Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag nu framställer denna mening, åtlyder jag en redan vunnen erfarenhetsröst; men skulle jag för densamma behöfva ett ytterligare stöd, funne jag det snart uti det visa uch nästan prophetiska förutseende, som legat till grund för Rikets Ständers redan år i8i5 fattade Beslut, att till kommande Ständer hänskjuta ett Förslag, att derest den då stadgade Juryn i Tryckfrihetsmål ej skulle finnas svarande mot ändamålet, eller lämplig efter Nationens lynne, det förut gällande Rättegångssättet då måtte kunna återställas.
I så måtto önskar jag dock en modification i denna Aterföring, att jag, instämmande med Utskottet, anser att Tryckfrihetsmålen lampligast af Öfverdomstolarne kunna behandlas, dock, på sätt äfven blifvit tillstyrkt, med bibehållen möjlighet af local-undersökningars anställande genom Underdomstol, i de troligen sällsynta fall, då sådane kunde komma i fråga.
Jag finner äfvenledes de skäl, som Utskottet anfört emot den af Motionairen alternatift föreslagna förändrade Jury-inrättningen, vara så talande, att jag ej 3io Den i5 Januari i f. m. vill trötta Ridderskapets och Adelns tålamod med att något ytterligare dervid til— lägga, I ordningen förekommer nu, att betrakta det andra exceptionella stadgandet i TryckfrihetsFörordningen; jag menar deri, genom 4 §• 8 Morn,, åt HofCancellersEmbetet uppdragna åtgärd, att tills vidare, och intilldess alt Kongl. Maj:t i StatsRådet fattat sitt definitiva Beslut, låta inställa utgifvandet af sådane Dagblad eller Periodiska Skrifter, som skulle finnas vara vådlige för allmän säkerhet, eller utan skäl och bevis förnärmande personlig rätt, eller af en fortfarande smädlig egenskap.
Om uppkomsten och verkningarne af denna så kallade Indragningsmagt, — till men för den periodiska litteraturens utbildning, eller till hejdande af dess missbruk; — lill godtycklig behandling af äganderätt, eller till skydd för andra lika dyrbara allmänna och enskildta rättigheter;— till obehörigt återhållande af nyttiga, om än misshagliga, sanningar, eller till nödvärn emot den djerfva smädelsen och det ensidiga partisinnet och den oblyga lögnen;—om allt detta har redan vid så måuga tillfällen och så tillräckligen, under motsatta åsigter, blifvit ordadt och skrifvit, att jag tror mig här kunna följa min derjemte lätt förklarliga böjelse, och endast fästa mig vid en del af frågan, den nemligen, huruvida stadgandet Den a5 Januari i f. m. om indragning i vissa fall af Periodiska Skrifter, i sitt närvarande skick, motsvarar det dermed åsyftade ändamål.
Erfarenheten visar genast, att mångfaldiga utvägar linnas, hvilka svårligen kunna stängas, och som med stigande fintlighet begagnade, gjort detta stadgande vid hvarje deraf gjord tillämpning i större eller mindre mån overksamt.
Det är af detta skäl, som jag tror mig kunna, dock alltid såsom enskilt Riksdagsman, biträda Motionairens och Utskottets mening, att \ §. 8 Mom. kunde ur Tryckfrihets-Förordningen utgå, samtidigt med de båda Stats-Magterues beslut om Tryckfrihetsmålens återflyttande från Nämnden till de vanliga Domstolarne, Jag säger samtidigtx ty ehuru svagt det nödvärn än må befinnas, som
Indragningsmagten ännu kan erbjuda emot missbruken, skulle jag dock kanske tveka att alldeles borttaga det, innan Lagen återinträdt i en mera säker, samt af slump och omständigheter mindre beroende verksamhet, genom undanrödjande af de, efter min tanka, origtiga former, som från och med år i8i5 förlamat dess ursprungliga kraft.
Den tredje delen af Utskottets, på Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelkes motion grundade, framställning, är förslaget om borgens ställande för periodiska skrifter.—
De frågor, som här hufvudsakligen förete sig till besvarande, torde vara följande.
För det 3i2 Den 25 Januarii f. m, första; Är detta ökade åliggande för utgifvarne af periodiska skrifter rättsenligt?
Oell för det andra:
Är det behöfligt och nödigt?
Man har påstått, att borgen skulle innebära ett sådant af offentliga magten i förväg lagdt hinder emot hvarje Svensk mans rättighet alt utgifva skrifter, som i 86 §.
RegeringsFormen omtalas.
Jag delar ej denna åsigt, och tror, att Lagstiftaren genom njrssberörde stadgande, endast och allenast haft för afsigt att förebygga Censurens återinförande.
Jag gör dessutom en väsendtlig skilnad emellan den hvarje Svensk man, utan undantag, enligt 86 §. tillkommande rättighet att utgifva skrifter i något visst ämne, hvilket som heldst, och rättigheten att utgifva periodiska skrifter, det vill säga, att på vissa förut bestämda tider, och öfver alla möjliga ämnen, få tala lill Allmänhetens omdöme, — och tilläggom, — till Allmänhetens passioner; — en rättighet, hvilken icke utan undantag genom närvarande lagstiftning finnes vara medgifven.
— Den, som blifvit dömd för nesligt brott, eller som blifvit förklarad ovärdig att föra andras talan, kan nemligen icke förmenas, att, med den allmänna rätt, 86 §.
RegeringsFormen åt hvarje Svensk man förbehållit, få utgifva skrifter, men i §.
TryckfrihetsFörordningen förbjuder honom dock, att någonsin utgifva periodiska skrifter.
Den princip, att andra och högre prestanda före Den 25 Januarii f. m. 3i3 utgifvandet kunna rättsenligt åläggas sådane skrifters utgifvai’e, som äro af periodisk egenskap, framför utgifvare af vanliga skrifter, ar således redan erkänd i vår närvarande TryckfrihetsFörordning, och om vilkoren sedermera skulle behöfva skärpas, verkar sådant icke på principen; nog af att olika prestanda redan finnas föreskrifna, samt således rättsenligt och i öfverensstämmelse med Lagens anda kunna äga rum.
Då jag nyss talat emot exceptionella stadganden, utber jag mig vidare, för att icke synas inconseqvent, att få fästa uppmärksamheten derpå, att här ingalunda är fråga om olika rättegångsordning eller olika straffbestämmelser för Tidnings-skrifvare, emot dem som gälla för alla andra författare, och att här ännu mindre är fråga om någon utgifningen föregående pröfning af periodiska skrifters innehåll; —- här åsyftas endast en utsträckning af den redan i någon nion medgifna grundsatts, att högre garantier kunna affordras periodiska förfaltare.
Frågan om behofvet deraf är åter af Motionären redan så mästerligt behandlad, •— och jag förmodar, det de fleste, om icke alla, här närvarande tagit kännedom af den upplysande skriften, att jag icke vill upptaga tiden med onödiga upprepanden.
Eli hvar torde vid första påseendet utan svårighet inse, att Tidningslitleraluren verkar lättare, hastigare, måugfaldigare och derjemte 3i4 Den i5 J a n u a r i i f. m. mera fortfarande på den allmänna opinionen, än den vanliga Bok-litteraturen; och stegrad inflytelse måste väl i detta, som i alla andra samhällsförhållanden, kräfva ökade garantier emot de möjliga missbruken.
Frågan är således, om Staten af periodiska författare behöfver fördra några andra egenskaper, än de blott negativa, att icke vara dömd för nesligt brott, eller hafva förverkat rättigheten att föra andras talan.
Jag tror det för min del; —< jag tror, att den periodiska skriftställaren, om han skall värdigt uppfylla sitt kall, måste äga åtminstone någon grad af bildning och verldskännedom; jag tror, att lian måste äga några egna intressen, ibland de mänga, hvaröfver lian finner sig äga kallelse att tala; jag tror att han måste hafva tillvunnit sig något förtroende ibland den Allmänhet, till hvilken han ämnar ställa sitt tal.
Den, sorn har denna bildning, dessa egna intressen, detta förtroende, finnér utan minsta svårighet den föreslagna borgen, om lian icke äger medel att anskaffa den motsvarande depositionssumman; och den, som saknar dessa egenskaper, bör, i min tanka, icke få beträda den publicistiska banan förr* än han hunnit dem förvärfva.
På dessa ytterligare skäl, instämmer jag fullkomligen med hvad Utskottet äfven i denna del föreslagit, som jag tror, Lill verkligt gagn för tryckfriheten i ordets ädlare bemärkelse.
Ben 25 Januarii f. ra. 3.5
Jag tillstyrker således vördsamt antagandet af de uti ConstitutionsUtskottets Memorial, som ett oskiljaktigt helt, framställda 3:ne hufvudgrunder, hvilka stödja sig på Hans Excellence Herr Friherre Lagerbjelkes förslag, och anhåller i sådant afseende om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition; förbehållande mig dock, att när de speciella redactionsförslagen komma under pröfning, få framställa de anmärkningar deremot, hvartill jag då kan finna mig äga anledning.
Boye* Ludvig* hade till undertecknad Riddarhus-Secreterare aflemnat ett skri fiel ig t anförande, hvilket, i anledning af Ridderskapets och Adelns den i5 sistlidne December f. m. lemnade tillstånd, nu upplästes, så lydande:
Erkännande tryckfrihetens stora värde, såsom garanti åt Folket, är jag så öfvertygad om dess nödvändighet, alt om fråga nu vore alt förminska den, skulle jag täfla med hvarje representant i försvaret för densamma; men lika öfvertygad är jag äfven om angelägenheten af, alt garantier också gifvas emot tryckfrihetens missbruk.
Om vi medgifva, att det är egentligen genom tryckta skrifter, som vi uppnått den grad af upplysning vi nu äga; så kunna vi ej eller förneka, att det också är genom tryckta skrifter, som denna upplysning kan förderfvas; och om vi medgifva att tidningspräs - Den 23 Januarii f. m. sen är ett verkningsmedel på vårt förstånd» huru kunna vi neka, att den jemväl är ett ganska starkt, på våra passioner, samt också lika användbart till ondt, som till godt.
Att, å ena sidan, freda tryckfriheten fran allt intrång; men att också, å den andra, freda samhället från farorna af tryckfrihetens missbruk, är den dubbla pligt, som bör uppfyllas; men som svårligen kan det, så länge den nu rådande opinionsförvillelsen fortfar, att sammanblanda båda föremålen, på sådant sätt, att hvarje redbart och allvarligt återhåll på missbruket, nedskrikes, såsom hinder i det fria bruket; och det i beräknadt ändamål, att hindra de rättelser i Tryckfrihetslagen, af hvilka en lång erfarenhet redan ådagalagt behofvet.
Att bryta denna opinion, och häfva dess kraft, tilltror jag mig icke; men så skall icke eller farhågan för de anathemer, som opinionsarbetarne hafva att afkunna, tillbaka h å 11 a något af mitt varma nit, att, om möjligt vore, bidraga till återförvärfvande af allmän säkerhet, i den enda punct, der den icke mera finnes; säkerheten för de dyrbara begrepp, på hvilka vår religion, vår moral, vår statsförfattning oeh våra seder, hvila och äga bestånd.
Yår Tryckfrihetslag brister icke, hvarken i förbrytelsernes antydande, eller i straffbestämmelser; men den brister i förmåga, att utkräfva sin verkställighet; och då denna Den 5.5
Ja nu ari i f. m. hrist borttager farhågan att begå missbruken, upphör också säkerheten deremot.
Osäkerheten inträdde med den dag, då tryckfrihetsmålen undantogos ifrån Domaremagtens afgörande, och lemnades åt vår nya Jurylnrätlning.
Det dröjde icke länge att visa sig, alt man hade derigenom' utbytt säkerheten emot skyndsamheten; och man insåg snart, att felet låg i sjelfva det nya rättegångssättet.
I stället för Domare, ansvarige inför Lagen, inför ÖfverDomaren och Konungen, hade man gifvit afgörande magten åt Jurymännen, som väl veta, att de — okända förut, och glömda efteråt — äga ingen ansvarighet att befara, men väl ett beröm att förvärfva, om de troget uppfylla kallet af OpinionsDomare, d. v. s. troget följa den opinion, rigtig eller falsk, för hvilken Tidningsredactionerne förklarat sig; och hvars försakande jemväl har sin betänklighet, i påföljden af redactionens granskningsrätt, samt deri förväntande stränghet.
Icke nog härmed; man hade, af en antagen större benägenhet för förbrytaren, än för samhället, hvars talan Actor förer, stadgat, att, i afgörandet, borde Lagen, redan på förhand, stå till två tredjedelar på förbrytarens sida, så att blott lian kunde, till sine egne Jurymän, erhålla en enda bland de öfrige två tredjedelarne af röster, så var lian frikänd; en uppmuntran, som ej är obetydlig, synnerligen då den jemföres med vår allmänna Lag, enligt hvars föreskrift, 3i8 Den 25 Januari i f. ra. hvarje tilltalad mäste åtnöja sig med blott vanlig pluralitets beräkning.
Till bristerne af denna Inrättning hörer också dess sammansättning, som, i andra länder, förut gifven, bär är dagens verk; samt alt Jurybeslutet bär fastades vid KämnersRätten, såsom för afgörandet, på en gång, första och sista Domstolen.
Om, med allt detta, meningen var, att democralisera rättvisan, så vanns också ändamålet Fullkomligen, till särskild fördel för Tidnings-redactionerne, hvilka, sjelfve bjudande den opinion, efter hvilken de vilja bedömas, icke behöfva oftare befara afvikelser derifrån, an då de brustit i förmåga att tillräckligen ingifva opinioner; ett fall, som icke bör vara särdeles att förmoda, och hvari åter den missgynnande utgången blott vore att anse, såsom en följd af egen otillräcklig skicklighet.
Att, med en sådan rättegångsordning, begära ovilkorlig verkställighet af Lagens straffbestämmelse; eller att, i saknad af den, begära helgd åt några begrepp, af hvilket värde som heldst; det är mera än enfaldigt.
Erfarenheten har besannat det; och såsom bevis derpå, må mig tillåtas, alt, medskyldig glömska åt författarne, åberopa utgången af någre sådane actioner.
I en af våra Provincestäder hade en tryckt skrift utkommit, som icke blott anföll, utan hånade sjelfva den heliga Försoningsläran; men åtalet blef ogilladt, och författaren frikänd från Den 25 Januarii f. m. allt ansvar.
En annan, i hufvudstaden utkommen, skrift åtalades, såsom till den grad predikande Fatalismen, att, enligt den, mördaren och rånaren hade ingenting att förebrå sig, emedan de blott uppfyllt den bestämmelse ödet förut gifvit åt deras lefnadslopp; en lära, hvarigenom begreppet om skilnad emellan dygd och brott, ja,begrepget om en belöning eller ett straff efter döden, voro tillintetgjorda; men af Jurymännen ogillades åtalet, och författaren frikändes från ansvar.
— Med visshet kan man antaga, att om någon af våra HofRätter varit
Domare i dessa mål, hade en så oförsynt strafflöshet icke varit att påräkna.
Alt man, efter ett så fåfängt bemödande att gifva beskydd åt våra religiösa och moraliska begrepp, lemnat våra politiska åt förgängelsen, kan ej skäligen klandras; och om det sträfvande, som, i allmänt tryck, mera än ofta framställes, att bortjaga våra monarkiska begrepp, för att, i deras ställe, inflytta rent republikanska; om det ej innebär någon fara för vår tid, så ligger förtjensten deraf åtminstone sannerligen icke i vår tryckfrihetslag, eller i någon dess förmåga till återhåll deri.
— Såsom ett icke indifferent bevis på Juryinrättningens böjlighet under dagens och ställets opinion, må jag äfven erinra om ett förefallit tryckfrihetsmål, äfven i en Provincestad.
En medborgare var der tilltalad, för det han utgifvit en skrift af smädeligt innehåll, mot någre der bo - Den 25 J a n u a r i i f. m. ende personer; men lian invände, alt skriften var Rättegångshandling, och alltså ej föremål för tryck fri hets-åtal.
Delta bestreds, på grund af skriftens presentatum, hvarpå den åtalade bevisade, med betyg af Boktryckaren, att, i detta presentatum hade, på en del exemplar, det tryckfel förelupit, att siffran 9 fallit i omvänd ordning, oell blifvit en 6:a, eller tvertom; men oaktadt, att, nied företeende af de andra exemplaren, som buro rigtigt presentatum, tryckfelet var fulltygadt, blef den tilltalade dock af Juryn dömd ärelös.
Något annat skäl för ett så laglöst, så förnuftsvidrigt, förfarande, kunde icke utfinnas, än det, att dagens och ställets opinion ville så hafva det.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, och i den orubbliga öfvertygelse, att
Juryinrättningen är oförenlig med all redbar och allvarlig garanti, anser jag ConstitntionsUtskottets förslag, att densamma upphäfva, samt att återlemna tryckfrihetsmålen åt den ansvarige
Domaremagten, utgöra ett nödvändigt steg, till återvinnande afen lagbunden tryckfrihet, samt till säkerhet emot dess missbruk; och jag tillstyrker alltså, att Memorialet må, till grundlagsenlig behandling antagas; med ändring blott i den del, som angår förslaget, att TryckfrihetsCommitléen skulle, i hvarje mål, afgifva yttrande till HofRätten; en omständighet,hvaraf jag Den i5 Januarii f. in. jag icke inser nyttan, då HofRätten ändå skulle, oberoende och ensamt, målet afgöra, samt visserligen ägde samma rätt lill förtroende, för erforderlig upplysning, sotn Committeen. —■
För denna min mening träder jag frivilligt i ansvar, inför hvarje upplyst och rättsinnig man; och tror icke, att han skall anse mig brista i liberalitet, derföre, att jag ville säga till samtelige våra Tidningsredactioner, äfvensom till alla våra Författare:
Skrifven och trycken allt hvad J viljen; men gälden ärligt lagens och samhällets fordran på bestraffning, hvarje gång J missbruken tryckfriheten; och, såsom ett vilkor, hvarförutan ärligheten deri är ingen, samtycken också, att Edra tryckfrihetsbrott må afdömmas af Sveriges ansvariga domaremakt; och på samma sätt, som den af dömmer alla andra förbrytelser; emedan, af */ ' ~ alla undantag i lagar, gifves dock icke något sämre än undantag från redbar ärlighet i garantier till Nationen.
Då tiden nu är så långt framskriden, hemställer jag, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes inhemta Ståndets mening, huruvida icke öfverläggningen kunde få uppskjutas till eftermiddagen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken fiågade, om Ridderskapet och Adeln med bifall till Herr Cederschjölds 58 H. ar 322 Den 25 Januarii f. ra. framställning, behagade tillåta, alt discussionens fortsättning finge till eftermiddagens plenum uppskjutas.
Upplästes till justering oell godkändes följande från ExpeditionsUtkottet mkomne Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majit: Nio 32C).
Angående Presterskapets aflöning.
N:o33o.
I anledning af Kongl. Majits Nådiga Proposition om låneunderstöd till återuppbyggande af Staden Borås, samt Kongl. Majlis Nådiga Skrifvelse angående lånebiträde åt Staden Norrköping.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan tre qvart till 3 eftermiddagen.
Måndagen den 2 5 Januarii 1 8 3o.
Fortsattes den i förmiddagens Plenum började pröfning af ConstitutiorisUtskottets
Den 25 Januari i e. m. 3a3 den 3o sistlidne September under N:o 5i afgifne, samt den 5 derpåföljde October e. in. på bordet lagde, Memorial, med förslag till ändringar i Tryckfrihets-Förordningen och till ny redaction af samma Grundlag.
Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Sedan jag i ConstitutionsUtskottet, dels uti min reservation, och dels under discussionerne, yttrat allt hvad jag i delta för fäderneslandets närvarande och kommande väl vigtiga ämne, för min del haft att säga, hade jag vid detta tillfälle ernat iakttaga tystnad; men sedan jag på förmiddagen af den värde Motionären blifvit hugnad med en mängd anmärkningar, har jag ansett mig böra frångå min föresatts, och får nu begära Ridderskapets och Adelns öfverseende, då jag för en stund vågar upptaga liden med besvarandet af dessa anmärkningar, så vidt jag vid afhörandet kunnat uppfatta och i minnet bevara dem.
Särskilt får jag hos den värde motionairen sjelf anhålla om ursägt, i fall jag icke ordagrant kan återgifva de framställda anmärkningarne; det bör likväl vara så mycket ursägtligare, som han nekat mig tillfälle att från LandtMarskalksbordet få tillgång till hans skriftliga anförande på förmiddagen.
Men då jag nu uppträder i förenämnde afseende, sker det icke utan en billig tvehogsenhet; ty å ena sidan måste det vara påkostande att nödgas 5S II.
21* 3j4 Den 25 Januari! e. m. omsäga hvad man redan sagt; och å andra sidan är det nedslående, att hafva en så öfverlägsen motståndare, hvars hela hållning i tal och skrift utvisar, att han känner sin styrka, och vet, att han endast beliöfver komma och se för att segra.
Till en början har den värde motionairen anmärkt, att jag i min reservation, om icke sårat honom, åtminstone trädt hans personliga ömtålighet nog nära.
Att detta icke varit min afsigt, kan jag försäkra; och jag hoppas, att ingen, som är opartisk och utrustad med någorlunda vanlig känslighet, skall i min reservation kunna finna någonting personligt sårande.
Men jag får såsom Läkare erinra, alt det gifves menniskor, som äro så ömtåliga, och hafva så retligä nerver, alt de kunna få spasmer af en flugas surrande; och det är allmänt bekant, att en, som blifvit förfrusen, kan af vanlig kammarvärma retas till inflammation.
Emedlertid bemstäiler jag till hvars och ens lugna bedömande, om uti min reservation på något ställe ens finnes mer än vanlig värma, eller större, än sakens vigt fordrat.
Den värde Motionären har äfven anmärkt, alt jag skulle hafva satt i fråga, huruvida han vore upphof till förslaget.
Jag har endast sagt, att det inom ConstitutionsUtskottet var bekant, att Konungens Rådgifvare ernat tillstyrka Konungen att till Sländerne afgifva en dylik proposition; men Den a5 Januarii c. m. 3aS livi lken som vore förslagets upphofsman, har jag lemnat derhän; och kan försäkra, att det åtminstone icke varit missunsamliet öfver författare-äran, som föranledt min framställning.
Den värde motionären, säger vidare, att jag framställt honom såsom hafvande endast låtsat hylla folkets intresse, men i sjelfva verket gynnat Regeringens, Jag för min del har icke tillåtit mig att säga, det motionären låtsat det ena eller andra; ej eller att tro, det han låtit leda sig af annat, än sin öfvertygelse.
Jag tror likväl, att samtid och efterverld skola finna, att den princip, Motionären hyllar, icke slår tillsammans med folkets intresse; men jag har här, liksom alltid, sökt respectera den motsatta meningen, och gör fullkomlig rättvisa åt dess försvarares rena afsigter, samt härleder olikheten i våra åsigter blott ifrån den omständigheten, att vi sett saken från särskilta sidor.
Den värde Motionären anmärker, att folkets och Regeringens intressen i sjelfva verket äro desamma.
Äfven jag vet och erkänner delta, då nemligen intressena äro rigtigt förstådda; men så länge detta icke inträffar på någondera sidan, tror jag det tillkomma folksrepresentanten, att alltid vara på sin vakt, och snarare hysa för mycket misstroende, än vara alltför lättrogen.
Man bör, om jag så får säg-a, frukta äfven för 326
Den a5 Januarii e. m. skuggor; ty då kroppen till skuggan visar sig, torde det vara för sent att taga sig till vara.
Jag har i ungdomen lärt af en bland fornverldens största Politici, att det tillhör en klok man att så handla, att han aldrig behöfver säga: ”detta hade jag icke trott.”
Derföre har jag ansett mig böra
Se in i framtiden och fråga mig, hvilka följder denna sak framdeles skulle kunna medföra.
Jag hemställer till dem, som ännu finnas här från 1812, till dem, som då medgåfvo en olaglig inskränkning i vår tryckfrihet, — jag hemställer, säger jag, huru många bland dem trodde väl då, att man nu skulle vägra att lemna tillhaka en magt, som endast medgafs i anledning af en tillfällig och längesedan öfverstånden erise?
Det är mot dylika händelser, som representationen har af nöden att taga sina försigtighetsmått.
Jag påminner mig från en föregående Riksdag, huru en Ledamot, som erinrade om det 1812 gifna löftet, endast fick af Ministéren till svar, att detta löfte tillhörde frihetens menlösa tider.
Man ansågs således för barn, då man endast mot ett löfte lät aflocka sig: u denna inskränkning i vår tryckfrihet; och jag tror, att vi nu böra visa, det vi vuxit till män, och åtminstone icke vilja förtjena förebråelsen att ännu vara lika menlösa.
Motionären frågar, hvem skall man tro?
Jag svarar, att jag i främsta rummet sätter förtroende till mitt eget förnuft; samt der - Den 2 5 Januari i e. ra. näst lill dem, som städse ådagalagt ett satint nit för frihet, och i detta fall för tryckfrihet.
Men jag bekänner upprigtigt, att jag icke kan sätta förtroende till dem, som hafva intresse af att förvilla mig; och icke eller till dem, som söka endast framställa för mig fördelarne af en sak eller dess vackra sida, utan att tillika öppet framlägga olägenheterne; ty jag fruktar då alltid alt det icke är annat än förespeglingar och smickrande förvillelser.
Motionären förebrår mig vidare, att jag icke bevisat mina påståenden.
Men i så beskaffade ämnen som detta, är ingen mathematisk bevisning möjlig, och jag kan blott vädja till den opartiske läsaren, på hvilkendera sidan den klaraste bevisningen ligger.
Jag kan åtminstone för min del icke upptänka någon starkare bevisning, än den jag redan tillvägabragt.