Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti ett den 16 November 1859 upprättadt testamente hade Kapitenen Adolf Gustaf Ornflyckt förordnat, bland annat, att den honom tillhöriga fasta egendomen N:o 5 i Qvarteret Cepheus med adressnummern 13 vid Svartmangatan här i staden skulle elter hans död få fritt disponeras af hans hushållerska Anna Margaretha Berglund .under hela hennes lifstid och efter hennes frånfälle tillfalla Ornflyckts båda systerdöttrar Anna Rönquist och Charlotta Oberg till hälften hvardera; samt att, derest vid Berglunds frånfälle endera eller båda systerdöttrarne skulle vara med döden afgångna och ej efterlemna bröstarfvingar, den enas eller bådas andelar i fastigheten skulle tillfalla Riddarhusets pensionsfond, att deraf bilda en eller, i händelse af begges död, två pensioner åt behöfvande fröknar eller enkor af med Ornflyckt befryndade Grefliga, Friherrliga eller Adeliga ätter i följande ordning, nemligen: von Vegesach, Enhjelm, Sass, Hjerta, Grubbe, Silfverbrand, Stake, Tott, Silfversparre, Rosenquist, Lilliehöök, Göös, Schack, Månesköld, Ulftand, Kagg, Kyle, Svinhufvud, Ulf och Hjort, med förbehåll likväl att pensionen eller persionerna företrädesvis borde tilldelas Ornflyckts syskonbarn, Knut Boijes och Biskop Miléns hustru, Kerstin Boijes, samt hans barndomsvän Lars Tigerhjelms döttrar under deras lifstid och så länge de förblefvo ogifta och behöfvande; hvarefter pensionsutdelningar till medlemmar af ofvan uppräknade ätter skulle ega rum.
För att bevara den eventuella rätt, som i detta förordnande blifvit Riddarhuset tillerkänd, har Direktionen efter Ornflykts den 5 December 1863 timade död låtit i laga ordning bevaka testamentet, som jemväl blifvit den aflidnes närmaste arfvingar kommuniceradt.
Framlidne Protokolls-Sekreteraren, Grefve Carl Adolf David Gyllenborg har genom testamente den 13 Juli 1858 till stående donationsfonder under Riddarhus-Direktionens och Domkapitlets i Strengnäs förvaltning anslagit ett kapital af 22,000 R:dr Banko med ytterligare tillägg af 2,000 Riksdaler samma mynt, för att af räntan derå någon vedergällning skulle tilldelas de personer, 5 som komme att hafva närmaste omsorgen med räntornas årliga upptagande och utbetalning, samt i afseende å Riddarhusets till 13,000
R:dr bestämda andel i det sammanlagda donerade kapitalet hufvudsakligen förordnat, att af den årligen fallande räntan en pension å 300 R:dr Banko skulle tilldelas Mamsell Sara Gustafva Spännare under hennes återstående lifstid; att efter hennes död med denna summa skulle förfaras på enahanda sätt som genast med det återstående räntebeloppet, nemligen att gratifikationer å 50 R:dr Banko bildades och efter årligen derom skedd kungörelse i Tidningarne utdelades till behöfvande Adeliga fröknar och enkor på sådant sätt, att halfva antalet gratifikationer tillfölle de förra och andra hälften de sednare, dervid de fattiga fröknar och enkor som antingen äro eller hvilkas män varit afkomlingar af testators moderfader, Direktören vid Ostindiska Kompagniet David af Sandeberg borde ega företräde; att derest i en framtid några afkomlingar af bemälde
Direktör ej skulle finnas eller behöfva understöd, andra medellösa fröknar och enkor kunde söka och erhålla gratifikationer från Fonden, dock att i detta sednare fall, de, som voro descendenter af testators fadersfader fadersfader, Kongl. Rådet Grefve Jacob Gyllenborg och befunno sig i torftiga omständigheter, dertill egde förmånsrätt; att ifrån denna allmänna regel för gratifikationernas utdelning det undantag gjordes, att fem namngifna slägtingar till testator skulle erhålla ett motsvarande antal gratifikationer såsom lifstidspensioner; samt slutligen att, derest efter boets utredning några tillgångar utöfver de i testamentet gjorda dispositioner förefinnas, ena hälften af detta öfverskott skulle fördelas i fyra lotter och Riddarhus-Direktionen deraf bekomma en lott, för att med räntan derå föröka den Mamsell Spännare tillagda pensionen och efter hennes frånfälle använda samma räntebelopp på förut föreskrifvet sätt.
Sedan Grefve Gyllenborg den 8 Oktober 1863 aflidit och de af honom nämnda testaments-exsekutorer i början af år 1864 delgifvit
Direktionen testamentet, åtföljdt af bevis att detsamma blifvit af de närmaste arlvingarne godkändt, samt
Direktionen låtit vid vederbörlig domstol bevaka testamentet, har i slutet af sistnämnde år det ursprungligen donerade kapitalet blifvit till
Direktionen aflemnadt medelst en i Säteriet Ulfhäll med tillhörande hemman intecknad skuldsedel å 19,500 R:dr R:mt, löpande med ränta efter sex för hundrade från den 1 Oktober 1864; hvarefter Direktionen, i början af innevarande år fått i reda penningar emottaga 8,600 R:dr nämnde mynt, utgörande Riddarhusets andel i uppkomna öfverskottsmedel, så att Fondens hela belopp uppgär till 28,100 R:dr Runt.
Utaf den del af räntan sorn återstår elter afdrag af de i testamentet bestämda lilstidspensionerna och 90 R:dr, hvilka såsom arfvode tillagts Riddarhus-Sekreteraren, Kamreraren och Fiskalen med den fördelning, att Sekreteraren erhållit 30, Kamreraren 40 och Fiskalen 20 R:dr, hafva tre gratifikationer å stadgadt belopp blifvit bildade och för ansökning kungjorda samt bortgifna åt tre af - komlingar utaf Direktören af Sandeberg; och har i enlighet med testaments-exsekutorernes tillksnnagifna önskan, testators dödsdag, den 8 Oktober, blifvit bestämd för pensionernas och gratifikationernas utbetalning.
På sätt
Direktionen i sin till 1853 och 1854 årens Riksdag afgifna Berättelse omförmält, hade Öfver-Intendenten Fredrik Samuel Silfverstolpe, som i slutet af år 1851 allidit, och hans efterlemnade hustru Fredrika Silfverstolpe, lödd Mannerheim, genom testamentarisk disposition den 13 April sistnämnde år till Wadstena Adeliga Jungfru-Stift skänkt ett kapital af 1000 K:dr Banko, att utgå så snart den af dessa makar som öfverlefde den andra, allidit, samt rörande denna donation hufvudsakligen förordnat, att af den årliga räntan 33 R:dr 16 sk.
Banko skulle användas till förökande af antalet pensioner inom Stiftet och 11
K:dr 32 sk. samma mynt till bildande af en fond för underhållandet af ett grafhus, som testamentgifvarne uppbyggt på kyrkogården i Röö socken af Erkestiltet; att den till sistberörda ändamål anslagna summan borde årligen besparas och lörökas, till dess behof af gralhusets reparerande uppkomme, då Direktionen, efter derom af vederbörande pastorsembete leinnad underrättelse och uppgift å skadornas allmänna beskaffenhet, borde genom någon tillförlitlig verkgesäll eller murmästare från hufvudstaden låta besigtiga byggnaden och derest sådant ansåges nödigt, densamma iståndsätta; samt att nyckeln till gralhuset skulle hos
Direktionen lörvaras och ej utlemnas vid andra tillfällen, än då sådant tor tillsyn eller reparation erfordrades.
Detta förordnande, som efter Öfver-Intendenten Silfverstolpes död blifvit i laga ordning bevakadt, har jemväl bevakats efter hans enkas i slutet af lörra året timarie frånfälle; hvarelter possessionaten Gustaf Silfverstolpe i ett till Direktionen ingifvet memorial, dels omförmält, hurusom Enkefru Silfverstolpe genom ett den 16 November 1862 uppsatt testamente, hvaraf ett till riktigheten tryckt transsumt var Memorialet bifogadt, jemte lörklarande att derigenom alla af henne förut upprättade testamenten upphäfdes, förordnat huru med hennes q\arlåtenskap skulle förhållas samt tillagt bemälde possessionat hvad af densamma kunde återslå efter fullgörandet af flera utaf henne gjorda dispositioner, hvaribland 500 ll:dr att såsom en stående fond, under inseende och förvaltning al
Röö församlings Kyrkoråd och egare af Näs gård, användas till underhåll af förut omförmälda grafhus, dels ock, vid det förhållande, att Enkefru Silfverstolpe sålunda, åtminstone så vidt hennes andel i boet rörde, återkallat den af makarne gemensamt gjorda disposition till Wadstena Adeliga Jungfru-Stifts kassa, men tillika undanröjt det för dispositionens åtnjutande stadgade vilkor örn skyldigheten att underhålla merberörde grafhus, hos Direktionen anhållit, att Direktionen ville underställa Ridderskapet och Adelns pröfning oth antagande hans gjorda hemställan, att emot det att han medelst memorialet förband sig att, så snart Enkefru Silfverstolpes den 16 November 1852 upprättade testamente 7 vunnit laga kraft eller, i händelse af klander, blifvit genom laga kraft-egande Utslag fastställdt, till Wadstena Adeliga JungfruStifts kassa utbetala 1000 R:dr R:mt, af hvilket kapital den behållna årliga afkomsten borde användas till förökandet af pensionsrum inom Stiftet, Ridderskapet och Adeln behagade förklara sig frånträda hvarje anspråk på fullgörandet af makarne Silfverstolpes den 13 April 1851 upprättade testamentaniska förordnande.
Efter denna redogörelse för hvad i ärendet förekommit, får Direktionen, med afseende å dels det mindre lämpliga vilkor, som blifvit fästadt vid den af merbemälda' makar gemensamt gjorda disposition, dels ock den omständigheten, att densamma blifvit af Enkefru Silfverstolpe för hennes del återkallad, härmedelst tillstyrka Ridderskapet och Adelns bifall till det i possessionaten Silfverstolpes memorial framställda förslag samt derjemte hemställa, det Ridderskapet och Adeln behagade, i likhet med hvad som finnes stadgadt rörande de extra Stiftspensioner, som utgå från den Heijkenskjöldska
Donationsfonden, förordna, att af räntan å det gifna kapitalet, som under namn af Silfverstolpeska Donationen bör gemensamt med Stiftskassan förvaltas, en extra Stiltspension å 50 R:dr R:mt skall inrättas och efter i vanlig ordning skedd kungörelse tilldelas någon fattig Stiftsfröken, som ännu icke erhållit ordinarie pension, för att af denna åtnjutas intilldess hon blifvit i den ordinarie pensionsklassen uppflyttad.
Den förändrade lagstiftning rörande ogift qvinnas myndighet, som till följd af Kongl.
Förordningen den 16 November 1863 med innevarande års början trädt i verksamhet, har gifvit Direktionen anledning att till Ridderskapet och Adelns pröfning hänskjuta en inom Direktionen uppkommen fråga om rätta tillämpningen af ett utaf de testamenten, som utgöra Stiftelseurkunderna för största delen af de i denna § omnämnda fonder.
1 afseende å användandet af de medel, som framlidne Majoren Fredrik Wulfcrona genom testamente den 28 September 1797 ställde under Direktionens förvaltning, finnes i samma testamente föreskrifvet, att af den behållna räntan skulle vid hvarje års slut utdelas pension å dels 33 R:dr 16 sk. och dels 16
R:dr 32 skillingar till sådana fattiga Officerares enkor af
Adel och deras omyndiga barn, som icke ega någon annan pension eller ressurs; hvarjemte stadgas, att »fattiga fader- och moderlösa Officerares barn af frälse ståndet hafva rättighet att vinna dessa pensioner, till dess de blifva myndiga».
Då enligt förut gällande lagstadganden ogifta qvinnor af hvad ålder de än vore skulle stå under förmynderskap och endast undantagsvis, först genom Kongl, Maj:t dispens samt sedermera, jemlikt Kongl. Förordningen den 15 Juni 1858 efter uppnådd 25 års ålder och genom anmälan hos vederbörlig domstol, kunde blifva myndiga, hafva testamentets ofvan omförmälda föreskrifter hit - 8 tills blifvit af Direktionen sålunda tillämpadt, att såväl Adeliga Officerares enkor som ock deras ogifta döttrar af hvad ålder som helst fått deltaga i den lottning, som, i enlighet med hvad testamentet jemväl stadgar, skulle emellan sökande till dessa pensioner ega rum; men då numera, till följd af ofvan först berörde Kongl.
Förordning, ogilt qvinnas omyndighets tillstånd i allmänhet upphör med fyllda 25 år, har detta förfaringssätt vid pensionsutdelningen kommit i strid med testamentets bokstadiga föreskrift, alt pensionerna skola tillfalla, utom Adeliga Officerares enkor, deras omyndiga barn och åtnjutas af dem tilldess de blefve myndiga; hvadan Direktionen, som nu vid den i början af innevarande år skedda pensionsutdelning ansett sig böra (öija det förut iakttagna förfaringssättet, nu får öfverlemna till Ridderskapet och Adeln att afgöra, huruvida icke, på sätt Direktionen för sin del anser vara med testalors afsigt mest öfverensstämmande, samma grunder som hittills böra vid tillsättning af pensionsledigheter å ifrågavarande fond tillämpas. § 2.
Den kapitationsbfgift, som, jemlikt Ridderskapet och Adelns under 1856—1858 årens Riksdag lättade och vid de derpå följande Riksdaearne förnyade beslut, skall med ett från En R:dr Banko till Fem R:dr R:mt förhöjdt belopp tills vidarr erläggas af hvarje Adelsman, som för lön eller förmögenhet betalar bevillning, har under de tre sista åren, enligt kassaräknlngarne, influtit med tillsammans 38,433 R:dr 9 öre, hvarförutan Riddarhusreparationslonden, till hvilken dessa medel ingå och af räkenskaper lör åren 1861, 1862 och 1863 ett sammandrag finnes på vanligt sätt denna Berättelse bifogadt, erhållit en ytterligare inkomst af 3,437 Riksdaler 50 öre, såsom hyresersättning af Riksdagskostnadsmedlen för Ståndets klubb- och samtalsrum under sista Riksdagen.
Dessa inkomster hafva blifvit använda dels till bestridande af de reparationskostnader och andra utgifter, som under tiden förekommit, dels ock till afbetalningar å fondens skuld till andra under Direktionens förvaltning stående kassor, så att denna skuld, som vid tiden för sista Riksdagsberattelsens afgifvande uppgick till ett kapitalbelopp af 42,500
R:dr för det närvarande utgör endast 11.000
R:dr jemte ränta derå från innevarande års början, under det att fondens tillgånd består utaf en i Banken innestående summa af 1,654 R:dr 41 öre, hvarmed kostnaden för en nyligen verkställd reparation å en del af gårdsbyggnaderna jemte andra smärre utgifter under tiden till årets slut, enligt Kamererarens uppgift, lärer kunna bestridas.
Det kan följaktligen med säkerhet antagas, att de kapitations-afgifter, som under nästa år komma att inflyta, blifva fullt tillräckliga för att gälda nämnde återstod af den betydliga skuldsättning, som Fonden till följd af den kostsamma omläggningen af Riddarhutets grundmurar sig åsamkat, men då det fortfarande torde vara angeläget, att
Rid - 9 darskapet och Adeln eger en Fond, af hvars tillgångar blifvande reparationskostnader å Riddarhuset kunna bestridas samt dertill kommer att, såvida Ridderskapet och Adeln, på sätt Direktionen i en efterföljande § kommer att föreslå, vid denna Riksdag fattar beslut om borttagande, af de nuvarande vanprydliga byggnaderna å Riddarhusgården, några andra medel än de årligen inflytande kapitationsalgifterna icke äro att tillgå för amortering af de lån, som för platsens ordnande på föreslaget sätt af Fonden ånyo måste upptagas, anser Direktionen sig ega giltiga skäl för sin vördsamma hemställan, att vid nuvarande stadgande om
Riddarhus-kapitations afgiltens utgörande tills vidare med Fem Riksdaler Riksmynt måtte få förblifva. § 3.
Kompletteringen af Stamtaflorne öfver de å Riddarhuset introducerade Atter har oafbrutet fortgått medelst begagnande af alla de upplysningar, som erhållits genom presterskapets årligen afgifna uppgifter, tillkännagifvanden i Statens officiella tidning och meddelanden af slägternas egna medlemmar.
Jemte det
Direktionen i och för genealogiernas ytterligare fullständigande anser sig böra förnya sin vid många föregående Riksdagar gjorda samt af Ridderskapet och Adeln bifallna hemställan, att Ståndet behagade besluta och låta i Riddarhussalen anslå en uppmaning til! dess medlemmar att i Riddarhus-Kansliet taga noggrann kännedom om beskaffenheten af sina ätters genealogier samt derefter meddela alla de för deras komplettering erforderliga upplysningar, som kunna anskaffas; får Direktienen hos Ridderskapet och Adeln anmäla ett förslag, afseende att för framtiden bereda åt ifrågavarande, för Ridderskapet och Adeln så vigtiga handlingar all den fullständighet, som möjligen kan uppnås.
T. f. Chefen för Statistiska Centralbyrån har nemligen i December månad 1863 till Kongl. Maj:t inkommit med ett underdånigt memorial af följande lydelse: »De officielt vidimerade utdrag ur Vigsel-, Födelse- och Dödsböckerne, hvilka, jemlikt Nådiga Kungörelsen af den 4 November 1859, numera årligen ingå till Statistiska Central-Byrån, innehålla, likasom de genom Kongl. Brefvet af den 27 April 1860 fastställda formulärer för sjelfva Ministerialböckerna, bland andra, en serskild kolumn, hvilken på sätt närlagde prof utvisa, har til! öfverskrift, »tillhörande adeln».
Denna kolumn är afsedd såsom lättnad för kompletterande af Riddarhusets genealogiske tabeller med hemtad anledning af presterskapets åliggande att till Riddarhus-Direktionen årligen insända hithörande uppgilter.
Den erfarenhet jag i Statistiska Central-Byrån vunnit om det mödosamma arbete, som erfordras för att vinna säker kontroll, att föreskrifna uppgifter icke från något ställe uteblifva, har hos mig stadgat den öfvertygelse, att det för Riddarhus-Direktionen måste vara ytterst svårt, om ej omöjligt, 10 att förvissa sig derom, att fullständiga uppgifter uti ifrågavarande hänseende till densamma inkomma». »Då nu Statistiska Central-Byrån i främsta rummet måste öfvervaka, ej blott att utdragen ur Ministerial-böckerna fullständigt ingå, utan ock att de i öfrigt äro med gifna nådiga föreskrifter öfverensstämmande, så synes den frågan sjelfmant erbjuda sig, huruvida det ej vore både lättare och säkrare, att genom Riddarhus-Direktionens försorg och af någon dess tjensteman de genealogiske tabellerna kompletterades omedelbart ur de i Statistiska Central-Byrån tillgängliga utdragen, dervid jemväl tilllälle alltmer vinnes till all den granskning och jemförelse, som kunde finnas af nöden, och i sammanhang med hvilken förändring
Presterskapet kunde befrias från sitt åliggande att till Riddarhus-Direktionen insända uppgifter.» »Sedag jag i skrifvelse af den 23 Maj 1863 till Herr Erkebiskopen och Talmannen för H. Presteståndet meddelat denna min åsigt, jemte hemställan, huruvida, derest den förtjenade afseende, Herr Erkebiskopen skulle finna lämpligt att låta densamma såsom förslag komma till Riddarhus-Direktionens kännodom och ombepröfning, har mig i skrifvelse af den 26 sistlidne November från Herr Erkebiskopen och Talmannen meddelats H.
Presteståndets bär följande åsigt och heslut i ämnet: »Presteståndet, med mig, gillar fullkomligt det i memorialet »härom framställda förslaget, såsom det till kontrollen på upp»gifternas riktighet säkraste, och jemväl för den i Statistiska »Central-Byrån, till upplysningarnes samlande, utsedda tjenste»mannen hos Riddarhus-Direktionen säkerligen ej upptagande »mera tid och besvär, än han hittills på Riddarhuset måst an»vända, för att genomläsa och granska de ifrån alla rikets för»samlingar, genom vederbörande pastorer, till Riddarhuset nu »direkte insända uppgifterna i ämnet för hvarje kontrakt.
Men »då föreskrifterna härom äro presterskapet meddelade i Kongl. »Maj:ts Nådiga Cirkulärbref af den 4 Juli 1770; så hemställer »jag på egna och H.
Presteståndets vägnar samt enligt dess be»gäran, under godkännande af hvad i Memorialet föreslaget är, »att Herr Byrå-Chefen benäget ville i ämnet göra underdånig »framställning till Kongl. Majit med åberopande dervid såväl af »hvad i memorialet till mig härom är andraget, som ock af »hvad härofvan är genom mig i Presteståndets namn yttradt, i »ändamål att Kongl. Majit med upphälvande af föreskrifterna i »berörda Nådiga Cirkulärbref den 4 Juli 1770, täckes i
Nåder »befria presterskapet ifrån de ifrågavarande uppgifternas vidare »meddelande.»
På grund af hvad sålunda begärts utbeder jag mig få denna fråga underdånigst anmäla till det afsseende och den åtgärd, hvaraf Eders Kongl. Majit i Nåder pröfvar den förtjent.» Sedan Kongl.
Majit behagat i Nåder infordra Direktionens utlåtande häröfver, har Direktionen i underdånig skrifvelse den 13 Jannuari 1864 anfört, att då Kongl. Brefvet den 4 Juli 1770 utfärdadts med anledning af Ridderskapet och Adelns be - ll gäran om presterskapets förpligtande att årligen upprätta och till
Direktionen insända sådana förteckningar, som deri omförmäldes, Direktionen funne sig sakna befogenhet att afgifva något yttrande i sjelfva hufvudsaken, innan Direktionen fått tillfälle att underställa densamma Ridd. o.
Adelns eget bepröfvande, hvarföre
Direktionen, som komme att anmäla ärendet hos Ridd. o. Adeln, i den berättelse rörande Riddarhusets angelägenheter, som vid början af nästblifvande Riksdag skulle afgifvas, med anledning af den nådiga remissen ansåge sig endast böra hos Kongl, Majit i underdånighet anhålla, att med frågans afgörande måtte få anstå, intill dess Direktionen erhållit tillfälle att Ridd. o. Adelns egen åsigt deri inför Kongl.
Majit i underdånighet tillkännagifva.
Direktionen härmedelst öfverlemnar denna fråga till Ridd. o. Adelns pröfning, föreställer sig Direktionen, att Ridd. o.
Adeln önskar inhemta
Direktionens tanke i ämnet, hvarföre
Direktionen nu får sitt yttrande deri afgifva.
De förteckningar på födde, vigde och dode bland Ridd. o. Adeln, som på grund af Kongl. Brefvet den 4 Juli 1770 årligen upprättas af Kvrkoherdarne i Rikets alla församlingar samt genom Konsistorierna insändas till Direktionen, utgöra otvifvelaktig! den hufvndsakligaste källan för Stamtaflornas fortgående komplettering.
Men vid detta vidsords afgifvande måste
Direktionen foga det tillkännagifvande, att en lång tids erfarenhet gifvit för handen, att dessa förteckningar icke helt och hållet uppfylla det dermed afsedda ändamål, eller vinnande af tillförlitlig och fullständig kännedom om alla de förändringar uti ifrågavarande hänseenden, som åriigeu bland Ridd. o.
Adelns medlemmar inträffa.
Emot dessa förteckningar har nemligen icke sällan förekommit att anmärka, att desamma varit dels oriktiga och dels ofullständiga, hvilket uppenbarat sig genom de upplysningar, som i allmänna tidningar eller medelst enskilda underrättelser sedermera erhållits; Och hafva sådane felaktigheter tid elter annan föranledt dels skrifvelse till vederbörande pastorer från den Riddarhusets tjensteman, som har genealogiernas komplettering sig uppdragen, dels ock cirkulärbref från Direktionen till
Domkapitlen i Riket med anhållan, att
Stiftens samtelige kyrkoherdar måtte erinras att vid förteckningarnes upprättande med största noggrannhet förfara.
Att felaktigheter och ofullständigheter uti ifrågavarande förteckningar svårligen kunna helt och hållet undvikas, torde älven finna en antaglig förklaringsgrund deri, att det icke i allmänhet kan förutsättas, att kvrkoherdarne ega fullt tillförlitlig kännedom om alla de å Riddarhuset introducerade ätter, så att de i hvarje förekommande fall med säkerhet kunna afgöra, huruvida en person tillhör någon ätt eller icke, hvarförutan det icke heller torde böra lemnäs oanmärkt att oftanämnde Kongl.
Brej, såsom tillkommet under en tid, då alla medlemmar af en å Riddarhuset introducerad ätt tillhörde Adelsståndet, egentligen icke är tillämpligt på andra medlemmar af de sedan den 6 Juni 1809 adlade atter, än hufvudmännen, så att
Presterskapet rätteligen ej eger skyldighet att uppgifva 12 de födelser, giftermål eller dödsfall inom dessa slägter, som röra deras ofrälse medlemmar, hvilket till följd af förändrad lagstiftning uppkomna förhållande, derest det nuvarande sättet för genealogiernas komplettering skulle allt framgent bibihållas, enligt all sannolikhet komme att under tidernas lopp föranleda dertill, att de efter nämnde tidpunkt introducerade ätters stamtaflor blefve vida ofullständigare än de äldre ätternas.
Direktionen sålunda nödgats vitsorda det jemväl i Direktionens alla Riksdagsberättelser tillkänaagifna förhållande, att Riddarhusets Stamtaflor, oaktadt trägna bamödanden, icke erhållit ali den fullständighet, som är önskvärd, torde det tillkomma
Direktionen att söka utreda, huruvida det af t. f. Chefen för Statistiska Central-byrån väckta förslag rörande genealogiernas komplettering bör anses komma att bättre uppfylla ändamålet än presterskapets förenämnda förteckningar.
Härvid framställer sig till en början nästan sjelfmant för tanken den väsendtliga skillnaden emellan de från Rikets kyrkoherdar till Riddarhuset ingående förteckningar och de utdrag ur församlingarnes födelse-, vigsel- och dödböcker, som gemlikt Kongl. Kungörelsen den 4 November 1859 årligen skola till Statistiska Central-byrån afgifvas.
De förra innehålla nemligen endast uppgifter på de födelser, giftermål och dödsfall, hvilka timat bland Ridd. o. Adelns medlemmar, under det att de sednare upptaga hvarje sådant fall inom Rikets hela befolkning.