Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lag pa behagclig :rd, hwtlken hufwuosakchige. i förändrar deri HLttils säis-iiälld^ liouiciarionsgrund', nsid Län (ä-sibslörs gäldande, ken förra delen fordrar en nitisk kansta försann! g och räktivisa, ar jag lika oivaldigr som oför, bchälisturu yrkrar uiin memng och tanka^ Santhalls - öfmerenskommelscn ar ju fotad pä ga, da Lagar, pa deras oförkrankta uiöswando.
Jared Land har kunnat wara khy förutan, intet i längdenäga trefnad scb beständ, utan endast i skydd af deras noggranna handhasivande och pipande.
Lagen oör aliks», sa lana? ben cx-st-errr^ mara Grunden för alla Borgerliga handlingar och förbindelser» Godtycke och Wald wittna om en Nations svaghet, öch hmad gränfae wä! berti! k H-r da gj> Borge-ar, i stöd af Latz, i förlika», dr pa desi chdeliga, viviikorl-gg och gällande föressrif^ YY7 anförtrott dest penningar ock ofta k ock med det sam, ma dest wälfard, uti en LankagareS ward; har det s?ekt pä bstliaa och ej kck ocker ltdunde inilkor; Ännu mera ; —> skulle dek träffa e Person, som har egna nedwändiga förbindelser, uri egendoms sörlag eller enman handel och rörelse, ar upfylla, hwartil inga andra ulwägar giswas, än dest ägande och parätnads tilqäng os krnca - mynt; sa har han in äch'en dm mest ralande rättighet, dcc högst kwingaude behof, et enligt Lag urkräjwa dest fordra» ?
Al betaga honom densamma, eller i någon män inskränka, förringa eiler pä elden utdraga dest rätt, »vore at träda allmänna säkerheten för nara och ac rubba dest grmidwal, som är Lagens o sm tyd da helgd.
Inför Höglostiae Riddar, sk-: vers och Adelns »plasta Domsten kan ock wist ellgen icke bunna sik föreställas mera än pä en sida, pä den sanna och tillika önumde för alla dem, som under förlitande as ollman och enMlY trygghet och pä god tro urlana.t sina medel, och hwilka således böra etter Suudebref och gjorda aftal riri fullgodt mynt ätexfas; man ak »agon kila,brande ny lag ma afhända en rätt, som under fr unsaura FörfailNttigar blifrvit sörwärfwad och bcwarad.
Beträffande den sednare delen, fa skalle det wara myrin t betäiikeligr, ar intil dest kkrckitsriousn ragar ålägga en Osckror, emot dest beg swande, emottaga er olika mynt än der urborgadc; och an n mer torde der förtjena en grannlaga upmärklamhet, om det skulle besinna', at Borgenär dymedelst b, estre af handt rn bctydelig del as dest Egendom.
Sa förhåller det sig med förcwarande fragar
Derefter boede ingen äga richand under rwänne hela ae^ at aterkräswa der Lsyro- mynt, som blista it mborgadt, utan skuldenären förblifwa fri för allt kraf, eller ock efcerlakgS gälda sin skuld, pä ei färt, som medförcr fordringsägarens känbara förlust.
— Den förres i litt aud kan likwäl under tiden försämrar, olyckor inträffa, Löftesman afgä eller komma pä obestånd, med manga andra oförutsedda händelser, hwilka alla kunds öka Borgenärens lidande.
För der närwarande, dä Ilom-se-rigio emellan llsnco och Riksgälds-Sedlar ar z6 p. - Lsnr, men det sednare, lil Lmen - (ä-^im!ees Iicj uclorsuäe, enligt dcn förcflagna
Föi fattningen en> dast skulle 6xsrr§ til 2O proL.mr; sa är ock synbart, o t den fordrande skall blrfwa uri mistning af 16 ^inlä-nr eller öfwer irc ars Ränka; och owistt är, om ei detta kan än widare upstiga.
Twängs-la gar haftva ärnuncstone aldrig styrkt förtroendet.
Af alla dista coust ler,uionsr kror jag mig bö. ra wördsammäst Hegloflige R'vdcrskapetö och Adelns upiosta ompröfwanve hemställa, oni icke kil Kongl. Maj.t besia betänkligheter »nderdäninst mä frambäras, och alla Förändringar uti Allmänna LagcnZ stadgande om Fordringars gäldande, hwilka rit denna stund kunna wara- conrrad emele, underdänigst afstyrka?; men för det tilkommande, och om någor undantag skulle i Nadrr pröftvas nddwändlgk, ak cn wist korrt lid ma utsättas, för at icke öfverila Borgenär, hwarcfter han kunde förpliktas, ak intil skeende läeslisiuion aknöjas uti betalning för en llauco-fordran, at enrottaqa Lrsclir-Sedlar med gäugbart Louere - A^io, wid dcn tid dä betalningen erlägges.
Herr von Icke^ne upläste följande: Jag har af Hemliga Utffokkets Betäirkande rö» rande Lanco-ffuldetS betalande man och man emellan 999 funnit den wisn assia t, ac afwen i denna del söka hindia eli bade fkadelig och wawhedraude /^giaterm» af deli winningslystna sordringoägaren, soni tinder högt i-i"- utan lrängande behof, upsäaer si!> fordran i 6 >n cu> blott söe ar förwandla tea i högre" dalertal, och derigenom ivid lvog!i!i>kic>nrn åtkommer er wida större, och ni ct lika wärde med det han. upsade
Men cm jag fanak meningen rätt, ar en stor del diskor och ^ublitfue Werk bibehalli-a wid "deras rättighet, atnar som häldst, och utan a bidande af do i Betänkandet utsätta twänne arén, upsäga de Lznoo fordringar, dosta kunna äga hos er.skillda personer; i dona sall blir det trängande behof för den eujWlda, ar om han äger bade fordringar i Lanea och L nco -skuld til kuist ^ur werk, aga rättighet kil utbekommande af dest fordran i Lanea, da dest skuld i (Ho! med detta mynt mäste betalas.
Jag kan för min del således icke bifalla Hemliga Ucskslkcts Betänkande, inan med önskan chf twänne wilker, cm Ac dei b-iswer Lecjjuo-iist emellan ^ublchus Werks och enMidas fordringar, da det är om tusta fvrst-aämnda, Riksens Ständer, såsom föreställande der Allmänna, med lika, om ej större rätt, tyckas kunna förordna , än om cwänne en ställda Personers öfwerenskommelstr, pa hwilka Egendoms-köp med mera aro grundade, som ej pä mindsta sätt rörer det Allmänna. 2:0.
At om jag ä» ger Lruea ak fordra, och således det mynt, hwarmed jag kan erlägga til Lsstim. i ms- k>m6en den äskade afgifke» af min wärdcrade La>rdt--Ege->oom, men ej äger Silfwer, ester mera Säd au wid Egendomen förtäres, jag eldora ma äga rättighet ac utbekomma mit L nec> til sa stor del jag blhöfwer, för at Utgöra den arliga afgift til Radisa inus sonäen i delta mynt, eller ock sä betala himna afgift efter samma Grund, i roos Ni ksgälds, som för dsn mig skyldiga genom denna författning wldiagcs.
Grefwe Mörner, (lgr?6abriel.
I förewaronde ämne är redan sa mycket tpladk. at jag ej m d något midlöftigt' an.sörsnde will uppehålla Häglof» lige Ridder skåpet och Adeln.
I ig får allisa den äran förklara, ar lag t l aila delar esa,formerar mig med hwod H nS Lxee!!soee Friherre l-ilifencrgML i sit yt° , rande anfält; cch ar om någon jarrwkninq i dek'a ämne skulle äga rum, »var dtt uli hlvad Bergs'Räder v,m, Siuekonlkräm föresi-git, söm jag för min del simlle willja inga.
Ty om manga skäl kunde upaifwas til bifall pä Hemliga Ulffooers Betänkande, sa finnas ock oiwlfwelakrigt mäuge, som kala deremot.
Och Allmänna rättWlsan .är ostridigt pa den fordrandes fida.
En omständighet »iber jag mig atla upzifiva, och hwar, före Riddcrskapet och Ad.ln torde finna angeläget ak sig yttra, nämligen: huru förhäliaö skall enar Bor gen är ingången, för Lsnoo stand pä korrtarc tid, än De kwänne ar, sem i Betänkander utsättas, om 6surionisten i saSant fall kan austs fö-hunden at under do kwänne arén för skulden nmswara, hwilket jag för mm del anser wara mot billigheten stridande.
Hmr ^s^onstol^s, Jonss Lemuel up» läste följande:
Förewarands ämne kau jag ej annorlunda betrakta, än fäsom en werkclig fqgsraga.
Allmänna Lagen bjuder owilkorligcn, at det som försträckt är i penningar eiler waror, skall ä dag förelaggdan i samma stag, famngodt och til fullo äkergäldaS» .Häruti har Hemliga Ulstottet föreslagit Li! ^rovistonsl ändring
L anseende - ende kil fordringar i kanel,, som upsägas innan ke,> lifrrivn sker.
Medftänderna hafwa redan bertil yttrat bifall, och irenne Stånds röster, som sammanstämma, utgöra Riksens Ständers beflut i Lagsragor.
Något widare utlåtande lärer således icke blifwa nö, digt, än i likhet med hwad Herr Grefwe kksmilron förrstagit, läta bero wid hwad salunda blifwit afgjordt; men Hemliga Utskottet h w icke utsatt någon witz rid, da denna författning skulle taga sin början.
Fordringar i karlen, som för denna Riksdag blifwit upfagda, eller kil betalning förfallna, lära härunder icke kunna inbegripas, utan böra undantagas och med Kaneamynt gäldas, sä at författningen icke blifwer gällande för längre rid Utbaka, än fran den io:de lVäarrn jnnewarande ar; hwilket til Högloflige Ridderskapecs och Adelns öfwerläggning framställes.
Friherre Oe Oeer, Carl.
Det war 1792 som fräga sörsta gängen wäckteö, at bryta Författningar om pennmge-förbindelfer Medborgare emellan»
Den fa kallade - Författningen blcf wid Gefle Riksdag af trenne Srand bifallen.
Wi se nu deraf den elkeä, at en sadan fräga a nyo kan wäckas.
1792 yttrade jag min tanka wara, atjag sannomfragan stridande emot Lag och billighet, och annan ranka, än jag dä hade om nödwändigheten af förbindelserS ärlighet, kan jag aldrig fä.
Jag tror, at en hederlig menniska icke betjenar sig af den fördel, som af en sadan författning kunde härflyta; men dä densamma wore stridande mot all billighet, och oaktadt trenne Stand, enligt sin rättighet, densamma bifallit, förklarar jag, at jag för min del i hela sin widd afstar Hemliga Utskottets Betänkande; 126 men skulle det wara Högloflig?
Ridderffapets och Adelnö ranka at delsamina bifalla, önskar jag, ctt deL matte ske under der förbehåll Hanö Lxcsllancs Grefwe liuukb, j sir OiLk-men upgiswit, och ak Besiutet marke inrättas lika med det, som 1792 widkogs, dä Ridderskapet och Adeln war alldeles enig och ingen enda Ledamot war af stridig tanka; nämligen, ak Ridderskapet och Adeln icke kunde Kongl. Maj:t til denna Författnings widtagaude styrka, menat, sedan de trenne Med-Standen bertil samtyckt.
Rids derskapet och Adeln äswen för sin del wille lata der-» wid bero» Friherre k-gFsrbjelks, 6ustsk.
Det ar en bedrönvelig sanning, ak det allmänna imersslsr icke alltid öfwerengstämmer med en striÄs moral ris.
Utan ak inga i utredning af grundsattscrna om afs handlingars helgd, sär sag allenast erinra, ar onr Högloft.
Ridderskapet och Adel» nu, sedan Tre Ständ bifallit Hemliga Utskottets Betänkande, skulla detsamma assia, sa beröfwade sig Ridderskapet och Adeln derigenom tilfället at t,l Hans Maj:t i underdånighet upgifwa de anmärkningar och förbehållsam nu af flera wärda Ledamöter blifwit gjorda» Friherre loll, hostan Cbristopksr» De omständigheter, som foranlätlt Höglofl.
Hemliga Urskottet, ac föreslå den Försättning, som nu är r fräga, äro af dfn beskaffenhet, ak en afhandling cm mnreliiLken af Lagar icke tyckes wara lämpelig; Författningen hörer lil sammanhanget af ksalifskio» nen; lvesIifLkion ar grundad pä upoffringar; man upsöker nog det synliga, hwaraf upoffringar kunna göras, Pennmge-ägaren ar fwgxgre ar finna ^ men hgy kyckeä wara träffad i den föreslagna Författningen, akmindstone j den delen, at icke kunna trycka sin Debitor och MLiiiZencera med sik Lsncu-mynt.
Det gifweö »vidsträcktare rättigheter, an dem en Lsnco-Oapirslift kan aga, och «om ändock t förefallande händelser icke fa galla; brinner en Stad, sä hindrar intet ägande-ratten, ak försigtigheten nedrifrvcr det hus, som orifwek skulle rändas och sprida förödelsen.
En Krigsmakt til stos eller lands, stadd emot fienden, är utan rwifwel berättigad ril det underhäll
Staten bestär och behoswer askar, men man förknappar ofta pa detta naturens första behof, och inäste göra det, för at icke förlora alla.
Uancc»- Lsxnrzlilion förlorar icke, men wäinär pä sin rätt genom antagande af Författningen, den jag för rn>'n del önskar afwen mätte sträcka sig til alla de Werk, som icke hafva eller fä äireAe befattning med reaiilLkionsns befordrande.
I följe häraf anhällcs »vördsammeligen om xroxminion.
Herr Zrsär, polian ^xsl.
Hemliga Utskottet har med förewarands ämne warit mycket syfielsakt och bekymrad», men ester noga öfwerrvagande haf, wa de fleste Ledamöteme deraf stadnat i den tankan, at sedan Uerlitauonz Planen är antagen och gillad, more 6-mco-skulders licjuiämion med Lreäk Sedlar och äere> mliwxLär sxro en nödwandig solid.
JaA har hörr åtskilliga wärda ledamöter här bestrida Hemliga U-skottets sörstag; men jag har ej af någon hörk xrojeL upgifwaS, hwar Usnco mynt til stikå skulders betalande skulle erhällas.
4^ millioner til Usaiil^ rionsng werkställande ar redan en tilräckelig summa r LsNLo-mynk; huru skall den kunna ihopsamlas? gruswgr sig för nkgprgnde af sin andel; rov4 ^ huru mycket mera den som har en ringa förmögenhet.
Flere warde Ledamöter hafwa nämnt, huru en dylik fräga, som denna, wid 1792 ars Riksdag blef afgjord.
Jag hade den äran dä likasom nu at wara Ledamot af Hemliga Utskottet, «ch jag war dä likasom nu af den tankan, at såsom en nödwändighet bifalla 8,nea - skulders betalande med Orsäir-Sedlar och llxsrsäk .4Zio.
Ridderskapet och Adeln begaf sig dä til denna frägaS afgörande pä det sätt Friherre
Os 6esr behagat förmäla; men Friherre
Os 6ser har orätt uti det yttrande, at ingen enda Ledamot war af stridig tanka.
Jag är öfwertygad, at klurslirersn war af min tanka, och det beslut, som fattades, blef sädant genom ccmvenrion, hwilket twänne närwarande Ledamöter af Ridderffapet och Adeln, Friherre Ltjernelll och Herr von Ln^ellröm med mig kunna intyga.
Beträffande werkan af den nu Utgörande Författning, kan den samma ej blifwa retroaQive pä de Laxiraler, som äro upsagda före den io Mars; men mäste gälla för dem, som sedan Riksdagen infordrat sina penningar; at förbehållet om Räntans erläggande i rättan tid bö» gälla, är alldeles naturligt.
För öfrigt conkormerar jag mig med Hanö Lxcsllence Grefwe Kuutlr i sä mätto, at utom för kaninen och de Werk, som äiscontera, intet undantag för någon Fördrings-agare mä äga rum.
Grefwe lVIorner, ^äolpd 6or»n.
Til Hwad jag anfört utbeder jag mig fä tillägga följande: siere af Ridderstapet och Adeln hafwa syntS mig yttra den tankan, at det wore endast i afseende pä moraliteten, som närwarande förslag borde förkastas.
Jag har wägat säga, at dek äfwen war i afseende pä nyttan.
Jag har trott, ak det ivar skadligt ej allenast för närwarande, utan äfwen för tilkommande aldrar.
Man har ansett det som en upoffring, nödwändig för det allmänna basta; men för at utröna det, borde man weta, om en författning , som gynnar fluldenärer pä fordringsägares bekostnad, kan sägas wara gjord för det Allmänna; vin antalet af skulvenärer är större än antalet af fordringsägare; om de förre af Staten tarfwa mera beskydd; om werkeligen tilgängarna för dem genom et sadant steg lättas.
Jag skulle förmoda twärtom.
Men om Ridderskapet och Adeln, allt detta oaktadt, skulle antaga detta förslag, sä consormerar jag mig ef allenast med Häradshöfding ve^onliolpe, utan anhäller, at denna författning ej matte hafwa nägon werkan förr än den blefwe kundgjord; annars wore den i alla fall retioaLik.
Widare anhötle jag äfwen, at afseende mätte göras pä den anförda anmärkningen angående Lautioniller.
Om man ingätt i borgen för nägon endast pä wist bestämd tid, korrtare än de twänne är, son» nu til Lapitalets utfordrande äro utsatta, huru stall dä dermed förhällas? det äro vesta anmärkningar, jag än »vidare welat hafwa den äran underställa» Högloft.
Ridderstapets och AdelnS pröfning.
Utaf Hans Lxcellence lilliencrantz
Memorial har harr gifwit anledning at förmoda, at »nan utan at hindra realisationens gäng kunnat undwika en sädan författning, som den i fräga warande.
Friherre ve 6eer, Larl.
Jag fär allenast, i anledning af Herr Klajor 8teclts yttrande, at pluraliteten wid 1792 ärs Riksdag warit af hans tanka , rörande liyuiäen af Lanco - skulder, Söra den anmärkning, hmuwida det kan wara roo6 grundadk, -a ?rotocolIerna för samma NiksLaA intyga om et annat söchällande.
Den, som laser Lem, stall finna, at ingen enda Ledamot af Ridder-- stapet och Adeln bifallit ^.Zio - fräsan.
Hwad conventioner Herr lAajor 8tsät ingätt kan jag icke känna.
Herr ^lunclc ak koksnilcölst, Liber» lra rä.'
Förewarande Hemliga Utstottets Betänkande hörer til de wäldsamma och utomordenteliga säkerhetSmätt, som lättare kunna undstyllas unde» en Revolution eller under et längwarigt brinnande krig, än r et Land, som fnart i tio är njutit fred vch lugn; men dä man redan bifallit en twängStnmui-e, som trycker i synnerhet Jordägaren, sä torde en annan wara nödivändig, som rakar Laxitalrflsn, och, om jag sä fär säga, contrabalancsrar den förra och gör den mindre tryckande.
Jag förenar mig derföre alldeles med hwad lAajor Lrellt anfört, och bifaller Hemliga Utstottets Betänkande, men med förbehåll, at de publikan Werk, som ingen del i Keallkations-Planen hatwa, fä deltaga i samma förlust, som enstillde, och at detta beslut ingen istroaÄive werkan har längre än til Riksdagens början.
Herr 8tsät yttrade sig i afseende pä Friherre vs 6ssr8 utlätande, det han trodde sig redan Hafwa förklarat, at ^Zio-frägan tvid Gefle
Riksdag afgjordes genom compolltion emellan personer af olika meningar, och kunde således krotocolleen?, derom icke wittna.
Til bestyrkande af sannfärdigheten häraf provocsraäs han F iherre Ltjernelfl, Hsbr von linAsllrörn och Hrns llxcsllenos Grefwe Knutig hwilken, såsom Landt-Mar - IO2^ skalk wid samma Riksdag, säkerligen afwen känds sakens förhållande.
Heer van Idnkevllsin, Nils.
En wärd Ledamot, Herr Grefwe /rclolpb Norner, har nyligen föreslagit, at Författningen rörande Lanco-flulderS betalande icke stall taga sin början förr än Förordningen blifwit xudlicernck.
Jag fruktar ak detta skulle betaga all desi wcrkan och blifwa detsamma, som at göra ingen Förordning.
Hemliga U'stottet har insett och känt betänkligheterna.
Herr Najor 8te6t har ansört de stät, som stadgat dest beslut.
U stöttet har sett sig twunget at påtänka någon utwäg til räddning för Gäldenarer, hwilke, vm fordringsägare af dem med stränghet begära betalning i et mynt, hwarpä nt: finnes sä liten tilgang, skulle afwentyra at gä frän sina egendomar för köpesumman, längt under deras warde.
RiksgäkdsLontoirets banco - skuld har äfiven kommit i betraktande.
Jag tillägger hwad jag förut nämnt, mit hopp, at hwar och en redlig
Debitor mot en billig (treäitor skall upfylla sin skyldighet, sa at lika» liten olägenhet stall upkomma af den nu föresiagncr Författning, som af den, hwilken widtogs 1792.
Friherre 8tjerne1ck, Näolpb Duckvi§.
InterpLlieracl twänne gänger af Herr NajoL 8teät, tror jag det wara min vwilkorliga styldighek at yttra mig, och får således förklara, at förhällandet med ^Alo-frägans afgörande wid 1792 ars Riksdag warit fädant, sorn Herr Nnjor 8teät behagat nämna.
Min egen tanka »öar dä, likason» nu, grundad pä angelägenheten af enhet och stillhet; beslutet fattades fort och efter min öfwertygclfe wäst ioo8 Herr 8ksök.
Herr van kofsnstein behagat anföra angående rslrosäiva werka» af i fraga warande Författning, får jag den äran nämna, det Hemliga Utskottets tanfa icke wa, rir, ar denna werkan skulle taga s,u begynnelse längre lilbaka än fran denna Riksdag.
'Herr von ko le nilein.
Härmed får jag afwen instämma.
Hans Lxcellencs Herr Greswen och Landt - Marskalken.
Under vireoullei-ns öfwer förewarande ämne hafwa åtskilliga olika meningar upkommit.
De som willja bifalla Betänkandet hafwa föreslagit tilläggningar, bestående deruti, at
Författningen ej matte fa en rsrrosLlivs werkan och at de» ej ma blifwa gällande för de publicus Werk, som ej höra til realilalionen.
Friherre von k.anting8k>suien.
Dä fraga upkommit, at Viscom-Werken matte frän författningens werkan undantagas, syneS billigheten afwen böra utwerka undantag för Jern-Loakvirsk, som också äiscomerar.
Friherre Oxsniljerns, 8ven Lakris!, instämde häruti.
Hans Lxcslleocs Grefwe kuurk. O,';, conr-Lonkoirsn hafwa twänne siags lanlngSsätk; dek ena pa äekermineraä tid, det andra pa oäsksvmine. r-ski, och hwilket således ankommer pa upsägning.
De förre mäste betalas ivid öfwerenskommen förfallodag; mea de sednare mäste wäl begripas under den nu sörestagna Författning.
Friherre rvaA Friherre vs Leer yrkade, at Jcrn-Loncoi rer pä sadan grund äfwen matte nämnas.
Herr 8rsär förklarade, at Hemliga Utskottet i sik Betänkande cj äsyftade andra publiguL Werk, ärr sadana, som äro under Oisconr.namn. Hans Lxcsllsnce Grefwe lkuurl, erinrade, at er sädant undantag likwäl i Betänkarrdet es more äelormineraär.
Herr Srsär medgaf det; men förmälts, ak meningen under öfwerläggningarna warit säda».
Herr Grefwen och Landt - Marskalken^ Åtskilliga Ledamöters tankar hafwa warit, ar Försatt, ningens werka» ej mätte blifwa rsrrosäik» och eS gälla til förman för de Penninge-Werk, som ej äga Visoom-Inrättningar.
Deremot hafwa andre förklarat srg ej kunna inga i denna Penningeanställts säsom kränkande allmän säkerhet och förbindelsers, och yrkat, at
Betänkandet matte afftäs eller ock et beslut tagas, enahanda med det, som wid 1792 är§ Riksdag af Ridderskapet och Adeln fattades.
Jag fäe nu proponera Högloft.
Ridderskapet och Adeln, ak bifalla Hemliga Utskottets Betänkande rörande LancoSkulders betalande, med den tilläggning, ak underdånig anhållan hos Kongl. Mast göres, at Försatts ningens »verkan inskränkes til de publica.
Werk, som höra til rsLiilmionsn»
Ätskillige hördes förklara sig häremot» Herkvtzn Rossnlkein hemställde ^ dm ej de «f Friherre I-amiligsksusen gjorda förbehåll borde LS7 intagas i ?roposi,ionen til bifall, och önskade ak Ridderssapet och Adeln uppå dem wilie fästa sm upmärkjamhct.
Herr LkrZis, Larl Willielm.
Wid frä» gan om viseo m.Werks undantagande, får jag den aran tilkannagiswa, at vvmmercL-Loiiegii Discont har si.i vo nä ifrån Riksens Ständers kwgus, och at, om den ej får sin rätt, sä kan den ej gora Län<;oeri rätt.
Herr 2iber, vbriliopber voZirlaur»
Om be kil äfwentyrs grundade anmärkningar, som siere warde Ledamöter gjort wid Hemliga UlskottetS Bekä.ckande, skulle alla inflyta i kropolnionen, ftuktar jag, at den blefwe ganska jnwecklad.
Tre SiändS Bestut, som redan bifallit Betänkandet, kan wiste icke bllfwa någon regel och rättesnöre för det, som Ridderskapet och Adeln skall taga, men det utgör likwäl Riksens Ständers Beslut, och lara således alia förändringar, som af Ridderskapct och Adeln förefläS, icke kunna fa annat afseende, än dek Kongl. Mqj:t derä behagar göra.
Jag hemställer derföre ödmjuke, lizen, om icke der skulle anses tilsyllestgörande, at kropolirionen blefwe helt enkel til bifall eller asslag ä Betänkandet, och at sedermera alla de tillägg, som af flera wärda Ledamöter här blifwit gjorda, ur krokocollet uttagas och Konungens höga pröfning underställas.
De kunna först genom Kongl. Mastts
Nådiga upmarksamhet bera fä någon werkön, och Dest wakande omsorg för Sik Rike förwistar ost, at Hans Majt! om de Sedlar, som före denna Författning blifwit upsagbe, om det undantag, Hemllga Utskottet i sil betänkande förestår för ^ubiigus Werk, ion sa wal som de öfriga har widrörda ämnen, i Nadcr förordnar, som omständigheterna tillära och för saken nyttigast finnes.
Herr von kossnllein instämde med hwatz Herr Lkarr-LesrsrerLren Libst anfört.
Friherre vs 6ssr.
Den warde Ledamoten mäste förlora mig, ar jag gör erinran wiv hanö ranka; men jag tror och har anledning ak förmoda, det tre Stånds Bestut är et Beslut, som gar i »verkställighet.
I anledning af 1617 ars Riksdags-Oedning, hivarmi finnes stadgadt, at Konungen rager af Riksens Ständers tanka det bäst ar, upstod witz 1786 ärö
Riksdag staga om beräkningen af Riksens Sranderö röst. Ridderj?apet och Adeln anmälte Ho6 Hanö Maj.t Konung lil. sin underdånig» ranka, at j alla mål, undantagande krivilegii och BewlllningS-mal, tre Ständs röst mätte utgöra Riksens Ständers; och gaf Höstsalige Hanö Maj:t deruppå ffrlfreligen det Nädiga sivar, at detta til alla delar instämde med dest mening.
Herr Liber.
Jag har intet annat sagt, än ak tre Stånds Beslut utgör Riksens Ständerö Beslut, och da uppå god grund anmärkt är, at den i fraga »varande Författning innebar en förändring i Swerigcs Lag, sa kan hwarken tre eller fyra Stånds Bestut någon »verkan hakwa innan Konungens Nådiga samtycke och stadfästelse dera erhållits.
Friherre vs (Zser.
Sä snart ämnet skulle anses såsom en Lagfråga, har jag ej annan erinran at göra, än den, ak Hemliga Utskottet ej kan til Rik. sens Ständer framställa xroxmlttionsr om Lagstägsr, vran 8r det blott frän Kongl.
Majrt son, sadan» vmsnsrr.
Jag ber om förlåtelse:
Konungen har en ostridig rätt at proponsrs bade nya ingar och ändring j gamla, och da Hemliga Utskottet har den äran at af Koi^l.
Mastt grreliclsras och ingen ting utan
Dest höga bifall kan derifrån utgal, fa har denna Lagfråga r ganska behörig ordning kommit til Riksens Ständer.
Herr von Rokenlisin tilläde, at Konungen i allmänhet gifwit Hemliga Utskottet kilstand at förestå sadana Författningar, som kunde pröswas nödiga för roajlsituonenL werkställighet och besiänd.