Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skillnaden emellan mig och de ledamöter, som jag nu här vill söka att församla, för att gemensamt med mig anlalia commendanten och hans fästning, är den, att de värde ledamölerne hafva nu, i st. f. att betrakta fälttågets egemliga ändamål, som är att vinna seger i representationsfrågan, af dea skicklige commendanlen låtit inleda sig i specialfäktningar, dermed de emot Const.Utsk. och dess commendant öfva sig i den ädla konsten, som kallas ”Part d’escrime”, d. v. s. konsten att med floretter gifva hvarandra oskadliga stötar.
Hela denna tvist om att få ändra och jemka 56 § tillsammans med den 81 är lill punkt och pricka öfverensstämmande med Part d’escrime, ty man kan ge hvarandra primer, secnnder, lertser och quarter, utan alt en enda bloddroppa spilles, och hela resultatet af fäktningen blir att få anteckna till protocollet hvem som har fått de flesta stötarne.
Striden är icke afgörande i något afseende, utan man visar blott huru karlavulen man sjelf är, eller huru klent motståndare veta alt parera.
Så länge commendanten nu har hopp om att kunna afhälla uppmärksamheten hos de anfallande från allt annat föremål, än detta fäktande, så står han ganska trygg och nyckeln lill hela fälttågets öppnande kommer aldrig i våra händer.
När skola de värde reformvännerne finna, att de mäste gå förbi denna fästning, efter de icke förmå skjuta breche på 56 och 81 §§, ej eller kunna intränga i fästningen?
När den värde commendanten genomdrifva ett mern. i Const.Utsk. så aktar han sig med mycken skicklighet för, att låta detta samma förslag utan någon anmärkn. af honom komma fram till R.
St.; ty han inser genast, att om han endast yrkade erkännande af Utsk:s förslag, sä skulle man icke vara så villig att adoptera hans tankar, utan rätta sättet att få Consl.Utsk:s mening fram, är att göra en och annan obetydlig anmärkning deremot och när man deröfver pratat sig trött, då är det sedan icke svårt alt få betänk, antaget.
Flera af de andra anmärkmr, som Hr von Hartmansdorff har gjort vid andra memorialer ifrån Const.Utsk., hafva varit så beskaffade, att åtminstone jag har känt mig ganska benägen att med honom deruti förena mig.
Sä är det äfven nu.
Jag är äfven benägen 'att instämma uti de anmärkmr, som Gr.
Cronhjelm gjort och dem Den 5 April f. m. 87 sora Hr Lagerhjelm gjort och snart sagdt äfven uti Frih.
Palmstjernas, om jag blott rätt visste mig hafva uppfattat, hvaruti de bestodo.
Men detta bevisar likväl ingenting annat, än att uti Parl d’escrime eller den ädla fäktkonsten, derutinnan kunna vi godt komma öfverens.
Deremot har det alldeles icke varit i fråga, att få ett medel, hvarigenom vi skulle kunna förändra grundlagen och få en representationsförändring.
Undersöker man nu närmare Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanka, sä finnér man deruti en sak, hvaruti jag icke kan annat än instämma, nemi. att ett Stånds uttryck genom en afgifven s. k. gemensam tanke ofta är oändligen mycket mindre värdt än en enskild mans tanka inom Ståndet.
Detta är en grundsats, som mycket väl kan försvaras ifrån en catheder och således äfven inom detta Hus, helst en gemensam tanke, åstadkommen genom en votering, ofta kan vara utan behörig granskning i största hast sammanfattad, och dessutom endast utgör ett vanligt voteringsresultat, som icke sällan står i strid äfven med majoritetens tanke.
Denna gemensamma tanke förljenar* således, såsom Hr von Hartmansdorff anfört, verkligen icke så mycket afseende som en god idé.
Gr. Cronhjelm har ingått i en ganska vidlyftig och fullständig analys, för att tillse, huru mycket en tanka kan få för sig, derigenom att ett, tvä, tre eller fyra Stånd yttra sig för densamma.
Han har här anställt en afvägning snart sagdt på guldvigt af en tanka, som får ett Stånd för sig och tre Stånd emot sig, elier två Stånd för sig och två Stånd emot sig, o. s. v.
Vore nu i den saken, som Gr.
Cronhjelm väger, någonting mera än bara luft, så hade Grefven otvifvelaktig! rättligen bevisat sin sats; — åtminstone vore jag färdig att i allo förena mig med honom.
Men som olyckligtvis allt det der, som är så noga afvägdt, icke är annat än ord, emedan man icke får besluta vid första riksdagen, utan endast då åstadkomma en gemensam tanka, som skickas till Const.Utsk. och som sedermera alldeles icke föranleder något beslut; så säger jag, att jag alldeles icke vill inlåta mig uti en sådan afvägning, som Gr.
Cronhjelm gjort, och derföre vill jag icke göra några så beskaffade aumärkmr emot Consl.Ulskts förslag.
Om jag nu skulle fälla ett generelt omdöme för öfrigt om Const.Utsk:s förslag, så vore det, alt det har utgått frän det parti, som icke vill hafva någon grundlagsförändring.
Således har detta Const.Utsk:s förslag hufvudsakligen den karakteren att försvåra villkoren för blifvande grundlagsförändringar.
Detta gör och försöker Const.Utsk. nu, i samma ögonblick som det vet, att vi hafva den stora representationsfrågan, som icke kan falla, och de af Hrnne, som nu skola votera på samma sätt som jag emot Const.Utsk., de arbeta likväl i händerna på Const.Utsk. och dess commendant, genom alt göra så beskaffade anmärkn:r; ty han begär icke bättre, än att Hrr:ne tvista härom, och detta är orsaken, hvarföre jag icke kan förena mig med dem, äfven om jag blir ensam om min mening.
Hr von Hartmansdorff har för öfrigt talat och talat ganska förnuftigt för den satsen, att ett Const.Ulsk:s mening är myc - 88 Den 5 April f. m. ket mera värd än ett Stånds gemensamma tanka.
Bevisningen för den satsen är naturligtvis ungefärligen densamma som för den, att de gemensamma tankarne icke i sig sjelfva kunde vara lika så goda sorn de särskilda personernes.
Slutsatsen af detta argument och denna sats kan icke vara någon annan, än att det borde vara Const.Ulsk., som finge pröfva saken såsom en jury, hvarvid ett Stånds gemensamma tankar borde betyda ingenting, utan de enskilda ledamöterne finge yttra sig, och Const.Utsk. skulle uppfatta hvad som uti dessa yttranden vore af vigt samt skrida till afgörande* och sedermera böra icke, säger Hr von Hartmansdorff, Stäudsledamöter rycka sönder ett sådant förslag, ty dä blir det ingenting deraf
Detta är ju ganska förnuftigt, och Hrrme behagade således finna, att de skrattat nästan utan skäl, ty åt det förnuftiga borde man ej skratta.
Erinre man sig nu Hr von Hartmansdorffs beteende vid förra riksdagen: (jag ser honom i samtal, men jag skulle väl önska, att han hörde på hvad jag säger.) — Först borde jag likväl erinra derom, alt när ett beslut fattas i förstärkt Utsk., så är det^ oansedt förstärkningen, hufvudsakligen Utsk. sorn bestämmer utgången; hvadan man kan förmoda, alt utom Utsk:spersonalen de båda parlierne alltid, när två Stånd åro på den ena sidan och två på den andra, kunna balancera hvarandra.
Vid förra riksdagen fans inom Const.Utsk. föga skiljaktighet, eller rättare, majoriteten för det förslag, som blef omvoteradt i förstärkt Utsk. var inom det primitiva Utsk. ganska stor.
Detta hade derföre naturligtvis den effect, att Utsk:s förslag blef hvilande.
Hvad sade nu Hr von Hartmansdorff om denna händelse vid förra riksdagen?
Jo, han sade, alt två om icke tre Stånds meningar blifvit undertryckte, och detta kallade han skandalöst.
(Jag tror till och med att han uttryckte sig än värre).
För ingen del ville han medgifva, att hvad som ursprungligen varit ett Stånds mening nu skulle komma fram såsom R.
Hrrme finna således, att denna fråga är så beskaffad, alt man kan tala mycket förnuftigt och rätt ur en synpuukt och tvertom ur en annan.
Allt beror på huru man tager saken; alltid kan man undvika att hafva orätt, blott man stöder sig pä den af våra grundlags-§§, som bäst tjenar till basis eller medhåll för hvad man för ögonblicket vill.
Det är således alldeles omöjligt att med grundlagscitation bevisa någon att han har orätt.
Den som man vill öfverbevisa derom, behöfver blott visa på den af grundlags-§§:ne, som han vill stödja sig på, samt dertill med Gr. Cronhjelm yrka, att § skall tolkas efter ordalydelsen, och dermed har han försvarat sig som en karl.
Delta är nu orsaken, mine Hrr, hvarföre jag skulle önska, att detta Stånd, som kallar sig för det första, men nu likväl är det sista att yttra sig om detta förslag, ville taga ut steget fullständigt och visa, att vi icke sysselsätta oss blott med florettfäktande eller att reglementera för den första riksdagen, utan äfven betänka ändamålet, till hvars vinnande vi hafva 20 års erfarenhet att detta fäktande aldrig kan leda.
Man borde således hellre tillse, om det icke vore möjligt att efter 1815 års riksdags exempel söka en tredje me - Den 5 April f. m. 89 method, ett 3:dje alternativ, nian alt bry sig ora att ändra hvarken 56 eller 81 §§, än mindre att bringa elem till öfverensstämmelse, hvilket är omöjligt under nuvarande förhållanden, ty striden måste ovillkorligen blifva allt hetare med hvarje riksdag, just derföre att det oerhörda förslaget om en representationsförändring alltid slår i bakgrunden.
Jag vill eller icke lofva, att jag ingifver till Consl.Ulsk. något förslag, men jag har begagnat della tillfälle, för ali åtminstone fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, att Ståndet borde bättre känna sin egen värdighet och fäderneslandets anspråk på R. o. Ad., än att fortsätta en strid, sorn vid närmare eftersinnande måste befinnas vara ändamålslös.
Vi lära omöjligen kunna ens bereda vid denna hvad man kallar första riksdagen något förslag, sorn vi hädanefter få de andra Stånden att gä in på, och då vi nu fått ett Const.Utsk. vid denna riksdag, som nästan endast uti den aflagda sedeln har sin spiritus rector, för att alltid låta öfverviglen komma på den sidan, sora vill motsätta sig denna reform, så finna Herrarne val, att allt arbetande för alt ändra sjelfva machineriel är lika beskaffadt som försök att taga ned sjustjernorna.
Jag kan således icke hjelpa att jag splittrar mig ifiån de Herrar, som låtit inleda sig i denna strid, sä länge jag ser någon möjlighet att komma lill resultat på annat sätt.
Jag har redan förklarat, att jag icke vill trötta R. o.
Ad. med att nu afhöra ett långt förslag lill gemensam tanka, innan jag åtminstone kunnat försäkra mig derom, att någon vill höra derpå.
Hrrme hafva likväl intill detta ögonblick behagat visa mig ett ovanligt tålamod att åhöra mig, och hvilket ger mig förhoppning, att jag skulle kunna sednare under discussionen, kanske i e. m., fä uppläsa mitt förslag lill gemensam tanka.
Nn har jag yttrat mig så länge, att jag bör lemna plats för en annan talare.
Det skall blifva roligt ali fä se ora någon annan talare behagat fästa sig något vid de anmärkmr jag gjort.
1 sådant fall skall jag anse mig skyldig att utveckla dem vidare.
Fortsätter åter R. o. Ad. alt afhandla frågan, om ett Stånds yttrande har någon vigt emot 3:ne Stånds, eller 2 mot 2, eller om R. o. Ad., rättare sagdt, åter går in pä den nyss beskrifna fäktningen, dä drager jag mig helt och hållet ur striden, ehuru jag i alla fall ämnar afgifva mitt förslag till gemensam tanka lill prot.
Horn, Cl aes Fredr.:
Om jag kunde upptäcka den der fästningen och den der commendanten, som den siste värde talaren omtalat, och jag skulle finna, att den der garnisonen skulle kunna upptäcka något stratagem, som Gr.
Frölich skulle vilja utföra, icke allenast emot fästningens svaga punkter, ulan måhända äfven vilja verkställa lill landets förstörelse hade inom och utom fästningen, så skulle jag verkligen vilja understödja både fästningen och commendanten; men jag tycker, alt Gr.
Frölichs anförande rörande den der oerhörda frågan, såsom han benämnde den, icke hör till saken.
Här är nu fråga om att sluta, så vidt möjligt är, de ständiga tvisterna om rätta förståndet af 2:ne §§ i 9 H. io 90 Den 5 April f. m. grundlagarnc.
Jag har icke haft tillfälle att höra Hr von Hart-mansdorffs argumenter lill försvar för det förslag, som han afgifvit.
Icke eller har jag haft tillfälle att yttra mig förut under detta plenum.
Jag tyckte mig höra en sats, som han yrkade, nemi. den, att det nuvarande sältet att afgöra grundlagsfrågor i förstärkt Utsk., vore olämpligt, emedan det innehöll ett lotteri eller en slump, oftast beroende af den tillfälligheten, huru en ordförande inom Utsk. kommer att välja den sedel, som förseglas.
Jag skulle på denna grund helt och hållet vilja förkasta ett förstärkt Const;Ulsk.
Det synes mig också såsom Hr von Hartmansdorff genom sitt förslag visat sig vara af den tanka, att ett förstärkt Coust.Utsk. aldrig borde komma att finnas.
Ar det så, så är jag fullkomligt af Hr von Harlmansdorffs mening.
Likaledes instämmer jag med honom deruti, att 56 § Reg.F. må hafva den lydelsen, att Cnnst.Utsk:s förslag vid dess första behandling inora Stånden -mätte handläggas i samma ordning, som öfriga lagfrågor, nemi. så att man icke söker tillskapa eller låtsa sig erhålla en s. k. gemensam tanka, som lill Coust.Utsk. öfverlemnas.
Jag anser nemi., att ehuruväl en sådan gemensam tanka dicteras, så innehåller den dock oftast blott cn ledamots opinion, och att måhända en mängd af opinerande personer, som förena sig om dessa tankar, äro af mycket skiljaktiga åsigter, men för att komma till något slut mäste-de öfvergå på en eller annan af de der tankarna.
Jag kan icke eller förena mig med hvad jag hörde den siste värde talaren yttra i denna vigliga fråga, om Const.Ulsk:s förslags beredande och om nödvändigheten att Const.Utsk. hade Lehandlat mera tankar än tal.
Jag skulle nemi. tro, att ledamöter, som inom ett
Stånd hafva tankar att afgifva, tillkännagifva dem på ett eller annat sätt.
Genom en pantomim kan det icke ske, ulan tankarne måste uttryckas antingen muntligen eller skriftligen.
Det sista torde måhända vara det rätta sättet.
Jag skulle äfven tro, att Const.Utsk. skulle vara mera belåtet med att erhålla gedigna tankar, sådane de af hvarje ledamot voro satta på papperet, un sådana der konstlade gemensamma tankar, som man enligt 56 § Reg.F. nu söker åstadkomma.
Jag yrkar således på, att alla de särskilda tankar, som man uttrycker inom RiksSlm, måtte få afgå till Const.Utsk., och att, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, alla dessa förslag till gemensamma tankar må blifva af Utsk. begagnade vid utarbetning af étt nytt förslag, samt att, ifall då trenne Stånd derom förena sig med Const.Utsk., detta förslag måtte få anses hviiande.
Hr von Hartmansdorff säger minst tre Stånd.
Jag har hört andra ledamöter anse, alt det vore tillräckligt om två Stånd förenade sig med Const.Utsk., hvilket utgör en politisk auctoritet; men jag tillstår uppriktigt, att då jag är utaf den tanka, att alla grundlagsförändringar måste så mycket som möjligt försvåras, så anser jag verkligen vara för litet att endast två Stånd förena sig med Const.- Utsk., ty jag tänker mig möjligheten deraf, att ett Const.Utsk. kan vara ett uttryck helt och hållet af ett politiskt parti för till - Den 5 April f. m. 91 Fället, och, mine Hrr, jag tror icke att så vigliga frågor, sorn djupt ingripande förändringar i grundlagarne, någonsin böra få bero af ett politiskt parti för dagen.
Lyckas delta parti att utbilda ett nalionelt begrepp, då upphör det att vara parti, och dess meningar blifva nationens väl grundade öfvertygelse, ty eljest kan det icke få en säker rot.
Vidare har Hr von Hartmansdorff tillstyrkt, att K. propos:r, då de af Ulsk. afslyrkas, likväl må kunna hvila, men endast i del fall att tre Stånd sig derom förena.
Detta biträder jag äfven.
Om deremot Utsk. tillstyrker förändringen, så behandlas detta förslag såsom andra af Utsk. förordade grundlagsförslag.
Afven deruti instämmer jag så mycket hellre, sorn jag verkligen icke tror, alt man derigenom i det aldra mest aflägsna fall på något sätt söker att förminska ett K. prerogativ.
Jag skall aldrig blifva den, som någonsin tillstyrker, att ett K. prerogativ i minsta mån eftergifves eller rubbas, förr än det visar sig att derigenom något stort ändamål kan vinnas.
Här tillåter jag mig likväl säga, alt det är icke ett önskligt K. prerogativ att framkasta ett förslag, som måhända någon gäng skulle kunna vara stridande emot majoritetens inom nationen tankar och begrepp om det nyttiga, då det likväl skulle få en hvilande kraft, derföre att ett Const.- Utsk. kunde för tillfället biträda en sådan propos.
Jag skulle tro, att det vore en högst svag position för en regering, som ville begagna detta såsom ett prerogativ.
Mig synes t. o. m., alt om man skulle göra en jemförelse med den bästa och mest utbildade constitulionella stat som linnes, nemi.
England, så skulle, i händelse ett regeringens förslag icke hade att stödja sig vid en bestämd stor majoritet, aldrig någonsin önskas af en sådan regering att få ett sådant förslag hvilande, som åsyftade en förändring uti grundlagarne; emedan jag tror, alt en Engelsk regering skulle anse sig behöfva en fullkomlig majoritet, och en minoritet af ganska ringa numerär kunde der vara af en stor och ofantlig betydelse.
Man skall icke äfventyra att en opposition emot ett sådant förslag auses förnärmande för K.
M:s prerogativ.
Jag skulle tro det vara ganska nyttigt och ändamålsenligt, att eli K. förslag kan ventileras och ändras vid en riksdag, och alldeles icke skadligt, om det vid den påföljande riksdagen med förändringar bifalles;. ty i sådant fall står K.
M. med sin vilja alldeles öfver och oberoende, äfven af sin egen propos., och kan således afslå hvad han föreslagit, men som af R.
St. blifvit roed någon förändring förklaradt hvilande.
Detta är för mig tillräckliga skäl att tillstyrka och förena mig uti hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit, ehuru jag erkänner, att jag skulle hafva en eller annan förändring att önska i åtskilliga punkter; men vi äro bundne här, af att förena oss till gemensamma tankar, och del skulle således vara ganska oriktigt af hvarje ledamot, att framställa ett förslag till gemensam tanka, om hvilken det skulle kunna hända, såsom Gr.
Frölich nyss nämnt, att han blefve alldeles ensam.
Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Gr. Cronhjelm har i min tanka ganska rikligt anmärkt, att det felet är begånget i Dea 5 April f. ni.
Const.Ulsk:s förslag, ali Utsk. ansett en motion om ändring i grundlagarne kunna tvenne gånger återremitteras ifrån RiksSlm lill Utsk. oell sisla gången antagas äfven med förändringar.
Denna hans anmärkning tror jag är ganska riktig, men finner äfven densamma vara upplagen i Hr von Harlmansdorffs förslag till gemensam tanka, hvaruti jag således med desto mera skäl instämmer.
Svårare har jag deremot alt uti ett medvetande sammanfoga och förena tvenne af Grefvens yttranden.
Han godkänner nemi. den princip, som ligger till grund för 1809 års lagstiftning, nemi. ali ett mer än tillfälligt allmänt tänkesätt om nyttan af en grundlagsförändring borde linnas innan någon förändring blefve vidtagen, men anser derjemte, att en grundlagsförändring hurde kunna blifva hvilande, oaktadt den endast af 2:ne
Stånd blifvit godkänd och förkastad af de 2 öfriga Stånden.
För mig är omöjligt alt förena dessa båda yttranden.
Det stadgande, att ett mer än tillfälligt allmänt tänkesätt skall linnas, innefattar 2:ne raomenter: först all tänkesättet skall vara allmänt, och sedan alt denna allmännelighet skall vara mer än tillfällig.
I vår representation vet jag icke, att ett allmänt tänkesätt kan uttryckas på annat sätt, än genom åtminstone tre Stånds sammanstämmande beslut; ty om det icke blir mer än 2 Stånd, som bifalla ett förslag, så måste tänkesättet derom icke kunna anses vara allmänt.
Det 2'dra mom. i samma sals innehöll, att delta allmänna tänkesätt skulle vara mer än tillfälligt.
Ett tillfälligtftänkesätt anser jag det vara, som gör sig gällande och yttrar sig vid ett tillfälle, t. ex. vid en riksdag, men för att blifva mer än tillfälligt, måste det väl blifva fortfarande under liden lill nästa riksdag, och äfven då göra sig gällande.
Huru skulle del gä, om eli förslag blefve gödkändt af tvä
Stånd och förkastadt af de andra 2 ne, men likväl blefve hvilande till nästa riksdag, för att vänta pä clt vindkast af det allmänna tänkesättet.
Om detsamma då blefve antaget, icke kunde det då sä gas vara antaget pä grund af ett mer äu tillfälligt allmänt tänkesätt.
Jag fruktar således, alt Grefven har vid detta tillfälle verkligen misstagit sig, och förgäfves bjuder han lill ali lägga så mycken vigt pä Coust.Utsk:s bifall och tillstyrkande, att detsamma skulle så godt som uppväga de 2 öfriga Stånden, dä vi veta, alt det viii denna riksdag vanligen är lottning genom förseglade sedeln, som gör slag i saken.
Jag kan derföre icke annat än förblifva i den tanka jas hyst, alt, när tvä Stånd stanna emot två, frågan mäste förfalla, till följd af det allmänna stadgandet i 75 § Riksd.Ordn., ty der står intet unda ntag för de frågor, sorn förekomma i 56 eller 81 §§ Reg.F., utan alla allmänna frågor, som kunna förfalla, måste äfven förfalla, dä två Stånd stannat emot två.
Jag kan derföre icke annat än skilja mig ifrån den mening, som blifvit framställd af Hr Lagerhjelm, nemi. att frågan skall hänskjutas till förstärkt Coust.Utsk., genom hvars votering förslaget skulle kunna blifva hvilande, emot två Stånds beslut, och således ulan alt hafva haft för sig något allmänt tänkesätt vid den riksdagen.
Jag återkommer till Gr.
Han har varit angela - Den 5 April f. m. 93 gen om alt bibehålla 81 § Rcg.F. oförändrad, emedan lian trott sig linna ett K. prerogativ derutinnan, att, såvida Const.Ulsk. tillstyrker K.
M:s nåd. propos. om en grundlagsförändring, densamma icke skulle kunna ogillas af K.
St. vid första riksdagen, om också alla 4 Stånden vore deremot.
Jag tror mig icke behöfva iner lill vederläggande deraf än blott påminna, att K.
M. har sjelf stadfästat 2:dra mom. af 56 § Reg.F., hvaruti detta prerogativ är lillinletgjordt, emedan K.
M:s nåd. propos:r kunna i anmärkningsväg inom RiksStin kullkastas, eller ock genom votering i förstärkt Cousl.Utsk.
Jag begagnar detta tillfälle att fästa Ståndets uppmärksamhet pä de öden, som gruudlagsändringsfrågor hafva haft ifrån början af nuvarande regeringssätt.
Härefter uppläste Hr Cederschjöld: 1812 d. 14 Aug. R. o. Ad:s prol. II: 713.
”Upplästes följande från Const.Ulsk. iukomne mein.: — — 4:o förslag till ändring i 56 § Rcg.F., för alt närmare bestämma sättet att afgöra grundlagsfrågor.
Hr Landtm, erinrade, alt dessa förslag, enl. 81 § Rcg.F. skulle hvila till nästföljande riksdag, dä de kunde upptagas och afgöras.
Stael von Holstein förfrågade sig, om icke de anmärkn:r, som nu vid dessa mern. kunde göras, blefve lill nästa riksdag tillika hvilanda på bordet, hvilket Ilr Landtm, bejakade.” 1815 d. 7 Juli e. ra. R. o. Ad:s prot. V: 511.
”Upplästes ånyo och godkändes, till den kraft och verkan den vid innevarande riksdag fastställda tilläggning i 56 § Reg.F. niedgifver, 3:ne Gonsl.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda mern., innefattande förslag lill (illäggningar i grundlagarne.” 1818 d. 27 Apr.
IL o. Adis prot. II: 384.
I). 31 Mars 1818 hade K. M. till R.
St. allat it en nåd. propos. med förslag till ny redaction af 7 § Reg.F. för att uppdraga gränsen emellan de stalssecreterarens för luigsärendena och Konungens rådgifvare i commando-mål tillhörande särskilda embetsbefaltningar.
Om den propos. säger Const.Ulsk. i mein.
N:o 13, ”att det endast återstår för Utsk. all å K.
M:s ofvaninlagna nåd. förslag härmedelst lemna sin enhälliga tillstyrkan.”
Då detta mein. ånyo föredrogs hos R. o. Ad. d. 27 Apr. gjordes dervid en mängd anmärkmr, hvarefter ”Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg Consl.- Ulskts mern. böra, i anledn. af de dervid gjorda anmärkmr, lill Utsk. återförvisas, hvilket bifölls.”
I anledn. af denna åtcrremiss yttrade Const.Ulsk. i meni.
N:o 43: ”Men, då ingen anledn. förekommer, att dessa unmärkarr förklarats utgöra II. o.
Jd.s gemensamma tankar, finnér Utsk. sig ej bcrältigadt att, mot innehållet i sednare delen af.Reg.F:s 56 §, åt berörde ålerremisser lemna något till jemkning af förslagen verkande afseende.
Med lillkännagifvaude häraf får Utsk. <J4 Den 5 April f. m. tillika anmäla, att de 3 öfriga RiksSt:n till behandling efter grund lagen godkänt meranärande förslag.” R. o. Ad:s prot.
Juni I: 567.
Då Const.Utsk:s svar förekom hos R. o. Ad. till slutligt afgörande d. 11 Juui f. m. uppstod en ytterligare discussion: ”Hvarefter 11.
Ex. hemställde, om icke, enär den af Const.- Ulsk. föreslagna redaclion redan blifvit af de öfriga 3 RiksSlm, till den behandling 56 § Reg.F. stadgar, godkänd, R. o. Ad. behagade äfven för sin del uti enahanda beslut instämma. Bifölls.”
Vid 1823 års riksdag föreslog Const.Utsk. i mern.