Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När nu 2:ne nya privatbanker äro på vägen alt blomstra tipp, en i Götheborg och en i Mälarelandskapen, så är det icke anledn., äfven om lånebehofvet blefve större, alt del skulle varda olillfredsställdt.
Då synes mig allt skäl vara för R.
St. att nu bifalla det förslag som Utsk. här framställt.
Om Ståndet icke skulle bifalla, utan återremittera det, på grund af det förslag
Hr von Hohenhausen gjort, hvad skulle detta förslag innebära annat än att R.
Sl:s bank skulle tillhandahålla medel åt sådana låntagare, som privatbankerna rala?
Det har riksbanken redan fått göra, ty de öfriga låna i privat-bankerne, inom de orter hvarest sådana finnes.
De öfverblifvande låntagarne äro icke de bästa, och de äro föga att glädja sig åt.
Jag tror således, att utsträckningen af bankens lånerörelse i diskontväg, utöfver livad Utsk. här föreslagit, icke kan lända banken lill gagn, och det är ju bankens angelägenheter, icke de privata låntagarnes, sorn vi skola sköta.
Åtminstone anser jag mig i närvar, ögonblick, då svåra omständigheter för banken stunda, böra framför allt se på bans säkerhet och fördel.
Huruvida det finnes tillgång för den halfva million eller icke, det kunna vi icke veta, då vi icke känna bestämdt, huru de öfriga stånden fattat sina beslut; men då här nu föreslås, att till kassakreditiv använda de medel, som besparas diskonteringen, och då vi nu fått en ny privatbank för hufvudstadens omgifningar, hvilken man ansett särdeles nyttig för dessa landskaps lånerörelse, så finner jag, åtminstone för min del, ett ytterligare skäl derutinnan att bifalla Utsk:s betänk., hvilket jag alltså hos R. o. Ad. vördsamt tillstyrker.
Då nu öfverläggningen om 62 punkten ansågs vara fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt, ropades starka ja, jemte ett eller annat nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf att han funnit denna propos. besvarad med öfvervägande ja. 63, 64 och 65 punkterne.
Hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt, blef af R. o. Ad. bifallet. 66 punkten.
BankoUtsk. har gjort sig en alldeles öfverflödig möda med den 66 §:n.
Ad. behagat se, så anser Utsk., att Hr von Hohenhausen har framställt ”alt bankofullmäktige må berättigas att diskontera ä utrikes ort här på platsen dragna vexlar, accepterade af godkända handelshus.”
Om på utrikes ort dragas vexlar här på platsen, så är det naturligtvis såsom om man här ifrån denna platsen drager en vexel på en annan plats utrikes.
Således synes mig den förklaring ingalunda vara riktig, som Utsk. gifvit öfver min mening, då BankoUtsk. yttrat: ”under förutsättning att motionären härmed afsell, det vexlar, som blifvit i Sverige trasserade på utrikes ort, böra tilläggas diskonteringsrätt”, d, v. s. att jag skulle föreslagit tvertemot hvad jag
Den 22 A pril. 241 jag skrifvil; oell om min motion haft den mening, i hvilken BankoUtsk. uppfat lat. densamma, så skulle jag icke kunnat annat än på det högsta tillstyrka afslag å motionen.
Jag skulle dock tro, alt ett skäl kan finnas att icke här upplaga denna rätt alt å utrikes ort trassera vexlar pä Sverige, och på sätt som här sker och som här är bestämdt; men det skulle kanske blifva för vidlyftigt, att häruti ingå.
Det fordras ordentliga affärer och solida handelshus att verkställa det.
Jag tillstår att såsom jag har uppfattat motionen och förmodar alt den blifvit utredd af motionären, så var förslaget verkligen myckel nyttigt, nemi. att utrikes dragna vexlar i svenskt mynt, ställda på Sverige och här betalbara, skulle fä diskonteras, då de här voro godkända af goda handelshus.
I fordna tider var Sverige en vexelplats.
Jag har i min liand haft kurslistor ifrån Amsterdam, uppgjorda på 1670-talet, som visa, ali dä drog man vexlar på Sverige i svenskt mynt ehuru på lång uso.
Della valen stor fördel för Sveriges rörelse och gjorde dess export oberoende af de utländska handelshusens ställning, hvilket beroende förra äi et exponerade Svenska hus för betydliga förluster i London, som mäste blifva en medelpunkt för trasseringen på Amerika.
Fördelen häraf gick sedan till stor del förlorad genom eli stadgande på 1740-talet, då man med annat än fri vexling trodde sig kunna styra kursen, sedermera ofta förnyadt, sednast år 1816, samt ännu onpphäfl, enligt hvilket inga vexlar ifrån utrikes ort, dragna i Svenskt mynt, få vara ställda pä längre tid, än 14 dagar.
Följden är, att ingen diskontering af sådana vexlar här äger rum.
Jag erkänner med Hr von Hohenhausen, att en sådan diskontering skulle vara nyttig, men i närvar, ögonblick undergå utrikes orters ställningar och förhållanden sä betänkliga förändringar, att troligen ingen förlust kan vara att uppskjuta saken till nästa riksdag, och endast ur den synpunkten vill jag ej bestrida ett bifall till Utsk-.s förslag, men jag har dock velat uttrycka, alt jag helt och hållet erkänner riktigheten af Hr von Hohenhausens idé.
Jag anhåller att få instämma i Hr Rosenblads yttrande.
Jag anser Hr von Hohenhausens förslag, om äfven otydligt uttryckt, vara i saken riktigt och beklagar, att Utsk. icke fästat något afseende derpå.
Jag anser fruktlöst, att begära en ålerremiss, ty under sådana förhållanden, som de närvar.
, är det troligt, all dylika vexlar, som lii von Hohenhausen omtalat, sällan komma att i hanken diskonteras.
Uppå härefter framställd propus, biföll R. o.
Ad. hvad Utsk. i 66 punkten hemställt. 67 och 68 punkterna. R. o. Ad. biföll jemväl hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt.
69 punkten.
Jag erkänner, att. sedan summan här har blifvit förhöjd till 50,000 r:dr, så är icke så stort behof 4 H. 16 242 Den 22 April. af deu föreskrift jag föreslagit om inteckningsskyldighet.
Jag får dock fästa nppmärksamlieteu derå, alt vid en sådan belåning, sorn nu är i fråga, måste andra personer anlitas.
Delta gör en stor olägenhet för mången, som är rädd för att i sina egna affärer fä inblandning af andra genom återtjenster till dera, som gå i borgen ; hvaremot han på annat häll mot fullständig säkerhet med lätthet skulle kunna bekomma lån, utan alt behöfva anskaffa borgen för dessa höga belopp.
Jag vet att privatbanker mången gäng til stor fördel för dem sjelfva och till gagn för andra lemna lån på dylika säkerheter, men skall nu icke längre fortsätta mitt yrkande derom, sedan åtminstone genom förhöjning af summan en lättnad har blifvit gifven åt denna gren af lånerörelsen.
Jag ber få förklara, att jag instämmer fullkomligt uti den åsigt, som Hr von Hohenhausen uttalat i sin motion, nemi. den, alt man hör göra det möjligt för en låntagare, att begagna inteckning företrädesvis framför borgen.
Det är obestridligt, alt det just är dessa borgensförbindelser, som i allmänhet i våra kreditförhållanden äro af så menlig beskaffenhet och alt det således bör vara oss angeläget, att så mycket som möjligt underlätta begagnandet af andra hypoteker ån borgensförbindelser.
Det är detta Hr von Hohenhausen i sin motion afsell och jag skulle högeligen önska att BankoUtsk. deråt egnat behörig uppmärksamhet.
Då emellertid Hr von Hohenhausen icke yrkat ålerremiss, hvilken måhända icke heller skulle hafva blifvit beviljad, så vill jag icke heller derå begära propos.
För min del har jag funnit både Hr von Ilohenhausens och Frih.
Raabs framställningar mycket riktiga och ser ej, hvarföre man icke skulle väga alt begära ålerremiss, hvarom jag, enär de förbemälde värde ledamölerne ej derom framställt bestämda yrkanden, vördsamt hemställer att Hr Gr. o. Landtm, läcktes framställa propos., för att inhemta, huruvida icke
Ståndet skulle vilja, på grund af hvad här blifvit anfördt, bevilja en återremiss.
Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranleda till ålerremiss, ropades starka nej, blandade med ja, i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemslälde, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i (59 punkten afgifna yttrande, samt, sedan svaret derå utfallit med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade, det han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. 70, 71 och 72 punkterne. H. o. Ad. biföll hvad
Utsk. i dessa punkter yttrat och tillstyrkt.
Landtm, yttrade, att R. o. Ad. torde finna, alt innan den nästföljande 73 punkten förekomme, den pröfning af BankolJtskrs utlåt.
N:o 44 samt af 47 punkten i nu förevar. betänkande, hvarmed R. o. Ad. uppskjutit, intill dess de nu - Den 22 April.
243 mera pröfvade grunderne för utlåningen genom handels- och närings-diskonten, blifvit afgjorde, borde företagas, samt derjemte hemsiälde all närande utlät.
N:o 44 malle få först blifva föremål för öfverläggningen, hördes R. o.
Ad. häruti instämma.
Till följe häraf föredrogs nu BankoUlsk:s d. 5 och 12 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 44, i anledn. af K. M. nåd. propos. , ang:de beviljande af kreditiv-rätt å R.
St:s bank för Stockholrns stads drätsel-kommission.
Jag kan visserligen förstå, att erhållandet af detta kreditiv, på säll Utsk. föreslagit, är fördelaktigt för drätsel-kommissionen; men jag kan icke inse, hvarföre denna fördel skulle beviljas Stockholms stads drätsel-kommission, dä R.
St. icke beviljat kreditiver lill andra publika inrättningar, utan hänvisar dem till den kreditivrält, som jag förmodar kommer att bifallas för enskilda personer.
Mig synes, att drälselkommissionen äfven kunde hänvisas lill denna kreditivrält och begagna den, likasåväl som andra inrättningar och kassor få göra.
Jag vågar derföre föreslå R. o. Ad. att fatta det beslut, att något särskildt kreditiv för drätselkommissionen icke må beviljas.
Jag har icke haft tillfälle att taga kännedom om det förslag, som BankoUtsk. i förevar. fråga afgifvit i afseende på rättigheten för enskilda personer alt erhålla kreditiv, som Frih.
Palmstjerna omnämnt.
Skulle förhållandet verkligen vara det, alt en rättighet kan uppstå för Stockholms stads drätselkommission, att på samma vilkor, som livar och en annan, få sådana län, äfven med någon uppoffring å stadens sida, så finnér jag visserligen för min del det vara af mindre vigt, att Stockholms stads drätselkommission genom särskildt stadgande berättigas alt begagna kreditivrält på banken; men så sorn frågan här blifvit framsläld, är det väl i sig sjelft ingenting annat än en förfrågan, huruvida icke R.
St:s bank skulle kunna behandla sina affärer bankraässigt, d. v. s. alt när behof vore för handen kunna lemna kreditiv emot fullkomlig säkerhet.
Hvad för öfrigt angår behofvet för denna förvaltning att kunna äga ett kreditiv, så är det otvifvelaktigt, all, dä en sä vidlyftig förvaltning, ett så omfattande penningeverk, som Stockholms stads drätselkommission, hvars transaktioner äro många och icke blott hafva inflytande på Stockholms stad, utan äfven ett ganska stort inflytande pä det allmänna, kan erhålla någon lättnad i sin administration och om detta kan ske ulan någon den ringaste våda för staten eller R.
Sl:s bank, —• någon anledn. kan finnas att bifalla en sådan kreditivrält.
Jag har blott velat anföra såsom skäl, alt dä inom de Hesla af rikels län privatbanker finnas, denna rättighet bör kunna beviljas Stockholms stads drätselkommission alt begagna kreditivrält på R.
Denna rättighet förefinnes i alla öfriga rikets städer, genom att anlita privatbankerna, il hy alt behofvet der är så mycket mindre ; men då här förekommer behof 16 * Den 2‘J
April. af en större summa neli den omständigheten dessutom äger rum, all i Stockholm icke (innes någon privathank, så synes mig förslaget hafva billighet för sig och hvila pä nationel grund.
Jag tager mig derföre friheten hemställa (ill H. o. Ad. om icke Utsk:s betänk, må bifallas.
Om förslaget i öfrigt instämmer med hvad som äfvenledes är föreslaget för andra korporationer och enskilda personer, så synes del vara sä mycket mindre skäl alt afslä detsamma.
Jag kan icke neka, alt mig förekomma de skäl, som af Frih.
Palmstjerna här äro anförda, fullt I ill fy Hest görande, för alt tillstyrka afslag å betänk.; men dä vi icke kunna hafva oss sä noga bekant hvad de öfriga Ständen beslutat i denna fråga och liera andra, som höra lill hetänk.
N:o 42, samt således ej vela hvilka tillgångar banken möjligen kan hafva alt använda till kassakreditiver, sä tror jag mig förfara försigtigast, om jag tillstyrker återremiss å detta betänk., på det att BankoUtsk. må kunna taga i betraktande de skäl Frih.
Jag anhåller således om återremiss å betänk.
Palmstjerna yrkat, att denna punkt icke borde bifallas, utan ansett alt drälselkommissionen i Slockholm borde ställas i paritet med alla enskilde, sä anhåller jag alt dervid få göra följande anmärkmr.
Hvad beträffar anslagens belopp, så äro de, uti de längre fram förekommande punkterne, lill bestämda summor upptagne för de särskilda orterna, utan att naturligtvis deruti ingår någon beräkning af behofvel för Stockholms drätselkommission, enär, i denna punkt, Ulsk. särskildt hågkommit den med 50,000 r:dr.
Om emellertid härå gifves afslag, men likväl sedermera skulle, som troligt är, hända, att kommissionen, på sätt Frih.
Sprengtporten ansett högst behöflig!, finnér sig föranlåten att begära lill något betydligt belopp, motsvarande det nu föreslagna, få taga del i kreditivrätlen, och sådant funnes skäligt all bevilja, så uppstode följaktligen en minskning, till storleken af nämnde summa, uti de öfrigas rätt till begagnande, medelst kredit i ver, af den million r:dr, som eljest blefve för Slockholm anslagen.
Häuvisande i öfrigt till den utredning, som är R. o. Ad. meddelad uti Frih.
Sprengtporten nyss afgifne utförligare yttrande, synes mig del icke gerna kunna nekas vara både för Stockholm och landet i allmänhet af vigt, att man för hufvudstadens drätselkommission bereder utvägar all med större lätthet röra sig inom sin administrativa verksamhetskrets.
Det torde således icke mola något grundadi hinder all bifalla ifrågavar. punkt.
Väl är sanni, att de sednare punkterna, hvaruti summorna för de särskilda delarna af landet äro föreslagne till bestämmande, icke ännu äro utgjorda, och att man skulle kunna öka det deruti för hufvudstaden föreslagna beloppet med 50,000 r:dr, på det drätsel verkets styrelse må fä tillfälle att, utan afknappning i stadens enskilde affärsmäns kreditivbelopp, erhålla hvad den i nämnde hänseende har af nöden; men klokast och bäst förfares, enligt min öfvertygelse, om man, pä sätt lllsk. åsyftat, besluter sig all, Den 22 A p r i I. reglera saken pä förhand; i del jag dessutom hyser den förhoppningen, att R. o.
Ad. jemväl lärer bifalla de sednare pnnkterne, som röra krediiivanstalterne, när vi väl komma sä långt sora till dem, i pröfningen af delta betänk.
De invändningar, som blifvit gjorda, synas mig vara af ringa vigt.
När banken vill lemna kassakreditiv, hvarföre skulle han icke lemna det åt en sådan korporation, som Stockholms stads drätselkommission?
Banken kan dervid ingenting äfventyra och tjenar med detsamma denna myndighet.
Sålunda pä den ena sidan ingen fara, men väl vinst för banken, och på den andra sidan gagn för en allmän inrättning.
Skulle man dä icke samtycka?
Man föreslår, alt denna kommission skulle fä begagna samma kreditivrätt, som alla andra; men för alla andra är kredit i vrätten inskränkt till 10,000 r:dr.
Nu erfordras här, eller har åtminstone blifvit föreslagen en kreditivrätt ä 50,000 r:dr för Stockholms stads drätselkommission.
Det är klart att en sådan myndighet icke kan vara belåten med en så ringa summa, som blifvit föreslagen för enskilda personer.
Äfvenledes sätter man i fråga, alt den, som här blifvit afsedd för handels- och näringsdiskonten i Stockholm, nemi.
1,000,000 r:dr, skulle räcka till äfven för detta behof; men dä ingen privatbank linnes i stockholm och rörelsen här är ganska betydlig, sä är del väl troligt, all personer i hufvudstadens grannskap och äfven i de norra orterna komma att anlita denna utväg att fä kassakreditiv.
Hvarföre skulle man då genom borttagande af ifrågavar.
50,000 r:dr göra tillgängen för de norra länen ringare?
Jag tillstyrker vördsamt, alt K. o.
Ad. må bifalla det föreslagna kreditivet af 50,000 r:dr.
Jag vill äfven tillstyrka bifall till Utsk:s förslag.
Det är icke en fullt lämplig jemförelse att göra emellan Stockholms stads drätselkommission och privatbankerne.
Stockholms stads drätselkommission är icke något långifvande verk, som är till skada för riksbanken, icke heller använder den sina penningar uti någon spekulation genom alt uttaga silfver och utföra det, när sä kunde linnas lönande, hvarom raan i en förgången lid har haft anledn:r till misstankar.
Denna inrättning behöfver för den vidsträckta befattning den bar, att lemna medel till alla de olika ändamål, den skall bestrida och curatel för de medel, som icke reguliert inflyta.
När för öfrigt säkerheten är fullständig och behofvet förefinnes, så inser jag icke, hvarföre R.
St. icke skulle vilja gagna rikets hufvudstad, som är af sä väsendtlig nytta för riket i allmänhet och hvilken icke i likhet med andra stora släder har fördelen af accisser och andra dylika afgifler.
Jag tycker således, att det är allt skäl alt bifalla Utsk:s tillstyrkande.
Hvad angår de enskilda personer, som torde komma att taga kreditiver, så vill jag icke bestrida möjligheten deraf, att privatbanksbolager kunna garantera dem för fyllande af deras behof i det afseende!, och att de möjligtvis på en sidoväg begagna den utvägen, men sådant kan här icke ifrågakomma.
Jag kan således icke finna något skäl, hvarföre man icke skulle gifva bifall till hvad Utsk. föreslagit. 246 Den 22 April.
Dä flere värde talare insett billigheten af i fråga var. framställning ifrån RankoUtsk., hvarigenom aldrig någon skada kan uppsta, men väl mycken nytta för Stockholms stad och lätthet i dess finansiella transaktioner, sä hoppas jag att R. o. Ad. bifaller Utsk:s förslag; men jag anhåller alt fä anföra ett ytterligare billighetsskäl för bifall till betänk., bestående deruti, att intill o. m. d. 1 Juli förlidet år begagnade Stockholms stads drätsel-kommission en mycket större fördel, än den ifrägavar.
, nemi. ett lån ifrån riksg:s-kont. pä 200,000 r:dr med 3 procents ränta, för att förlägga assistansinrättningen, hvilken kostade statsverket 20,000 r:dr årligen den tid då den drefs för Statens räkning, men som sedermera skänktes till staden.
Denna lånerältighet har numera upphört.
Stockholms stad bar fått förlägga sin assistans sjelf med 200,000 r:dr, sorn för ändamålet mäst upplånas.
Då bär en verklig bestämd förlust har uppstått, och då jag äfven torde få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att, oaktadt transaktioner, som icke kunna anses särdeles nyttiga för staden, det likvisst har lyckats alt inrätta denna låneanstalt på eli sådant sätt, att län, som förut dragit 12 procents ränta blifvit nedsalta till 10 proc., men då allt detta föranledt staden att öka sin skuld, i följd hvaraf den också har behof af lättnad i sin rörelse, så hoppas jag att R. o. Ad. derutinnan finner ett billighetsskäl för handen att icke afslå förevar, anslagssumma, synnerligen då delta kreditiv på 50,000 r:dr, såsom här förut är upplyst, icke kan föranleda till någon förlust, utan blott till gagn och detsamma icke heller i sig sjelf, efter de upplysningar, som nu under diskussionen blifvit lemnade, icke egentligen innefattar någon fördel för Stockholms stad, framför hvad som kan beviljas för andra korporationer.
Af hvad som är anfördt, kan jag icke inse hvarföre drätselkommissionen skulle hafva större rätt att få kreditiv i R.
St:s bank, än andra allmänna verk.
Deremot har man sagt, alt någon vinst skulle beredas hanken och alt Stockholms stad skulle hafva gagn deraf, men presist samma förhållande uppstår om t. ex arme'ens pensiouskassa, civilstatens pensionskassa eller brandförsäkringsverket hade kreditiv på banken.
Det skulle icke heller medföra någon skada, utan äfven gagn för dem och vinst för banken.
Jag vet icke hvarföre ett publikt verk skulle lemnäs fördelar framför de andra.
Att beviljandet af något kreditiv för Stockholms drätselverk skulle borttaga en tillgång för andra kreditiver, kan icke nekas, och om kreditivrälten icke af staden begagnas, så borttages denna tillgäng onödigtvis.
Den fördel, som beredes staden, inverkar således ofördelaktigt på de tillgångar, som för andra kreditivtagare eljest skulle vara tillgängliga, när R.
St:s bank kommer att utlemna dem.
Att allt hvad som är anslaget för vissa ändamål är att anse för utelöpande sedlar, utan att man tager i beräkning hvad som deraf i sjelfva verket är ute i rörelsen, ökar olägenheterna härutaf.
Jag finner således för min del icke något skäl att tillstyrka delta betänk., Den 22 April.
247 men när fråga blir om tle kreditiver, som ål enskilda personer i allmänhet skola anslås, så inser jag icke hvarföre icke dessa kre ditiver äfven skulle få begagnas af korporationer oell för sådana korporationer, som t. ex. Stockholms stads drätselkommission, kan af bankofullmäktige beviljas något större summa, än för enskilda personer i allmänhet.
Jag vågar derföre vördsamt tillstyrka, att 11. o. Ad. måtte låta frågan om särskildt kreditiv för Stockholms stads drätselkommission förfalla, och gifva delta verk samma rätt i afseende pä kredilivs erhållande, som andra publika verk och enskilda personer.
Min åsigt af meningen med dessa kassakreditiver är den, att derigenom skulle befordras ändamål, som vore nyttiga för landet i allmänhet, och således alt dessa kreditiver skulle lemnäs ät handeln oell näringarna.
Huruvida det kreditiv, som nu är i fråga för drätselkommissionen, afser eli sådant ändamål, torde lätteligen kunna inhemtas, då man läser den framställning, hvarpå drätselkommissionen grundal sin begäran hos K.
M. om detta kreditiv.
Jag tillåter mig upp läsa början af betänk.
N:o 44: ”Sedan Stockholms stads drätselkommission hos K. M. i lind. anmält: alt då nämnde stad, till följd af sitt naturliga läge och sin egenskap af rikets hufvudstad, i förening med andra förhållanden, sedan längre tid tillbaka nödgats för sina vidsträckta hamnar, broar och farleder samt sina allmänna inrättningar och byggnader vidkännas så betydliga utgifter, att dessa icke kunnat med de dertill anslagna och afsedda tillgångar bestridas, sladskassan måst åsamka sig skuld, som, enär utgifterna för omförmäldia ändamål tid efter annan ökats, under det alt deremot åtskilliga intrader varit mindre vinstgifvande, vid slutet af år 1846 uppgått till omkring 760,000 r:dr b:co, löpande med årlig ränta af dels 6, dels 5 och till någon ringa del 44 för hundrade; att som nedsättande af räntefoten på detta betydliga skuldebclopp synts drätsel-kommissionen vara i hög grad påkalladt af omtankan vid en omsorgsfull förvaltning af stadens finanser, drätsel-kommissionen derföre vidtagit tjenliga åtgärder, och tinder föll. år jemväl lyckats uppnå detta ändamål sålunda, att, vid de äldre skuldernas omsättning eller omflyttning pä andra händer, med fordringsägarne träffats aftal, i följd hvaraf stadskassans samtlige obligationer numera löpte med 4 procents ränta, eller 44 (troe. då obligationerna ä långifvarnes sida icke vore uppsägbara; samt att, för att kunna upprätthålla och betrygga detta gynnsamma förhållande och om möjligt befordra en ännu större ränlenedsätlning ä stadens skuld, hvarigenom vunnes ökad förmåga för staden att utföra större allmänt nyttiga förelag, det skulle för drätsel-kommissionen vara särdeles gagneligt alt i R.
St:s bank äga kreditivrält lill ett belopp, icke öfverstigande 200,000 r:dr b:co.” Således är, enligt min åsigt, drätsel-kommissionens önskan med delta kreditiv endast att kunna nedsätta den skuld, hvarför stadskassan häftar; eller alt kunna upprätthålla den vid 248 Dun 22 April. den ståndpunkt, hvarpå den för närvar, sig befinner.
Detta ändamål kan jag icke inse böra söka vinnas med riksbankens penningar, hvarföre jag icke heller kan önska, att drätsel-kommissionen bör hafva större kreditiv på banken, än andra korporationer och hvarje enskild person, som söker att förkofra sig och sin rörelse.
Nära nog skulle jag anse, att den, som verkligen drifver handel och näringar borde äga företräde till ett dylikt kassakrediliv, för att derigenom kunna skaffa sig lägre ränta eller för alt möjligen kunna göra face emot sådana kreditiver, som för lägre ränta kunna hafva en kortare uppsägningstid.
Om, på sätt jag önskar, R. o. Ad. skulle bifalla att den raaximi-summa, som lill enskildta kreditiver af Ulsk. blifvit föreslagen, måtte förhöjas utöfver det af BankoUlsk. föreslagna belopp ända till 50,000 r:dr, och om då drätsel-kommissionen, i likhet med enskilda personer, får åtnjuta denna krediti vrätt, så tror jag icke att den skulle komma att blifva lidande.