Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att det stora spectaklet då skulle bättre bära sig.
De mindre theatrarna kunde då blifva skolor för de större, och man kunde slippa att på dessa sednare se debuter af mindre öfvade sujetter.
Jag fortfar att yrka äterremiss af betänkandet.
Den talare, som ifrat emot censuren, har sagt, att ju afskyvärdare lasten framstalles, desto mera verkar den emot lasten.
Jag ber honom eftersinna, att då han skänker en sådan verkan åt framställningssättet, men deröfver icke vill medgifva några controllér, tyckes han vilja, att theatrarna skola blifva plantskolor för lasterna och osedligheten.
Hvar och en bör gifva rattvisa åt sina motståndare.
Löwenhjelm har rätt deruti, att ett annat förhållande nu äger rum, än under Gustaf IIf.‘s tid.
Jag är dock icke af den tanken, att här blott finnes sinne för en theater; men skulle så verkligen vara, får jag använda detta såsom ytterligare skäl för min mening; man kan ju då så mycket hellre låta rivalen uppträda, som dess fall är säkert.
Åkerhjelm har väl sagt, att man icke bör tillåta enskilda att ruinera sig; men det går icke an att skapa förmynderskap för allmänheten.
Jag anhåller att få upptaga några skäl, som blifvit anförda emot återremissen.
Gr. Löwenhjelm har sagt, att theatern icke skulle bära sig, om man oaflåtligen gåfve piecer af ädlare genre.
Åkerhjelm har redan uppgifvit, huru blandad publikens smak är, och sådan ar äfven min tanka.
Löwenhjelm har vidare anfört exempel för den åsigt, att theaterinrättningar kunna mono po - Den 5 Juni £ m. poliseras.
Dessa exempel tror jag icke vara hit lämpliga, Krutförsäljningen måste vara monopoliserad, emedan denna artikel vigtig t ingriper i Rikets försvar.
Apotheken grunda sig pä privilegier, och verkningarna af det monopolium, sorn tillhör denna rörelse, har visat sig sådan, alt vi hafva vida bättre apothek här, än i andra länder linnas.
Åkerhjelm har åberopat föregående Ständers beslut.
Jag bar åberopat de sista; och dessa grundade deras beslut derpå, aLt Konungen förmodades icke komma att neka bifall til! förekommande ansökningar i denna viig.
Man har sagt, att dä en ny constitution antages måste allt, som derigenom icke ändras, anses böra förblifva lika som förut.
Så skulle äfven jag tro, och likasom Stenborg tilläts drifva theateryrke i hufvudstaden, likaväl bör rättighet dertill lemnäs åt andra.
Jag inskränker mig nemi. icke till de sista åren före en constitution.
Åkerhjelm liar sagt, alt publika nöjen icke böra få tillställas utan särskildt tillstånd.
Skulle någon tvekan i detta fall uppstå, lärer väl icke mera än borgen för personen och möjliga skadan kunna begäras; och då sådan kun presteras, bör väl icke någon vägran ske.
Man har åberopat Constit.Utsk vid sista riksdag.
Jag ber , att det alldeles icke må upptagas i räkningen.
Då skulle det kunna såsom lagligt försvaras, att både flottan och annat såldes boit.
Men jag ber, att vi må fä bålla oss till grundlagen.
Man har sagt, att enskilda theatrar skulle kunna utöfva ett skadligt inflytande på moraliteten; men jag tror icke, att några andra vådor i detta afseende uppkomma, då theatrarna aro engagerade för enskilda, än då de hållas för den höga räkning, som vår stora opera.
Jag skulle dessutom tro, att Frih.
Åkerhjelm tillräckligt känner förhållandet med theaterpersonalens moralitet och dess inflytande.
Hufvudsaken är dock nu, om det är riktigt eller icke, att theatern har monopolium.
Användande till fördel för fri theaterconcurrens min sats, att häfd i thy mål stiftar lag, liar en talare af Stenborgska theaterns existens för några och 4° år sedan abstraherat häfdvunnen rättighet för enskilda entreprenörer att likaså öppna theatrar nu.
Jag svarar, att Stenborg då fick bålla theater, emedan Kungen då så ville; att nu finnes ingen privattlieatcr, emedan Kungen pil icke vill, och att således det häfdlikmätiga i saken är, att privata theatrars tillåtande eller förbjudande förblifver i Kungens skön.
En annan talare har i fråga om theatrars moraliska nytta vidrört theaterpersonalens sedlighet i allmänhet.
Jag svarar, att denna skall nödvändigt lida i den mån, privata theatersujetters vilkor blifva vanskligare och knappare.
För öfrigt är i detta afseende fördomen emot theatern föråldrad, 8 H, 20 Den 5 Juni f. ra.
I fråga om moralitet bedömer man numera individer, icke dasser, och i delta afseende må jag, i min egenskap af framfaren theaterförman förklara, att man ratlast dömer, då man om olika dasser säger som arlequin, då han, efter slutade resor, hade att yttra sig om olika land: ”Tutto il mondo, ” sade han, ”e fatto come la nostra famiglia.”
I fråga om dramatiska theaterns förmåga att bära sig före föreningen må jag tillägga, att med blott 2.'ne undantag voro samtliga dramatiska sujetterna tillika tjenstgörande och lönade vid operan, och åtskilliga af dem tillika anställda bland Konungens högre kammarbetjening.
Jag upprepar, att för konsten är motsatsen af fördel att af theatercassörers täflan förvänta, enär de icke, såsom örnarna, täfla om högsta flygten, utan täfla som mullvaderna om lägsta nedsänkandet, som ofelbart bildar de drygaste recetterna.
Jag kan af erfarenhet försäkra, att af 2:ne theatrar, den ena spelande Oden och Metromanien, den andra Grekiska historien och Kronofogdarna, skall den förra ofelbart och snart gå under.
När en tragedi eller hög comedi sammanparas med en faree, äf det denna sednare, som bildar möjligheten att utan förlust uppföra det ädlare stycket.
Må jag dock rätt förstås.
Jag kan ej vilja förneka tillvarelsen i Sverige af en publik med upplyftad och sträng smak.
Förefunnes den icke hos oss, hade aldrig hos oss kunnat uppstå de stora theaterförfattare, som skrifvit till evig heder för vår scen och för vår litteratur.
Men denna bildade publik sitter på första platserna, och det är af oss theaterdirectörer^nogsamt kändt, att 3:dje, 4:de och 5:te logeraderna aro de, som löda theatern.
Sist må jag anmärka den sällsamma olikheten af våra åsigter om näringsfrihet.
1 fråga om inventionspatenter inskränka våra auctoriteter sig icke till undersökning, om inventionen är ny, hvilket i andra länder är nog, beroende det sedan på inventor att ruinera sig, om honom lyster; de undersöka äfven om inventionen är bra I fråga om theatrar deremot vill man, att de af en hvar skola kunna anläggas.
Mig synes den alltför trånga åsigten i ena fallet icke särdeles sammanslå med det alldeles obegränsadt liberala i det andra.
Det har blifvit anmärkt, så vidt jag fattat rätt, att Oecon.Utsk. vid sista riksdag, uti dess utlåt. i denna fråga, förutsatte, att K.
M. ej skulle neka bifall till ifrågakommande ansökningar.
Så har jag ej förstått detta Utsk:s åsigt af saken.
Har är endast fråga om att för hufvudstaden fasta vilkoret af en god och ändamålsenlig theaters bibehållande; och om den nuvarande skäligen uppfyller dessa vilkor, hvarföre då förstöra den och upplösa de förbindelser, hvarpå den hvilar?
Cronhjelm har ansett, att endast anmälan hos Styrelsen vore nödig, då man Den 5 Juni f. m. 1 JO vill anlägga theatrar; men någon pröfning mäste val äfven ifrågakomma, om man skall kunna bedöma den sökandes qvalificationer och behörighet för ett slikt företag, så framt man ej vill löpa fara att få en tbealer, sorn saknar alla nödiga beståndsdelar, så i ceconomiskt som i artistiskt och moraliskt hänseende.
Samme värde talare har trott reservanten Gr.
Horn, med sin mening om det moraliska i anläggandet af smärre theatrar i hufvudstaden, hafva afsett theatersujetternas moralitet, och talaren har i följd deraf framkastat likasom en liten mönstermening häröfver.
Jag deremot anser den värde reservanten endast hafva afsett de theutraliska produeternas och föreställningarnas moralitet och deraf följande nyttiga inflytelse på den publik, som beskådar dem.
En mönstring af piecer tror jag således varit i fråga, och icke en mönstring af personer.
Om betänk, i följd af anmärkningarna mot censuren skulle återremitteras, vill jag ej sätta mig emot ålerremissen af det skälet, att Utsk. i afseende å theatrars anläggande i landsorterna föreslagit en begäran, som är öfverflödig, emedan densamma redan är uppfylld.
I hufvudsaken instämmer jag med Gr. Löwenhjelm och Frih Åkerhjelm; men jag begär återremiss af ett skäl, som jag icke förut hört framställas.
Det innefattas i Hr Lidmans reservation, hvilken lyder sålunda:
Hr v. Hartmansdorff uppläste
Hr Lidmans vid Oecon.Utskts betänk.
N:o 60 fogade reservation, hvarefter lian fortfor:
Jag anser nödvändigt, att pensioner finnas för ålderstigna sujetter, på det man må hafva någon tillflykt för dem, då de icke längre tillfredsställa publikens fordringar; och det är derföre orättvist alt borttaga de medel, hvarutaf pensionerna kunde utgå.
Jag yrkar således, att sednare delen af Utsk:s tillstyrkande må utgå, jemte den delen af det förra, hvilken, på sätt Frih.
Åkerhjelm anmärkt, är öfverflödig.
Slutligen instämmer jag med Gr.
Horn deruti, att införandet af censur är ganska nödigt, på del från scenen må aflägsnas skändliga framställningar.
Blott några få ord vill jag tillägga.
Månne , om man af enskilda theatrar befarar något för beståndet af den K. theatern, i den scala den nu är etablerad, det icke skulle gå an att inskränka densamma?
Frih Åkerhjelm har sagt, att i Stockholm finnes en bildad och en mindre bildad publik Nå väl! låtom dem få hvar sin theater.
Låt K. operans representationer inskränka sig, likasom då dramatiska theatern existerade, till 2 eller högst 3 dagar i veckan, och låt den enskilda theatern få begagna de öfriga dagarna för uppförande af ett slags djurgårdsspectakel, äfven Dcn 5 Juni f. ra. under vintermånaderna.
Från Frih.
Åherbjelms egen administration, under det den stora scenen på K. operan var skild från den Jilia scenen å dramatiska theatern, hemtar jag exemplet och den förmodan, att den K. theatern då skulle håra sig bättre än nu.
'W:o 60 återremitterades.
Ii, o. Ad. åtskiljdes kl. f till 3 e. m.
In fidem protocolli, jF, O. Silfverstolpe, Thorsdagen den 5 Juni 1834- Plen lim kl. 6 e. m.
Företogs till pröfning Oecon.Utsk:s d. 24 sisth Maj på bordet lagda utlåt.
N:o 67, i anledn. af väckta motioner, ang:de ryttares, soldaters och båtsmäns dagsverksskyldighet till församlingarnas pastorer.
Hr Giinther, Carl Gust.:
Allra.
Besvärs- och Oecon.- Utsk. har i sitt betänk.
N:o 67, angående ryttares, soldaters och båtsmäns dagsverksskyldighet till församlingarnas pastorer föreslagit en beräkning af denna skyldighet, hvarigenom den skulle blifva vida drygare än förr.
Jag kan icke inse, på hvad grund Utsk., då dessa dagsverken hittills fått lösas med 12 öre s. m. eller 8 sk. b:co, nu föreslagit, att deskola lösas med •§ af deras markegångsvärde, hvilket skulle utgöra åtminstone 1 r:dr b:co och således 6 gånger mera än efter gamla beräkningen.
Jag skulle derföre önska, att det antingen må få förblifva vid hvad hittills varit stadgadt, eller också, att Utsk., efter betänkts återremitterande, må uppgöra billigare beräkning; och jag skulle tro, att rättvisan fordrar, att denna lösen ej må beräknas högre än till ^ af årliga markegångsvärdet, då kosten bestås af pastorn.
Det är hos BondeSt,, som dessa motioner blifvit väckta, och der har utlåt, blifvit återremitteradt på samma skäl.
Jag hoppas, att B. o. Ad. behagar stadna i enahanda beslut.
Frih. Cederström, Jac,:
Den siste talaren liar ganska riktigt upplyst, att lösen för de dagsverken, som ryttare, soldater och båtsmän äro skyldiga att till pastor utgöra, är, enligt Utsk:s betänk., vida högre beräknad än efter författningarna.
Deremot har Utsk. föreslagit den ersättning för gemenskapen, då de utgöra dagsverken jn natura, att de få kost af presten, i stället för att de förut utgjort dem med Den 5 Juni e. m. egen host, och befriat deni frun alla andra afgifter till prosten, såsom vigsel-, dop-, hustruns kyrkogångspenningar m. m., som äfven utgöra några skillingar, då de påkomma; och för att få slut på rättegångarna emellan själasörjare och gemenskapen, ronde ifråga var. skyldighet, skulle jag verkligen anse tjenligt, att Utsk:s betänk, klefve bifallet.
Hr Piothlieb, Axel Fredr., uppläste följande:
Jag anser, att om krigsmän skola utgöra dagsverken in natura, bör likväl deras antal ej öfverstiga, hvad torpare erlägga, med hvilka de kunna sättas i paritet, och det så mycket hellre, som den af Utsk. åberopade författn. af d. i4 Febr. 1689 tillåter soldater, ryttare och båtsmän att med penningar betala sin dagsverksskyldighet med 12 öre s:mt.
Skulle nu dagsverkena antingen utgöras in natura eller lösas med två tredjedelar af markegångspriset, biefve krigsmännen hårdare beskattade af presterskapet, än ofvannämnde författning afser.
Dessutom förekommer den omständigheten, att denna lösen af två tredjedelar är för hög, när dagsverkena skulle utgöras på prestens kost; ty i allmänhet antager man, att kosten utgör i värde lika mycket som ett halft dagsverke.
Således anser jag, att den enda lösen, som kunde vara billig, vore hälften af markegångspriset.
Jag anser visserligen betänk, vara af förtjenst i så måtto, att det för framtiden häfver de flesta tvister emellan presterskapet och ryttare, båtsmän samt soldater i afseende på dagsverksskyldigheten; men betänk., som för de flesta fall är väl uppstäldt, har dock i min tanke ett fel, som borde föranleda till äterremiss.
Det är nemi. af Utsk. erkändt och väl bekant för den, som vistats i flera orter, att denna dagsverksskyldighet icke finnes och således hvarken i penningar eller natura utgöras, eller, om skyldigheten också af ålder funnits, ej blifvit utgjord.
Om nu den förordn., som är föreslagen, skulle komma alt utfärdas, biefve visserligen följden, atl tvister skulle förekommas och minskas på sådana ställen, der dagsverksskyldigheten utgått; men å andra sidan skulle för flere orter en dagsverksskyldighet uppkomma, der gemenskapen af ålder varit fredad från sådan skyldighet.
Efter denna förordning skulle säkerligen presterskapet öfver hela Riket komma att fordra dessa dagsverken.
Om man kunde göra det tillägg, att den endast gällde för de orter, der dagsverksskyldigheten utgått, tror jag, att betänk, biefve vät grundadt; och, för att få detta tillägg, anhåller jag nu om återremiss af detsamma.
Den gamla författningen innehåller, såsom Utsk. ganska riktigt upptagit, att soldaten, ryttaren eller båtsmannen skall, efter eget val, och då han icke är på commendering, till kyrkoherden årligen utgöra antingen 3:ne dagsverken in natura, eller betaladem id5 Den 5 Juni e. ra. nied 12 öre s:mt.
På de ställen, der dagsverken utgöras in natura, uppkomma inga tvister; men der fråga är om lösen, uppkommer tvist, och i den händelse, att den slår illa ut eller för att förekomma en sådan utgång, inträffar, att dagsverksskyldigheten alldeles icke utgöres.
Denna obillighet föranleder en annan motsvarande olaglighet, hvarigenom presten tar sin skada igen och soldaten får betala ändå mer, den nemi., att i stallet för att soldaten skall vara befriad från alla afgifter till presten för sig och sin hustru, kommer han, såsom Frih.
Cederström anmärkt, att betala för vigsel, barndop, kyrkogång och begrafning.
Nu har Utsk. föreslagit en medelväg, som svnes mig billig och antaglig, att nemi. soldaten, i stället för att han förut skulle utgöra dessa dagsverken på sin egen kost, skall nu, då de utgöras in natura, åtnjuta prestens kost.
Om kosten är så mycket värd, som Hr Rothlieb ansett, skulle salunda ena hälften af dagsverkskostnaden drabba presten, och den andra hälften soldaten.
Derjemte är föreslaget, att dessa dagsverken skola utgöras inom viss tid på året.
Skulle åter soldaten ej vilja utgöra dem in natura, så ärsagdt, att de skola lösas med -§:delar af deras markegångsvärde, d. v. s., att han ej komme att betala mer än lösen för 2tne dagsverken.
Jag förmodar, att markegångspriset i ingen provins är så högt, att de skulle gälla i r:dr b:co; men om ock så vore, skulle detta i alla fall komma att utfalla mindre besvärande i det hela än nu, ty jag får nämna, att t. ex. i Skåne uppgå afgifterna vida öfver i rtdr.
Det har blifvit sagdt, att en soldats dagsverken ej borde vara flera än en torpares, och att torparens dagsverken vanligen ej äro mer än i eller 2.
Jag får dervid erinra, att soldatens vilkor kunna väl vara bättre och sämre; men i allmänhet äro de bättre än torparens.
Detta hörer dock icke så egentligen hit, emedan här endast är fråga om att göra rättelse i en redan gällande författning.
Jag får dock nämna, att den vanliga regeln, som KammarColkm i detta fall föreslår, är den, att hvarje torpare skall utgöra till presten om året lika många dagsverken, som han utgör till husbonden i veckan, och det finnas många torpare, som utgöra 2,3 och flera dagsverken i veckan till deras husbonde, samt i följd deraf få utgöra äfvenså många till presten.
Jag får för min del yttra den öfvertygelse, att sådant som förhållandet i Riket nu i allmänhet är med alla sina olikheter, har presterskapet lika mycket och större inkomster i det hela, än det skulle komma att få genom det förslag, som nu är uppgifvet; men genom detta förslag skulle de nu ofta förefallande tvisterna slutas.
Vid Gr.
Cronhjelms anmärkning, att man borde göra undantag för de orter, der dagsverksskyldigheten ej blifvit utgjord, får jag erinra, att der sådant skett, har det varit ett undantag från det lagliga förhållandet, hvilket kan ändras vid hvarje tillfälle, som en prest finner för godt att
D«n 5 Juni e. m. yrka derpå, emedan ett sådant undantag icke är grundadt på någon författning
Jag vet, att PresteSt. bifallit detta betänk., och jag skulle anse som en lycka på ömse sidor, om genom delta betänkts antagande tvisterna för framtiden kunde nfböjas, hvarföre jag tillstyrker bifall å detsamma.
Hr Gunther: Uti Frih.
Cederströms och Hr v. Hartmansdorffs anföranden tror jag, att något misstag finnes; ty efter en förordn. af d. 16 Octob. 1723, som ännu galler, lara ryttare, soldater och båtsmän vara fria från de af dessa värda ledamöter uppraknade afgifter till presterskapet, och således ar det icke en dem nu tillerkänd förmån, som genom Utsk:s förslag i amnet afses.
Dessutom tror jag, att på de flesta ställen det förhållande äger rum, att oaktadt soldaten borde vara fri från dessa afgifter, betalar han dem af egen böjelse, men ej af lagens bud; och det lärer icke böra blandas in i beräkningen af priset på dessa dagsverken.
De böra beraknas efter den rättsprincip, som ligger till grund för dem, och då kan -f af deras markegångsvärde ej vara det rätta.
Om man, såsom Hr Rothlieb, skulle antaga hälften deraf, vore det det högsta; men jag vill icke medgifva mer än således hvad ett dagsverke kostar, eller 3 dagsverken på prestens kost, och denna kost lärer det icke varit soldatens skyldighet att sjelf utgöra.
Jag får derföre förnya min begäran om återremiss af Utsk:s betänkande.
Jag får uti den siste värde talarens minne och för öfriga ledamöter återkalla, att då jag förra gången talade, yttrade jag, att ryttare, soldater och båtsman borde genom ifiågavar.
3:ne dagsverken vara fria från särskilda afgifter för presterliga förrättningar; men att den ena ytterligheten framkallade en annan ytterlighet eller olaglighet på den andra sidan, som kostar soldaten mer.
Hvad rättsprincipen beträffar, så, om man vill vara fullt rättvis, bör man erkänna, att då författningen alternativt uppgifver 3 dagsverken och 12 öre s:mt, voro dessa 12 öre sant i K.
Carl XI:s tid välda trenne dagsverken; och är det vardet af dessa dagsverken, preslen bör erhålla.
Följer man denna grundsats och besinnar, att detta värde ej kan närmare bestammas än efter markegång, lärer man finna, att det icke ar soldaten, som förlorar genom Utsk:s förslag, att han skall utgöra värdet af 2:ne dagsverken; ty på de stallen, der dagsverksskyldigheten ej utgöres, kan detta förhållande upphöra, nar presten yrkar att få sin lättigen, och Utsk:s förslag skulle således jemväl förekomma de tvister, som derom kunna uppstå.
Oecon.Utsk:s utlåt.
]\:o 67 återremitterades.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 27 sisth
N:o g3, i anledn. af väckt motion om nedsatt - iCo Den 5 Juni e. m. ning i priset å det krut, sorn för bergsprängningsarbeten utlemnäs från Kronans förråd, m. m. Gr. Gyldenstolpe, Ant.
Jag gillar den princip, sorn ligger till grund för StatsUtsks hemställan, nemi. att prisen å krut skola bestämmas till det belopp, som krutet af de särskilda slagen kostar Kronan, med afdrag af skillnaden emellan saltpeterns lösningspris och dess medelvärde i handeln; men jag önskar likvist att vid sjelfva redactionen få göra ett par anmärkningar.
Först och främst skulle jag önska, att StatsUtsk ville sjelf till R.
St. föreslå det pris, hvartill krutet bör försäljas.
De ingående krutförsäljningsrnedlen äro en statsinkomst, och denna inkomst bör således regleras af R. St.; äfvensom, då StatsUtsk. bör kunna hafva tillgång till de handlingar, som erfordras för att kunna beräkna kostnaderna för kruttillverkningen, jag tror det vara möjligt för StatsUtsk. att föreslå det pris, som till nästa riksdag bör blifva gällande.
För det andra skulle jag, i den händelse, att StatsUtsk. och R.
St. icke ville taga befattning med ett sådant bestämmande, likväl önska, att för tydlighetens skull Utsk. ville bestämma, hvad som skall förstås med saltpeterns medelvärde i handeln.
Då saltpetern icke finnes på Svenska handelsvågen, tror jag, att det bl ef— ve svårt att bestämma det pris, hvartill saltpetern kunde införskrifvas, emedan dervid bör tagas i beräkning den tull, som derför kunde komma i fråga, hvilket betydligt skulle inverka på priset, äfvensom kostnaderna för att införa sattpetern till Riket.
Slutligen skulle jag anse, att R.
St. alldeles icke behöfva hos K. M. i underd. anhålla, att krutpriset skall bestämmas till hvad det kostar Kronan, emedan jag tror det vara R.
St:s fullkomliga rättighet att sjelfva på krutet sätta hvad pris de behaga, och att de således ej behöfva öfverlemna till K.
M. att öka eller nedsatta priset.
Derföre anhåller jag om den förändring i redaclionen af Utskts hemställan, att den må innehålla, icke att R.
St. hos K. M. i underd. anhålla, utan i underd. anmäla, att försäljningspriset å krut skall bestämmas till det belopp, som det kostar Kronan.
Jag anhåller således om återremiss af betänk., samt att dessa anmärkningar dervid må få åtfölja.
Wto g3 blef af R. o. Ad. återremitterad t. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då nu Conslit.
Utskts memorial
N:ris 6 och 7, det förra rör:de StatsUtsk :s anleda, till anmärkning vid afskrifningen af convojmedel, använda emot deras bestämmelse till ombyggnad af Svenska consulatshuset i Tanger, och det sednare, ronde •StatsUtskts anmärkningsanledn. i fråga om lönereglering för Lifgardes-regtternaj förekommc i ordningen till föredragning, Den 5 Juni c. m. ansåg H. Ex. sig, till följd af den utaf Gr.
Cronhjelm på förmiddagen denna dag gjorda framställning, böra till R. o. Ad. hemställa, om Ståndet önskade, att föredragningen af dessa begge memorial från Constit.Utsk. N:ris 6 och 7 skulle uppskjutas, tills Utsk. inkommit med sitt utlåt, i anledn. af granskningen af Statsrådets protocoll samt öfver de anmärkningsanledningar, hvarom Utsk. ännu ej till R.
St. afgifvit utlåtande.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs d. 28 sisth Maj f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 107, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de utmyntningsgrunderna för tillverkning af kopparskiljemyntet, blef samma utlåt, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs och bifölls StatsUlskrs d. 28 sisth Maj f. m. pä bordet lagda utlåt.
N:o 117, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de afskrifning af Upsala academis skuld till Riksg cont. för ett erhållet lån till fullbordande af det nya bibliothekshuset i Upsala.
Cronhjelm, Otto Augt
Som jag anser det strida mot principen för erhållande eller beviljande af lån att sedermera utsträcka vilkoren utöfver hvad vid belåningstil
Ifallet blifvit betingadt, anhåller jag att få till prot. förklara, att då jag ej talat emot detta betänk., har det skett derföre, att jag ansett bifall dertill innebära ett direct anslag lill ett för acadeinien nyttigt ändamål; men att jag ej vill, att det skall lända till prejudicat i fråga om inbetalning af andra lån.
Jag anhåller att få till prot. antecknad min reservation emot H. Ståndets beslut.
Hade jag förr uppkommit, hade jag visserligen haft åtskilliga erinringar att göra mot Utsk:s betänk.; men nu inskränker jag mig till denna reservation.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. 2 dennes f. m. på bordet lagda berättelse N:o 118 om den af Utsk. förrättade granskning af Riksg.cont., f. d.