Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förenar mig helt och hållet med de herrar, hvilka talat för bifall till Const.Utskrs betänk., hvilket, ehuru kort det är, synes mig ganska väl motiveradl.
Motionären har redan tillkännagifvit, huru man allmänt öfverklagar den fåfänga och flärd, som påbördas Svenska nationen såsom karaktersdrag; och all de hafva sin näring uti titlar och rang utöfver innehafvande embeten, är utan tvifvel.
Han har satt i fråga, om dessa titlar äro gagneliga för tjenstemän så väl militära som civila.
Jag tror att dessa titlar hafva bidragit till det aftagande i högre och bättre mening af den esprit och lydnad, som i allmänhet visat sig inom så väl civila som militära ståndet.
Jag tror, att den underlydande capitainens aktning för sin major bör grunda sig derpå att den sednare är major och den förre capitaine; om nu capitainen får öfverstelieutenants-fullmakt, så är det naturligt, att alla underlydande officerare böla anse honom äga större förtjenster än majoren.
Sådant skall förminska det stränga begrepp om aktning, som de underlydande böra hafva för sina förmän.
Gr. Horn har sagt, att örn förslaget antages, återstår likväl rättigheten för K.
M. att utdela hoftitlar; men jag tror, att fikandet efter hoftitlar grundar sig på den rang och jemförelse de hafva till andra embeten och titlar, emedan hoftitlarna vinna i anseende i samma mån andra titlar efterstråfvas.
Om derföre karakters-fullraakter icke vidare utdelades, så skulle småningom fikandet efter hoftitlar aftaga, särdeles om äfven det förslag vunne gehör alt hoftitlarne uti rang icke skulle äga någon jemförlighet med andra titlar.
Om man medgifver, att rättigheten alt utdela titlar är nyttig, så torde man likväl icke kunna neka, att ingenting mera lämpar sig till missbruk; emedan det icke alltid är verkliga förtjenster, som med titlar belönas, utan att considerationer der gälla ännu mera än i fråga 0111 verkliga embeten, hvilka äfven någon gång torde i considerationsväg borlgifvas.
I öfrigt förenar jag mig uti hvad Hr Cederschjöld och Frih. Hamilton yttrat, samt anhåller att förslaget må blifva hvilande till nästa riksdag.
Jag anser för mindel icke rätt att säga något, som icke är öfverensstämmande med verkli - Den 19 Augusti f. ra. ga förhållandet, och på sådan grund tror jag icke, att det kan vara så alldeles rätt att kalla en person hvad han icke är.
Af denna anledn. är jag af samma mening som Const.Utsk, Jag har afvaktat den fullständiga utredning af ämnet, som dess ledamöter afgifvit, innan jag begärde ordet.
Jag tror dock, alt något återstår ovederlagdt af det skäl, hvarpå Gr.
Horn stödde sin mening, nemi. att 48 §:n Reg.F:n skulle göra den föreslagna lagförändringen om intet.
Nämnda § innehåller att Konungens hof står under
Dess enskilda styrelse; kunnande Han deruti förordna, som Honom godt synes.
Vidare heter det: ’’Alla beställningar vid sitt hof må Konungen efter behag tillsätta och derifrån afsätta. ’’ Här talas icke ens om fullmakter såsom i 28 §:n, och 48 §:n gifver således ingen anledn, till en sådan utsträckning af titlars utdelande, som Hr Grefven befarat.
I öfrigt förenar jag mig uti hvad Frih:ne Leijonhufvud och Hamilton yttrat.
Mine värde motståndare hafva gjort åtskilliga anmärkn;r, som jag icke kan godkänna, men afven sådana, hvilkas riktighet jag erkänner.
Jag anhåller att det H.
Ståndet tillåter mig upptaga begge delarna.
Jag vill först i allmänhet förklara, att missbruken med fullmakters utdelande af mig ingalunda försvaras.
Om sådana händelser inträffa, som Hr Tersmeden nyss nämnt, att fullmakter ställa officerare inom samma reg:te i missförhållande med hvarandra, så är del ett missbruk, som Styrelsen och vederbör, chefer i första hand bort söka afvärja.
Men den motsatta ytterligheten är icke baltie.
Jag har hört militärer omförmäla, alt i Danmark lära inga sådana fullmakter tilldelas, och ingen fortgår i sin tjenst fortare än lön blir ledig; men att deraf vållas en tröghet i befordringsväg, som icke är gagnelig för Riket, emedan hon är menlig för förtjensten.
Månne icke förhållandet här i Sverige ofta varit, alt den som icke innehaft mer än capilaines-lön vid ett reg:te men högre fullmakt i armeen, blifvit befordrad lill chef vid ett annat reg:te, och det med bifall af alla dem som känt den befordrades förtjenst?
Jag har sjelf fått erfara olägenheten af öfverdriften i titlars meddelande.
Nar jag blef statssecreterare, så fanns bland mina expedit.secret. en, som innehade stats.secret.- värdighet.
Följaktligen hade jag, som innehade statssecret.- fullmakt af sednare datum än han, bort stå tillbaka för honom, så chef jag än var.
Således — missbruken äro mig icke obekanta, och jag gillar dem ingalunda.
Men bruket får ej borttagas för missbruket.
Man säger det är ett ondt i samhället, att titlar eflersträfvas.
Satsen skulle möjligtvis kunna sträckas så långt, att man ansåge för något ondt att eftersträfva Kronans tjenst.
Om det sätt att behandla embetsman, som, särdeles vid denna riksdag, gjort sig gällande, skulle ytterligare fortfara och förvärras; så är det tro - i j6 D c 11 if) Augusti f. m. ligt, att
Kronans tjenst ej biefve eflersträfvad af någon, sorn på annat sätt kunde draga sig fram.
Sker det, så måste Ständerne med guldvigt, som man säger, uppväga Statens tjenare, d. v. s. betala deni så dugtigt, att man genom den goda betalningen anser sig godtgjord för allt obehag.
Då måste SlatsUtsk. också lossa på pungen något mer än vid denna riksdag; och jag befarar alt
Ständerne med tiden finge ångra, att de varit så njugga mot Statens tjenare.
Under det de aflönas så ringa sorn nu, skulle det redan vara svårt att få någon duglig embetsman, om det ej ansågs för en heder att tjena Kronan.
Men kommer man väl derhän, att det ej längre så anses, då inträlFar utan tvifvel det förhållande jag nyss nämnde.
Man får då betala destomera.
När vi icke hafva öfverflödig tillgång på penningar', så synes det vara skäl att icke för dem, som hafva lust för tjenstemanna-banan, göra utsigterna så ringa, att den som behöfver tjenst, hellre söker den hos enskilda.
Man säger', att flärd och yppigt lefnadssätt följer afen högre fullmakt: jag öfverlemna!* lill den sannfärdige att dömma om han funnit mera flärd och yppighet aga rum bland embetsman och dem, som med högre titlar äro försedde, eller- hos Hrr grosshandlare och brukspatroner utan titlar, vare sig i hufvudsladen eller landsorterna?
Jag skulle tro, altman finner det mest hos de sednare, såvida de hafva råd att föra ett sådant lefnadssätt.
Vanliga förhållandet i andra länder är också det, alt när icke Monlesquieus grundsats heder längre anses såsom eftersträfvansvärd i monarkien, så blifver det rikedomen som i stället sökes.
Månne det för vårt samhälle biefve gagneligt?
Om likväl då iikedomsgrundsatsen skulle gjort sig gällande hos oss, så finge man tillfälle att jemföra, huruvida den vore gagneligare för menniskors utveckling till fullkomlighet.
Att man i delta fall bort hafva omtanka för de öfriga Stånden, alt de icke uteslötos från samma tillfälle sorn vi äga att få titlar, är af Hr Dalman rätteligen anmärkt, och följaktligen ett nytt skäl att icke antaga Coust.Utskts förslag.
Det, hvari jag anser mina värda motståndare hafva haft lätt, är att Const.Utsk. begagnat den raka vägen för att öppet uttala den sats, till hvars antagande Konungens samtycke erfordras.
Förut har man genom omvägar, genom beskattningar sökt förhindra Konungen att utdela fullmakter, ja, om jag rätt minnes, äfven adlig värdighet och riddare-ordnar.
Detta sätt har jag tillförene bestridt sorn en oriktig omväg.
Det vore väl, örn man på denna riksdag ville öfvergifva den.
Ytterligare gillar jag mina motståndaresyrkande, att den som icke är i tjenst ej må erhålla någon titulär-värdighet; ty derigenom gifver man mera vigt åt Statens tjenst, hvars anseende jag önskar vidmakthålla.
Ville man derjemte i den ifrågavar.
§:n införa att stadgandena äro gjorda utan afseende på hvad lön som kan tjeusten åtfölja, så vöre förslaget måhända antagligt.
Men införas ej dessa jemk nin - Den 19 Augusti f. m. ■77 ningar, så måste jag fortfara med anhållan om åtefremiss.
Jag her olli utsagt att jag upplager liden med eli förtydligande af milt förra yttrande, hvilket Hullte hafva varit mycket dunkelt, då llr von Hartmansdorff llied sin eljest rediga Uppfattning har kunnat förstå mitt yttrande, på satt han nyss yttrade sig.
Jag yttrade nettih temmeligen klart min mening vara, alt då det egentligen här gällde de andra Ståndens ratt, neli dessa Stånd hifallit_CoOst.Utsk:s betänk.
, det icke vore skäl för R. o
Ad att protestera deremot, enär R. o. Ad. i allt fåll behölle sina utsigten qvar alt erhålla titlar och värdigheter inom hofvet.
Detta måtte vara något helt annat, än att yrka alt vi skulle fråntaga de öfriga Stånden någon deras rättighet. flr von Troll, Emili Jag får i korthet yttra, alt jag helt och hullet instämmer i det förslag, sorn Coust.Utsk. framlagt.
Jag tror det vara ett af de vigtigaste, sorn vid denna riksdag framkommit i afseende på de följder, sorn, 0111 icke i ögonblicket, dock under tidernas längd, det skulle ofelbart hafva på nationens moraliska förhållande.
Jag tror, att hvad som hufvudsakligen bör afses vid snmhälls-fördragel, är alt
Statsmakterna betrakta sig sorn moraliska personer och att deras officiella handlingar skola bära pregeln af sanning; men något sådant står icke att förena nied systemet af karakters-fullmakteri Hvad skall väl en sådan fullmakt innebära, 0111 icke ett bevis på att den person, som erhållit densamma, äger de egenskaper» som fordras för att bestrida sjelfva embelet, eller att liad verkligen utöfvar detsamma*
Delta sednare synes vara den strängaste sanningen.
Det förra kunde äfven gälla för sanning och rätt, om ilet vore möjligt att åstadkomma det i tillämpningen; men det har icke skett och kan ej äga rum, der karakters-fullmakter utdelas Hvar och en, sorn följt närmare förhållandena, kan icke undgå att hafva funnit, alt karakters-fullmakler blifvit leornad»; åt personer, kort efter det att de blifvit vagrade en verklig befordran.
Exempel härpå finnas i mängd; och det må UU hafva varit för att trösta eller för hvad annan orsak som helst, — en hvar finner troligen det skadliga
Ur både moralisk och statsekonomisk synpunkt, att just densamma person, som icke befunnits värdig en befordran, som medfört högre tjenstepligler, likväl erhållit en titel, som skall för allmänheten tillkännagifva, att han ägt de egenskaper, som fordras för den verkliga tjenslen.
— Hr von Hartmansdorff* har rätteligen uppgifvit, att man i vårt land tjenar .Slaten dels för inkomsten och dels för det anseende, sorn är förenadt med utöfningen af offentliga embeten; men han har kommit lill en motsatt slutsats mot den sorn sjelfmant eibjuder sig, nemi. att om man vill belöna Statens 12 H. a3 D e n 19 A u g u s
I i fi in. tjenstemän med det anseende som embete! åtföljer, så måste delta anseende blott kunna vinnas genom ett verkligt innehafvande af tjensten.
Om förhållandet deremot är, alt äfven hvar och en annan, som ej ingått på tjenstemanna-banan, eller der endast tagit några få steg, kan medelst en mäktig gynnare vinna bref på den titel, som åtföljer ett högt embete; så är det klart, att denna lättare utväg skall af de flesta begagnas.
Jag vill icke längre upptaga R. o. Ad:s tid med att orda i ett ämne, som redan är så fullständigt ut veckladt, men får åter upprepa, att både ur statsekonomisk och moralisk synpunkt är frågan af stor vigt och väl förtjent af Ständernes bifall.
Hr Frih. o. Landin, yttrade, att ehuru flere talare vrkat bifall till Coust.Ulsk:s meni., R. o.
Ad. likväl torde tinna, att eli bifall icke nu kunde annorlunda förekomma, än att förslaget blefve oförändradt hvilande till nästa riksdag, för all då oförändradt antagas eller förkastas, så alt någon särskild propos. derå nu icke kunde äga rum; utan vore den propos., som nu komme i fråga, den, huruvida R. o. Ad. förklarade någon gjord anmärkn. såsom sin gemensamma tanke; hvarefter, ifall detta icke skedde, Coust.Utsk.'s förslag komme att oförändradt hvila till nästa riksdag. G|.
Jag har icke rätt uppfattat, hvarföre icke.
PloPos- skulle göras på Consl.Utsk:s betänk, till hvilan^®. >n6ll nästa riksdag för grundlagsenlig behandling- och förslå»- icke hvarföre den motsatta meningen skalf först göra . s’g Kallande.
Det är möjligt att jag misstager mie men >ag vil1 litväl blifva uPPb’st om orsaken.
b > Hr Lefren, Joli.
Det synes ju vara klart, att om propos. göres på bifall till Coust.Utskls förslag; så måste man derpå kunna svara både ja och nej, och följaktligen kan man af voteringen finna, att nnmärknrr dervid blifvit gjorda.
Det är klart att Coust.Utsk:s förslag har det proerogativet, att om inga anmärknrr framställas som Ståndets gemensamma, så blir förslaget hvilande på bordet intill nästa riksdag.
Jag tror att Hr Frih. o. Landtm, framställt saken så sorn den grundlagsenligen bör framställas.
Hr Tersmeden, Gustaf Reinh.:
Om icke mitt minne felar, sa har i fraga om grundlagsändrings-förslag,Landtm, alltid gjort den framställning, huruvida icke
Ståndet ansåg att förslaget borde hvila intill nästa riksdag.
Skulle derpå olika tankar uppstå och votering derom yrkas, så blir fråga om contra-propos., eller hvilka anmärkntr, som Ståndet förklarar utgöra dess gemensamma tanke.
Jag yrkar således, att den första propos:n må blifva, huruvida Utskts betänk, far hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Frih. Cederström, Jacob: Hr Frih. och Landtm, har i fullkomlig öfverensstämmelse med a mom. i 56 §:n 13 c n 19 Augusti f, ni. Reg.Ftn föredragit betänk, d. v. s. alt som anmärkn:r blifvit gjorda, så är det de, om hvilka först bör utrönas, huruvida de utgöra Ståndets gemensamma tanke, emedan det i §:n heter: "Göras i R.
Sits [ilena icke några anmärkn:r emot Coust.Utsk:s yttrande, hvile detsamma såsom eli R.
Sils utlåt.
, hvaröfver först vid nästa riksdag, och då endast med ja eller nej, skall kunna beslutas, och galle då föreskriften i 75 5:11 Riksd.Ordn.
Göras åter i R.
St:s plena emot Uts k :s yttrande anmärkntr; blifva de, hvilka hvaije RiksSt. särskildt förklarar utgöra dess gemensamma tankar, till Coust.
Uts k. hänvisade.’'
Det är således icke fråga 0111 propos. på Utsk:s betänk, utan endast fråga om alt Ståndet måtte förena sig 0111 anmärkn:ua såsom sin gemensamma tanke.
Gör Ståndet icke det, då hvilar Utsk:s betänk, till nästa riksdag.
Sorn en annan ordning är af grundlagen föreskril ven för behandlingen af Coust. ölsk:s betänk:n än för andra Ulsk:s ullåCn, nemi. att i afseende på de förra uterreiniss icke får äga rum, på vanligt sätt, ulan blott med den anmärka., som Ståndet förklarar vara dess gemensamma tanke; så följer också deraf klart, att om, såsom Hr Tersmeden föreställt sig, Utsk:s förslag först skulle framställas lill hvilning intill nästa riksdag, och derpå skulle begäras votering, samt voteringen skulle slå så ut, att Ulsk:s förslag icke i dess närvar, skick skulle komma alt hvila till nästa riksdag; så skulle också R. o.
Ad. nödsakas att förena sig om en gemensam tanke.
Denna orimlighet visar att icke propos. först bör görns på Utsk:s förslag, utan först bör utrönas, 0111 någon af de anmärkn:r, som äro gjorda, befinnas vaia af beskaffenhet, att R. o. Ad. vill förklara den ena eller den andra sorn sin gemensamma tanke.
Vill R, o. Ad, icke förklara någon af de gjorda anmärkn:na som sin gemensamma lanke, sä måste Ulskls utlåt, hvila lill nästa riksdag.
På något annat sätt kan jag ej finna alt målet bör behandlas.
Det synes mig besynnerligt, att de aldra enklaste formfrågor skola efter så många riksdagars förlopp, och då denna riksdag redan varat så länge, kuuna återkomma till debatterande, nästan hvarje gång en propos. skall framställas.
Det måste vara temmeligen tydligt, att denna sak kan afgöras på Iva sätt, antingen så, att hvarje framställd anmärka, först särskildt pröfvas, — så snart en sådan blifvit godkänd som Ståndets tanke, så följer deraf, att betänk, återremitteras; skulle anmärktUna underkännas, så måste Utsk:s förslag blifva hvilande; — eller också, hvilket å andra sidan intet synes hindra, alt propos. först göres å godkännande af Utsk:s förslag till behandling vid nästkommande riksdag.
Jag har visst hört en ledamot vidlyftigt demonsliera, att i händelse denna sednare propos. blefve afslagen, så skulle Utsk:s betänk, antingen icke blifva hvilande, i8o Den iy Augusti f. m, eller också R. o. Ad. nödsakas alt förena sig om en annan anmälkn.; meri det malle vara lätt alt finna, att innan votering företages, så skall man vara ense 0111 contra-propos.
Den kan ej lyda så, all lietänk, icke skall blifva livilande, utan contra-propos. måste blifva Aterremiss på grund af gjorda anmarkntr.
Begge vägarna leda till målet.
Ur Lefren: Del Jagnar mig att den siste värde talaren, linder det lian mot mig amnäikt all jag demnnslrerat sjd» fylligt, erkänt att jag demonstrerat så alt äfven min sals vore grundlagsenlig.
Vid de tillfällen, då ej iner änen anmärkn. är gjord mot ett Consl.Utsk:s betänk, är det Ijk-, gilltigt hvilken propos. sorn lörst framsta lies, antingen alt godkänna betänk, eller alf godkänna anmärkntn; oell vid sådant förhållande skulle det kunna lyckas, som man |iel't hofde börja med (len vanliga lönnen i 1 inom. al 5(i §:n Reg.Fpi, — att nemi, först framställa Utsk:s förslag till bifall. ålen förhållandet Liefve helt annorlunda, 0111 liera alisinarku:r mot ett Coust,Ulsk:s betänk, voro gjorda; ty i bäne delse man framställde Ulsk:s förslag i ja-propos:n, så skulle man förbehålla Ståndet rättighet alt, ifall nej vunne, prof-, ya de särskilda apmärkntna; och då kunde det lätt Ilända, att nej vunne, emedan alla anmärkaine bojie ihop, Weil då man sedermera skulle votera 0111 hvilkendera anmärku:n skulle godkännas såsom Ståndets gemensamma tanke, kunde del hända, att ingen blef godkänd, och alt Ståndets förut fattade beslut, alf Ulsk:s betänk, icke skulle godkännas, blefve tillin telg jofdt.
Det är derföre, och för alt få en norm att för framtiden alltid följa, sorn jag tror det vara rätlast alt göra sorn Ejr Frjh. o.
Rundlin, föreslagit, Finnes Ståndets majoritet icke godkänna någon anmärkn., så måste förslaget naturligtvis hvila tjll behandling vid nästa riksdag, Gr.
Jag anser lika rned Hr von Troil, alt det, med afseende på resultatet, är likgiltigt, huruvida Utsk:s betänk, kommer i nej- eller ja-propos;u'; men du det prakticerals så, att när inga anmärkntr ägt rum, har propos, till bifall af Landtm, å Utsk:s förslag blifvit framställd, hvaremot, då anmärkn, ägt rum, det tillgått på sätt Frih, Cederström yttrat, att prqpos, först blifvit gjord huruvida anmärkn:n godkändes.
Jag tror alltså, alt blr Frih. o, Landtmts föredragningssätt varit det rätta, och önskar alt R. o. Ad. deruli så mycket hellre bör instämma, som vår allm. grundJags-tolkare, Frih.
Cederström, derigenom kunde tillskyndas den hägnaden att en gång få rätt, Gr.
Jag ber blott få förklara, alt jag icke Ivan anse det vara riktigt, alt i Jråga om grundlagsförändringar någonsin Landtm, eller Talman framställer propos. huruvida frågan skall hvila eller icke; ty det kunde ju hända, Den 19 Augusti f. ra. al! på en sådan propus. svarades nej, oaktadt ingen anuiärkn. hiöl förslaget blifvit framställd.
Bokstaflig» ordalydelsen af 5(3 §;n oell sunda förnuftet medgifva, att det salt för behandlingen af frågan följes, som Hr Fiih. o. Landtm, framställt, Underl, R i d d.
S e c r e t.
På anmodan af Hr Frih. o, Landtm., och då det blifvit ifrågasatt, hmu grundlagsfrågor vid denna riksdag behandlats, får jag till en böljan uppläsa den mening ur det proh, soip i dag blifvit jusleradt, som angar Coust.Ulskts meni.
Wto 18 med förslag lill ändring i Reg.Ftns 4 §f Prot. innehåller: ”Hr Frih. och Landtm, yttrade: ”att, sorn han uppfattat discussionen, hade tvänne meningar sökt ali göra sig gällande.
Den första, sorn blifvit framställd, vore den, att af Coust Uts)t:s 2:pe förslag till ändring i 4 §:n Reg-Ftn, borde det ena, eller det första, sorn angår ordet ”allena ’ anses vara obehörigt, men det andra, om uteslutande af orden ”frälse och ofrälse,” anses vara nyttigt.
Den andra meningen, som af flera talare blifvit y t träd, vore, 0111 fjr Landtm, rätt fattat den, att ali ändring af 4 $;n Feg.Ftn enskildt vore obehöflig.
En eller tvänne talare
Rade äfven understöd!
Coust Utsk:s förslag.
Emedlertid hade Hr Landtm, trott sig finna, alt den ordning, sorn Reg-F-n oell Riksd Oidn. föreskrefye för lillvägahringande af ändring j iMundlagarna och behandlingen af sådana frågor, sorn Consl.Utsk.i delta afseende till R St. ingifva, icke påkallade någon framställning til| yttrande af Ginst Utskis sålunda al» gifna förslag, innan det först vore afgjordt, huruvida dit Stånd, der öfverläggningen skedde, förenade sig om någon gemensam tanke i öfverensstämmelse med de anmärkntr, som vid Const.Ulsk:s förslag gjordes.”
Tillika får jag upplysa, att, 0111 icke mitt minne irrar sig, alla Coust.Utsk;s mein. olli förändring i grundlagarna, som vid denna riksdag förevarit, hafva blifvit så behandlade, att så snart anmärknrr mot eli sådant blifvit gjorda, alltid propos. på gillande af rinmärkntn först framställts, innan fråga uppstått alt förslaget skulle hVfla lill grundlagsenlig behandling. [fr Frih. o.
Landtm, yttrade, att af Hr von Hartmansdorff blifvit föreslaget, att R. o.
Ad. skulle förena sig olli den gemensamma tanke, att Const.fJlskts förslag måtte undergå sådan förändring, att den sorn ej är i tjenst, ej må erhålla fullmakt å högre värdighet, och alt förslaget skall vara gjordt utan afseende på hvad lön, sorn med tjensterna kan åtfölja, Hr von Hartmansdorff; Hr Frih. o. Landtm, har alldeles riktigt uppfattat mitt yttrande.
Jag bär icke tilltrott mig, att genast på fri liand uppgöra en ny redaction , hvartill mera omtanke skulle ford1'38, äU hvartill bär är rådrum.
— Ståndet täcktes således ursägta, alt blot» ta meningen blifvit framställd.
Ståndet skulle D c » 19 Augusti f. m. återremittera betänk, och antaga min tanke såsom dess gemensamma; så torde Utsk, uppgöra den redaclion, som kan finnas lämplig.
Hr Frill. o. Landtm, hemställde, om R. o. Atl. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara Hr von Hart* niansdorffs förslag.
Då Hr Landtm, förklarade, det han funnit nej hafva varit öfvervägande, begärde Hr von Hartmansdorff votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voler:»- proposition:
Den som anser, alt R. o. Ad. hör såsom sin gemensamma tanke förklara Hr von Hartmansdorff» anmärkn. vid Coust.- Utsk:s förslag i mein.
N:o »3, voterar ja; den det ej vill, voterar nej’» Vinner nej, kommer Coust.Ulsk:s förslag all hvila oförändradt lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, spm föijer; Ja — 5o, Nej — 58.
Föredrogs ånyo Coust.Ulsk;s ilen 1 och i5 dennes på bordel lagda mein.
N:o 24, med förslag lill ett nytt mom. af 28 §;n Reg.F:m. Frih.
Emot sjelfva syftningen i Utskrs förslag har jag ingen annan anmärkn. att göra, än den, att det icke bör betraktas som en fullständig naturalisation; men i afseende på redactionen får jag hemställa, huruvida icke i ordställningen: ”Utländsk man, sorn "varit inom Riket under tio år bosatt” ike., ordet ''under” borde utgå, emedan det kunde tolkas så, att den, sorn mindre tid än 10 år varit inom Riket bosatt, skulle få den rättighet här omtalas, enär jag tror att blott ”10 år” uttrycker detsamma.
Utsk. har äfven föreslagit , all den 28 §:u skulle få ett nytt moment.
O111 det skall förslås efter ordalydelsen, borde det tolkas så, att meningen vore, att ett pytt mom. skulle tilläggas §:n islutet; men så lärer icke vara meningen, utap torde den vara, att ett annat morn., som förut finnes i den 28 §:n, skall utbytas emot detta; ty i annat fall skulle samma 5 innehålla 2 gånger samma föreskrifter, emedan det redan förut ar sagdt, att ulländningar icke få till commendanler utnämnas.
Jag föreställer mig således, alt Utskjs mening måtte hafva varit, alt orden i 28 y:n, eller detta morn.:
Vare likväl