Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har trött att upplysning om utvägarne att fylla behöfven skulle förekomma betänkligheter och alstra beredvillighet hos Rikets Ständer att gå regeringens önskningar till mötes vid beviljande af de summor som för Statsverket oundvikligen fordras. ijag har ansett för en väsendtlig fördel om ett samband kundé beredas emellan Stats- och Bevillningsutskottens åtgärder, hvilka båda Utskott hvar för sig icke fullständigt kunna öfverse alla Statens tillgångar.
BéVillningsUtskottet uppgifver ej blott grunderne för dea Allmänna Bevillningen, till desg Den 17 Febructrii, befattning hörer äfven grunderne för de såsom bevillning
Statsverket tillegnade inkomster af Tull, Post, Charlas Sigi 1 latreförsäIj— ningsmedel.
Månne ej det Utskott som skall uppgifva desse grunder , som således måste undersöka så väl de grunder som hittills varit gällande, som de medel hvilka derigenom influtit till StatsCassan, närmast bör vara i tillfälle att kunna författa förslag å de summor som i-närvarande ställning kunna påräknas att ingå dels genom Tull, Post, Chartte’- Sigillatae försäljning m. m. dels genom allmän bevillning å synbar förmögenhet och behållen inkomst.
Skulle icke sadane calculer med möjlig fullständighet uppgjorde blifva en anvisning och en ledtråd, hvarefter StatsUtskottet med mera säkerhet kunde förfara vid RiksStatens uppgörande och vid pröfningen af utgifterne.
Den blifvande Statsinkomsten i alla dess detailler, härledande sig från ordinarie inkomster och beviilningar borde härigenom kunna i ett helt öfverse* och jemföras med de nödige utgifterne intill nästa Riksdag.
Om idéen som ligger till grund för Mo-' tionen, skulle vinna Högloflige Ridderskapets och Adelns bifall, torde de nyttjade uttrycken behöfva rättas, och mera be - Den 18 Felruaritl stämdt tillkånnagifvas den upplysning som af Bevillningsutskottet äskas.
Orden torde tilläfventyrs så böra ställas:
Att Bevillnings utskottet anmodades till Riksens Ständer inkomma med utlåtande om beloppet af de summor, hvilka Utskottet med fästadt afseende å landets förmåga och näringarnes tillstånd anser kunna dels genom de i 60 § Regeringsformen uppräknade Bevillraings—titlar, dels genom allmän bevillning af riket årligen utgöras intill nästa Riksdag. till PleniProtocolIet för d. 18 Februarii, eftermiddagen.
Innehållande några ytterligare tankar rörande Sveriges Financer, i anledning af Kongl.
FinanceCommitéens föreslagne penningereglering och Herr Rosenblads yttrande vid mitt enkla förslag i detta högst vigtigtiga ämne för Rikets Ständers ompröfvande och afgörande.
Herr af Dar elli, Isac: Ödmjukt Memorial, 464 Den 18 Februarii, Ått Sverige är mycket jsilfverfattigt bör; de erkännas då Bankens silfverfond , om också fult 5 millioner
Riksdaler icke gör‘fyllest 2 på hvart hufvud^ då hvar patriotisk medborgare i böljan af 1790 talet insatte sine silfverpiecer i Banken och då nu föga något silfver kunnat erhållas i betalning för uhdsätthingsspaniiémålen.
Ått vår Bank nu skullé kunna erhålla 3 Millioner Riksdaler i silfver genom inhemskt tillskott, till ökad säkerhet för myntregleringen, anser jag för en absolut omöjlighet, om icke vinsten åf insättningsactierné, af Kongl.
FinancéCommitén föreslagne till 50 R:dr stycket, blefve så stor att silfver af de få rika kunde införskrifva9 till skada lör de många fattiga soiri skullé erlägga denna deras vinsti Att myntregleringeri äf Kongl.
FinänceComitéeri föreslås efter i20 6killings
Cours är obilligt mot de medborgare söm äro skyldige, då coursén för det närvarande är högre, då en stor del lån äro upptagne under tid af högre Cours och då lånbetalhitigarne måste ske efter ett supponeradt beslut afétt sedelförminsk-; niogssystéme.
Det är väi lätt aft criticera, men ganska svårt att uppgöra en financeplan som för fosterlandet, i närvarande conjunctur verkställd, kunde leda till allmänt val.
Också jag har läst manga financetheorier, men föga nägen Den 18 Februarii. så vidlyftigt snillrik och dock så vådligt förledande, som den af Kongl. FinanceCommiteén, Denna dess theori är synnerligast af Herr Baron Björnstjerna befunnen för vårt land olärnplig och så patriotiskt och grundligt vederlagd att föga något dervid återstår att tillägga.
Erfarenheten är den säkraste ledaren för allt omdöme och hvad kan försäkra nationen att den, af Kongl. FinnanceCommitéen, föreslagna peningeregleringen, skulle hafva mera bestånd än dem vi belefvat, i synnerhet den af 1776, under den mäst lyckliga handeiscon^ junctur?
kunde det icke hända att om Banken förpligtades gifva silfver mot sina utelöpande skuldsedlar, till 120 skillings Cours, icke allenast iinhemska capitalister, utan äfven alla de sorn i grannrikena agde dessa sedlar presenterade dem till inväxling med vinst då coursen vore något öfver 120! och, då en betydlig del af sedelstocken finnes utom riket, kunde jurända att utlänningen^droge största fördelen af vår realisation, och att hela den grund, hvarpå Kongl.
FinanceCommitéen byggt sin penningereglerings' princip störtade vid ett förändradt förhållande af det dyrbara inlösningsmedlet?
Kunde det icke hända att, då Svenska nationen, af beständig patriotisme, åter fratnBil. till Ridd. o.
Pr. x Band, 30 466 Den 18 Fehr ilar ii. bure på fosterlandets altare sin sista ehuru otillräckliga, silfverskärf, oförutsedda händelser kunde beröfva henne en i otid använd Styrka?
Det är allt derföre jag på det högsta yrkat och ännu ifrar för bevarandet af Bankens silfverfond och önskade dess årliga förökelse både genom provision på utländska insättningar af ädla metaller, mot depositiongattester utan ränta, genom årliga allmänna insättningar af någre rikets intrader i silfver och genom inhemske enskilda insättningar af silfver, mot depositionsattester utan ränta, hvilka attester likväl skulle blifva af säkraste värde för både inhemska och utländska relationer.
Emedlertid är mitt förslag lättast antagligt att begagna ett, allt förtroende ägande, myntrepresentativ, till inhemskt rörelsecapitak
Erfarenheten har länge bestyrkt Riksgäldssedlarnes nytta, och min Financeplan är nästan densamma, som den af framlidne Hana Excellence Herr Grefve Ruuth. Herr Rosenblad, som bevisar sig, vara en kunnig och talangfull ung man, behagade erhindra sig att Laws gysteme antogs under en .
Den i % Felruarii. 46? aldeles enväldig regent och drefs till öfvermått utan att hafva minsta garanti, eller inlösningsfond, hvarföre assignaternes vanvärde blef oundvikeligt.
Med Assignater kunna icke RiksgäldssedJarne förliknas, då en fri nation, under sin constitutionelle Konung skulle garantera dem, och då de dessutom ägde ett säkert och till en del rörligt hypothek, af Sveriges hittills, men icke hädanefter intecknade jord och brandförsäkrade fastigheterj ett hypothek, som för det närvarande utgör Bankens största egendom och sorn borde öfverflyttas på RiksgäldsContoiret.
Sverige är i många afseende lyckligt: främst genom sin frihet, sin store Konung, sin största hoppgifvande Kronprins, sitt läge, sina, till stor del obegagnade naturalster, m.m. Sverige har icke någon utländsk skuld och har sin ingen förstörelse underkastade jord till säkerhet för inhemskt mynt. tfilialDisconternes fall, den, på halfva seklet, svåraste och mäst totala missväxten år 1818, undsättningsspannemålens höga pris och 468 Den ig Februarii.
Sedan spannemålens vanvärde, relatift till undsättnings-betalningen, productions-kostnaden, Stadsvarornes bibehållna värden och lika höi ga utskylder, äro orsakerne till närvarande penningeförlägenhet.
Om det af Ridderskapet och Adeln före-: slagne särskildta’
Utskott icke kunde vinnasj kan dock förlägenheten bestyrkas genom utdrag af Landshöfdingarnes diarier som bevisa, att utslagen till utmätningar och seqvester-auctioner blifvit mångdubblade och att i många jordbrukandes hem icke den minsta betalningstillgång qvarfinnes.
Jag tror med all visshet att nämnde förlägenhet kunde skyndsamt och fullkomligt af-i hjelpas om mitt enkla Financeförslag skulle antagas; men förmodar att mera upplyste män skola gifva ett ännu bättre, hvarom icke, är det vida klokare att endast hoppas på Försynens skickelse och låta tiden afhjelpa närvarande svåra förlägenhet än att oförsigtigt antaga ett strypsysteme, som ytterligare skulle förminska landets alltför knappa rörelseCapital och säkert bereda en ännu större olyc-j ka.
Jag anhåller ödmjukast om detta memorials communicerande med de öfrige respective MedStånden, och remitterande till vederbörligt Utskott.
Den 18 Februarii, 469 N.o 2.
Herr Cederschjöld, Pehr Gujlaj-.
Enligt Regeringsformens 100 §. åligger det Riksens Stä*ders JustitiacOmbudsman bland annat, att, i den allmänna redogörelsen forsin Embetsförvaltning, anmärka ”,Ingarius och författning arnes hrijler; det skulle visserligen tyckas, som måste våra lagar och författningar, äga en, för alla menskliga inrättningar alldelet ovanlig fullkomlighet, då nationens ombud ej deruti kunnat upptäcka någon enda brist: och i samma mån torde det äfven synas obetänksamt af mig, att tala i ett ämne, hviket jag af bristande sakkännedom tvingas att endast flygtigt vidröra.
Det är också utan ringaste anspråk på grundelighet, som jag går att framställa följande anmärkningar, under anhållan, att de må till Utskottet få åtfölja Justitise-Otnbudsmannensl Embetsberättelse såsom; anledning för Utskottet att kunna vinna ett större utrymme, för sin verksamhet.
Uti våra lagar och författningar har jag tyckt mig finna följande slags brister nemligen: hrist pä upphåfning, dä de blifvit föråldrade och olämplige för tidens upplysning, lynne och öfriga fordringar; brist pä måtta i antal• brist på plan i syftning och billighet i medel brist på öfverensstämmelse sins emellan samt sluteljgen brist pä laglighet i tillkomst.
Alla des - 47* Den x|
Februarti% sa slags brister vill jag i största korrthet särskilt vidröra.
För att öfvertyga sig; att många lagar ännu finnas lefvanda i bokrtafven, hvilka radan längesedan äro döde i allmänna opinionen , samt upphört att gälla till efterlefnad, behöfver raan blott genomögna t. ex. kyrkolagen samt förbuden mot utländska öfverflödsvaror m. m.
Dylika föråldrade stadgar bade längesedan bordt upphäfvas, äfvensom alla de, hvilka, tillkomne under ett annat regerings-^- sätt, finnas ti{1 sin natur stridande mot våra Grundlagars anda, såsom t. ex. Kongl, kungörelsen af den 7 December 1787, hvaruti Kongl. Majt i nåder åtvarnar sina undersåtare, att hvarken skrifteligen eller mundtlejigen fälla obehöriga och vrånga omdömen öfver de Författningar Kongl. Majit vidtagit eller framdeles vidtager, vid äfventyr att varda halshuggen.
Denna kungörelse är visserligen, hvad angår fkrifteliga yttranden, upphäfven genom Tryckfrihetsförordningens 1 §. 1 morn. jemfördt med 2 §. 1 mom. och 3 §. 4 mom.; men oagtadt det i sjelfva verket kan synas öfverflödigt, bör den likväl för yttermera visso, ordentligen dödas äfven i förbu-* dst mot de muntliga yttranden.
Bibehållandet af dylika föråldrade lagar, är i dubbelt afseende skadligt, nemligen, dels genom det föragt som deras fria öfverträdelse åstadkommer för lagar i allmänhet; och dels derigenom, att dessa lagar kunna tjena till redskap för den enakilta härndén, förföljelsen och vinningslystnad Dt;n i g Febrtiarii, 471 den.
Dessa slags lagar böra derföre uppsökas och formligen upphäfvas.
Att våra lagar och författningar äro alltför talrika, lärer ingen kunna bestrida, sorn blott vill taga deras massör i ögnasigte, samt förteckningarne på de årligen utkommande förordingar, bref, stadgar, kungörelser, circulair, universaler m. m- hvilka allas blotta ämnen, ännu mindre hela innehåll förmodeligea intet menskligt minne skulle kunna uppfatta.
De lagar och författningar, som hafva till föremål att befrämja den allmänna välmågan och bibehålla ordningen, hafva liksom ett af motsatta hvirfvelvindar upprördt haf öfversvämmat landet och försvårar fortkomsten af hvarje brodel till*ny kraftutveckling.
Det är dessa lagar och författningar, som fjettra den enskifta näringsfliten genom onödiga band; som störa den personliga säkerheten, genom omöjligheten för någon att fullkomligt kunna känna sina rättigheter, och skyldigheter.
Det är dessa lagar och författningar som påkalla de ofantliga skaroma af Embetsman, för att drifva ett konstverk, som blott synes tjena till att motverka den fria utvecklingen af menniskonaturens inneboende krafter.
Jag för min del vågar derföre anse det högst angeläget att, just till allmänna välmågans och ordningens befrämjande,’ större delen af de så kallade oeconomiska och polisförfattningar till intet göras eller åtminstone förenklas, ända ifrån t. ex. lagarne för Jerntillverkningsrättigheten och öfrige skråordningar, till och med påbudet af år 1812 47» Ben i| Februarii. om uppsigten på resande.
Om någon skulle finnas, för hvilken massorna af de allmänna ellerom jag så får säga Riksförfattningarne icke synas förskräckande, må han blott erindra sig den ofantliga mängden af provincelagar, som Landshöfdingarne tillskapat, lagar, hvilka, högst skiljagtiga i länen sins emellan, göra det på visst sätt nästan lika äfventyrligt för någon att flytta till nästgränsande län, som till ett annat rike; helst ban i båda fallen är lika blottställdatt de i hans hembygd oskyldigaste handlingar kunna på andra sidan gränsen, ådraga honom betydliga olägenheter.
Hög tid vore väl derföre att utgallra alla öfverflödig» och otjenliga lagar och författningar, samt vidtaga för framtiden en sträng sparsamhet i deras utgifvande.
Att vära lagar och författningar ar o
\ bristfälliga i anseende till planen och syftningen, synas ej allenast nästan alla våra ekonomiska lagar mer än tillräckligt ådagalägga, utan äfven åt* skilliga polisförfattningar, såsom t. ex. förbudet af den 30 November 1820 mot bildandet af talöfnings- säUskaper.
Att författningar gifvas, som äro bristfälliga, i anseende till medlen för ändamålets vinnande, lär nogsamt inhämtas t. ex. af Lurendrägeri-förordningen, hvarest fästningsarbete och förlusten af medborgerligt förtroende utsättas för handlingar, hvilka endast lagstiftarens godtycke stämplat såsom brott ; Den i§ Februarii.
473 samt af åtskilliga Polis-författningar här i Stockholm, hvarigenom t. ex. den på svag is drunknade förmenes att Christeligen begrafvas; den som utkastar sopor eller annan orenlighet på vissa fridlysta ställen fälles till viss tids stående i halsjern, hvilket senare straff utsträckas ända till 3 timmar för den, som grafvit sand på ett visst ställe, och ej genast mägtar erlägga de utsatte böterne 3 R:dr 16 sk. B:o.
Att vära lagar och författningar ej alltid öfverensstämma sins emellan, i anseende straffens gradationer, kan bäst inhämtas t. ex. af Luren drägeriförordningen jemförd med allmänna lagen; samt till öfverflöd, af nyssnämnde polis-författning om ståendet i halsjern.
Att sluteligen vära lagar och författningar ej alltid i laglig väg tillkommit, torde bäst kunna finnas deraf, att Polis-lagstiftningen, hvars område blifvit så ofantligt utsträckt, och hvars alster så talrika, är för Grundlagen obekant annorlunda, än.såsom allmän civil- och criminal-lag, i hvilken egenskap den likväl ej kan stiftas af Landshöfdingarne i Länen , ej af ÖfverStåthållaren i Stockholm, ej ens af Kongl. Maj:t, utan gemensamt med Riksens Ständer.
De allmänna Polis-författningar, som Kongl. Maj:t kan, emellan Riksdagarne, blifva nödsakad att låta .vidtaga; synas derföre 474 9en 18 Februarij, närmast kunna jemföras med lag-Jörklariiigar> och således icke kunna gälla längre än till Riksdag, då det bör ankomma på Riksens Ständer, att författningen fastställa eller ogilla.
Ibland detta slags författningar måste jag ännu en gång, såsom exempel anföra förbudet mot bildandet af talöfnings-sällskaper; hvilket förbud jag derföre vågar till upphäfvande vördsammast föreslå, såsom innehållande en alltför stor inskränkning i den ädlaste af alla menskliga rättigheter, nemligen den, att genom samtal upplysa sig sjelf och andra.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Vid JustitueOmbudsmannens Embets-berättelser får jag ytterligare göra en erindran på hvilken jag likväl ej yrkar någon remiss.
Utom de allmänna slags brister, som jag trot? mig finna i våra lagar och författningar, kan jag nemligen ej underlåta att nämna ett serskildt slags brist, nemligen ett bristande ”icke1* Uti 2 §. näst sista momentet af Tryckfrihets^ förordningen, hvilken brist jag anser Justitieombudsmannen så mycket häldre hafva bordt anmärka, som jag fruktar att just han sjelf haft någon del i dess tillkomst, nemligen vid tryckningen år 1815, så vida eljest denna tryckning, såsom jag tycker mig vilja minnas, då skedde under hans inseende.
Detta tryckfel är så mycket märkvärdigare, som det blifvit bibehållet äfven i upplagan år 1818 j och Den 18 Februarii» 475 synes så mycket häldre hafva längesedan bort rättas, sorn en vid Domstol förefallen och genom ett Tidningsblad kungjord händelse redan för ett år Sedan ådagalagt behofvet afen dylik rättelse.
Denna min erindran behöfver så mycket mindre remitteras, som ConstitutionsUtskottet redan beslutat att om detta tryckfels rättande hos Riksens Ständer ofördröjligen göra anmälan.
N:0 4* Friherre Ankarsvärd, Carl Hindrie:
Riksens Ständers JustitijeOmbudsmans be-^ fattningen påkallar säkerligen en 6törre uppmärksamhet, än den, som åt dess Embetsför-- vältning hitintils varit lämnad; man har nu vid 5 Riksdagar emottagit Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans berättelse, med ett stillatigande, sorn endast genom det åter förnyade förtroendet till personen, bevittnat Riksens Ständers tysta bifall öfver utöfningen af Embetet; men då tystnaden icke alltid, uteslutande utmärker bifallet , utan understundom liknöjdheten, så är det. genom minnet af händelserne, tillåtit att tänka, det vanan att icke våga granska dem, så länge vållat underlåtenheten att begagna denna rättighet.
Öfvergången i* från enväldets blott lydnadbjudande författningar, till de laglige rättigheternes åtnjutande, har sällan för sig gådt, utan våldsamma skakningar, och Sveriges lugna återinträde på den constitutionelle banan, vittnar att intet 476 Den ig Februarii. folk för dess beträdande var mera moget.
Om man förutsätter, att ett långsammare, men fredligt utbildande för samhällstillståndet är både det säkraste och bästa; så kan man efteråt med en slags fägnad finna, huru öfverseende och tålamod hos oss utgjordt tidsandan, intill dess de svåraste profven varit öfverstådde; och det är ej en liten lycka för ett land, om agtningen för medborgarens rättigheter, gå i bredd med dennes känslighet för sina rättigheter.
Att småningom föra dessa förhållanden i jemvigt, och att en gång vunnen bibehålla den, är det vigtigaste, eller snarare den representativa Statsförfattningens hela föremål; men jemvigten vinnes och bibehålles, endast genom uppmärksamhet å vågskålens möjliga lutningar ; och våre vise i framtiden föreseende lagstiftare, skapade Riksens Ständers Justitieombudsmans: Embetet till en organ för denna uppmärksamhet.
Jag har ej utan eftertanka följt utöfningen af detta Embete, och jag har ofta nog kommit till den slutsatts, att det omsider må* ste alldeles förslappas genom saknaden af både bifall och af klander.
Grundlagen tillstädjer att genom nytt val, vid hvarje Riksdag åt samma person förnya Riksens Ständers dyrbara förtroende af detta Embete; men Grundlagen föreskrifver ej, huru granskningen af denna Embetsförvaltning bör föregå; huru och på hvad sätt Riksens Ständer kunna öfver dea Den xg Februarii, 477 uttrycka sin tillfredsställelse eller sitt missnöje; och då ombytet af person, genom ett nytt val ej alltid med säkerhet uttrycker annat, än de väljandes* mer eller mindre välvilja för person; så synes mig, att någon uppmärksamhet å Embetets förvaltning nödvändigt bör föregå årerbesättandet deraf; ej mindre till vägledning för omdömet öfver det fram-- farna, än till beredande af någon stadgad opinion, såsom ett rättesnöre för en framtida förvaltning af detta magtpåliggande Embete.
Justitia;- Ombudsmans-Embetet synes varit den utväg man uttänkt, att fylla luckan af representationens femåriga overksamhet; JustiliaeOmbudsmans Instruction visar tydligen, att lagstiftanren med Embetet åsyftat, att under mellantiderne af representations sammanträden bilda en stadigvarande organ af representationen.
Embetet de vidsträcktaste rättigheter, att vaka öfver lagarnes helgd, författningars och instructioners efterlefnad : att anmärka sådane af Embetsmän begångne fel, som kunna bereda en allmän osäkerhet för medborgares rättigheter: att vid RiksRätt låta tilltala den, eller de, af Högsta Domstolens Ledamöter, som skulle 4?8
Den 18 Fehruatii. så oråff dömt, att derigenom någon mistat, eller kunnat mista lif, personlig frihet eller egendom-. att öfvervara alla Domstolars Collegiers, och af Regeringen med oeconomiska mål befattning ägande Verks öfverläggningar och be* slut: att hos Kongl. Maj:t till granskning anmäla, hvilket Collegii eller EmbetsVerks åtgärder som helst: att genom resor i landsorterne förskaffa sig upplysningar om lagskipningens tillstånd: att hos Riksens Ständer vid hvarje Riksdag anmärka bristerne uti lagar, författningar och allmänna hushållningen samt uppgifva förslag till förbättring: att hos Riksens Ständer yrka en, till enhet Och sammanhang i lagskipningen verkande förklaring af all otydlig lag: att inhämta fullständig kunskap om anledningarne till åklagade personers häktande, och Om tiden af deras hållande i fängslig! förvar: att hos Kongl.
Maj:t underdånig anmälan göra, då han i ärender rörande allmänna hushållningen, eller eljest af allmän beskaffenhet" förmärker någon anstallt nödigt lill befrämjande af Konungens och Rikets bästa och vältrefnad: att till upphäfvande anmäla ©ch och föreslå sådana lagar och författningar hvilka han finner ej stå i förening med nu antagne regeringslagar: att med synnerlig upp-i märksamhet och nitiagttaga hvad Riksens Ständer till skyddande af Tryckfriheten stadgat.
Alla föremålen för Riksens Ständers hela verksamhet äro med ett ord, till JustititeOmbudsmannens omvårdnad öfverlemnade, under mellantids-n af representationens sammanträden» Den ig Felnuriit *r?1 475 Lagstiftaren synes, genom en i grundlagen tillskapad väcktare öfver uppfyllandet af den constitutionella samhällsordningens fordringar velat omsorgsfullt för Styrelsen undanrödja det
Obehagliga intrycket af den enskiltepåminnelsen eller motsägelsen, derigenom att sjelfva Grundförfattningen antyder dem:
Lagstiftaren synes visligen insedt, att den constitutionella ordningen påkallar en opposition, eller med andra ord, en motsägelse till allt hvad som strider emot denna ordnings besvurna lagar, eller till Sådane åtgärder, som motarbeta samhällets trefnad:
Lagstiftaren har för oss tillkännagifva den vackra tankan, af en redan i lagen, tili den constitutionella ordningens underhållande och stadga bildad opposition; Lagstiftaren som insåg, att en sådan nödvändigt måste utgöra en beståndsdel uti, och ett vilkor för den fria Statsförfattningens utbildande, har velat i allt undanröjda och förekomma vådan af den partiyra, som understundom uppkommit ifrån behofvet att försvara rättigheter, emot begäret att kränka dem; Lagstiftaren har hos oss, ledd af en varnande erfarenhet, velat undanrödja sådane anledningar till delning uti sinnena, Och det var troligen endast utur denna synpunct, som han, uti JustitireOmbudsmansEmbe-; tet tillskapade en, under representationens femåriga overksamhet alltid lefvande och städse till varande laglig organ för den i sjelfva Statsförfattningen grundade opposition, och till hvars vägledning under Riksdagarne Lagstiftaren troligen afsett Riksens Ständers Ju6titias-Ombudsmans berättelse öfver Embetsfö*> 430 Datt 13 Februarii. vältning.'
Lagstiftaren trodde säkerligen gifva en större kraft åt patriotens bemödande, att ifra emot lag-öfverträdelser och missbruk; äfvensom emot de falske eller underlåtne styrelseåtgärder som under tiden kunnat menligt verka uppå landets trefnad, då Lagstiftaren uti JustitiaeOmbudsmannens instruction nästan förutsätter, att all anledning till anmärkning borde kunna hämtas utur Justitias— Ombudsmans-berättelsen och den medborgerlige uppmärksamheten såmedelst befrias ifrån lytet af den enskilte småaktigheten och ifrån tydningen af det ensidige hämdbegäret, som så lätt lästes vid hvarje anmärkning uti sådan väg, och hvarigenom dess goda verkningar ofta till intet göras, ehvad omdömet för motiverne va^ rit grundade eller ej.