Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att sjelf gifva anledning till en meningsstrid, hvaruti man icke har tillfälle deltaga, och deruti man, i sin frånvaro, af motståndare misstydes och möjligen nedgöres, utan att ens kunna rätta misstagen och framhålla de bevekelsegrunder, som ofta nog kunna rättfärdiga ett eljest oklart och oblidt bedömdt förhållande, är en så betänklig sak, att det väl måste ursäktas, om man med någon farhåga blottställer sig — jag vill ej säga för illviljan, som, jag är derom öfvertvgad, icke förefinnes — men för missförstånd, hvilka, då man ej är i tillfälle att desamma genast undanrödja, kunna tillfoga en ofta obotlig skada.
Det förhållande att våra diplomatiska förhandlingar äro med det förenade rikets oskiljagtigt sammanhängande, företer en ytterligare anledning tili betänksamhet.
Hvad som till Sveriges R.
St:r meddelas, bör äfven till Noriges Storting öfverlemnas; och inom denna sednare representativa församling saknar den gemensamma organen för de utrikes ärendena ali möjlighet att göra sig hörd.
Dessa äro de förnämsta anmärkningar, jag har att framställa, — icke emot förslaget, men med anledning deraf, — och jag betviflar ej att Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t, dit Hr Frih.
Raabs motion torde komma att remitteras, behagar taga dem i öfvervägande.
Annu några ord ber jag att få tillägga.
Må man icke göra sig ett alltför högt begrepp om, eller fästa alltför höga anspråk på den blåa eller den gula bok, som man efter Englands och Frankrikes mönster önskar att hos oss se införd.
Jag behöfver
Den 7 Februari. 319 icke för vår representation antyda att de förenade rikena icke kunna i den allmänna politiken ingripa lika verksamt och lika kraftigt, som de tvä stora magter, jag nyss nämnde.
Vi kunna det icke, och efter min uppfattning och öfvertygelse böra vi icke heller göra det.
Det är således förgäfves man skulle vänta sig, att i en dylik publikation hos oss finna några nya upptäckter om t. ex. den Mexikanska frågan, om den Chinesiska frågan, om den Grekiska frågan; jag kan tillägga, om den Amerikanska frågan.
Ehuru i vissa af dessa stora och betydande frågor vårt kabinett väl någon gång kunnat hafva ett ord att yttra, har det dock alltid med varsamhet afhållit sig från inblandning der, hvarest det icke kunnat anses ega rätt att utöfva något inflytande.
En och annan större politisk fråga finnes likväl, hvaruti de förenade rikena, på grund af sitt läge, af ingångna förbindelser och af dyrbara intressen, haft större anledning att ingripa.
K. M:s [legering har alltid varit angelägen om att göra det på ett sätt, som kunnat motsvara landets värdighet, synspathier och intressen, så som de af henne uppfattats; men jag är långt ifrån att fiirneka vigten af det stöd, som från representationernas uttalade åsigter skulle hemtas.
På en annan omständighet, som, ehuru skenbart af underordnad beskaffenhet, likväl är långt ifrån att i sjelfva verket sakna all betydelse, ber jag att ett ögonblick få fästa uppmärksamheten.
Diplomatiens språk är icke så alldeles detsamma, som i andra lifvets förhållanden begagnas.
Man talar ej i en not till en främmande regering, ej ens i en depesch, som är afsedd att till en främmande magts minister meddelas, på samma sätt som i en vanlig embetsskrifvelse, ej ens såsom i en debatterande församling, aldraminst såsom i en för den läsande allmänheten ämnad uppsats.
Detta är ett allmänt kändt förhållande, och hvar och en vet att suaviter in modo är en regel i den diplomatiska brefvexlingen, hvilken ingalunda utesluter bevisningens kraft, — stundom ej ens dess skärpa.
Häraf följer att diplomatiska aktstycken, mera än andra handlingar, äro underkastade ett olika bedömande, allt efter läsarens olika synpunkt och ståndpunkt.
Hvad som af den ene kan anses temligen betydelse-löst, innebär för den andre en temligen bestämdt uttalad åsigt; hvad den ene anser öfverdrifvet artigt, kan för den andre hafva en alldeles motsatt betydelse.
Dylika handlingar böra derföre med varsamhet och omsigt bedömas, och det är hvarken klokt eller billigt att genast bryta stafven öfver hvad som icke öfverensstämmer med hvars och ens eget tycke och dess vana att uttrycka sig.
Dertill kommer att diplomatiska handlingar alltid funnits, och alltid komma att finnas, hvilka icke kunna allmängöras; detta har den värde motionären insett och afsett. och jag ber att derföre få hembära honom min erkänsla.
Det är väl icke så alldeles utan, att ett otidigt allmängörande af dylika handlingar i andra länder haft ett ofördelaktigt inflytande; och ju mindre beredd en stat är att med lyckosamma vapen försvara sina satser, ju mera varsamhet åligger den, som har det 320
Den 7 Februari. ärofulla, men tillika ansvarsfulla uppdraget att, på sin konungs och sitt lands vägnar, i utlandet föra deras talan.
Härvid erbjuder sig sjelfmant anledning till en betraktelse, som icke torde vara alldeles ur vägen.
Den utrikes politiken erbjuder för den enskilde representanten ett lysade fält att ådagalägga sina insigter och att utveckla sina åsigter.
Den ansvarige ministern delar ej i samma mått denna fördelaktiga ställning.
Han kan med aktning, med intresse, stundom med beundran följa den fria rellektionen, — någon gång äfven den fria fantasien, — i deras obehindrade lopp; han kari deraf göra sig tillgodo anmärkningar och belysningar, hvilka eljest kunnat undfalla honom: men han åtnjuter icke alldeles samma obegränsade frihet för sina egna yttranden.
För hvart och ett af dem är han ansvarig för sin konung, för sitt land, och för framtiden; må man derföre icke alltför strängt bedöma den varsamhet och återhållsamhet, som icke har sin grund i något begär att förhemliga hvad som utan olägenhet kan yppas, men i en af pligtkiinslan förestafvad omsorg, att icke inveckla sitt iand i svårigheter, som kunna och böra undvikas.
Min erfarenhet af lifvet har lärt mig att det alltid är lättare, — vanligen också angenämare, — att tala, än att tiga; men att det, icke alltid åtminstone, är klokare.
Diplomaten får icke dela andra författares så billiga önskan att vinna allmänhetens erkännande af den förtjenst, de såsom skriftställare kunna inlägga; han måste afstå från den lockelse, som författare-egenkärleken erbjuder; hans penna måste vara egnad, icke till vinnande af allmänhetens gynsamma omdöme, men till en för fäderneslandets bästa i det tysta gagnande verksamhet.
Vårt land delar med så många andra länder, hvilkas språk icke inom de stora politiska förhandlingarnes verld vunnit ett allmännare burskap, den olägenhet, att vid de utrikes ärendenas behandling nödgas anlita ett främmande tungomål.
Utom den underlägsenhet med afseende å utlandet, som uppstår vid begagnandet af ett språk, som ej är ens eget, och på hvilket man svårligen korrekt och med erforderligt behag kan uttrycka sig, har man äfven att kämpa mot olägenheten att för egna landsmän aldrig uppträda annat än i en öfversättning, som alltid bär pregeln af sitt främmande ursprung,— och följden blir att man skrifver illa, så val det ena språket som det andra.
Härtill kommer den skyndsamhet, hvarmed dessa ärenden oftast måste handläggas, och hvarvid åt formen tiden icke medgifver att egna den fulländning, som vore önsklig, i den mån man deraf är mägtig.
Dessa förhållanden äro inom den diplomatiska verlden kända och erkända; den opartiske läsaren, som har god tid till en genomgående granskning, skall deremot snart uppdaga bristerna och fästa sig dervid, kanske mera än billigt och tillbörligt vore.
Jag torde slutligen icke böra lemna obemäldt, att redan innan förev:de fråga inom representationen uppstått, hade jag varit betänkt på ett meddelande till densamma i detta afseende, rörande Den 7 Febrnari.
321 rörande ett af de vigtigaste föremålen för vår utländska politik, och härtill utbett mig K. M:s nåd. tillstånd.
Detta arbete förberedes i utrikes departementet; men det fordrar ej så ringa tid, och äfven någon brefvexling på utrikes ort.
Huru snart det kan vara färdigt är mig icke möjligt att i dag säga; länge hoppas jag att det icke skall dröja.
Men jag måste, vid detta, som vid liknande tillfällen, reservera K.
M:s initiatif, så väl med afseende å tidpunkten, som å innehållet af hvad som kan komma att meddelas.
Hvad jag med anledning häraf yttrat, torde vid remissen få åtfölja Hr Frih. Kaabs motion.
Ofverläggningen förklarades härefter slutad samt motionen jemte anförandet remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t.
Val af ordförande och ledamöter i Riddarh.-Direktionen är utsatt att försiggå nästa Onsdag.
För den händelse att någon eller några af R. o. Ad:ns ledamöter skulle hafva för afsigt att bibehålla mig vid den plats som Diriktionens Ordförande, som vid förra riksdagen mot min vilja anförtroddes mig, har jag trott mig böra på förhand tillkännagifva, det jag önskar att vid detta tillfälle icke komma i Ståndets åtanka.
Anmältes och bordlädes nedannämnde, från Utsk:n inkomne Betänkm, Utlåtm och Mern., nemi. från Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:t: N:o 4, i ani. af väckt motion, om förändrad lagstiftning i fråga om forntida minnesmärkens fredande; N:o 5, i fråga om anläggande af en undervattens-telegrafledning mellan Skåne och Preussiska kusten; N:o 6, i ani. af väckt motion om särskild ersättning åt postbonde, då han nödgas på sin skjuts-station afbida postens expedierande; Banko-Utskottet:
N:o 23, öfver väckta motioner om förhöjd försträckning från Riksbanken till Örebro läns filial-bank samt filial-bankerna i Carlshamn, Wisby och Borås; Lag-Utskottet: N:o 19, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 8, rörande K. M:s Nåd.
Propos. om antagande af en författning angående giftermål emellan kristen och mosaisk trosbekännare; II.
II. 21 322 Den 7 Februari.
N:o 20, i ani. af väckt motion om ett ..tillägg, rörande inbördes testamente, till 16:de kap. 3:dje §:n Ärfda-balken; N:o 21, i ani. af väckt motion om ett tillägg till lagstiftningen ang:de äktenskapsskillnad; N:o 22, i ani. af väckt motion om införande af civil-äktenskapet; N:o 23, i ani. af återremiss utaf Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 17, rörande väckt motion om föreskrift derom, att arfskiften skola inom viss tid till domstol ingifvas; N:o 24, i ani. af återremiss utaf Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 18, öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning m. m.; N:o 25, i ani. af väckt motion om ändring i lagens stadgande ang:de morgongåfva; N:o 26, i ani. af väckt motion om förändring i lagens stadganden ang:de giftorätt i bo; N:o 27, i ani. af väckta motioner om förändring i föreskrifterna ang:de nattvardens begående; Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet:
N:o 64, i ani. af väckta motioner om ändring i nu gällande resereglemente m. m.; N:o 65, i ani. af väckt motion om förbud för faltigvårdsstyrelserna att utackordera fattiga barn genom entreprenadauktion; N:o 66, i an), af väckta motioner ang:de ändringar och tilllägg i nu gällande stadganden om fattigvården i riket; N:o 67, i ani. af väckt motion om inrättande af ett öfverkonsistorium; N:o 68, i ani. af väckt motion om ändring i K. Förordningen d. 12 Januari 1855, ang:de Svenska jerneffekters stämpling; N:o 69, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 19; N:o 70, i ani. af väckt motion i fråga om utfärdande af en författning ang:de försäljning af maltdrycker, kaffe och thé samt andra icke sprithaltiga drycker; N:o 71, i ani. af väckta motioner i fråga om förändrade bestämmelser rörande mått och vigter samt justering deraf m. m.
Efter förmälan att alla de å föredragningslistan uppförde mål nu blifvit dels afgjorde dels ånyo bordlagde, hemställde Hr Gr. o. Landtm., att det utfärdade anslaget till plenum å e. m. skulle få nedtagas; hvilket bifölls. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Den il Februari f. nu 323 Onsdageu dea 11 Februari 1863- Plenum kl. 10 f. m.
Justerades 5 prot.-utdrag för den 7 dennes samt pleniprotokollet för den 8 sistl.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att till R. o. Ad. blifvit öfverlemnade 15 inträdeskort till K.
Landtbruks-akademiens allmänna sammankomst den 16 dennes, samt anmodade de ledamöter af Ståndet, som önskade deraf sig begagna, att anmäla sig hos Riddarhus-fiskalen.
Företog R. o. Ad. val af ordförande i Riddarhus-direktionen och dess suppleant; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ordförande: H.
Sparre, Gustaf Adolf, f. d.
Justitie-Statsminster, President m. m., med 120 röster.
Gr. Hamilton, Jacob Essen. General-Major, f. d.
Ofver-Ståthållare m. m., med 87 röster.
Sedermera företogs val af ledamöter och suppleanter i Riddarhus-direktionen; och befunnos hafva blifvit utsedde till Ordinarie ledamöter: Gr. Lewenhaupt, Adam Casimir Ludvig, Ofver-kammarherre, med 130 röster; Frih. Bennet, Garl Stephan, Kammarherre, med 136 röster; Frih.
Gederström, Claes Rudolf, Kammarherre, med 131 röster; Hr Leijonancker, Fredrik Wilhelm Erik Garl, Ofverstelöjtnant, med 136 röster; Hr Tornerhjelm, Johan Abraham, Ofverste-löjtnant, med 135 röster; 324 Den 11 Februari f. m.
Hr von Printzencreutz, Bernhard Wilhelm, Expeditions-sekreterare, med 136 röster; Suppleanter: Frih.
Leijonhufvud, Carl Gustaf, Hofrätts-assessor, med 134 röster; Frill. Beck-Friis, Joachim Tavast, Ryttmästare, med 76 röster; Hr af Wirsén, Carl Thure, Kabinetts-kammarherre, med 76 röster; sedan den ordning, hvari 2:dre och 3:dje suppleanten skulle ingå, genom lottning blifvit bestämd.
Upplästes och godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk:t inkomne förslag till underdåniga skrifvelser och förordnanden, nemi.:
Skrifvelser:
N:o 25, ang:de val af Justitie-Ombudsman och dess Suppleant; N:o 29, ang:de grunderne för val af revisorer och suppleanter till granskning af Banko-diskont-verkets i Stockholm räkenskaper och förvaltning för innevide och följande år, intill nästa lagtima riksdag; N:o 30, i ani. af I(.
Propos., ang:de pension från Allmänna Tndragnings-staten åt Justitie-Rådet m. m. A. F. Gyllenhammar; N:o 31, om anslag till försök för utrönande af dels så kallade pansarplåtars af Svenskt jern förmåga att emotstå skott och dels lämpligaste konstruktionen af refllade gjutna jernkanoner till fartygs bestyckning m. m.; N:o 32, ang:de begagnande af post-remiss-vexlar för öfversändande af penningar från och till Riksg.-Kont.; N:o 33, ang:de kurhus-afgiften; N:o 34, ang:de förändrad lagstiftning i fråga om upprättande af bouppteckning, m. m.; N:o 35, ang:de meddelande af nödiga föreskrifter till förekommande af sjukdomen fosfornekros; N:o 36, ang:de åtgärders vidtagande till större säkerhet för de i lösväskor befordrade postförsändningar; N:o 37, angrde utsträckning af tiden för auktioners hållande på landet; N:o 38, ang:de rättelse i gällande föreskrifter beträffande ersättning åt läkare-korpsens medlemmar efter rese-reglemente och för inqvartering; Den 11 Februari f. m. 325 N:o 39, ang:de upprättande af normalritningar m. m., att tjena till ledning vid folk-skolors uppbyggnad; N:o 40, ang:de meddelande af löreskrifter i afseende på sättet för post-diligensers förskaffande; samt Förordnanden: N:o 26, lör Advokat-fiskalen m. m. N. A. Fröman, att vara R.
St:rs Justitie-Ombudsman; N:o 27, för Expeditions-chefen m. in. A. Dreijer, att vara R.
St:rs Justitie-Ombudsmans suppleant; N:o 28, för de utsedde ledamöterne i Tryckfrihets-ko mitén.
Gr. Mörner, Garl Göran, uppläste en motion N:o 265, i fråga om tillökning af K.
M:s holhållnings-anslag.
Många ledamöter hördes dels yttra bifall till motionen och dels förklara sig deri instämma.
Under de riksdagar, jag bevistat, har jag röstat för hvarje af K.
M. begärdt anslag till Konungens och den K. familjens hofhållning, och denna regel hoppas jag, att äfven framdeles kunna följa; men lika rigtigt som detta handlingssätt synts mig, lika vigtigt är det, elter min tanke, att aldrig bevilja något anslag för nämnde ändamål, som af enskild motionär föreslås.
Endast Konungen är i tillfälle att pröfva l:sta hufvudtitelns behof med den noggrannhet och med den auktoritet, som berättigar och sätter representationen i tillfälle att visa sitt Konungahus den tillbörliga grannlagenheten, att utan diskussion bevilja hvad till dess behof begäres.
Hvad enskild motionär föreslår — om det till hufvudsaklig pröfning skall upptagas — kan deremot icke annat, än gifva anledning till vidlyftiga undersökningar och diskussioner, der olika uppfattningar af behofven, alla lika berättigade, söka göra sig gällande, och ett sådant förfaringssätt är, efter min uppfattning, lika litet angenämt för Konungahuset, som det är värdigt för representationen.
Som en upplysning ber jag endast att få nämna, att den förökning uti K.
M:s hofhållnings-summa, som vid 1823 års riksdag beviljades, härledde sig från enskild motion.
Jag har endast önskat att med några få ord få instämma uti den af Hr von Ehrenheim uttryckta mening.
För min del anser jag, att då Chefen för Finans-departementet framlagt K. M:s Nåd. förslag i ämnet, det icke är rätt att R.
St:r, på grund af enskild motionärs förslag, frångå den uti förbemälde Propos. gjorda hemställan.
Departements-chef har förklarat, att han tagit noggrann kännedom om 326 Den 11 Februari f. m. hof-förvaltningen och funnit, att en stor del af den ifrågavide bristen uppkommit genom extra förhållanden, nemi. H. M:s 2-åriga regentskap.
Vidare har samma
Deparlements-ehef förklarat, alt 800,000 rdr är den brist, sorn borde betäckas; men icke ansett lämpligt att densamma på en gång liqviderades.utan att en sådan liqvidation borde ega rum under loppet af 4 år.
Efter nämnde tid anser samma Departements-chef, att det anslag, som nu beviljas, kan betydligen nedsättas.
Om man, uppå sätt Gr.
Mörner föreslagit, anslår 170,000 rdr under samma tid, så gör man det utan att egentligen hafva någon erfarenhet om hvad som för framtiden kan behöfvas.
Det är visst en sanning, att ett sådant anslag kan framdeles beviljas med ett belopp understigande 170,000 rdr; men sedan man en gång gifvit denna summa, företer sig onekligen en svårighet att bestämma en siffra, som icke uppgår till nyssnämnde belopp.
Med anledning deraf, är min öfvertygelse, att Departements-chefen haft goda skäl för sin hemställan, att fylla extra utgifter med extra anslag, intilldess man kommit till en bestämd erfarenhet om, hvad som i berörde hänseende är för framtiden oundgängligen nödigt.
Derförutan hemställer jag, huruvida icke en ytterligare olägenhet eller svårighet vid Gr.
Mörners förslag företer sig, med hänsigt till det förhållande, att ett Riks-Stånd redan bifallit den ordinarie
Stats-regleringen i afseende å lista hufvudtiteln.
Visserligen hafva de tre öfriga Riks-Stånden rättighet att, oberoende deraf, i frågan fatta sina beslut; men lämpligt tror jag det icke vara, ätt icke det fjerde Ståndet äfven får deltaga uti frågans ursprungliga behandling.
På alla dessa skäl och då Repartements-chefen tillkännagifvit att, om man fördelar detta anslag på 4 år, hof-förvaltningen skall kunna ganska mycket begränsa sina utgifter, anhåller jag, att vi åtminstone icke af den nu väckta motionen måtte hemta någon anledning att frångå det uti den K.
Proposin framställda förslag.
Den princip, som af en talare på samma bänk med mig blifvit helt nyligen uttalad, vill äfven jag i allmänhet underskrifva.
Den eger visserligen sin tillämpning på lista hufvudtiteln; men tinder sådana grannlaga omständigheter, som nu förefinnas, — när K.
M. tillkännagifver och antyder, icke allenast att det i hans hofförvaltning uppstått en brist, ulan äfven att denna brist uppkommit derigenom, att anslaget icke varit tillräckligt under hans regentskap, så anser jag det vara en högsinnad grannlagenhet att representationen icke längre väntar, utan genast vid blotta antydan derom fyller den uppkomna bristen.
Jag önskar framgång åt Gr.
Mörners motion, och anhåller att detta yttrande får åtfölja remissen.
Den 11 Februari f. m. 327 Gr. Sparre, Erik:
Då åtskilliga ledamöter af detta Stånd ansett sig böra yttra sina åsigter i anledning af denna motion, så får jag, med föranledande af Hr von Ehrenheims och Frih.
Stjernstedts uttryckta mening, det man icke borde frångå K, M:s Propos. i ämnet, äfven om behof af ett högre anslag förefunnes, — förklara det jag, för min del, icke kan med samma talare deruti mig förena.
Att, på sätt samme talare sökt göra gällande, det skulle vara en grannlagenhet från representationens sida, att endast bifalla hvad som af K.
M. blifvit begärdt för hofven, men icke tillägga något derutöfver — kan jag icke fatta.
Om grannlagenheten från K.
M:s sida varit sådan, att K. M., oaktadt en brist vid afiåtandet af Propos:n om statsverkets tillstånd och behof förefanns, likväl icke ville göra någon framställning i frågan förr än K.
M. funnit, att denna brist oudgängligen mäste fyllas, så synes mig, att hvar och en bör finna, det grannlagenheten å representationens sida fordrar, att man snarare beviljar mer än mindre i afseende å det belopp, som af K.
Det är icke mer än 8 dagar sedan anslaget för högsta domstolens ledamöter blef ökadt utöfver hvad K. M. i det hänseendet begärt.
För representationen kan det väl icke vara mera otillständigt att bevilja K.
M. på annat sätt eller i större utsträckning de anslag, som af K.
M. blifvit för dess räkning begärde, än det är för representationen att ifrågasätta och bevilja anslag för en embetsman, utöfver hvad K. M. föreslagit.
Stjernstedt befarat, det skulle ifrågakomma att nedsätta det belopp, som af Gr.
Mörner blifvit föreslaget, dertill tror jag icke någon skälig anledning förefinnes.
En hvar, som vet, att det nu omhandlade anslaget beviljades vid 1823 års riksdag eller för nära 40 år sedan, måste vara öfvertygad derom, att samma anslag numera är för litet.
Om man vill betrakta förhållandet med den minsta billighet, måste man dock erkänna, att med afseende å förändrade prisIÖrhållanden, äfven om detta anslag blifvit beviljadt, — icke för 40 år sedan, utan till och med för 10 år sedan, så kunde det likväl icke numera vara tillräckligt; så betydligt hafva nu i sednaste lider lefnadskostnaderna stegrats samt penningen blifvit, i jemförelse med förr, otillräcklig.
Den som, i likhet med mig, känner till hvilket stort belopp de summor uppgå, hvilka utskickas från Konungens hof-förvaltning öfver hela landet för att utdelas såsom pensioner, nådegålvor m. m., — dessa medel gå oftast genom Konungens Beflude, och jag måste antaga, att förhållandet är enahanda inom jemväl öfrige län uti riket, — den måste inse, att dessa brecher på hot-förvaltningsanslaget oundgängligen måste blifva af deri betydenhet, att samma anslag måste vara otillräckligt.
I öfrigt känna vi, att på sednare tider ifrågakommande tillökningar uti embetsmänneDS löner, der sådana berott på re - 328 Den 11 Febrnari t m. presentationen, med J-del, för att icke säga J-del, blifvit beviljade utöfver hvad embetsmännen förut haft i aflöning
Representationen har således jemväl i sistberörde hänseende insett, att hvad som för några år sedan var tillräckligt, nu mera icke är det.
Att, om jag så får uttrycka mig, »gnugga» på det anslag, som beviljas Konungens person, kan säkerligen icke vara representationens önskan.
Icke heller finner jag representationen värdigt, att sätta Konungen, så till sägandes, på extra stat; hemställande alltså om bifall till Gr.
För mig är det verkligen icke möjligt att upptäcka det skäl, hvaruppå den siste talaren skulle kunna stödja den förutsättning, att detta Stånd någonsin kunde blifva sinnadt, att, som han uttryckte sig, »gnugga» på det anslag, som för ifrågavarande ändamål är behöfligt.
Hvad mig särskildt beträffar, skulle jag endast vilja uttrycka den önskan, att i vårt land, likasom i andra konstitutionella länder, vid tillfälle af regentombyten eller s. k. thronförändringar, de med nu förevarande fråga sammanhang egande förhållanden mer grundligt behandlades än som hittills vid dylika fall här skett alltsedan år 1844.
Vid hvarje thronombyte bör det till första hufvudtiteln erforderliga anslag beviljas, icke blott på grund af hvad som anses nödigt för att regenten må kunna med sparsamhet existera, utan bör det äfven vara tillräckligt för att upprätthålla thronens värdighet och kronans glans.
Ett sådant förfaringssätt har, på sätt jag nyss erinrat, likväl icke under de senare tiderna här i landet iakttagits, och aldraminst vid vår nu regerande Konungs tillträde till regeringen.
Det visar sig också redan nu, att det i följd deraf blifvit oundgängligen nödigt, att af R.
St:r begära en förhöjning i hofhållningssumman.
Jag önskar derföre, uti hvad på mig beror, understödja nu väckta förslag, på det att icke ånyo och det kanske ganska snart samma grannlaga fråga må komma under öfverläggning inom representationen.