Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fullinägtige icke finna sig hvarken vara i tillstånd eller lämpligt att söka belöna Herr Cantzli-Rådets i denna sak visade kärlek till Fäderneslandets bästa och välvilja för detta verk, och Fullmägtige sig likväl tillhöra att ersätta Herr Cantzli-Rådets hafde kostnad, och i någon mon visa sin erkänsla, hvadan Fullmägtige önskade, att Herr Cantzli-Rådet i sådant afseende ville emottaga en summa af 16,000 L. F. C. hvilken Herrar De la Rue Fréres erhållit Fullmägtiges föreskrift, att till Herr Cantzli-Rådet utbetala.
Likheten med Originalerne intygar Carl Axel Wachtmeister.
Desse^bilagor äro ej framställde för att prunka med erhållet beröm, ofta mindre uttryckt för verkliga redan gjor - Deri i Martil, lil ela tjenster, än med afsigt att uppmuntra en Embetsman, af hvars åtgärd man knnde hafva framdeles behof; men de bevisa åtminstone en slags tillfredsställelse, samt att mantrodtsig böra belöna.
Dessa belöningar, aldrig begärte *), men likväl emottagne med djup erkänsla, utgöra ej till deras belopp en fjerdedel af den summa, som Lagersvärd enligt contract bör undfå, och som hittills blifvit förnekadt; ty då det aldrig blifvit fråga om verkställighet af Kongl.
Resolutionen af d. 21 Julii 1795, samt då man af drager den kostnad, som skulle hafva uppgådt till en Couriers afsändande ifrån Genua och tillbaka med aflörandet af de till 1801 års låneomsättning hörande documenter (innehållande Statsobligationer för 8 millioners värde, som Lagersvärd ansåg säkrast att personligen medföra, och hvilket motiverat hans *) Hvilket äfven kan bevittnas af Kongl. Secret. och Ridd.
Sylvan, då han förmodligen commissionerad af RiksgäldsContoiret, frågade i Stockholm
Lagersvärd med hvad gratification eller resekostnadsersältning, han skulle anse sig vara belåten, och hvarpå denne svarade; att han åtnöjde sig med allt hvad som RiksgäldsContoiret kunde anse billigt och skäligt för dess reseomkostnaders betalande. ben I Martii. resa till Sverige) så reduceras dess i contanta penningar erhållna gratiiicationer till hvad här ofvanföre är antordt* eller en fjerdedel mindre än dess lagliga fordran i GenUesiska lånen, hvilka ej kunna compensera för - lusten af liqvidationssättet.
Enligt den år 1818 gjorde utredning af Lägersvärds fordran uti Genuesiskä Lånet var den, den 5 Augusti 18x6.
UtriCapital Lire fuori di Banco ^75,687: 5; 10; Upplöpande ränta å 5 procent ifrån dert 1 Oct. 1807 till den 5 Augusti 1816 55,545: 5; 4< Summa Lire fuori 109,002: 9: 2» Härutaf har Herr1 Lagers värd genom det af StänderUe föreslagne betalningsratt uti diverse Poster erhållit - 51,100: 5.
Åteistodfoi’dransåledesfux'oidiB:co 57,952; 8; un N;0 6.
Herr Kul [fr atil, Carl Gustaf Herman:
Vid nuvarande Riksmöte hafva redan tvänae varda Ledamöter inom detta Hus, fästat uppmärksamheten på behofvet af ett stadgande, som kraftigate, än våra förut gällande Författningar , med Lagarnes hägn omgärda våra Den 1 Martn - skogar: afven jag inser nödvändigheten häraf* irnen med dessa värde Ledamöter kan jag likväl icke instämma i sättet för denna Lagförandring.
Jag är derom innerligen Öfvertyga d, att den skillnad Lagstiftaren gjort emellan stöld och åverkan är god oell fordrar att bibehållas, __ De vådliga följderna af straff som skulle väcka förakt för lagarne och i följd deraf bidraga att öka brotten, halva vid Lagstiftningen ingått i beräkning. _ Man
Ilar insett att idealet för ali BrottmålsLagstiftqing vöre, att i möjligaste måtto lämpa straffet efter brottets beskaffenhet, och att då man afvikit från denna grundidée, har man stiftat Lagar, hvilka snart eller sent sträfva! att motarbeta sitt eget ändamål, Alla tiders erfarenhet har dessutom bevittnat, huru sällan det lyckats, att till en nyttig medborgare inom samhället återföra den, som en gång stämplats med vanäran af ett nesligt straff, och skulle det väl då vara med en sund Lagstiftningsprincip förenligt, att för en förbrytelse, hvilken efter det hos menigheten allmänt rådande begrepp, ej är neslig, stadga ett straff, hvilket troligen skulle blifva af de menligaste följder för samhället.
Sedan jag på detta satt sökt utveckla mina åsigter af de förut föreslagna förändringar i Författningarne om ansvar för åverkan, går jag, Bil. till Ridd, o. Ad.
Pr. a Band. 8 Den x Martin att för Höglofl.
Rid der skap et och Adeln vördsamt framställa den ändring i dessa stadganden, jag efter min öfvertygelse anser tjenligast.
Jag föreslår: att ett förhöjdt vite emot det, som uti våra nu gällande Författningar för å~ verkan af skog finnes utstakadt, måtte stadgas, tillräckligt nog att afhålla åverkaren från försöket att tillgripa en annans egendom.
Jag är alldeles icke i okunnighet om det tillfälle, Lagstiftaren lemnat hvarje enskild öppet, att genom Domaremagtens åtgärd erhålla ett ökadt skydd för sin egendom mot åverkan; men genom hvilken vidlyftighet i förberedande åtgärder, genom hvilken methodiskt framskridande långsamhet, genom hvilka oberäkneliga kostnader erhållas icke vitesförbud, och hvilka olägenheter får man icke vidkännas, sedan ett sådant förbud erhållits.
Är det väl dessutom billigt att man först måste förlora en del af sin egendom, innan man kan vinna ett medel, nog kraftigt att skydda den ägande rätten?
För mitt begrepp (jag bekänner det uppriktigt), är det åtminstone alldeles ofattligt, hvilken princip^ sorn kunnat ligga till grund för ett sådant förordnande.
N;o 7. Herr Anckarsvärd, August:
Då Riksens Ständer vid sednast haline Ur - Den r Martil. tima Riksdag fattat ett beslut, rörande förändrat beklädnadssätt för det Indelta Infanteriet,' var det icke i afsigt, att belasta Rotehållarne reed tillökning i den redan förut nog tunga Roteringsbördan, utan nied tydligt uttryckt ändamål, att lätta från den ökade kostnad, som genom 1812 års Författning om Indelta Infanteriets beklädnad drabbat så väl Rotehållare sorn Soldaten; med afseende hvarå, Riksens Ständer funno billigt oell rättvist att af StatsVerkets tillgångar göra nya och betydliga anslag till Indelta Infanteriets beklädnad; men oaktadt ett sådant Riksens Ständers tydliga förordnande, har vid tillämpningen af den anbefaldta förändringen, samtelige Rotehållare inom Nerikes provins af Kongl. Nerikes Regemente fått vidkännas en utgift, ökad till dubbelt, emot hvad enligt KneekteContracternes innehåll, dem förut ålegat, och hvaruti Författningen af 1812 ej gjort något intrång.
Det afseende som vid Idelnings-Verkets upprättande fastades vid Provineer och Hemmans olika beskaffenhet och styrka, föranledde Konung Carl NI, att för Nerikes provins, hvars Hemman äro svaga och inskränkta, anslå vissa indelta räntor till understöd vid Soldatbeklädnaden för Nerikes Regemente; men har Statsverket i sednare tider af nämnde räntor satt sig i besittning, utan att fästa något afseende ä den förlust, sorn derigenom drabbat Rotehållarne vid Nerikes Regemente, som om de orubbadt fädt tillgodonjuta denna genom Indelningsverket dem försäkrade förmon, ej behöft be - Den x Martti. tungas med något bidrag till Soldatbeklädnaden, hvilken då genom BeklädnadsDirectionens försorg bordt kunna underhållas, till hälften emot hvad Kronan efter nu antagen ordning för det Indelta Infanteriet bekostar.
Då således en påtaglig orättvisa i min tanka öfvergått Roteliållaren vid Nerikes Regemente derigenom, att dén sednaste BeklädnadsFörordningen för Indelta Infanteriet, ej afsedt olika local-förhållanden utan generaliserats för hela Arméen; och sådant ej kunnat vara förenligt med Riksens Ständers afsigt, att lätta Rotehållarne i allmänhet, så hoppas jag det skall med välvilja emottagas, att jag yrkar ändring i den sednaste Författningen om beklädnaden, samt att Nerikes Regementes Rotehållare, måtte återfå de vid In delnings Verkets upprättande dem anslagne räntor till hjelp vid Soldatsbeklädnaden, för att sedan kunna till hälften emot Kronan, hålla Soldaten beklädd, eller att i motsatt händelse alldeles befrias från någon skyldighet att bidraga till munderingen.
Till de»na motion har jag ansett mig personligen förpligtad, då jag, jemte öfrige Rotehållare inom Nerike, vid communicationen af den vidtagne nu klandrade förändringen protesterat deremot, men slutligen nödgats ingå derpå, då ett alternativ af ännu mer tryckande beskaffenhet oss förelädes; likvist fastades af samtlige Rotehållare vid bifallet det vilkor, att till den nu för handen varande Riksdag få saken upptagen till rättelse, hvarom då äfven en Dem i lil ar t ii. 117 underdånig anhållan till Konungen aflämnades.
Jag anhåller att denna min motion måtte till StatsUtskottct blifva remitterad.
Herr König, Johan A.\
Böjelsen att förbättra är så naturlig och tillika så berömlig, att man icke bör misstycka, än mindre lasta de misstag dess goda afsigt stundom förordsakar.
Noga bör man dock akta att den icke urartar till blotta böjelsen att förändra; ty många förändringar vålla oreda; och det torde vara en afgjordt riktig regel, att man hällre bör bibehålla det sorn genom vanan blifvit helgadt och likasom öfyervunnit sin olägenhet, än göra en förändring utan att vara fullt säker om dess nytta, äfvensom att i betydligare mål icke göra något blott på försök.
Om den. na reflexion genast föll in då en ändring skedde i t jens tefolkets flyttningstid, bör det icke illa uttydas.
Emellertid, 0111 också lankan är felaktig, bör den sägas för ali vacka upplysfare omdömen.
Om det är en obestridlig sanning att Landtbruket utgör vårt Fäderneslands förnämsta styr. ka; och följaktligen är det Näringsfång, hvarpå iiS Den x Martil. högsta afseende bör fästas; och om detta så väl som alla andra större inrättningar icke kan skötas utan en mängd arbetande personer, samt sällan utan Legohjon, så är det ock nödvändigt att för dessas flyttningstid utsätta en termin, som å ena sidan bäst passar för detta yrke, och å den andra icke kan i något afseende vara ofördelaktig.
Vid flera till fällen har detta ämne varit under consideration: och Kongl. Majrt som insett att den hittills vanliga ffyttningstiden vid Michaelis, icke varit nog tjenlig; har genom Dess Nådiga Författning föreskrifvit en annan.
Det kan icke vara min tanka att om detta stadgande blott upphäfva en vidrig röst, då Fäderneslandets väl varit dess vigtiga syftemål.
Men som den utsatte flyttningstiden' åtminstone förjordbruket icke i alla Rikets Provinser är passande; torde ett yttrande tillåtas i detta ämne»
Man kan icke tvifla om den prisvärda afsigten att genom förenämnde nyligen skedda förändring förekomma den ledsamheten att sakna sina arbetare just då efterskörden ännu varar: och onekiigt är att Rotfrukterne eller egentligen Potäterne, som förnämligast utgöra den, icke hunnit blifva upptagne vid Mi» chaelis på de orter i Riket, der denna växt utgör en hufvndartikel och likasom vill uttränga Sädesslagen; men deremot inträffar vid den nya Flyttningstiden mot slutet af October den ännu större olägenheten, aft det gamla eller afilyttande tjenstehjonet redan börjat fordra kreaturen, innan det nya kommer (emedan de vanligen mäste vid October månads början insättas i hus) Den I Martil. *19 och således genom vårdslöshet eller illvilja och den afundsjuka, som så vanligen verkar, kunnat redan på de få veckor kreaturen behöfva före nya flyttningstiden fordras inne, förslösa en stor del af det hö eller vinterfoder, som eljest kunnat räcka länge.
Sannt är, att man visserligen kan uträkna huru mycket bör på dessa få veckor rätteligen åtgå i mån af hela förrådet och i mån af behofvet för veckan eller dagen med afseende på årstid och väderlek, samt särskilt afdela detta förråd för det afflyttande tjenste-i hjonets behandling; men dels är ej hvarje Landtman i stånd att så uträkna, ty våra vanliga Åkerbrukare- äro ej vane vid en sådan uträkning eller noga utfordring, och utfordringssättet ar så ganska olika, ej allenast på olika orter, utan efter hvar och ens olika ställning, dels äro
Hemmansägarne ej alltid på stället att kunna göra en sådan fördelning, dels gifvas icke allestädes utrymme och tillfälle till särskild plats för det foder, som på det afflyttande tjenstehjonets få veckor kan bestås.
Vid dessa omständigheter torde det lätt inses att olägenheten är både större och allmännare af den nya Flyttningstiden, än af den vid Michaelis;, ty sällan inträffar vid sistnämnde tid så stark köld, åtminstone i Rikets Landskaper söder om Gefle, att jordfrukterne förfrysa eller skadas, om dé några dag ar längre skulle qvarlämnas i jorden ISO Den 1 Mars, Så är förhållandet i afseende på flyttningstiden, för landet.
För Städerne han ock säkerligen ingen hufvudsaklig förmån af n}^ flyttningstid en inses.
Om det å ena sidan kan rara väl att vid flyttningarna ur ewa huset i ett annat, som vanligast sker oni hösten eller vid Michaelis, icke sakna sina tjenstehjon, är det deremot å den andra ledsamt och svårt, att kort efter skedt husombyte, förlora det tjenstehjon som nyss lärt känna och häst kan bibehålla den ordning, Iivari man då sätter sina saker; och ofelbart är att årstiden genom vanligen inträffande svårare väderlek och gator, jemte kortare dagar, gör den nu påbjudna flyttning,stiden mindre tjenlig än den förr antagna; hvartill kommer, att man merändels måste i October förse sitt hushåll med vinterförrådet, så väl af ved, som af matvaror, om det ej, hvad veden angar, kunnat redan förut ske, hvilket »således nu måste göras genom det »flyttande tjenstehjonet, som ofta med mera liknöjdhet handlar för den husbonde det kommer att öfverge, då deremot det nya tjenstehjonet vid en nyss antagen tjenst vändigen visar sig mäst nitisk och oförtruten.
Af allt detta synes, att den nya flyttningstiden så väl för städerne som för landet medförer åtskilliga, kanhända opåtänkta olägenheter.
Men då detta kari inses, är det: lika svårt att uppgifva hvilken tid af året vore för alla Rikets Landsorter och i alla afseenden tjenligast till flyttningstid.
Dock synes det, åtminstone för landet, bäst om den utsattes litet före Midsommaren eller så, att tjenstehjonet oundvikligen Den I Martii.
121 skall hafva tillträdt sin nya tjenst den 20 Junii.
Då är höslotlern ej ännu börjad.
Hela salungen är slutad.
Det afflyttande tjenstebjonet har intet foder att förslösa och det tillflyttande börjar ej sin tjenst nied ett svårt arbete i en mörk årstid: ett af dess första göromål är den muntra skörden.
Friveckan är ock då lämpligast.
Husbon den kan lättast umbära biträde vid en del sysslor, emedan väderleken är mild: tjenstehjonet hinner på de långa dagarne bäst sköta sina angelägenheter, kan under denna frivecka beqvämast besöka sina anhörige vid årstidens goda väglag och mörkret skyddar icke de utsväfningar, hvartill ledigheten så ofta ger den vanartige och då från all uppsigt befriade, ett tillfälle, kanske en anledning eller väckelse.
Enda skälet mot denna flyttningstid torde vara att på ett och annat ställe är byggnad företagen, som bäst verkställes denna årstid, och att mången behof ver, dels för sin hälsa, dels för andra angelägenheter, vara borta.
Men desse äro tillfälligheter, som träffa få bland en hel Allmänhet: och det är verkligen mindre betydligt om några dagar vid denna årstid förspillas, Un om hösten då mästa goromålen allmänt tillstöta och dagarne äro mindre tillräckiige.
Någon betydlig olägenhet torde ock icke finnas härvid för Stadsboen.
Lättare är det för hvarje Husbondfolk att i en så vacker årstid sjelfve bestrida alla sysslor under så kallade friveckan eller hafva uppsyn på Legofolk, än om sedna och kulna hösten: lättare också att få främmande biträde.
Om tvenne flyttningstider äro för städerna angelägna, så torde medlet af Jarman* Den 1 Murtii. lämpligen kunna utgöra andra terminen, clå det nya tjenstehjonet bör inträda i sin tjenst: allt detta underställer jag Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalkens och Högloft.
Ridderskapets och Adelns mogna ompröfvande: glad, om jag gifvit anledning till en nyttig förändrig, som ej behöfver jemkning, och anhåller ödmjukast att detta Memorial till vederbörligt Utskott matte remitteras.
Friherre Adlerbeth, Jacobi Herr Hammarsköld har i Plenum den 24 Februari uppläst några anmärkningar mot de» nu gällande Skolordningen.
Jag anhåller att derom genom några bevis £å öfvertyga, Högloft» Eidderskapet och Adeln, Hå Herr Hammarsköld i anledning deraf, att efter Skolordningen följa anvisningar och rad till Lararne vid dess tillämpning, funnit att denna Skol-lag ej äger nog öppenhet, kan jag icke dela hans mening.
För min del anser jag rätt lämpligt, att hvad sorn be falles, utgörande egentlig Lag, skiljes från hvad som till styrkes, såsom gagnande, ehuru icke oundgängligt.
Hvar och en torde med mig erkänna, att Herr Hammarsköld varit hänförd af en allt för liflig in* hillningskraft, då han i Skolordningens nuva_ rande inrättning trott någon kunna se en syft - Den i Martti.. 123 ning till de reservcitiones mentales, som gifvit Loyolas Lärjungar ett så tvetydigt rykte.
Att denna Lag står i motsats med Consfitutionens anda, kan jag icke linna.
Föreskriften att en gosse vid intagning i Skola skall styrka att lian, genom egna tillgångar, eller andras understöd, kan sig vid Läroverket uppehålla , åsyftar förebyggande af egentligt tiggeri> hvilket år genom redan gällande Författningar förbudet.
I Bihanget till Skol-lagen, sid. 5i, 6ynas dessutom skålen för denna föreskrift^vara nöjaktigt utredde.
Möjligheten att från ett Läroverk afskilja gossar, som utan något slags framsteg i tre år qvarstått på samma rum, synes icke heller vara inconstitutionel.
De allmänna Läroverken äro inrättade lör att bereda framsteg, icke qvarstående på kunskapens bana.
Den yårri om de duglöses constitutionefla frihet, som skulle visas genom deras ytterligare bibehållande vid Läroverket, blefve ett ingrepp i yngre och dugligare gossars eonstitutioriella rättighet att intaga de förstnämndes platser inom Skolan.
Med uppmärksamhet genomläst, skall Skolordningen ådagalägga, att insigt i modersmålet, hvilkens förvärfvande jag med Herr Hammarsköld anser af stor betydenhet i constitutionella samhällen, vid författandet af denna Lag varit ett vigtigt ämne för omtankan.
Med Herr Hammarsköld kan jag icke upp - 1-4 Den i Martil, täcka något skeft eller förderfligt i den uppdragna grånslinien emellan allmän medborgerlig och lård bildning.
Att andra dela min åsigt, bevisas deraf, att en medlem al ett annat Riks.
Stånd, då inom detsamma rådplågades om öfverlåggningarnes offentlighet, nyligen yttrat, att StåndsLedamöter ej åro af sina Comittenter kallade att ådagalägga litterär, utan medborgerlig bildning.
I långliga tider har man inom vårt Fädernesland varit van att under benämning af lärda språk innefatta Grekiska och Latin, och att anse kunskaper om dessa språk såsom den egentliga lärdomens kännemärke. __ Herr Hammarskölds förmodan, att Näringsidkares danande vore ApoIogistSkolornas förnämsta syftemål, är icke heller grundad.
I dessa Skolor bildas älven Tjenstemän för alla sådana Embetsverk, i hvilka inträde vinnes ulan Latinska skriföfn ingar.
Att Fäderneslandets Statskunskap och Grundlagar böra redan vid Skolor och Gymnasier blifva hufvudsakliga undervisningsämnen, kan jag icke medgifva.
Att de deremot böra blifva det vid Rikets Universiteter, är min oryggliga öfvertygelse. —•
Jag inser ej hvarföre Nordiske Mythologien blifvit ett mål för Herr Hammarskölds ovilja.
Då Grekers och Roma res Gudalära år och långe blifvit vid ElementarLåroverken föredragen, bör väl våra egna förfäders icke förgäta*.
Den nu gällande Skolordningen synes icke föranleda någon rättmätig farhåga för afsigten Den I Martil. att upplifva f. cl.
Kejsaren Napoleon* påbud om det Romerska språkets studium med det Grekiskas uteslutande:
Öfversåttningar från Grekiska på Latin åro för nybegynnare icke anbefallde.
Att ett stridigt förhållande åger rum, utvisas af Skolordningens Bihang, sid. 26.
Någon befallning att vid Gymnasier blott föredraga en Philosophie1 definitiva, har jag icke i Skol-lagen kunnat finna.
Vidden och åtnnet för den Philosophiska undervisningen åro öfverleranade till Lårarens pröfning.
Se SkolOrdningens 1 sid. Cap. 5, §.3. och Bihanget, . sid. 46.
De strödda anmärkningar, hvilka Herr Harn.; marsköld vidare framställt, torde äfven med några ord böra besvaras.
Vid åberopandet af föreskriften i 1 Sectionens 6 Cap. 2 §. om färdighet i läsning af Svensk handstil, har Herr Hammarsköld uteslutit ordet Svensk.
I en tid, då mindre uppmärksamhet varit lemnad åt den svårlåstare Svenska handstilen, torde föreskriften, troget åberopad, icke befinnas otjenlig.
Af Skol-lagens 1 Sect. 10 Cap. 5 §. 3 mom. har Herr Hammarsköld gjort en egen tydning.
Der stadgas, att om Lärjungar sammanrota! sig att förolämpa sin Lärare med ord eller gerning, skola upphofsmånnen, utom ansvaret efter allmän Lag, från Läroverket förvisas, Att straff 1-6 Den l Martil mot myteri ej är, enligt Herr Hammarskölds påstående, det enda härvid användbara, år nog tydligt.
Myteri år brott mot Konung, ellerthen, som å Öfverhetens vägnar bjuder och befaller, och straffas med lifvets förlust.
Skulle de nu, enligt allmän lag, mista lifvet, vöre vål föreskriften om deras förvisande tämligen öfverflödig.
Det år ej svårt att i Missgerningsbalken finna det Lagrum, hvarefter ifrågavarande förbrytelser böra straffas.
I 5:te Sect. Cap. 2, 7 år ej, såsom Hr Hammarsköld påstått, bestämdt sagdt, att Secreteraren vid Skolverkens Revision skall med lön förses.
Frågan derom år öfverlåten åt Konungens pröfning, Då Secreteraren blott hvart tre^ dje år åger egentlig sysselsättning, måtte be-» ståndig lön för honom icke komma i fråga.
En liten Historia om Skolordningens uppkomst utgör slutet af Herr Hammarskölds an. förande.
Anmärkningen att UppfostringsConuttéens Deri i Martii. 127 Ledamöter först företogo sig att reglera SkolStatens aflöning, är en af de anachronismer, sorn utmärka vissa af vår samtids häfdatecknare.
En förbättrad organisation af Elementar-Läroverken utgjorde det första ämnet för den Comités omtanka, af hvilken SkulOrdningen är utarbetad.
Comitén hade länge varit sysselsatt med förberedande åtgärder i detta afseende, innan dess första förslag till en förbättrad Skolordning år 1817 den 8 April till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnades.
Förslaget till en Interims-löne-reglering för Skolor och Gymnasier blef nästan vid samma tid, nemligen den ig Mars sistnämnde år, Konungen underståldt.
Att förordningen påböds till allmänt antagande förr än det å vissa aflägsna orter var physiskt möjligt, år icke enligt med verkliga förloppet.
December 1820 och anbefalldes till iakttagande från och med Höst-terminen 1821.
(Se Inledningen till SkolLagen.)
Lag blifvit kungjord för att råcka evinnerligen. io8 Den l Martti. år så mycket mera obegriplig, som sjelfva Lagen innebär medlen till förbättringar genom fö* reskriften om Läroverkens livart tredje år intråffmde Revision.
Denna Revision, hvars föremål tydligen bestämmes i 5 Sect Cap. 5, §. 5, är, efter min öfvertygelse, för ändamålet vål beräknad.
Skol-Lagens möjliga brister mäste bäst kunna upptäckas och deras afhjelpande bäst föreslås af de Lärare, hvilka det blifvit uppdraget att handhafva dess utöfning.
En sådan Revision år bestämd till år 1824.
Förr anser jag någon granskning af denna Författning mindre nödvändig.
Dess verkningar kunna ännu ej rått bedömas, då den så kort tid varit gällande.
Att dess föreskrifter ännu icke föranledt någon enda från Consistorierne till Timonen förd klagan, anser jag mig skyldig att vid detta tillfälle nämna.
Jag kan icke inse de, enligt Herr Hammarskölds tanka, nästan' oöfvervinncrliga svårigheterne för verkställande magten att pröfva en Skolordning.
Att Riksens Ständer icke insett dem, år tydligt, då de åt Regeringen uppdragit rättigheten att i ämnet besluta.
Tvånne Ledamöter af Konungens StatsRäd åro äfven medlemmar af den Comité, åt hvilken Lagförslagets utarbetande varit anförtrodt, och kunde således vid ärendets slutliga pröfning, lemna alla nödiga upplysningar.
Enligt hvad Herr Hammarsköld, sä väl af den sednast tryckta Riksdags-beråttelsen, som af inledningen till SkolOrdningen lått kunnat inhämta, har Hans Kongl. Höghet
Kron - Den 1 Martu.
KronPrinseri egnat särskild uppmärksamhet åt förslaget till denna Lag, hvars stadfästelse
Jag vill icke bestrida Herr Hammarskölds tnotiön, att en granskning af 1820 års Skolordning måtte blifva Riksens Stånders Oeconomie- och Besvärs - Utskott tippdragen.
Men skulle en petition om ny redaction af denna författning icke grandas på starkare skål, ån deria han anfört* så kan jag icke anse den behöflig.