Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sub alter nOffi cerare skola derigenom få ”tak öfver hufvudet.”
Jag påstår, att derigenom vore alldeles ingen ting vunnit, utom för RegementsChefsgraden, som då fick de indelningar, hvilka Generalerne nu innehafva.
— Hvar och en af de andra graderne fick lemna ifrån sig ungefär lika mycket, som den återfick.
— Deremot komma de lägre graderne att vinna, om Kongl. Maj:ts Nådiga proposition går igenom, enär Den ig Februari! e. m. 217 sexton Generalslöner komma att fördelas på alla graderne.
Den andra delen af Memorialet eller Motionen om Landtmätarne, har Herr Ribbing behagat kalla en utveckling af mitt förslag.
Jag får dervid äran erindra, att jag aldrig framlagt något förslag i den delen.
— Någon talare inom detta
Hus ordade en gång om den sjssellöshet, hvaraf militairen skulle blifva besvärad, om boställena blefvo indragne.
— Jag påminte då om de mångfaldige utvägar till nyttig sysselsättning, som för den finnas, och nämde dervid äfven landtmäteriet.
— Att denna utväg finnes, och alt den ej blifvit lemnad obegagnad, derom kan hvar och en öfvertyga sig, som behagar titta uti CivilKalendern för Stora Kopparbergs och Jämtlands Län.
— Men att vilja göra rättigheten att vara CömmissionsLandtmätare till ett monopolinm för Officerare, det har i sanning aldrig fallit mig in.
— Jag tror det vara lika orätt, att bestämma ett vist antal CömmissionsLandtmätare, som t. ex.
Läkare eller Byggmästare; emedan CommissionsLandtmätare egentligen ej äro Embetsman, utan snarare en art af konstnärer, sorn allmänheten anlitar, när den har behof af deras biträde; och rättigheten alt lemna detta synes mig böra tillkomma hvar och en, som visat sig ega erforderlig skicklighet och kunskap.
— Ilvad som till pröfning af desse 2l8 Den 19 Februari i e. m. egenskaper finnes föreskrifvet i den sednast utkomne Landtmäteriförordning, anser jag vara mera tryggande för allmänheten, än de medel Herr Ribbing föreslagit.
Sorn jag förmodar att Ekonomiutskottet, hvilket med denna motion lärer få befattning, ej kan godkänna principen, vill jag ej uptaga tiden med att ingå uti någon pröfning af detaljerne.
Herr von Vegesach, Eugene: Herr Ribbing har i det anförande, som nu är föremål för öfverläggning, ansett det vara mera förenligt med allmänt väl och bidraga till ökad fosterlandskärlek, att bibehålla indelta armeens befäl vid bruket af dess boställen och dermed åtföljande löningssätt; jag för min del kan icke häri öfverensstämma, och skall efter min ringa förmåga söka utveckla de skäl, som föranledt mig, att vara af motsatt tanka.
Indelningsverket, stiftadt af en bland Sveriges större Konungar, är lill sin grund ett mästerstycke af sann patriotisk statsklokhet, som genom seklers erfarenhet ej förlorat i värde, och i allt, hvad som rörer soldaten, af största förträfflighet; men samma förhållande gäller icke för det lägre befälet, på hvilkas fullkomligare bildning tiden höjt sine anspråk, hvilket ock blifver ett mäktigt skäl till ett förändradt löningssätt inom den indelta armeen för de tven - 4 Den 19 Fe b r u a lii e. ra. 219 ne Soubalternsgraderne, hvilka borde förses med penningelön.
Nyttan af detta löningssätt medförer för dess innehafvare ett lättare tillfälle att kunna ombyta vistelseort, och således få välja till sin intellectuela utbildning de läroinrättningar, som finnas stiftade till kunskapernes förkofran.
Äfven medförer penningelön en bestämd inkomst, då deremot den indelte lönen är underkastad ständige förändringar och af årsväxten beroende, som gör att dess innehafvare aldrig säkert kan beräkna sin löneinkomst.
Hvad åter vidkommer, att Officerare äfven i de lägre graderne skola bruka sine boställen, tror jag mig med visshet kunna bevisa, att dermed äro förenade stora ekonomiska olägenheter.
Den yngling, som inträder på den miliLaira banan, måste först för erhållande af lön, erlägga ett drygt accord, som icke sällan medtager dess enda tillgångar, då lian ännu ytterligare får vidkännas, till inköp af inventarier och husgeråd, ökade utgifter, som blifva nödvändiga för dess bosättning, och underkastad alla de menliga följder, som genom en missväxt drabbar landtmannen, kan den indelte löningstagaren snart blifva ett armodets offer; dessutom skola dessa ökade omsorger för lifvets bergning, som komma att åtfölja boställsbruket, hafva ett mäktigt inflytande på befälets lefnadsöden, som kan göra tjenste - 220 Den 19 Februarii e. m. mannabanan mera tung; för det tredje fordrar landtbruket gemensamt med andra näringar en trägen eftersyn, och huru skall detta kunna äga rum med boställen, när dess innehafvare vid hvarje tid som hälst kan blifva commenderad till annor ort, då vården af bostället måste öfverlemnas till någon person, i hvars händer indelningshafvaren nödsakas anförtro sin välfärd, ett förtroende, som missbrukadt kan blifva af svåra ekonomiska följder.
Hvad åter vidkommer, att en ökad fosterlandskärlek härigenom skulle vinnas, har jag endast att invända, det jag tror att kärleken till fosterlandet är lika varm inom hvarje Svensk medborgares bröst, och att det icke är bruket af några tunland jord, eller skörden af några tegar, sorn. kan föröka detta heliga odal-arf.
Friherre Fleetwood, Fredrik: Herr Ribbing yttrar, att de af unga militairer sökta förströelser lemna på samma gång tomhet i cassan och i själen; att deras lif är oro och deras längtan förändringar, ty allting är bättre än det närvarande.
Till svar härå vill jag endast underställa den värda talaren sjelf, om, då han, som Representant tror sig befogad till anmärkning, det är liela corporationer, som böra beskyllas för hvad möjligen, helt och hållet, eller till någon del, kan tillämpas på få individer; 0111 ehuru Representant, lian tror det Den ig Februarii e. m. 221 vara sig tillåtet, att brista i bevisningsskyldighet, i händelse någon fordrar den; och sluteligen om han glömt, att hvad man bär offentligen yttrat, icke lefver och dör med ögonblicket, och att man äfven har en moralisk skyldighet att derföre ansvara.
Då man till en hög grad förälskat sig i någon viss idée, så är ensidighet deraf alltid en följd; och tror jag detta i förevarande ämne vara fallet med Herr Ribbing, enär han tror, att all militairisk och moralisk förbättring, som nu säges vara en aflägsen Önskan; på bostället skall åvägabringas.
För min del tror jag, att det ganska lätt kan tillvägabringa det af Herr Ribbing sjelf nyttjade uttrycket: ett ekonomiskt oeh moraliskt ödesmål, och jag tror, alt man med skäl kan tillägga ett militairiskt.
Herr Ribbing anför, att det Ständerne i anslag böra gifva arméen, är råd och sanningar.
Föregående
Ständer hafva likväl erkänt behofvet för armeen så väl af en löneförbättring, som lönejämkning; tiderne hafva icke förändrat sig sedan.
Det bör således ej förundra någon, att arméen, enär behofvet redan erkänts, väntar något bättre, så framt ej samma förhållande nu är för handen, som då, att StatsVerket dertill saknar tillgångar.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord pro - 222 Den 19 Februarii e. m. position fann Ridderska pet och Adeln för godt remittera Herr Ribbings ofyanberörde Anförande, jemte de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden, till StatsUtskoltet.
Företogs till pröfning LagUlskottets den 16 sistlidne Jauuarii under N:o 18 aflåtne, samt den G dennes e. m, på bordet lagde, Betänkande, öfver väckte Motioner, om afskaffande af klämtning vid andra tillfällen, än då eldsvåda inträffar, samt om inskränkning i nu bruklige ringningar.
Herr af Sillén, Georg Axel, anförde skriffel igen:
Det förekommer mig visserligen icke främmande, att Lagutskottet hänfört mina Motioner om inskränkning af klämtningar och ringningar till klassen af de mindre betydliga.
Jag har sjelf anvisat dem sin plats lili Motionernas mängd, såsom de större frågorna mycket underordnade.
Men jag har ansett dem i vigt kunna jemnföras med den vid 1823 års Riksdag i PrästeStåndet väckte Motion om Orgelmusikens bruk äfven under Fastlagstiden, hvilken vann det bifall, alt en särskilt författning derom utfärdades.
Förslaget till ny KyrkoLag. har ännu icke blifvit till Ständernes granskning öfverlemnadt, och att sluta af den redan förflutna och ännu förmodade
Den 19 Februarii e. m. lidliingden för Civila LagFörslagets ankomst till Rikets Ständers pröfning, sedan det blef utarbetadt, kan man icke förvänta, att Förslaget till ny KyrkoLag till dem ankommer förrän andra Lagtima Riksdagen efter denna.
För min del kan jag icke deltaga uti Utskottets farhåga att det religieusa sinnets stämmande till känsla af högtidlighet skall försvinna, derföre att klämtningarne och de öfverflödige Ringningarne uphöra, eller om det tillätes mig att framlägga Utskottets tanka i en annan ordställning, att sinnets stämmande till religiös känsla af det högtidliga skall försvinna, om de öfverflödiga Ringningarne och klämtningarne horttagas.
Jag dömer efter mina känslor, och jag måste bekänna, att hos mig har aldrig någon religieus känsla upkommit af detta ängsliga dån och hemska ljud, som väl kan passa för sorgliga och vådliga tillfällen, men aldrig förkunna det glada lof, hvilket förherrhgar skaparens ära.
Jag förstår icke, huru man i det protestantiska Sverige, der man kan pröfva allt och behålla endast det godt är, vill ännu hålla sig fast vid Munkideer och Klosterordningar.
Om man år 1686 ej ännu hunnit så långt på uplysningens hana, att man funnit dessa bruk onyttiga; så kan man mindre undra derpå.
Allt kunde ej göras vid Luthers och Gustaf I:s Reformation.
De vunno det huf - 224 Den ig Febr u a r i i e. rn. vudsakligaste, oell hvad hindrade icke sedermera att rena begreppen.
Reformationer lämna alltid qvar något, som tiden måste afnöta.
Fortskridningen på Civilisationens bana har ock sina hvilostunder.
Den fortgår sedan mera upfriskad, likt vandraren, sorn hämtat sig af nattens hvila.
Hvad är väl i sig sjelf mera löjligt, än alt nar man som tryggast skall njuta hvilan, man väckes af en Ringning, utan att den betyder någon ling, utan att den skall ge tillkänna, att man skall gå i Kyrkan, endast för det att man för flere hundrade år sedan vid den tiden skulle göra bön.
Huru vill man, att detta skall stämma sinnet till religiosRe', då det som mig synes har en motsatt verkan?
Hvem önskar icke att njuta hvilans lugn, då han öfverlämnat sig deråt?
Skall icke allt, sorn hindrar denna önskans uppfyllande, vara honom motbjudande?
Föreställom oss ock, att de klämtningar och Ringningar, hvilkas afskaffände jag föreslagit, aldrig existerat, och att någon Motionär föreslog, att de skulle upkomma.
Jag frågar, om man icke skulle anse hans rätta plats vara bland de vansinnige, men icke bland Riksdags Represen ta uter ne?
Såsom skäl för klämtningarnes och livardagsringningarnes uphörande på landet, har Den 19 Februarii e. m. liar jag ibland annat anfört, att deras ljud stannar i kyrkans närmaste område, och att således, i fall de medförde någon nytta, de fleste sockneboar deraf icke få någon del.
Detta skäl har Utskottet icke uptagit och sökt vederlägga.
Såsom exempel vill jag anföra, huru ringa del det måste vara af en församlings invånare i socknar såsom Tierp, Stora Tuna, Leksand, Svärdsjö med dylika i andra orter af Riket, som höra omförmälte ringningar och klämtningar.
Och ville man väl påstå, att de, som boså till, alt de icke höra dem, äro mindre christligt sinnade, än de som bo vid Kyrkan?
Jag kan åtminstone icke tro, att man dertill kan uplo något enda skäl.
Jag tror mig vara så nion, som någon annan, om allt hvad som kan bidraga till Sedernas oskrymtade helgd; ty jag erkänner med Sverges Kirste vältalare, att detta Rike först då skall falla, när det öfvergifvit sina secler.
Men. jag har icke kunnat öfvertygas, att de på minsta sätt förnärmas, af hvad jag föreslagit.
Jag ber de Herrar, hvilka tro på ringningars och klämtningars förmåga, att stämma sinnet till högtidlig religiosite, att infinna sig någon Söndag kl. 11 vid Stockholms Borgerskaps Enkehus, då dess nuvarande Predikant i dess kyrka förklarar de Evangeliska lärorne.
Utan att der finnas 13 II.
,5 226 Den 19 Februarii e. ro. några klockor och utan annat tecken till Gudstjenstens början, än af orgenia, skola de der linna kyrkan full af åhörare, och Excellencen, så väl som den vedsågande Dalkarlen, efter Gudstjenstens slut gå derifrån, lifvad, som jag tror, till goda föresatser.
Jag ber också dessa Herrar, 3 till 4 gångor af klockorna dertill upmanade, gå i någon annan Kyrka härstädes, der tilläfventyrs en Lärare förkunnar ordet, utan känsla för den lära han skall förklara, och utan förmåga att väcka och lifva sina åhörares upmärksamhet, och jag tvekar ej att säga, att de skola se församlingen ganska liten, och den sinnesstämning klockorna kunnat gifva, icke förmå att underhålla andakten.
Och om äfven händelsen förde de på klockornas förmåga troende, öfver Brunkebergs Torg och dylika platser, när klämtningarne kl. 10 och 4 börja, så skulle de säkert blifva öfvertygade om hvilka påminnelser de gifva de der stationerade, om de icke snarare äro en väckelse för dem, att infinna sig på något ställe i granskapet, der Bränvin utdelas, än de föra åtankan på det öfversinliga, som Kyrkolagen åsyftat.
Men jag bör icke förundra mig, alt man ännu vill sätta i fråga behörigheten alt afskaffa klämtningarne och de öfverflödiga ringningarne, när man behöft votera, om vår nya förträffliga Psalmbok ännu år 1833 Den 19 Februarii c. m. bör öfverallt komma i bruk eller icke, ehuru det för ingen lärer vara okändt, att Predikanten, der den gamla brukas, kan låta sina Svenska Åhörare sjunga Latin och mera sådant.
För min del är sakens utgång mig likgiltig, men som jag skulle tro mig i någon mon hafva upfyllt min pligt som FolksRepresentant, om jag kunnat föranleda afskaffande af ett onyttigt bruk, och derigenom bereda någon lättnad för flere tusende svagt lönte menniskor i deras tjensteskyldighet, till båtnad för dem, att, mindre än nu, hindras i utöfningen af den flit, de behöfva använda, för att skaffa sig sjelfve, hustrur och barn, ett tarfligt bröd; så får med förklarande, att, ehvad mer eller mindre afseende på dessa anmärkningar Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln behaga göra, jag ingalunda sk«ll begära votering, jag vördsamt anhålla om återremiss af Utlåtandet.
Då jag alltid bibehåller en djup vördnad för gamla religieusa bruk, anser jag mig så mycket mer förbunden understödja Utskottets betänkande, som Utskottet, fastän med andra ord, utgått från den grundsats, att allt hvad som kan leda tankan till det mål, der vi alla omsider skola stadna, bör bållås i helgd.
2l8 Den 19 Februari i e. m.
Tre skoflar mull är den sista gärden ät vår fordna varelse.
Klockornas ljud påminner om vår jemnlikhet, och förkunnar att det är dödgräfvaren, som omsider jernnar alla våra förhållanden.
Af dessa orsaker anser jag klämtningar och ringningar vara njttige och nödvändige, samt böra fortfara i deras gamla bruk.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid LagUtskottets
Hvarefter berörde Betänkande* uppå af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls.
Ånyo föredrogs LagUtskottets den 3i sistlidne Januarii under N:o 3g aflåtne, samt den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande anmälan att Borgareoch BondeStånden, under godkännande af hvad LagUtskoltet uti dess Utlåtande N:o 8 af den 2 sistlidne Januarii derom yttrat, förklarat LagUtskotlet icke vara behörigt, att taga befattning med tre till Lagutskottet remitterade motioner, angående ändrin - Den 19 Februari i e. ,m. 229 gar ooli tillägg i Instrnctlonen för Rikets Ständers Justitia;-Ombudsman ; hvaremot Ridderskapet och Adeln ansett berörde motioner tillböra LagUtskottets upptagande och behöriga behandling, samt PresteStåndet desamma till Lagutskottet återförvist.
Jag anhåller, att RiddarhusSekreteraren ville uplysa, om något ProtocollsUtdrag från BondeStåndet i detta ämne ännu ankommit.
Om det ej ankommit, ber jag, att LagUtskottets Memorial måtte ytterligare få hvila på bordet.
I anledning häraf uplästes Hedervärda BondeStåndets
ProtocollsUtdrag af den 12 dennes, hvaraf inhemtades, att BondeStåndet, vid pröfningen af LagUtskottets ofvannämnde Memorial, beslutat, att, likmätigt 44 §•
Riksdags-Ordningen, öfverlemna till ConstitutionsUtskottet, att afgöra, hvarthän frågan borde förvisas.
Sedan det nu är kunnigt, att BondeStåndet ej frånträdt sitt förra beslut, tillstyrker jag remiss till ConstitutionsUtskottet för att få veta, hvarthän ofvanberörde motioner böra remitteras.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskcilken gjord proposition, beslöt Ridderskapet och Adeln, att, jemlikt 44 §• 3 Mom.
Riksdagsordningen, öfverlemna till ConstitutionsUtskottet a3o Den 19 Februarii e. m. all afgöra, hvarthän ofvannämnde motioner borde förvisas.
Föredrogs ånyo Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskottets den 4 dennes under N:o 4;) afgifne, och den 6 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga örn antagandet af ett gemensamt mynt.
Herr Hjerta, Gustaf: Sedan StatsMinistern för UtrikesÄrenderna uplyst, och nied remissen låtit åtfölja en framställning, som ådagalägger, alt Svenska Ministeren ej 1111 anser sig kunna utverka en sådan förändring i bytesmedlet, som jag med min motion önskade åstadkomma, linner jag, att det ej nu kan komma i fråga med hopp om framgång, utan måste uppskjutas till framtiden.
På denna grund fordrar jag visserligen icke eller bifall till min motion.
Jag anser mig likväl nöjd med den försäkran StatsMinistern afgifvit, att det är utrikes Sändebudens skyldighet och hörande till deras tjenstebefattning, att följa konstfliten i andra länder; jag bör dock yttra den önskan, att de böra fästa någon större vigt dervid och ej blott hålla sig vid jernhändteringen.
De stora framsteg, som de flesta näringarne gjort i främmande länder, tyckas fordra det.
Jag hoppas, alt sedan vi kommit i erfarenhet af do goda följder der - Den 19 Februarii e. m. 23i af, som (lerslädes förmärkas, våra Ministrar skola fästa sig dervid, och ej blott vid upgifterne om priscouranterne.
Jag vill på dessa skäl således ej besvära med återremiss, utan är nöjd med bifall å Utlåtandet.
EkonomiUtskottets ofvarinämnde Utlåtande blef derefter, uppå Hans Excellence Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 4 dennes under N:o 5o afgifne, samt den 6 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga, om en allmän och kostnadsfri rättighet till Fiske i de stora fjärdarne af yttre skären, på Kronans vatten, m. m.
Herr Hjertas Gustaf:
Jag vågar fästa upmärksamheten på otjenligheten af det förslag Utskottet framställt.
Utskottet föreslår en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit, att kan ville fästa Nådig upmärksamhet på Professor Nilssons afhandling om fiskens tillväxt, tillhåll och förökning.
Det är öfverflödigt besvära Kongl. Majit dermed.
Fiskerierna bero ej på theorier, eller på öfverflödiga önskningar, utanpå praktik.
Jag befarar, att innan man hann besinna sig, huru man skulle göra mecl Fisken, vöre han både kommen och gången.
232 Den 19 Februarii e. ra.
Den enskilte stadgar bäst detta, och de Ditti Is varande författningar aro ej hinderlige?
Jag är öfvertygad, alt ja mera fisken får vara fri från förordningar, ju mera fisk får raan, då man fiskar, och anhåller om proposition till afslag å Utlåtandet.
Friherre Cederström, Andersj hade inlemnat följande, som uplästes:
Jag har härmed äran anhålla om återremiss af EkonomiUtskottels Utlåtande öfver min motion rörande Fiskerierne, så att den måtte närmare öfvertänkas, och det af följande anledningar.
Sedan jag efter min tanka tcmligen tydligt uttryckt min önskan, alt vinna en allmän (^således icke enskilt) och kostnadsfri rättighet till fiske med alla slags större fiskesbragder i de större fjerdarne och yttre skären på Kronans valten, har Utskottet behagat uplysa mig om tillvaron af en Kongl. Stadga för fisket, hvilket jag så mycket mer kunnat umbära, som samma stadga var af mig tillfyllest känd, och egentligen icke rör det större allmännafe och tillika mera kostsamma fiske jag åsyftat.
Afsigten med mitt förslag är, och har varit, att åt Staten använda och erbjuda medel till ett fiske i stort ute på Hafsgrunden, och hvartill enskilt man sällan, om någonsin, äger hvarken tillräckliga me - Den 19 Februari i e. m. a33 del eller starka och dugliga fartyg.
Delta liar jag trott kunna verkställas med segelnotar; och har till och med för flere år tillbaka utförandet af en sådan ide' varit å hane, då Kongl. Sekreteraren C.
Elmen på Nämdön val erhöll rättighet till ett sådant fiske, men inga medel till dess utförande.
Utskottet har behagat skjuta för sig en Professor Nilsson, och ur hans Relation anfört sex puncter, som, efter Utskottets tanka, skulle vederlägga min motion och vara svar på tal.
Jag deremot får äran hänvisa Utskottet till fjerde häftet af Svensk Zoologi N:o 22, der Sillens Naturhistoria förekommer.
Detta verk, som är utgifvit under Kongl.
Veltenskaps-Academiens inseende, och författadt af Professor Nilssons företrädare i Academien, aflidne Professoren och Riddaren Olof Swartz, hoppas jag äga vitsord, och utbeder jag mig, att samma häfte, som bärhos bifogas, måtte, i hvad det angår Sillen, såsom helt kort, blifva upläst.
Af egen erfarenhet såsom ägare till ett bland de större Strömmingsfisken inom Stockholms-skären, vet jag, att icke den ringaste minskning i ymnig tillgång af delta fiskslag kunnat på flere decennier förmärkas, och Stockholmsboerne kunna intyga, att under öppet vatten få dagar gå förbi, då ej båtar ifrån mine stränder inkomma till Hufvudsladen med Strömming.
234 Den ic) Februari i e. m.
Hade Utskottet lemnat en större upmärksarnhet åt Professor Nilssons emot mig, sorn Utskottet tyckes tro, ställcla puncter, torde finnas, att han talat om inskränktare vatten, dit han väl icke gerna kan räkna Nordsjön och Östersjön.
Der blifver fältet för min föreslagne fiskebragd, det är der jag vill, att mitt fädernesland skulle göra första steget till båtande inkräktningar, och det är der jag vill, att Sverige skulle genom initiativen trygga sin äganderätt.
Då jag till alla delar gillar innehållet af dessa sex momenter, så vidt de angå inskränktare vatten, (utom hvad i det 5:te tyckes insinueras, att en del fisk växer på kortare tid och stundom blir förr mogen lill fortplantning, hvilket förmodligen är ett Utskottets eget fel, som insmygt ordet del i stället för sorn), kan jag omöjligen tro, att Professor Nilsson haft för afsigt, alt med de deri förekommande hushållningsLegrepp med fiskynglet, vilja skydda hafvet, denna nästan bottenlösa afgrund, ifrån utfiskning.
Ändamålet för hans resa lär också icke hafva omfattat annat, än kuster, vikar och insjöar.
Antages detta för en sanning, som det ofelbart måste vara, så återstår för Utskottet, att besvara min motion, och äfven med tillhjelp af samma Professor factiskt hevi - Den 19 Februarii e. ip. 235 sa skadan eller det origtiga i mitt förslag, att Staten bidroge till fiske i större scala på hafvet; skulle detta mitt förslag, vida mindre likgiltigt än de många, som vid denna Riksdag blifvit gjorde, mötas med ett oväntat afslag, förutser jag den dag, då hafvetj denna nästan ingens egendom, enligt naturrätten tillhörande den första besittningstagaren, med begärlighet och vinning occuperas af våra grannar, och vi, såsom sysslolös» åskådare, stå och betrakta, huru de, utan fruktan för att tömma hafvet på fisk, icke underlåta att ideligen fiska.
Det lär icke vara obekant, att vi hafva en granne, som vid första kännedom af ett förslag sådant som detta, skall med sina rika tillgångar, sätta det i verksamhet, hvartill inga decennier, knappast lustra , skola förflyta.
Här kan man med allt skäl vända vederbörandes upmärksamhet på Portugisiska Regeringens förhållande i Columbi tid.
Sådane föredömen böra icke vara alt förvänta i det constitutionella Sverige.
Utskottet har slutligen hemställt: ”att ”Rikets Ständer ville till Kongl.