Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En gång uppförda, sakna dessa byggnader deremot icke hyresgäster, åtminstone i hufvudstaden , hvars utvidgning och ökade befolkning varit egentliga föremålet för min motion.
Af skäl, Utsk. anfört, anses byggnadsföretag icke böra uppmuntras genom lån.
Jag bekänner, att jag mindre afsett individens nytta, än det allmännas.
Om en låntagare i detta afseende icke visligen föreser sig, må han skylla sig sjelf; byggnaden har emedlertid blifvit verkställd och, likgiltigt i hvars hand den sedermera kan befinna sig, uppfyller den det ändamål, jag sökt.
Stenhus eller trähus hafva utan tvifvel i detta hänseende lika verkan; men då i Stockholm endast stenhus få uppföras och i allmänhet byggnad af sådana hus företrädesvis bör uppmuntras, såsom varaktigare, mera eldfria och besparande den dyrbara skogen, har jag blott satt dessa i fråga.
Hvad eftergift af oncra till staden beträffar, vill jag ej motsäga Utsk:s motiverade utlåt.; men skälet för ogillandet af mitt förslag, att nybyggda stenhus en viss tid från kronoutskylder skulle vara befriade, kan jag icke godkänna.
Om genom denna uppmuntran med tiden uppkomme en ny förmögenhet, ett nytt capital, produet af en eljest kanske outvecklad ai betskraft, så skulle ju staten efter de föreslagna 10 årens förlopp, då afgifterna vid toge, komma att uppbära en inkomst, sorn i annat fall ej förefunnits.
En synlig capitalförinögenhet, framdeles underkastad allmänna ut8 II. lt Sa Den i Juni e. m. sky Ider, liar derigenom blifvit framlockad, hvilken deremot, icke existerande, icke heller någonsin kunnat beskattas.
Frihetsår beviljas ock nybyggen, med beräkning af statens del deraf i en framtid, och mig synes, att nybyggda hus kunna ställas med dessa i något när samma categori.
Äfven om odlingar eller byggnader verkslällas på landet, ökas visserligen derigenom fastighetens capital värde; men utom det att grundräntan förblifver oförändrad, kommer vanligen ej detta ökade capitalvärde i beräkning vid bevillntsafgiftens bestämmande, förrän egendomen gått i annan hand och höjd köpeskilling föranledt till äfven berörde afgifts höjande.
På enahanda grund och då erkändt och gifvet är, att nybyggnad af stenhus flera år icke gifver någon inkomst och äfven i Stockholm för första ägaren medför förlust, synes den föreslagna befrielsen af utskylder till Kronan i tio år eller mindre, om så skäligt pröfvas, vara lika mycket af billighet påkallad, som uppmuntran i denna väg troligen skulle bidraga till framkallande af större byggnadshåg, inverkande fördelaktigt för landtmannen och i längden tillskyndande staten ökade inkomster.
Att en temporär befrielse af bevillning skulle, såsom Utsk. yttrat, försvåra bevillningens allmänna fördelning kan jag ej fatta.
För hus, som ej finnas, kan ej någon bevillning vara beräknad, och när tiden för dess uppbörd en gång inträffar, lära nog utvägar finnas att den ökade inkomsten använda.
Till R. o. Ad:s ompröfvande öfverlemna!- jag vördsamt, huruvida dessa anmärkningar må föranleda till återremiss af betänk.; hemställande tillika, om icke den del af min motion, som rör de föreslagna frihetsåren i afseende å bevillning, må tillika fordra handläggning af Bevilln.Utskottet.
Hr Estenberg, Pehr, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Till tryggande af allmänt väl anser jag mig skyldig anföra följande anmärkningar öfver Allm.
Besv. o. Oecon.Utsk:s betänk.
Utsk. tillstyrker R.
H. St. att hos K. M. i underd. anhålla, att skråförfattningarna (det vill här säga ordningen) i vissa borgerliga yrken, nemi. murare-, byggmästare- och timmermanshandtverken i nåder måtte upphafvas.
Denna tillstyrkan lärer, som det synes mig, hafva tillkommit i anleda. af den utaf Frih.
Sprengtporten gjoida framställning, att de handtverk, som tillhöra byggnadskonstens practiska del, måtte i hufvudstadeu och Rikets öfriga städer, likasom de fria konsterna, fritt utöfvas.
Om en sådan oinskränkt frihet, som af Utsk. blifvit föreslagen, att leda och verkställa byggnadsföretag, lemnades åt hvilken icke vanfrejdad person, som anmälde sig till denna frihets begagnande, utan att han på något sätt förut aflagt prof på sin skicklighet och erfarenhet att utföra, som D e fl i Juni e. m. 83 sig bör, hvad han möjligen uppgjort uti ritning, skulle det allmänna snart röna de menligaste följder af del obetänkta Jiberalitetssystemets införande.
Mur- och byggmästareliandtverkens utöfning är redan så fri, att hvar och en, som i Politie-, Ernbets- och ByggnadsColhm härstädes söker vinna burskap såsom mur- och byggmästare, dertill erhåller tillstånd, blott han afiägger prof på sin practiska skicklighet, utan att han någonsin behöft vara lärling och gesäll.
Det är således blott profvet på skicklighet, man viii borttaga.
Detta synes mig alldeles oförklarligt, så vida man icke vill gynna sjelfva okunnigheten.
Den, som verkligen är skicklig, fruktar icke att aflägga prof derpå; den som ej vågar eller vill göra delta, måste anses såsom oskicklig.
Att åt okunniga och oerfarna, men tilltagsna äfventyrare och fuskare öfverlemna rättigheten att utföra så vigtiga företag, som byggnader merendels äro, skulle medföra de största vådor såväl för den enskilde som för det allmänna.
Det fordras ej mycken skarpsinnighet för att inse vigten deraf, att brandmurar och eldstäder så uppföras, att dc trygga mot eldsvådor; att grundvalar så läggas, att murarna icke remna, sänka sig och genom sättning äfven skada grannars egendomar; att murar så uppföras, att huset icke ramlar och att det hela af byggnaden så eonstrueras, att det åsyftade ändamålet i alla afseenden vinnes.
För att med säkerhet ku nna ernå detta ändamål, fordras en garanti, och denna är och kan icke vara någon annan, än det aflagda profvet på skicklighet.
Det är likväl just detta, som man yrkar icke mera skall äga rum; det är åt ett måfå, åt slum pen, man vill anförtro publika och enskilda byggnaders bestånd; det är på ett hazardspel, man vill sätta hela brandförsäkringens tillgångar, och genom mur- och byggmästareembetenas upphäfvande beröfva denna så nödvändiga och nyttiga inrättning det förtroende, hvaraf den hittills gjort sig sä väl förtjent.
Om det skulle fordras bevis på vigten af den practiska skickligheten vid byggnaders uppförande, och följaktligen af profs afläggande derpå, torde det vara nog att anföra den icke längesedan timade händelsen, att ett för Kronans räkning på Ridön nybygdt kruthus nedramlade i samma ögonblick, taket sattes derpå, hvarigenom staten tillskyndas en skada af icke mindre än 7 å 8000 r:dr b:co, och det endast derföre, att constructören, såsom icke varande mur- eller byggmästare, saknade practisk kännedom uti byggnadsyrket, ehuru lian väl möjligen kunde uppgöra en ritning till byggnaden.
I Preussen, der man i allmänhet (om till gagn eller skada vill jag icke afgöra) upphäft skråförfattningarna, haiman likväl till sin kraft och verkan bibehållit dem, somröra mur- och byggmästarehandtverken, emedan Regeringen derstädes icke kunnat underlåta att inse vigten af deras fort* farande.
Utan att påstå, det Preussen i allt bör vara ett *4 Den a Juni e. m. föredöme för Sverige, tror jag likväl, att nian icke här bör vara mindre klok och förutseende än der, hvarest näringsfriheten redan vunnit den största utsträckning.
Sjelfva K.
CommerceColkm, som annars alltid uppträder såsom gynnare af oinskränkt näringsfrihet, förklarade redan i ettåriöu till K.
M. afgifvet underd. betänk., att det ansåg nödvändigt, att prof på skicklighet skulle afläggas af dem, sorn ville vinna rättighet att utöfva mur- och byggmästareyrkena.
Genom upphäfvande af ifrågavar. handtverksembeten skulle staten äfven komma i saknad af all garanti för utgörandet af kronoutskylderna för de många arbetare, som i hufvudstaden tillhöra dessa handtverk.
Denna garanti finnes nu hos de bosatta, burskapsägande mästare, som icke allenast ansvara för arbetarnes utskylder, utan äfven sjelfva lill staten och staden erlägga betydliga skattebidrag; säkerheten derför skulle upphöra i samma stund, som dessa yrken lemnades fria att utöfvas af hvilken lös person som helst.
Slutligen tror jag mig böra anmärka, att det här ifrågasatta upphäfvandet, efter min tanka, strider mot Borgerskapets privilegier, hvilka icke till större eller mindre del kunna inskränkas utan dess eget begifvande, hvilket svårligen lärer vinnas, så mycket mindre, som den småningom skeende upplösningen af handtverks-embetena slutligen skulle utplåna BorgareSt. ur Nalional-representationen.
För öfrigt synes det mig vara lika obilligt som orättvist att med ett penndrag vilja beröfva ledamöterna af mur- och byggmästare-embetena deras i laglig väg erhållna rättigheter, hvarpå de grundat och ännu stödja hoppet om framlida bergning för sig och sina familjer.
Det är på dessa skäl, jag vördsammast anhåller, att betänk, äfven i 3:dje punkten må blifva afslaget.
Det torde vara få yrken i vårt land, hvari erforderlig skicklighet så mycket saknas, som uti murmästare-, byggmästare- och timmerrnanshandtverken.
Till det exempel, Hr Estenberg anfört om en Kronans byggnad, som ramlat, får jag lägga ett annat, nemi. att taket på en kyrka i Linköpings stift nyligen instörtade tillika med en del af de nybyggda murarna, allt till följd af de byggandes oskicklighet.
Dessutom händer det i mål, ang:de kyrkobyggnad, hvilka till min handläggning inkomma, att kostnadsförslag, uppgifter och attester utfärdas af personer, som vederparterna visa vara torpare eller inhyseshjon utan erforderlig insigt i ämnet.
Om någonsin kunskaper erfordras, är det i detta afseende, såvida icke menniskor skola genom byggnadernas nedfallande äfventyra sina lif och allmänheten äfvensom Kronan förlora ofantliga summor.
Således, om ingen ordning i detta hänseende funnes, borde den införas och författningarna skärpas i stallet för att upphäfvas.
Jag anhåller derföre äfven om återremiss Den 2 Junie. m. 85 af betänk, i den syftning, alt fordringarna på skicklighet i alla dessa handtverk må stegras och att de föreskrifter derom, som redan finnas, ingalunda må borttagas.
Gr. Cronhjelm, Otto Avig.:
Den siste värde talaren har, efter min tanke, i de första meningarna af sitt yttrande så fullkomligen bevisat den sats, jag yrkar, nemi. att fri het uti ifrågavar. yrken hör finnas, att det måhända är öfverflödigt att vidare yttra något i ämnet.
Det är verkligen besynnerligt, huru han från så klara premisser kunnat komma tillden condusion, vi hört.
Just den omständigheten, att få af våra handtverk äro i det lägervall som dessa yrken, måste bevisa nödvändigheten af att antaga ett annat system än det, som hittills blifvit följdt.
Man säger, att man bör behålla ordning genom att bibehålla skrän.
Det är nogsamt bekant, att dessa åberopade olägenheter uppkommit, under det skråembeten existerat, och när således detta uteslutande privilegium icke haft någon god följd, tyckes, att man holga en annan väg och låla allmänheten sköta sig sjelf. 1 detta fall behöfves ej någon förmyndare, och jag kari citera flera exempel, huru olyckligt det varit för allmänheten i hufvudstaden att vara beroende af murmästare och byggmästare; ty flera bedrägerier hafva derunder förefallit.
Jag får citera en händelse, att ett hus på 1790-talet byggdes på Norrlandsgatan af en person, som med egen samlad förmögenhet kunde uppföra det.
Han hade varit tjenande person och byggde sjelf sitt hus.
När nu huset blef färdigt, blef honom ålagdt att antingen låta nedrifva det eller låta det stå obegagnadt, emedan han icke vederbörligen hade skattat till murmästare m. fl., och huset stod i följd deraf flera år obegagnadt, intilldess att det för en ringa penning inköptes af en murmästare, då det blef af natur att få bebos.
Hvad åter arbetarne beträffar, har jag i taxeringscommilte'erna haft tillfälle att lära känna förhållandet.
Murmästarne, byggmästarne och timmermännen hafva för formens skull en mängd folk hos sig skattskrifva, och det anses icke lagligt att taga några andra arbetare än dem, som äro inskrifna bos dessa mästare.
Man contraherar med mästaren om ett visst pris och får betala vanligen 1 r:dr till arbetaren och 12 sk. till mästaren, eller också 1 r:dr 12 sk. till mästaren, som sedan sjelf lemnnr arbetaren dess andel.
Man kan sålunda vid samma arbete få att göra med flera mästare, då man behöfver flera arbetare, och hvar och en of dessa mästare skall vanligen hafva 12 sk. i förtjenst 0111 dagen på sina arbetare, som de ej derföre behöfva tillse.
Detta är ett otillbörligt prejeri.
Så taga de oftast 3 r:dr b:co för det de försvara en arbetare, hvilken sjelf får betala sina kronaskatter.
Om denna slags lifegenskap åtminstone haft någon verkan till större soliditet af stadens byggnader, skulle jag mindre ifra deremot; men den värde talaren, som yttrat sig 86 Den 3 Juni c. m. emot betänk., har sjelf ådagalagt, att i det afseende står byggnadskonsten hos oss på en bedröflig ståndpunkt.
Jag anhåller derföre om bifall å betänk, och tror, att det vore en riktig medelväg att hos K.
M anhålla, att dessa skrän måtte upphäfvas, om R.
M. så för godt finnér.
Detta är ett önskningsmål, som beror på K.
M. att afgöra efter eget godtfinnande, och jag är redebogen att i denna sak lemna pröfningen åt Styrelsen, då så vigtiga skäl för en förändring i detta fall förekomma.
Jag anhåller, att Ulsk:s betänk, måtte bifallas.
Jag har icke uppträdt här för att på något sätt gilla de missbruk, sorn kunna äga rum i afseende på förhållandet emellan mästare och arbetare inom hufvudstaden.
Om de finnas, förmodar jag, att stadens styrelse ej lärer underlåta att deni beifra och deri skaffa den rättelse, som kan erfordras
Men hvad jag anser vigtigt, oberoende af missbruk och oberoende af skrå, ett ord som betvder ordning, men ofta förtydes till att åstadkomma oordning, är, att man må söka befordra den kunskap, som saknas uti dessa yrken.
Att kunskap skall vinnas derigenom, att man ej fordrar någon genom prof ådagalagd skicklighet, kan jag ej tro; ty om detta vore rätta sättet att vinna skicklighet, vet jag icke, hvarföre ej flottans byggnader, artilleriets arbeten och allt annat, som man hittills ansett erfordra bepröfvad skicklighet, Ufven skulle öfverlemnas till personer, som icke ådagalagt några kunskaper.
Dessa arbeten komme då troligen att gå lika illa som de yrken, hvilka nu äro i fråga.
Men det är icke nog att föreskrifva, det kunskaper skola finnas; man måste äfven'tillse, att de verkligen äro för handen.
I händelse till de ifrågavar. yrkena synes man blott hafva gjort det förra, med det sednares underlåtande.
Formen af ordning står qvar, men väsendet fattas, och det är dess återställande jag åsyftar.
Visserligen tror jag, lika med Gr.
Cronhjelm, att man ingenting äfventyrar genom frågans öfverlemnande till K.
M:s afgörande; ty jag är förvissad, att K.
M:s omsorg och försigtighet skulle i detta fall gå längre, än talaren synes förmoda.
Men jag ville förekomma, att R.
St. icke skulle genom ifrågavar. und. hemställan obetänksamt begära ordningens upphäfvande.
Vid detta tillfälle, såsom i allmänhet, anser jag det förringande för R.
St. att frambära obetänkta önskningar till K. M., och derföre begär jag återremiss af Utsk:s betänkande.
Så snart någon fråga är före, som rörer näringsfriheten, framkommer jag alltid med samma sats, nemi. att det förvånar mig på det högsta, att de, som sedan 1823 i en beständig chorus yrkat frihet att tillföra landet allt det utländska kram, som möjligen här kan afsättas, alltid, då man gör några inkast emot denna s. k. jmporlfrihet, anföra samma motskäl, att det är cencunen - Den i Juni e. m. sen med de utländska tillverkningarna, som skall tvinga den inhemska konstfärdigheten att stiga, och att på samma gång man påkallar denna täflan, binder man händerna på de inländska konstnärerna och tillåter dem icke att inom sitt eget land utveckla den konstfärdighet, de kunna äga.
Man binder dem genom skråförfattningar, hvilka, ordet skrå må betyda hvad som helst, genom sinta följder hafva visat, att de äro icke bindningsanstalter, hvarigenom bildning utvecklas, utan bildningsanstalter, som bibehålla bildningen i ett stationärt tillstånd.
De hafva till och med den ändå sämre egenskapen att befordra ett retrograderande tillstånd.
Jag finnér, synnerligen hvad denna fråga vidkommer, nödigt att fästa uppmärksamheten på oriktigheten af skråförfattningarnas fortfarande.
Nu är det fråga om arbeten af mindre ömtålig beskaffenhet, om arbeten, som man kunde kalla de grofsta bland näringarna.
Här är fråga om timmermansyrket, som sedan längre tid tillhört hvar Svensk man, samt om murmästarenäringen , som kanske står lågt i hufvudstaden, men i de mindre städerna står mycket högre.
Jag finner olämpligt, att man skall tvinga Stockholms och andra städers invånare att taga sina arbetare inom skrän och att icke den fattiga folkclassen får fritt skaffa sig arbete, då man är bunden att begagna mästarnes dyrlegda och ofta odugliga arbetare.
Yi hafva många exempel på hus i hufvudstaden, som fallit omkull.
Det är löjligt att se, huru rappningen på husen om ett halft år nedfaller, då man förr sett den stå i 3o år.
Yi behöfva blott kasta ögonen på ett monument vid hegel ängsgatan, Fransyska värdshuset, som alltsedan jag först kom till Stockholm, eller under 35 års tid, stått oiepareradt, men hvarå likväl ingen rappning nedfallit.
Det är repareradt under den tid, man ännu hade skickliga arbetare i Stockholm; men nu tror jag, det vore omöjligt att härstädes få sitt hus repareradt utan mer eller mindre slarf.
Jag tillstyrker bifall å betänk, och tror, att någon gång måste något steg tagas för att lossa armarna på den inrikes industrien, och att man således måste afskaffa det tillstånd af halft slafveri i näringarna, som Gr. Cronhjelm omtalat.
Till hvad jag förut yttrat i denna fråga och Hr Lefren nu anfört har jag föga att tillägga.
Jag tror mig ej misstaga mig, då jag anser den allmänna önskan fordra, att de författningar, som inskränka rättigheten att bygga,, måtte undergå någon modification till större frihet.
Sådant innebär visserligen icke, att byggnadsföretag skulle få utföras utan prof på någon skicklighet.
Jag tror således icke, på sätt Hr v. Hartmansdorff hållit före, att det skulle kunna bero på hvar och en, äfven den okunnigaste, att i detta fall bedraga allmänheten.
Jag får således tillstyrka bifall till betänk, och tror, att dessa skråförfattningars upphäfvande skulle för hufvudstaden med - 88 Dc n a J u ni e. m. föra mycken fördel och kunde leda till det mål, Hr Lefrdn framställde, en mera vidsträckt frihet för vår industri i allmänhet.
Jag ber, att Hr v.
Hartmansdorff, då han citerat flottans byggnader, ville göra skillnad emellan de byggnader, som ske för enskild räkning, och dem, som verkställas för statens medel.
De sistnämnda måste för framdeles säkerhet ske under inseende af examinerade personer.
Men om någon enskild person antingen vill sjelf elier genom andra personer, som vunnit lians förtroende, uppföra ett hus, bör sådant honom ej förvägras, och såsom ett bevis uppå, att hvarken hufvudstaden eller andra städer skulle förlora något derpå, vill jag nämna, att icke den ringaste byggnad kan äga rum, utan att en fullständig ritning å densamma först approberas af Byggnadscolkm.
Således linnes i detta fall all säkerhet.
Jag vill ännu citera ett mig nära liggande exempel.
Jag har en slägtinge, som har ett hus på Regeringsgatan, ett hus, sorn är fideicommiss.
Han bor icke bar och hade uppdragit åt mig att yttra mig öfver ett förslag till husets reparation och sättet att verkställa den för bästa pris.
Då upptäcktes, att man från Enköping kan få kakelugnar för nära 4 gånger bättre pris än i Stockholm, men straxt infann sig det motskäl, att hela kakelugnsmakare-embetet kan säga : ingen enda kakelugn får här uppsättas, som ej är tagen hos oss.
På tillfrågan, huruvida de, lika med kakelugnsmakaren i Enköping kunde ansvara för att deras kakelugnar ej skulle ryka, kunde de ej lemna tillfredsställande svar; men derpå, att inga andra än deras 4 gånger dyrare kakelugnar finge begagnas, voro de ganska säkra.
Detta är en verklig sanning, och jag skall, om någon det önskar, uppgifva hvar huset ligger och hvem som äger det.
Det har händt inom en månads tid och upplyser, att dessa skråförfattningar äro en parodi på viljan att befrämja en stads byggnadsföretag och industri.
Jag gillar i öfrigt det mesta af hvad Hr Lefren anfört och har bort nämna till Hr v.
Hartmansdorff, att det ej är rätt att förklara alla skrifvelser vara obetänkta, då de ej af honom gillas; de kunna ganska väl vara betänkta, om också icke han inser det.
Det är egentligen ingen af mina motståndare, utom Frih.
Sprengtporten, som rätteligen upptagit min mening.
Jag skall derföre besvara hans yttrande först och sedan upptaga hvad de öfriga anfört.
Sprengtporten har sagt sig visserligen önska en förändring af skråförfattningarna, men tillika, alt deraf icke skulle följa, det man åt okunniga personer öfverlemnade att utföra byggnadsföretag.
I sådant fall skulle förändringen ej medföra annat, än att man under kunniga mästare finge till ar - Den 2 Juni e. ra. 8 9 arbetare begagna andra personer iin dem, som hos någon mästare hafva försvar.
Mot ett sådant begagnande af den arbetsskicklighet hos allmogen, sorn Hr Lefren omtalat, har jag ingenting att invända; ty på den högre mechaniska färdigheten torde ej behöfvas andra prof än de, som hvarje arbetes föreståndare förmodligen anställer med sina arbetare för att utröna deras användbarhet.
Men det är i afseende på dem, som sätta sig i spetsen för arbetet, eller mästarne, som jag yrkat nödvändigheten att genom offentliga prof bevisa sin skicklighet.
Att dessa prof vore öfverflödiga har ingen påstått; men i stället att afhandla den egentliga frågan om en viss och skärpt ordning i detta hänseende, har man endast hållit sig till biomständigheter samt talat om missbruk och oordningar.
Det kan gå an att uti en öfverläggning slå omkring sig med sådana uppgifter; nion det går ej an, då det biifver allvar med saken, då ett beslut skall fattas till efterlefnad, då man måste tillse, hvad som är försigtigt och klokt.
Om det skulle vara någon förmenadt att föra upp sina egna byggnader i städerna, ehuru det ej så är på landet, alldenstund det är hvar och en derstädes tillåtet att skada sig sjelf ej mindre derigenom, än genom egna skors eller kläders förfärdigande, så visar det, att kunniga byggmästare och murmästare behöfvas icke blott för deras skuld, som vilja, i brist på egen kunskap, anlita deras, utan för allmänhetens skuld, som till egendom eller personer kan skadas af nedramlande hus.
Det är då statens skyldighet att tillse, det vederbörande öga den skicklighet, som erfordras, på det allmänheten ej måtte få umgälla okunnigheten.
Jag vet ganska väl, att ritningar skola uppgöras till byggnader, som uppföras i liufvudstaden , och jag vet äfven, att så tillgår vid kyrkobyggnad i landsorterna; men ritningen, vore hon än aldrig så väl gjord, hindrar ej, att byggnaden, uppfördafen fuskare, likväl ramlar.
Exemplet om kakelugnarna hör icke till ämnet och kan endast vara ett medel att blanda bort saken.
Jag tror ej, att R.
St. böra låta berättelsen om bagarens död i stället för smeden gå i fullbordan, utan hvar och en få ansvara för sin sak.
Skulle man anse öfverlemnandet åt slumpen vara rätta sättet att förvärfva kunskaper, så borde man äfven för conductörerne lemna undervisningen derhän.
Går man den vägen till fullkomlighet, så är jag viss uppå, att man desto förr kommer att ångra sig och vidtaga förändrade åtgärder; men mycken skada kan emedlertid förvållas, och den anser jag mig böra söka att förekomma.
Jag skulle tro lämpligast vara att återremittera betänk., för att, enligt hvad Frih.
Sprengtporten yttrat, bestämdt uttrycka den mening, att man ej vill, det mästarne skola vara till deras kunskaper opröfvade; hvaremot man af den obestämda framställning, Utsk. nu gjort, ej kan draga annan slutsats, än att Etsk. åsyftar, det man skulle upphäfva alla fordringar på skicklighet hos mästaren. 8 H. ia 9° D e n 2 Juni c. m.
Visserligen är det lätt att säga, att andra talare slå omkring sig i discussionen, utan att hålla stånd, när man kommer till verkställighet.
Jag anhåller att i korthet få uttrycka min opinion i denna fråga.
Om det vore hvar och en fritt att skaffa sig en mästare, hvar han behagar inom Sveriges gränsor, så skulle han få sitt hus i Stockholm vida bättre bygdt, än nu sker, och han skulle få det för halfva priset; jag skall gå till |, men sedan prutar jag icke ett runstycke.