Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Underdånigst anropar jag E. K. M:s Nåd och rättvisa att få tillgodonjuta den rätt och förmån, som E. K. M., uti dess Nåd.
Bref af d. 11 Jan. 1825, mig nådigst lofvat och tillagt, nemligen Kamererare-lönen, sådan den på ordinarie staten utgått och utgår, intilldess jag på allmänna indragningsstaten till lika pension förflyttas; och, i hopp härom, utber jag mig den nåden att med djupaste vördnad, nit och trohet till dödsstunden få framhärda Stormägtigste, Allernådigste Konung!
Eder Kongl. Maj:ts allerunderdånigste, tropligtigste tjenare och undersåte O. J.
Likheten med den till K.
KrigsExpcditionen d. 8 Oct. i83a ingifna underd. ansökning intygar A. M. Lundström, t. f. Registrator.
(Afskrift.) K. M:s Nåd.
Resolution uppå den af tjenstfrie Kamereraren i Förvaltn. af S.-Ä., AmiralitetsKammarRådet Olof Joh. Strandberg gjorda underd. ansökning, att han, som genom K. M:s till Förvaltn. d. 11 Jan. 1825 aflåtna Nåd.
Bref, på egen begäran, blifvit förunnad tjenstledighet, med bibehållande af sin hos Förvaltn. å stat innehafvande Kamererare-lön, intilldess han af pension å indragningsstaten kunde komma i åtnjutande , och i följd deraf hittills uppburit Kamererarelönen, sådan som den, enligt Förvaltn:s för år i8a5 gällande interimsstat, utgått, eller med 911 R:dr år - J1 Den 4 Mars f. m. ligen, 80 tunnor spannmål derunder beräknade, måtte i Nåder förklaras berättigad att uppbära nämnde lön till det belopp, som ordinarie staten upptager, eller 1200 R:dr årligen, med inbegripna 114 tunnor spannmål, intilldess han på allmänna indragningsstaten till deremot svarande pension kunde förflyttas, och det på den grund, att den högre lönen varit bestämd, redan då sökandens tjenstledighet i Nåder beviljades, ehuru förhöjningen, i anseende till bristande tillgångar, icke förrän med nästpåföljande år 1826 kunnat gå i verkställighet; hvaröfver ej mindre K. M:s och Rikets StatsCont. än Förvåitn. af S.-Ä. med underd. utlåtanden inkommit; gifven Stockholms Slott d. 25 Jan. i833.
M har denna underd. ansökning, med hvad dervid anfördt blifvit, i Nåder låtit sig föredragas; och, enär sökanden uti sin till K.
M. år 1825 underdånigst ingifna ansökning uttryckligen begärt att blifva bibehållen vid hans å interimsstaten då inneliafvände lön, samt sedermera, tillföljd af K.
M:s dertill i Nåder gifna samtycke, under 8 års oafbrutet begagnad tjenstledighet till fullo uppburit Kamererarelönen till det belopp, hvarmed den utgick, då hans tjenstfrihet tog sin början, hvarigenom alla på rättvisa och billighet grundade anspråk i detta hänseende äro tillfyllestgjorde, finner K.
M. så mycket mindre skäl att till den gjorda underd. ansökningen lemna Nåd. bifall, som de genom ordinarie staten förhöjda lönerna inom Förvaltn. af S.-Ä. äro anslagna endast för de i effcctiv eller ordinarie tjenstgöring anställda personer.
Men, i betraktande deraf, att Strandberg, som nu är 66 år gammal och för nära 43 år tillbaka inträdt i publik tjenst, fullt uppnått den både lefnads- och tjensteålder, som K. M:s Nåd.
Bref d. 12 No v. 1823 föreskrifver såsom vilkor för civila embets- och tjenstemäns rätt att vid afskedet behålla sina löneförmåner oafkortade; så, och enär han redan år 1025, jemte den i anseende till försvagad syn och förslappadt minne begärda och då beviljade tjenstledighet, anhållit att, när K. M. i Nåder honom dertill pröfvade berättigad, på allmänna pensionsstaten under sin öfriga lifstid oafkortadt få åtnjuta den å Förvaltnrs interimsstat då uppförda Kamererarelön, vill K. M. i Nåder tillåta, att Strandberg, då han begär och erhåller Nåd. afsked, må varda med nu innehafvande lön, 911 R:dr med derunder begripna 80 t:r spannmål, på allmänna indragningsstaten öfverflyttad; hvilket vederbörande till underd. efterrättelse länder.
Datum ut supra. CARL JOHAN. C. W. Riben.
Likheten med det i K.
KrigsExpoditionen förvarade original+conccpt intygar A. M. Lundström, Prot.-Sccrct. och t. f. Registrator.
Den 4 Mars f. m. i3 Hr Rosenblad, Bernil.:
De farhågor, som hos mig uppstodo, då Hr Hårds motion remitterades, hafva ännu mera ökats, sedan jag sett, att en dylik motion nu blifvit väckt, och jag sett, att i stöd af Hr Hårds framställning, som kunde vara rättvis, en motion blifvit gjord om en person i helt andra förhållanden.
Jag tror, att, tvärt emot grundlagens bestämda ända, man blott behöfde hafva den försigtigheten att säga:
"jag vill ej göra anmärkning emot
Konungen eller ”den föredragande,” för att kunna komma fram med hvilken fråga som helst.
Sedan talar man om generosite, kommer med anecdoter, emot hvilka man kunde sätta andra an^cdoter, o. s. v. 29 §.
Riksd.Ordn. säger bestämdt, sedan de anmärkningar omtalats, hvilka af Const.-Utsk. få göras:
Frågor i detta ämne kunna i R.
St:s plena väckas och af andra R. St:s Utskott, än Const.-Utsk., hos Stånden and rågås, meri icke af R.
St. afgöras, förrän sistnämnde Utskott deröfver blifvit bordt.
När frågor uti R.
St:s plena eller andra Utskott, än Cons t. Utsk., väckas, huruvida StatsRådet, eller någon dess ledamot, eller någon f öredrägande, sitt embete på obehörigt sätt utöfvat, (och i händelse det varit som Gr.
Cronhjelm nu nämnt, att StatsSecreteraren anmält en person till afsked, innan han derom gjort ansökan; hade detta fall varit inne), böra dervid följande ordalag och inga andra nyttjas:
Det är anledning till anmärkning mot S t a t s R å d e t, eller den och den ledamoten eller föredraganden, hvarom remiss beg ares till Const.-Utsk., inför hvilket anledningarna uppgifvas skola; och skall en sådan remiss genast oväger ligen verkställas.
Under R.
S t: s öfver läggningar om sådana frågor, äfvensom i Cons ti t.-Utsk:s yttranden, skola icke Konungens beslut i mål, sorn röra enskilda personers eller corp o ra tion e rs rättigheter och angelägenheter, kunna ens nämnas, än mindre någon R.
St:s pröfning underställas.
Detta är en grundlag, som skall hafva efterlefnad enligt ordalydelsen.
Denna fråga borde hafva blifvit väckt vid förra Riksdagen, men blef ej anmäld i grundlagsenlig väg.
Nu kommer man fram med den på detta sätt.
Det är obehörigt; och hvad blifva väl följderne?
Jo, att då misstag ske, och sådana kunna med den bästa vilja inträffa, kan den, som har mod att tvärt emot grundlagen söka protection hos något Stånd, få sin sak af R.
St. pröfvad, och på det viset komma vi åter jn i de beryktade prejudicemålen, genom hvilka de förfärligaste orättvisor skedde, och vid hvilkas behandlande man den efterföljande Riksdagen gjorde om, hvad man vid den föregående beslutat.
Troligen hafva aldrig sådana orättvisor begåtts, som då af Ständerna.
Jag vill nu ej hindra remissen, efter jag ej Den 4 Mars f. m. hindrade remissen af Hr Hårds motion; men jag anser den olaglig.
Innan jag kan tillåta mig att i ämnet ingå, åligger mig att tillse, örn jag af 90 §.
Reg.F. är derifrån hindrad.
Ilen värde ledamot, sorn framställde hindret, till honom öfverlemnar jag att bedöma, om det icke är en himmelsvid skillnad emellan att klaga och att, i en ansökning om hjelp, åberopa hvad som handt, såsom en olycka.
Bevare mig Gud att öfverträda 90 §.; ty jag skulle då med första steget vara inne på tillståndet före 1772.
Men derföre underkastar jag mig icke det slafviska band att ej få omtala en sak, såsom en inträffad olycka, för blott den orsak, att derigenom tilläfventyrs något embetsinannafel uppdagas.
Efter att hafva uppdragit denna skillnad och hafva frigjort mig från det band, man velat lägga på mig, begifver jag mig nu till ämnet.
Jag anser icke möjligt, att någon tvekan kan uppstå om riktigheten af hvad Hr Riben anfört; men annat är det och annat det enskilda förhållande, som en annan ledamot uppgifvit.
Jag vågar ej sätta i fråga riktigheten af det sednare; men också med full rätt åt hvad Hr Riben sagt, står likväl min känsla qvar till förmån för den olycklige mannen.
Jag tillstyrker remiss och bifall af Utskottet.
Man befinner sig alltid på en ömtålig punkt, då fråga om 90 §.
Reg.F. förekommer.
Jag vill ej ingå uti någon undersökning, huruvida detta måls upptagande deraf är förhindradt; jag tror, att en skarp skillnad bör göras emellan klander och citation af facta.'
Om frågan blir remitterad, och jag sätter ej i fråga, att ju det sker, önskade jag, att StatsUtsk. ville considerera, att denna person är satt på indragningsstat och ej afskild från tjensten.
Det är två särskilda saker.
Mig tyckes, att någon förhöjning bör honom tillkomma, men icke utan med vilkor, att det sker med Konungens bifall.
Under sista Riksdagen hade vi före en dylik fråga om ÖfversteLieuten. de Mottoni, som gjorde en reclamation.
StatsUtsk. föreslog, att R.
St. skulle undanrödja hindret för utbetalningen genom anslående af pehningar, men hänskjöt till Konungen frågan, huruvida han skulle få uppbära penningarna.
På sådant sätt inträda ej R.
St. på Styrelsens gebit, utan att den får sin andel i administrationen.
Den är skyldig att göra reda för, huru den handhafves, och är underkastad controll.
Jag tror ej, att det vore rätt af Representationen att ej låta Konungamagten derom besluta.
Jag tillstyrker, att en lika undersökning måtte ske som den, hvilken skedde i afseende på de Mottoni, och, om skäl finnas, att samma åtgärd vidtages, som i afseende på honom ägde rum.
Gr. Cronhjelm: Frih.
Boye och den siste värde talaren hafva så fullständigt vederlagt, hvad som blifvit yttradt Den .'i Mars f. ra. i5 derom, att remiss vore stridande emot go §.
Reg.F., att jag ej derom behöfver yttra mig.
Jag vill blott fästa Hr Ribens uppmärksamhet derpå, att då han sagt att, om vi bevilja denna remiss, vi i 11 träd t på ett område att få tillvälla oss en magt, som vi icke äga, så har det varit ett nekande af remiss.
Jag får ytterligare förklara, att, då hvad jag anfört blifvit uppgifvet såsom anecdoter och man omtalat protection, jag måste beklaga, om det skulle så vara, att de uppgifter, jag lemnat, ej skulle finnas i KrigsExpeditionen.
Reslutet är nemligen dateradt trenne dagar innan Strandberg inlemnat sin ansökning; men detta anför jag blott såsom ett medlidsamhetsskäl, ej såsom något klander.
På det man ej må tro, att jag åsyftar, det Representationen skall tillvälla sig någon domsrätt öfver Administrationen, instämmer jag deruti, att saken slutligen må bero på Konungen.
St. vilja bifalla Strandbergs ansökan, med vilkor, att det skall bero på Konungen att bestämma, örn det skall tilldelas honom eller ej, är jag säker, att Konungen och Hans Rådgifvare gerna skola omfatta tillfället alt godtgöra ett lidande eller en oförrätt, som de troligen förut ej afvetat.
Hvad protection beträffar, får jag nämna, alt jag alldeles icke känner Tit.
Strandberg; men af motionen känner jag saken.
Anmäldes och emottogs K. M:s HofCanceller, hvilken, å K.
M:s höga vägnar, allemnade 2:ne Dess Nåd.
Skrifvelser till R.
Hr Höökenberg, Carl Åke:
Då jag begärde att få yttra mig, talade ännu Hr Rosenblad.
Jag har blifvit förekommen af Frih. Boye, och får derföre endast tillägga, att afsigt.cn att klandra ålgärderna, ehuru jag ansett nödvändigt, att det species facti jag inlemnat måtte begagnas, på det R.
St. måtte känna den persons omständigheter, för hvilken jag talar.
Afsigten är ej att klandra.
Jag tackar en värd ledamot, Hr Lefren, för den erinran han gjorde.
Jag förenar mig med honom; detta satt leder säkrast till ändamålet.
Hr Höökenbergs motion, jemte de i anledning deraf afgifna yttranden, remitterades till StatsUtskottet.
Som jag var frånvarande, då en motion lär blifvit väckt om understöd för Hr Nonnens Landtbruks-institut, och jag hör, att vid samma tillfälle K.
LandtbruksAcadeiniens tillgångar blifvit tagna i beräkning, anser jag mig böra hafva äran upplysa, att K.
LandtbruksAcademien, som längesedan insett nyttan och vigten af ett Landtbruks-institut, också har utfäst belöningar för den rörande detta ämne bäst författade prisskrift i6
Den 4 Mars f. ra. och fick sistlidet år tillfälle belöna en sådan, samt att K.
Academien, sedan Hr Nonnen kungjort, att ett sådant institut vore vid hans egendom inrättadt, beslutit derstädes på sin bekostnad underhålla 2:ne elever, hvarom kungörelse i allmänna tidningarna ofördröjligen utkommer.
Då dessa elever komma att kosta 600 R:dr, således en utgift, motsvarande 10,000 R:drs capital, och Acaderniens öfriga tillgångar äro upptagna för andra bestämda ändamål, nödgas jag gifva tillkänna, att anledning icke ar, att något ytterligare biträde kan af Acaderniens fond för institutet vid Degeberg påräknas.
Genom de elever, som från detta institut utgå, blir man också bäst i tillfälle att bedöma, huruvida detta institut uppfyller det dermed åsyftade ändamål.
Jag anhåller emedlertid, att dessa upplysningar få åtfölja remissen till StatsUtskottet.
Ehrenborgh, Casper Wilh.:
Då del varjag, som i frågan om det af Hr Nonnen inrättade institut yttrade, det jag önskade att LandtbruksAcademien kunde komma honom till biträde genom de fonder, sorn stå under Academiens disposition, anser jag mig skyldig att yttra mig, i anledning af hvad den siste talaren anfört.
Sedan han förklarat, att Academien ämnade bistå Hr Nonnen genom att hos honom hålla elever, för att derigenom inhemta underrättelse, huruvida institutet kunde anses vara äf den nytta, att elever der med fördel kunde placeras, skulle Academien komma att biträda med 600 R:dr B:co årligen.
Det anstår icke mig, att ingå uti pröfning af hvad Academien kan hafva att använda; jag har endast yttrat den önskan, att en communication emellan Academien och StatsUtsk. i detta ämne mätte äga rum.
Det vore af stor nytta, om
Academien på ett factiskt sätt kunde bidraga till institutets fördel.
Ålin afsigt har varit att tillkännagifva min öfvertygelse, hvilken af mångå delas, att LandtbruksAcademien kunde på ett mera ändamålsenligt sätt än hittills komma jordbruket till biträde.
Ehuru jag anser, att den gjort mycket gagn, tror jag, att den är i tillfälle att göra ännu mera.
Detta är anledningen till min anmärkning; och jag tror verkligen , att en communication emellan Academien och StatsEtsk. skulle vara af mera nytta än skada.
Då jag alldeles icke känt, i hvad form frågan blifvit väckt om understöd för institutet vid Degeberg, har jag icke heller kunnat derefter inrätta de upplysningar jag, hvad LandtbruksAcademien angick, hade att meddela.
Jag får nu den äran förklara, att om StatsUtsk. behagar sätta sig i communication med LandtbruksAcademien, skall ett sådant meddelande visserligen med skyldig aktning och beredvillighet emottagas; men att jag tror, att resultatet deraf blir intet annat, än att StatsUtsk., ge - Den } Mir> f. m. i?
genom en närmare kännedom af Academiens tillgångar och det sätt, på hvilket de användas, skall linna sig öfvertygadt, att intet vidare understöd derifrån ar att hemta.
Dessa trenne yttranden remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med Hr Gyllenhaal, Carl, forlidne gårdag till samma Utsk. remitterade motion örn ett årligt anslag af statsmedlen till Landtbruksinstitutet på Degeberg i Skaraborgs Län.
Upplästes och lades på bordet K.
M:s denna dag ankomna Md.
Skrifvelser af d. 22 sisth Februarii och den 3 dennes : 1:0 med förslag till Lag för Banken, m. m.; 2:0 angående Bevillning af utdelningen å Trollhätte Canaloch Slussverks-Bolags actier.
Remitterades till LagUtsk. nedannämnde den i dennes e. m. pä bordet lagda motioner af 1:0
Hr Hjerta, Lars, om utvidgad näringsfrihet; 2:0 Hr Hjerta, Lars, örn offentlighet vid Underdomstolar och Poliskamrar; 3:o Hr Dalman, Wilh. Fredr., angående ändring i stadgandet om skyldighet för domare att vid extra förrättningar på stallet utlemna protocoll och utslag.
Vid förnyad föredragning af Hr Dalmans , Wilh. Fredr., d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motion om förbättrande af landsvägarna, blef densamma till OeconomiUtsk. remitterad.
Å nyo föredrogs Frih. Sprengtportens, Jacob Wilh., d. i dennes e. m. på bordet lagda motion, rörande brännvinsbränningen.
Så vidt Frih.
Sprengtportens motion angår s. k. fabriks-brännerianstalter, nödgas jag motsätta mig densamma, men skall ej nu uppehålla liden med en vederläggning, som jag tror mig redan hafva gifvit i anledning af en annan talares anförande förlidue gårdag.
Remitterades till Bevilln.-Utskottet.
Då nu å nyo föredrogs Hr af Robsahms, Carl Reinh., d. 1 dennes e. m. på bordet lagda motion om förhöjd tull å från Finland inkommande varor, blef densamma till Bevilln. -Utsk. remitterad.
Föredrogs å nyo Gr. Löwenhjelm?, Gust., d. 1 dennes e. m. på bordet lagde motion om anslag till löner åt Landsfiscaler eller dessa tjensters afskaffande. 4 H. 3 iS Den 4 Mars f. m. Gr Löwenhjelm, Gust.:
Främst önskar :jag betaga min motion ali personligen sårande egenskap.
De omtalades anspråk på denna grannlagenhet i offentliga yttrandet är oberoende af deras högre eller lägre ståndpunkt i samhället.
För öfrigt vet jag hvarken godt eller ondt om någon Landsliscal enskildt (med undantag blott af det goda, jag vet om den i Jönköpings Län, som sisth höst beslog en lönnbränning, men blef sjelf dömd till böter och tjenstens förlust, för det han lemnat oförseglad den beslagna och till domstolen införda pannan).
Om Landsfiscaler in g en er e har jag i våra flesta provinstidningar läst, att Tullbetjening och Landsstat af dem hafva motsatsen af biträde mot lurendrägeri och lönnbränning, samt att biribi och roulette (före K. M:s sednaste Circuiär) florerade på marknaderna å landet, hvilken svåra beskyllning afven riktats emot Stadsfiscalerna, utan att någonsin ett rättfärdigande blifvit synligt.
Allt detta har särdeles bekymrat mig.
Må andra Stater kunna mer eller mindre trefna fortvara i osedlighet och lagförakt; Sverige har oundgängligt behof af det moraliska kynne, förutan hvilket det, vid de stränga existensvilkor, vårt läge föreskrifver oss, icke kunnat som Stat genomlefva sina många ärofulla, men vanskliga öden.
Dock ar det icke heller på nyssnämnde gravamina å Landsliscalerna, jag egentligast stödjer min motion.
Jag uppleder den till principfrågan.
Jag säger, att sämre administrativ-aiistalt kan icke tänkas, än utströende i ett land af ett antal lönlösa tjensteman, sorn genom naturen af ett fiscaliskt förordnande hvarje ögonblick förmå åverka medborgares lugn, rykte och egendom.
En redlig och flink fiscal är en välgerning åt en ort; en annorlunda beskaffad fiscal är en landsplåga.
Men en dugtig fiscal är icke tänkbar utan försäkrad utkomst; vore det än blott derföre, att han ej kan gagna, om han icke omhvärfves af tillit och aktning.
Men hvad kan opinionen om en tjensteman vara, när man, för att förklara huru han icke svälter ihjel, nödgas gripa till förklenliga förutsättningar.
Icke lefva våra Landsfiscaler af sina capitaler; icke förslå deras beslagareandelar.
Hvaraf lefva de då?
blir ju den fråga, hvars besvarande styrker mitt anförda klander af inrättningen.
Jag har i första rummet begärt Landsfiscalernas lönande.
Erfarna Embetsman se i dem för den juridiska magten nyttig controll å den executiva.
Detta lemnar jag derhän och anmärker blott, att så, som controllörerne aro, mäste ju controMen blifva.
Mitt tillfyllestgörande skal att vilja hafva Landsfiscalerna bibehållna, om de lönas, är att de öka antalet af lagens väktare och af allmänna magtens män.
Dennas materiella medel tåla i Sverige icke minskning; fastmera tarfva de betydlig förstärkning.
Men allt ändamål förfelas med fiscaler, som lemnäs i nyssbeskrifna belägenhet.
Den 4 Mars f. m. *9 Mina Herrar! allt sorn rörer vår Landsstyrelse kräfver vår sorgfälligaste omvårdnad.
Hvar är hos oss den beväpnade styrka, som i öfriga stater bildar liksom ett nät öfverlandet?
Vår fåtaliga värfvad»?
Arine' garnisonerar på några punkter af våra kuster; och innan indelt vapenstyrka hinner behörigen uppbådas, kan mycken Kronobetjening vara ihjelslagen och läne-residenset sköfladt.
Hvarmed upprätlhålles då ordning bland vår befolkning?
hvad skyddar enskild och allmän säkerhet i vårt land?
hvilka äro hos oss allmänna magtens materiella verktyg?
.lo, en oftast obevärad länsman för liera socknar! och denne länsman understödd af några oftast lytta och lam-a fjerdingsman!
Och när denne länsman är en valfrejdad och lask karl, går han in i den ursinnigaste folkhop och fängslar våldsverkarna och afför dem, och menigheten blottar hufvudet och låter lagen taga sin rätt.
Och månne det är bland ett vekt, försagdt folk detta sker?
Nej! så tillgår bland en den mest dristiga och handfasta befolkning, sotn bebor vårt klot. J, mina Herrar, som dagligen åskåden denna Landsstyrelse, k unnen deraf icke äga samma lifliga intryck, som jag vid jemnförelsen med de länder, der allmänna magten räder blott i män af sin öfverlägsenhet i physisk kraft.
Vår Landsstyrelse utgör ett i den öfriga verlden osedt, och så vackert politiskt phenomen, att den, om än blott för denna sin sällsamhets och för sin moraliska skönhets skull, borde på det omsorgsammaste förstärkas och kringskansas.
Men den är oss ändå dyrbarare i än ett annat och högt befallande afseende.
Utom just detta Landsstyrelse-system mägta vi icke sammanhålla vår Stat; ty vi hofva icke, och troligen få vi aldrig råd att på materiella styrkans närvaro allestädes fota vår samhällsordning.
Jag har ofta hört önskas ett Gensd’armeri’s inrättande hos oss; men tvefaldig omöjlighet förevetter sig.
Öfriga Gensd’armeri-länder hafva circa 5oo gensd’armer för hvarje million befolkning.
Nöja vi oss med hälften, blifva våra gensd artner 75o, kostande minst 600 R:dr B:co hvar, häst och karl, samt per medium af befäl och manskap, summa 4?>ö,000 R:dr B:co om året; och — hvar finnes denna summa? hvar finnes den befolkning, utur hvilken man vill recrutera verkliga gensd’armer? män af den conduite, att man tryggt kan qvartaliter till dem utbetala underhåll för karl och häst samt extra utgiftsmedel; män af den nykterhet, att aldrig någon kunnat ens misstänka dem för rus; män af oantastad sedlighet i alla afseenden (ty sakna de menighetens aktning, så gagna deras vapen föga); män med den juridiska bildning och det omdöme, att de kunna författa ett protocoil och äga vitsord (ty gensd’armen måste vara första ransakningsinstansen i brottmål); sist, men icke minst, män så dristigt tappra, att de aldrig tveka vid att, på två man hand, kasta sig in i de vådligaste belägenheter, hvilket vil - Den 4 Mar» f. m. kor dock visst icke skulle hos oss bilda recruterings-svårighet, oin dermed icke måste förenäs det af den tålighet, som aldrig före nödvändighetens yttersta bud drager sabeln eller spänner pistol (och detta är hufvuddraget i ett godt gensd’armeri, der förtjenst inlägges, icke med gjutet, utan med sparadt blod).
Jag säger det oförtäckt: vår befolkning besitter andra dugligheter; men när vi hade anvärfva! till gensd’armer ett tjog afskedade underofficerare, vore ämnet uttömdt.
Förespeglom oss derföre icke möjligheten af en annan landsordning, än den vi hafva, och värdom denna i alla vägar.
Gr. Mörner, Carl: Gr. Löwenhjelm har nu utvecklat grunderna för sin motion.
Jag begagnar tillfället att yttra min öfvertygelse derom, att Landsfiscalerna äro obehöriga tjenstemän.
Då de ej varit försedda med löner, är det klart, huru deras inkomster tillkommit.
Sportler af beslag och böter äro de enda lagliga inkomsterna; man finner, att dessa ej kunna vara tillräckliga , hvarföre ifrågavarande tjenstemän ofta på otillåtet vis måste skaffa sig utkomst.
De uppvigla till rättegångar, som kunna undvikas; ty de måste skaffa sig inkomster, för att kunna lefva.
Dessutom kan den öfriga Kronobetjeningen på landet göra samma nytta, tyr den har alldeles samma skyldigheter; och jag ser ej något hinder, hvarföre den ej skulle kunna uppfylla Landsfiscalernas åligganden.
Jag hade deremot önskat, att
Landsstatens tjenstemän kunnat ihågkommas med någon lönförhöjning.
Jag begagnar tillfället af Gr.
I.öwenhjelms anförande för att yttra, att om någon lönförhöjning skulle bifallas, så bör den tillkomma dem.
Jag vill ej nu upptaga tiden med någon ytterligare utveckling af den frågan, men skulle för min del önska, att det anslag, som kunde tillkomma Fiscalerna, finge fördelas på Länsmännen, hvilka nu liro i allmänhet lönte som drängar; jag tror, att i andia Stånd motion om Landsfiscalernas anskaffande blifvit väckt, och för min del biträder jag i så måtto Gr. Lö.wenhjelms i förra plenum väckta motion, att jag likaledes tillstyrker Landsfiscalernas afskaffande.
Jag instämmer i det grundade anförande, Gr. Löwenhjelm afgifvit.
Det är omöjligt att icke gifva rätt åt saken, och än mindre, när man så lyckligt framför den som han; men jag är långt ifrån att instämma i Gr.