Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det Crediliv, som jag ansåg mig böra vid första Betänkandets återremitterande göra till ämne för Utskottets närmare pröfning, att, i likhet med hvad InkomstBetänkandet vid i8a3 års Riksdag innehåller, anordnas pä RiksgäldsContoret, för StalsContorets räkning, i händelse under något aide ordinarie Statsinkomsternes totalbelopp skulle understiga beräkningen; kan jag nu mera icke tillstyrka.
Jag hoppades, att få de origtigast fördelade, och lägre folkklassen mest betungande, äldre skatter hafde.
Jag trodde, att Inkomstberäkningen vidden - Den 3o ifpril c. m. u7 na Riksdag, grundad på erfarenhelen om de stora, onyttiga och näringarnes reproduktionskraft hindrande, öfverskotts-medlen, skulle ske med mera omtanka och närmare de verkliga förhållanderne med priser, upphörder och sanna Statsbehof, Jag väntade mig, att mera upplyste begrepp om, huru ett så vigtigt verk, sorn Rikets Ständers RiksgäldsContor borde organiseras, till möjlig lättnad i den oformliga 5-åriga budgetten, skulle kunna göra sig gällande, och att ej hela vår financiella kunskap skulle allt fortfarande bestå uti, att utsöka mera skatter, för säkerhets skull, än det visar sig man behöft, I dessa fall hade ett Creditiv varit nödigt, till motsvarande summa af hvad i Ordinarie Statsinkomsternes hufvudbelopp, Uppbörden, kunde komma att understiga beräkningen.
Men nu, sedan man behåller allt hvad man har, under det man gör allt, för att i bevillningsväg skaffa mera; nu, då man så tydligt synes vilja begagna okunnigheten, för att låta Ständerne åtaga sig skattebördor, i hoppet att undvika ett Statsskuldssystemj som man ändå slutligen vet att tillvägabringa; protesterar jag på det högsta „ emot allt annat Creditiv, än de anie Grundlagen föreskrifver.
Herr Skogman, Carl David:
StatsUtskottet har icke funnit skäl understödja den i iS Den 3o April e. Ti). af en värd Ledamot gjorde framställning, om fastställande af ettCreditiv, i fall Statsinkomsterne icke skulle uppgå till den påräknade summan.
Det är visserligen att förmoda, att under vanliga förhållanden öfverskott äfven hädanefter skola uppkomma, oaktadt Inkomsttitlarnes betydligen förhöjda beräkning; men som oförutsedde omständigheter kunna något år verka förändring härutinnan, synes försigtigheten bjuda, att medel till bestridande af StatsVerkets utgifter i sådant fall ej må saknas, och jag får i detta hänseende vördsamt hemställa, om det icke må förklaras, att, jemte det, hädanefter såsom hittills, möjligen inträffande brister på någon ibland
Inkomst-titlarne fyllas af öfverskotten å de öfriga, en uppkommen brist för något år uti den calculerade inkomslsumman på det hela bör godtgöras af redan influtna eller framdeles inflytande öfverskott på StatsVerkets inkomster, hvilka i första rummet för detta ändamål anvisas.
Herr Timm, Wolrath:
Jag hemställer, om den fråga Herr Skogman nu väckt, icke rätteligen utgör ett ämne, som bör förekomma när UtgiftsTitlarne blifvit bestämda.
Den tillhör icke det nu förevarande ämnet.
Då Creditivet, som blifvit föreslagit, har afseende på bristande Statsinkomster, tror jag, att man bör uppskjuta att falla beslut om öfverskoltens användande Den 3o Apr il e. m. i rg till fyllande af en möjlig Statsbrist, intilldess utgiftstillarne blifvit pröfvade, ocdi man deraf kan finna, huruvida en sådan brist är att befara, eller icke.
Grefve af Ugglasj Gustaf:
För min del anser jag deremot, att den af Herr Hjerta, vid pröfningen af StatsUtskottets förra Inkomst-Betänkande, väckta fråga, som han nu återtagit, och hvilken Herr Skogman ytterligare utvecklat, måste höra till öfverläggningen om StatsVerkets inkomster; emedan om något år totalbeloppet deraf icke skulle kunna inbringas, någon utväg måste finnas, att fylla bristen, på det StatsMachinen icke måtte afstanna.
Jag hemställer, om, då Rikets Ständer förbehållit sig att disponera öfver alla öfverskolten, det icke likaledes blifver en skyldighet, att en tillfällig brist något år af Rikets Ständer fylles.
Om t. ex. 100,000 R:dr i Statsanslaget skulle tryta, och vissa utgifter icke kunna bestridas, så hade Kongl. Maj:t ingen annan utväg, än att för denna obetydliga brist sammankalla Rikets Ständer, och jag hemställer, om detta vore väl tillslälldt.
Vid sista Riksdag skedde beslutet i denna fråga, så vidt jag kan minnas, vid pröfningen af Statsinkomsterne, och tillstyrker jag vördsamt, alt nu mätte blifva bestämdt uttryckt, att, i händelse sammanlagda beloppet af dessa inkomster någon gång icke skulle uppgå till den påräknade summan, det 120 Den 3q April e. m. dS måtte åligga RiksgäldsContoiret,' att fylla bristen, hvartill de Lill Contoiret ingående öfverskott säkert lemna tillgång.
Herr Skogman anmälte sig vara förelommen af Grefve af Ugglas, med hvilken lian sig förenade.
Grefve Horn_, Claes Fredrik:
Jag instämmer i hvad Herr Tham anfört, att det icke går an, att bestämma ett sådant Crediliv, som nu är föreslagit, förrän den beslutade Statsregleringen kan visa behofvet.
Jag tror, alt när vid förra Riksdagen ett sådant Creditif anslogs, var det just i följd af Utgifts-Betänkandets pröfning, och icke i anledning af Inkomst-Betänkandet.
Jag förenar mig således med Herr Hjerta.
Grefve af Ugglas:
Jag hemställer ödmjukast, om delta ämne kan tillhöra Stals•utgifterne.
Om, för att göra saken simpel, jag antager, att Rikets Ständer besluta, att » StatsVerkets inkomster skola uppgå till 8 Millioner, och utgifterna till 8 Millioner, men icke mer än 7,800,000 R:dr inflyta, så ser hvar och en, att 200,000 R:dr skola tryta; och om då dessa Inkomst-beräkningar blifvit fastställda, utan någon möjlighet till ersättning af den tillfälliga bristen, måste en gifven förlägenhet uppkomma.
Om mitt minne icke bedrar mig allt för mycket, togs beslutet i Den 3o April c. m. 121 detta ämne år 1823 emot Riksdagens slut, men icke då Inkomst-Betänkandet förevar.
Detta Betänkande bifölls på en gång i alla Stånd; och jag får hemställa, om det nu går an att förordna om ett Creditif till betäckande af en Statsbrist, när man ännu icke har anvisat några Statsmedel till samma creditif.
Det är visserligen icke min mening, att hindra ett sådant Creditif; men jag tror, att beslut derom kan och hör tagas efter utgifternas reglering.
Jag får hemställa till Herr Skogman, om icke hans anmärkning hör behandlas såsom särskild motion, då intet hinder ligger i vägen fördess framtida bifallande, utan att nu låta den ingå i pröfningen af detta Betänkande.
Jag anhåller derföre, att Herr Skogmans motion må hvila på bordet, ehuru jag icke ämnar bestrida den i det skick, den framdeles kan förekomma; men för närvarande kan jag icke bifalla den.
Vid Statsregleringen och deribland StatsVerkets inkomsters bestämmande, är det tydligt, att man äfven bör behandla den frågan, huru skall förhållas, om en eller flere Titlar icke ingå till fulla beloppet.
Det har redan blifvit yttradt af en Ledamot, att då] Rikets Ständer förbehållit sig ensamme dispositionen af öfverskotten, kan Kongl. Maj:t icke taga från en Titel och fylla bristen på en annan, utan det måste vara ett serskildt I 22 Den 3o April e. m. beslut, som lämnar honom rättigheten, att för sådant ändamål anordna på öfverskotlen, hvilka sedan i vanlig ordning återfå detta temporära bidrag.
Jag anhåller derföre om proposition, i likhet med hvad Herr Skogman och Grefve af Ugglas föreslagit.
Grefve von Schwerin, Fredrik Bogislans:
Efter hvad vi i StalsUtskoltet kunnat finna, och jag har genomletat flere Riksdagars Betänkanden i hithörande ämne, var det icke förr än 1823, som fråga uppstod om ett sådant Creditif.
Det är sannolikt, att detta härrörde deraf, att man vid sista Riksdag trodde sig nog högt hafva beräknat Statsinkomsterne.
Det var mot Riksdagens slut, som RiksgäldsContoirets Fullmäktige erhöllo befallning, att, i händelse af uppkommande brist i Statsinkomsterne, bålla Statsverket medel tillhanda; men till Kongl. Maj:t afgick ingen skrifvelse derom.
Jag föreslår, att Ridderskapet och Adelil täcktes låta denna fråga hvila, tills den slutliga Slalsregleringen blifvit afgjord.
Lika med Grefve af Ugglas anser jag, att denna fråga har sammanhang med StatsVerkets inkomster; ty det måste just vara det felaktiga i resultatet af dessa inkomsters beräkning, det vill säga, brist i den påräknade Inkomst-Summan, som åstadkommer behofvet af en temporär reservsumma, på Den 3o April e. m. 123 det icke Statsmachinen må stanna.
Det var också af denna anledning, som år 1823 ett sådant Creditif blef vid slutet af Riksdagen beslutadt.
Om denna fråga afgöres nu, eller uppskjutes, tills Statsregleringen förekommer till slutligt afgörande, kan visserligen vara likgiltigt; men jag anser mig böra begagna tillfället, för att fästa Ståndets uppmärksamhet på angelägenheten, att hafva någon reservhjelp, i fall den olyckan skulle inträffa, att brist uppstår i Statsinkomsterna, hvilket blir en verklig olycka, enär äfven en obetydlig bristsumma, skulle föranleda lill Rikets Sländers urtima sammankallande, i fall ingen utväg vore beredd, för bristens fyllande.
Orsaken, hvarföre detta Creditif år 1823 föreslogs af Statsutskottet, tror jag till en stor del härrörde deraf, att antingen 1820, 1821 eller 1822 jag minnes nu icke rätt hvilkeldera, den casus verkeligen inträffade, att en, ehuru högst obetydlig, brist uppstod på hela total-beloppet af Statsinkomsterne.
Samma casus kan ju möjligen ännu en gång inträffa, och då finnes för Kongl. Majrt icke annat alternatif, än att antingen sammankalla Rikets Ständer, eller också lemna vissa utgifter oguldna, och i denna ställning bör väl ej Styrelsen sättas; men sedan Grefve von Schwerin nu föreslagit frågans hvilande, tili dess Statsregleringen blifviL afgjord, 124 Den 3o April e. m. kan ändamålet ändock vinnas.
Min mening var blott, alt Ridderskapet och Adeln icke, genom ett bifall på förhand till StatsUtskottets Betänkande, skulle betaga sig möjligheten, att framdeles kunna vidtaga ett sådant arangement.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Alar skalken föreslog, att pröfningen af förevarande fråga, angående anvisande af ett Creditif på RiksgäldsContoiret, för att tillitas, i den händelse StalsVerkets inkomster ej skulle ingå till påräknadt belopp, mätte uppskjutas, intilldess StatsReglerin-? gen blifvit slutligen afgjord.
Föredrogs ånyo Allmänna Besvärs-och EkonomiUtskottets den 28 sistlidne Mars under N:o 84 afgifne, samt den 6 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte Motioner, rörande Forväsendet, samt Gästgifveriskjuts-aiistalterna, Herr Anckarssyärdj August j uppläste följande:
För att kunna afhandla skjutsen i sin helhet, bade det utan tvifvel varit ganska väl, om, jemte det Betänkande Ekonomi-!
Utskottet nu aflemnat, äfven utlåtande om Forvagnars inrättande och Postförningen i ett sammanhang hade fått följas åt, men då Den 3o April e. ra. det säkerligen af välgrundade orsaker ej skedt och Utskottet låfvadt ett särskildt Betänkande i denna del, så förbigår äfven jag, så vidt möjeligt är, detta ämne, för att blott fästa mig vid de åtgärder Utskottet föreslagit.
Beträffande således först KronoSkjutsen, så erkännes villigt, att Utskottet mycket rigtigt uppfattat densamma, och dervid föreslagit betydliga förbättringar, vid hvilka jag dock hemställer, om af något gilltigt behof kan vara påkallad den bibehållna väntningstiden af 12 timmar vid skjutsningsstället, och som visserligen ej ersättes af de betalta väntuingspenningarna.
Då, såsom Utskottet föreslagit, a| timma öfverhufvud borde beräknas för körning och omlassning på hvarje mil, och således på hela dygnet, om transporten natt och dag fortgeck, ej kunde beräknas mer än circa 10 mils väg, bör ingen svårighet uppstå för vederbörande, att noggrannare bestämma liden, dä de skjutsningsskyldige böra inställa sig; jag föreslår derföre, att väntliingsskjddigheten mätte så bestämmas, att den utsattes till 6 timmar, hvarefter den till denna skjuts budade må få resa hem, samt att hela denna väntning må ske utan väntningspenningaf, emedan det i allt fall torde vara osäkert, huruvida ersättningen kommer rätter man till godo; detta torde finnas så mycket billigare, som de långa förut inträffade vänlningarne till största delen härledas från den lägre Kronobeljenin - 126 Den 3o April e. m. gens ansvarslöshet, blott Kronans effecter framfördes, utan det ringaste afseende på de skjutsandes mer eller mindre olägenheter.
Derjemte skulle jag anse nödigt, att någon tyngd bestämdes, hvaröfver ett par hästar ej må lastas, som vid det bästa väglag ej borde få öfverstiga 3:ne
Sk®, men som borde nedsättas, då transporter anbefallas höst- och vår-tiden vid tunga vägar, till högst a:ne Sk® vigt, och hastigheten vid forslingen dessutom lämpad efter väglaget, så att det ej ovilkorligen stadgas, att milen skall ti 11 ryggaläggas på 2:ne timmar, utan tillböra Konungens Befallningshafvande, att derom efter omständigheterna föreskrifva vid marcheroutens uppgörande.
Sluteligen beträffande Kronoskjutsen tvingar erfarenheten till den anmärkning, att något ansvar borde åläggas vederbörande emottagare af Krono-effecter, som på detta vis sändas genom landet, att ej onödigt och blott med beräknande af egen beqvämlighet låta allmogen vänta på aflefvereringen af sina foror, och borde ali väntning i detta fall, som öfverskred i timma efter transportens framkomst, betalas med väntningspenningar efter Gästgifvari-stadgan, forbonden fritagen att derom tvista med emottagaren, som inför sina authoriteter finge urskulda sig, om han vore oskyldig till uppehållet, eller i vidrigt fall ersätta hvad som till forbondens billiga förnöjande alltid af Kronobetjeningen borde utbetalas.
Den 3o April e. 111. 127 Vid behandlande af Kungsskjutsen, som förekommer i tredje punkten af Utskottets Betänkande, saknas efter mitt omdöme den anda, hvilken för öfrigt råder uti Utskottets Betänkande, och som är ett öppet medgifvande af alla olägenheterna för landet af närvarande skjutsningsbesvär, förenadt med ett synbart begär och bemödande att tillvägabringa en öfvergång till ett efter tidens fordringar ordnadt skjutsväsende.
Vid denna punkt är åter Utskottet af den fasta Ö>fvertygelsen, att någon förändring i afseende på Kungs skjutsen icke är lämpelig eller erforderlig; denna åsigt kan jag ingalunda med Utskottet dela, ty det är med full rättighet, såsom grundad på egen erfarenhet, jag påstår, att Kungsskjutsen är ett svårt och särdeles olika betungande onus för landtmannen, och att således rättelse härutinnan vore högst erforderlig, om den stöde alt erhålla, och ingenting i verlden synes mig lättare och mera osvikeligt att tillvägabringa, då det ensamt beliöfver bero på Hans Maj:t Konungen att vilja det, hvartill åter säkerligen ej skulle fordras annat, än att Hans Maj:t kände verkeliga förhållandet, hvilket på goda grunder malte anses, alt Konungen nu icke känner; jag skulle derföre tro, att det vid få tillfällen vore mera passande och ändamålsenligt, att med en underdånig skrifvelse upplysa Hans Maj:t Konungen, att ehuru i alia afseenden nyttiga Konungens resor olvif - Den 3o April e. m. velaktigt äro för landet, de dock genom det stora liästantalet sorn begagnas, och endast derigenom blifvit högst betungande för landtmannen, och att som hjelpmedel deremot det i all underdånighet hemställdes, att Konungen täcktes, med afseende å landets ännu glesa befolkning och iinga hästantal, vid sina resor, der så ni öjel i gt vore, inskränka behofvet af hästar efter våra skjutsinrättningars beskaffenhet, så att ej ombyten skedde utom sjelfva gästgifvargårdarna, oell ej större hästantal fordrades, än hvad stationerna i allmänhet med sin kringliggande reserve kunna åstadkomma.
Det skulle efter min tanka vara brottsligt, att tvifla, det
Konungen ej skulle emottaga en sådan ärlig framställning med välbehag, och ej i ett sådant fall gå landets önskningar till mötes.
Jag är för min del så öfvertygad om verksamheten af hvad jag nu haft äran föreslå, att jag anser fullt likgiltigt, att tvista med Utskottet om angifna lagparagrafers rigtiga tillämpning på Kungsskjutsen.
Jag lemnar i denna del det framfarna hälst åt glömskan, och yrkar, att saken nu endast hänskjutes till Konungens eget nådiga bepröfvande och afgörande, ganska säker, alt utslaget afkunnas med ömmande känsla för landets väl och behof.
Den sista punkten af Utskottets Betänkande, som afhandlar regleringen af den all - Den 3o April e. lö. 129 allmänna skjutsen, företer utan tvifvel de största svårigheter, och så stora, att jag viisserligen ej tilltror mig att fullkomligt öfvervinna dem; jag anhåller dock få göra några anmärkningar i ämnet, de må föröfrigt gälla för hvad de kunna.
Uti premisserna medgifver Utskottet, att skjutsningsbesväret uti dess närvarande skick är af ett högst ofördelaktigt inflytande både i ekonomiskt och moraliskt hänseende, och finner Utskottet, att behofvet påkallar en reglering med skjutsväsendet hvarigenom de närvarande olägenheterna må undanrödjas och för framtiden förekommas.
Utskottet antager för öfrigt den grundsatts, att gästgifveri-skjutsningsbesväret bär, så vidt möjeligt är, hvälfvas frän jordbruket.
Med fullkomligt erkännande af dessa satsers rigtighet, anhåller jag blott få tillägga, att jag i stöd af en flerårig erfarenhet i landtmannayrket, och efter den mäst spända uppmärksamhet på dess särskildta förhållanden, tror mig hafva funnit en af de väsendteligaste orsakerna till vår allmoges stationaira tillstånd, uti vår skjutsinrättning, och att således hvarken mödor eller uppoffringar i något fall höra anses för stora för att tillvägabringa en så högst nödig reform, som detta ämne påkallar.
Det synes ej heller vara för mycket brådskande, om efter 2:ne seklers förlopp, sedan öfvergångert från våldsgästning och fri skjuts af en vis re22 H. 9 i3o Den 3o April e. ra. gering bereddes genom det slags ordnande af skjutsen, som ännu äger rum, man nu högt påkallar lagstiftningens uppmärksamhet, att återbringa denna angelägenhet i harmonie med öfriga tidsförhållanden, och de förändringar, som arne århundraden till— vägabragt.
Jag tycker mig äfven finna, att omdömet allmänneligen stadgat sig vid bedömmandet af detta ämne; synuerligast hafva Utskottets redan anförda begifvanden styrkt min förmodan i denna del, och anser jag i följd deraf det största hindret vara häfvit för en öfvergång från ett samhällsondt, då det erkännes som sådant, ty sällan eller snarare sagdt aldrig har väl medel saknats i ett fall, som detta, när viljan varit god att framtvinga en förbättring.
Detta vigtiga ämne har äfven nästan alltid vid Svenska lagstiftningens sammanträden varit ett föremål för mer eller mindre lifliga öfverläggningar, dock visar den historia, sorn Utskottet meddelar öfver alla allmänna åtgärder, hvilka vidtagits sedan 1810 i och för skjutsväsendets reglerande, huru litet det onda genom halfva mesurer blifvit afhulpit, enär, enligt Utskottets eget yttrande, skjutsningsbesvär^ qvarstår ännu med föga märkbar skilnadj åtminstone i de flesta orter, lika tryckande och lika skadeligt som förr; man torde derföre med vägledning af de många misslyckade försöken, att tillvägabringa entreprenader för skjutsen, och möjeligheten för forvagnars
Den 3o April e. ni.
Speculationer att bära sig, finna orsaken dertill uti ett förvändt begrepp, att skjutsen vore ett jordbruket Oskiljaktigt åliggande onus, och att det således aldrig sätts i fråga* att derföre fastställa eii betalning fullt svarande mot besväret* hvarföre äfven alldi ig varit möjeligt för den enskildta industrien* att i bredd med ett sådant förhållande grunda möjeligheten för en lyckelig speculation* hvilken åter snart skulle inträffa, när det kiinde anses för en lönande handtering; jag tror derföre* att man nu, till beredande af en öfvergång* utan betänkande kunde fastställa skjutslegan till 24 sk* B:co milen för hvarje häst* och dessutom bos Konungen anhålla* att den ytterligare efter några års förlopp ökades* i fall denna ökning ej förmådde framkalla speculationen, att Gästgifverierna sjelfva höllö erforderligt antal hästar till skjutsens bestridande; men intilldess någon allmännare sådan reglering föregått, frugtar jag för, det skulle vara mycket vådeligt och till och med overkställbart, att pä de vägar, der många resande färdas, genast borttaga Hållskjutsen, såsom Utskottet föreslagit.
Hållskjutsen är merendels tagen så långt ifrån skjutsstationen, att den omojeligen kan läggas till reservlagets hjelp, sorn då säkerligen skulle förstöras ännu mer genom en mångdubblad påkänning af budning i skjuts; och att* såsom Utskottet föreslagit* endast entrepre 9* - Den 3o April e. m. neurer af skjutsen skulle få åtnjuta den högre betalningen, men den ännu bibehållna reserven åligga, att skjutsa för 5o procents lägre betalning, deruti kan jag ej finna minsta skäl, utan förenar mig helt och hållet uti de reservationer, som bestrida detta förslag; så länge reserve skjuts bibehålies, måste den ega samma rätt för lika besvär, som hvilken annan som hälst, och den utaf Utskottet yttrade farhoga , attén högre skjutslega skulle förleda allmogen, att till stor del sjelf bestyra skjutsningar hellre, än att öfverlåta den på entreprenader till andra, måste alldeles förfalla, då man som grundsalts antager, att skjutsningen ej är ett landtbruket ovilkorligen åliggande onus, och således icke Ireller kan blifva ansedt såsom en dess rättighet; det borde derföre derjemte stadgas, att så snart en entrepreneur öfvertoge hela skjutsen vid en station, han då egde förmonsrätt att ensam bestrida den, utan att någon derutaf kunde finna sig förnärmad, entrepreneuren obetaget, att med kringboende hemmansegare uppgöra hvilka öfverenskommelse!’ som hälst för den hjelp, som tillfälligtvis kunde behöfvas; såsom ett nödvändigt vilkor för enterpreneurers bestånd fordrades äfven stränga lagar till fredande af entrepreneurernas och deras drängars personer, jemte mångå andra reglementariska föreskrifter, hvartill andra länders stadganden med lätthet kunde här tillämpas, men så mycket mer nödvändiga här, Den 3o April e. m. 133 då de hafva att motverka inrotade vanor, uti det nära nog godtyckeliga behandlingssätt, som nu eger rum så väl med den skjutsande som med dess hästar.
Det torde dock komma att ännu dröja länge, innan ett på rigtiga grunder byggt och ordnad t skjutsväsende inom Sverige företes, hvilket utan tvifvel hufvudsakligen skall komma alt bero på det sätt Konungens Befallningshafvande i sine respective
Län uppfatta och behandla saken; det skulle derföre vara högst önskeligt, om Regeringen med värma antoge sig denna sak, och lemnade en förtjent uppmärksamhet åt det Län och dess Styrelse, der skjutsväsendet först vore iordningstäldt till mönster och efterföljd för de öfriga; men innan dess och så länge skjutsen ännu fortfar efter nu gällande grunder, vågar jag fästa uppmärksamheten på tvänne af Utskottet förkastade förslag till lindring uti landtmannens närvarande svåra tunga af skjutsen, det nemligen, att ett maximum borde fastställas, hvaröfver en resande famille ej kunde fordra hästar, ty då det gifves exempel på att resor och ordentliga flyttningar verkställas med Gästgifveriskjuts ända till 20 hästars behof oell deröfver på stationen, så synes detta verkeligen vara ett missbruk, högt förtjent af rättelse, men skulle ett sådant maximi-belopp, som jag ville fastställa till 8 hästar, anses alldeles olämpeligt, så hemställer jag om det ej åtminstone vare billigt, att det 134 Den 3b April e. m, öfvers tigan de hästantalet, som fordrades, med afseende på svårigheten att anskaffa det på längre afstånd från gästgifvaregård darna, skulle betalas med en progressiv förhöjning i skjutslegan, af minst 2 skill, b:co för hvarje häst, som öfver de bestämda 8 reqvirerades.
Utskottet hav äfven förkastat det utaf Herr Lefren gjorda förslag, att reservskjutsen borde högre betalas under de månader, sorn landtmannen med sid na egenteliga arbeten är mäst sysselsatt, och hvilket jag ville antaga borde utsättas till hela Maj månad och sedan ifrån medio Julii till medio October månad.