Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I dessa hänseenden synes mig den värde talaren icke behöfva tillita sina politiska vänners vetande.
Härvid förlitar jag mig ojemförligt mera på den värde talarens egen statsmannablick, på dess förmåga att anställa jemförelse!', och att ifrån sådana komma till slutsatser.
Med vederbörligt afseende å den gula boken och å den af den värde talarens politiska vänner, som författat den, anser jag likväl icke vara bevisadt, att den individuella skattebördan i Sverige är ringare än i de flesta Europeiska stater.
Att den är ringare än i England och Frankrike, det betviflar jig ingalunda; men att Ryssland och Österrike betala vida mindre, det känner jag äfven; och dessutom vågar jag ställa uti något tvifvelsmål, att jemforelsen emellan Sveriges utvägar till lifsförnödenheternas fyllande och till förkofran under ett ofördelaktigare luftstreck och under en alltför tung oell hårdhändt ekonomisk lagstiftning, kan anses så lil 1- förlillig, att jag obeting.idt derifrån bör anse mig öfverbevisad om oriktigheten af mina åsigt er.
Jag torde få taga mig den friheten ännu en gång till den värde talarens bepröfvande få framställa en vördsam förfrågan, örn lian anser våra städers obestridliga stillastående icke bevisa något i afseende å landets ställning i förkofringsväg.
Statsmanna-näringar och statsmanna-rörelse hafva ingen annan utgångspunkt än jordägarens behof, som återigen äro begränsade af förmågan att tillfredsställa dem.
Uti ett land, der, snart sagdt, all jordbrukets besparing utgår såsom skatt, blifver ingen annan förkofran möjlig, än den som af den individuella arbetskraftens ansträngning utan capital—tillskott långsamt uppkommer, och hvars tillvaro, på grund af sjelfva naturlagarnas allmakt, (ill en viss grad icke kan förnekas.
Alt Dc u i3 Augustt.
9 Att något egentligt välstånd ännorluhda än undantagsvis lins vår Svenska allmoge äger rinn, bestrider jag.
Att förhållandet i detta hänseende visar sig uti ett omisskänneligt beroende af de olika skattläggningarna, olika orter emellan, är obestridligt.
Om elen värde talaren eller dess vänner ville göra sig den mödan att undersöka de närmare trakterna kring Stockholm, blott på en 5 äömils radie; så tror jag icke, att man skulle inhemta några särdeles tillfredsställande bevis på välmåga, hvarken ifrån byarnes åbyggnader, ifrån det inre husgerådets beskaffenhet eliel' ifrån åkerbruksredskapens ändamålsenlighet; och den större delen af dessa trakter är likväl, såsom varande under båtsmanshållet, på långt när icke så hardt tryckt, som de landsorter, hvilka ligga under soldatrotering.
Under rusthållet är förhållandet understundom fasansvärdt, då olyckan vid förlusten af en rustningshäst i ett ögonblick försätter hemmanets ägare i en utgift af flera hundra r:dr, och exempel finnas, när sådana olyckor inom loppet af 5 år inställt sig flera gånger.
Jag känner icke om den gula bokens författare-, vid summeringen af den Svenska jordbrukarens skattebelopp, fästat något afseende vid sådana och många andra förhållanden, hvilka icke under någon form ingå i den synliga statsbudgetsberukningen.
Jag vidblifver min mening, att Svenska jorden är öfver hofvan belastad; och besynnerligt nog motsäges jag icke härutinnan af den värda talaren, sorn tvertom Jjudeligen ”beklagar» att i Sverige jorden är utöfver allt billigt förhållande betungad;” men hvad sorn högligen förundrar mig, är, att den värde talaren förklarar sig icke hafva annat bekant, än att dess politiska vännes nro i delta vigtigä ärende lika så sinnade som han, hvilket likväl beklagligtvis är alldeles motsatsen.
Med mycken ledsnad finner jag, att den värde talaren förbisett, att rättare tillfällen för ämnets behandling vid inkomslstatens discuterande redan är förbi, och vid hvilket tillfälle den värde talarens politiske vänner med framgång motsatte sig lagmans- och häradshöfdinge-räntans upphörande, såsomen naturlig slutföljd af författarens lill den gula boken åsigt, alt ingen större orättvisa kunde åbanebringas än skattejordens lindring ifrån sina grundskatter, hvilket den gula bokens författare ansett vara eii orättvisa mot det öfriga samhället, som derigenom skulle få vidkännas en högre skatt och såsom en olycka för dem, som tillgodonjöto lindringen; emedan, efter dess djupa statsekonomiska åsigter, det genom skatteminskningen uppkomna förhöjda egendomsvärdet skulle åter jemna förhållandet och vid arfskiften och köp åstadkomma en större förlägenhet än den, sorn uppkommer ifrån jordafkastningens öfverlåtande åt Staten i form af skattebelopp.
Det hade för Riddarhus-minorileten blifvit ett ovärderligt stöd och för Svenska allmänheten en outsäglig til Ifreds— 12 H. 2 lo Den 13 Augusti. s!ä11 eIse om vid discilssionen öfver inkomsl-belänk. man fini* nit Hr Gr. Löwenhjelm uppträdande såsom förfäktare af det förhållande han säger sig veta och beklaga, nemi. sitt i Sverige jorden är utöfver allt billigt förhållande betungad; men jag fruktar, att den värde talaren missräknat sig, om han påräknat något understöd i delta hänseende ifrån Hr von Hartmansdorff, den gula bokens patriotiske förfaltare, och af Hr Gr.
Löwenhjelm hedrad med erkännandet af inbördes politiska vänskaps fö rliål landen.
Den värde talaren yttrar, att vårt statsverk ju är välsignadt med tillgångar, ymnigare än Sverige under sednare halft annat sekel er lefva t, och att i den mån den fosterländska viljan att hjelpa är hos Ständer upplyst, i samma mån blifva dessa rika tillgångar använda att hindra, ja att i möjligaste måtto häfva lidanden.
Hvad de stora tillgångarna beträffar, så hafva vi visserligen inom en kortare tid än halftunna! sekel någon gång haft deni vida större, utan att de framställt sig under formen af ifrån folket utsugna, och genom falska beräkningsgrunder tillskapade öfverskott å de beslutade skattebeloppen.
— Af Wismarska pantskillingen tror jag visserligen att något tillkom statsverket, ehuru äfven enskilda fördelar derifrån upphemtades.
Rubelfonden, Guadeloupes försäljningsmedlen, den Pommerska köpeskillingen, göra sammanräknade mångdubbelt större penningebelopp, än de nu så mycket omtalade öfverskottsmedlen, hvilkas effectiva summa vi icke ännu sett så tillförlitligt sifferställd, att vi just kunna beräkna några så stora tillgångar dervid, att, efter den värde talarens förmenande, de skalldragåndes lidande derifrån kunna hoppas lindring, eller någon i möjligaste måtto utgående tillfredsställelse.
Den värde talaren återupprepar, för bättre minne skull, sina satser, att de skattdragandes lidanden hvarken lindras eller häfvas genom skattenedsättning, när denna verkställes på bekostnad af statshushållningens tv än ne af honom främst ofvan uttalade oeftergifliga villkor, bestånd och förkofran.
Jag har svårt att förslå, huru en skattenedsättning, d. v. s. huru någon minskning uti den skatldragandes utgift kan verka till dess obestånd eller motverka dess förkofran; och således torde jag lätt finna min ursägt uti satsens öfverlemnande till hvad den kan komma att gälla inför dem, som bättre förstå den än jag.
Den värde talaren yttrar derefter, att någon lisa för den skattdragande aldra minst äger rum, medelst indragningar och afslag, hvilka tillintetgöra planer att genom allmännyttiga arbeten r i k t a h e 1 a landskaper, derigenom att undsättning förvandlas ifrån den förderfliga skuldsätt - Den 13 Augusti. ningen oell slutlig» allmosan, lill arbetsförtjenst, som moraliskt o c Ii materiell gagna r.
Då jag anser mig med någorlunda uppmärksamhet
Dofva följt riksdagsärendenns gång, (inner jag mig i slör villrådighet hvad den välde talaren afser med dessa sina yttranden, då mig veterligen något intrång genom R.
Sl:s tillgöranden icke ägt runi, i afseende å planer att genom allmän-nytliga arbeten rikta hela landskap.
Det lärer icke lyckas den värda talaren, att mot R.
St. stämma den allmänna opinionen i och för afslag ä begärda medel för valtencommunicationer, då den värde talaren torde hafva godheten eftersinna, att det af honom framställda afslaget omfattar först och främst den obetydliga summan af 5o,ooo rtdr, hvarigenom liela landskaper icke lära kunna anses blifva i någon betydlig mån riktade; och när härtill ytterligare kommer, att afslaget på det hela icke upptager mera än 27.000 rtdr såsom fyllnad i elen summa af 5o,ooo rtdr sorn för äret ansetts behöflig» för fortsättningen af de påbörjade arbetena; så lärer lätteligen inses, att detta obetydliga afslag på det liela verkar snart sagd t ingenting.
Det andra afslaget å en begärd tillökning af 24;ooo r;dr för gevärsfabrikationen alt utgå för året, utöfver den summa af 36.000 rtdr, hvilken förra Ständer i och för den årliga tillverkningen bestämt, kan jag icke heller medgifva medföra den påföljd, som den värde talaren förutsätter, att hela befolkningars industri derigenom omintetgöres, sedan de af Staten på denua industri blifvit indragna.
Dea oväldige granskaren lärer tvifvelsutan finna, att så beskaffade tillmålen emot R.
St;s beslutande majoritet egna sig förträffligt till R.
Sits belastande med en högst antinationel anda; men tillvitelsen uthåller i min tanke icke profvet af det verkliga förhållandets undersökning, ty hvarken inom eller utom landet lärer man fasta något särdeles stort afseende på en för tillfället afslagen begäran af 27,000 r:dr för det ena fallet, hvarvid det påtagligen inses, att icke en, och ännu mindre flera landsorter genom en sådan penning blifya fattigare eller rikare, och att en industrigren, sorn icke erhåller för ett år 24,000 rtdr mera, än som linder de sist för fl n 111a feni åren varit hevi ljud I, genom åtgärden icke blifvit förstörd, äfvensom alt hela befolkningars industri icke ens kunnat rubbas, mycket mindre derigenom blifvit omintetgjord; men den beslutande majoriteten, i afseende å de öfverklagade fallen, står den värda talaren i stor förbindelse att hafva lemnat tillfälle lill en förklaring, hvilken så väl genom inhemska som utländska tidningar möjligen kan komma att i någon mån beriktiga den värde talarens tillmålen emot den beslutande oppositionen, af hvilken jag likväl, såsom en medlem af R. o. Ad., icke kan ansenlig utgöra någon del.
Den värde talaren yttrar, alt lian icke så skulle tillvägagå för att vinna målet, om han tillhörde den beslutande oppositionen, ty inom Adeln utgör han säkerligen majoritetens kärna.
Dei> i3 Augusti.
Den värde talaren tager sig lill vara att icke af gammal g e n e r a I - i 11 s p e c t e u r s - v a n a låta förleda sig att u t v e c k I a, li 11 r u oppositionen borde in an ör vrem.
Han säger det icke tillhöra honom, att prote s s e r a parlementar- taktik för oppositionen, hvars g e 11 e r a I - i 11 s p e c t e 11 r han antyder sig icke vara.
Det torde likväl icke vara alldeles omöjligt, att den värde talaren, genom sin systematiska manöver att pä den beslutande oppositionen hopa vidtutseende beskyllningar af oerhörda felsteg i statsekonomiskt hänseende, fästat oppositionens uppmärksamhet å nödvändigheten att genom analy-r sen afleda de åsyftade resultaten af blott i ord men ej i siffror uppställda förebråelser af opatriotiskt och oklokt handlingssätt.
Hvad genenal-inspecteurs-platsen för den beslutande 1’iksdagsopposilionen vidkommer, så fruktar jag, att befattningen måhända blifver nog besvärlig för hvem sorn helst, som skulle tilltro sig alt besätta den, och Riddarlius-oppositionen står, i anseende till sina resultater, under ett så tillräckligt general-befäl, att general-inspecleurs-befaIlningen vid sådant förhållande gerna kan medgifva samma tjenstledighet, sorn andra inspeclions-befattningar på stat.
Jag tillåter mig icke att bedomina till hvad grad del lyckats den värda talaren att värja sig och sina politiska vänner ifrån beskyllningen, att med I i k g i 11 t i g h e t åse folkets skattebördor och p r i n c i p
I ö s t eller o b e h ö r i g e n villfarig t votera anslag; och jag är för min del nojd, att jemte mina vänner äfvenledes framträda inför det allmänna omdömets domstol, i afseende å uppsåtet och meningen med vårt politiska handlingssätt.
Sedan jag vid andra hufvudtitelns föredragning gjort ett fruktlöst försök alt försvara SlatsUtsk:s förslag till nedsättning af anslaget för minister-cassan, hufvudsa k ligast på den grund, alt jag trodde Sveriges statsrepresentation vid andra stater i allmänhet icke fordra diplomatiska agenter af den högre rangen, som alltid måste medföra en högre kostnad, och äfven på den grund, att jag ansåg
Styrelsen i afseende på denna cassa icke hafva behandlat R.
St. med det förtroende och den öppenhet, hvilken den ena Statsmakten har rättighet att fordra af den andra; insåg jag lätteligen huru fruktlös striden emot den inom Riddarhuset öfvervägande meningen i allt skulle blifva, hvarföre jag beslöt alt icke med mina invändningar upptaga tiden.
Det skulle hafva inledt discussionen alltför långt, om jag lill svar på Hr Gr.
Lövvenhjelms ingress hade sökt göra gällande de skäl, hvarpå jag, efter mitt förmenande, kunnat grunda ett oförtänkt uttalande af min medborgerliga missbelåtenhet med hela den krigsadministralion, som successivt sedan 3o år fortgått, deri ena i den andras fotspår.
Det skulle föga hafva inverkat pä saken, om jag, som inledning till mina yr - D e 11 i3 Augusti. kunden a bifall för Utskts betänk, i ollmänliet, bade anfört de otillfredsställande resultaten af de s. k. organisationerna inom artne'en, hvilka knappt varit fulländade, förrän de funnits så litel ändamålsenliga, att de påkallat nya organisationer, som ingalunda blifvit bättre, inen alltid för Staten medfört ökade utgifter ulan några från den synbart nyttiga påföljder.
Carl Xlts indelningsverk, ål hvilket jag gör all rättvisa för den tid, vid hvilken det inrättades, innebar sitt egel underhåll, så länge man leinnade det oruhbadt; men sedan nutidens organisations-förmågor tagit hand derom, har allt blifvit otillräckligt, och Staten derutöfver blifvit betungad med förr obeliöfliga tillskott, ulan att det indelta armee-befälet derföre i lönnväg blifvit mera belåtet.
Det hade verkat till ingenting, om jag hade sökt deducera min missbelåtenhet dermed, alt nära 3,ooo nurnror blifvit dragna ifrån roleringens egentliga föremål lill aflöning af underbefäl och musikanter, hvilket ingalunda ingått lili ror teringsskyldigheten att underhålla.
Det hade verkat till ingenting, om jag sökt göra min klagan gällande deröfver, att beklädnads-bidraget är så tilltaget, att ingen aimee i verlden är så öfverflödigt beklädd som den Svenska, hvars beklädnad till hälften af den fattiga jordbrukaren bekostas, under det han sjelf ej sällan får räkna del nya plogget sorn en sällsamhet.
Det hade verkat ingenting, om jag sökt göra den mening gällande, att ingen institution är mera tryckande och för tiden olämpligare samt för vapnet ofördelaktigare, än det indelta cavalleriet.
— Del tjenar lill ingenting, om jag som skäl till bristande förtroende för krigsadministrationen hade anfört det ringa afseende sorn göres ä rusthållaren» bestånd vid munderings-cassationer.
Det hade fört till ingenting, 0111 jag hade uttryckt min klagan öfver den enorma dyrhet, med hvilken bevärts-persedlarnas anskaffande är förknippadt, och om jag dervid som exempel anfört den sista pistol-leverancen för Lifregrts Husar-corps.
Det skulle ibland männen af vapnen blott föranledt ett öfverlägsenhetcns hån, om jag tagit mig den dristigheten, alt i afseende å vår militär-organisation begära uppmärksamheten u förhållandet inom andra militär-stater; om jag t. ex. anfört förhållandet inom Kyska armeen, der hvarje reg:lu är sammansatt af 6 bataljoner, af hvilka 4 åro pä 1,00a man hvardera oell de 2tne reserv-bataljonerna hvardera 5oo man, och således liela regtlet 5,000 man under elt chefsbefäl, med tillagg af en ytde depot-bntaIjon för rekrytbildningen hemma i landet.
Det hade för mig varit utan ändamål, örn jag för jordbrukets bestånd, om jag såsom möjlighet för förkofran hade yrkat en fredsfot, särdeles sedan bevärjs-pliglen återkommit, oaktadt jordbruket genom roterings åtagandet en gäng genom formligt conlract hade friköpt sig derifrån, och sålunda synes berättigad! till någon lindring uti sina tryckande bördor.
—Jag bade icke blifvit hö rd, om jag anfört såsom anmärkningsvärd!, att vår krigs - D c 11 i3 August i. administration hitintills utgått från de 3:ne nästan af hvarandra oafhängiga maktbestyr, Statssecrelerare, Generaladjutant för armeen oell Krigs-colltm.
Jag är långt ifrån att med mina anmärkiiir söka träffa den nuvar.
Krigsministern, du det vore obilligt att föra honom något annat lill last, än alt dess yttrade meningar oeh grundsatser vid stalsreglertn ådagalagt nog inycken öfverensstämmelse i åsigter med företrädarenas; och något anspråk på obetingad! förtroende torde ifrån blotta personligheten icke kunna begäras, innan den genom handling förvärfva! någon lätt dertill.
Mångfalldigt flera skulle skälen kunna blifva för min vägran af några andra, än de nödvändigaste anslag för kiigsadministralionen, men det anförda torde vara nog för att ådagalägga, det mina meningar i dessa hänseenden åtminstone grunda sig på någon öfvertygelse.
Först och främst anser jag mig höra uttrycka min stora tillfredsställelse öfver sjelfva inledningen lill StatsUtskts utlåt.
N:o 44> hvilket, efter min åsigt, omisskänneligen vitsordar en stor och fullständig uppfattning af Sveriges Inndlförsvar i sin helhet; och tror jag, att denna fåordiga framställning kan bålla profvet i bredd med all den tankeyttring, sorn i sådant hänseende under de sednare 3o åren utgått ifrån vår krigsadminislration.
— Jag har ansett första punkten af Ulsk;s betänk, hafva hort bifallas, på den grund att jag hoppas det en President i Krigs-colltm icke mera fordras, sedan departemental-styreisen är inföid, och att det sålunda af StatsUtsk. varit mindre väl beräkuadt, om det på stat uppfört en lön, för att inom kort tid öka indragnings-staten lill förmån för någon gynnad individ.
Jag har ansett StatsUtsk. vid 3 punkten, eller staten för Genei- a I i tetet, hafva fullkomligt väl förfarit, då deL föreslagit att minska med en general-befälhafvare, för att såmedelst utan Statens betungande kunna bilda de flera pensionsrum, som blifvit begärda; ehuru jag i allmänhet icke godkänner och gillar denna utvidgade pensionsstat, af hvilken vårt statsverk för 3o år tillbaka icke hade någon känning, men som nu utgör ett ibland de stora bevisen på våra framsteg i organisationsförmåga, och ett af de mångfalldiga, på Styrelsens förmåga att med folkets penningar bereda belåtenhet och tillfredsställelse åtminstone åt några af ödet gynnade individer.
Jag hade önskat, att man till Utskts förslag om krigsacademiens upphörande hade något lyssnat.
Jag hade härvid velat fråga mina motståndare om den ensidiga militärbildningen är nyttig, om den är nödvändig, särdeles då man nödgas medgifva, att befäls-rekryteringen inom armeen blott till ^ fylles ifrån krigsacademien, Jag skulle hafva frågat skälet hvarför Staten bör bekosta en så beskaffad ensidig militär-undervisning högre, än den ci v i I is tiska LilJningen i allmänhet.
Jag skulle frågat, hvarföre studeranden vid krigsacademien mera än vid de audra academierna borde D c n 13 Augusti. i5 nnderhållns med husrum, föda och kläder.
Jag skulle frågat mina upplysta motståndare, om de icke anat möjligheten, ali genom StaisUtskts förslag grundlägga en academi inom hufvudstadens område.
Jag skulle hemställt till mina v-ärda motståndare, 0111 de verkligen tro, alt det blifvit utan ni tta, om den unge militären likasom den unge civilisten, vid sitt inträde uti t jens t ema niia u töfn in gen, inom hufvudstaden funnit ett tillfälle lill fortsatt, likasåväl militärisk som humanistisk vettenskaplig bildning.
Jag skulle frågat mina motståndare, om de ifrån sina upphöjda statsmannaåsigfer med tillfredsställelse kunna luta tillfället gå förbi att undandraga Sveriges hufvudstad ifrån sammanställningen med Constantinopel och Madrid, såsom de enda hufvudstäder i Europa, hvilka icke äro i besittning af ett universitet, och hvilket så småningom på den nuvar. krigsaeademiens byggnad kunnat grundas, ifall man velat inse det mera djuptänkta uti StatsUtskts utlåt, i lietta hänseende.
Jag hade önskat bifall till Stals— Ut•>k:s betänk., i afseende å afslaget af ig,5oo r:dr, begärda till lönefyllnad åt en del officerare vid indelta infanteriet , under öfvertygelse af håde ändamålsenligheten och verkställbarheten af Otskts förslag att indraga den s. k. 3 majorsplatsen vid indelta regrtena, då ingenting är lättare än alt vid förefallande behof complettera majors-platser, och ingenting mera ofördelaktigt för en armée, än att i behofvets stund vara belastad med alltför gamla vid tjensten trötta och nllefvade majorer.
I afseende å Lifgardet till häst hade jag, i likhet med Utsk., yrkal, att besparingar vidtagits, då denna corps synes alltför dyr för Sveriges utvägar att tillfredsställa alla statsbehofvens mängd.
Hvad fotgardenas organisation beträffar, så kan jag ej tillbakahålla min förundran, att hvarken Krigsminister eller någon enda medlem af vårt Generalitet insett oformligheten afen organisation, som för 1600 man lemuar dubbla staber af öfverste, 4 majorer med läkare, prester, auditörer, regrts-commissarier, valdar, musik-corpser för en nummerstyrka af blott 8oo man.
Jag skulle tagit mig den friheten fråga, om lagstiftaren, om folkombudet för små personliga considerationer bör förbise principen eller grundsatsen, helst när den ligger så klar och i så öppen dager, att dess riktighet omöjligt kan förnekas.
Jag skulle emot Utskts förslag velat göra den anmärkntn, att de sammanslagna gardes-regttena, i stället för att sättas på tre bataljoner, borde blott försatts på tstne, med minskadt compagni-chefs-antal, men deremot med ökadt subaltern-befäl i anseende till den stränga garnisons(jenstgöringen.
Gardenas organisations-historia utgör ett af de mest talande bevisen på allmänna medlens behandling inom vårt land.
Ifrån 1800 man på 3:ne bataljoner, som det gamla gardet utgjorde under 1788, 8g och 90 årens krig, redttee - Den i3 Augusti. rades det efter kriget tili 1200 man af politiska orsaker, som iiro alltför mycket kända för att behöfva utvecklas.
Derefter korn en sednare lid, då gardes-regttena, till beredande af löneförhöjning för befälet, nedsatles ifrån 1200 man till 600, med bibehållande af samma hefäls-personnl; och sednast återfördes de lill 800 man hvartdera med en reg:ts-o(Ficers-personal, fullkomligt tillräcklig för 2000 man och derutöfver; och denna slags statshushållning tror man sig kunna försvara under förebärandet af rättvisans och billighetens fordringar.
Hvad Kronprinsens Husar-regtte vidkommer, så är jag äfven af Utskts mening, att en fredsfot för detta regtte varit en ganska ändamålsenlig utväg att tillskynda statscassan någon besparing; men i afseende å den begärda gage-förhöjningen för truppen hade jag icke tvekat att bifalla den.
I afseende å Lif-bevär:s-reg:tet hade jag i allo instämt med Utsk., på den grund, alt jag, under allt möjligt erkännande af denna corps’ utmärkta bemödanden att ådagalägga bevärts-systemets vigt och värde, likväl icke kunnat inse nödvändigheten att mera för Stockholms stads och läns beväring, än för de andra provinserna, behof* va hålla ett fullständigt regtts-befäl för endast 12 dygns tjenstgöring om året.
Kostnaden för beväris-manskapets vapenöfningar hafva titi K.
M:s propos. blifvit uppförda till )43,ooo r:dr, hvilket jag icke anser Statens tillgångar under närvar, förhållanden kunna medgifva, hvarföre jag äfven härutinnan biträder Stats-Utsk:s förslag att uppföra dertna summa till 80,000 r:dr, men med underkännande af den förslags-egenskap, hvilken Utsk. för detta anslag föreslår, och hvarigenom del i min tanke blifver alldeles ohegränsadt.
Jag föreställer mig, att anslaget för hevärts-exercisen sk 111le mera ändamålsenligt svara mot behofvet, 0111 bevärts-exereisen sked* de compagnivis , och de långa kostsamma och onyttiga marsch-kostnaderna derigenom besparas, då en beväl-:s-exefcis af 12, ja till och med af 21 dygn i min tanke aldrig borde hafva annat föremål, än rekryt-bildningen, sorn ingalunda krafvel- någon bataljons-exercis, hvilken t ver tom onödigtvis borttager en tid, som bättre och mera behöfligt kunde användas på sjelfva rekryt-dresseringen.