Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Således inkomst 680,000. utgift 610,000.
Behållning för Riksg cont. 70,000 r:dr, som användas till lånerörelsens utvidgande utöfver hvad TJ t s k. föreslagit. 12:0
Skulle den föreslagna afskrifningen af Statsverkets skuld till Banken (5oo,ooo r:dr) icke beviljas, så ökas derigenom Riksg.cont:s förmögenhet med en summa af 200,000 Den i Augusti f, ra. r:dr om året (ty i slikt fall behöfver Riksgcont. icke afgifva statsobligationer till ett större belopp, än 7 millioner till Banken, i stället för 12 millioner), och lånerörelsen kan då ökas med 270,000 r:dr om året utöfver hvad Utsk. föreslagit, till förmån för hypotheksföreningar eller andra associationer, som hafva näringarnas understöd till föremål.
Resultaten och fördelarna af den plan, jag nu vågat framställa, synas vara: 1:0
Enkelhet i uppställningen. 2:0 Trygghet för realisationens bestånd a) medelst lånerörelsens afskiljande från Banken, hvarigenom Banken betydligt mindre blottställes för följderna afen, af tillkommaTide
Ständer tilläfventyrs gjord utvidgning af låwerörelsen, på bekostnad af proportionen mellan silfver och sedelstock; l) medelst den större lätthet att för de i riktig form ställda statsobligationerna erhålla silfver till utvexlingens fortsättande, än på ett så kalladt creditiv med hypothek af odisponibla fordringar. 3:o
Säkerhet för bergs- och jordbruk samt öfriga näringar att icke efter Bancofullmägtiges godtfinnande se hela lånerörelsen inställd, hvaraf följderna voro oberäkneliga och alldeles stridande mot dem, Utsk. sig föreställt. 4:o Vinst, i ena alternativet, af 200,000 r:drs besparing till fördel för de skattdragande, samt 70,000 i det ena, och 270,000 r:dr i det andra alternativet ökad tillgång hvarje år för lånerörelsens bedrifvande, utöfver hvad Utsk. föreslagit. 5:o Beredd tillgång för Banken att årligen öka sin förmögenhet, och detta äfven medelst influtna silfverräntor å de för Bankens öfverskott inköpta utländska fonderna. 6:0 Möjligheten, närmare beredd medelst lånerörelsens afskiljande från Banken, att sedan öfvergå till privat industri, som bör vara målet inan söker, och hvilket mer än allt annat skulle betrygga realisationens bestånd och dermed myntvärdets behöriga upprätthållande.
Det är en sådan creditväsendets öfvergång till privat industri, som jag skulle anse såsom ett bland de lyckligaste resultaten; och jag tror, altman i betydlig mån skulle närma sig detta mål, 01x1 man, i likhet med hvad Frih. Rantzou föreslog för Banken, nu till Riksg.cont. ville intaga enskilda actieägare, eller ock att Riksg cont. toge actier för sin räkning i enskilda låneinrättningar, hypotheksföreningar, spannmålsbelåningsbanker m. m.
Hittills har man väl sökt befordra möjligheten för näringarna att erhålla lån; men så länge jordbruket t. ex. saknar tillgång på säker afsättning eller belåning af sina producter och befinner sig i den svära conjuncturen att beständigt nödgas öka sin skuld, är ingenting vunnet för det hela, Jag ber ännu en gäng R. o. Ad. omursägt, att jag upptagit tiden med denna framställning; men då jag vid idali 4°
Den i Augusti f. m. års riksdag var bland dem, som opponerade mig, icke emot realisationen (ty den har jag alltid ansett som ett sine ejna non för ordningens återförande i vårt penningeverk), naen väl emot det sätt fördess verkställande, som nu delvis gjort sig gällande, har jag ansett mig böra yttra mina tankar öfver den nu beslutade realisationsplanen.
Jag begärde ordet i anledn. af Hr Gr:s o.
Landtnäs sednaste framställning, som jag tyckte syfta derhän, att motiverna i Utsk:s betänk, och de afstyrkta motionerna skulle komma under särskild öfverläggning.
Man har likväl sedermera sagt mig, alt denna uppfattning varit oriktig samt att Hr Gr. o. Landtm, lärer funnit en sådan öfverläggning öfverflödig; och om så är, har jag ingenting att anföra.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, i anledn. af Hr von Hohenhausens framställning, ansåg sig skyldig förklara, det han funnit R o.
Ad. hafva beslutat, att ingen ytterligare öfverläggning borde äga rum, rör:de de af BancoUtsk. utom sjelfva förslaget afgifna ytranden.
Jag behöfver icke här biträda Gr.
Björnstjernas yttrande om complicationen af alla våra inrättningar; min mening i detta afseende är förut bekant.
Men jag uppträder för att instämma med den värde talaren, ang:de det illusoriska i de beslutade creditiven.
Jag liar likväl icke samma ursägt för min hittills iakttagna tystnad, som Gr.
Björnstjerna; jag har deremot en annan uti den till vattuskräck gränsande farhåga för lån, som jag funnit hos flera af mina vänner.
Detta har afskräckt mig att under discussionerna öfver detta ämne yttra mig; men jag är alldeles af samma tanka som Gr.
Björnstjerna, att om Banken icke får i låneväg anskaffa det silfver, som erfordras för metalliska cassans förstärkande, skall ändamålet icke vinnas, och utvägen att genom creditiv erhålla, hvad som behöfves, skall blifva fullkomligt illusorisk.
På löpande räkning fås icke, efter min öfvertygelse, 5o,ooo r:dr; ty det är icke tänkbart, att en bankier, som sjelf upptager lån af de capitalister, som vilja placera sina penningar, skulle hålla räkning för 5 proc. och äfventyra att, nässom helst det blir fördelaktigt för låntagaren, återfå capitalet.
Om man trott, att, genom föreskriften om Bancostyrelsens skyldighet att, så snart som möjligt, återbetala, hvad sorn. blifvit draget på creditiven, capitalisterna lättare skulle bita på kroken, har man mycket misstagit sig; ty för dem är ingenting mindre välkommet än remboursen, hvilken de i allt fall taga hvarje dag kl. 2 på börsen.
Banken skall således aldrig på detta sätt få, hvad den behöfver; och oaktadt jag icke förut, af nyss anförda anledning, yttrat denna mening, har jag Den i Augnst; f. m. haft tvenne stal att nu göra det, nemi. det ena, att då satsen blifvit af Gr.
Björnstjerna framställd, liar jag bort understödja den, och det andra, att jag önskade, det man ännu genom motion eller K. propos. sökte att få bristen fylld på annat sätt och rättelse vunnen i det begångna misstaget.
Tvenne talare hafva nu uppträdt och utförligen sökt visa, att Pl. o. Ad:s fattade beslut, rör:de garantierna för realisationens bestånd, skola vara orimliga.
Men om så är, finner jag det desto orimligare af dessa talare, att de dröjt, tilldess det är för sent att sätta sitt ljus i dagen, oell hittills hållit det under skäppan.
Jemte det jag lika med Hr Cederschjöld förundrar mig, att Gr:na Björnstjerna och Löwenhjelm icke förr framställt sina betänkligheter emot de fattade besluten, beklagar jag destohellre detta förhållande, som jag i mycket delar deras öfvertygelse.
Jag har redan förut yttrat min tanka om 'fördelarna af lånerörelsens öfverflyttning på Riksg.cont., ehuru jag icke ensam vågat söka göra denna mening gällande; men då jag nu hör en man med Gr.
Björnstjernas auetoritet och insigter i finan cielia ämnen dela samma öfvertygelse, ber jag att få förena mig med honom i reservation mot Ståndets fattade beslut i denna del.
Hvad för öfrigt beträffar svårigheten att få creditiv, tror jag deremot icke, att denna svårighet skall blifva så stor, som de tvenne talarne förespeglat, enär jag hört, att sådana creditiv redan blifvit erbjudna; och då jag halling bekant, att enskilda handlande i Stockholm hafva creditiv i Hamburg t. o. m. på 100,000 r:dr för 3 proc., förmodar jag, att det icke skall blifva omöjligt för Banken att få dem för 5 proc., som är ganska högt.
Helst hade jag dock, såsom jag förut nämnt, sett, att Banken sluppit allt behof af dessa creditiv genom lånerörelsens öfverflyttning till Riksg.cont.
Det har blifvit sagdt, att jag ansett R. o. Ad:s fattade beslut orimliga.
Jag har för mycken vördnad för mitt Stånd för att yttra något sådant; jag har endast framställt en särskild tanka i afseende på åtskilliga principer, under det jag för öfrigt gillat Utsk:s betänk, såsom conseqvent och väl uppstäldt efter de af Utsk. antagna grunder.
Att jag icke förr yttrat mig i ämnet torde ursägtas, då jag fick min pollet i går.
Hr Lefre'n: Jag hyser för min del det hopp, att de tagna hesluten skola leda till ändamålet, och om de göra det, oaktadt en man som Gr.
Björnstjerna spått mindre godt derom, bevisar detta en styrka mera för besluten.
Hvad angår den klandrade hufvudpunkten om creditiven och möjligheten att erhålla sådana, torde jag fä erinra om ordalydel 11 H. 6 4» Deni Augusti f. ra. sen af Ståndets beslut i 3:dje punkten.
Der står något, som jag tror kan tjena till att lugna, ty der står, att Banoostyrelsen äger bereda sig credit eller crediti v. Men om Gr.
Björnstjerna icke heller anser detta tillfyllestgörande, är intet hinder för den värde ledamoten att, utan att gå några beslut i förväg, väcka motion derom, att Bancostvrelsen, i händelse de nödiga medlen icke kunna erhållas på de redan anvisade vägarna, må berättigas att söka dem under den form, som lian anser nödig.
All fruktan för de bär framställda mörkare spådomarna lärer härmed vara håfven, och för min del tror jag, att det i allt fall icke har sig så farligt.
St. nu inträdt på en ärlig bana, tror jag, att de skola återfå crediten.
Jag medgifver emedlertid, att det icke är likgiltigt, under hvilken form man söker lån; men vi få snart tillfälle att återkomma till detta ämne, och jag vill derföre nu afhålla mig från vidare yttrande, ehuru jag föreser, att realisationens hender skola få ny styrka af Gr.
Björnstjernas yttrade mening.
Ingen kan mindre än jag hafva för afsigt att qvälja Ståndets fattade beslut; men reservationer höra vi dagligen, och annorlunda hoppas jag, att Gr.
Björnstjernas och mitt yttrande icke blir bedömdt.
Innefatta dessa yttranden något mera, så är det endast ang:de de delar, deri man hoppas, att rättelse ännu kan vinnas.
Hvad för öfrigt beträffar enskilda handlandes creditiv i Hamburg, så är det en anomali, hvarigenom köpmännen betjena hvarandra.
En blaneo-credit för ömsesidiga trasseringar utgör en vigtig punkt i frimureriet köpmännen emellan; men derifrån får man icke hemta något bevis för förhållandet i allmänhet.
Jag anhåller, att dessa mina yttranden endast må såsom reservation blifva i prot. upptagna.
Uppmanad af en ledamot i BaneoUtsk. och i stöd af 56 §.
Riksd.Ordn., får jag väcka den motion, att, i händelse
Bancofullmägtige ej kunna erhålla nödigt qvantum silfver på de creditiv af i millioner, som R.
St. beslutat, Fullmägtige må berättigas att på Bankens grundfond upptaga lån mot obligationer, ställda i vanlig form på den ort, der lånen upptagas.
Hr Nordenanckar- Jemte det jag anhåller att få instämma i Gr.
Björnstjernas yttrade åsigter, anser jag mig böra förklara, att jag i Utsk. öppet försökt att bestrida den beslutade formen för låns upptagande genom creditiv.
Jag önskade äfven, att man på förhand försäkrade sig, om creditiv kunde erhållas och vilkoren derför, och jag föreställde Utsk. möjligheten deraf, att bankiererne skulle fordra Konungens sanction A
Fullmägtiges åtgärder, samt att det vore möjligt, att K.
M. ej ville meddela en sådan sanction utan delaktighet i bancolagstiftningen; men den ömtålighet, hvar - Den i Angus ti f. m. med dessa framställningar Utsk. upptogos, förmådde mig att frånträda min mening.
Jag anhåller om Ståndets undseende, att äfven jag nu yttrar mig, ehuru jag deltagit i de föregående öfverläggningarna; men jag är isynnerhet i det predicament att hafva fått en mening undertryckt, som till en del instämmer med Gr Björnstjernas åsigt.
Jag och Gr.
Frölich framställde ett förslag till en enda punkt, i stället flor sju af dem, Utsk. uppställt, och deri innefattades den åsigt, som vi likväl ej öppet ville uttala, att lånevägen skulle för Banken blifva lättare än creditivvägen.
Detta förslag blef helt och hållet undertryckt; och jag respecterar Ståndets beslut, men kan ej annat än instämma i Gr.
Björnstjernas reservation i denria del.
Jag tror emedlertid icke, att säkerheten för realisationens bestånd härigenom skall blifv.a störd; jag hoppas tvärtom, att realisationen, efter de nu fattade besluten, skall komma att gå sin jemna gång, ehuru jag befarar, att det ofta skall ske på bekostnad af näringarnas trefnad.
Jag skulle äfven önskat lånerörelsens öfverflyttning på Riksg.cont., om ett funderadt system för Riksg.- contts rörelse blifvit infördt; men då jag nu i sex månader hört, att man endast vill behålla en volant skuld för Riksg.- cont., har jag ansett förslaget blott innebära flyttning från det ena huset till det andra.
Jag anhåller, att denna min yttrade mening må i prot inflyta.
Björnstjerna förvandlat sin yttrade mening till ny motion, förenar jag mig desto hellre häri, som det inom ett RiksSt. blifvit föreslaget, att sista riksdagens beslut om statslåns upptagande skulle helt och hållet upphäfvas.
Jag begagnar för öfrigt detta tillfälle för att yttra den öfvertygelse, att ett creditsystems införande ensamt kan upphjelpa Sverige i oeeonomiskt och industrielt hänseende; men lika med Frih.
Ehrenborgh hyser jag likväl intet tvifvelsmål, att realisationen i allt fall kan gå för sig, sedan man, på sätt Ilr Lefren riktigt anmärkt, nu inträdt i ett rättstillstånd, och i detta afseende återstår endast att lyckönska Konung och Ständer till att fästa sina namn vid realisationsbeslutet.
Jag har blott begärt ordet för att förklara, att om trasseringar äga rum emellan utländska handlande för att tjena hvarandra, är detta åtminstone icke förhållandet här i Stockholm, emedan ganska få utländska handlande draga på Stockholm; och dock har jag mig bekant, att flera af våra handlande hafva creditiv in blanco i Hamburg på 3 proc.
Jag är icke i behof att reservera mig 5 mina anföranden, och ofta förut yttrade meningar göra det öfverflödigt.
Jag begagnar emedlertid detta tillfälle för att 44 Den x Augusti f. m. tekanna, att jag nied tillfredsställelse funnit Liand besluten åtskilliga, sora undanröjt vissa olägenheter af Uts,k:s förslag.
Så har R. o. Ad. i 3:dje punkten beslutat att åt Bancofullmägtige öfverlemna att sjelfva välja sättet för silfrets anskaffande, medelst beredande af credit eller creditiv å utländsk ort.
Äfvenledes har jag med nöje hört, att ingen röst under öfverläggningarna höjt sig från sista riksdagen med förslag att afskrifva Bankens grundfond, — en sats, som jag för min del aldrig kan gilla.
Hvad lånerörelsens Öfverflyttning på Riksg.cont. beträffar, är jag äfven tillfredsställd, att förslaget derom icke blifvit bifallet, emedan jag deri blott ser ett sätt att bilda en ny lånebank, sammanförd med Rikets egen skuld.
Slutligen får jag äfven förklara min tillfredsställelse deröfver, att besluten nörtde io:de och utte punkterna äro af den art, att de nödvändigt mäste förklaras i reglementet, hvarigenom jag hoppas, att det vådliga i dessa punkter ännu kan borttagas.
Ehuru jag anser mig hafva skäl att tro på möjligheten för Bancofullmägtige att få silfver i creditivväg, hör man med tacksamhet emottaga det förslag, som nu blifvit väckt till ytterligare garanti för realisationens bestånd.
Men då jag säger, att jag tror på möjligheten att fa nödiga tillgångar i förut anvisad väg, bör jag äfven redovisa skälen för denna min öfvertygelse.
Jag rådfrågade för 10 månader sedan en större utländsk bankier i detta ämne, och frågan var om creditiv på i million, hvartill han svarade, att sådant icke kunde blifva svårt att erhålla mot £ proc:s afgift; hvarjemte han, om räntan då varit bestämd, sade sig sjelf vara beredd att uppgöra saken.
Jag fick likväl icke, enär ingenting då kunde afgöras, veta, hvad ränta han fordrade; men jag förmodar, att den icke var särdeles hög, enär bankierer i allmänhet ej taga sin vinst på räntan, utan på capitalet.
På grund häraf tror jag väl det vara möjligt att få creditiv; men då jag i allt fall icke häri ser full säkerhet för realisationen, instämmer jag gerna i Gr.
Björnstjernas förslag om ännu mer utvidgade utvägar för Bancofullmägtige.
Hvad åter angår andra punkten af Gr Björnstjernas anmärkningar, eller lånerörelsens öfverflyttning till Riksg.cont., så inser jag icke nog skäl för en sådan åtgärd, ehuru jag medger, att det måhända vore bättre för Banken att vara utaf med denna rörelse, och en vinst för Riksg.cont. att hafva den.
Vidkommande slutligen 3:dje punkten, eller Sveriges behof af ett lånsystem, instämmer jag deri till en viss del.
Jag medgifver nemi., att Sverige behöfver ett större rörelsecapital, och detta vinnes genom lånsystemet; men utan bestämda controller mot ali öfverdrift anser jag mig icke kunna rösta för systemet.
Jag har förut yttrat, att jag anser ideen vara både sann och verksam till industriens förkofran; men innan jag kan bifalla sy - Den i Augusti f. m. 45 stemets införande, måste jag bestämdt veta till hvilka ändamål capitalerna skola användas, äfvensom jag vill se nödiga controller.
Vill man, att 11.
St. skola medgifva större capitaler, må man icke allenast visa, till hvilka productiva företag de skola användas, utan äfven medgifva en vidsträcktare granskning af de närvarande tillgångarna, såsom gamla passevolancefonden och dylikt. II. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. till 3.
Fredagen den i Augusti 1834- Plenum kl. 6 e. m.
Ånyo föredrogs BancoUtskts den 3o sisth Juni e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 14, i anledn. af de inom RiksSt. framställda anmärkningar vid Utsk:s under N:o 7 afgifna betänk, med förslag till ett nytt myntsystem. R. o. Ad. beslöt, att detta utlåt, skulle punktvis pröfvas.
I. illmiinna räknesättet i handel och vandel samt vid bokföring. 1:0
Svenska myntets räk 11 e-en het fastställes till jemnt 4 r: d r silfver specie i enlighet med det skrot och korn, som myntordningen af år i83o bestämme r.
Jag anser för mia del oformligt att hafva 2:ne slags myntenheter i specie, och skulle derföre önskat, att man hållit sig vid den nuvarande specie-enheten , och att den af Utsk. föreslagna blott kommit att utgöra ett räknevärde; men jag vill icke envisas härmed, utan skall nöja mig med min reservation till protocollet. lista punkten blef af R. o. Ad. bifallen. 2:0 Henna myntenhet, svarande mot tolf sk. silfver specie och i räknevärde enahanda med en r:dr riks g. sedlar eller -J af banco r:drn eller 32 sk. b: c o, benämnes krona, eller, så vida denna benämning ej skulle af R.
St. godkännas, riksdaler courant.
Hr Lefre'n, Joli. Pehr: Sedan 3:ne
Stånd antagit benämningen courant, så, ehuru jag är den, som väckt motion om antagande af benämningen krona, hemställer jag likväl, om icke R. o. Ad. skulle vilja instämma med de öfriga Stånden uti antagande af benämningen: riksdaler courant. 46
Den i Augusti e. m. R. o.
Ad. biföll den nu föredragna delen af 2:dra punkten, med antagande af benämningen riksdaler courant.
Kronan delas i 100 slantar.
Hr Lefre'n: Jag vågar vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad., för att uttala en grundsats i detta fall, skulle vilja bifalla Utsk:s förslag om kronans eller riksdalerns courantfördelning i hundrade delar.
De öfriga 3:ne Stånden hafva afslagit Utsk:s tillstyrkande i detta afseende, och R. o. Ad:s åsigt verkar således icke på beslutet; men jag tror, att Rikets första Stånd icke gjorde orätt, om det nu uttryckte en opinion, innefattande den önskan, att decimalsystemet måtte införas, emedan det skulle verka på framtiden, då fråga åter kunde uppstå om decimalsystemets införande.
Hr von Hartmansdorff, Augt Om R. o. Ad. skulle fatta sitt beslut i denna fråga, på sätt Hr Lefre'n föreslagit, endast för det af honom uppgifna ändamålet, men utan all inverkan på hufvudsaken, har jag ingenting deremot, ehuru jag för min del icke kan instämma i önskan, att decimalsystemet måtte för närvarande införas; men för min säkerhets skull önskade jag att få veta, huru de öfriga Stånden beslutat i denna fråga.
Ri dd.Secret.:
TJti PresfeStts prot.utdr. finnes ingenting intaget, angående slantar.
BorgareSt:s prot.- utdr. innehåller, att Svenska myntets räkne-enhet bestämmes till r:dr specie, som indelas i 48 sk.; och af BondeStts prot.utdr. inhemtas, att Ståndet till räkne-enhet antagit 4 r:dr silfverspecie, hvilken benämnes r:dr courant och indelas i 48 sk.
Hr Tham, Wolrath: Genom 3:ne
Stånds beslut är sålunda uttryckt pluralitetens af Svenska nationen önskan att få bibehålla den hittills varande indelningen af räknevärdet.
Jag medgifver, att decimalräkningen är lämplig för de lärda; men den är icke lämplig för de classer, som icke föi-stå densamma, emedan de icke egnat sig åt denna lärdom.
Jag tillstyrker derföre, att R. o. Ad., med frångående af Utsk:s förslag, instämmer i de öfriga Ståndens beslut och vidblifver den gamla beräkningen af 48 sk. på r:drn, vid .hvilken beräkning nationen är van.
Äfven jag tillstyrker, att decimalräknesättet icke nu må antagas; men jag vill derjemte hafva till prot. antecknadt, att jag, för min del, anser det vara nödvändigt eller åtminstone angeläget att vid införande af decimalräkning i myntet söka sådana namn, sora bibehållas såväl i enheten som dess afdelningar, blott med utmärkande af sifferbeloppet.
Jag skulle derföre tro att, om i framtiden en r:dr courant, som jag vill kalla en riksort, skulle komma att indelas i ioo:delar, hvarje sådan del borde kallas en ort, och tio sådana, en tiort.
Jag kan nemi. icke anse det öfverensstämmande med ratio denominationis, Den i Augusti e. nt. 4?
att i decimalräkning kalla enheten krona eller riksdaler courant, io:delen deraf penning och ioo:delen slant.
En talare har sagt, att tiotalsräkningen vore något så lärdt, att Svenska allmogen icke skulle kunna fatta densamma.
Jag tror, att den värde ledamoten har orätt; ty det måtte väl icke ligga någon lärdom deruti att .räkna myntet på samma sätt, som man räknar i dagligt tal.
Man säger ju en tia, 2 tior, 3 tior, 4 tior o. s. v., tilldess man kommit till 10 tior, då ett annat namn anlages, nemi. hundrade, hvilket bibehålles, tilldess raan kommit till io hundrade o. s. v.
Det är således icke tänkbart att häruti ligger någon lärdom.
Dessutom hafva vi exempel på, huru lätt detta räknesätt i myntet låtit införa sig i andra länder.
Jag vill icke gerna citera något exempel från östra länder11a; men jag kan icke underlåta att nämna, att Finska allmänheten sade, då decimalsystemet blifvit infördt i Finland, att de ändtligen erhållit något godt från det hållet.
Jag tillstyrker derföre, alt R. o. Ad. genom bifall till TJlsk:s åsigt måtte uttrycka sin opinion om nyttan af decimalsystemets införande i myntet, och tillförsel- jag mig så mycket säkrare, att R. o. Ad. instämmer i min önskan, som denna opinionsyttring, emot de 3:ne Ståndens beslut, icke verkar i sjelfva soken, men, efter min öfvertygelse, skall komma att stå i öfverensstämmelse med nästa riksdags önskan i motsats mot det beslut, hvari de öfriga 3:ne Stånden stadnat.
Hr af Wingård, Joh.:
Jag förenar mig med Hr Lefrén.
Jag har deltagit i Utsk:s öfverläggning, rör:de detta ämne, och är af den öfvertygelse, att allmänheten lätt skall kunna lära sig detta räknesätt, hvilket åtminstone af allmogen i Wermland begagnas vid timmerförsäljning.
Såsom ett ytterligare skäl för min åsigt torde det tillåtas mig få nämna, att våra köpmäns största transactioner ske i Hamburg, hvarest icke någon decimalräkning i myntet äger rum.
Dessutom torde det vara tids nog att påstå, alt decimalräkningen förstås af allmänheten, när man fått se, att detta räknesätt i afseende på mått, mål och vigt kunnat förstås.
Måhända torde det fordras mänga år, innan detsamma i mått, mål och vigt antages utan högsta missnöje och misstroende; ty allmänheten, sorn är nöjd med hvad den har, emedan den förstår, icke hvad de larda Herrarna förklara för densamma, utan hvad den från bai ndomen vant sig vid, skall icke med nöje, utan med misstroende och missräkning, öfvergå till ett annat system; och det är derföre jag tror det vara tids nog alt införa decimalräkningen i myntet, sedan det visat sig i hvad mån den låtit använda sig i mått, mål och vigt.
Jag tar mig friheten ännu en gång påminna derom, att det beslut, som jag anser R. o. Ad. böra 43 Den i Augusti e. m. fatta, icke verkar i hufvudsaken; men om det, såsom jag hoppas, ar R. o. Ad:s mening, att man bör gå framåt ett litet steg i sender, vore det oriktigt, om R. o. Ad., erkännande principens riktighet, icke vidblef densamma i tillämpningen.
Hr Tham säger, att man icke skall bry sig om sådana lärda saker.
Då borde vi stå qvar på samma punkt, sorn då ingen eultur fanns i landet.
Det faller sig besynnerligt att tro, att någon skulle såsom princip vilja stadga, att man skall blifva stationär på den punkt man står.
Det kan hvarken vara Hr Thams eller någon annans mening. 11. o. Ad. biföll, att r:drn courant delas i 100 slantar. II.
Silfu ermyntet.