Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Friherre Z>r«/v«, Thura:; Sedan gerom det här nyss fattade beslut, rörande det föreslagna dödsstraffet för tjufvar, tvänne Siånd stadnat emot två, och saken sålunda förfallit, anhåller jag att få yttra några ord om hrännmätkningen.
Densamma är egentligen föreslagen, på det tjufvar, sorn i å 2 gånger undfått spö, må kunna igenkännas och ej genom falska uppgifter undskylla sig, samt på det ej sådane Banditer må gå säkre och undslippa det straff de förtjena, Jag tror, för min del, att det ej är skadligt, att den som stjäl två gånger, blir brännmärkt på ett doldt ställe*
Han äger ju på ryggen ett märke efter spöna, sorn aldrig kan utf plånas.
Hvad åter lifstidsfången beträffar, anser jag ännu mindre tvekan böra uppstå otn hans förseende med ett synbart marke.
Haa har ju sin bergning på Fästningen, har dit»' kommit för den osäkerhet han sprider i Landet, är utesluten från allt umgänge med ärligt folk; och när han undkommit, måste Lagstiftarens äadamål vara, att så snart som möjligt återfå» ra honom dit, der han för allmänna säkerheten bör vara.
Det är således nödigt, att hart <56
Den 21 Maji. blir ökänd genom ett synligt marke.
Deraf kan han ej i minsta mohn lida, ty han är redan för evigt utestött ur Samhället, Vi äga acke exempel, att de, sorn för stöld 2 3 3 gånger blifvit spöade, sedermera blifvit förbättrade.
Qcb jag tillstyrker af dessa anleduingar bifall i denna del af Betänkandet.
Jag kan ej instämma med de tvänne sista värde Talarne.
Att nemligen, om Lagen framdeles undergår den förändring, att lifstidsfängelse afskaffas, de till sådant straff dömde deruti ej skulle njuta nå» gon lindring, sådant kan jag aldrig förmoda.
Det är tydligen bestämdt, att Lagar ej kunna hafva retroactiv verkan, då tredje mans rätt deraf skulle lida förfång; men helt annat är, då Lagen funnits vara origtig och straffet olämpligt.
I sådant fall måsteden nya Lagstiftaren kunna säga:
Lilstidsfångar få en viss tid sig förelagd att ådagalägga det förbättrade uppförande, som bör göra dem berättigade att återfå friheten, och om de utstå profvet, må de lösgifvas mot borgen för deras oskad. lighet.
Jag finner ej något hinder för en sådan åtgärd.
Men skulle de åter brännmärkas, på sätt Friherre
Drufva föreslagit, voro de för alltid uteslutne ur Samhället, och långt värre än uteslutne.
Jag ser ej eller hvad nytta en dylik brännmärkning skulle medföra, då, så-, som Friherre
Drufva anmärkt, de efter spö* gtraffet bära ett märke, sorn ganska tydligt Den 21 Maji, 57. skönjes, endast en skål kallt vatten slås öfver ryggen ; och hvartill tjenar då ett nytt sätt att märka?
Jag förnyar min anhållan om full» komligt alsing af Betänkandet.
I anledning af hvad Friherre Cederström anfört, får jag upplysa, att erfarenheten har visat, att lifstidsfångar, hvilka rymt och stulit, blifvit dömde för första resan stöld och efter derföre undergången bestraffning blifvit ställde på fri fot; och till föreS kommandeaf dylika misstag, lärer något annat medel icke gifvas, än Utskottet föreslagit.
Friherre Drufva'.
Då Spöstraffet redan visar tjufvens egenskaper, kan jag ej inse vådan af att han får ett nytt märke.
Nyttan är deremot den, att
Domaren ej blir förvillad, man 6traxt ser, om tjufven flere gånger blifvit straffad eller icke.
Såsom Herr Stråle ganska rigtigt anmärkt, händer det efta, a*t tjufvar säga sig blott en gång hafva föröfvat stöld, och vid sådana fall skulle sanningen bäst uppdagas genom det nu projecterade brännmärket, som, enligt Betänkandet, kan ske utan sveda, på samma sätt, som Sjömän vanligen märka sig på händerna med krut, hellst det aftryck spöna efterlemna dels ej synes väl efter flera års förlopp, dels ock ej är tillräckeligt för att urskilja, om den brottslige blifvit en eller flera gånger aistraffad.
Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han i anledning af Den 2i Maji, den förefalloeDiscussionen ansåg sig böra föreslå, $tt endast de tjufvar, hvilka dels undergått straff för tredje resan stöld och dels blifvit till lifstids arbete dömde, måtte på det af fJtskottet ftjreslagne sått markas.
Ropades Ja Qch Nej Herr Munch af Rosenschöld:
Jag tror, att pn bestämd pluralitet är emot brännmärkningen af sådana förbrytare, som 2 eller 3 gånger besatt stöld, men att åter meningarne ärq mera delade i frågan om lifstidsfångars märkande; jag får således anhålla om Proposition å denna sednare del af förslaget, ehuru jag är för min del alldeles emot det samma.
Jag tror, att Ridderskapets och Adelns tankar skulle blifva mera förena* de, om Proposition gjordes derom, att endast de, hvilka äro till lifstidsfängelse dömde, mätte med ett outplånligt märke förses.
I anledning af hvad Friherre Cederström yttrat, anhåk ler jag att få i så måtto förändra och förklara meningen af hvad jag sist hade äran anföra, att jag alldeles medger, det ett vidtagande af den anstalt , att marka de redan till fängelse dötnde fångar skulle för dem innefatta en ny tillökning i det dem redan ådömde straff; men att framdeles sila de, hvilka dömas tilllifstid&fängelse, äfven dömas att blifva märkte,, deremot inser jag icke något hinder.
Ilans Excellence hemställde, om Ridderskap Jlcn 21 Maji, 59 pct och Adeln skulle finna lämpeligt att endast lifstidsténgar borde p| det af Utskottet uppgifne sätt märkas, Ropades Ja och Nej.
Friherre Anckarsvärd t Carl Hinric:
Mycket ogerna ingår jag på ett område, sora ensamt tyckes vara de Lagkunnige förbehållit; men jag kan ej dela deras tanka, *tt det vöre pnligt med vårt Tidehvarfs upplysning, med des6 lynne och esprit att införa brännmärkning.
Qm, såsom en Ledamot åberopat, brännmärket sättes å ett doldt ställe, skulle det ej tjena till annat än att åstadkomma en Lag, sora ålägger hvar och en skyldighet, att undergå pn, sedlighet och moralitet kränkande, visitation.
Dessutom, då yi äga Fästningar med Garnisoner, måste felet ligga i bevakningen, om täts rymningar inträffa, och skall någon rättelse äga rum, torde den hellre böra bestå i förbättrade bevakningsanstalter, än införandet af grymma Lagar.
Jag har för liten kännedom om Lagarne i andra Länder i allmänhet, för att kunna uppställa någon jemförelse emellan dem och våra, Dock vet jag väl att brännmärkning brukas i Ryssland, men jag kan ej ingå derpå, att exempel derifrån afösa till efterföljd må hämtas, Åtskillige yttrade härtill defa5 bifall.
Draf ca:
Jag tror ej, att någon ledamot åberopat något doldt stalie 9 utan 6o Den 21 Maji* allenast Utskottets Betänkande.
Lika litet tror jag, att visitationer, genom antagandet af den utaf Utskottet föreslagne method, skulle blifva flere, än de, som nu ans,tällås för att urskilja märkena efter spörappen.
Och då tjutven redan bär märket på sig, kan jag ej inse någon fara lör sedligheten eiler moraliteten af den projecterade anstalten uppstår, utan förmodar jag tvärtom, att det är ganska väl, att en bot blir känd som en bof.
Herr Stråle-.
Betänkande grundar sig derpå, att endast i olicemagten äger rättighet att anställa undersökning, och ej å an-‘ dra än sådane, hvilka kunna anses misstänkta och icke äro försedde med betyg om sin fräjd, och då kan ej någon blifva förnärmad.
Då jag erinrar mig de tänkesätt, sorn förmärktes, när denna fråga på detta ruin förra gången var under öfverläggning, förefaller det mig ganska underligt, att man nu så mycket ifrar för införandet af detta här förut okända bestraffningssätt, af den svåra egenskapen, som brännmärkning.
Då dessutom en ny Strafflag skall utarbetas, och förändrade straffgrunder troligen i flera fall antagas, så bör man icke utan största nödvändighet nu införa partiela förändringar i straffen , utan hellre vänta till dess att LagVerket kan fullständigt blifva till Riksens Ständers ompiöfvande framlagdt.
Jag förny-: ar således min anhållan om afslag å Betan-: kandet, r
Den 21 Maji. 6l Herr Cederskjöld:
Såsom ytterligare be vis för tjuf-stämplingens olämplighet, får jag anmärka, att då alla straff oemotsägebgen böra, så länge brottslingen tillätes att behålla lifvet, åtminstone lemna rum för förbättring, och följagtligen afven för hoppet att ostörd kunna njuta frugten af den samma; skulle det vara i högsta grad orimligt, att genom ett outplånligt märke på kroppen försätta den olyckliga i den oupphörliga oro och frugtan, att det märkta stället af hans kropp kunde under sjukdom eller eljest tillfälligtvis blottas, och han derigenom komma stt med föragt och afsky utstötas ur ett Samhälle, hvars agtning han genom den ärbaraste vandel rer dan hade lyckats att förvärfva sig.
Om en sådan människa skulle förbättra sig och sjukna, så hemställer jag, huru mycken barmhertighet det voro hos den Läkaren, som upptäckte och omtalte hans förra vandel, jag tror vådan af det föreslagna märket vara ganska liten, men deremot den allmänna säkerheten ostridigt vinna.
Den hufvudsaklig.! verkan är den, att förbrytaren far sig till v»ra, då han bär ett märke på sig, som sätter honom i nödvändighet att vara försigtig, och betager honom hoppet att kunna ljuga sig fram.
I anledning af hvad den sista värde Ledamoten behagade yttra, får jag förklara, att oagtadt jag för min det gerna skall vilja tro, och vågar till och med hop; Den 2 i Maji.
J)äSj ätt kanhända Lakärn# mer ån dlånga äit~ dra , skulle hafva medlidande med en olycklig, på hvars kropp de tillfälligtvis kunde upp. täcka ett sådant marki , och följagteligen förtiga det} vore den brännmärktes belägenhet icke desSmindre lika ryslig , emedan Läkarena i alla fall icke äro de enda i sorn möjligen skulle kunna komma i tillfälle att göra ed dylik upptäckt.
För öfrigt anser jag Lagstiftarett böra räkna hvarken på Läkares eller någon annans medlidande och ädelmod •
Utan stadga sådana Lagar, 6om innom sig hyså vik koret för ändamålets uppfyllande ^ och följagteligen endast räkna på laglydnad; Hans Exdetlencej Herr Grefven och LandiMarskalken yttrade derefter, att som åtskilige Herrar Ledamöter yrkade afslag å Utskottets i förevarande punct gjörda hemställan* ansåge Hans E^cellettce sig böra göra Proposition, om icke Ridderskapet Och Adelfi behagade afslå hvad Utskottet rörande tjutvars märkande föreslagit.
Ja, blandade med några Nej.
I anledning hvaraf Har.S
Excéllence förklarade, det han tyckt sig finna* att
Ja öfverröstat Nej, Och att således Utskottets berörde förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln ogilladt.
Hans Excellence hemställde derefter, örn Ridderskapet och Adeln behagade godkänna det af Utskottet föreslagne Rättegångssätt då Den 21 Maji. tjuf uppgifver isig hafva enahanda brött antingen å ett eller flera ställen på andra örter begått, eller Ransaknirtgeh dertill gifver anledningi Ropades Ja och Néj.
Friherre Cederström: jagfröf, ätt genom Öiscussiönfcn tillräckeligeb blifvit upplyst, att den vid denna Riksdag antagne fångforslings. och bevaknings-anstalt skall fullkomligen förebygga den hittills varande osäkerhet vid fångars transporterande, hvilken ensam synes hafva gifvit anledning till det af Utskottet föreslagna nya Rättegångssätt; och som detta i min tanka icke har något företräde framför det nu gällande, så inser jag ej något skäl att detsamma antaga.
Då Riddérskapet bch Adeln, genom de tvänne sista besluten, blifvit dervid, att BrottmålsLagarne Skola tills vidare orubbade fortfara j så vet jag ej hvarföre ért förändring i Rättegångssättet skulle bifallas* innan ett fullständigt förslag af Lag-i Cömitén, rörande Rältegångs-ordning i Brottmål , blifvit utarbetadt.
Författningarne äro tydlige i frågan, huru förhållas bör, då en tjuf bekänner på sig flera brott å särskilta Or. ter begångne.
Och jag tillstyrker således, ätt Utskottets Förslag, rörande detta ämne, afven må förfalla; hvarom jng utbeder mig Eders Excellence, Herr Grefven» och LandtMarskalkens Proposition. 64 Den 21 Maji.
Herr Stråle t Utskottets Betänkande
In* nefattar icke någon ändring, utan endast ert utveckling af förut gällande Författningar, hvilka stadga, att om tjuf bekänner brott å annan Ort föröfvade, skall uppgiftens sannfärdighet genom brefväxling med Domaren i den uppgiine Orten utrönas
Detta har likväl icke alltid med tillbörlig noggrannhet iagttagits, och det är derföre Utskottet ansett nödigt, att meddela en ytterligare föreskrift i detta afseende.
Förslag innefattar ingenting, som kan föranleda till förnärmande af någons lagliga rätt, utan går endast derpå ut, att Ransakning öfver ett brott, som en redan förvunnen brottsling å sig bekant, kan ske utan hans personliga inställande i de fall, der ingen omständighet sådant fordrar.
Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde derefter, att det af Utskottet föreslagne ifrågavarande Rättegångssätt äfven måtte af Ridderskapet och Adeln afelåsj hvilken Proposition med
Ja besvär iades.
Då nu ånyo föredrogs LagUtskottets, den 28 sistlidne April afgifne, samt den 16 dennes på bordet lagde Utlåtande , i anledning af de hos Ridderskapet och Ä.deln samt PresteStåndet gjorde anmärkningar vid Utskottets ulen 5 sistlidne Martti meddelte Betänkande i frågaa D;n 2 i Maji. 65 frågan, att de publique Auctoriteter, som å Kongl» Maj:ts och Kronans vägnar afsluta Contracter eller Afhandlingar med Knskilte, ej må äga att vid tvist om uppfyllande och tolkning deraf sjelfve deröfver dömma; k‘ef samma Utlåtande af Ridderskapet och Adeln gilladt.
Hans Excellence, Herr G re fa an och Landt lil ar sk al keti tillkännagaf , att Plenum komme kl half till 5 i eftermiddag att lort. sättas.
Företogs tdl pröfning Allmänna Besvärsoch Oeconomias - Utskottets, den 23 sistledne April afgifne, samt den 16 dennes på bordet lagde Betänkande, i anledning af väckte
Mo. tioner om en friare handel med Svenska Skogsproducter.
Om de skäl stå fast, som föranledt Utskottet att anse en bestämd önskan i detta Mål vara öfverflödig; så håfve vi, vid de föregående Riksdagarne, äfvensom vid denna, oförsvarligen användt vår tid, då vi sysselsatt våra Utskott och ossmed öfverläggningar i de så kallade önskningsmålen } ty i alla önskningsmål inträffa alldeles samma skäl, som i detta, l alla äger Kongl. Maj:t afgörande rätten; i alla står Kongl. Maj:t på Ridd. 0. Ad.
Afd. 9,10.
Dat 21 Maji. samma höga punkt, hvarifrån ämnets vidsträcktare omfattning bedömmes bättre än at oss^ och i alia, både kunna och böra vi förlita oss på Kongl. Maj:ts vishet och Nådiga omsorg, att, oss ohördan, göra det bästa.'
Och böre vi för dessa considerationer, nu ingen önskan yttra i detta ärende, så bör äfven förfaras på samma sätt i alla andra.
Med agtning för Constitutionen och vår deri förvarade rätt, anger jag mig berättigad att icke antaga dessa Skäl, och då Kongl. Maj:t låtit i en del af ämnet höra Allmänheten på Sockenstämmor; så kan jag ej tro annat, äi? att ju Kongl. Maj.t också hellre hör Nationen formligare representerad genom Ständerne.
Ämnet är ibland de vigtigaste vid denna Riksdag, och jag Vågar alltså hoppas, att Riksens Ständer icke vilja Visa sig så liknöjda, så kallsinniga för dess utgång, ätt de skulle vägra ett bestämdt förklarande af deras önskan deri, Jag anhåller öd: mjukast, att Högloflige I^idderskapet och Adeln behagade lemna sin uppmärksamhet åt denna sak, och täcktes deri stadga «tt omdöme, att till Thronen frambäras.
I Utskottet har Fri.; herre Edelcrantz så fullständigt, så upplyst
Och så nitiskt framställt det rätta i saken, att jag för min del gerna antager dess tillstyrkan.
Om den bifalles af Konungen, så synes mig obestridligt, att Svenska Export-handeln skall snart få en ny och så ansenlig tillväxt, att verkan deraf på Handelsvågen skall blifva, kan hända till flera millioner, förmånligare, än man nu Vill tro.
Aldrig skall jag begripa något patriotiskt skäl för det Monopolium, sorn, för att gynna Deii 21 Maji. 67 Köpmansinteresset, nekar Skogsägaren att SaN ja sin egendom till hvem han behagar, och och neka Staten den oändligt större fördel, som skulle tillflyta om Utländningen finge häc sjelf köpa sitt behof.
Med arithmetiska skäl har Friherre Edelcrantz bevisat, att frakten kostar Svenska Redaren mycket mera än den Utländska, hvaraf följer, att den sednare kan betala mer för våra Producter, än den förre.
Tidepunktens penmngeställning har försatt väre Köpman och Skeppsredare i en särskild svår belägenhet, så att de icke heller kunna utsträcka sig till nya företag, och då nu således Skogsägarne icke få sälja till dem, så frågar jag: är det billigt, är det patriotiskt, att producterne skola ligga ofÖrsålde, att Skogen skall ruttna , för det att våra Köpmän icke kunna, eller icke vilja köpa, och för det man på dubbelt sätt , dels genom PröductPlacat, dels genom öfverdrifven Tull, hindrar Utländningen att sjelf infinna sig i våra hamnar, för att göra sin handel?
Mig synes, att Rättskänslan , att känslan för det allmänna bästa, lätt afgör frågan.
Jag tillstyrker ödmjukast, art Ridderskapet och Adeln täcktes antaga Friherre Edelcrantz’s mening, och den, såsom sin önskan, till Kongl.
Maj:t i underdånighet anmäla; och må det förlåtas mig, att jag tror, det Ståndet då först fullgör sin pligt till Nationen i denna fråga.
Återremiss lärer således vara af nöden, och jag begär den.
Herr Munck ciffRosenschöld, Eherhard:
Den sist talande värdeÄLedamoten har till eti 68 Den 21 Maji. del förekommit mig:
Jag instämmer således med honom, och anhåller om Proposition till gillande af Herr Friherre Edelcrantzs, Utskottets Beänkande följagtiga, särskilta Förslag.
Alla Finance-operationer äro otillräcklige eller blotta palliativer, om de ej grundas på ceconomiska anstalter, som lifva Näringarne.
Må Capitalisten söka sin fördel blott uti en tillökning af Silfverfonden i Banquen, eller uti en indragning af Sedelmassan; Rikets fördel består i en ökad Production.
Men sjelfva penninge interesset lider genom Exportens försvårande och inskränkning; ty behofvet af Växlar blir större, hvarigenom Cours och Agio stiga.
Till upplifvande af Productionen fordras, jemte ett tillräckligt RörelseCapital, den högsta möjliga afsättning ; den minskas genom onödiga onera på Exporter.
Genom sina tnonopoliska rättigheter nedtrycka våra Skeppsredare våra egna Exporters afsättning, men befrämja andra Länders, genom att föra dem från ett Land till ett annat.
Sedan 1809 års HandelsTractat, i afseende på Finland, halva förändrade Handels-förhållanden uppstått, som fordra motsvarande förändringar i våra HandelsFörfattningar.
Den fria Importen af Trädvaror, på Utländska Skepp, som, enligt denna Tractat, är tillåten å den ena sidan, hade å den andra påkallat fri Export af dylika varor, för att göra en nödig Contrebalance, men detta Correctiv har dock uteblifvit.
Utskottet hade bordt föreslå de anstalter, som äro af nöden, och ej inskränkt sig till att endast tillstyrka Ständer» na, att hos Konungen i underdånighet öfver - Ben 21 Maji.
69 lemna vidtagandet af dem, Hans Maj:t sjelf kan finna nyttiga, utan att derjemte föreslå någon önskan om bestämda stadganden i detta ämne.
I alla andra Länder är Exporten mindre onererad än Importen - i vårt Land är förhållandet alldeles motsatt, ehuru det var det ännu mera innan sistlcdne Riksdag.
Det är ej underligt då, att Näringarne här aftyna.
Hvad Serskilt trädvarors Export angår, 6å bör man ej betragta den blott i och för sig sjelf, utan i sitt förhållande till dera?
Sedan genom Handels-tractaten 1809 Finska, det vill säga Utländska trädvaror fått fritt på Utländska fartyg införas, kan väl ingen med något skäl påstå , att de icke likaså fritt böra få på Utländska fartyg utföras, som införas.
Om frakthandel och skeppsrederi skola gynnas, så bör det ej ske blott på Skogsägarens, utan på det Allmännas bekostnad.
Frakthandeln beröfvar oss dessutom årligen mycket Folk, som gä i Utländsk tjenst.
Den inländska Productionen lider så väl häraf, som genom en försvårad afsättning till Utlänningen, och sjelfva Skeppsredaren lider åtminstone likaså mycket deraf, att färre Producter blifva att utföra, som att han får för sin handtering äfven Utlänningen att concurrera med.
Skogarne förstöras ej, som man vill befara, genom en fri Export, utan genom svedjande, bränning till aska, med mera , hvartill man föranledes af Trädvarornes försvårade Export.
Skogarne vanvårdas just genom en för ringa betalning i ersättning för deras vård.
Men blott temporaira tillåtelser till utförsel skada, och gifva anledning till skogens 7° Dm 21 Maji, förstöring, för en blott momentel vinst !
Vöre Exporten fri, skulle det mera löna mödan för Enskilte, att göth strömmar flottbara, och de från kusterna långt aflägsna skogar skulle derigenom blifva användbara till Export?
OeconomiaeUtskottet vill, att Målet skall öfverlennäs till Kongl, Maj:ts pröfning.
Jag tror, att Ständerne göra rättast, om de taga denna utväg, men jag yrkar cå, att deras önskan må förklaras vara innefattad idet förslag Herr Fri* herre Edelcrantz, afgifvit.
Herr Mcinnerstam, Johan:
Uti den anmärkning, som redan blifvit framställd emot ifrågavarande Betänkande, att nemligen Utskottet icke bestämdt yttrat sitt eget omdöme öfver de dit remitterade Motioner , angå* ende ProductPlacatets upphäfvande och om fri Export af Trädvaror.
Jag delar med Utskottet den öfvertygelsen, att Kongl. Maj:t, som äger öfversigt af Ri* kets hela allmänna hushållning och af dess handelsförhållanden till andra Riken, samt är skild från de ensidiga interessen och åsigter , som någon gång kunna verka på Enskilta, bäst kan i detta, som andra fall, urskilja och besluta hvad sorn leder till Rikets gagn; men jag anser Utskottet hafva bordt i detta, lika sorn i andra Oeconomiska frågor, sorn dit remitteras, afgifva bestämdt Utlåtande.
Betänkandet innefattar trcnne frågor, vid hvilka jag utber mig få göra några erinrjngar.
Uti den första om Prodnctplacatct af den Den 21 Maji, 71 lo November 1724 synes af Utskottets yttrana de böra siutas, att
Utskottet anser dess hviJande för det närvarande nyttigt, och således till en del tillstyrkt bifall af min derom väck* ta Motion.
I händelse af återremiss, anhåller jag bestämdt, att Utskottet behagade något närmare derom yttra sin tanka.
Uti den andra frågan om Export af Trädvaror åberopar jag Friherre Edelcrantz/s vid Betänkandet biiogade särskilta yttrande, hvilket så fullständigt utreder och på ett så öfvertygande sätt framstäf ler det rätta och för Riket nyttiga i detta afseende, att den minsta tvekan icke bör, efter min tanka, derom äga rum , och jag har dervid icke något att tillägga, utom det, att jag anser äfven en fullkomligt fri export af Trädvaror med främmande fartyg för Riket medföra nytta, utan våda för någon deraf följande olägenhet eller förlust.
Uti den tredje Artikeln eller om upphäf-i vande af Kongl. Förklaringen öfver Product- Pia» catet af den 28 Februarii 1726, har Utskottet afstyrkt bifall till min derom väckta fråga , på den grunden , att den inrikes sjöfarten, som af denna Författning anses skyddad, skulle genom dess upphäfvande kunna skadas.
Ehuru händelser kunna inträffa, då det vore nyttigt att Utländska fartyg biträdde vid transporter emel. lan inrikes orter,, så om till exempel oin Spannmål ifrån Skåne blifvit äfven med främmande fartyg förledne höst hitförd; har det likväl icke varit min afsigt, att på något sätt hämma eller minska den inrikes sjöfarten, hvilken Den 2 i Maji. jag tvärtom anser böra uppmuntras, särdeles genom upphäfvande at de binder, som deremot uti några ännu gällande Författningar äro lagde.
Då jag derföre, i sammanhang med frågan om Productpiucatets upphäfvande, äfven yrkat ändring uti Förklaringen deröfver, har jag egenteligen åsyftat det sista momentet deruti, som lyder sålunda: ”Varandes Kongl. Majlis egna trafiquerande Undersåtare icke heller tillåtet att med främmande fartyg hitföra andra Producter, än de, som uti det Landet falla eller växa, hvarest det befraktade fartyget är hemma, och det allt vid ofvannämde vite och confiscation.”
Det torde häraf finnas, att nämde förklaring icke blott angår den inrikes kustfarten och att detta moment, utan mehn för densamma, kan upphäfvas.
Jag har, efter den ordning, som Utskottet följtj vid behandlingen af detta ämne, gjort några få erinringar vid Betänkandet.
För att öfver ämnet fälla ett bestämdt omdöme, fordras likväl rätteligen att betragta det i hela sin vidd och att undersöka, om de grunda satser, på hvilka våra nu gällande Författningar om den utländska handeln hvila , äro de för Riket mäst nyttiga, eller om hela Sy: stemet, och sålunda icke blott en eller annan föreskrift, bör åtminstone efter hand förändras.
Detta ämne är så vidlyftigt, att en mundtelig
Discussion fcke bör med dess utveckling forlängas.