Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Otvifvelaktigt ordnar Eegeringen ifrågavide undersökningar så, att äfven den ifrågaställda östra sträckningen jemväl blir föremål för desamma.
Det är naturligt, att en ny speciel undersökning ar af nöden, i händelse Förstärkta StatsUtsk., till hvilket en del af frågorna kommer, skulle underkänna Borgare- och BondeStåndens beslut, ty då äro noggranna undersökningar af nöden, för bedömandet om vägen skall gå norr eller söder om Mälaren; men i alla fall tror jag det icke vara lämpligt att specielt påpeka det, enär Eegeringen i landets intresse icke lärer underlåta att sådant anordna.
Ett bifall till Utsk:s förslag synes mig alltså tillräckligt.
Ehuru jag redan förklarat, att jag icke vill nedsätta det af Utsk. tillstyrkta anslag, kan jag likväl icke biträda Hr v. Troils förslag, att, för anställande af undersökningar, ställa till Kegeringens disposition ett obegränsadt anslag.
Jag kan icke föreställa mig annat, än att Utsk., som för öfrigt icke visat sig hafva tillvägagått med öfverdrifven sparsamhet, skulle i detta fall hafva visat för stor njugghét.
Utsk. ansett högst nödigt att noggranna undersökningar anställas, och för detta ändamål föreslagit en summa af 150,000 Edr, bör man väl kunna antaga, att 250 Den 13 Juni f. m. denna summa är tillräcklig.
Ett förslagsanslag kan jag icke bifalla.
Erfordras ett högre belopp än det föreslagna, sfi må Utsk., då frågan återkommer, måhända med anledn. af Frih. Sprengtporten förslag, inkomma med ett nytt förslag.
Eaabs förslag, medgifver jag, att det sednare är bättre än det förra, men det är för litet omfattande; ty det är nödigt, att dessa undersökningar sträcka sig icke blott till den södra, utan äfven till de öfriga vägarne.
Jag motsätter mig icke Frih:s förslag, men jag vill att undersökningar skola göras om alla vägarne, och antages Frih:s förslag, blir följden, att södra banan anses af mera vigt än de öfriga banorne.
Nyligen upkommen på detta rum, har jag icke kännedom om de här afgifna yttranden, men vid de allmänna sammankomsterne har jag hört, att de anställda undersökningarne icke äro så fullständiga, som önskligt varit.
Jag har nu hört, att man ansett den af Utsk. föreslagna summa vara för ringa, och då jag anser af vigt, att, innan ett arbete företages, noggranna undersökningar anställas, finner jagäfven summan vara alltför låg.
När emellertid, enl. min åsigt, undersökningarne icke böra inskränkas till en viss ort, utan öfverlemnas till K.
M:s bestämmande, tillstyrker jag, att ett högre, men bestämdt anslag beviljas; ty lika med den siste talaren, anser jag ett förslagsanslag här icke böra komma i fråga.
Jag anhåller, att summan måtte förhöjas till 200,000 Edr Ernt.
Enl. hvad en ledamot i Stats Utsk. sagt mig, skola 3 Stånd redan bifallit Utsk:s förslag.
Om nu så är förhållandet, tjenar det till intet, att vi här besluta ett förslagsanslag, hvilket jag likväl ansett vara det rättaste, hvarföre jag afstår från mitt i detta hänseende framställda förslag.
Efter den uplysning, Hr v. Troil lemnat, har jag intet att tillägga i fråga om anslagets förvandlande till ett förslagsanslag.
Då från Afdelmn frågan inkom till plenum, var summan föreslagen till 100,000 Edr, men höjdes till 150,000 Edr, så att en ytterligare tillökning deri icke torde vara möjlig.
Till Frih.
Eaab hemställer jag, om hans förslag är behöfligt.
Frih:n har nemi. sagt, att undersökningar böra företrädesvis anställas å vestra och södra banan, men de böra väl ske der de äro mest af vigt.
Svårligen kan jag föreställa mig, att de tvenne ord, jag till fullständigande af Utsk:s förslag framställt, skola kunna betraktas, som serskild motion.
Min afsigt har icke varit att skilja anslaget till undersökningar om kommunikationsväsendet i allmänhet från det anslag, som för undersökningar om jernvägarna kan beviljas, utan endast att få alla dessa undersökningar ställda i ett sammanhang, hvarföre jag förnyar min anhållan om propos:n på mitt förslag.
Slutligen hemställer jag, om, sedan vi Den 13 Juni f. m. 251 erfarit, att 3 Stånd bifallit denna punkt, det kan tjena till något att vidare orda om densamma.
Hr Montgommerie-Ceder hjelm har ansett mitt förslag öfverflödigt, men han torde bemärka, att den sträckning af vägen, jag förordat, icke varit förut ifrågasatt, och är således icke känd.
Det kan dessutom hända, att Styrelsen öfver jernvägarne låter anställa undersökningar på andra vägar, än som varit i fråga, och derföre torde vara nödigt att påpeka den väg man önskar.
Hvad Hr Cederschiöld angår, hoppas jag att han låter sin anmärkn. förfalla, sedan han erhållit närmare kännedom om mitt förslag, som lyder sålunda: »dervid de från Götheborg och Malmö utgående, redan påbörjade banornas, jemte deras bibanors lämpligaste sträckning, torde förtjena serskildt upmärksamhet.»
Nu är händelsen, att B.
St:r icke beslutat andra stambanor än från Malmö och Götheborg, och således uttrycker mitt förslag icke annat, än att det är angeläget att sträckningen af de redan påbörjade banorna företrädesvis undersökes.
Jag tror, att Hr Cederschiöld nu skall gilla mitt förslag.
Det må ursäktas mig, om jag icke kunnat godkänna ett förslag, som jag aldrig hört förr än Frihm nu upläste detsamma.
Frihm talade först om att man skulle serskildt hålla sig till undersökningar inom Småland, och sedan om södra banan.
Hade Frihm gjort framställning om de af E.
St:r beslutade och redan påbörjade banorna, så hade jag haft intet att deremot erinra, helst som jag redan uttalat den mening, att, då jag icke kunnat lyckas förmå R.
St:r att frångå den åsigten, att stambanor skola utföras för Statens räkning, jag önskar, att man åtminstone borde hålla sig till de banor, som redan voro påbörjade.
Då nu öfverläggningen anså'gs fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm, att, i afs:de på förev:de punkt, hvartill några talare yrkat bifall, blifvit föreslaget af Frih.
Eaab, att efter orden »undersökningar blifva anställda», måtte tilläggas: »dervid de från Götheborg och Malmö utgående redan påbörjade banorna, jemte deras bibanors lämpligaste sträckning lorde förtjena serskild upmärksamhet)), äfvensom af Frih. Sprengtporten, att å nästföreg:de rad näst före ordet »industri», måtte tilläggas orden »kommunikationsväsende», samt af Hr Aminoff, att den i denna punkt tillstyrkta anslagssumma måtte höjas från 150,000 till 200,000 Edr Ernt.
Sedan numera är uplyst, att genom 3 Stånds beslut frågan är afgjord, afstår jag från mitt yrkande.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att E. o. Ad., på det propositionerne ej må blifva alltför invecklade, torde finna lämpligt, att beslut först fattades endast om 19:de punkten, sådan den af Utsk. blifvit framställd, med Ståndet förbehållen rätt att sedan pröfva de nu föreslagne tilläggen, samt hemställde derjemte om E. o. Ad., 352 Den 13 Juni f. ra. med sig förbehållen rätt att serskildt besluta om ifrågav:de tillägg, behagade bifalla 19:de punkten af Utsk:s Utlåt.
Propos. till bifall å det af Frih.
Sprengtporten föreslagna tillägg blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
Vidare framställdes propos. till bifall å det af Frih.
Raab föreslagna tillägg, och ropades dervid starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han ansåg att äfven nu Ja varit öfvervägande.
Hr Tornerhjelm begärde votering, men innan i anledn. häraf voteringspropos:n hann blifva uppsatt, anmälde sig och yttrade Hr Tornerhjelm:
Oaktadt jag icke finner detta förslag lämpligt, vill jag, för att icke för länge uptaga R. o. Ad:s tid, afstå från min begäran om votering.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde vidare om R. o. Ad. behagade, såsom Frih.
Sprengtporten föreslagit, inbjuda de öfriga RiksStånden att biträda R. o. Ad. i afs:de på 19:de punkten fattade beslut, och sedan svaren utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade Hr Gr. o. Landtm, sig hafva funnit
Ja öfvervägande. 30:de och 21:sla punkterna.
Dessa punkter biföllos. 22:dra punkten.
Jag kan icke inse något skäl hvarföre R.
St:r skola binda sig genom ett beslut att ieke taga i anspråk inkomsterna af bränvinstillverkningen.
Det är visserligen sagdt, att dessa medel erfordras för fyllande af Statsverkets behof i andra delar.
Detta kan vara möjligt; men jag vill erinra, att vid en föreg:de Riksdag eller den sista K.
M. beräknade inkomsten af bränvinsskatten såsom en utväg till godtgörande af räntor och amortering af uptagna lån för jernvägsanläggningar.
Jag tror således, att man icke bör binda sig genom något beslut i detta hänseende.
Redan vid början af innev:de
Riksdag fästade jag upmärksamheten på nödvändigheten att först upgöra statsregleringen, och att sedan företaga frågan om jernvägarne.
Frågan härom är numera afgjord, och kan icke vidare blifva föremål för våra öfverläggningar.
Nu befinna vi oss i det stadium, att frågan om jernvägarne måste afgöras, ehuru statsregleringen ännu icke är afslutad, och vi äro således okunnige om beloppet af de öfverskottsmedel, som kunna för ändamålet vara att tillgå.
Jag frågar derföre, om det kan vara välbetänkt att genom ett formligt beslut afhända oss denna tillgång eller bränvinsskatten.
Jag skulle derföre tro, att det vore bäst att återremittera denna punkt.
Den 13 Juni f. m. 253 Gr. Frölich:
Jag kan icke instämma med den siste talaren, ehuru jag, likasom många andra inom de öfriga Stånden, genom väckta motioner ifrågasatt, att bränvinsskatten, jemte andra Statens inkomster, skulle användas till jernvägsbyggnader.
Detta är numera icke en principfråga, utan en ren praktisk fråga.
Så länge vi be farade och hoppades kunna förhindra att ett större statslån skulle uptagas, är det klart, att enhvar sökte afböja en sådan calamitet, och att man då borde tänka på möjligheten att vid den tidpunkten hänvisa på andra utvägar.
Icke för jernvägarnes skull, utan förden ställning, hvari E. St:rs Bank nu befinnes och örn några månader än vidare kan befinnas, anser jag nödvändigt, att statslån uptages, och just derföre synes mig bränvinsskatten icke böra beräknas till jernvägarnes byggande.
Jag anser olämpligt, att afvika från den hittills följda grundsatsen, att vid statsregleringens upgörande taga i beräkning statsverkets alla tillgångar, utan att man bestämmer, att den eller den inkomsten skall användas till det eller det ändamålet.
Genom ett motsatt förfarande upkommer dels obehöflig vidlyftighet i räkenskaperne och dels oredor.
Den hittills följda grundsatsen har medfört nytta och reda, och jag vet då icke hvarföre man skall göra en afvikelse derifrån.
Åkerhjelm, och anser det högst olämpligt att afvika från den hittills följda grundsatsen, och tror att Utsk. välbetänkt afstyrkt den väckta motionen.
Jag antager för gifvet, att 24:de punkten i Betänk, återremitteras, och om så blir förhållandet, tror jag man gjorde orätt om man icke bifaller 22;dra punkten.
Lika med de tvenne sista talarne anser jag att en viss skatt icke bör bestämmas eller anslås till ett visst ändamål, utan den bör ingå i hela statsregleringen.
Men genom ett bifall till denna punkt har man, enl. min åsigt, beröfvat sig möjligheten att till jernvägarne använda bränvinsskatten; ty Utsk. säger: »att ofvanberörde motion, jemte öfrige framställningar ang:de de genom beskattningen å bränvinstillverkningen och försäljningen inflytande medels användande till jernvägsanläggningarne icke må af It.
St:r bifallas.»
Häraf kan dragas den slutsats, att bränvinsskatten icke skulle få användas på samma sätt, som andra skatter.
Detta tror jag ieke vara meningen, och för att få det riktigt uttryckt, anhåller jag att förslaget måtte återremitteras.
I den financiella barndomens tider kunde man anslå serskilda skatter till serskilda ändamål, men i sednare tider har man funnit, att alla skatter böra till Statsverket ingå, och alla utgifter bestridas af detsamma.
I anledn. af Hr Cederschiölds yttrande får jag uplysa honom, att sedan bränvinsskatten inkommit i Statens skattkammare, förvaras den der icke i något 254 Den 13 Juni f. m. serskildt fack, och att således, om Hr Cederschiöld vid 24:de punkten lyckas att genomdrifva sina åsigter, det icke finnes någon bränvinsskatt, utan endast allmänna medel.
Han kan således vara lugn.
Såsom ursäkt för min barnsliga tvekan att bifalla denna punkt, torde det tillåtas mig anföra, att jag hemtade mina skäl från K. M:s Propos. vid sista Riksdagen.
Jag kan icke finna något hinder för afslag* å denna punkt, och de tvenne Landshöfdingar, som här yttrat sådant, synas icke hafva tagit närmare reda på förhållandet med räkenskaperne.
På debetsedlarne uptages serskildt den bevillning, som ingår till Riksg:sKont., och då möter ingen svårighet, att, när man vet, att bränvinsskatten ingår i statskassan, använda denna inkomst lill ett serskildt ändamål.
Jag har härmed icke sagt, att man skall vidtaga en sådan åtgärd, men jag bestrider, att räkenskaperne lägga hinder i vägen derför.
Bränvinsutskänkningsoch utminuteringsskatten ingår icke annorlunda i statskassan, än att den upbäres af Kronans upbördsmän och aflemnas till kommunerne på sätt författningen föreskrifver.
Denna afgift utgår med en proc., och det är lyckligt, att Staten kan skänka kommunerne vissa afgifter; men huruvida detta till sin princip är riktigt, lemnar jag derhän.
Yid ett tillfälle, som detta, då fråga är om icke mindre än att använda 20 å 3 0 milhr
Rdr till jernvägsbyggnader, synes mig rättast att använda ifrågav:de afgifter till detta ändamål, så att man kunde undvika att uptaga åtminstone lån till belopp, motsvarande samma afgifter.
Jag vet icke beloppet af desamma, men jag tror, att det upgår till 1,500,000 Rdr bko; och bättre är väl att använda denna summa till jernvägsbyggnader, än att skänka densamma till kommunerne, hvilka jag anser pligtige att ombesörja sina utgifter, utan bidrag af Staten.
Jag hade således önskat, att R. o.
Ad. velat förklara, att de icke godkänna Utsk:s förslag.
Efter härmed fulländad öfverläggning, framställde Hr Gr. o. Landtm, hurusom en del talare yrkat bifall och andra återremiss å denna punkt, och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, började omnämna den af Hr Printzensköld yttrade mening, anmälde sig och yttrade Hr Printzensköld:
Jag har icke yrkat någon serskild propos.
, utan önskade endast, att R. o. Ad. icke måtte godkänna Utsk:s förslag.
Jag afstår ifrån denna min önskan.
Propos. till bifall å förev:de punkt blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm förklarade det han funnit
Ja öfvervägande. 23:dje punkten.
Den 13 Jun) f. m. 2i:de 'punkten.
Om StatsUtsk:s segrande majoritet, i motsats till de åsigter jag redan uttalat, icke skulle anse förfallen frågan om de stambanor, hvilka 2:ne Stånd icke godkänt, utan samma majoritet vill drifva den frågan till Förstärkt StatsUtsk. för att erhålla medel till dessa stambanors anläggande, innefattar likväl denna punkt i Betänk, en räddningsplanka för dem, som icke vilja hafva dessa banor; ty det står i E. o. Ad:s samt PresteStåudets makt att säga nej till uptagande af lån, och detta är en fråga, som aldrig kan blifva föremål för Förstärkta XJtsk:s åtgörande.
Säga dessa 2:ne
Stånd nej till låns uptagande, så tror jag, att, om än frågan drages till Förstärkt Utsk., hon icke blir farlig; ty om ledamöterne i StatsUtsk. få veta, att man skall taga medlen ur egen ficka, och icke genom statslån, hoppas jag, att de, som tänka lika med mig, kunna vänta en lycklig utgång af frågan.
Jag anhåller således om återremiss af denna punkt, på det att vi först måtte taga under hufvudsaklig pröfning den andra punkten, sedan Utsk. fått del af de olika Ståndens beslut i denna fråga, och inkommit med ny framställning, hvaraf man kan se huru stort beloppet, som för jernvägarne erfordras, i det hela blir.
Derigenom försättes E. o.
Ad. samt PresteStåndet i tillfälle att bedöma, huruvida lån bör uptagas eller icke. Gr. Frölich:
Ingen heldre än jag skulle se att det vore möjligt att bestrida utgifterne för Statens nu beslutade jernvägar, på •det sätt sista talaren åsyftar.
Jag kan icke neka, att han intagit en fast position för att vinna ett ändamål, som enl. min åsigt kan på annat sätt ernås; men jag vill icke motsätta mig hans åsigt, så länge jag har hoppet qvar, att vi kunna undslippa lån.
Möjligen vore det lämpligt att erhålla en återremiss för att kunna jemföra vårt beslut med de öfrige Ståndens, och deri finner jag mycket förnuft ligga; men det beror på om E. o. Ad. vill det.
Vill E. o. Ad. åter det icke, måste jag uptaga dess tid ganska länge med anmärkmr emot denna punkt.
Jag vill icke yttra mig vidare i afbidan på att få erfara om andra med mig önska en återremiss.
Emellertid skall jag passa på att ännu en gång begära ordet.
Jag får tacka Hr Cederschiöld för det han rent ut uttalat meningen med den af honom yrkade återremissen; men jag beklagar, att denna eldbrand blifvit utkastad ibland E. o. Ad.
Det finnes nog eldfarliga ämnen ändå.
Talaren sade nemi., att genom en återremiss kan förhindras anläggandet af de banor 2:ne Stånd beslutat.
Således vill han begagna detta medel för att köra bort jernvägsfrågan, så att några jernvägar icke må blifva färdiga till nästa Eiksdag.
Jag tror, att när detta yttrande blir kändt inom de öfrige Stånden, den redan befintliga bitterheten skall åtminstone icke förminska den rådande oviljan mot E. o. Ad.
Talaren har fullkomligt förbisett ställningen inom landet.
En hvar, som något känner affärslifvet, vet, att penningetillgången i landet är knapp.
Jag tror, att i den mån vi erhålla jernvägar, vi i samma mån skola 256 Den 13 Juni f. m. fa ymnigare penningetillgång.
Jernvägarnes omintetgörande skall högst menligt inverka på handel och rörelse
Man kan svara mig, att detta rörer icke R.
St:r, men i följd af det utaf Regeringen framlagda förslag har allmänheten hoppats, att statslån till större eller mindre belopp skulle uptagas.
Jag kan icke inse någon våda af att R. o.
Ad. utan återremiss updrager åt Fullmäktige i Riksg:sKont. att uptaga lån till ett bestämdt belopp, t. ex. 10 mill.
Således icke något maximum, som i ett annat
Stånd blifvit yrkadt.
Jag har med flit föreslagit summan låg, på det att man icke måtte hysa några farhågor, och tror, att om man fixerar summan, detta skall för mängden vara lugnande; men att bevilja en återremiss i den riktning Hr Cederschiöld föreslagit, anser jag högst oklokt, hvarföre jag hoppas, att R. o. Ad. icke fäster något afs:de å denne talares yrkande.
Hr Mon tgommerie:
Om punkten skall afgöras i sin helhet, komma så många anmärkmr mot densamma att göras, att jag icke inser huru de skola kunna redas, annorlunda än genom en återremiss.
Denna punkt kan söndras i tvenne delar.
Den ena innefattas i att medlen för jernvägarne skola anskaffas genom lån; den andra föreslår sättet och vilkoren för sådant lån.
Det är nu fråga om medlens anskaffande, och en hvar inser att det skall ske genom lån.
Alla 4 Stånden hafva beslutat att jernvägar skola b.vggas till högre belopp än det, hvartill öfverskotten å Statsverkets inkomster upgå.
I afs:de åter på den frågan, att en del af dessa kostnader skola bestridas med öfverskottsmedel, får jag erinra, att en punkt i Betänk, finnes, som förbehåller R.
St:r att anvisa sådane öfverskott till jernvägarne, i den mån de befinnas tillgänglige.
Jag tror således, att man kan utan fara bifalla den egentliga 24:de punkten, och att man i fråga om de påföljande mormna kan sedermera bestämma sig för afslag å eller bifall till hvart och ett af dem.
Jag anhåller om propos. på ett sådant föredragningssätt.
Jag måste djupt beklaga, att Hr Cederschiöld framkommit med sitt förslag, som går ut derpå, att sedan 2 Stånd afslagit, men 2:ne andra Stånd beviljat anslag till jernvägar, de 2:ne sistmde skulle vara beröfvade rättigheten att få sina beslut pröfvade i Förstärkt StatsUtsk.
Jag måste bestrida hans påstående såsom fullkomligt grundlagsvidrigt.
Beträffande 24:de punkten, anser jag något skäl för densammas återremitterande icke förefinnas, utan kan den ganska väl bifallas, endast man borttager 3:ne ord, nemi. »vestra och södra.»
Dessa ord böra icke inkomma i Ståndets beslut, emedan man icke vet hvilken bana, som erhåller anslag.
Derföre bör ock meningen i punkten så redigeras, att man säger: att R.
St:r för innev:de års arbeten å stambanorna etc.
Derigenom lägges icke något hinder i vägen för anvisande af de medel, som blifva anskaffade.
Någon fara af ett bifall till denna punkt kan jag icke inse; ty det är väl klart, att om R.
St:r genom votering i Förstärkt StatsUtsk. besluta att jernvägar skola byggas, kan Den 13 Jani f. m. 257 kan ingen skada vara dervid att åt Fullmäktige i Riksg:sKont. updroges att pröfva, huruvida Statens öfverskott må dertill användas, eller i händelse af brist på sådana öfverskott lån skola uptagas.
Jag kan icke föreställa mig, att 11."
St:r icke skola ega så mycket förtroende till Fullmäktige i Riksg:sKont., att de icke skulle vilja anförtro dem en sådan pröfningsrätt.
Då, enl. min upfattning, intet vinnes med en återremiss, anhåller jag om bifall till denna punkt, så mycket heldre, som kändt är, att hvarje dag Riksdagen räcker, kostar 4,000 Rdr, och en återremiss endast ökar denna kostnad.
Det förundrar mig, att de Hrr, som ifrigast påyrka sparsamhet med Statens medel, nu ingalunda bry sig om denna högst betydliga kostnad, och något skäl att föröka den genom onödiga återremisser kan jag icke inse.
Jag förnyar min anhållan om bifall till punkten, med den förändring jag föreslagit.
Då jag tager för gifvet att denna punkt kommer att återremitteras i sin helhet, och sannolikt inom de öfrige Stånden olika meningar komma att uttalas om lämpligaste sättet för anskaffande af de för jernvägsbyggnaderne erforderlige medel, tillåter jag mig yttra några ord, som möjligen komma att tagas i betraktande af Utsk., i händelse återremiss af R. o. Ad. beslutes.
Då jag begär återremiss, åsyftar jag dermed icke det ändamål en talare antydt.
Jag hyser den öfvertygelsen, att jernvägsanläggningar böra bedrifvas med all möjlig kraft, äfven om statslån dervid måste ifrågakomma; men jag tror äfven, att man i möjligaste måtto bör undvika dessa utländska statslån.
Deremot önskar jag, att man må bereda tillgångar inom landet, och i främsta rummet tillse, hvilka tillgångar landet i framtiden kan hafva att disponera för betäckande af ränta och amortering å de uptagna lånen.
Enl. min åsigt har en talare på andra sidan haft mycket orätt, då han sade, att det beslut, R. o. Ad. förut fattat, väckt ovilja.
Jag är öfvertygad, att den ojemförligt största delen af svenska folket har med tillfredsställelse erfarit R. o. Ad:s beslut.
Jag är säker derpå, att landet, den stora majoriteten af folket, med ängslan afvaktat följderne af de beslut, som skola fattas, och jag är äfven förvissad derom, att detta folk väntar, det R. o. Ad. skall fortfarande ådagalägga, att de beräkna landets tillgångar så, att de icke komma att anlitas öfver böfvan.
Hvad sjelfva hufvudfrågan angår, så synes mig mom. litt. a innehålla just det mål, hvartill jag önskar komma.
Jag hade likväl väntat mig, att Utsk. mera bestämdt uttryckt den önskan, som, jag är viss derpå, näres i hvarje fosterländskt bröst, nemi. att utländsk kredit skall anlitas endast i den mån lån inom landet icke kunna erhållas mot antagliga vilkor.
Jag tror, att majoriteten önskar undvika den utländska skuldsättningen, och att det varit särdeles väl, om en sådan tanke blifvit i mom. inlagd.
Morn. litt. b är icke allenast onödigtvis peremtoriskt, utan äfven skadligt.
En hvar, som följt de penningeuplåningar, som i sednare tider inom VI H. 17 Den 13 Juni f. m. landet egt rum, vet nogsamt, att först år 1855, — då penningetillgången i landet var så rik, att den förr icke varit sådan, och troligen komma väl 50 år att förflyta, innan en sådan tillgång ånyo yppas, — blef det hypotheksföreningarne möjligt att uptaga lån mot oupsägbara obligationer.
Så är alltid förhållandet i ett land med små kapitaler; ty man afsäger sig icke gerna rättigheten att disponera sitt kapital, hvilket just sker, då man lemnar ut sina kapitaler mot dylika oupsägbara obligationer; ty deras inlösen kan omöjligen beräknas.
Jag anser detta mom. innehålla en skadlig bestämdhet i föreskrifterne, hvilken jag anser onödig.
Mig synes, att Utsk. bordt hafva lemnat fullmäktige öppet att utgifva obligationer, ställde dels på upsägning, och dels äfven betalbara vid upvisandet.
Vilkoret för möjligheten af en sådan åtgärd är, att
Riksgäldskontoret måste disponera kreditiver både inom och utom landet.