Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får derföre ytterligare anhålla, såsom en sak af högsta’vigt för Landets välstånd och trefnad, att Ridderskapet och Adeln ej bifaller Utskottens förslag, sådant det är, utan creditivet må få användas efter de af Revisorerne år i 8-o uppgjorde grunder.
Den af Friherre Cederström såsom skäl framställde omständighet, att Styrelsen, äfven om missväxt blott vore i en province, kunde begagna creditivet, kan jag ej finna af ordalydelsen i Betänkandet.
Herr &en 21 Oclober /. m. 337 Harr Hjerta-, t min Reservation har jag yttrat mig emot creditivef, äfven s°m emot de ordalag, söm blifvit nyttjade, men ej af de skäl, sorn dtn siste värde Talaren anfört, I Betänkandet står en ”mera allmänt härjande missväxt”; det lärer betyda "en mindre allmänt” härjande missväxt.
Man vill förmodeligen ej säga en 5’allmän” missväxt emedan det då vöre bättre, att Italia Ständerna, ärt att hafva Directioner.
För min del hade jag trott det vara tillräckligt, att man sagt, att det skulle användas, ”da missväxt inträffar”, Hvad nu dét angar, att man skulle öfverlåta creditiVet till Styrplsens disposition, så har jag yttrat mig emot •''något” creditiv, men skall ett Sådant lemnäs, så är det vigtigt, att det sker på sätt Utskotten föreslaget.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten på hvad följöerne skulle blifva, om den principe vidhålles, att Staten i goda år skall uppköpa Spannmål.
Då skall man altid få en MagazinsDirection med samma lyten och bräckligheter, sorn den förra.
Om man i goda år fem nät åt den enskildta örrttankan ätt spara något till ett annat år, och i hårda år att minska cönsumtionen af Mjöl Articlar, så skall troligen aldrig hagon brist uppstå sedan Potatoisodlingen så ansenligt tilltagit.
Jag har räknat ut i Följd af hvad Orefve von Platen en gång här yttrat, huru mycket den Svenska magén behöfde minska i sin MjöScönsiimtiÖrt, för att ersätta ett Creditiv, och då har det visat sig, att 4 millioners creditiv till sin kraft svarar emot en inskränkning af ii kapps på året för hvar menniska.
Der* Ridd, o. Ad.
IX Band. 2:dia Afd, 2 a, Bni 27 Octoitr f. »i. före liar jig trott, attj något creditiv ej vor# af nöden, men då man ser Styrelsens opinion vara emot, att ej något creditiv lemnäs, så må det blifva, som Utskotten föreslagit; jag anhåller blott att Redactionen må blifva sådan, att uttrycket: ”förefallande missväxt” antages i stället för ”mera allmänt härjande missväxt,” Friherre
Cederfirå/n* Den bifallna 2:drä Punkten innehåller, aft ingen Spannmålshandel för Statens räkning får bedrifvas.
Detta lärer vara tillräckligt bestämdt, I afseende på 4;de Puncten och den tolkning man velat gifva den, att creditivet blott skulle få användas vid en ällmänt härjande missväxt, så får jag fästa uppmärk, samheten derpå, ätt uppgiften är takt stridande mot Utskottens Betänkande.
Utskotten säga i afseende på Spannmåls-tipphahdling ”utifrån” att creditivet ej får begagna» till Spah nmålsupphandling i främmande
Länder, utan då éh rrierå allmänt härjande missväxt inträffar.
Det är Således blott, när det är fråga orri iippköp utifrån, Samma punct innehåller att creditivet skall stå under Kongl. Majus
Disposition vid inträffande missväxter, vare sig i en Socken eiler en Prövince, ty man har ej sagt öfver hela Riket, Oni så edes creditivet blifver användbart, på sätt Utgkonen föreslaget derigenom, att upphandling sker af ehskiidfe, skulle jag förmoda att, här mari jemnför detta Stadgande med det redan bifallna i 2ldra Punkten, att Staten ej får befatta sig med SpannmåMiandel, ingen anledning finnes till fö#* ändring af 4;de Punkten* jje/z *7 Oclober J, m. 33» Hans Excellence Herr Grej ve.
Mörner t Adolph Gåran; Af hvad sorn blifvit beslutadt i 2,‘dra Punkten tror jag endast följer, att en Spannmålshandel i allmänhet efter det Systeme, att upprätthålla prisen, ej får äga rum; men då clet är sagdt, att ett creditiv skall gifvas, för att vid missväxt förse lähdet med sitt behof, kan jag ej annat fiririå, ari att creditivet måtte vara ämnadt för att, med minsta möjliga kostnad, åstadkomma den högstå effect.
Men orri man Vill vänta med användandet, till dess missväkt inträffat och Spannmålen stigit i pris, så är verkan deraf minskad, och ett mindre qvantum erhålles, än man kunnat få under andra omständigheter.
Jag tror ej att, öm creditivet lemnäs till Kongl Majit Märi någon bestämd föreskrift, när upphandling skall ske, det medför någon varagtig allmän Spannmålshandel, emedan Én Million är en så liten Summa för detta ändamål, att ej någon kan försöka, att med en sådan summa underhålla en ständig rörelse, ett försök, hvilket allmänna MagazinsÖirectiori efter r år måste afstå ilrån.
Således behöfver man ej hysa den fruktan, att Styrelsen genom ett olämpligt användande af credilivet skulle hnna sig frestad, att fortsätta en Spannmålshandel, söm den flinnit vara olämplig.
Men jag tror att, orri män lemnar Styrelsen tillfälle att begagna creditivet, då det tjenligast kan åke, för att i tid anskaffa det förråd, hvarmed menigheten kän understödjas, man gjort, hvad en god hushållning fordrar, och att man vunnit hvad man kan vinna.
DiSsutöm anhåller jag få lasta uppmärksamheten på en sakj att utom de bCjOOu tunnör sorn till de hi öfra
Länen äts Öf - §40 9*n 3/ €) et eber f.&n. verlätnnade, finnas ännu uti Magastiserne en be*4 hållning af mer än 50,000 tunnor.
Jag skulle ej förmoda, att Ridderskapet och Adeln, ehuru ej beslutet är fattadt, skulle vilja, under ett år, då ymnighet finneg) att desse förråd brådstörtad! skulle kastas i rörelsen för att än mera nedsätta Spannmålsprisen.
Så länge förråd finnes, påkallas icke creditivet, förrän det är uttömdf, men när det skett, så är det ej olämpligt, att man för bästa pris uppköper säd.
Derföre anhåller jag det Ridderskapet och Adeln matte besluts den förändring att, när Sädesbehållningarne blifvit minskade till det belopp, som för de Norra Länen är afsatt, Kongl. Majit rnå äga att begagna Creditivet utan afseende på förekommande missväxter.
Herr Lagerhielm'.
Till alla delar förekommen af den siste värde Talaren, anhåller jag blott få yttra några några ord i afseende på hvad som blifvit sagdt, att det vore bast vara ifrån alla Sädestillgångar, emedan nöden är den bästa Läromästaren att hushålla.
Vara af den tankan, och for ej att i Stater af en utvecklad bildning sådant kan göras gällande.
Man har väl sett, äfven i sednare tider, att svälter Infunnit sig i fattigare Orter.
Närmaste följden är en minskad pröduction; rnen blotta känslan måtte förmå ir.enniskor att ej göra svälter till en organ af styrelsen, för att minska consumtionen.
J3g tror med flere, äfvensom med Utskotten, att Staten ej bör befatta sig med spannmålshandel, men det är ea Ben 27 (Selöber J, m. sfor skillnad mellan fen sådan handel och en undsättningsanstalt.
Här är fråga om, alt Staten skall uppköpa i goda år spannmål till låga pris för att i svåra år kunna sälja till de behöfvande för lägre pi's, än de gångbara.
Om cn enskild person af mensklighet, hvilken äfven folket bör påräkna hos sina Representanter, skulle använda sitt capital, att uppköpa spannemål för lågt pris, för att sedan i en ond tid sälja för samma pris, så kunde ingen säga, att han vore en speculatiorishandlande, utan blott en person, sorn ville undsätta de nödlidande med de medel, han äger.
Jag kan ej instämma med Hans Excelience Herr Grefve Mörner, att Ständerne icke böra bestämma , huru och när creditivet skall användas.
Jag medgifver väl att föreskrifter egentligen ej borda gifvas, men att Ständerne dock böra bestämma ändamålet, hvarföre creditivet gifves.
Det kati uttryckas i få ord, att nemligen uppköpa, när och der yranig gröda finnes.
Men jig tillätår att, örn jag blott skulle välja emellan Utskottens förslag och att öfverlemna saken åt Konungens godtycke, skulle jag välja det sednare, emedan det åtminstone lemnar hopp, att creditivet skall användas till Landets val, hvilket hopp alldeles betages, om Utskottens förslag bifalles.
Ständer kunna likväl bereda sig fult säkerhet, om de bestämma, att uppköpet skall ske i goda är.
Utskotten tyckas hafva g'öm t*, att för en million Riksdaler erhålles då dubbelt så mycket spannemSI, sorn i missväxtår, och om man kunde befara, alt något ginge förloradt, så kan det dock ej svara deremot, att man blott erhåller hälften, om man inskränker upphandlingen till onda år.
Ven 27 Qctaber f. >n.
Jag förenar mig i Friherre Björnstjernas begäran, att creditivet malte blifva bestämdt tili användande efter de af Revisorerne 1820 föreslag» ne föreskrifter.
Herr von Hartmansdorff: 3ag instämmer | den mening, att denna punkt genom beslutet vid den föregående atdra punkten är så till vida af* gjord, att jag icke inser, huru ett annat heslut, än der, semi Utskotten föreslagit, kan fattas, emedan det i 2:dra punkten blifvit bestämdt, att ingen sädeshandel, genom Regeringens åtgärder, må äga rum.
Hvad sjelfva saken beträffar, ga, $när flere omtalt fördeiarne deraf, att
Styrelsen genom uppköp i goda år kunde erhålla ett dubbelt qvantum spannemål, får jag erinra, att det är samma satts, som vid förra Riksdagar blifvit yrkad för Allmänna MagazinsDirection , och sorn later yäl, men ej kan utföras; ty den säd, sorn skall förvaras, är underkastad förskämning och, kostar så mycket i skötsel, räntor och afdrag, alt den ofta. blifver dyrare, än den spannmål, sorn uppköpes i svårare år* Således har man af allmänna Tidningarne hos oss sett, att undsättnings, säd kostat mpra än annan spannmål, gällt på torg och marknader.
Man har å nyo omtalat, att jemnhet i prisen skulle tillvägabringas genom dessa uppköp, MagazinsDirectionerr nar likväl hittills ej kunnat göra det med större tillgångar; huru skulle det hädanefter kunna åstadkommas med mindre?
Det är att arbeta emot sakens natur, att vilja införa denna jemnvigt, hvadan de krafter, som derpå användas, än ytterligare skola förspika».
Det rätta medlet synes vara, a,ti låta Den 2?
Oclober f. rn, 545 livar och en sorn det åstundar, speculera på spanna mål.
Vill man ej göra det, och Regeringen, lisom hittills, skall åtaga sig orntankan för sädeshandeln i Riket, så skola ock följderne blifva desamma, som hittills, att Statens penningar fåfängt användas.
Man har sagt, att menskligheten fordrade en sådan åtgärd, som denna, och att det vore hardt, att vilja genom svält tvinga pienniskor till omtanka.
Min mening är, att, Utan svält och nöd, bade menniskan ej komruit till en sådan utveckling af sina förmögenheter; sorn hon gjort.
Vill man se ett stort exempel på följderna af den enskilta omtankans, hvilanda, så bör man läsa historien om Usuiternes välde j Paragnay i S.ödra America, der innebyggarne behandlades alldeles såsom barn, och äfven förb. lefvo det; eller i Europa beträgta Påfvens Stater, der en Magazinslnrättning hålles för allmän räkning, och d© fruktbara fälten kring Rom ligg© ©.besådda..
Det är i sanning med förundran, som j»g hörer hvad afseende göres å användandet af den million, som Utskotten tillstyrkt för uppkom mande spannmålsbehof.
Betänkande uttrycker öfver allt en tafla af Otillräckligheten af de fonder, sorn användas för en Spannmålslnrättning, och att ingen Nation i verlden har Capital nog till undsättning vid en allmän missväxt.
Det är blott de enskildtes samlade förmåga, sorn kan motverka bristen.
Det är denna förmåga, som Utskotten velat återställa och lifva.
Om man nu considererar saken ifrån den enkla synpunkten, att i stället för en 34* Den 27 O c Löher /• tn, jnillion, som Staten skulle använda, det finnea så inånga andra millioner att använda af enskilt?, så skall man finna, att denna million blott är ett eftergifvande för att lugna opinionen, och ett vehikel, sorn roan snart skall finna öfverflödigt.
Men då man öfvergår ifrån en förmyndare-anstalt t,ill frihet, så är det nödigt för att icke skrämma folket, roen sätta Styrelsen i siånd att på en gang lemna undsättning och lifva den enskilda industrien, att man iemnar ett sådant cre-> ditiv att användas genom enskildte.
Om nu detta förryckes, och Ridderskapet och Adeln, aom bifallit 2:dra punkten, skulle tvärtemot densam-- xna besluta, att credit!vet skall öfverlemnas till Styrelsens
Disposition för att användas till spannxnålsuppköp, när säden är till lågt pris, så har man rakt motverkat ändamålet eller upplösning gen af SpannmålsDirectionen, och i stället för den förra Mag3z.inslnrättningen tillsatt en roin-^ dre, som möjligen kan bereda en rigtig hungersdöd, i stället för att dea förra hittills endast be~ xedt brist och förlust.
Jag skulle förmoda , att genom en sådan halfmesure, som att med en summa af en million, nu i år uppköpa spannmål och magasinera den, för att höja prisen, om vi fipgo ännu ett eller flere goda år, skulle antingen den uppköpta sp,ann,raåL.en för skam,urs f eller lagret fa säljas, utan afseende på den inflytelse en sådan försäljning skull® äga på spannmålsprisen; och frågas, om icke Nationen i sådant fall skulle med skäl klaga deröfver, att Styrelsen nedsatt spann m å 1 s pr i se me? och deröfver att spannxnålshandeln vöre ännu uti Styrelsens händer? glen 27 fleicher J, Jag anhåller således om preposition till bifall å Utskottens förslag.
Herr hägerhjelm'.
Jag hade önskat undgå att ytterligare uppehålla Ridderskapets och Adelns tid, men jag ser mig dertill uppfordrad af ä t s k i l— lige Talare.
Jag har tyckt, att den framställning af ämnet, som Herr Grefve Mörner gjort, var så klar, att det ej behöfde vidare utredas.
Dock har jag sedermera hört en värd Talare framställa åtskilliga invändningar, som jag ej kan undgå att söka vederlägga.
Man har först an^ märkt, att beslutet om 2,'dra punkten skulle bin-, dra all ändring af den 4Jde.
Den £tdra punkten innehåller blott det beslut, att ingen spannmålshandel för Statens räkning skall äga rum.
Jag kan ej finna detta vara ett hinder , att ju den million, som är i fråga, må på det klokaste sätt användas.
Vidare har man anmärkt, att den giundsattsen, att spannmål bör uppköpas till låga priser, äfven förut blifvit yrkad, och legat till grund för förra beslut , att detta låter val, men leder till högre pris på undsättningsspannmålen, än om den skulle uppköpas för tillfället , dåden behöfves.
Jag har, som Revisor, deltagit i granskningen af Allmänna MagazinsDirectionen, och tror mig äga kännedom örn verkliga förhållandet, och orsaken till de höga prisen i undsättningsväg , hvarmed Landet betungades.
De berodde dels derutaf, alt varorne vore dyrt uppköpte, dels ock af de långa transporterna.
Ingendera omständigheten behöfver nödvändigt bär inträffa, ty jag föréställer mig meningen vara, att använda dessa penningar, då säden gäller 34r Den 27 Öcloher Jm. minst: och när i orsakerne en sadan skilnad fö;- refinnes, så bör den ock synas i efFecterne»
Man, bär anmärkt, att det ej vöre möjligt, att åstadkomma jemnhet i spannmålsprisen.
Denna anmärkning synes mig öfverflödig, emedan ingen yrkat, att fonden skulle användas till detta ändamål.
Man, har länge yrkat, att icke Styrelsen, skall blanda alg. ufi dqn enskilda handeln.
Man, sager, att det är emot naturen att vidtaga åtgärder i detta hänseende, när den enskilta friheten är tillräcklig att göra allt.
Jag skulle önska, att man dermed kunde uträtta allt hvad man i en lekande phantasie tror den kunn? verka.
Jag har dock haft anledning att lära mig skilja emellan föreställning och verklighet.
Jag bär med. vördnad emottagit den hufvudsakliga upplysningen, att i Kyrkostaten Regeringens MagazirisInrättning qvarhållit invånarne uti okunnighet, samt att svält och nöd äro de yätta yäckelserne till omtanka; och skall alltid med uppmärksamhet afhöra lärdomar.
Jag skulle likväl önska Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samma tålamod, sorn jag , att njuta denna fördel af upplysningen..
Hans Excellence Herr Grefve Mörner
Om jag vid detta tillfälle endast rådfrågade hvad sorn vöre min fördel, såsom Embetsman, så skulle jag tillstyrka hvad Utskotten föreslagit, emedan Regeringens ansvarighet då vöre ingen, och den då blott behölde fråga: är det missväxt ? och sedan säga åt den enskildte säljaren: var god och, låt betala eder, och ät de behöfvande , se här hvad undsättningen kostar, och se här så långt den täcker; (y Riksens Ständer hade då beslutit.
Sen 27 Octeher /. m. 347 säden skulle betalas det dyraste som mbjligt är; och så snart Styrelsen hade verkställt detta, Sa vore den fri ifrån ansvar, och ägde ej annat qvar, än att kalla Ständerne och säga till dem; håfven beredt denna stallning, svara nu sjelf - ’*ve inför Nationen.”
Det är mig obegripligt, att man för blott theorier vill envisas att betaga sig gagnet af hvad man vill använda för gifna behof.
Det var på Riksens Ständers beslut, ej på Regeringens begäran, som det ålades SpanneniålsDirectionen att upprätthålla Spannemålsprisen.
Jag hade då den äran inför Ridderskapet pch Adeln förklara, att det var o v erks t ali bart.
Nu åter tror jag de( vara min pligt ali säga att, nar man vill anslå en summa, så bör den användas så, att den gör den största, möjliga verkan.
Jag finner frågan så enkel, att jag ej inser huru man med afseende på missnöjet med det framfarna , och på absoluta theorier , hvilka ej hafva sammanhang med denna fråga , kan vara derom oenig.
Hvar och en mäste vara öfvertygad, att man med I million ej lian drifva någon spannemålshandel eller försöka att uppehålla sädesprisen.
Detta kan aldrig vara point de vue’11 fl os Regeringen, utan den måBte vara att använda penninge-lillgången så, att största möjliga qvantitet i säd derföre kan erhållas.
Jag kan således ej tro att man borde göra den föreskriften, att Regerngen nödvändigt skall uppköpa Spann rnåle.n i öfve:flöds-är, emedan jag tror alt inan ej bör försöka det, när handeln går och pri. sen äro någorlunda jemna.
Men när en total brist finnes på afsättning, så anser jag att man gör väl, om man lemnar åt Regeringen tillfälle Dtn *7 October /. m. att använda några hundradetusende Riksdaler till ■upphandling af säd för godt pris.
Man liar talat om Magazinskostnader, men jag får påminna att det alltid skall vara Magasinet för Kronans Afrads-spannemål.
När nu sådane finnas, så be-, tyder det ingen ting, om några tusende tunnor mera eller mindre der förvaras, och. man lemnar åt Styrelsen större ansvar i sam ma man man lemnar den en vidsträcktare verkningskrets.
I öfrigt får jag anmärka, att de sädes-skämningar, sort» någon gång ägt rum, icke så mycket blifvit föranledde af otidiga uppköp, som ej mera deraf att öfverfiödiga undsättnings-reqvisitioner blifvit gjorda, och att man då ej hade hvad man nu har, nemligen en torkinrättning.
Då man nu har en sådan, bör man ej befara att spannemålen skämmes, och man har ett gifvit varuvärde, som sedan kan transporteras hvart behofvet fordrar.
Ett creditiv i varuvärde är vanligen fördelaktigare än i penningar, när det väl användes.
Således anhåller jag om proposition, att creditiveÉ måtte ofverlemnas till Kongl. Majit* disposition, att användas åt behöfvande i missväxt-år, utan föreskrift när upphandlingen skall ske.
Afven jag har ej trott eller yttrat att' jemnhet i sädespriserne skulle vara ändamålet rned användandet af creditivet.
Hufvudsta dana ålet är att förvara ett års öfverskott till ett annat års brist , och om deraf blifver en följd , att ytterlighet i vanpris eller dyrhet förekommes, så är deruti ej något ond t.
Man har åberopadt förra Riksdagens beeiut, soto bevis att ej följderne kunde blifva go - Ben s7 f)tloler f. m, 349 *5a, men jag har vid ingen Riksdag bestridt, att Uppköpen endast borde ske i goda ar.
Säter beträffar att spannemålen blifvit förskämd, så kommer det deraf, att uppköpen skett i svåra år, och Magazinslnrättningen således icke kunnat salja spaiinemålen i goda år, hvarigenom en lång magszinering uppkommit.
I ett iand som aldrig 3 år i rad haft en god årsväxt öfver allt, och. der Kronan årligen förbrukar 30,000 tunnor, måtte en omsättning lättiigen kunna ske.
Just dera principen som na flere Ledamöter i öfverensstämmelse med Utskotten försvara, har varit orsaken till Magazinslnrättningens förluster; mera
Directionen har varit mera att ursäkta för sina upphandlingar i mindre goda år, då den ej haft föregående exempel för ögonen.
Jag vågar erinra de Ledamöter som voro här yid sista Riksdagen, att man då var mycket uppskrämd öfver de här gällande höga prisen på korn och rågj men på samma tid ville ej enskildte speculanter i Skåne gifva hälften för samma sädesslag.
Era ersak var visserligen den, som Herr Lagerhjelm yttrat, att enskildte ej ville inblanda sig i handeln af brist på capital.
På är© de i Skåne som hafva nog Capital, att förvara spannemålen till ett annat år, ty de kunna säkrare använda dem på andra speculationer.
Dessutom känner sig den enskildte Speculanten icke säker så länge Styrelsen äger rätt att nedsätta e!'er borttaga tullen å utländsk säd, ty det kan hända honom, att äfven, om ett sämre år skulle inträffa, han ej får mera än han gi f v it
I öfrigt kan jag ej annat} än anse ganska 350 Den 27 Oc toler ), m. lämpligt, att Riksens Ständer sjelfve bestämma vilkoren för användande af Creditivet i öfverensstämmelse med de af Friherre Björnstjerna citerade 1820 års Revisorers föreskrifter, på hvilka jag anhåller öm proposition; Friherre Björnstjerna-, jag skulle verkligen lyckönska Sverige, om det vore uti det lyckliga tillstånd sorn åtskilliga Ledamöter tyckas förmoda; att missväxt icke skulle kunna inträffa ; och att den enskildta handeln alltid skulle kiinnå afvärja alla faror.
Jag betviflar likväl dessa meningar.
Den första sattsen jäfv-as äfven af andrå blidare länders erfarenhet.
Vi håfve sett Tyskland^ der igåg feh så förfärlig missväxt inträffade, att utvandringär mäste ske; Vi hafva sett det serninanta Pohlen i fjpl, då flere tusende Bönder gvulto ihjäl; vi hafvä sett hungersnöd i Irland, ehuru i England den berömda principen af den enskildta handeln är gällande.
Man säger att det afhjelpes i Sverige genom Potatoes; men i leland är hälften af jorden potatoes-land.
Under missväxten i Irland $ förledit år exporterade Köpmännen hela skeppsladdningar med spannemål under det att de fattige Invånärhej sorn icke förmådde köpa den efter Köpmännens höga priser^ och söm än mindre af Köpmännen it linde erhålla den på credit; svtilto ihjäl.
Följden skulle blifva densamma här; jag anser derföre såsom fett radicalfel att ritan lernnat åt köpmannen att försälji spannetnålen.
Jag hemställer örn han väl känner Pehr Andersson i Noirby eller någon ännärt bonde, och vill lemna honom credit; jag anser således alt följderne kunde blifva våd - Den October /. m. lige af Utskottens förslag.
Hvad angår att spanremålen ej kan Magazineras, så enär Kronan årligen utger 00,000 Tunnor* matte tillfälle finnas till omsättning, och då torkinrättningar dessutom äro uppförde, måtte ali förskämning kunna förekommas.
En nyare uppläckt är äfven gjord äf Herr Tourheaux, sorn visat att säd i flere år i en grop 1 jorden kan förvarås.
Otn det skulle lyckas i Sverige j skulle alla fördelarne qvarstå utan olägenheterne.
Man åberopar allmänt att MagazinsDirectionens undsättnings-spannemål varit så dyr; orsaken dertill är att det stora anslaget gjordes åren 1818 och 1819 då missväxt inträffade; och det samma vill inan nu fastställa 1 princip, nemligen att uppköpen skola ske i onda år.
Jag får anhålla öm votering, emedan jag tror, att opinionerne redati ärö tillräckligt debatterade.
Ja-propositiori skulle då blifva Utskottens förslag bch Nej-proposition, att creditivet begagnas antingen enligt de af l§2ö årå Revisorer lemnade föreskrifter, eller sorn Hani Excellence Herr Grefve Mörner föreslagit.
Herr Thärn, tVöllrath:
Jag borde ej upptaga Ridderskapets och Adelns tid med att anföra något i detta ämne ; mén jag tycker mig finna , att några synpunkter här äro förbigångne, ilag vill ej uppehålla inig
Vid den satts, att det är nöden, som lärer fnenniskan.
Den kan vara theoretiskt sann, ehuru ej i tillämpningen utan modificatiöner.
Ej heller är den 1 iktigt användbar, i afseende på det administrativa, och jag får fäs ta uppmärksamheten derpa^. att Sveriges ställ - bing m-t , och då Magasins! rirältning här först 5 53 Ben 2j Öf ioler f. m, vidtogs, är helt plika.
Det var efter flere miss^ växter, sorn den 1786 blef inrättad.
Då ägde ej Sverige äfven i de bästa sädesår nog spannmål för stna behof.
Några 100,000 tunnor miste alitid införskrifvas.
Nöden skulle dä naturligtvis blifva ytterlig, när missväxt inträffade, och förlagen hos köpmännen kunde icke blifva ti 11— räcklige, Jag hemställer, om tillståndet nu väl är detsamma.