Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. behagade bifalla den föreslagna ben 28 April. föreslagne grundlagsförändringen.
Jag erkänner visserligen att den rättighet, raan derigenom skulle tillägga Mosaiske trosbekännare, icke för dera är af synnerlig vigt, då de, i anseende till sitt ringa antal, icke torde kunna väsentligen inverka på riksdagsraannavaiet inom något enda valdistrikt: men beviljandet af denna rättighet skulle dock i det afseendet för dem vara af värde, att det innefattade ett erkännande från Statens sida af de goda medborgerliga egenskaper, de ådagalagt.
Konseqvensen synes mig äfven fordra, att då Ii. o. Ad. nyss meddelat dem rättighet bekläda vissa embeten, man äfven beviljar den nu ifrågavide, Frih.
Cederström har yttrat att Mosaiske trosbekännare icke skulle ega lika stor fosterlandskänsla som Sveriges öfrige innebyggare.
Om detta är förhållandet, hvilket dock icke i någon mån är bevist, kan orsaken dertill icke vara någon annan, än den att de hittills blifvit styfmoderligt be handlade, och meddelandet åt dem af samma rättigheter som öfrige medborgare skall otvifvelaktig! närmare fästa dem vid fosterlandet.
Det har äfven blifvit anmärkt, att om dem nu beviljades valrätt, skulle man snart blifva nödsakad tillerkänna dem valbarhet.
Jag är fullt öfvertygad om att detta framdelas skall blifva händelsen och ser deri ingen våda för Staten.
Har en Mosaisk trosbekännare tillvunnit sig så allmänt förtroende att han kallas till riksdagsman, skall han säkert värdigt motsvara det, Gr.
Lika med den siste talaren erkänner jag visserligen, att någon synnerlig olägenhet eller fara icke kan upkomma genom bifall till ifrågav:de förslag, men i mina ögon är det icke tillräckligt, att ett förslag till ändring af grundlagen icke kan medföra någon olägenhet; det bör visas att det medför icke allenast någon nytta, utan en ganska betydlig sådan, ty att ändra grundlagen är dock icke en sådan obetydlighet, och då det svårligen låter bevisa sig, att för det allmänna det skulle vara af någon egentlig vigt att detta förslag blefve antaget, synes mig mindre lämpligt att godkänna detsamma.
Jag anhåller således att få instämma i den af den förste talaren redan begärda propos:n eller afslag på detta förslag.
Hr Carlheim-Gyllenskjöld, Henrik Adolf Oscar:
Jag kan icke annat än förena mig i den förste och sista talarens an hållan om K. o. Ad:ns afslag på förev:de Mern.
Lagerbjelke erinrar jag mig att grundlagen bjuder det inga andra grundlagsförändringar må af Konst.Utsk:t föreslås än de som äro högst nödvändiga och nyttiga.
Hvad denna beträffar, så har Utsk:t icke anfört några skäl hvarföre den skulle vara högst nödig, och, i afs:de på nyttan, ganska litet, utan har (Jtsk:t förnämligast talat om billigheten.
Jag anser följaktligen detta förslag grundlagsvidrigt.
Jag vill ingalunda förneka Judarne, hvad dem såsom medborgare tillkommer; jag vill icke säga att de äro sämre än andra, men da dessa medborgare hafva en religion, som förnekar sanningen af vår lära, anser jag dem mindre lämpliga än andra att deltaga i sådana V. *8 434 De» 28 April. angelägenheter, sorn röra särskilda samhällsförhållanden.
Jag tviflar icke att den tiden snart kan vara inne, då det blir nödvändigt att medgifva hvad jag nu bestrider, då nemi. en allmän valfrihet erkännes; men i uärv:de stund anser jag bäst att icke så göra, för att ej rubba den kristliga princip, som utgör vår trosgrund.
Frih. Creutz, Steffan; I motsats mot såväl den siste talaren som Frih. Cederström, anhåller jag om bifall till Konst.- Ut.sk:ts Betänk.
Be Hrr, som här yttrat sig, hafva i min tanke icke nog motiverat sina anföranden, då fråga är om att helt och hållet utesluta Judarne från en allmänt mensklig rättighet, som bör vara hvar och en, de må nu kalla sig Judar eller hvad som helst, medgifven.
Det är nu så mycket mer förvånande, som i våra dagar den allmänna toleransen skänkt sitt välgörande inflytande icke blott till oss utan äfven alla civiliserade länder.
Cederström har sagt, att Judarne icke kunna anses för så goda medborgare som andra, derföre att de icke betrakta det land, i hvilket de blifvit uptagne, såsom sitt eget, utan längta efter sitt rätta fädernesland, Kanaan.
Jag får då fästa upmärksamheten på, att Kanaan är en figurlig bemärkelse, föreställande det ställe på jorden, hvarest menniskan finner sig väl, på samma sätt som man skulle kalla det för ett Eldorado, hvarest individer eller korporationer i frid hafva nedslagit sina bopålar och sin husliga härd.
Då Judarne nu äro uptagne samt bo och vistas här i landet, vore det väl alltför inskränkt. att endast för Judarne vilja hänvisa det lyckliga tillstånd i lifvet. af] den allmänna frihet och menniskorätt, som vi åtnjuta nu, till det problematiska återfinnandet af ett land, som Judarne för årtusenden sedan besutit, och sålunda vilja förneka dem samma medborgerliga rättigheter, som hvilken annan Svensk tillkommer.
De äro Svenskar och heta Svenskar, fastän de icke upfatta de rent andliga sakerna på samma sätt som vi.
Jag är för öfrigt fullt öfvertygad, att hvarken bland prester eller lekmän skall inom vår förmenta Evangeliskt-Lulherska kyrka finnas 2:ne, som hafva samma religiösa begrepp.
En prestman, Hr llundgren, har i sin reservation yttrat, att när vårt samhällsskick är baseradt på kristlig princip, så vill han förneka Judarne att få medborgerliga rättigheter.
Jag frågar om det är kristligt, att en person, som utger sig för lärare i kristendomen, framställer sådana tänkesätt, att man skall förneka oförvitliga samhällsmedlemmar rättigheter, som annars endast förnekas den sakfälde brottslingen.
Kristendomen lärer dock: »Hvad
J viljen menniskorna skola göra eder, det görer J ock dem.»
Detta gäller i alla omständigheter, icke minst då man äflas att framställa, huru Staten skulle vara byggd på kristliga principer.
Hr v. Ehrenheim, Per Jacob:
Jag är egentligen upkallari af Gr.
Lagerbjelkes yttrande, som sagt att inga grundlagsförändringar böra antagas än de som äro högst nyttiga, och från hvilken åsigt Gr:n dragit den slutsats att denna grundlagsändring I)en '28 April.
435 borde förfalla.
Denna förändring är likväl af stor nytta för enskilde medborgare, föranledd af deras rätt att åtnjuta rättvisa.
Det »r ur denna synpunkt jag förordar förslaget.
Jag tror, lika med Utsk:t, det anledning är att antaga, att Mosaiska trosbekännare, som intas i Sverige, mera än mången Svensk eller mången till Sverige inflyttad man, intresserar sig för fäderneslandet, och kommer att göra det än mera i samma mån som medborgerliga rättigheter blifva dem tillerkände och de mer och mer känna sig här hemmastadda.
Man har sagt att denna rättighet skulle än vidare utsträckas och att detta stadgande skulle medföra, att de äfven slutligen skulle kunna väljas till riksdagsmän.
Utan att ingå i denna fråga, får jag erinra, att stadgandet af valrätt icke medfört för andra kristna trosförvandter, utom reformerta, rätt att blifva valbar.
It. o.
Den 24 Februarii. 601 Herr Hof-Stallmästaren Grefve Frölich, för Arrendet af Flyinge och Dahlby Kungsgårdar. 6:0
I fråga om den vid sista Riksdagen beviljade Löne-förhöjning för Lagmännen i Skåne och Blekinge. 7:0
I anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Remiss, uppå Lieutenanten L.
Thorsells ansökning att utbekomma innestående ExpectanceArfvode.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 12 dennes afgifne, samt den 17 derpå följde, eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtande, i anledning af Herr Silfverskjölds, Carl, Memorial om ersättning för dess förlorade Accord.
Herr Strussenfeltj Michael’j uppläste följande:
För min del kan jag icke instämma med StatsUtskottets Betänkande, rörande Herr Öfversten Silfverskjölds i och för Tjensten lidne förluster.
Då lika resultater fattas, böra Principerna vara enahanda, hvarpå de grundas; men jag anser icke Utskottet nu hafva iakttagit detta vid ifrågavarande ämne.
Förhållandet blir ganska olika emellan Herr Öfverste Silfverskjöld och för detta Finska Armeens Officerare.
602 Den 24 Februarii.
Den förre har mäst erlägga sitt Accord i Pommersk Courant, de sednare i Svenskt Banco.
Öfverste Silfverskjöld har saknat uti 11 år all sin inkomst af dess år 1806 köpte Compagnie, som af krigs- och politiska händelser nogsamt är kändt; deremot hafva Finska Officerarue knappt i arne år saknat sine Löner, tills de erhöilo ersättning.
Han hade på egen bekostnad näst före Fransosernas Invasion i Pommern 1812, förskjutit 2000 Rrdr Pommerskt mynt genom eget Lån till Beklädnad och Rustkammare för dess Compagnie.
Finska Officerarne voro mångå mäst med indeldte Löner, som gifva inkomster äfven under krig, då den värfvade Officeraren, som har Passevolance, förlorar dess inkomst under ett krig, lönen oberäknad, hvilken då utgjorde circa 2Öo Rrdr Pommersk Courant för en CompagnieChef vid ett af Pommerska Regementerne.
För öfrigt kan det aldrig blifva ett skadeligt pra^judicat, om Herr Öfversten Silfverskjöld tilldelas en skälig ersättning.
Han är den enda Officer, som med åsidosättande af de förmonligaste Aspecter för dess framtid under Preussiska Kronan, lemnade sin Militairiska tjenst i Pommern, lifvad af hoppet och Fosterlandskänslan; och nu mera kan aldrig den händelsen inträffa, sedan vi icke mera äga någon Tysk Province, som emot penningar kan afträdas.
Den il\
Februarii.
603 Jag förmodar att flere inom Ridderskapet och Adeln nogsamt hafva sig bekant, att Öfverste Silfverskjöld icke utan högst giltiga skäl gjort ansökan om någon ersättning för sine stora förluster.
Dess ringa arf har länge sedan åtgått, under dess Mi 1 i ta i riska bana, som han började vid i3 års ålder, så godt som i ett främmande land, afskiljd från Slägt och Föräldrar, lemnad åt sig sjelf; och straxt efter i/j:de året åtföljde han Regementet, samt bevistade 1788, 89 och 90 årens Campagne mot Ryssland.
Jag känner bestämdt att han ännu står i skuld och remitterar ränta för sitt Capitains-Aceord, och det
Capital han upplånte 1811 för att gå i förskott till sitt Compagnies Beklädnad; att lian ännu icke haft medel att från Tyskland afhämta sin enda Son, en Yngling i3 år gammal af mycket hopp.
På alla dessa bevekande grunder frågar jag Höglofl.
Ridderskapet och Adeln„ örn vi billigtvis kunna annat än tillstyrka, att åtminstone Herr Öfversten Silfverskjöld måtte undfå, hvad han i Accord för 1 r år sedan erlagt, och till Compagniets Beklädnad samt Rustkammare för 7 år sedan utgifvit, tillsammans 9000 R:dr Pommersk Courant, då Herr Öfversten ändå icke har någon ersättning, hvarken för så lång lids utgifven ränta ej heller för förlorad Compagnie-inkomst.
Så väl om meddelande häraf till öfrige Respective MedStånden, som Återremiss till Utskottet, hvilket jag hoppas måtte göra ett 604 Den 24 Februarii. billigt afseende på dessa anförde skäl och grunder, anhåller jag att Proposition måtte göras.
Herr Grefven och Landt Marskalken föreslog att Herr Slrussenfelts anförande måtte med de öfrige RiksSlånden communiceras samt StatsTJtskottets Utlåtande, i anledning deraf till Utskottet återremitteras, hvilket bifölls, Föredrogos å nyo tvänne serskildte från StatsUtskottet den 12 dennes afgifne, samt den 17 derpå följde, eftermiddagen, på bordet lagde Utlåtanden; r:o Angående Krono-UppbördsBetjeningens aflönande i Götheborg samt öfrige Städerne utom Stockholm; och 2:0 Öfver Riksdags - Fullmägtigens för Stockholms Stad, Herr L. J. Lundgrens Memorial, om ytterligare bidrag af Statens Medel till Krono-Uppbörds-Betjeningens derstädes aflöning m. m.
Och fann Högloflige Ridderskapet och Adeln för godt, att StatsUtskottets berörde tvänne Utlåtanden gilla; i följd hvaraf till BevillningsUtskotlets yttrande öfverlemnades frågan, huruvida icke till beredande af ersättning åt
KronoUppbördsBetjeningen för det tillökta besvär och den större kostnad, som vid debitering, uppbörd och redovisning uppkom - Den 24 Februarii. 605 mit, den af Riksens Ständer anslagne vissa proCent på Bevillningsmedlen; derest densamma skulle finnas icke svara mot behofvet, torde böra okas.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den 12 i denna måna d afgifne, s arnt den ig derpå följde, på bordet 1'agde Utlåtande, öfver Kongl.
Marjts Nådiga Remiss, angående vissa vilkor vid Wadstena KlosterKyrkas upplåtande åt Wadstena Stads, samt dermed förenade S:t Pelirs Församlingar.
Ridderskapet och Adeln ansåg ej nödigt, att det vid StatsUtskottets Utlåtande bilagde Utdrag af Utskottets Protocoll för den 12 dennes, som innefattade tvänne Ledamöters i Utskottet yttrade serskildte tankar uti förevarande ämne, nu upplästes.
Herr Silfverstolpe, Gustaf Abraham:
Om de serskildta yttranden, som åtfölja Höglofl.
StatsUtskottets Betänkande, hade blifvit uppläste, hade jag ej behöft mera än att dermed conformera mig, för att i anledning deraf begära detta måls Aterremiss.
Nu nödgas jag att i korthet anföra mina skäl till denna begäran.
StatsUtskottet har erkänt billigheten af Konungens Nådiga Förslag, att, enär Wadstena IilosterKyrka öfverlemnas till Staden att iståndsättas, nyttjas och allt framgent på dess bekostnad underhållas, äfven de medel omkring 5ooo R:dr Banco, som genom försäljning af 6o6 Den 24 Februarii. det fordna Koppartaket till Staten influtit# såsom understöd skulle till [Wadstena Stad utbetalas; likaledes är det klart, alt då Staten derigenom befrias ifrån underhållet af denna märkvärdiga ålderdomslemning, och då densamma ifrån öde oell onyttig användes, och till lättnad förorten begagnas, en allmän nytta genom en ringa af Staten använd kostnad blir befordrad.
StatsUtskottet har således i hufvudsaken tillstyrkt bifall till Konungens Nådiga Proposition, men genom ett dervid fästat vilkor, fördröjt till en obestämd framtid, verkställigheten däraf.
Detta vilkor om uppgörande af Contract och Kostnads-forslag, kan visserligen ej medan Riksens Ständer nu äro församlade fullgöras; och om det än genast under årets lopp kunde uppfyllas, skulle likväl hela saken afstadna, om Riksens Ständer under sin sammanvaro ej anvisa de nödiga medlens utbetalande.
Mitt förslag är derföre att StatsUtskottet i så måtto skulle ändra sitt tillstyrkande, att medlens utbetalande nu beviljades och anvistes, men att det öfverlemnades till Kongl. Maj:t att dertill bestämma tiden, sedan vederbörlige Kostnads-fÖrslag och Contract med Staden blifvit uppgjorda oell af Kongl. Maj:t i Nåder fastställde.
Pröfningen af dessa Förslag och Contract kan i alla fall af Riksens Ständer ej förrättas, utan måste till Kongl. Majit i underdånighet hänskjutas.
Och icke heller beror Summans bestämmande af sådana Förslag, utan på sin höjd bestämningen af tiderne för dess utbetalanda, hvilken omsorg, i afseende på Summans obetyd - / Den 24 Februarii. 607 lighet, det visst icke kan sättas i fråga, att den ju till Kongl. Maj:ts afgörande utan all olägenhet må kunna öfverlämnäs.
I stöd af denna min anmärkning, som innehåller en högst obetydlig, fast billig och till ändamålets befordrande vigtig jemkning af Utskottets Förslag; anhåller jag om Proposition till Återremiss af förevarande Betänkande.
Uppå derom af Herr Grefven och Landt-* Marskalken framställd Proposition, blef Statsutskottets ifrågavarande Utlåtande, i anledning af Herr Silfverstolpes dervid 1111 gjorde Anmärkningar, till Utskottet återremilteradt.
Föredrogos å nyo och gillades följande från StiatsUtskottet inkomne, samt den 19 i denna månad på bordet lagde Betänkanden: 1:0
Af den 11 dennes, i anledning så väl af RiksdagsFullmägtigens för Malmö Stad, Herr H. A. Falkmans hos Vällofl.
BorgareStåndet ingifne Memorial, om lindring i allmänhet uti Inqvarterings-besväret för de Städer, där ständige Garnizoner äro förlagde, men serskildt för Malmö Stad, i afseende på betalningen af det Lån, som vid 1812 års Urtima Riksdag blifvit Staden beviljadt, till uppbyggande af Casserner och Stall för 3:ne derstädes förlagde Esquadroner af nuvarande Cederströmska HussarRegementet, som äfven af RiksdagsFul Imägtigen för Staden Ystad, Herr 603 Den 24 Februarii.
Haaks hos Välloflige BorgareStåndet väckte Motion, angående det vid 1815 års Urtima Biksdag, nyssnämnde Stad beviljade Lån till CassernByggnader för de derstädes då förlagde tvänne Esquadroner af ofvannäinnde HusarRegemente.
2io Af den 12 dennes, öfver de af Herrar M. Thunell och H. W. Eckhoff, hos Vällofl.
BorgareStåndet serskildt ingifne och derifrån till StatsUtskottet remitterade Memorial, angående ersättning för de förluster, som Svenske Medborgare under de sednare Krigsåren måst vidkännas genom Skepps-uppbringningar af de Utländska Magter med hvilka Sverige varit i fredligt förhållande. 3:o Af den 16 dennes, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande Medels utseende till bestridande af kostnaden till Högstsalig hans Maj:t Konung Carl NIII:s Begrafning.
StatsUtskottets den 12 dennes afgifne, samt den 19 i samma månad på bordet lagde Utlåtande, öfver Herr Landshöfdingen Friherre Focks Motion, örn Löners anslående för LänsNotarier och LandsContorister.
Friherre Fock, Berndt Wilhelm, hade in lemnat - Den 2 4 Februarii. lemnat, etl Memorial, hvilket upplästes, så lydande:
Hos Ridderskapet och Adeln väckte jag Motion, om tillökning i Em bets-bi träd et vid Lands-Gancellierne och Lands-Contoiren.
Detta Ärende remitterades till Rikets Högloflige Ständers Stats-Utskott, sorn i nu afgifvit Memorial förmält sig väl inse, att göromålen vid Landshöfdinge-Embelena de sednare Aren ganska betydligt förökats, men desto mindre kunna tillstyrka, att enLäns-Notarie och 2:neLandsContoii ister med löner på Stat kunde antagas, som Lands-Secreterare och Lands-Kamererare i allmänhet ägde emot sina många göromål svarande löner och inkomster, i jemförelse med deras vederlikar.
Det är sant, Staten bar många och betungande utgifter att bestrida.
En tillökning i Tjenstemännens antal torde ock icke, allmänneligen taladt, med skäl kunna begäras, och så vida godkänner jag för min del Utskottets tanka; men mitt anförande om förökadt Arbetsbiträde, enskildt för de vanlottade Lands-Cancellierne och Lands-Contoiren, tror jag deremot ingalunda nu vara vederlagt af Utskottet.
Staten och hvarje enskild man har rätt att af den verkställande Magtens Tjenare fordra skyndsamhet och ordning i Expeditionerne, och denna fordran är så vigtig att små considerationer och betänkligheter icke böra få aflägsna ändamålet.
Ridd, o. yéd.
Prot. III B. 77, 78. 510 Den ^4 Februarii.
Med trygghet frågar jag, huru är det möjligt att af en mennisko-förmåga fordra, att göromål, hvilka under loppet af 20 år blifvit tredubblade, skola skötas 1111 med lika skyndsamhet sorn förr, och 4 a booo serskildta och olikartade, men alla för Personliga och Egendoms säkerheten samt Landets odling vigtiga Mål expedieras, lika noggrannt som 12 a i5oo Mål?
Är det förmånligt för Staten att tvinga Lands-Secreteraren och Lands-Kamereraren, att på händer som af dem njuta enskildt
Lön, utdela hvad de sjelfva omöjligen ej kunna medhinna, eller är det icke klokare, billigare och värdigare, att den börda, som uppenbarligen blifvit odräglig, lättas derigenom, att en del af demindrevigtiga; men ändock lid fordrande målen flyttas på en ny hand, som har ansvar derföre?
Staten består tillräckeligt lifsuppehälle åt den af dess Tjenare, hvilken så många och ofta så högt ansvarsfulla göromål uppdragas, är väl rättvist; men Staten har efter min oförgripeliga öfvertygelse ingen säkrare grund för utdelningen af sina Löner, att följa, än den båtnad det Allmänna njuter af sådana anslag; och om denna anmärkning är sann, så måste det ock vara en obestridelig följd deraf, att om än Lands-Secreterare och Lands-Kamererare, njuta så goda inkomster som deras vederlikar på.Rangordningen, hvilket icke bestrides, och utur hvilket skäl någon Löne-förbättring för Lands-Secreteraren och Lands-Kamereraren icke blifvit begärd; så kan dock ej med något fog deraf slutas till umbärligheten af ett Statsanslag för tillökadt Arbets-biträde, enär dessa Ven Februarii.
6ll arbeten, genom täta förändringar af Oeconomiska Stadgar, ständigt växa och snart kunna uppdrifvas till en ännu dubbelt större höjd, hvartill kommer, att i händelse af en LandsSecreterares sjukdom, nu finnes ingen inom Verket, som fåfr och kan sköta hans tjenst, utan måste derom alltid göras underdånig anmälan hos Kongl. Maj:t, och göromålen emedlertid hvila, enligt Kongl.
Majrts Nådiga Bref den g Januarii 1816.
Till Ridderskapet och Adeln hemställer jag derföre vördsamt, om icke Högloft.
Serskildta
Utskottet må anmodas att närmare öfverväga detta ämne och att öfver detta mål sig yttra, helst beiiofvet af dea ifrågavarande Arbets-tillökningen alldeles icke kunnat ifrågasättas och detsamma ingalunda förringas derigenom, att andra Verk möjeligen äga för mycken Betjening.
Herr af Brinckman, Gustaf:
Jag förenar mig till alla delar med hvad Friherre Fock anförd t, och får endast tillägga, att LandsSecreterare och LandsKamererare icke äro på alla ställen så lönte som deras vederlikar, enär dessa Tjenstemäns löner på somliga ställen äro Indeldte, men på andra åter endast bestå i Penningar.
Det blir dessutom svårt för LandsSecreteraren i synnerhet att erhålla någon skickelig medhjelpare, då denne icke har någon förhoppning till befordran utan endast såsom privat Skrifvare är att anse.
Sedan ett Serskildt Utskott nu mera blifvit tillsatt för att, angående nödvändigheten af alla Embeten och Tjenster afgifva Utlåtande, anhåller jag 612 Den a 4 Februarii. att de mot StatsUtskottets Utlåtande nu fm rosta 1<1 te Anmärkningar, måtte jemte sjelfva Utlåtandet till Serskildta Utskottet remitteras.
Grefve Mörnerj Carl Stellan: Sedan StntsUtskottet afstyrkt Friherre Focks ifrågavarande Motion, så föranlätes äfven jag anhålla, att ämnet numera må lill Serskildta Utskottet remitteras.
Friherre Anckar swärdh Carl, Henric:
Oaktadt de af Friherre Fock och flere andra Ledamöter frnmstäldte skäl, finner jag likväl icke någon anledning alt återremittera StatsUlskottets Betänkande.
Ej heller inser jag huru detta ämne kan anses tillhöra Serskildta Utskottets handläggning, då fråga om nya löners anslående icke bör kunna uppstå, förr än behöriga Indragningar af andra öfverflödiga Embeten och Tjensler förut blifvit verkställde.
Den föreslagne tillökningen är på ett eller annat ställe visserligen obetjullig, men öfver hela Riket tagen, skall den säkerligen förorsaka en utgift af kanske 20,000 R:dr.
Jag anhåller således att SlatsUtskollets Betänkande icke matte återremitteras utan gillas, men har för öfrigt icke något deremot att de vid Betänkandet nu framställde Anmärkningar varda till Serskildta Utskottet remitterade.
Herr Grefven cch LandtMarskalken erinrade, att fråga icke vore om någon Återremiss af StatsUtskottets Betänkande, utan hade endast flere Ledamöter anhållit, att samma Betänkande Den a 4 Februarii. 615 jemte de deremot gjorda Anmärkningar, måtte till Serskildta Utskottets handläggning öfverlemnas.
Friherre Drufva> Thure:
Man klagar allmänt öfver långsamhet vid Lands-Cancellierne, men jag frågar, huru det är möjligt att skyndsamt handlägga målen, när deras antal nu mera blifvit tre om icke fyrdubbladt, och när, vid tillfälle af en Lands-Secreterares sjukdom, ingen finnes som kan förrätta hans tjenst.
Mig synes i högsta måtto billigt, att Landshöfdingen äger en Tjensteman vid sin Expedition, på hvilken han i sådant fall kan lita; och att således Lands-Secreteraren får till sitt biträde en Läns-Notarie, lika som Lands-Kamereraren har Läus-Bokhållaren.
Jag förenar mig med de värda Ledamöter, hvilka yrkat Remiss af målet till Serskildta Utskottet, som icke allenast bör granska Personalens storlek, utan ock föreslå en förbättrad Arbets-Methode.
Herr Schönström, Pehr:
Ändamålet med Serskildta Utskottets förordnande, är att göra Indragningar, men alldeles icke att anslå några nya Löner.
Tidepuncten synes mig nu vara inne för Indragningar på alla ställen, och får jag således desto hellre bestrida Remissen af denna fråga lill Serskildta Utskottet, som jag påminner mig att Lands-Secreterarne helt nyligen erhållit en förhöjd Resolutions-lösen, hvarigenom de äfvensom genom sine öfrige 614 Den 24 Februarii. löne-förmåner böra vara i tillfälle, att sjelfve kunna underhålla och löna de Personer, hvilkas biträden de behöfva.
Då nyttan och nödvändigheten af Läns-Notarie-tjensterne äro alldeles obestridlige, och då i händelse LänsNotarie-löner i hvarje Län, utom trenne, der sådana redan finnas, anslogs lika nied den Läns-Bokhållarne åtnjuta, till ett belopp af 266 R:dr 32 sk.