Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Del är beklagligt nog, 1y vi känna i vår grundlag ej något fall, då eli Utsk. kan votera öfver ett annat Ulskts, med undantag af det Höglofl.
Bev.Utsk:s, som ej sjelft får votera, utan måste öfverlemna detta åt StalsUlsk., dä Stånden i bevillningsfrågor stadnat i olika beslut.
Men, mine Hrr, jag vill icke ingå i det onödiga och onyttiga — jag vill icke nyttja en hårdare term — af detta Const.- Ulsk:s förslag, sorn nu blifvit inlemnadt alt hvila lill nästa riksdag.
Det är nog att det får hvila.
Det blir sannerligen icke bättre igenom antagande af det verkligen icke behöfliga tillägg, sorn Hr von Hartmansdorff föreslagit, utan det blir sämre, ty man får derigenom väg öppen för Utsk:n att inkomma med förslag till voterings-proposir, sedan frågorna redan äro förfallna.
Jag ber dessutom att få fästa Hr von Harlmansdorffs uppmärksamhet derpå, alt något tydligare stadgande än 75 § Riksd.ordn., är alldeles ej behöflig!, utan blir högst skadligt, om det kommer att antagas.
Jag tillstyrker således R. o. Ad. att afslå Hr von Hartmapsdorffs förslag till gemensam tanke, och sålunda låta Utsk:s förslag hvila till nästa riksdag.
Medan jag har ordet, anhåller jag att, med anledn. af Hr Printzenskölds yttrande att, om 3 Stånd gilla en voteringspropos. det skall nödvändigt voteras, få veta hvarifrån han liemtar en sådan tanka.
Slår beslutet i öfverensstämmelse med 75 §, sä skall beslutet verkställas, men eljest kunna väl ej 3 Stånds beslut gälla emot grundlagen.
Jag skulle förmoda att, om två Stånd stadna - I)on 26 Sc p t cm li e r. 481 na emot tvä i något beslut, oclt det ena är nog beskedligt alt gå ifrån sitt beslut och medgifva votering, så mäste väl ej det fjerde Ståndet kunna tvingas alt foga sig derefter?
Alldeles ej.
De tre Stånden kunna ej tvinga det fjerde Ståndet att gå emot grundlagen, utan 75 § Riksd.ordn. waste förblifva gällande.
Det är redan så mycket taladt i detta ämne, att jag endast begärt ordet för att, i anledn. af de mycket förespeglade vådorna af ett så beskaffadt öfverlemnande, få fästa uppmärksamheten derpå, att vådorna, i händelse af partisinne och partistrider, äro mycket större nu, än om det i fråga get antoges.
Rikets grundlagar erkänna ju att två Stånd (hvilka de än äro) hafva samma makt och anseende, som de två andra.
Nu önska tvä votering, men de andra båda icke.
Hvad vilja då de två Stånden, som yrka votering?
De vilja hafva frågan afgjord på det enda sätt, som är möjligt under vår nuvar:de sammansättning.
Förblifver åter saken (såsom man här synes önska) vid hvad som nu är, så kan det ju hända, att, under tider af partisinne, två Stånd skulle, t.
ex. i fråga om anslag lill arméen eller till embetsmännens aflöning, först säga nej, då de andra säga ja, och sedermera, då förslaget lill voterings-propos. inkommer, oaktadt grundlagen alldeles tydligt stadgar att i Ihy fall det skall voteras i förstärkt Ulsk., säga ali det är en ekonomisk fråga eller en lagfråga.
Jag anser så beskaffade vådor vara långt större och långt farligare, än den af all öfverlemna till Const.Utsk., om del skall voteras eller ej.
Utskms maktfullkomlighet, så är det ganska naturligt att den skall uppstå deraf, att
Stånden öfverlägga på fyra rum.
Vi må vara huru stora fosterlandsvänner och huru förståndiga som heldsl, så kunna vi dock ej meddela oss direkte med de andra Stånden, och man har således ingen annan utväg, då man ej kommer öfverens.
Jag fortfar således att yrka afslag ä de bär gjorda förslagen till gemensam tanka, och anhåller alt Utsk:s förslag må få hvila lill nästa riksdag.
Cederström bar påstått det vara öfverflödigt att stadga något sådant, som jag, för min del, tillstyrkt, och till bevis för sin mening, har han uppläst 75 § Riksd.ordn., men den sisla meningen af denna § bevisar just att man behöfver eli sådant stadgande, som det jag föreslagit.
”Ar åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är”.
Hvilka äro nu de frågor, som kunna förfalla, eller de som ej kunna det?
Det är just bristen på en tillfredsställande förklaring i detta hänseende, som har vållat att såväl under denna^ som under föregående riksdagar, RiksSt:n slädnät i olika meningar hvilka de frågor äro, sorn kunna förfalla, oeller icke kunna det.
Hvad Hr Akerman här sist yttrat, vill jag ej till vederläggning upptaga.
Det är för en hvar klart, att, om man förutsätter en sådan ensidighet, att man säger ja tili den ena, men nej 9 H. 31 48?
Den 26 September. till den andra frågan, oaktadt de äro af lika beskaffenhet, så kan ensidigheten likväl Itelinnas inom Hiskin, sora inora Stånden.
Inom de förra har raan blott färre ledamöter att inverka på än inora Stånden.
Det tillägg Hr von Hohenhausen föreslagit, gillar jag för mia del; ty del visar eli bemödande att söka förmå RiksSim till att komma öfverens, innan raan beslutar att låta saken falla.
Ora således R. o. Ad. skulle godkänna den mening, som han och jag yllrat och sora Hr Printzensköld äfvenledes biträdt, sä skulle ordalydelse!] blifva följande: ”Stadna RiksSim uti olika meningar, huruvida en fråga kan förfalla eller bör till afgörande i förstärkt Ulsk. upptagas, gälle hvad tre Stånd derom beslutat.
Stadna två Ständ derutinnan mot två, och sig ej efter hvarannan foga” (ty viljan sätter jag ej i fråga) ”förfalla frågan”.
Grundlagen bestämmer tydligt och klart, att, dä ett RiksStänd under varande plenum är af olika tankar med sin Talman, så skall ärendet öfverlemnas lill Coust.Utsk., som äger skyldighet att sig deröfver yttra, hvilket yttrande skall gälla såsom lag för del ifrägavande RiksStåndet.
Om nu så skulle inträffa, att uti ett och samma ärende alla fyra Stånden skulle vara af enahanda tankar, men deras Talmän af motsatta åsigter, samt således vägra propos., sä hänskjutes äfven då ärendet till Const.Ulsk. som blir domare emellan alla fyra RiksSim och alla fyra Talmännen.
Const.Ulsk. år således att anses såsom öfverdomare öfver RiksSim.
Och när Const.Ulsk. kan döma emellan alla fyra RiksStin och deras Talmän, bör detta Utskott kunna vara skiljedomare i frågor, der två Stånd stannat emot två Ständ.
Genom en sådan tolkning af grundlagen, skulle de obehagligheter undvikas, hvartill sednare händelser gifvit så många anlednir.
Det borde ej vara farligt att öfverlemna denna rätt åt Const.Ulsk., enär det på förhand ej kan bestämmas, hvilka Stånds mening som Const.Ulsk. kommer att göra gällande.
Frågan är derföre ej definitivt afgjord, emedan den möjligen kan komma alt behandlas uti förstärkt Utsk.
Jag anser förevaride förslag från Const.Ulsk. af sä mycken nytta och vigt för ärendernas behandling vid riksdagen, att jag ej annat kan än tillstyrka bifall å förslaget till grundlagsenlig behandling vid nästkommande riksdag.
Då nu överläggningen ansågs vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, ali numera, sedan de ledamöter, som yttrat sig emot Utskis förslag, förenat sig med hvarandra, endast återstode ett förslag till gemensam tanke, med hvilken R. o. Ad. skulle till Const.Ulsk. återförvisa dess förevar:de mein.
N:o 34, samt att, enligt detta förslag, till gemensam tanke den del af Riksd.ordms 75 §. hvaruti förändring blifvit föreslagen, borde blifva så lydande: ”Stanna RiksSim uti olika meningar, huruvida en fråga kan förfalla, eller bör till afgörande genom omröstning i förstärkt Utskott upplagas; gälle hvad tre Stånd derom beslutat.
Stanna två Siäud derutinnan mot två, och sig ej efter hvarandra foga, för - Den 20 September.
483 falle frågan”; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o.
Ad. ansåge Consi.Ulsk:s mern.
N:o 34 böra återförvisas, med förklarande, alt det nu upplästa förslaget utgjorde
Ståndets gemensamma tanka.
Härvid ropades ja och nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Upplästes till justering och godkändes föijande förslag till voterings-propos.:
Den som, i fråga om det i Const.Utsk:s raem.N:o34, frarnstäldta förslag, anser R. o. Ad. böra såsom sin gemensamma tanke til!
Utsk. hänvisa den anmärkn., att den deri, efter orden ”stanna två Ständ derutinnan emot två” förekommande ordalydelse utbytes emot följande: ”och sig ej efter hvarandra foga, förfalle frågan”, voterar ja; den det ej vill voterar nej; vinner nej, antager R. o. Ad. icke förevar-.de anmärkn. såsom sin gemensamma tanke.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 24.
Föredrogs ånyo Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.Uisktns d. 21 och 22 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 51, i anledn. af väckte frågor om ändringar uti K. taxan på arfvode förlandtmäteriförrättningar d. 18 October 1834.
Förevande belänk. innefattar förändringar, hvilka kunna komma att leda till betydligt förhöjda afgifter vid laga skiften för jordinnehafvarne genom det arfvode, som skall lemnäs till förste landtmätaren, hvilken genom förändring i författningen skulle åläggas alt verificera de arfvodesräkningar, som blifvit af landtmätare inlemnade för att erhålla förskott på sådana vidlyftiga skiften, som äro af beskaffenhet att fordra större tid än ett år.
Om detta skulle af R.
St. antagas och af K. M. godkännas, så, ehuru jag medgifver, att denna granskning af arfvodesräkningen sker af en ansvarig tjensteman, är det likväl bra båldt att jordägaren måste i förväg utbetala | af arfvodet för en skiftesförrättning, utan att han äger någon slags garanti för att landtmätaren någonsin ämnar fullborda det påbörjade skiftet.
Jordegaren måste då likväl ej allenast utbetala dessa af arfvodet, utan dessutom äfven det plus, som ålgar till arfvode för förste landtmätarens granskning af räkningarne.
Dessutom är denna granskningsskyldighet för förste landtmätaren af en gan 31* - 484 Den 26 Sept c mijer. ska kinkig oell svår natui'.
Han kan på ett oafslutadt skifte omöjligen af de ofullständiga handlingarne se huruvida de afritningsbilar, sorn linnas uppgjorda för mätningen, utgöra någonting så bestämdt, alt han kan genom jemförelse med äldre kartor i provinskonloret bedöma huru stor del af skiftet, som af landtmätaren blifvit förrättad, och möjligen blir han, om han är en samvetsgran man, försatt i nödvändighet att underkänna räkningen och säga: jag kan ej bestämma huru stor del det utgör af det hela, enär dettas gränslinier ej ens äro fullständigt upptagna.
Väl finnas en del af inägor och en del af utägor i skifteslaget upptagna, men om deremellan finnas impedimenta, som icke äro på de insända lapparna uppsatta, så kommer det hela att få ett helt annat utseende och nuvar-.de räkning att underkännas.
Att ingen afgift kommer ali af jordegaren betalas?
Då mäste likväl landtmätaren börja en tvist och försätta sig i rättegångstillstånd med honom, hvilket man just velat undvika.
Hela olägenheten hade dock kunnat undvikas genom en ganska obetydlig rättelse i 22 § af nu gällande författning.
Denna § lyder: ”Ar landtmäleriförrättning af den vidlyftiga beskaffenhet, att den första året icke medhinnas kan, eller varder den, utan landlmätares vållande, uppskjuten, då må landtmätare, efter lill jordägare afgifven räkning, uppbära | af arfvodel för det af honom verkslälldie arbete; vare han dock skyldig att, vid förrättningens slut, upprätta fullständig räkning öfver kostnaden till hela förrättningen, som i 20 § säges”.
Jag tror, att om der stöde att räkningen på förskottet jemväl skulle vara upprättad och afgifven i den ordning som i 20 § säges, så hade allan rättfärdighet varit uppfylld, ty då hade jordinnehafvare» eller skiftesmannen varit berättigad att klandra förskollsräkningen på samma sätt, som han enligt 20 § är berättigad att klandra den slutliga räkningen, och då hade den verifikation, som man nu vill ålägga förste landtmätaren, äfven blifvit öfverflödig.
Först då handlingarne, enligt 20 § upprättade, inkommit, åligger det honom att dem granska, och dä skall han ej allenast granska kartorne och handlingarne, utan jemväl arfvodesräkningarne och dervid göra anmärkmr. 20 § af bemälda författning säger: ”Vid landtmäteri-förrättnings afslutande åligge det landtmätare, alt i jordägares, och, der sådane vid förrättningen biträdt, gode mäns närvaro, sedan de föreskrifter i denna taxa, hvilkas tillämpning kommer i fråga, fullständigt blifvit anförde, samt gode männen, rörande grunderne för arfvodesberäkuingen, i alla delar utlåt, till prot. afgifvit, upprätta specilique räkning på allt hvad han af jordägaren har att fordra, så väl för resekostnaden, som i arfvode för förrättningens verkställande, med anteckning, om han sjelf bestått sig kost och husrum, eller om jordegare sådant utgjort, samt, i sednare fallet, hvad afräkning å arfvode! jordegare derför lil
I godonju ti t; fördele oek kostnaden för förrättningen delegare emellan efter de grunder, som i skiftesstadgan föreskrifne linnas: teckne sedan å den räkning, inom hvad tid, hvar och i Den 20 September.
485 hvilken ordning densamma klandras ina.
Af denna räkning upprätte landtmätare Irenne exemplar, del ena ulgifves lill joidegaine, och af de öfrige, hegge försedde med gode männens eller jordegares bevis, alt de sistnämnde eli lika lydande exemplar erhållit, bilägges det ena förrättnings-prot., och det andra medföljer charte-renovationen till general-landlmäteri-kont., för ali till lamltmäteri-liskalen aflemnas”. iNu innehåller deremot det nya förslaget till författning att öfver en sådan interims-förskolts-i åkning, som i taxans 22 § omförmälas, intet klander må anföras, utan detta får endast ega rum dä den slutliga räkenskapen efter 20 § blifvit afgifven.
Här säges nemi. i den föreslagna 24 §: ”Emot de förskoltsräkningar, som skiftesman, under förrättningens fortgång, tillställer jordegare, må klander inför domstol icke väckas förrän efter skiftets slut, men så snart skiftesförrättningen blifvit fulländad, åligger det skiftesmannen att, pä sätt 20 § bestämmer, tillställa jordegarne fullständig räkning öfver kostnaden” etc., hvaröfver de ega alt anmäla klander om de så för godt linna.
Häraf synes klart, all jordegarne blifvit förlustige rättigheten att klandra förskottsräkningen, och denna förlust är dem, i min lanke, ingalunda ersatt genom rättigheten att få denna räkning granskad af förste landtmätaren, som ej kan uppfylla denna honom ålagda skyldighet.
För öfrigt, som jag redan nämnt, hvem kan garantera alt detta vidlyftiga skifte, som räcker öfver ett år, är öfverlagd af en så pålitlig landtmätare, all han icke, efter erhållande af de | afarfvodet, reser sin väg och aldrig återkommer för alt fullända skiftet?
Då uppslår för jordegaren den sorgliga belägenheten alt haf va betalat de -J af arfvodet, plus arfvodel, lill förste landtmätaren, men ändock sedermera blifva tvungen att belala hela arfvodet lill den landtmätare, som kommer att slutligen förrätta arbetet.
Jag skulle derföre anhålla om alt den rättelse endast må göras i 22 § nuvarande landtmäteri-taxa, alt efter orden: ”efter till jordegare afgifven räkning”, må tilläggas: ”i den ordning upprättad, som i 20 § sågs, uppbära § af arfvodet för det af honom verkstäldte arbete” etc.
Denna förändring tror jag vara allt hvad som behöfs, ty då har jordegare klanderrätten öfver (örskotlsräkningen bibehållen.
Med denna anmårkn. anhåller jag att betänk, mätte återremitteras.
Sparre, Erik: 1 det betänk., sorn nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, har min reservation ej blifvit antecknad, ehuru jag ej instämt i beslutet.
Den invändning som Frih.
Cederström gjort emot detsamma, nemi. att förste landtmätaren ej har tillräckliga handlingar för att derpå grunda sin granskning af den inkommande förskottsräkningen, erkänner jag fullkomligt, och detta har utgjort den hufvudsakliga anledmn för mig att ej kunna instämma i Utsk:s förslag.
Jag anser mig likväl skyldig alt något närmare redogöra för de skäl, som hafva föranledt Ulsk. alt besluta sig till föreslåendet af ifrågavande förändring.
Då räkning af landtmätare tillställes delägare i skiftesförrältning, eger denne nu att genast klandia densamma.
Genom den tvist ang:de räkningens belopp, som sålunda kan uppkomma mellan landtmätaren på ena sidan och jordegaren å den andra, uppstår hvad vi i lagspråk kalla jäf.
Vid åtskilliga tillfällen har vid domslolarne den åsigt gjort sig gällande, att landtmätaren, såsom jäfvig, till följd af den uppkomna tvisten, ej kan fortfarande handlägga det påbörjade skiftet, utan måste dermed upphöra till dess att den uppståndna tvisten mellan honom och jordegaren blifvit afgjord.
Skiften hafva härigenom blifvit fördröjde, och detta är anlednm hvarföre
Utskm ansett det nu föreslagna stadgandet vara af nöden.
Genom det af Frih.
Cederström framställda förslaget till en tillsats i 22 § af nuvar:de författning, kan, så vidt jag fattar, det af Utsk:n åsyftade ändamålet med förslaget ej vinnas.
Hvad åter Frih:n yttrat derom, att, roed antagande af Ulskms förslag, det icke vidare skulle vara jordegaren medgifvet att klandra förskottsräkningen, så måste uti delta Frih:ns yttrande ligga ett misstag; ty ehuruväl jordegaren, enligt slutet af den föreslagna 24 §, ej ester rätt att klandra räkningen under pågående förrättning — och della just för alt vinna det ändamål Utsktn åsyftat — är rätt till klandertalan efter skiftets slut visserligen ej betagen jordegaren.
Emedlertid, dä vid tryckningen af detta betänk., ett betydligt fel insmugit sig derigenom, att ett af på 3:dje raden är uteglömdt mellan orden anfordran oell jordegare, och då i öfrigt jag önskar att de af Frih.
Cederström framställde anmårkmr må af Utsk:n kunna tagas i betraktande, sä tillstyrker jag, för min del, vördsamt att betänk, måtte återremitteras. R. o Ad. ansåg de emot förevar;de betänk, gjorde anmärknir föranleda till detsammas återremitterande.
Föredrogs det af PresteSt:s deputerade aflemnade prot.tildr. af denna dag, med inbjudning till de öfrige RiksStrn att instämma i det af PresleSt. antagna förslag till hufvudgrunder för skatteförenkling.
Detta mål lades på bordet uppå derom af Grioe Lagerbjelke, Gust., och Sparre, Erik, gjord begäran.
Anmäldes och lades på bordet ett från Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utskm inkommet betänk.
Nio 54, i anledn. af väckte frågor om förändring uti nu gällande stadganden i fråga om deltagande i byggnad och underhåll af kyrko- och prestegårdssarat andra allmänna byggnader.
Den L*t) Sept c m I) e r. 4S7 Slutligen justerades eli prol.uldr., innefattande R. o. Ad:s denna dag i afseende på Consl.(]tsk:s mern.
N;o 34 fallade beslut. 11. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ lill 3 e. m.
In fidem protocolti, Albert Muncka Onsdagen den 27 September 1848.
Plenum kl. 12 pä dagen.
Justerades ett prot.uldr. för gårdagens plenum.
Hr Gr. o. Land tm. tillkännagaf, att Talmännen jemte vice Talmännen och BondeStis Sekreterare i dag varit uppkallade lill II. M. Konungen, som täckts för dem tillkännagifva
Sin afsigt att åtskilja riksdagen sednast 8 dagar efter det statsregleringen blifvit af RiksSun fastställd.
Föredrogs LagUtsk:s d. 22 dennes på bordet lagda betänk. 3N:o 75, i anledn. af väckte motioner om förändring i konkurslagstiftningen.
Vid punktvis företagen pröfning af detta betänk., blefvo Utsk:s i afseende pä Hrr Sundlers och Winges samt Riksdagsfullmäktige Carl Nilssons och Petter Harsldssons motioner afgifne yttranden af R. o. Ad. godkände.
Beträffande sedermera Ulsk:s, i anledn. af Hr Agrells motion afgifna förslag lill förenkling af vittneseden, yttrade sig: Gr.
Utsk. yttrar mycket riktigt i motiverne till sitt förslag att ”borgenärseden bör, likasom eder i allmänhet, vara enkel, tydlig och lättfattlig samt ej innehålla mera, än som fordras för dess ändamål, som är att vinna öfvertygelse derom, att borgenärens anmälda fordringsanspråk ej är falskt och oriktigt eller på underslef och olagliga åtgärder grundadt”.
Utsk. har likväl frångått dessa sina premisser, då Utsk. sedermera uti sjelfva förslaget till edsformulär ålägger fordringsägaren att med ed bekräfta del fordringsanspråket funnits till i hans hand, innan ansökningen om gäldenärens egendoms afträdande honom kunnig blef.
Detta synes dock vara öfverflödigt, enär borgenären slraxt efteråt förpligta!' sig att han på god tro varit innehafvare af den anmälda fordran och all den icke genom svek eller be - 485 Den 27 September. dragen tillkommit.
Detta måste väl anses hafva ägt rum om lian efter konkursens offentliggörande tillskapar en fordran, som vore oriktig.
Det synes mig vara öfvei flödigt att derom stadga något i sjelfva eden, ty detta slags svek är ju förebygdt genom förpligtande! att fordran icke af svek eller bedrägeri tillkommit.
Då jag således, i öfverensstämmelse med hvad 0tsk. i premisserne till sitt betänk, yttrat, anser att ett edsformulär bör vara så kort som möjligt, anhåller jag om propos. till bifall å följande förslag: ”Jag N. N. svär vid Gud och Hans Heliga Evangelium att jag, på god tro, är innehafvare af den fordran jag etc.,” (i likhet med Ulsk:s förslag).
Lagerbjelke framställt emot förslaget, är mig så mycket mera oväntad, som jag hort anmärkmr i alldeles motsatt syftning göras af åtskilliga domare och jurister.
Det är sant, all om man i borgenärseden blott vill inlägga de ordalag, hvarigenom antydas att endast en riktig fordran må i konkurs bevakas, så är det nog att edsformuläret endast innehåller att den anmälda fordran är riktig.
Jag vill lemna osagdt huruvida icke detta, för mera upplysta personer, skulle kunna vara tillräckligt.
Men edsformulärerne, likasom vår lag i allmänhet, åro skrifna för folk af alla samhällsklasser, och den något för stora vidlyftighet, sorn hittills funnits i våra edsformulärer, har haft till ändamål att, för de personer, som skulle aflägga den, likasom påpeka eller väcka deras uppmärksamhet på, att de eller de felen icke borde få äga rum.
Ett mycket vanligt svek vid inträffande konkurser är det, att gäldenären dervid öfverenskommer med någon person, antingen af dem, som redan äro hans fordringsägare eller någon annan, att till denne öfverlemna en mängd fordringar, hvarigenom denne man sålunda får ett mycket stort fordringsbelopp i konkursen, och således kan, äfven vid en blott proportionerlig utdelning, få sin fordran någorlunda betäckt.
Detta vid konkurser högst farliga svek, har lagstiftaren sökt förekomma derigenom, att detsamma uttryckligen påpekas i eden.
Delta fall omnämnes derföre också i den nu brukliga konkurseden.
Denna ed är likväl öfverdrifvet lång och Utsk. har derföre ansett sig höra förkorta den, men dervid har Utsk. icke trott sig böra utesluta det första stadgandet, hvilket just är af hufvudsaklig vigt.
Konkursdomstolen pröfvar nemligen icke några andia fordringar än dem hvilka tillkommit före konkursen, och jag tror att Gr.
Lagerbjelke skall få svårt att få reda på något sådant fall, då en på god tro och icke af svek eller bedrägeri tillkommen fordran uppstått efter konkursens början, med undanlag af t. ex. uppteckningsarfvode, eller andra s. k. massans skulder.
Jag anser delta förslag således icke vara olämpligt och tillstyrker derföre bifall till detsamma.
Jag anser det vara tvetydigt huruvida en jordägare kan hafva rätt att besvära en fordran i sin arrendators konkurs, hvilken fordran han möjligen kunnat få efter det han om konkurstillståndet blifvit underrättad, men in - Den 27 September.
489 nan lian kunnat komma i tillfälle att aflägga eden.
En jordägare kan t. ex. blifva ålagd att betala kronoutskylderna, ehuru arrendatorn, enligt kontrakt, är skyldig att svara derföre, nien han kan ej besvärja denna fordran i konkursen, då han icke ägde den förr än gäldenärens obestånd blef honom bekant.
Af detta skäl får jag instämma uti den af Gr.
Fordna lagstiftare kunna väl icke gerna anses hafva varit i den mån okunniga ali de icke förmått inse viglen och angelägenheten af alt bestämma edens ordalydelse, så att den derigenom skulle kunna uppfylla sitt ändamål.
Jag anser dem åtminstone i förmågan att inse vigten af en sak, väl stå lika högt med nutidens lagstiftare.
Utgående från denna grundsats, tror jag det vara angeläget att man noga begrundar beliofvet af förändring uti ett sedan många år tillbaka gällande edsformulär, innan man deri vidtager en förändring, i förmodan all man skall kunna sälta något bättre i stället.
Ändamålet med den vidlyftighet, som tinnes i den nu brukliga borgpnärseden, synes hos lagstiftaren uppenbarligen hafva varit det, all lägga på den svärjandes samvete viglen ulaf-alt alltid i sina lånetransaktioner hafva noggrant efterkommit hvad lag och författningar påbjuda.
Dertill hörer alt sådana föregående åtgärder icke varit vidtagne, att ett bedrägeri kan anses hafva legat tilt grund för sjelfva bevakningen i konkursen.