda kunskaper och erfarenhet än en endas.
Uti det andra fallet åter bestämma gällande författningar, arbetsordningar och instruktioner, hvad som bokstafligen skall verkställas; hvarföre någon collegial makt dervid lag icke är af nöden.
Hvad slutligen angår Hr Björnstjernas klander derå, att jag yrkat nedsättning i anslaget till nya gevär (för stammen), så kan jag med anledn. häraf icke underlåta att fästa upmärksamheten på del fatala öde, som tyckes vidlåda allt hvad framlidne Gr.
Magnus Björnstjerna pä detta rum yttrade vid 1810 års riksdag, nemi.: att antingen direkt eller indirekt blifva gendrifvet af dess Hr son.
Första anledmn lill ett dylikt förfarande hemtade han d. 14:de sisth Dec. derutaf, alt jag uti min motion om
Landlförsvarets förändrade organisation åberopat de åsigter om försvarets ordnande, hvartill framlidne Gr. M. Björnstjerna vid 1810 års riksdag sig bekände, och hvarföre jag hembär hans minne en lacksamhetsgärd.
Andra anledmn till enahanda förfarande har Hr Björnstjerna enl. sitt diktamen d. 15:de dennes hemtat från min upgift, att ”vi år 1810 egde 92,000 gevär,” men hvilka han påstår, ”redaa 240 Den 1 Februari f. m. då voro så bristfälliga, att då vi skulle till Tyskland öfverföra 30,000 man, Sverige nödgades hos en allierad anhålla om vapen till sina soldaters utrustande.”
Med anledn. häraf får jag uplysa, att R. o.
Ad:s prot. vid J810 års riksdag, 4:de bandet, 2:dra afd. pag. 155 innehåller: ”Vi ega ett tillräckligt materiel till nämnde massas (70,000 mans) beväring och utredning; del finnes på förråden 60,000 gevär att tillgå, oberäknadt armeens 32,000; äfvenså är förhållandet med patronkök, remtygspersedlar m. m.
Artilleriets materiel är i bästa ständ och tillräckligt för en arme' af 100,000 man.”
Att den värde och väl underrättade ledamoten, som upgaf denna gevärs-lillgång icke kunnat upgifva densamma i afsigt att dermed beväpna armeen, om gevären varit, som Hr Björnstjerna nu påstår, ”bristfälligadetta vill åtminstone icke jag, i likhet med honom antaga, eftersom det var frami.
Gr. Magnus Björnstjerna, sorn lemnade denna upgift.
Hr Stiernsvärd tilläde sedermera:
Som StatsUtsk. ännu icke afslutat 4:de hufvud-liteln, och Hr Björnstjernas diktamen dit blifvit remitterad, så anhåller jag att detta mitt anförande äfven måtte remitteras till sagde Ulslt.
Väl inseende det föga granlaga af att upträda med anmärkmr vid de anmärkmr Hr Stiernsvärd gjort vid mina anmärkmr, och så vidare, vågar jag dock för några ögonblick taga R. o. Ad:s upmärksamhet i anspråk.
Min olika tänkande bänkkamrat, å andra sidan gången, har ansett mitt föreg:de anförande bittert samt fullt med personliga anfall.
Hvad bitterheten beträffar lärer den ej varit större än den Hr Stiernsvärd utvecklat i sitt anfall mot den K. propos:n, der ingen serdeles undfallenhet lärer kunna spåras.
Der heter det bland annat: ”Personer finnas tyvärr ... hvilka antingen af obekantskap med ämnet eller af främmande, sanningen undertryckande, bevekelsegrunder, yttra motsatta åsigter med mig.” — Således äro alla olika länkande drifna af oädla bevekelsegrunder eller af okunnighet, och då jag tror mig vara olika tänkande, hatjag på förhand erhållit en vida strängare dom än någon jag trott mig böra fälla.
Personliga anfall tror jag mig ej heller hafva gjort mig skyldig till; mina anfall rigtades mot den sak Hr Stiern svärd förfäktade, ej mot honom sjelf.
Min värde motståndare påstår, alt flere af mine anmärkmr varit ogrundade, men har likväl ej lyckats öfverbevisa mig derom i något enda fall.
Han upger åter alt vi år 1810 egde det förr åberopade antal gevär.
Enl. de upgifter jag lyckats förskaffa mig, för hvilkas tillförlitlighet jag tror mig kunna gå i borgen, lära vi då verkligen hafva egt närmare, 92,000 gevär.
Långt ifrån likväl att dessa alla skulle hafva varit nya, voro deraf redan då 28,024 i förslagen uptagna såsom bristfälliga.
Bland de bruk - Den 1 Februari f. m. 241 brukbara voro 6,650 Engelska och 56,359 Svenska, bland hvilka en del härstammade ända ifrån år 1716.
Således funnos då ej mer än 63,009 brukbara gevär, hvaraf Hr Stiernsvärd ännu beräknar 56,000 såsom duglige, i följd hvaraf hela gevärsålgången på 40 år ej skulle hafva varit större än 7,009 st. oaktadt vi under tiden fört tvenne krig, och man skulle kanske äDrui hafva tillfredsställelsen att se en del af våra soldater beväpnade med sam- / ma 130-åriga veterangevär, sorn tjenat under Konung Carl XII, glorvördigst i åminnelse.
Enahanda lärer hafva varit fallet med det likastora antal patronkök och remtygspersedlar sorn då skulle hafva funnits.
Enl. officiel upgift från dävar.
General-adjutanten för armeeu, General Tibell, måste nemi. under Finska kriget förfärdigades 40,000 bandoler-remmar af buldan, ty läder fauns ej.
Hr Stiernsvärd har tillstyrkt bibehållandet af Sundhets-colhm, men uphäfvandet af Krigs-colkm på den grund att det förra skulle vara ett vetenskapligt verk men ej det sednare.
Ar då ej krigskonsten en vetenskap likaväl som läkarekonsten, och kan ej det verk, som skall ombesörja krigshärens och dess materiells förvaltning och underhåll kallas likaväl vetenskapligt som det, hvilket har sig upsiglen öfver sjukvården anförtrodd.
De öfriga anmärkmr, hvilka af min värde motståndare blifvit gjorda vid mitt förra anförande, torde, så vidt jag nu kan påminna mig, ej behöfva något ytterligare svar, ty de hafva redan på förhand blifvit besvarade; deremot anhåller jag att få till vederläggning uptaga ett par punkter i det anförande af Hr Stiernsvärd, som redan åtföljt den K. proposm.
Ilan klandrar deruti den planlöshet, som gjort sig gällande inom styrelsen af landlförsvaret, men han anför ej att denna kanske ofta upkommit till följd af den plats, representationen inrymmer åt med honom liktänkande personer, hvilka, genom anslags vägrande, kullslå äfven de bäst grundlagda systömer.
Såsom bevis härpå vill jag blott anföra, att Hr Stiernsvärd klandrar det ”befästningen af Stockholms avenyer, sedan den med betydlig kostnad under flere år fortgått, blifvit afbruten.”
Nu hafva arbetena å Carlsborgs fästning ”under flera år och med betydlig kostnad fortgått,” mes om Hr Stiernsvärd får sin vilja fram, komma de att upliöra.
Några år härefter uplräder åter Hr Stiernsvärd eller någon annan anmärkare och kastar skulden derföre på styrelsens planlöshet.
De icke obetydliga hemmavarande delarne af regtten, som stetförflutna åren till granriket afgått, omtalas på ett så kränkande sätt, att jag ej tror mig böra detsamma med tystnad förbigå; det säges nemi.: ”Sedan en fältbataljon utgått . . , återstå visserligen några qvarlefvor af såväl befäl som manskap, men som äro af den defecta egenskap, och dessutom, synnerligast hvad truppen angår, så otjenstbara att de . . . äro, såsom något helt för sig, oanvändbara.”
För min del hyser jag den glada öfvertygelse, att samtelige Sveriges stridsmän, skola med mannamod gå landets fiender till mötes, och att de hemmavarande funnit det smärtsamt nog att se sig uteslutne från deltagandet i deras bättre lot3 H. 16
Den 1 Februari f. m. tade kamraters öden, utan att man här mot dem framkastar dylika sårande beskyllningar.
Det klandras att fyra officerare af Topografiska korpsen äro sysselsatte med dels allmänna, dels enskilda updrag, i stället att vid korpsen tjenstgöra.
Delta förhållande vore anmärkningsvärd!, såframt det endast inträffat vid nämnde korps, men nu vet Hr Stiernsvärd lika väl, och kanske bättre än jag, att äfven vid andra reg:ten inträffat, det officerare, ibland kanske ej på tio år, tjenstgjort vid de regrten, der de likväl fortfarande upburit lön.
Hvad serskildt de fyra Topograferna beträffar, är det mig bekant, att de genast inställt sig till tjenstgöring, då krigsrustningarne år 1848 förebådade ett fredsbrott.
Huruvida detta varit fallet med alla, från deras reg:ten kommenderade eller permitterade officerare torde kanske Hr Stiernsvärd bäst kunna uplysa.
Visserligen har ej det förråd på anmärkn:s-anledn:r jag i Hr Sliernsvärds rikhaltiga anförande insamlat, blifvit på långt när uttömt, men af fruktan alt trötta det H.
Ståndet, innehåller jag med de öfrige.
Hr Stiernsvärd önska derom taga kännedom, skall det för mig blifva en serdeles tillfredsställelse, att gå honom dermed tillhanda.
Hr Björnstjerna har tillvitat mig att jag skulle utkastat den anklagelse mot alla dem, som icke med mig äro liktänkande, alt de hafva oriktiga begrepp.
I mina afgifna anraärkmr har jag sagt: ”alt personer finnas likväl, jag vågar säga, tyvärr till och med af det s. k. facket, hvilka, antingen af obekantskap med ämnet eller af främmande, sanningen undertryckande bevekelsegrunder, yttra motsatta åsigler med mig och finna tvertom plan i allt” etc.
Hvar och en torde häraf finna, att det endast varit vilkorligt, som ifrågavar. omdöme af mig uttalats.
Hr Björnstjerna har yttrat, alt det utaf mig upgifna antal bandoler, vore 40,000 af buldan.
Huruvida han har rätt eller icke vill iag lemna oafgjord!, eftersom min sagesman, frami.
Magnus Björnstjerna, icke specificerat om de bandoler, han upgif, vit, voro af läder eller buldan.
Hr Björnstjerna har äfven velat hemta anledn. af mitt yttrande med hänseende till de utkommenderade fältbataljonerna, för det påstående, att jag skulle hafva uttalat ett sårande omdöme öfver de qvarblifvande.
Jag har sagt, att sedan en fältbataljon utgått ur våra af 2:ne bataljoner bestående reg:ten, återstår visserligen några qvarlefvor af såväl befäl som trupp, men hvilka äro af den defekla egenskap, att de icke till något helt äro användbara.
Att detta yttrande gälde vår felaktiga korps-indelning, kan ingen utan med afsigt misstyda.
Hvad Hr Björnstjerna i öfrigt yttrat, anser jag icke vara af den natur, att det påkallar något svar.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemstälde om R o. Ad. bifölle, alt Hr Stjernsvärds nu upläste anförande jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden, remitterades till StatsUtsk., anmälde sig och yttrade
Den 1 Februari f. m. 243 Frih. Palmstjerna, CHrl
Jag vet ieke om remiss till StatsUtsk, at dessa anföranden är begärd, men om så är, vill jag endast nämna, att jag tviflar på alt StatsUtsk. deraf får någon ledning vid behandlingen af de frågor, som under 4:de hufvudtiteln förekomma.
Denna tilel är redan på afdeln. behandlad för att föreläggas Ulsk. in pleno, och jag betviflar alt alla de anföranden, som afgifvils i Stånden i anledn. af denna hufvudtitels anslag och dermed sammanhang egande frågor, kunna komma att i Utsk:s plenum upläsas.
Uppå härefter af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., med tillkännagifva ntie att Hr Stiernsvärd begärt remiss af sitt uplästa anförande, framstäld förnyad propos., blef detsamma, jemte deraf föranledda yttranden, remitleradl till StatsUtsk.
Uplästes Hrr Elektorers lista vid val af ledamot i Bevilln.- Utsk., att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 389, Frih. von Kraemer, Robert Fredrik, beviljade 14 dagars ledighet från och med d. 30 dennes räknad; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 7. Hr Sparre af Rossvik, Fullm.
Leijonhufvud, Carl Knutsson.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., anhållit ali, med bibehållande af riksdagsmannarätt, blifva endlledigad från sin befattning såsom Bänkman för 5:te Bänkm:s-afd:n; och lemnade R. o. Ad. dertill sitt bifall.
Besv. o. Ekon.Ulskts d. 22 och 29 sisth Januari pä bordet lagda betänk. N:o 18, i anledn. af vackt fråga om förändring i sältet alt tillhandahålla afskedade krigsmän pensioner och nådegåfvor.
Vid förnyad föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 22 och 29 sisth Januari på bordet lagda betänk.
N:o 19, i an ledn. af väckt motion om uphörande af befälets vid indelta reg:tene inverkan vid upgörande af lego-konlrakt emellan rotehållare och rekryter, yttrade sig Gr. Taube, Gust.
Det nu förevar, betänk, lärer redan vara bifallit af 3:ne Stånd.
Utsk. deruti föreslagit Ständerna att ingå till K.
M. med begäran det Landshme måtte i nåder anbefallas att, hvar i sitt län, vidtaga lämplig åtgärd för att bereda rolehållarne kännedom om gällande författningar i afseende på uprätlandel af kontrakt mellan dem och rekryten, så 16* 244 Den 1 Februari f. m. torde jag få äran uplysa, att K.
M. redan för flere år sedan genom ledamoten i Krigs-colhm Hr Krigsrådet Forsberg, låtit sammanföra och till trycket befordra en samling af gällande stadganden rör-.de rotehållare och soldater vid de indelta infanterierna.
Denna författningssamling är affattad i 2:ne afdeln:r.
I den första afdelnm innehållas alla stadganden, som röra rolehållaren och soldaten i allmänhet, och i den andra serskilda stadganden för hvarje reg:te.
Af denna författningssamling har Krigs-colhm tillställt hvarje Chefs-embele ett större antal exemplar för att mot en måttlig afgift tillhandahållas såväl rotehållare sorn soldater äfvensom andra, hvilka önska sig deraf begagna.
Åtminstone har Chefs-embelet vid de 3 Småländska reg:tena, och således i den ort der motionären har sitt hemvist, erhållit visst antal exemplar af ofvannämnde författningssamling; till följd hvaraf äfven rolehållarne genom utfärdad allmän kungörelse blifvit underrättade om tillvaron af dessa författningar, hvilka till fullo underrätta dem såväl om deras skyldigheter som rättigheter.
Jag anser således ifrågavar. underd. framställning till K.
M. vara fullkomligt öfverflödig, och icke af behofvet påkallad, och yrkar derföre afslag på betänk.
Då det af motionären antydda förhållande, om befälets vid indelta reg:tena inverkan vid upgörandet af legokontrakter emellan rotehållare och rekryter, skulle ega rum i de flesta orter i riket, och isynnerhet uti hans hemort, anser jag mig, som en lång följd af är förrättat rekryteringar inom det län der motionären har sitt hemvist, skyldig redogöra för förhållandet.
Det kan väl ej bestridas att soldatens legomål och lönevilkor i motionärens hemort äro höga, men dertill måste orsaken sökas förnämligast i soldat-torpens svaga beskaffenhet, säkert de svagaste inom indelta armeen, hvarföre också å de orter der soldat-torpen äro goda, de kontanta och öfriga bidrag till soldaten äro lindriga.
Vid rekryteringen inom Kronobergs län tillgår i allmänhet så, att vederbör, kompani-chef presenterar kontrakten emellan rotehållare och soldat.
Då dessa finnas undertecknade af båda kontrahenterne och någon klagan om för höga vilkor af rotehållare icke anmäles, blir kontraktet stadfäsladt till ömsesidig efterrättelse.
Om vid något tillfälle det möjligen handt, alt rotehållaren presenterar ett med soldaten upgjordt kontrakt, hvarmed denne förklarat sig nöjd, har ett sådant, derest andra hinder icke derföre mött, vanligen blifvit antaget.
Mig veterligen har ej händt, hvad motionären antyder, att rotehållaren blifvit påtvingad en rekryt som är honom okänd lill namn och karakter.
Rotehållarne från motionärens hemort komma sällan vid rekryteringar tillstädes, utan de öfverlemna i allmänhet åt kompani-chefen, att förevisa soldat-kontrakten till stadfästelse.
Utsk. har visst rätteligen ansett det tillhöra Landslune, alt vid rekryteringar bevaka rotehållares rätt och bästa, men då motionären icke upgifvit något enda faktum, som styrker att ålig - Den 1 F e b r u a r i f. m. 245 gandet i denna del blifvit eftersatt, skulle jag tro att en föreskrift lill Landsh:ne om förekommandet af sådane missbruk som öfverklagals, icke är lämplig eller behöflig.
Jag kan ej eller dela Utsk:s mening derom, att det upgifna missbruket rättas genom den af Utsk. föreslagna utväg, att åt rotehållare meddela underrättelse om gällande författningar, då, på sätt nyss är nämndt, rotehållare i allmänhet icke sakna kännedom om sina skyldigheter och rättigheter, samt om innehållet af 1685 års knekte-kontrakt och de flere sedermera utkomna och kungjorde författningar; hvartill kommer, att om missnöje upstår med rekryterings-förrätlnings eller reg:ts-befäls tillgöranden, rättelse deruti alltid mäste sökas och finnas i stadgad laglig ordning.
Då jag sålunda lillkännagifvit mina åsigter öfver förevar, motion, vill jag icke motsätta mig bifall lill Utsk:s förslag om H. R. o.
Ad. anser det åsyftade ändamålet dermed vinnas.
Skulle, som det säges, betänk, vara i MedSlm bifallet, lärer åtminstone ettafslag ej hafva någon påföljd.
Hr Få lira; us, Olof Immanuel: Allm. Besv.- o. Ekon.- Utslcs ifrågavar. betänk , föranledt återigen af en Smålännings klagan, är visserligen icke smickrande för reg:ts-befälen, ej heller för Konungens Bef:h:de; ty det utgår från den förutsättning, att befälet vid indelta reg:tene missbrukat sin embetsmyndighet och vederbör.
Landslnr försummat sina tjenste-åligganden.
Jagärden första att medgifva tillbörligheten af en tillrättavisning, ja eli strängt förfarande derest missbruk i detta hänseende verkligen egt rum men hade föreställt mig, att utan den föreslagna åtgärden, rättelse härutinnan lätt kunde beredas, enär vid det fall, då ett knektekontrakt befunnes afslutadt i strid med de för länet gällande knektekontrakter, och öfriga författningar i ämnet, detta innebure sin egen anklagelse och allmänna åklagare-makten då endast beliöfde en vink från den förfördelade, för att å vederbör, utkräfva laga ansvar.
Jag finner mig icke befogad att tala om min egen embetsulöfning, men hvad angår de reg:ts-befäl, som deltagit i rekryterings-förrättningar inom det län, hvars styrelse är mig anförtrodd, anser jag mig skyldig vitsorda, att mig veterligen ingen anledn. till klagomål i detta hänseende egt rum.
Det oaktadt, och ehuru jag med föreg:de talare delar den åsigt, att i följd af redan förut vidtagne åtgärder, deu nu föreslagna må synas öfverflödig, så, för att ådagalägga alt jag för min del icke vill sticka under stol med något, som rörer mina allmänna åligganden, och icke heller vill förhålla någon enskild dess allmänna rätt, röstar jag för bifall till betänk.
Då jag har den äran att vara chef för ett reg:te, hvaraf en del är roteradt inom Kronobergs län, får jag vitsorda de här af Landsh. i länet upgifna förhållanden.
Men fastän det icke länder till något resultat, enär 3 Stånd redan bifallit detta betänk., så får jag likväl i strid med hvad den siste värde talaren yrkat, uprepa alt jag fortfarande yrkar afslag å detsamma, såsom varande alldeles öfverflödigt. 246 Den 1 Februari I. m. Hr Rosensvärd, Joh. Henr.:
Flere talare hafva sagt, att de ansågo den föreslagna underd. skrifvelsen vara öfverflödig.
Jag instämmer så mycket hellre deruti, som jag inom Utsk. ansåg den motion, som ligger till grund för Ekon.Utskts betänk., icke höra föranleda till någon åtgärd från Ständernas sida.
Då emedlertid öfrige Ulskrs ledamöter förenade sig om det förslag till underd. skrifvelse, som nu utgör föremål för Ständernas pröfning, ansåg jag mig icke kunna eller böra mig detsamma motsätta.
Jag har mig icke bekant alt befälet vid indelta armeen utsträckt sina åtgärder vid rekryteringar utöfver laglighetens område, men jag ansåg mig deraf icke kunna hemta auledn., att bestämdt bestrida hvad motionären påyrkat.
Visserligen hade Krigs-collrm, till följd af R.
St:s skrifvelse vid 1844 års riksdag uplysl, ali några klagomål icke blifvit anmälde i detta afseende, men derför ansåg jag mig icke heller berättigad påstå, att några anledntr till klagomål ingenstädes kunnat ega rum.
Under sådana förhållanden ansåg jag mig ieke kunna motsätta mig ett beslut, som endast afsåg att bereda kännedom om författningarne, så mycket mer, som jag anser en sådan författningskunskap alltid vara nyttig och utan ali inverkan å befälets åtgärder vid rekryteringar.
Det nu ifrågavar.
Utskrs betänk, har sin grund i de gamla, ständigt återkommande klagomålen af rotehållare öfver den godtyckliga behandling de tro sig vara underkastade.
Sanning är också, att numera, och i långliga tider, endast undantagsvis kanske, någon enda rote blifvit besatt med rekryt i fullkomlig öfverensstämmelse med det för hvaije landsort gällande kneckte-kontrakt.