Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förgäfves söker man häremot ett förslag till correctiv uti Utskottens Betänkande, hvilket snarare synes gå ut på att uppmuntra än förtrycka bränvinssupandet; ty då KonstBrännerierne hädanefter som hittils ansetts böra få nyttjas, och Brån vinsbränning funnits böra ulöfvas alldeles på fabriksmässigt sätt, är det en gifven sak, att det alltförderfvande Bränvinet skall finnas till öfverflöd och för godt pris, och att fylleriet nödvändigt skall taga så öfverhand, att det icke kan öfverträffas af något annat, än sedeförderfvet och tiggeriet.
Jag är sjelf för ung, för att kunna minnas blott några och trettio år tillbaka; men jag hav af trovärdiga personer hört, och mitt förnuft säger mig, att man ännu på den tiden hvarken såg så många unga och medelålders Menniskor gå halfnakna och Den 4 J u n i i f. m. sjukliga, ej heller en så allmän nöd och uselhet hland hustrur och harn till den arbetande lägsta Glassens männer.
Hvad dagakarlen om dagen förtjenar, det super han upp om aftonen, och kommer sällan hem till hustrun och barnen med en spard tolfskilling.
— Desse sine närmaste låter lian svälta och frysa, blott han sjelf får supa sig full och galen.
Sedan förer han oljud på gator och vägar, samt lefver illa med hustrun, då hon af honom begär bröd till barnen, eller förebrår honom hans oordenteligheter.
Ofta händer det, att äfven hustrun till en sådan man söker tröst i bränvinet, och super lika befängt som mannen.
För hvilket outsägligt elände äro icke då de arma barnen blottställde, och huru vårdas då deras uppfostran, och bildas deras hjertan till känsla för Gudsfruktan, dygd och medborgerlighet.
Utskotten tro, att upplysningens allmännare utspridande bland de lägre och fattigare Folk-Classerne skall medföra det rätta botemedlet — förakt och afsky för allt förnedrings-tillstånd.
Detta låter väl höra men icke förklara sig, då en flerårig, bedröfllig erfarenhet ti 11- räckeligt vitsordat, att bland den Folkklass, der fylleriet tagit en afgjord öfverhand, der söker man förgäfves en enda gnista af upplysning, der är sjelfva Religionen vanmägtig, der finnes intet begrepp om heder och ära, och följaktligen icke eller någon fruk - Den 4 Junii f. m. tan för medmenniskors förakt och afsky.
Hvem kan väl bestrida, att ju fröet, och roten till allt detta onda är Bränvinet; och är det då icke hög tid, att försöka om icke radicalt utrota, åtminstone qväfva, denna frätande mask.
Månne de mesurer, som Utskotten förelagit, äro härtill tjenlige, eller månne de icke snarare hafva för ändamål att soutenera det onda?
Att tillverka Bränvin, hör icke förbjudas, men att göra det på ett sådant sätt, som i senare tider, det måste nödvändigt förbjudas, så framt icke meningen är, att rikta några hundrade menniskor på bekostnad af hundradetusendetals välfärd.
Rubriquen på Utskottens Betänkande handlar ju endast örn HusbehofsBränvinsBränning; och likväl går sjelfva Betänkandet alldeles icke ut på något sådant, utan, tvertom, hufvudsakeligen på Bränvinsbränning såsom fabriks-handtering.
Är det rätt, att göra en så himmelsvid afvikelse från sitt ämne?
Är det rätt, är det christeligt eller patriotiskt, att tillstyrka icke blott bibehållande af Nittio-kannors Bränvins-Pannor, utan på köpet jemväl de landsförderflige konstbränneri-redskaperne?
Är det conscquent, att tillstyrka oafbruten bränvinsbränningsrättighet bela året igenom, sedan man såsom ett skäl för sjelfva bränningen antagit äfven behofvet af drank för ladugården, men tillika ganska naturligt insett, att kreaturen öfver sommarmånaderna gå på bete.
( Den 4 Junii f. m. 171 Ibland de många väl grundade Reservationer, som åtfölja Utskottens Betänkande, finnas flere, som förtjent Utskottens S311- nerliga uppmärksamhet.
I främsta rummet måste hvarje god Christen och äkta Patriot ovilkorligt sätta Herr Prosten Magister Broomes anförande till Utskottens Protocoll. Denne förträffelige man, ung till åren, men veteran till de kunskaper, ljusa och patriotiska åsigter, samt oberoende och oegennyttiga tänkesätt, hvaraf han äfven i andra maglpåliggande Riksdags-äreuder gifvit prof, har betraktat saken från den synpunkt, hvarifrån den lmfvudsakligast bordt skådas, nemligen den moraliska; och jag recommenderar berörde anförande att läsas och eftersinnas af hvarje redlig Svensk, förnämligast af Utskotten, som deraf torde få ledning för sine omdömen.
I afseende på beskattningen, recommendera-r jag likaledes Herr Prosten Magister Åstrands, äfvensom Herr Contracts-Prosten Nordins reservationer, hvilka håda ledamöter på ett ypperligt sätt yttrat sig i saken.
I det hela yrkar jag återremiss af Betänkandet, och anhåller, att detta Anförande må åtfölja remissen.
I anledning af Herr Thams yttrande, ser jag, att jag misstagit mig om 8-sk:s-afgiften per hemman.
Men då hemställer jag, om det icke vore billigt, att >7l Den 4 J u n i i f. m. de 5o,ooo R:dr, som här äro i fråga, lades på Bran vinspannan, och att afgiften per mille bortgick, till undvikande af denna skatts förvandlande till grundskatt.
Hvad angår den af Friherre Hjerta gjorde anmärkning om fylleri, vill jag ej bestrida sannfärdigheten deraf, men tror att förhållandet är olika på olika orter.
Jag kan ej döma efter andra personer, än dem jag haft att göra med; och jag ser verkligen mindre fylleri nu än förr.
Flere handtverkare hafva försäkrat mig, att fylleriet här är mindre, och att ambition så märkligen tilltagit, att deras arbetare icke vilja arbeta tillsammans med dem, som fylla sig; man ser äfven mindre fylleri på gatorne.
Kanske supes på vissa orter icke särdeles mindre, men man är åtminstone mindre full, än förr, och hvad Garnisonerna beträffar, är ingen jemnförelse hvad fylleriet aftagit mot förr, eller på den tiden jag var tjenstgörande.
Så mycket jag kunnat uppfatta af Herr Rosenqvists anförande, är deri omnämndt, att dranken är mindre nödig om sommaren, emedan kreaturen gå på bete.
Jag vill då endast anmärka, att man har fyrfota djur, som hela året behöfva födas inne med tillhjelp af drank, emedan på många ställen icke finnes sådan vidlyftig skogsmark, der svinen, likasom i deras vilda tillstånd, trifvas bäst.
Om man dessutom beräknar den mängd Yictualier, som man nu får inom Den 4 J u n i i f. m. 173 landet, emot livad som förut införskrefs, så skall man inse en stor nytta af bränvinsbränningen.
Friherre Hjerta; Jag respecterar hvar och ens öfvertygelse, och vill icke bestrida Friherre Wrangels uppgift, att han i sin omgifning ej finnér det öfverdrifna fylleri, som jag omtalat.
Jag vill önska, att jag kunde säga det samma om min ort.
Mängden af det Bränvin, som stipes, kan jag ej bestämma; visserligen supes det mera än förr, ehuru kanske icke så många äro fulla.
En mängd brott äro följder af detta supande.
Sedan jag mottog Jönköpings Län, hafva 11 å 12 personer gått till döden för brott, mest utöfvade under fylleri; flere hafva kommit på Fästningar, såsom ej fulleligen öfvertygade.
Min öfvertygelse är, aLt fylleribrotten tilltagit i samma mån, som bränvinssupandet ökat sig.
Uppå derefter af Hans ExceUence Herr Grefven ochLandtMarskalken framställd proposition, blef Bevillnings-, Lag- och Ekonomi-Utskottens ifrågavarande Betänkande, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteradt.
Upplästes till Justering och godkändes följande från Expeditions-Utskottet inkomne Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: 174 D e n 4 J u n i' e. m. N:o 83.
Om anslag af allmänna medel till en väganläggning i Wermland.
N:o 84- Angående tillåtelse i vissa fall till bropenningars uppbärande.
Angående lånebidrag af allmänna medel till odlingsbara kärrs och mossars aftappning på Gottland.
Angående förberedande åtgärder för Sjön Wenerns sänkning.
Ridderskapct och Adeln åtskiljdes klockan half till 3 eftermiddagen.
Thorsdagen dea 4 Junii 182g.
Upplästes till Justering och godkändes följande från Expeditions-Utskottet inkomne förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 87.
Om tillåtelse för Räntegifvarne inom Öster- och Wester-Rekarnes Härader att, under vissa vilkor, sjöledes fortskaffa / Den 4 Jun ii e. m. i^5 deras Afrads- och Krono-Tionde-Spannemål till något af Kronans Magazin.
I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om förhöjning i Rotelijelpen för svaga Rotar inom Kronobergs och Calmare Län. N:o 89.
Angående ett ökadt Anslag å Stat för Bergsskolan i Fahlun.
Med förslag till förklaring af 26 Cap. 1 §.
Byggninga-Balken, angående skyldigheten att deltaga i Kyrkobyggnad med hvad dertill hörer.
Angående yrkad skyldighet för Ordinarie Domare, att af egne medel ersätta alla de kostnader, hans Vicarius, i och för sitt förordnande, får vidkännas för resor utom Domsagans gränsor.
Företogs till pröfning Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens den 18 sistlidne Maji under N:o 3i afgifne, och den 29 i berörde månad på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om inrättande af ett Curlius i Söderhamns Stad.
Då så väl Motionären som Länets innevånare hafva öppet tillfälle att genom Länsstyrelsen framställa hos Regeringen sin önskan om förändrade inrättningar för sjukvården, anser jag detta Den 4 Junii e. ra.
Utlåtande på samma grunder, som Ridderskapet och Adeln vid flere föregående tillfällen godkänt, höra afslås.
Jag yrkar äfven afslag å Utlåtandet, och tror icke behofvet af det ifrågavarande Curhuset vara tillräckligen ådagalagdt, för att gifva Rikets Ständer någon säker grund till en underdånig skrifvelse i ämnet; helst Länets innevånare hafva sig öppet att sjelfve vända sig till Regeringen med deras anhållan.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af Stats- och Ekonomi-Utskottens förevarande Utlåtande.
Hvarefter, uppå gjord proposition, berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln afslogs. A nyo föredrogs och bifölls Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens den 18 sistlidne Maji under N:o 3a afgifne, och den 29 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjord framställning om Allmogens i Wadsbo Härad befrielse från hjelpedagsverkens utgörande till Marieholms och Cathrinebergs Kungsgårdar.
Vid Den 4 Jun ii e. m, 177 Vid förnyad föredragning af BancoTJtskottets den 22 sistlidne Maji under N:o 44 afgifne, och den 29 i samma månad på Bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckt motion om förändring i grunderne för återbetalning af det till Götheborgs stad utgifne Bancolån, blef detsamma, uppå begäran af Herr Tham, Wolrath, och Friherre Sprengtporten, Jacob Wilhelm, ytterligare lagdt på bordet.
Föredrogs å nyo Banco-Utskottets den 22 sistlidne Maji under N:o 45 afgifne, och den 29 i samma månad på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte Motioner 0111 rättighet att i Rikets Ständers Bank belåna Tackjern.
Detta Betänkande, hvari tillstyrkes en nästan obegränsad lånerätt i Banken på Tackjern, liggande på hvilken våg som helst, utan åtskilnad emellan Stapelstads- och Uppstads-våg, skiljer sig deruti från den förut antagne principen, att man hiltils ansett lånerätt endast böra medgifvas exportvaror, på det icke en tillfällig stagnation skulle tvinga exportören att sälja till vanpris, men icke tillåtit lån på rudimaterier, hvilka äro ämnade till förbrukning inom landet, såsom förhållandet är med tackjern, om man undantager gjutgods.
Ett sådant afvikande från principen 27 II. 12 178 Den 4 Junii e. m. anser jag skadligt, emedan det väcker eli strid i intressen medborgare emellan.
Priset på råämnet bestämmes i annat fall endast af bebofvet jemfördt med tillgången, och détta är det enda rätta correctivet mot ett prejeriförsök å ena eller andra sidan; men den förädlade varan deremot måste, då en tillfällig svårighet för afsättning eller export inträffar, nödvändigt falla i pris, och beliöfver således ett understöd.
Den nu föreslagne lånerätten skall långt ifrån att gagna Bergsmannen, skada honom; ty den skall uppmuntra en och annan att uppdrifva sin produclion högre, än behofvet och åtgången påkalla, hvarigenom priset i längden måste nedtvingas, och Bergsmannen, oberäknadt de utbetalte räntorne, nödgas sälja sitt tackjern med förlust.
Om man baft för afsigt att hjelpa Bergsmannen i dess handel med Köpmannen, så är äfven ändamålet förfeladt; ty det blir säkerligen Köpmannen, som begagnar sig af lånerätten.
Jag tillstyrker derföre afslag på Betänkandet nu liksom vid sista Riksdagen, då ett dylikt förslag ogillades; enär jag ej finner någon anledning att ändra det då fattade beslutet.
Men skulle detta icke bifallas, önskar jag återremiss, för att åtminstone få lånerätten inskränkt till det tackjern, som ligger på Stapelstädernes Vågar, emedan anstalten i annat fall skulle leda till förlust för Banken, då säkerheten på Uppstads våg är ingen.
Det är väl sannt, alt Stångjern på Uppstads Den 4 Junii e. m.
179 väg äfven belånas, men detta besigtigas alltid och vräkes före uppvägningen, så att endast det dugliga kommer vid belåningen i fråga; men detsamma går ej an i afseende på Tackjern.
Dessutom blifver
Stångjernet omringadt med band eller dylikt och förvaradt med Sigill, så att intet kan borttagas, men hvar finnes någon garanti att ej en oredlig
Vågmästare kan tillåta uttagandet af ett par hundrade Sk® Tackjern, utan att sådant märkes bland massor af tusendetals Sk®.
Äfventyret är så mycket större, som åtskillige bland Uppstädernes Magistrater afsagt sig det ansvar för Vågarne, som Magistraterne i Stapelstäderne bar sig ålagdt.
Jag tillstyrker derföre helst afslag på Betänkandet, men i händelse detta ej skulle beviljas, begär jag återremiss, för att åtminstone få lånerätten inskränkt till det Tackjern, som finnes på Stapelstädernes Vågar.
För att icke blifva vidlyftig, får jag blott yttra, att jag i allo instämmer med Herr Tham.
Jag hade likväl önskat^ att han icke ens medgifvit lånerätt för tackjern på Stapelstads Våg; ty det strider emot ali grundsatts att befordra råämnets fördyrande.
Det är blott den förädlade varan, som bör belånas.
Jag yrkar derföre afslag å Betänkandet.
Jag har tydligen tillkännagifvit min önskan, att Betänkandet måtte 12* Den 4 Junii e. m, afslås.
Mitt andra förslag är blott fram ställd t såsom ett al terna tif, i fall den rådande liberaliteten ej skulle tillåta afslag å Betänkandet.
Då frågan i Utskottet förevar, förhöll jag mig passivt, emedan jag ej ägde nog sakkännedom för dess bedömande.
Jag litade derföre på andras omdöme, hvilka voro kunnigare än jag.
Flere Bruksägare deltogo i öfverläggningen, men ingen gjorde någon invändning mot förslaget; tvärtom ansågo de detsamma nyttigt, för att hindra Bruksägare nedpreja priset på tackjern, emedan det lättar utvägarne för dess tillverkare att hålla på sin vara, till dess priset blifver lönande.
Jag skulle således tro, att flere Bruksägares jakande inom Utskottet kan vara lika godt, som några andras nekande inom detta Stånd, eller att lika mycket skäl finnes för bifall, som för afslag, å Betänkandet.
Man har väl sagt, att ingen belåning af tackjern borde äga rum, emedan den vore stridande mot grundsatsen, att endast förädlade varor må belånas.
Jag skulle dock önska, att denna grundsats äfven tillämpades på Ull och dylikt.
Banken skulle då slippa att ligga i förskott för UllDisconter, och dylika inrättningar; men jag befarar, att grundsatsen kommer ännu mera alt svigta vid tillämpningen, om under denna Riksdag fråga uppstår angående ett Creditiv för Den 4 Junii e. m. 181 Ullbelåning.
Man har Sfven sagt, att lånerätten på Tackjern åtminstone bordt inskränkas till Stapelstädernes vågar; men som ett ganska ringa belopp lärer vara derstädes npplagdt, skulle ett dylikt beslut ungefärligen innebära detsamma, som borttagandet af den nytta åtgärden borde medföra.
Skulle Ridderskapet och Adeln ej vilja bifalla Betänkandet, så önskar jag, att det må återremitteras, på det förhålla liderna må närmare upplysas.
Jag känner ej, hvad Bruksägarne yttrat inom Utskottet, men en reservation finner jag bifogad Betänkandet af en Bruksägare, som nu är här närvarande, nemligen Herr Hammarhjelm, hvilken just gifver styrka åt min sats, att så vida ej liela förslaget ogillas, lånerätten åtminstone måtte inskränkas till Tackjern på Stapelstads Våg.
Något annat kan ej vara förenligt med Bankens interesse, och man måste väl äfven se något på Bankens fördel.
Herr Hammarhjelm, Carl Fredrik:
Som det synes af min reservation, var jag icke närvarande i Utskottet, då frågan förevar till afgörande, så att jag icke haft tillfälle alt derstädes framställa de betänkligheter, som, i afseende på denna fråga, hos mig uppstått.
Desse betänkligheter äro redan omnämnde af Herrar Tham och Lefren.
Men om en sådan lånerätt skall äga rum, !82 Den 4 Junii e. m. tror jag, att den bör inskränkas till tackjernet på Stapelstädernes Vågar.
Jag förenar mig derföre i begäran om återremiss på det så väl den ena, som and,ra, meningen, må tagas i närmare öfvervägande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Banko-Utskottets ifrågavarande
Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsaminas återremitterande.
Då nu å nyo föredrogs Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens den 16 sistledne Maji under N:o 33 afgifne, och den 29 i samma månad på bordet lagde, Betänkande i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition angående en ny StämpelFörordning; blef samma Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Företogs till pröfning Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 5 sistlidne Maji under N:o 27 afgifne, och den 29 i samma månad på bordet lagde, Betänkande öfver väckte frågor, rörande den så kallade Gårdfarihandeln.
Den så ofta omtvistade Gårdfarihandeln har nu rönt sam - Den 4 I u n i i e. m. 183 ma öde, som vid i8a3 års Riksdag.
Afunden hos sådane köpman, som önska att för sig sjelfva behålla lurendrägerihandeln, har väpnat dem, likasom afunden hos StadsfaLrikanterne, hvilka, då de ofta drifva sina Fabriquer med lanta penningar, och vilja täfla i luv med de rika, icke i tillverkning och låga priser kunna täfla med den hatade Gårdfarihandlare!!, som arbetar sjelf, utan lån och utan lux.
Denna afund har ock väpnat en del af Allmogen från de orter, som sjelfva drifva gårdfarihandel med sina produkter och slöjdalster, emot dem af deras medbroder, hvilka yrka samma rätt.
Man har klandrat den ifrågavarande handelsrättigheten derföre, att den missbrukas till lurendrägeri.
Detta har likväl mera varit författningarnes fel, som särdeles före 1825 bibehållit stränga införselsförbud under en lam tillsyn af förbudens efterlefnad.
Man kan likväl ej neka, att luréndrägeriet vid Gårdfarihandel på sednaste tider för det mesta fått en öfvergång, och derföre har man att lacka ett förbättradt handelssystem och bättre tullanstalter.
Redan vid sista Riksdagen upplystes, att ylle-, linneoch bomulls-fabrikationen inom de 7 Häraderne i Elfsborgs
Län uppgick till lika belopp med fabrikationen af samma varor vid Fabrikerne i Städerna.
Nu har en Reservant inom Utskotten upplyst, atti Marks härad ensamt tillverkas årligen 7 å 800,000 alnar linneväfnad.
Jag frågar då, om en .84 D e n 4 J u n i i e. m. sädan tillverkning bör förstöras, och den måste förstöras, om den ej får tillfälle till afsättning.
Betager man dessa Härader sin binäring, så tvingar man dem att utprässa allt möjligt ur en otacksam jord, och jag medgifver att afkastningen deraf ännu i någon mån kan uppdrifvas.
Men detta skulle verka menligt på de omkringliggande sädesproducerande orterne, som nu finna sin afsättning här, och det skulle således medföra flere Provincers undergång.
Äfven linodlingen har, på grund af den åtgång den starka linnefabrikationen fordrar, blifvit i de angränsande provinserne uppdrifven till en förut ovanlig höjd.
Jag hemställer då, om det kan vara rätt, att, såsom Utskotten gjort, på grund af lösliga och obevista angifvelser, aflysa en handel, som har ett så vigtigt inflytande.
En önskan derom frambars vid sista Riksdagen efter 3 Stånds beslut, men Regeringen har varit nog vis, att icke destomindre iåta denna handel qvarstå, endast begränsad genom nödiga controller mot missbruken.
Jag befarar väl icke något annat beslut af Regeringen nu, äfven på begäran af alla 4 Stånden; men jag tror icke, att Ridderskapet och Adeln, som yttrat sig för näringsfriheten i allmänhet, nu bör genom bifall till Betänkandet, afklippa den näringsfrihet, som finnes, och förstöra en existerande konstflit till förmån för inbillade blifvande större fabriker, hvilka i våra små dåliga städer aldrig skola upp - Den 4 Junii e. ra. »85 stå.
Jag anhåller derföre om proposition till afslag å Betänkandet, hvilket jag icke anser löna mödan att återremittera.
Friherre Sprengtportenj Jacob Wilhelm:
I enlighet med Ridderskapets och Adelns beslut vid sista Riksdagen, tillstyrker jag afslag å Betänkandet.
Frågan har inom Utskotten rönt samma öde, som frågan om näringsfriheten.
Den afdelning inom Utskotten, som beredde målet, hade tillstyrkt afslag å motionerne, men detta ändrades i Utskottens plenum.
Likasom på sådant sätt en contradiction uppstått emellan Utskottens begge Betänkanden rörande Näringsfriheten, har ock en contradiction uppstått emellan det nu ifrågavarande Betänkandet och ett annat rörande Norrländska Allmogens handel; då Utskotten der föreslagit och Ridderskapet och Adeln äfvensom de öfrige RiksStånden, enligt hvad jag tror, redan bifallit, att Norrländska Allmogens handel med egne slöjdalster må ega rum; men här åter tillstyrkt, at enahanda rättighet för de sju Häraderne i Elfsborgs Län skall försvinna.
Jag skulle ej förmoda, att Ridderskapet och Adeln ville biträda en sådan inconsequens, och yrkar derföre afslag.
Herr Cederschjöldj Pehr Gustaf: Då Utskotten till stöd för sin åsigt endast åberopat EkonomiUtskottcts
Betänkande vid sista Riksdagen, tyckes Ridderskapet och 186 Den 4 Junii e. m.
Adelil endast behöfva åberopa den discussion, som deröfver här ägde rum den 27 Maji 1823, för att ogilla de nu varande Utskottens Betänkande.
Men det är icke nog dermed, att Betänkandet afslås.
En önskan rörande detta ämne, hvilken framställdes af Rikets Ständer vid sista Riksdagen, ligger' ännu oafgjord om jag så får säga på Konugens hord, och det är, efter min tanka, nödvändigt att denna önskan återkallas.
Detta kan ej ske endast genom afslag på det nu ifrågavarande Betänkandet: och jag tillstyrker derföre återremiss, på det antingen Utskotten måtte ändra sin åsigt; eller ock Rikets Ständer, då Betänkandet andra gången återkommer, må sättas i tillfälle att sjelfve fatta ett beslut om den förra skrifvelsens återkallande.
Man har nu kommit på samma punkt, som vid sista Riksdagen; att nemligen vilja förstöra saken för missbrukens skull.
Jag tror, att den grundsats, att hvarje Svensk man fritt och hvar som helst må föryttra sin vara, är ganska vigtig och ingalunda bör motverkas; men jag tror, att på samma gång man uttrycker ett gillande af denna grundsats, bör man vara betänkt att tillse, det missbruken ej må göra grundsatsen förhatlig.
Klagomålen öfver missbruken vid Gårdfarihandeln tror jag icke vara grundade på blotta lösliga angifvelser, vi känne dem något Den 4 Junii e. m. livar.
Men för att styrka förhållandet med siffra, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att en Ledamot af BondeStåndet, som försvarar Gårdfarihandeln, uppgifvit i sin reservation, att Marks Härad vore det, som producerade mest, och hvilket således bör anses hufvudsakligast lemna de varor, hvilka egentligen få kringföras, men att detta Härad blott sysselsätter 13 personer med försäljningen af dess produktion, hvilken uppgifvits utgöra omkring 800,000 alnar väfnad utom dukar m. m.
Beräknas denna produktion i vigt, så finnér man att dessa 800,000 alnar på sin höjd utgöra 3oo enbetslass, efter 3o lisp. på lasset.
Tager man nu äfven i beräkning produetionen i de öfrige Häraderne, och upptager alltsammans till 4°° enbetslass, hvilket jag icke tror vara för lågt, och dermed jemför de Handlandes antal, nemi.: 65o personer från de sju Häraderne, och 58y personer i Ulricehamn, eller tillsammans 1237 personer, så får man det resultat, att 3 å 4 man sysselsättas med transporten af hvarje enbetslass, och om de Handlandes antal fördelas på alla Länen i Riket, får man 5i handlande Westgöthar, som vandra ikring i hvarje Län.
Ett sådant missförhållande ådagalägger tydligt, att stora missbruk ega rum, och dessa måste hämmas, derest man ej sluteligen skall tvingas att frångå grundsatsen om en fri afsättningsrättighet.