Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vinnes detta ändamål, om man, t. ex. då man köpt en vagn och begagnat den i 5o år, uppför den i sina räkenskaper efter inköpspriset, ökadt med kostnaderna för de reparationer den sedermera undergått?
Derigenom skulle den ju anses af mångdubbelt högre värde, än inköpssumman, och af ännu mycket mera värde än den, såsom gammal och utnött, i sjelfva verket ägde.
Etsk. har tillstyrkt, att
Tumba måtte uppföras till det värde, hvartill del kan uppskattas.
Nyttan deraf torde kunna inses af en hvar.
Det torde vara svårt alt bestämma hvad som är Tumbas verkliga värde.
Ingen tror förmodligen, att del är värdi hvad derpå blifvit bekostad t, särdeles som det mesta blifvit ombygdt.
Frågan är om det på höfd uppgifna värdet är det rätta.
Någon värdering synes icke vara uppgjord; således hafva fullmäktige på ungefär antagit en viss) summa.
Men hvartill tjenar det, om samtliga Stånden desslikes förklara, alt bruket är värdi 25o,ooo r;dr, då fråga ej är om concurs eller utredning.
Jag afstyrker för min del cn taxation, sorn icke äger någon af de grunder, hvarpå man kan med säkerhet beräkna dess försäljningsvärde.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, cm E. o. Ad. behagade bifalla 13a’ncoTJtsk:s utlåt.
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. tili afslag å samma utlåtande.
Ropades ja och nej. 7 H. IO Den 16 Maj f. ca. Hi'Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om Ståndet ansåg de vid utlåt, gjorda anmärkntr föranleda dess återremitterande.
Mig tyckes, att Hr von Troil har rätt i sin framställning, emedan inan, för att icke bedraga sig sjelf, då man är en sannskyldig bokförare, bör bokföra sin verkliga förmögenhet efter bokslutet, så att inventarii-contot för föregående och det ingående året balancera hvarandra.
Derigenom vinnes Hr von Troifs mening, att man icke uppför sig till ett capital—valde påen egendom, högre än värdet verkligen är.
Hr Frih. o. Landtsm. yttrade, att han af svaren på de af honom framställda propositioner icke kunnat utröna R. o. Ad:s pl ural i tets mening, hvarföre han ånyo hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla BancoUtskis utlåt.
Ropades starka ja, blandade med många nej, i anleda, hvaraf Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva öfverröstat nej.
Till pröfning företogs LagUtsk;s den 29 sisth April på bordet lagda betänk.
N:o 26, i anledn. af väckt fråga om den uppenbara kyrkopliktens afskaffande.
Då jag var den bland R. o. Ad:s ledamöter, som här väckte motion om uppenbara kyrkopliktens afskaffande, torde det förefalla besynnerligt, att jag talar emot detta betänk., som till en viss del tillstyrker bifall lill motionen; men enär min motion så väl som Just.ombudsmannens framställning' i detta ämne afsåg uppenbara kyrkopliktens utbyte mot enskild skrift, men LagUtsk.
, som tillstyrkt detta utbyte, derjemte föreslagit att underrättelse från predikstolen skulle ske om den felandes namn och brottets beskaffenhet; så finnes deruti anlednrn, hvarföre jag nu upplrädt och anhåller om återremiss.
Det af Ulsk. föreslagna sättet att borttaga uppenbara kyi koplikten, är nemi. föga bättre än kyrkopliktens bibehållande.
Antingen bör författningen bibehållas eller och helt och hållet upphäfvas, emot utbyte af något gagneligt, som icke medför rubbning af vårt nu gällande slraffsystéme.
Jag har fästat uppmärksamheten på hvad LagLTtsk. sjelft erkänt, att offentliga kyrkoplikten öfvergått från hvad dermed ursprungligen varit afsedt till ett verkligt straff.
1686 års kyrkolag säger nemi. uti g cap., alt offentliga kyrkoplikten är den sakfälldes offentliga botgöring inför församlingen, för att deruti åter upptagas.
Sednare tiders erfarenhet hor vitsordat otjenligheten och skadan af den offentliga kyrkoplikten.
Exemplen derpå äro så många och så kända, alt jag icke behöfver citei a något.
Densammas borttagande all - Den 16
Maj f. m. deles, såsom jag motionerat, är också föreslaget i nya lagförslaget; och jag tinner icke, att LagUtsk. haft något skäl för sitt tillstyrkande att kungörande bör ske om den brottslige och brottets beskaffenhet, helst det är stridande mot Christna religionens anda och mening, alt begagna kyrkan, der man samlas för att öfva gudstjenst, lill en plats, der man på salt och vis verkställer straff för begångna brott.
Sådant bör man sätta sig emot, och jag tillstyrker derföre återremiss.
Ålla slags straff-syslemer erkänna 2:ne ändamål.
Det ena, den brottsliges bestraffning; det andra, visserligen icke mindre angeläget, men vida ädlare, nemi. hans förbättring.
Från början var allmänna kyrkoplikten aldrig ämnad att öka bestraffningen.
Den var en religiös försonings-anstalt, och ingenting annat.
Tiden har åt begreppet derom gifvit en alldeles omvänd betydelse.
Den har öfvergått till en slags schavotlering, som gör det omöjligt föi' den olycklige att återgå till ett mera moraliskt lefverne; ty första villkoret för återgång till ett mera klanderfritt uppförande, är hoppet att hans begångna fel mätte vara glömda.
Ulsk. har velat gå en medelväg, men har råkat i den olägenheten att utgå från intet systeme; ty föga. bättre än den offentliga kyrkopliklen är det offentliga kungörandet af det begångna felet.
Jag tillstyrker derföre äfven återremiss, och hoppas, att Utsk. skall taga i öfvervägande de ganska moraliskt grundade motiver, som f. d.
Lag-comiteen lagt till grund för sitt afstyrkande af offentliga kyrkoplikten.
Boye anförda skäl, och under åberopande i öfrigt af hvad Hr Hegardt uti sin reservation anmärkt, anhåller äfven jag orri återremiss på betänkandet.
JY:o 26 blef af R. o. Ad. återremitterad!.
Föreställande niig att från den högtidlighet, som i dag kominer att äga rum på Rikssalen, icke uteslutes Svenska nationen, torde R. o. Ad. förena sig med mig uti den anhållan, att Hr Frih. o.
Landtm, täcktes låta från Hof-contorel begära ett antal biljetter för R. o Ad:s familjer.
Det har blifvit mig sagdi, att bud afgått för att erhålla biljetter, men att man tillkännagifvit, att inga åskådare komma att insläppas.
Jag befarar, att Riksmarskalksembetet icke erkänner R. o. Ad. såsom en auetoritet , den der äger rätt att ändra hvad Riksmarskals-embetel stadgat.
Oin detta embete lemnat det svar, att inga biljetter erhållas, så tror jag, att R. o. Ad. skulle hafva mycket compro - 12 D c 11 16
Maj f. m. metterat sig, genom vidtagande af någon åtgärd till erliål— lande af biljetter. Fril).
Min mening var blott alt erhålla ett bestämdt svar, huruvida nationen får såsom åskådare deltaga uti högtidligheten, eller ej.
Jag känner visserligen icke hvad regel, sorni dag kan vara gällande: men jag förmodar, att förhållandet i dag är detsamma, som vanligen äger rum vid dylika tillfällen, nemi. att inga biljetter utdelas, utan att de, som önska intrade på läktaren, vinna det afven, så långt utrymmet medgifver, om de i tid infinna sig vid ingången.
Den siste värdef talaren lärer icke hafva observerat mitt yttrande, för hvilket jag kan ansvara, nemi. alt tillåtelse att få inkomma på Rikssalen blifvit publiken förvägrad; och alldenstund här finnas flere riksdagsmän, som torde önska inträde på Rikssalen för sina familjer, så, och derest det icke är något med SecretaUtsk, gemenskap ägande, som kommer att förehafvas, torde det icke innefatta någonting olämpligt att inhemta ett svar, huruvida någon må insläppas eller ej.
Frih. Cederström, Jacob, anhöll att denna fråga måtte få hvila på bordet.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den nu väckta frågan svårligen kunde anses såsom ett allmänt öfverläggn:sämne för R. o. Ad., emedan den då kunde läggas på bordet, hvarigenom ändamålet alldeles förfelades; hvaremot Hr Landtm, ville genom Ridd.fiscalen låta inhemta underrättelse i ämnet, så att hvar och en, som önskade derom blifva upplyst, af honom kunde erhålla kännedom 0111 förhållandet.
Ånyo föredrogos och Joi föl los LagTJtsk:s den 29 sist!.
April på bordet lagda betänkanden: N:o 27, i anledn. af väckta motioner om skärpning i stralfen för andra, tredje och fjerde resan stöld; N:o 28, i anledn. af vackt fråga om förändrade föreskrifter i afseende på kungörelsers publicerande i kyrkorna; N:o 37, i anledn. af väckt fråga om upphäfvande af K. förordnm den 16 Juli 1776, ang:de straff för enskilde tjenare, bönder eller torpare, som försåtligt våldföra husbondefolket.
I anledn. af det nyss föredragna betänk., ang:de förändrade föreskrifter i afseende på kungörelsers uppläsande i kyrkorna, anhåller jag att få göra en ny motion.
Våra författningar stadga ingenting derom, huruvida en kungörelse skall anses allmänt gälla nde från den dag, hennes uppläsning börjades eller slutades.
Doll 16 Maj f, ra.
Det gifves exempel på, att statsverket, i fråga om sådana kungörelsers gilltighet från den förra eller den sednare Söndagen, gjort betydliga förluster, t. ex. i fråga om förtullningen af socker.
Det blir således nödvändigt, att Lageller Ekon.TJtsk. afgifver ett förslag till bestämmande af den dag, från hvilken en författning skall anses gällande.
Lämpligast torde det böra vara från den dag, uppläsningen börjats; hvilket jag föreslår.
Skulle åter författningens kraft af lag räknas från den dag, uppläsningen slutals, torde äfven böra stadgas viss tid, inom hvilken presterskapet bör, efter uppläsningens början, hafva henne fulländat, hvilket blifver svårare.
T anseende tili hvad den siste värde talaren föreslagit, skulle jag önska, alt R.
St. deciderade sig för sednare alternativet.
Många kungörelser uppläsas 3:ne Söndagar å rad; och jag skulle då vilja föreslå, att de skola vara gällande från sista uppläsningen.
Jag skulle visserligen instämma uti den siste värde talarens förslag, om ej derigenom kunde hända, att kungörelser aldrig lingö gällande kraft, emedan jag har mig bekant, att kungörandet ofta går så till, att presten från predikstolen blott tillkännagifver, att den eller den kungörelsen utkommit, med antydan i öfrigt, att den som så önskar, äger att i sacristian deraf taga närmare kännedom.
Den siste värde talaren har utgått från den åsigt, att ett lagbrott skulle vara tillåtet; ty då det är stadgadt, att presten skall uppläsa kungörelsen, så är underlåtenheten deraf en afvikelse från lagen.
Jag hemställer till en hvar, om det är möjligt alt lagföra någon efter en författning, som icke blifvit promulgérad.
Visserligen är det föreskrifvet, alt författningar skola kungöras fran predikstolarna; men om föreskriften bestämdt innehåller, att de skola uppläsas från början till slut, kan jag icke påminna mig; och om nu stadgandet om kungörandet icke är sålunda bestämdt, och den domare-regeln får gälla, att landssed, som ej häfver oskäl med sig, får räknas såsom lag , så kunde det antagna sättet att blott antyda en utkommen kungörelse, på sätt jag omnämnt, äfven få äga rum, då kungörelsenär mycket vidlyftig eller innefattar ett för församlingens flesta medlemmar helt och hållet främmande eller ofattligt ämne —- såsom t. ex. medicinal-laxan.
Jag undrar hvilken prest skulle uppläsa den, eller hvilken församling skulle stanna qvar under uppläsningen, eiler hvilken församling skulle begripa den.
Af dessa skäl anser jag den siste värde talarens anmärkn. böra förfalla. >4 Den 16 Maj f. m.
Jag kan hafva oriktigt uppfattat en värd ledamots, Frih. Ridderstolpes, yttrande, och, i sådant fall, emottager jag med tacksamhet rättelsen.
Men 0111 jag ej fattade hans mening oriktigt, så ville han att kungörelsen ej skulle medföra verkan, förrän elen blifvit 3:dje gången uppläst.
Om det Ur hans mening, torde man böra ytterligare föreskrifva, alt alla tre uppläsningarna böra ske på en gång, ty annars dröjde det för länge, innan verkställighet följde af författningen; men jag kan dock icke inse, huru i sådant fall 3:ne uppläsningar vore bättre än en.
Med den siste välde talarens tillåtelse rättar jag ett misstag, som han begått.
Min mening var ej sådan han uppfattat densamma.
Jag nämnde blott ett alternativ af de föreskrifter, som gälla i afseende på författningars promulgerande.
Några uppläsas blott en gång, andra åter skola uppläsas 3:ne gånger.
Min mening var den, från hvilken jag icke afstår, att kungörelsen bör gälla från den dag, sista punkten deraf blifvit uppläst.
Hvad Hr Ribbings yttrande angår, så tror jag mig kunna jemka min åsigt med hans, såvida lian tillåter mig erinra, alt mycket af mitt yttrande kom derifrån, att jag aldrig lydi något conunando-ord, som icke varit uttaladt.
Den kungörelse, som blifvit uppläst, är såsom ett commandoord; men man kan icke lyda delta innan det är uttaladt.
Det är nödvändigt, att den som skall lyda, får höra hvad han lyda skall, om han också icke helt och hållet begriper det.
Begrepp kan man icke alltid förskaffa vår allmoge, dock mäste den hafva rättighet att höra för sig uppläsas hvad den skall efterkomma.
Frih. Cederström, Jacob: Jag biträder Hr von Bartmansdoi ffs framställning, att en viss tid bör vara bestämd, frän hvilken upplästa kungörelser skola vara gällande, och att tidpunkten bör vara den, då författningen anmäles från predikstolen och uppläsningen deraf börjas.
De författningar, hvilkas uppläsande erfordra flera dagar, såsom tulltaxan, äro vanligen bestämda att vara till efterlefnad förbindande från någon viss dag, efter det de blifvit från predikstolarna promuigerade, hvilket då uti ingressen finnes intaget.
Andra författningar, som röra landet i allmänhet, äro sällan af den vidlyftighet, att uppläsningen deraf icke medhinnes på en Söndag; men om så händer, såsom t. ex. förhållandet är med hevilla .förorda., så känner man alltid tidpunkten, från hvilken den skall tillämpas, och uppläsningen kan då ske huru långsamt som helst, blott den medhinnes före den sålunda bestämda tidpunkten.
Jag motsätter mig visst icke mycket de nya saker, som tiden påkallar; tvertom biträ - Den 16
Maj f. m. iS der jag de förändringar, som jag finner af värde.
Men mångfalldiga nyheter förekomma nu i motioner och under dis— cussioner, som jag anser, minst sagdt, alldeles onödiga.
Jag skulle tro, att religionen och gudsfruktan vore byggd på alltför svaga fotter, om den nu mera än förr skulle störas af kungörelsers uppläsande från predikstolarna.
Jag anser det vara nödvändigt att bibehålla det gällande bruket, emedan det en lång tid skulle blifva svårt för allmogen att veta hvad kungörelsen innehölle, om ett annnat sätt antogs för promulgationen, och tillstyrker derföre, att det måtte få förblifva vid hvad som varit häfver, öfvertygad, att det icke medför någon skada, olägenhet eller kallsinnighet för religionen, mera än förr.
Jag ville blott upplysa den siste värde talaren derom, alt LagUtsk:s betänk., hvaruti tillstvrkes bibehållande af hittills iakttagna sättet för kungörelsers uppläsande från predikstolarna, är af R. o. Ad. bifallet; men att fråga nu är om en särskild af mig, i sammanhang med den uti nämnda betänk, afhandlade frågan, väckt motion, ang:de bestämmandet af viss tid, från hvilken en kungörelse skall, efter uppläsningen, anses till efterlefnad förbindande.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den väckta motionen skulle blifva till remiss föredragen, då den blifvit skriftligen aflenmad.
Föredrogs ånyo LagUtskrs den 29 sisth April på bordet lagda betänk.
IV:o 38, i anledn. af väckt fråga om slockstraffels upphörande.
Jag anhåller om återremiss af detta betänk, utaf 2:ne skal.
Det ena är, att den i första mom. tillstyrkta förändringen icke kan eller bör erhålla gällande kraft och verkan, förrän frågan om kyrkopliktens afskaffande i allmänhet blifvit constaterad.
Det andra skälet beslår deruti, att jag i afseende på 2 mom. delar reservanternes Hr von Rööks och Hr Bexells åsigter, att 6 1 :dr 32 sk. loi de vara för ringa straffansvar för den, som förderfva!' andras till lugn eller prydnad planterade träd; men deremot kari jag icke förena mig med Hr von Röök uti den åsigten, att en sådan förbrytare skulle stå vid tingshusdörren, eller rådstnfvuporten med en gren i handen att skämmas.
Likväl borde och kunde urbota straff äga rum för dylik förbrytelse, och i stället för 6 r:dr 32 sk. böter torde kanske lämpligare böra stadgas straffansvar från 4 till 8 å 12 dagars fängelse vid vatten och bröd.
Då jag instäm de i det förslag, LagUtsk. afgifvit i det återremitterade betänk.
N:o 26, så anhåller jag att få förklara, att jag delar den åsigt i6
Maj f. ro. som grundlagt Utsk:s tillstyrkande uti förevar, betänk., och att jag icke finner de af Frih.
Cederström gjorda anmärkntr vara .af beskaffenhet, alt de böra föranleda till återreruiss.
Äfven 0111 kyrkoplikten kommer att bibehållas såsom straffbestämmelse, bör likväl ej det olämpliga och äfven sällan använda stockstraffet qvarstå.
Att främmande religionsförvandter, i stället för kyrkoplikt, undergå stockstraff, kan icke vara tillräckligt skäl att bibehålla detsamma.
Hvad för öfrigt angår Frih'.
Cederströms anmärkn., att 6 r:dr 3a sk. böter eller deremot svarande fängelse vid vatten och bröd icke skulle vara tillräckligt ansvar för nedhuggning eller förderfvande af träd, planterade lill lugn eller prydnad, så anser jag den föreslagna straffbestämmelsen vara alldeles tillräcklig, oell kan icke biträda Frilitns mening om urbota egenskapen af så beskaffade förseelser.
Det torde i alla fall vara nödigt, att betänk, återremitteras, äfven 0111 Hr Stuarts argumentation vore riktig; emedan man icke kan förutsätta, att främmande religionsförvandter skulle lemnäs ostraffade, i händelse inhemska trosforvanter komma att undergå kyrkoplikten.
Sådant blef förhållandet, om kyrkoplikten bibehölls; ty man har icke föreslagit motsvarande straff för främmande trosbekännare, utan blott stadgat, att den felandes namn och brottets beskaffenhet skulle kungöras från predikstolen, hvilket icke kan anses för ett straff, minst motsvarande den 1111 gällande kyrkoplikten.
Således bör betänk, återremitteras, på det att LaglJtsk. må föreslå något ansvar i stället för stockstraffet för främmande religionsförvandter, derest kyrkoplikten hädanefter skulle i allmänhet komma att bibehållas.
Jag anser mig böra i detta fall understödja Frih. Cederströms mening, och tror att betänk, bör återremitteras, dels för sammanhangets skull nied det redan återremitterade utlåt, angtde kyrkoplikten, och dels emedan straffet för åverkan å träd, planterade till lugn eller prydnad, är för ringa.
Om Hr Stuart hade sett, bura illa med dylika träd i vissa landsorter förfares, och huru svårt man bar att freda dem; så skulle han utan tvifvel finna, att ett sä ringa straff, som det här föreslagna, icke är till fy Hest görande.
När träd förderfvas, som kostat förfädren många års möda och omvårdnad, och som äro 60 å 70 år gamla, då är ägaren tillden egendom, hvars prydnad träden voro, föga belåten med en ersättning af 10 r:dr r:gs eller något dylikt för hvad som utgjorde hans tillfredsställelse och en del af gårdens värde.
På dessa skäl anhåller äfven jag om återremiss.
Hr Den 16 Maj f. m.
Då jag icke på något villkor kan medgifva, att stockstraffet skall qvarstå såsom lagligt straff; sfi anser jag afven den anmärkn., som mot r mom. af betänk, blifvit framställd, icke kunna föranleda till återremiss.
Hvad sednare mom. angår, så torde, på sätt jag förut baft äran yttra, 6 r:dr 62 sk. böter, eller deremot svarande fängelse vid vatten och bröd för hvarje träd, som fri lies, vara tillräckligt straff i detta fall, enär dessutom skadan skall särskildt ersättas.
Att den som lidit förlusten skulle vara mera belåten och tillfredsställd, om den, som begått förseelsen, straffades med några par spö, kan jag åtminstone icke föreställa mig.
Jag får vördsamt förklara, att jag ej motsätter mig bifall till U Is k: s betänk., utan tillstyrker bifall till stockstraffets upphörande; men deremot väcker jag den motion, att den som fäller sådana träd, som äro planterade framför annan mans hus, måtte derföre straffas, på sätt i8o5 års författning förmår för åverkan af mäste- och storverksträd.
Cederström, Jacob: Jag är icke för ögonblicket i tillfälle att kunna redogöra för alla de olika straffbestämmelser för åverkan af fruktbärande eller till prydnad planterade träd, som i äldre författningar inom Riket funnits; men serien deraf är icke ulan intresse för den, sorn gör sig redo för hvad vägar lagstiftningen gått inom samhället. i8o5 års skogsordning, som i många fall upphäfver st.idganden i allmänna lagen, i afseende på skogsåverkan, har på K.
M:s befallning blifvit ställd till omarbetning af Kammar-coll:m.
Vid denna riksdag har motion blifvit väckt om antagande af det nya förslaget till Byggn.-b:n.
Den nya skogsordningen skulle naturligtvis till sina grunder komma att öfverensstämma med förslaget lill Byggn.-b:n; men då det icke kan vara lämpligt alt vidtaga en förändring i allmänna lagens stadgande i Byggn.-b:n, innan motionen om antagande af nya förslaget till Byggn.-b:n blifvit afgjord, hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle finna, alt något beslut i förevar, fall icke bör vidtagas, innan LagUtsk. meddelat utlåt, öfver Hr Sandelhjelms motion.
Jag anhåller derföre äfven om återremiss, helst, innan Utsk. besvarat densamma, det förevar, ämnet kan hos R. o. Ad. vara så utred t, att fråga ej vidare hehöfver uppslå, huruvida en lagbestämmelse i förevar, fall erfordras eller ej.
Lika med Hr von Hartmansdorff är jag af den tanke, att sedan R. o. Ad. återremitterat till LagUtsk. dess betänk. ang:de afskalfande af allmänna liyrkoplikten; så skulle R. o. Ad. sannerligen brista i conseqvens, om R. o, Ad. vägrade återremiss på detta betänkande.
7 H* 3 i8 Den 16
Maj f. ai.
N:o 38 blef af R. o. Ad. återrernitteracit.
Hr Lag ergre n.
Sedan R. o. Ad:s Hrr Electorer beliagat invälja mig till ledamot af Exped.Utsk., men enskildta göromål icke tillåta mig att emottaga detta förtroende; får jag begagna den rättighet, jag enligt grundlagarna äger, att mig detsamma afsäga.
Hr Frih. o. Landtm, anmodade, i anledn. häraf, Hrr Electorer alt innan nästa plenum utse en ny ledamot i Exped.Utskottet.
Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s den 29 sist!.
April e. tn. på bordet lagda betänk.
N:o 3g, i anledn. af vackt fråga oiu afskaffande af offentlig afbön, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs och bifölls StatsUtsk:s den 29 sisll.
April e. ro. samt den 2 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 80, i anledn. af väckta förslag om bestämmande af pensionsrält för Statsrådets ledamöter, i sammanhang med den lönereglering, som af Utsk. föreslagits, i följd af Statsrådets förändrade organisation.
Besvärs- och Ekon.Utsk:s den 20 sisth April samt den 2 dennes f. ro. på bordet lagda betänk.
N:o 1 1 , i anledn, af väckt motion, alt afstånden emellan gästgifvaregårdarna i Riket måtte regleras.
Enligt hvad jag tror mig vela, är detta betänk, bifallet af de öfriga Stånden.
Jag anhåller, att Hr Ridd.SecreCn behagade lemna ypplysning derom.
Ridd.Secret. lillkännagaf, att detta betänk, blifvit afslaget af PresteSt. samt bifallet af BorgareSl., och att underrättelse om BondeSt:s beslut i delta ämne ännu icke ankommit.
Då jag varit bortrest den tid Ekon.Utsk. fatlat ifrågavar. beslut, känner jag ej de skäl, hvarpå Utsk. grundat detsamma; men jag vågar likväl göra den hemställan, om det kan anses lämpligt alt till K.
M. framkomma med en önskan, som icke afser annat än hvarom i lagen redan linnes stadgadt.
Skulle dock en sådan lind. framställning komma att äga rum, torde afseende böra fäslas lika mycket på vägens beskaffenhet som dess längd; emedan månget vägstycke om en mils längd, isynnerhet vissa årstider, är vida besvärligare än ett annat om 2 mil.
Ilr Sandel hje Im, Pa u 1:
Under flera föregående riks - Den iG Maj f. ra. '9 dagar liar, i sammanhang med frågan om skjutsen, den und. önskan blifvit af Ständerna lill K.
M. framförd, att afslåndet emellan gästgifvaregårdarna måtte lämpas efter hvad i lag stadgadt är.
Det har äfven, så vidt möjligt varit, blifvit iakttaget, särdeles när vägar blifvit anlagda, eller andra särskilda orsaker föranledt förändringar.
Det synes således, som en sådan und. framställning, som Utsk. tillstyrkt, skulle vara öfverflödig.
För min del finner jag åtminstone olämpligt att dermed besvära K. M., synnerligast som distancerna emellan gästgifvaregårdarna i allmänhet äro mindre än 2 mil och på högst få ställen öfver 2 mil, och 1^ timme skall användas på hvarje mils åkning, hvilket af resande äfven iakt(ages, särdeles då väglaget är besvärligt, samt i öfrigt der afståndet emellan gästgifvaregårdarna är längre än 2 mil och locala hinder möta för förkortande deraf, innan landet blifvit mera odladt och utflyttningar skedt.
Sådant har jag åtminstone funnit förhållandet inom Elfsborgs län.
Jag tillstyrker derföre afslag å betänkandet.