Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag önskade biträda Hr liibbings åsigt, att denna motion , såsom grundlagsvidrig, ej ma blifva till Ulsk. remitterad, derest jag funné någon grundlags §. i sådant alseende fullt tillämplig; men dä den ,nu ifrågasatta tillämpningen af RegF:s 90 §., hvilken vid flera föregående riksdagar alltid hållits fram såsom cn sk 1 rick bi Id mot sådana framställningar, som närmare belysa embetsverkens åtgärder, blefve ett för framtiden äfventyrlig! pnejudicat, samt svnes destomera obehörig, som motionen icke innefattar något bedömmnnde eller klander af Regeringens beslut eller öfriga i berörde §. omförmäldta ämnen, mindre åsyftar någon pröfning deraf, utan Ivertom är affattad i ganska vördsamma ordalag, anser jag hvarken praxis eller grundlagen kunna åberopas såsom stöd för vägrad remiss af denna motion.
Hr B ogerna n fortsatte uppläsningen af sitt skriftliga anförande, så lydande:
Det är icke utan högsta förundran jag funnit den värde motionären hafva förklarat, alt vissa landsorter, och Elfsborgs län isynnerhet, vidkännas både stor och betänklig olägenhet af privatbankernas i omlopp varande sedlar, ity att dessa sedlar skola nästan undanträngt Rikets gångbara mynt i rörelsen. — Privatbankernas nytta för landet, — att uppmuntra och bistå näringarna, att gifva ökad fart åt industriel utveckling, att underlätta oell bereda nya utvägar tili förkofran i idoghet och gagneiiga sysselsättningar, — var redan länge känd och insedd inom vårt k. fädernesland, innan ännu dessa inrättningar lmnno allmännare komma lill stånd.
Deras verksamhet och operationer hafva sedermera ej heller svikit förhoppningarna, utan tverlom bekräftat dem; erfarenheten inom vårt land gifver, ännu icke åtminstone, vid banden annat, än det att privatbankerne i Riket motsvara och motsvarat alla å allmänhetens sida ifrågaställda billiga anspråk; men till denna calhegori kan jag alldeles icke hänföra ifråga var. motion, som, om den vunne afseende, skulle bereda privatbankerna mycket opåräknadt besvär och, snart sagdt, oerhörda kostnader; ty skulle det tillåtas, till en början, alt städerna Wenersborg och Borås förseddes med vexlingscontor, dröjde det visst icke länge, förrän sedermera alla öfriga städer i Riket, uti hvilka privatbanks-styrelse icke funnes förlagd, skulle måhända, med förment enahanda rätt, likaså begära och påyrka'att få vex 4 II. ‘ 18 i3S Den 12 Mars. lingscontor, och slutligen skulle tilläfventyrs hvarje härad och hvarje socken, om än aldrig så liten, fordra vexlingscontor.
Till hvilka orimliga förbindelser för privatbanksbolagen detta skulle leda, inses lätt af hvar och en.
Uti de nåd. octrojer, på grund af hvilka privatbanks-bolag stiftats och blifvit ingångna, ligger, som jag hoppas,- en säker borgen för möjligheten af författningars eller lagars uppgörande, sorn kunna tillintetgöra nämnda bolags fortfarande tillvaro.
' Jag kan ock icke finna, att allmänheten äger större eller andra rättigheter emot privatbankerna, än dem dessa, enligt fastställda bolagsreglor, erbjudit och sig åtagit; och hvarje person, som emottogcr en privalbanks-sedel-, måste väl vara betänkt på, att å ort som vederbör låta, i händelse af behof, til! invexling uppvisa sedeln, helst man, vid emottagning af sedeln, bor veta och är skyldig känna, att valuta för sedeln erhålles endast der eller der.
På ofvanomförmäldla skäl anser jag, att privatbankerna icke kunna eller böra, emot rättvisa och billighet, förpligtas att, utöfver sina lagliga åligganden, föreslagna vexlingscontor inrätta; hvadan jag ock i allo afstyrker motionen, under vördsam anhållan, att detta mitt yttrande må få åtfölja motionen till det Utsk., dit remissen beslutas.
Ce ders t rö m , J a cob:
Den erfarenhet Sveriges riksbank inhemta! om inflytelsen af vexelcontor, lärer vara tillräcklig, för att afhålla oss ifrån att ålägga nuvar. privatbanker ingå på samina bana.
Jag kan således icke med motionären instämma i den tanke, att det vore nyttigt att i sådant afseende stifta en lag; utan anser jag, att möjligheten af privatbankernas existens derigenom skulle annulleras.
På andra sidan åter har det, såsom ett medel till afhjelpande af svårigheterna vid uppbörden, blifvit framstäldt, att privatbankssedlar dervid af uppbördsmannen kunde emottagas, för alt sedermera på en gång utvexlas emot riksbankens sedlar.
Denna åsigt bestrider jag helt och hållet.
Det låter sig icke göra, att vid uppbörden emottaga annat än riksmynt, såvida uppbördsmannen icke är försedd med enskild cassa, tillräcklig för att dermed bestrida utvexlingen till medlens levererande i riksmynt; ty i annat fall skulle, derest ett fallissement af den enskilda inrättningen inträffade, ej allenast en oersättlig förlust för uppbördsmannen uppkomma, utan han också hafva begått ett brott, då lian emot författningarnas föreskrift, blottställt statsverket för stora förluster.
Ett sådant äfventyrande af uppbördsmedlen, medelst valutors emottagande i stället för riksmynt, hoppas jag ej kunna blifva tillåtet; och jag afstyrker således motionen tillika med dess_ coroilarier.
Hr Lefren, Joli., Pehr:
Jag har städse varit bland deras antal, hvilka ifrat för uppkomsten af privatbanker, under villkor att nödiga controiler må äga rum, till säker - Den i a Mars. i3g het för allmänheten att ieke blifva lidande på dessa banker.
Jag anför detta såsom en ingress, på det ingen må tro mig vara en fiende till privatbankerna.
Men om dessa banker skola vara nyttiga för ett land, måste de, efter mitt (ormen, inde, betraktas såsom ett medel för penningerörelsen att tillskapa myntvalutor vid de tillfällen, dä landet för ögonblicket behöfver större rörelsecapital, an vid tillfället finnes alt tillgå; men dessa banker, ehuru de på denna väg obestridligen kunna åstadkomma stor nytta, böra likväl aldrig få sältas i stället för statsbanken, ty deras sedlar äro icke landets verkliga mynt, utan endast myntrepresentativcr, och 72 §:n RegF. säger bestämdt, att ingen, utom R.
St:s Bank, äger rätt utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas.
Att tillåta privatbankssedlars emottagande i allmänna uppbörden, skulle ©tvifvelaktigt förändra dessa sedlars natur, så att de, i stället för att vara myntvalutor, blefve landets mynt, hvilket de aldrig böra blifva och aldrig varit ämnade att blifva.
En sådan tillåtelse skulle derjemte lika otvifvelaktigt hafva den följd, att alla af R.
St:s Bank utgifna sedlar småningom jagades ur rörelsen, och denna bank komma i ungefär samma ställning, soin i början af detta sekel, då riksg:s-sedlar, som också i början ej voro ämnade att vara annat än myntrepresentativér, förvandlades till mynt, just derigenom, att man bemyndigade uppbördsmännen att emottaga dem i kronouppbörden.
Hvilka följderna deraf varit, känna vi nogsamt;' -försl en bankrut år 180}, och ytterligare en bankrut är 18 >4- Det är icke skäl för ett land, som vill gå fram i näringar, flit och redlighet, att slå an ett systeme, som skulle blifva en fortsättning af bankrut-systemet.
Jag tror slutligen, att ingen offentlig myndighet äger ålägga privatbankerna någon skyldighet att hålla vexlingscontor på andra ställen, än der deras styrelser sjefve beslutat inrätta dem, lika litel som någon statsmyndighet kan ålägga en bonde att plöja sin åker på annat sätt, än honom godt synes; ty privatbankernas rörelse står fri, så länge de iakttaga de stadganden, sorn till allmänna säkerhetens bibehållande äro gifna, odlingen äger rätt att vidare blanda sig i deras anordningar.
Gör man det, så slår man an ett systeme af amalgamation, hvarifrån jag ber Gud bevara mitt fädernesland.
Jag afstyrker således motionen, såsom på en gång skadlig och icke rättvis, emedan man hvarken bör eller äger rättighet att blanda sig i enskildta bolags enskilda angelägenheter.
Endast för att lugna dem, som icke tagit närmare kännedom om privatbankerna, vill jag, i afseende på de yttranden, som bär blifvit (allda om vådan af privatbankernas bankrut, erinra, att hvar och en, sorn vill göra sig besväret att Jäsa bolagsreglorna för någon sådan bank, lätt kan öfvertyga sig, att det icke gerna är möjligt
Den 12 Mars. att någon bankrut för dessa boing kan uppstå.
Den skulle i alla fall blifva sådan, att hvarje fordringsägare finge siit åter, oell sådana bankruter äro åtminstone af de minst äfventyrliga.
För min del har jag funnit, att den säkerhet och de regi or, som före octrojernas meddelande blifvit fastställda, äro fullt betryggande.
Det torde tillåtas mig att, till styrkande deraf, uppläsa några rader ur oetrojen för Småländska privatbanken: ”Då vid föredragningen häraf, vi ”funnit en privatbank kunna för Småland medföra nytta, ”och den af delägarena, enl. i3 §:n af holagsreglorna, ingång”na gemcnsamifia ansvarighet, i föreningen med andra än"daui ålsen liga föreskrifter, lemnar erforderlig säkerhet”, etc.
För öfrigt hvad angår, att jag ifrågasatt remissens vägrande på grund af 90 §:n Reg.F., får jag nämna, att jag gjort det endast för att bevara helgden af vår grundlag.
Jag vill dock icke vara envis i denna fråga om remissens grundlagsenlighet, ty jag fruktar alldeles icke behandlingen af denna motion uti Utsk., hvarföre jag också endast velat underställa Hr Landtm, samt R. o. Ad., huruvida remissen, utan åsidosättande af den åberopade §., kan tillåtas.
Ånyo föredrogs Frih. von Kraemers, Robert, den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, om beläning af span mål.
Hr Sandelhjelm Paul, uppläste följande:
Med anledn. af Baron von Kraemers motion, om anslående af en särskild fond till beläning af spanmål, uther jag mig att få erinra följande.
— Frågan om en sådan anstalt bar före detta blifvit offentligen framställd och, såsom jag vill minnas, äfven vid förra riksdagar väckt och öfvervägad, under förhållanden då spanmålspriserna voro i allmänhet mera föränderliga den ena årstiden emot den andra, än de under sednare åren varit.
Den föreslagna anstalten, åsyftande hufvudsakligen att inom hvarje län, utan omgång, bispringa mindre jordbrukare med penningelån, vid den tid på året, då de eljest skulle nödgas sälja deras spanmål till underpris, kunde dock äfven nu blifva för dessa ganska nyttig, om man än ville anse den mera umbärlig, sedan låntillgångarne inom Riket ansenligen ökats genom privatbankernas operationer.
Men svårigheten, om ej omöjligheten, att controllera, att det ställda hypotheket eller den belänta spanmålen ej förskingrades, utan att låneinrättningen finge sin fordran genast godtgjord, samt de omvägar och den kostnad, försöket af sådan controll skulle medföra, synes uppställa nästan oöfvervinneliga hinder mot hela anstalten.
Skulle åter controll ej äga rum, kunde hypotheket sägas vara till blott för sken skull, eller såsom en fiction; och anstalten vore då icke annat än en vanlig, fastän i sin verk - Den 1a Mars. samhet mycket begränsad, discontrörelse.
— Deremot, såsom sådan, vidtagen i ofvanberörde goda ändamål, eller för mindre jordbrukares temporära bispringande, skulle anstalten utan tvifvel kunna blifva högst välgörande, isynnerhet för de län och orter, som nu, genom läget afskiijda fran bankens lånecontor, jemväl sakna, och måhända länge elier för alltid måste komma att sakna privatbanken; ty jordbrukande allmogen i dessa län och orter kan icke tillita samma låneinrättningar, utan att vidkännas dryga kostnader för vederhäftighetsbevis, commissionsarfvode och postporto, m. m. oberäknad! äfventyret att raka i händerna på osäkra commissionärer, hvilket ofta handt till Tånlagarnes skada.
— Så mycket synes åtminstone afgjordt, att jordbruket icke kan, med någon väsendtlig fördel, begagna varande låneinrättningar i det särskildta ändamål, som åfsyftas med den utlåningsanstalt Baron von Krsemer föreslagit.
Om med solidarisk ansvarighet för de länsvis skeende låneanslagens återbetalning til! R.
Sits Bank, skulle menas de personers borgensansvar, en för alla och alla för en, hvilka borde öfvertaga förvaltningen; så blefve ansvarigheten vidsträcktare och äfventyrligare, än den som åligger bankens egne fullmäktige samt ledamöterna i styrelsen af bankens lånecontor; och det är icke till förmodande, att något1 hushålinings-sällskaps utskott, eller någon annan sammansättning af personal, skulle godvilligt emottaga förvaltningsbestyret.
Alt söka dertill genom lag förbinda bushållnings-sällskapernas utskott, står dessutom ej väl tillsammans med begreppet om rätt, och skulle, efter min förmening, föga tjena till annat, än att upplösa utskotten, der ingen kan tvingas att qvarstanna emot sin vilja.
Kommer en utlåhings-anstalt i föreslagen syftning till verkställighet, lärer man således ej böra af de förvaltande fordra annan eller större ansvarighet, än sorn för sådant fall i allmänhet gäller enligt lag och reglementen.
Jag uther mig alt i korthet få upptaga några anmärkningar, som dels nu och dels i ett föregående plenum blifvit gjorda emot min förevar. motion.
Jag-får först tillkännagifva, att hvad tidningarna refererat derom, att jag skulle föreslagit ett creditiv af 5o,ooo r:dr, är ett misstag, ty min motion afser ett creditiv af minst 5oo,ooo r:dr.
Hr Rosenblad har nämnt, att de af mig föreslagna lån närmast liknade odlingslånen.
Dessa odlingslån voro likväl ställda på amortissement att återbetalas inom 10 år med 2 proc:s ränta, hvaremot de af mig föreslagna lånen skulle inom året betalas med 3 proc:s ränta; och anser jag för öfrigt, alt nyttan af odlingslånen på flera orter varit ganska betydlig, ty mångenstädes erhålles nu goda skördar, der, utom dessa lån, endast skulle finnas kärr och mossar.
Hr Den 12 Mar s. Rosenblad har ytterligare sagt, att det vore bättre uppmuntra till anläggande af stora sädesmagazinef med torkningsinrattningar.
Nyttan deraf har jag icke bestridt, utan jemväl i motionen vitsord it; men å de för sådant ändamål beviljade creditiv, är räntan, då den skall utgå med 5 proc., alltför hög, för att de kunna vara användbara, i anseende till de stora kostnader sådana raagazins-inrättningar erfordra.
Ur det egentligen för den förmögne handlanden, sorn dessa creditiv kunna vara af nytta, och min afsigt har varit att bispringa den mindre bemedlade jordbrukaren.
Det finnes en tid om hösten, då jordbrukaren, i anseende tillså väl väglaget, som cn mängd landtmannagöromål, icke kan föra sin spanmål tili mera aflägsna afsättningsstalien.
Han nödgas då sälja sin säd till hvad pris som helst, eller också ingå på en ofördelaktig byteshandel, så att en bonde, hvilken behöfver en tunna strömming, sorn kostar ungefär 22 r:dr, får betala den med 3o r:ur, då han deremot lemnar ? a tunnor råg.
Genom sådana transactioner blir hans spanmålsbod snart uttömd, så ett han om våren på auetioner nödgas sjelf köpa spanmål och inkommer i en serie af olägenheter och betryck.
Inträffar åter ymnig skörd, så falla sädespriserna om hösten så betydligt, att en mindre jordbrukare kommer i frestelse att tillgripa den högst förderfliga brännvinsbränningen, och låter brännvinet supas upp, för alt sedermera läppja lanken.
Hr Sandelhjelm har, om jag hört rätt, lemnat något vistord åt gagneligheten af de nu ifrågaställa creditiven, men ansett, att de svårligen kunde blifva begagnade, såsom förenade med alltför invecklade transactioner.
Jag delar icke denna tanke, och får först och främst tillkännagifva, att det icke äf någon tvångsåtgärd jag föreslagit, utan endast att de län, som finna sin.uträkning dervid, må vara tillåtet att begagna dessa lån; och i afseende på verkställigheten har jag föreställt mig, att om t. ex. ett län hade ett creditiv på 5o,ooo r:dr b:co, borde kungörelse utgå, att den jordbrukare, som ville taga lån af iöo till 600 r:dr, ägde anmäla sig t. ex. inom den 1 Nov., och dervid bifoga,-ej mindre bevis att han i sin spanmålsbod ägde motsvarande uttröskad och helst liad spanmål , än ock borgen af vederhäftiga personer, att inbetalningen af lånet, så snart spanmålen blefve försåld, eller sist inom sex månader, skall ske, vid äfventyr att derefter få betala 6 proc. ränta jemte lagsökningskostnaden.
De inkommande iånehandlingarna borde sedermera granskas af länets hushål
Issällskaps förvaltningsutsk.
, som från banken hade att reqvirera penningar till det belopp, som motsvarade de godkända lånedocumenternä.
Hushållnings-sällskaperna skulle dervid icke äfventyra någon förlust, enär de hade 6 månaders tid för lagsökningen, och dessutom för omkostnaderna blefvo ersatte genom skilnaden emellan den dit ingående och den för banken bestämda rån - Den 12 Man. >43 tan.
Fördelarna skulle blifva, att man slapp den stora magazinerings-kostnaden, att den mindre bemedlade landtmannen kunde få låna på sin säd och afyttra den först då sädespriserna hunnit stadga sig, och att anläggningen af lior uppmuntrades, utan hvilka ingen spanmålshandel kan uppkomma.
I Finland finnes ingen torpare, som icke har sin lia, och der understiger spanmålspriset sällan 12 r:dr; hvaremot man i vårt land icke med någon säkerhet kan beräkna priset, hvilket endast kan vinna stadga genom den inrättning af lior, hvartill mitt förslag skulle bidraga, då den linde säden företrädesvis skulle blifva belänad.
I sammanhang dermed skulle jemväl husbehofsbränningen, åtminstone der säd dertill användes, blifva förminskad, samt de högst förderfliga auetionerna tili försäljning af spanmål på credit, hvilka jag ville införa i litanian, Iida ett betydligt afbräck.
Vid förnyad föredragning af Hr Edenhjelms, Gillis, den 29 sist!.
Febr. e. ni. på bordet lagda motion, om utfärdande af en författning, som hestämmer fattig försörjningsskyldigheten inom socknar på landet, der fabriker äro inrättade, blef samma motion remitterad till Allm.
Besvärsoch Ekon.Utskottet.
Föredrogs ånyo Hr af Grubbens’s, Kils Wilh., den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, om organiserande af en advocat-corps på stat.
Det af Hr afGrubbens uppgifna förslag tror jag skulle, ifall det vunne bifall, medföra stora olägenheter och, snart sagdt, utgöra en kräfta för landets välstånd.
Motionären har trott, att om 24 advocater aflönades pa stat, och under dem i hvarje län ställdes en större personal af andra advocater utan lön; så skulle den hittills öfverklagade olägenheten af brännvins-advocenters tillvaro kunna afhjelpas.
Han har nemi. förutsatt, att yngre examinerade jurister gerna skulle anmäla sig till emottagande af dessa beställningar.
Jag fruktar, att motsatsen skulle inträffa, nemi. att de endast i nödfall skulle slå sig på advocatyrket, och att alla de skickligaste yngre juristerne skulle då som nu söka sig företrädesvis in på embetsverken.
Dessutom fruktar jag, att de olägenheter de smärre advocnterne förorsakat, och som med skäl blifvit öfverklagade, icke skulle undanrödjas utan snarare förökas genom de nu föreslagna.
De nuvar. smärre advocaterne hafva väl kunnat uppvigla till processer, men de hafva dock icke helt och hållet egnat sig deråt, da de derjemte varit sysselsatte med jordbruk eiler andra yrken.
De hafva dessutom, i följd deraf, kunnat åtnöja sig med mindre arfvoden.
.44 Den .a Mars.
Deremot skulle den advocat-corps Hr af Grubbens föreslagit, hvilken skulle utgöras af de Samsta juristerna, komma nära nog i samma ställning, som landsfiscalerne.
Den skulle endast lefva af andras split.
Jag har varit i tillfälle att se utgången af rättegångar, som unge jurister åtagit sig; och beklagligen får jag vitsorda, att parterne just då förlorat sina falaljer.
Advocater i allmänhet äro mindre tålde i landet, och brännvins-advocaternes antal minskas med hvarje år; åtminstone finnas numera högst få sådane i den ort jag bebor, och der tror jag man skulle anse som en stor olycka, om denna nya kast skulle uppstå.
Hvarje medel, sora ka-n påfinnas tili rättegångars förkortande och förekommande, skulle för mig vara ganska välkommet; men det nu gjorda förslaget skulle, efter min öfvertygelse, rakt leda till motsatsen, hvarföre jag yrkar afslag på Hr af Grnbbens’s motion.
Remitterades til!
Till AUni.
Besvärs och Ekon.Utskoitet remitterades FIr af Grubbens’s, den 29 sisth Fehr. e. m. på bordet lagda motion, om förändrad organisation af Sundhets-coikm.
Ånyo föredrogs Hr af Grubbens’s, Kils Wilh., den 29 sisth Febr. e. m. på bordet lagda motion, orri fri ränta samt upphörande af bysättning.
Jag hemställer, om icke den af Frih. Rantzou väckta motion, som å föredragningslistan är upptagen under N:o 92, kunde tillika med den nu föredragna förekomma.
Vid föregående riksdag, då Frih. Rantzou gjorde en motion i detta ämne, inlemnade jag till R. o. Ad. ett yttrande, som äfven blef tryckt i den mest offentliga tidning Sverige äger.
Jag anhåller vördsamt, att detta yttrande måtte blifva bifogadt den nu ifrågavar. motionen.
Om den fria räntan skall jag icke yttra mig, men örn bysättningstvångets afskalfande anhåller jag få säga några ord.
Jag önskade, att LagUtsk, måtte fästa sin uppmärksamhet vid den frågan, om icke detta afskalfande skulle blifva en skada, just för dem man velat gagna, nemi. låntagarne.
Uti ett land, så fattigt som vårt, och der de ynglingar, som inträda på tjenstemannabanan, flera år måste tjena utan lön, samt för det mesta äro obemedlade, skulle det utan tvifvel yppas ännu större svårigheter, än för närvar., att erhålla penningelån, om icke långifvaren hade genom bysättningstvånget en större säkerhet att återfå sina penningar, än han svårligen kan vinna genopi något annat medel.
Bysättningstvånget är icke far - Den iq
Ma r s. i45 farligt för elen ordentlige oell hushållsaktige, fastän det är fruktansvärd! för den slarfaktige.
Jag frågar då, om det är skäl att, för misshusliållarens skull, beröfva den, som vill uppföra sig ärligt och derigenom vanligen äfven kan med tiden betala sina skulder, den utväg, som säkrast förskaffar honom penningelån.
Ifråga var. motion omfattar 2:ne särskildta ämnen, nemi. bysättningens afskaffande och räntans Digifvande.
Hvad det förra beträffar, så, ehuru mycket jag respecterar den philanlropi, som uppenbarar sig hos motionären, skulle jag tro, att ett förordnande derom skulle medföra skada för både låntagaren och långifvaren.
Den sistnämnde grundar den credit, han vill lemna, antingen på låntagarens moralitet eller på de lagliga band, hvilka kunna försäkra om återbetalningen.
Men att förlita sig på moraliteten, fruktar jag, i afseende på många personer, vore att bygga på losan sand.
Ilos de bildade classerna visa sig ej sällan sådana vinglerier, som icke lemna anledn. till förtroende för löften och förbindelser i betalningsväg.
Man ser ofta cessionanter, sorti kort tid efter det de gifvit upp sin stat lefva ganska godt, titan att man Vet, hvarifrån de kunnat få sina penningar.
Hos de lägre classerna är beklagligen gängse det ordspråk: ”skälmstyckena äro mångahanda för den soth förstår att rätt bruka dem”; och jag tror att, ifall bySättningen icke kunde användas emot dem, som icke vilja betala sina skulder, skulle ett alltför fritt spelrum lemnäs deni att ytterligare lemna bekräftelse på detta ordspråk.
Vi hafva mångå exempel derpå, att en känd förmögenhet hoS låntagaren eller löftesmannen icke alltid lemnar säkerhet för länets betalning.
Det händer mången gång, att han har en Vacker förmögenhet, då lånet göres, men då det bör betalas, utdelat den till sina barn eller närmaste arftagare. i835 års författning , som lemnar tillfälle att bortpanta egendom, som qvarstannar under pantgifvarens vård, har ganska mycket i delta fall utvecklat begreppen.
Jag vet ett exempel, då en person, som ägde 2ö,oöo r:dr, ingick i borgen för 3,000 r:dr, men då borgensförbindelsen skulle honoreras, befanns icke äga 2 styfver i behåll, utan hade åt sina barn lemnat hela sin förmögenhet.
Han bodde i Calmar och är numera död.
Vid så dana tillfällen synes ganska lämpligt, att bysättningen kan begagnas emot dem, hvilka söka undandraga sig betalningen af sina förbindelser.
— Hvad åter den fria räntan beträffar, vill jag icke bestrida, att den kunde möjligen i hufvudstaden vara fördelaktig, men jag tror att fördelen deraf i landsorterna Vore tvifvelaktig; der finnas personer, som öka sin förmögenhet under det många andra förminska den de äga.
De sednare måste då låna hos de förra, och desse an4 H. 19 146
De» 12 Mars. se icke för rof att preja de låntagande.
Således och ehurii jag ej anser räntans frigifvande vara så farligt, som bysatt-- ningstvångets afska/Fande, befarar jag likväl, alt mången ruin skulle deraf påskyndas.