Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. till vidtagande af den åtgärd, att de menigheter, hvilka begära sådana anslag, sjelfva äfven skola till arbetet bidraga och fullborda det med det anslag, sora of K. M. anvisas.
I sednare tider liar också mindre missräkning på det liela ägt ruin.
Vidare anför Utsk., att särskilda menigheter, i förväntan på utlofvade understöd, med betydliga kostnader påbörjat coiömunicationsleders upptagande, som sedermera mast öfvergifvas.
Detta härrör egentligen af den nedsättning, som anslaget vid sista riksdagen undergick, då det blef nödvändigt att afbryta arbeten, sora redan voro började; men detta måtte väl snarare vara ett skal för anslagets fortsättande, än för dess afbrytande.
Utsk. tror i öfrigt, att då behofvet afen lättad communication gör sig gällande, den enskilda industrien äfven blifver verksam för densammas utförande och vanligen med större framgång, både genom mera kraftfullhet vid verkställigheten och genom besparing i kostnaden.- Jag t vi fia r dock, att för det närvar, dylika företag endast genom enskildas försorg kunna tillvägabringas, utan torde det högsta, man kan vänta sig, vara att få dem bragta till verkställighet genom gemensamma bemödanden af de enskilda och staten.
Då instämmer det med en riktig hushållning att uppdraga utförandet åt enskilda, likväl under uppsigt af dertill förordnade allmänna ombud.
Arbetsförtjenst beredes derigenom åt orterna, och staten Jemnar på det sättet måhända det lämpligaste understöd åt nödlidande trakter.
På dessa skäl yrkar jag återremiss, med anhållan, att dessa anmärkningar måtte få åtfölja.
Den godhet, sora R. o.
Ad. alltid behagat visa mig, inger mig hoppet, att K. o. Ad.- äfven vid detta tillfälle med bevågenhet skall täckas åhöra mina tankar, ehuru vidlyftig jag fruktar blifva.
Ämnets vigt, såsom rörande Sveriges försvarsverk, samt dess nära sammanhang med en invecklad financefråga, den af statslån, gör att jag fruktar, att jag icke kan blifva kort, om jag skall blifva klar; hvarföre jag på förhand vördsamt anhåller om R. o. Ad:s benägna öfverseende.
Förevarande fråga delar sig i 2:ne delar, nemi.: den militära, eller huruvida de begärda anslagen äro mer eller - Den 28 Augusti. 3-u ler mindre nödvändiga', samt den financiella, eller huruvida de för nödvändiga ansedda anslag uppfyllas häst, antingen medelst ökad bevillning (vill saga ökad beskattning), eller medelst lån (vill säga statsskuld).
Den militära delen af frågan vill jag tillsvidare förbigå, af skäl, att den redan utförligt och på ett tillfredsställande sätt blifvit af flera värda ledamöter utvecklad, bland dessa isynnerhet af Hr Gen.adjutanten för Armeen, samt af Hr Presidenten i KrigsColhm.
Jag öfvergår således till den financiella delen af frågan, hvartill jag äfven har ett enskildt skäl, det nemi., att jag varit den förste i Sverige, som i offentligt tryck yttrat nödvändigheten af införandet af ett fondsystem, och att en värd ledamot, Frih.
Hermelin, i ett föregående plenum behagat kalla mig sjelfva vägledaren i statsskuldssystemet.
Enär nu den värde
Frih. tyckes mena något ondt med ordet statsskuld, tillhör det mig att här uppträda till mitt försvar, att slå vid hvad jag yrkat, men icke låta tillvita mig hvad jag icke yrkat.
Anledningen, hvarföre Frih.
Hermelin kallat mig för sjelfva ”vägledaren i statsskuldssystemet,” lärer vara en af lii i g vid slutet af förra riksdagen til! trycket befordrad skrift:
Om sättet att tillämpa fond- eller stock-systemet på Sverige; och går jag således ali i möjligaste korthet redogöra för hvad jag i nämnde skrift yrkat.
Jag föreslog deri detsamma, som jag gjort i ett föregående plenum: ö f v er fly 11 n i n g af lånerörelsen från Banken till B. i k s g. c o n t., jemte öfverfl y Ilningen af alla de Bankens fordringar, hvilka, såsom förlagda i den enskilda lånerörelsen och således icke disponibla, äro af föga eller intet värde för realisationens bestånd.
Medelst denna öfverflyttning skulle Riksg.cont. erhållit en grundfond af 20 millioner r:dr, på hvilken, enligt hvad jag tror mig hafva bevisat, man skulle kunnat uppföra ett det solidaste fondsystem i Europa, hvarmed handel, jordbruk och näringar kunnat lyftas ur den vanmagt, i hvilken de nu befinna sig.
För att sätta i omlopp de på förenämnde vis skapade fonder, hade jag föreslagit, att Riksg.cont., medelst i omlopp satta fem procent bärande ouppsägbara obligationer, till hvilkas uppköp och hållande al pari alltid funnits ett på hörsén för ändamålet tillsatt ombud, inlöst aliade i fast egendom befintliga inteckningar, och sålunda förvandlat sig till en Allmän Hypotheks-inrättning.
Härigenom, mina Hrr, skulle visserligen en summa af t. o. m. 74 millioner r:dr (beloppet af nuvarande inteckningar) kunnat komma att utbetalas af Riksg.cont.; men, enär Riksg.cont. å andra sidan skulle ägt ett precist motsvarande belopp i inteckningar, och af dessa uppburit samma länte 12 H. 4t 3aa D e u 2S Augusti. belopp, som det nödgats utgifva för sina i omlopp varande obligationer, och dä deraf sålunda icke åstadkommits en enda skiilings ökad statsutgift eller ökad beskattning, får jag vördsamt hemställa, huruvida delta kan förvexlas med statsskuld s s y s t e m ?
Vidare hade jag föreslagit att använda Riksg.contrs obligationer, för att till ett medium jemna grundbeskattningen, och derefter' på rättvisa grunder alldeles upphäfva densamma.
Enär Riksg.cont. af den öfver medium nu beskattade jorden skulle erhållit precist samma räntebelopp, som Riksg.- cont. skulle erlagt för sina till ersättning åt de under medium nu beskattade fastigheter lemnade obligationer, och derigenom således icke heller uppkommit en enda skiilings ökad statsutgift eller ökad beskattning för folket, får jag vördsamt hemställa, huruvida detta sätt att i omlopp sätta fonder eller statsobligationer kan kallas att göra statsskuld?
Slutligen hade jag föreslagit inrättandet af häradseller sockenmagasiner, som emottoge spannmål för ett visst faststäldt minimipris och utlemnade den för ett visst faststäldt maxim i pris.
Enär dilierencen emellan dessa minimi- och maximipris var så beräknad, att inagasineringskostnaden dermed skulle betäckas, och således ingen skilling ökad statsutgift eller ökad beskattning för folket derigeuom skulle uppkommit, får jag vördsamt hemställa, huruvida detta sätt att i omlopp sätta obligationer kan få namn af statsskuldssys t e m ?
Hvad jag haft äran anföra torde nogsamt bevisa, ..att ett fondsystem kan vara något helt annat än ett statsskuld ssystern.
Fondsystemet är så långt ifrån att vara ett nödvändigt ondt, såsom raan stundom behagar kalla statsskuldssystemet, att det tvärtom är ett positivt godt.
Hvad åter statsskuldssystemet angår, för tjenar det af de gifna benämningarna icke mer än den första, den att vara någonting nödvändigt; den sednare , att vara ett ondt, är lindrigast sagdt problematisk.
Likväl vill jag ej neka, att ju äfven jag hyser någon farhåga för införandet af ett statsskuldssystem i större scala, så länge vår Administration och vår Representation äro så illa organiserade sorn nu.
(På det mina ord icke må oriktigt uttydas, förklarar jag, att jag icke menar personalen, utan endast organismens felaktighet).
Jag äger sjelf, säger jag, en viss farhåga för införandet af ett statsskuldssystem i större scala: faran ligger likväl ej i saken, endast i missbruket.
Man kan icke skäligen behandla en hel nations representanter såsom barn, åt hvilka man säger: knifven kan vara nyttig, men rören den ej, ty j kunnen skära er En nation, sora, oaktadt insedt behof, vdle neka sig fördelarna af en väl ordnad statsskuld, af fruktan att gå för långt deri, vore att likna vid en lam, sora betänkligt säger: gif mig icke åter Do il 2C> Augusti, 323 bruket af mina ben; ty då springer jag kanske för fort och ian skada mig.
Den föga släpphändthet, sorn manifesterat sig under loppet af denna riksdag i alla slags anslag, bör vara en fullgod borgen, att äfven denna Representation, ehuru bristfälligt den må vara sammansatt, ej skall, örn stalsskuldssystemet införes, förhasta sig och gå för långt i utgift.
Till ofvannämnde skäl för fondsystemets införande kommer änuu ett annat, som jag är öfvertygad delas af hvarje Svenskt sinnadt hjerta, det nemi. alt försvarsverket, pä hvilket åter vår sjelfständighet hufvudsakligen heror, omöjligen kan iståndsättas förutan lån.
Om det äfven kunde ske utan lån, vore det likväl en fullkomlig orättvisa mot samtiden; ty man kan ej skäligen välla på den nu lefvande generationen hela bördan af den statsutgift, hvaraf framtiden isynnerhet kommer att draga nytta.
Denna princips riktighet medgifves t. o. m. af stalssknldssyslemets ifrigaste vedersakare.
Men huru tillämpa de den?
Jo, de säga: ”Det kan finnas tillfällen, isynnerhet i händelse af krig, då man nödgas göra skuld; men denna utväg bör vara den sista och icke tillgripas förrän i nödens stund.”
Att denna tillämpning af förenämnde erkändt riktiga princip är lika falsk i militäriskt som i financielt afseende, skall jag nu söka bevisa.
I militäriskt afseende får jag vördsamt hemställa, huruvida det kan vara möjligt att i nödens stund construera fästningar, bygga flottor, öfva, rusta och disciplinera arme'er, eller ens skaffa den för dessa särskilda behof nödiga materielen?
Det är omöjligt i hvad land sorn helst, men framför allt i Sverige.
Härpå skall jag lemna ett factiskt bevis.
År 189.4 fann jag, såsom Gen.adjutant för Armeen, i KrigsColkrn en fond af omkring 4°!00° >:dr, genom sin natur användbar till trossens iståndsättande, men af Colltm, enligt vanligt bruk, tliesauriserad.
Jag anhöll i und. hos K. M., att denna fond genast och i första rummet skulle få användas till ammunitionsvagriars förfärdigande för armeen (2tne per balaillon), såsom högst behöfliga. K. M. biföll denna min und. begäran och KrigsCoIkm erhöll bref, under d. 25 Maj i8a5, att genast gå i författning om nödiga vagnars anskaffande, emedan medlen voro fullt disponibla.
Nå väl, mina
Hrr, när tron J, att de sista af dessa vagnar hunno blifva färdiga?
Ej förr än i832.
Det hade således erfordrats mera än 8 år för alt inom Sveriges landamären få det ringa antalet af 92 ammunitionsvagnar förfärdigade och approberade.
Det var icke KrigsCollegii fel, att så gick: det följde sina former; utan våra samtliga vagnmakares och smeders, som icke förmådde åstadkomma det begärda qvantum på kortare tid.
Men icke ens den oundvikligaste beklädnaden för ar - 34 De» 28 Augusti. moen eller flottan kan anskaffas på åratal.
Hafva vi icke nyligen sett, att KrigsGo!
I:m, ehuru penningarna lago färdiga, icke på 4 :>r mägtat tillvägabringa beklädnaden för en enda dass beväring?
Huru lång tid skulle då icke fordras för 3 å 4 c lassers?
Att i ett sådant förhållande, med en af former mer nedtryckt administration, än galerslafven af sina fjeltrar, med en så inagtlös industri och så trånande handtverkerier, vilja uppskjuta anskaffandet af försvarsverkets behof till nödens stund, är lika orimligt som vådligt; oberäknad! misshushållningen deri, då allt i nödens stund blifver tredubbelt dyrare, an om anskaffningen sker efter hand och under fredens lugn.
Är 1111 den omnämnda principen, att uppskjuta allt till nödens stund, falsk i militäriskt afseende, så är den det ännu niera i financiel t.
Som beviset af denna sats utgör det egentliga föremålet för milt yttrande, vågar jag ytterligare anhålla om Ii. o. Ad:s benägna undseende, att jag här ingår i ett kanske nog vidlyftigt raisonnement, stödt på följande premisser.
Statslån kunna omöjligen erhållas i nödens stund uti ett land, der ett fondsystem icke förut blifvit grundlagdt.
Skälet härtill är helt enkelt: i ett sådant land äro alla capitaler fästade i den enskilda rörelsen, och i följd deraf icke disponibla.
Hos oss t. ex. finnas 7 4 millioner fästade uti inteckningar på fastig heter.
Hvilken förfärlig villervalla skulle icke uppkomma i hela landet, om 20 ä 3o millioner, behofvet för ett fälttåg, skulle blifva uppsagda, för att placeras i statslån!
Hvarje medborgares egendom skulle gå under auctionsklubban och, i brist på köpare, säljas eller utmätas för intet.
10 ä ra millioner äro fästade på enskildas reverser, 7 å 8 i discontrörelsen, dessutom 2 å 3 på jernbelåningar, hvilka alla icke kunna disponeras till annat föremål, utan att förorsaka en fullkomlig stagnation i ali rörelse.
Här äro således nära 100 millioner fästade i den enskilda rörelsen, fullkomligt odisponibla till statslån.
Förutan dessa 100 millioner finnas ej i Sverige andra capitaler än bancosedelstocken.
Som denna är till -ytdel fästad i uppbörden för all slags beskattning och de 2 återstående tredjedelarna icke lemna öfriga mer än några få r;dr per individ till den dagliga rörelsens bedrifvande, inses deraf, att i Sverige ej finnas några capitaler tillgängliga för statens behof att få upplåna i nödens stund.
Erfarenheten har nogsamt ådagalagt detta förhållande.
Intet tillfälle var mera gjordt att stimulera Nationen till större uppoffringar, än år 180c), då en främmande här stod inom landet och då Regeringen tilt försvarets fortsättande, kort efter revolutionen, sökte ett patriotiskt lån och uppmanade hvarje Svensk att bidraga dertill.
Den erbjöd t, o. ru. sex procts ränta och full säkerhet för capitalet.
Den aS Augusti.
Hvad erhöll den?
Föga mer än 3oo,ooo r:dr inalles, och således ej fullt en veckas aflöning för arme' och flotta!
Nationen hade redan gifvit hvad den kunde; den hade uppoffrat det dyrbaraste den ägde: sina söner.
Men penningar behöfdes; och capitaler funnos icke, åtminstone icke disponibla.
Huru annorlunda skulle icke förhållandet hafva varit, örn ett fondsystem förut varit grundlagdt i Sverige?
De uti fastigheter nu t. ex. intecknade 74 millioner, öfvertagna af en allmän eller oek af särskilda hypotheksinrättningar, skulle i stället för dessa inteckningar, som ej äro användbara som penningar, lemnat i rörelsen en motsvarande summa af 74 millioner 5 proc. bärande obligationer, hvilka, ställda i fondsystem, skulle varit lika användbara som contanta penningar och i följd deraf disponibla till statslån.
Jag skall taga mig friheten ytterligare illustrera denna sats med ett factiskt bevis.
Jag äger en inteckning i Signildsbergs egendom på 10,000 ridr.
Ägaren är fullkomligen säker och ordentlig; likväl är min inteckning icke i hvarje ögonblick reatisabel till contanta penningar.
Om en allmän hypothekscassa öfvertagit denna inteckning jemte andra, skulle jag i stället för inteckningen äga en hypothekscassans obligation, som af cassans ombud blefve uppköpt hvad dag som helst på börsen till gångbar cours.
Om jag nu vore i ett sådant förhållande, att jag företrädesvis skulle vilja placera mina 10,000 r:dr i statslån, ginge jag på börsen, sålde min obligation och placerade penningarna i statslånet.
Men när staten icke upplånar för att skrinlägga, utgingc de af mig upplånta 10,000 r:dr genast åter i rörelsen och blefve sålunda disponibla, antingen till betäckande af utgiften för den omnämnda inteckningen i Signildsberg, eller till annat föremål.
Jag tror mig således factiskt hafva bevisat att, om ett fondsystem vore grundlagdt, 74 millioner skulle vara tillgängliga, der nu alls intet finnes användbart till inrikes statslån.
Enahanda förhållande äger rum med de öfriga i den enskilda rörelsen nu fästade 26 millioner.
Dessa 100 millioner tillsammans vore dä icke allenast disponibla till statslån; de vore äfven disponibla för handeln, industrien och näringarna, som behöfva temporära lånetillgångar (förlag) för att kunna prosperera.
Häri ligger isynnerhet fondsystemets stora fördel, att nemi. tillhandahålla och, på sätt och vis, skapa capitaler till alla slags företag af så väl allmän som enskild nytta.
Huruledes rör e 1 sé c a pi t al et kan ökas, utan att derföre öka penni 11 gestocken, skall jag genom ett annat exempel upplysa.
Sverige saknar ännu hvad som finnes i alla andra civiliserade länder, och hvad som der utgör en ganska stor del af rörelsecapitalet, nemi. inrikes vexlar.
En handlande 3i6 De» 2?
Augusti. lios oss har sina fordringar bokförda eller ställda i reverser; men boken kan ej circulera som mynt, icke ens reverserna, ty de äga icke vexelns rättigheter.
Hans fordringar äro således immo hi la.
Vöre de åter ställda i form af vexlar, skulle de utgöra ett gångbart mynt, som, i mån af alt hvarje vexel passerat flera bänder och sålunda erhållit flera endossenter, skulle blifva allt mer och mer säkert, enär hvarje endossent svarar för hvarje vexels hela belopp.
Uti ett i London inrättad t clearing bouse utbyta
Londons bankierer de på dem dragna checks till ett medelbeJopp af 5 millioner pund sterling om dagen.
Denna operation förrättas med ej mer än circa 200,000 pund contant.
200,000 pund i penningar uträtta således i denna form lika mycket som 5 millioner skulle uträtta i den hos oss brukliga formen.
Men detta bevisar, huruledes genom ett väl stäldt creditsystem rörelsecapitalet kan mångdubblas, utan alt penningestocken behöfver ökas, hvilken, såsom antingen bestående af eiler bvilande på metallisk valuta, gör en större utvidgning deraf antingen kostsam eller osäker.
Tillåten mig, mina Hrr, anförandet af ännu ett exempel, så mycket mera passande, som det är taget inom oss sjelfva.
Krigsbefälet beslöt upphäfvandet af accorderna inom armeen på den rättvisa grund, att hvar och en skulle återfå, hvad han med förmans vetskap i accord erlagt.
Armeens
Pensionscassa verkställer amorteringen medelst utgifna obligationer, och dessa (såsom ställda i fondsystem) tvingas, medelst för ändamålet skeende uppköp af reverser genom minskningsfondens ombud, att gå pari med deras nominella valuta.
Medelst den af Krigsbefälet sålunda vidtagna åtgärd har rörelsecapitalet i Riket blifvit ökadt med liela beloppet af de inom armeen befintliga accorder, vill säga med 3 millioner r:dr, ulan att derföre en enda skilling nya bancosedlar behöft utsläppas, och har dessutom det stora resultat äfven derigenom vunnits, att förtjensten utan förmögenhet kan avancera lika väl som förtjensten med förmögenhet.
Enär nu planen till denna, i afseende på accordernas olikhet i armeen, ganska svåra och invecklade åtgärd blifvit uppgjord af mig och till K. M. i und. hemställd i milt memorial, rörande Arme'ens lönereglering, samt sedan antagen af Krigsbefälet, emottager jag här med särdeles nöje Frih.
Hermelins tillvitelse att vara vägledare i credi tsyst eme t, hvilket åtminstone i förenämnda afseende har verkat på ett ganska lyckligt sätt.
Försynen gifve, att jag kunde förtjena samma tillvitelse i afseende på en annan af mig, efter alldeles samma princip, uppgjord plan för grundbeskattningens upphäfvande, lika verkställbar som den förra.
Den skulle utgöra det största monument öfver mitt ringa namn, som jag möjligtvis kunde önska mig.
Resultatet af hvad jag här vågat anföra är, att ända - D c » 28 Augusti. målet med hvad man behagar kalla statsskuldssystem, men jag kallar fondsystem, egentligen är att mobilisera immo bil förmögenhet för att kunna begagnas a) dels för statens behof, i fall rättvisans fordringar mot samtiden eller behofvet i nödens stund så klafver, b) dels för enskilda behof, som erfordra ett större rörelsecapital, till handelns, industriens och näringarnas behöriga bedrifvande, än den inskränkta banco-sedelstocken möjligen nu kan tillbjuda dem.
Blott härigenom kan Sverige lyfta sig ur sin vanmagt och vidga sin rörelse utöfver den diminutiva seala, i hvilken det nu arbetar och som är så litet öfverensstämmande med lidehvarfvets fordringar och andra nationers jättesteg.
Sverige befinner sig nu till dem i samma ställning som en fabrik, hvilken går med handkraft och vill täfla med en fabrik, gående med ångkraft; den förra blir undersåld af den sednare och mäste antingen antaga det allmänt nyttjade artificiella medlet till drifkraft, eller ock gå öfver ända.
Jag har på ett practiskt sätt framställt mina åsigter om nyttan af ett allmänt creditsystems införande, samt beledsagat dem med factiska eller erfarenhets-bevis, emedan dessa torde blifva något svårare att vederlägga, än endast theoretiska skäl; ty theorier kunna uppställas mot theorier, lika förledande å båda sidor, utan att någon derigenom blifver fullkomligen öfvertygad.
Ehuru jag redan vädjat till vår egen erfarenhet af år 1809, då ej mer än 3oo,ooo r:dr kunde i låneväg af Begeringen erhållas till Bikets försvar, nödgas jag återkomma dit, för att väcka B. o. Adis uppmärksamhet på hvad följderna skulle blifva, om Biket skulle återkomma i en sådan ställning af fiendtligt inbrott.
Inrikes lån kunde, enligt livad jag sökt bevisa och hvad erfarenheten bevittnat, icke erhållas; utrikes lån skulle i en sådan ställning antingen alls icke kunna erhållas, eller ock blifva Jemnadt på de mest betungande vilkor i verlden, hvaraf jag nyligen haft tillfälle se prof i England, der t. o. m. den segrande delen af Portugals Begering icke erhöll mer än 20 proc. af sina obligationers nominalvärde, och dessa endast i persedlar, beräknade till dubbelt för högt värde, således ej 10 proc. af det utsatta capitalvärdet.
Subsidier?
Dessas tidehvarf är till en stor del förbi, mina flir; — och om sådana äfven skulle kunna påräknas, kan det i alla fall icke ske till det belopp, att man ensamt dermed skulle kunna försvara sin sjelfständighet, ty hvar och en är sig sjelf närmast och mäste i första rummet hjelpa sig sjelf, om man vill, att andra skola hjelpa.
Men hvad återstår då för hjelp?
Jo, ingen annan än att pregla bancosedlar, om deras mängd äfven skulle förvandla dem till assignater.
Söka hindra denna utväg är alldeles omöjligt; ty lika litet kunna vi binda händerna på tillkom - 3a8 Den 28 Augusti. mande Ständer, som föregående Ständer hafva kunnat hinda oss.
Men vore äfven detta möjligt, så vore det ingen lycka, utan den största olycka i verlden
Om i nödens stund ingen annan utväg finnes än att pregla bancosedlar, må den då hellre tillgripas, äfven om realisationens bestånd derigenom äfventyra.*; må hellre Banken springa, än att den skulle blifva annammad af en piquet Kalmucker eller Baskirer.
Efter att hafva framställt inrikes exempel, tillåten mig, mina Hrr, att äfven framställa några från andra länder hemtade.
Att lån inom landet icke kunna erhållas i länder, der inrikes statsskuld eller åtminstone inrikes fondsystem icke blifvit grundlagdt, bevisas af Europas största stater.
Ryssland, Österrike, t. o. ni.
Preussen (der likväl fondsystemet finnes) magta icke alt inom sig anskaffa äfven de obetydligaste summor, utan måste söka dem — hvar?
Jo, hos de i så kallad statsskuld fördjupade länder: i England, Frankrike och Holland.
Blott der finnas penningar.
Och härigenom förvandlas andra nationer allt mer och iner till nämnde länders skattskyldiga, till verkliga tributärer, som årligen måste se högst betydliga summor i räntor gå från eget hem till det främmande landet, för att der — på deras bekostnad — öka den ständigt växande capitalförmögenheten.
Nå väl, mina Hrr, hvar och en har sin smak.
För min del tycker jag mera om den i skuld fördjupade fattigdomen, hvilken, lik Englands, mägtar gifva 20 millioner pund (vill säga 4°° millioner r:dr riksgäld) till det philantropiska föremålet af Negrernas emancipation i deras colonier; som äger 2 millioner pund stel l, öfverskott på sina statsinlrader, hvarmed det knappt vet hvad det skall göra, oell som har afskalfat icke allenast all grundskatt, ty sådan hedendom har ej funnits der på sekler, utan t. o. m. nästan all direct beskattning.
Jag tycker mera om, säger jag, denna i statsskuld fördjupade fattigdom, än den skuldfria rikedom Sverige åtnjuter, som med en i hög grad betryckande beskattning ej mägtar något: ej att gifva gevär till sin beväring, ej fyrbåkar till sin handel, ej sjöcommunicationer till sin industri, ej medel till försvaret af sin hufvudstad, icke ens skjul för sina kanonslupar!
Ehuru jag fruktar nog mycket pröfva R. o. Ad:s tålamod, nödgas jag likväl till stöd för mitt påstående anföra ännu ett exempel, hemtadt ur dagens händelser.
Banken anses för realisationens bestånd behöfva en metallisk reservfond af 2 millioner r:dr Hamb. banco, svarande mot något mer än 5 millioner r:dr Svenskt.
Denna reservfond måste nu sökas utrikes, antingen i forin af creditiv eller i form af lån; lån blir det i alla fall, man må kalla det huru man behagar.