Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna fråga är af synnerlig vigt för Statens inkomster, hoppas jag, alt Ståndet ursäktar, det jag ännu en gång yttrar mig i ämnet.
Man har i dag återkommit med ett påstående, hvarmed jag trott, att man skulle uppföra det, nemi.: att moraliteten vore i fara genom höga tullafgifler, som åsättas varor.
Man upplyste i förrgår, att när tullen bestämmes endast till 1 r:st. för 1 få socker, tullförsnillning ändock äger ruin, och att man heldre, än att erlägga denna afgift, blottställt sig för en skeppslasts förlust.
När så verkligen förhåller sig, måste de, hvilka sä synnerligen nitälska för moralitetens bibehållande, hos K.
M. anhålla om liela tullverkets afskaffande, ty förutan en så grundlig ålgård kan man icke påräkna moralitetens räddning.
Gyllenhaal har oraförmäldt, att tullförsnillningarne under sednare åren, öfverhufvud varit mindre.
Såsom skäl dertill, har han uppgifvit, att R.
St. antagit lägre tullsatser.
Månne man icke skulle få antaga en annan förklaringsgrund, hvilken Frihms modestie förbjudit honom, att uppgifva, nemi., att tullbevakningen och kontrollerne varit bättre?
Jag vill åtminstone antaga, att förhållandet är så beskaffad!.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, yttrade att R. o. Ad. på de af Hr Landtm, nyss anförde skäl torde tinna, att den propus., som nu komme att framställas, borde inskränkas lill artikeln caffe och icke omfatta hvad som hade sammanhang med tullbestämmelserne för caffesurrogat, anmälde sig och yttrade Frih.
Jag har uppfattat Hr Gr. o.
Landthus svar å Hr Aminoffs framställning så, att Hr Gr. o. Landtm, icke blott afskildt den första punkten caffe, från caffesurrogat, utan äfven framställt, att brändt och malet caffe skulle utgöra en serskild punkt.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att hans framställning blifvit af Frih.
Cederström alldeles riktigt uppfattad, och att Hr Landtm:s mening var, att den propos., som nu komme att framställas, skulle omfatta blott caffe, för hviket Utsk. föreslagit 3 sk. 4 r:st., men åtskillige ledamöter yrkat 4 sk:s införseltull pr få, samt att serskild propos. skall blifva framställd i fråga om brändt eller Den 2 Juni e. tn.
305 eller malet caffe, sorn i 1845 års tulltaxa blifvit sammanfördt med caffesurrogat.
Sedan härefter propos. lill bifall å Ulsk:s förslag, att nu gällande införseltull å caffe 3 sk. 4 r:st. få må bibehållas, blifvit framställd och besvarad med blandade ja och nej, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad. ansåge införseltullen å caffe böra utsättas till 4 sk. få.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med många nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att härvid ja varit öfvervägande.
Den som bifaller alt, på sätt Bevilln.Utsk. föreslagit, nu gällande införseltull å caffe, 3 sk. 4 r:st. få, må bibehållas, voterar i»; den det ej vill, voterar neji vinner nej, anser R. o. Ad. införseltullen å caffe böra utsättas till 4 sk. pr få.
Då härefter Utsk:s förslag att införseltullen å brändt och malet caffe måtte nedsättas till 4 sk. pr få, framställdes till föremål för öfverläggning, yttrade sig Frih.
Som den föreslagna nedsättningen icke synes mig pä något sätt motiverad, och statsverket hittills haft ökade inkomster af den nu gällande tullen, anhåller jag, att Ståndet måtte bibehålla tullbeslämmelserne i 1845 års tulltaxa.
Ståndets nyss fattade beslut visar äfven Ståndets afsigt, att vidhålla lullbestämmelserne å obrändt och omalet caffe, och dä synes mig äfven conseqvent, att bibehålla dem i afseende på nu ifrågavande artikel.
Jag har jemväl för milt yrkande andra skäl, som gälla för mig och för dem med mig liktänkande, nemi., att brändt caffe icke kan anses som en nödvändighetsvara, ulan en njutningsartikel, som derest den till öfvermått anlitas, säkerligen försvagar hälsan; och öfverdriften härutinnan är icke lätt att undvika för dem, som begagna denna dryck snart sagdt såsom surrogat för mera substantiell föda.
Sådant missbruk drabbar mest de fattige; det bör man söka förebygga.
Af sådan anledn. anser jag, det icke vara skäl, att i vidsträcktare mån befordra införsel af brändt och malet caffe.
Jag anhåller således att tullen derå måtte förblifva den i 1845 års tulltaxa bestämda. 5 H. 20 3G6 Den 2 Juni e in. lii- Rosenblad:
Jag beklagar utgången af den sednast vid* tagna votering, i hvilken jag icke deltog, emedan jag med en ledamot som delade motsatt åsigt derom öfverenskommit.
Men sedan R. o. Ad. fastställt tullen lill 3 sk. 4 r:st., så tror jag, alt man, ulan skada, kan antaga K. M:s propos., ifråga om tullen å brändt eller malet caffe, äfvensom jag anhåller, att nästföljande artikel eller caffesurrogat matte bestämmas till den tull, K.
M. föreslagit eller iika med caffe; ty, i annan händelse, insmugglas brändt caffe under benämning af brända caffesnrrogater.
Detta är orsaken, hvarföre, uti alla af mig kände tulltaxor, caffe och dess surrogater äro sammanförde under en tull.
Nedsättes tullen å caffesurrogater, blir följden den, såsom jag redan nämnt, att brändt caffe insmugglas under denna rubrik.
Jemte det jag anser, att caffe, vare sig brändt eller obrändl, äfvensom caffesurrogater må beläggas med samma tull, hemställer jag, om icke denna tull kunde bestämmas till 4 sk.
Hr Gr. o. Land t m. yttrade, att i anledn. af detta Hr Rosenblads yrkande, hvilket också innefattade orsaken hvarföre Hr Landtm, föreslagit att brändt eller malet caffe skulle blifva föremål för serskild pröfning, R. o. Ad. torde finna, att nu endast
Vrseltullen å brändt eller malet caffe borde bestämmas, med förbehåll att rubriken må kunna ändras, derest R. o. Ad. ej funne skäl att i afseende på artikeln caffesurrogat bifalla Utsk:s förslag. R. o.
Jag kan icke finna, att FIr Rosenblads anförde skäl till erhållande af ändring i 1845 års tulltaxa, äro af den betydenhet, att Ståndet bör ändra densamma.
Når Ståndet i de flesta fall bibehållit 1845 års taxa, och någon olägenhet af den för cafferurrogat bestämde tull icke är att befara, tillstyrker jag bibehållande af den nu gällande (ullen eller 6 sk. % å caffesurrogat och å alla till caffe användbara vexler.
Palmstjerna deri, ali, dä på caffe blifvit bibehållen den i 1845 års taxa bestämde tull, man äfven måtte vidblifva samma tulltaxas stadganden rör:de nu ifrågavande artikel.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde nu om R. o. Ad. bi folie att, jemlikt Utsk:s förslag, införseltullen ä brändt eller malet caffe nedsättes till 4 sk. pr &, men denna propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge ifrågavande införseltull böra likasom i 1845 års tulltaxa bestämmas till ö sk. pr U.
Mule punkten, ang:de artikeln caffesurrogat.
Hr Gr. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derpå, att eichorierol icke förekom bland de artiklar, hvarom R. o Ad. förbehållit sig att serskildt besluta, och således nu endast vore frå - Den 2 Juni e. m. 307 ga om bränd, malen eller beredd cicliorierot och andra lill caffesnrrogat användbara brända växtdelar.
På grund af de utaf
Hr Rosenblad anförda skäl, anhåller jag, att
Ståndet ville bibehålla den i 1845 års taxa bestämde tull å caffesurrogat.
Naturligtvis måste under rubrik caffesurrogat hänföras bränd cicliorierot, d. v. s. den cichorierot, som är försatt i tillstånd, att kunna som caffesurrogat användas.
Jag har så mycket större skäl, att förena mig med Hr von Hartmansdorff, som jag måste underkänna Utsk:s anförda skäl.
Utsk. säger nemi. att caffesurrogater både till lukt och utseende lätt kunna skiljas från verkligt caffe och att ”någon synnerlig afsättning af det dyrare caffet i bränd och malen form svårligen kan vara alt påräkna”.
Det är mycket brukligt, att blanda förstberörde ämnen med caffe, hvarigenom de erhålla caffelukt och smak, hvadan en villfarelse sålunda lätt nog kan inträffa.
Jag tror derföre, att man gör klokast, om man bibehåller 1845 års tulltaxa.
R, o. Ad. ansåg caffesurrogat böra åsätlas den i 1845 års taxa bestämda införseltull af 6 sk. pr S.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm., i afseende på sjelfva redaclionen af tullbeslämmelserne för brändt eller malet caffe samt caffesurrogat, som nu, enligt derom gjordt förbehåll, skulle afgöras, yttrade att R. o. Ad., sedan för malet caffe blifva antaget samma tull som för caffesurrogat, torde finna lämpligt att redactionen blefve densamma som i 1845 års taxa, hördes R. o. Ad. häruti instämma. 15:de punkten, ang:de artikeln filar.
Hr Printzensköld: 1845 års tulltaxa är för mig här ej att tillgå, men om mitt minne icke felar, är den nu gällande tullen något högre än den Utsk. nu föreslagit.
Jag tror likväl, att ingen anledn. till nedsättning deraf är för handen.
Uti 1845 års tulltaxa är å filar tullvärdet bestämdt till 1 r:dr 12 sk. och tullen till 6 sk., hvaremot, på sätt nyss blifvit upplåst, nuvar:de förslag upptager tullvärdet lill 36 sk. och tullen lill 4 sk.
Jag bör nämna, att den nedsättning, K.
M. föreslagit, medför en minskad inkomst för Staten af 480 r:dr, men mitt hufvudsakliga skäl mot denna nedsättning är det som fabrikanter och förläggare i Eskilstuna anfört deremot uti deras tryckta och af mig furut åberopade skrift, deruti de säga: ”Dessa tariffer (öfver Eskilstuna-fabrikanternes tillverkningspris, hvilka under riksdagen blifvit lill Bevilln.Utsk. ingifne) upptaga filar tillverkade i Eskilstuna af icke mindre än 20 särskildta slag, dimensioner och qualileter, varierande i pris från 19 sk. pr få lill 5 r:dr 16 sk. pr få, och i vigt från 7
Si 16 lod pr dussin lill 6 lod pr dussin.
En och samma tullsats i nu 20* 308 Den 2 Juni e. m. gällande taxa, 6 sk. pr hvilken, för den förra sorten, utgör 33-y:dels procent af värdet, uppgår således för den sednare, icke ens lill 3 procent.”
Om en nedsättning sker derunder lill 4 proc., finnen J mine Hrr! huru ringa tullafgiflen blir å dessa slags filar och följaktligen, huru otillräcklig den äfven vore.
Jag tillstyrker alltså del R. o. Ad. måtte i detta hänseende låta 1845 års taxa vara gällande.
Här uppstår åter den frågan, hvilken bör mäst gynnas, antingen tillverkaren eller den, som begagnar den tillverkade varan.
Jag lemnar i sådant fall företrädet ål den sednare emedan jag anser det angelägnare, att skaffa filar för godt pris än alt uppmuntra tillverkningen deraf inom landet, för att skaffa tillverkaren lägre pris å sin vara, än hvartill den kan erhållas utom landet.
Min öfvertygelse är, att i Eskilstuna icke kan frambringas filar i godhet lika med de utländska, och jag tror äfven, alt det är angelägnare, att anskaffa goda filar åt den handtering, som den mäst hegagnar, ån att genom höga tullsatser förskaffa tillverkare af filar inom landet höga pris derå.
Det kan visserligen hända, att fabrikanter i Eskilstuna skulle göra en förlust, om den af K.
M. föreslagna tullen antages, men jag anhåller, att få upplysa, att Ulsk. trott sig hafva handlat i öfverensstämmelse med fabriksintresset, genom att föreslå den lägre tullen; ty inom Utsk. ansågs såsom afgjordt, att inom Sverige icke tillverkas så goda filar, som fabriker och näringar behöfva, och att dessa således måste från England införskrifva filar, i följd hvaraf höga tullbestämmelser voro stridande emot närings- och fabriksintresset.
Då jern till ganska betydlig qvantitet produceras inom Sverige, synes det vara nödvändigt, att vidtaga alla åtgärder, som befordra varans förädling inom rikets gränsor.
Jag betviflar likväl, att, genom vidtagande af en nyss förordad åtgärd, man i något väsendtligt afseende skyddar näringarne.
Om på sätt yltradt blifvit, åtskillige näringsidkare måste förskrifva filar utifrån, och de dermed fortfara, skulle, om en nedsättning i införseltullen beviljas, Staten göra en förlust i tullinlraderne, Ilvars belopp vi äfven hört till ziffran uppgifvas.
Den är väl, kanske ej att benämna särdeles betydlig; men, i en tidpunkt af ökad anledn. till den noggrannaste hushållning, bör all verkställbar sparsamhet iakttagas.
Den af en annan värd talare anförda åsigt, att man bör i främsta rummet gynna förbrukaren, är af den beskaffenhet, att, om den antages, vore det troligen conseqventast, att borttaga allt skydd för näringarne, hälst enär producenterne äro fåtaligare än konsumenterne.
För min del tror jag deremot, att det skydd man lemnar producenten, har en fördelaktig inverkan på fäderneslandet i dess helhet, således ock på konsumenten, och derföre tillstyrker jag, att Ståndet måtte vidblifva bestämraelserne i 1845 års taxa.
Hr Aminoff: Innan Utsk. bestämde sig för nedsättning å Den 2 Juni e. m. 309 tull för filar, förskaffade Utsk. sig upplysningar från handtverkare här i hufvudstaden, hvilka förklarade, att filar från Eskilstuna äro i godhet långt under de Engelska, och att de Engelska Biarne, här på stället, kosta i tull mera, än hvartill de kunna köpas på sjelfva tillverkningsorten, hvaraf följden också blifvit, att dä dessa filar icke kunnat undvaras, de inkommit i landet pä oloflig väg.
Jag anhåller om bifall lill Utskrs betänk, i denna punkt.
Cederströms sats, att jern är en bland hufvudprodukterne inom vårt Jand, och alt dess bearbetning bör inom Sverige befrämjas; men som filar äro ett mede! för jernets bearbetning och för densamma oundgänglig, sä, och då det lärer vara en nödvändighet, att förskaffa sig detta medel till så godt pris som möjligt, tror jag, del vara af särdeles stor vigt för jernfabrikanter, att tullen på filar nedsättes.
Det är temligen nogsamt kändt, att de Svenska Biarne äro de Engelska i godhet mycket underlägsna, och det är factiskt, att 0111 man filar de sednare emot hvarandra, synas derefter icke några märken, hvaremot de svenske, genom en sådan behandling, blifva liksom polerade.
I vissa fabriker behöfvas dessa Engelska filar, och just dessa fabriker omhuldas genom antagande utaf Utsk:s förslag, hvilket jag tillstyrker.
Instämmande tili Hr Gr.
Lagerbjelkes yttrande, att filar icke äro en vara, utan ett medel att frambringa varor, får jag såsom sjelf fabrikant och noga bekant med egenskapen af de Engelska och Svenska Biarne, vitsorda, hvad Hr Gr:n yttrat om denna beskaffenhet.
Om man också antager, att filar icke äro en egentlig handelsvara, ulan endast verktyg för att dermed åstadkomma dylika varor, så är det likväl ett faktum, alt utaf dem äfven vid fabriker någon större åtgång icke äger rum, ty erhåller man goda filar kunna de ganska länge begagnas; och således är qvantiteten, som årligen i landet inkommer, icke så stor, att ju icke den, som hehöfver den Engelska filen framför den Svenska, ganska väl mägtar gälda den förhöjning af några skill i ngar i priset, som den nuvande tullen kan åstadkomma.
Jag anhåller således alt tullbestämmelsen i 1845 års taxa måtte fä fortfara, och att något afseende icke fästes på den obestridliga pristillökning, som deraf kan uppstå.
Man har yttrat, att i Sverige icke kan tillverkas så goda filar som de Engelska, och att införseltullen å denna vara bör nedsättas.
Men om man borttager skyddstullen på alla de varor som i utlandet tillverkas af bättre egenskaper än i Sverige, så frågar jag, hvilka varor skulle väl bibehålla någon skyddstull, enär våra näringar öfverhufvud äro de utländska underlägsna?
Jag tror således icke, att man, i fråga om filar, bör göra något undantag från det skydd, man i allmänhet beviljat näringarne.
Otvifvelaktigt är, att från England er1- 311 D e 11 2 .1 u 111 e. m. hålles bättre gjutstål än i Sverige kan åstadkommas, men icke destomindre liar ståndet bibehållit skyddstullen å denna vara, på det att näringen må kunna utvidgas och förbättras.
Hvad filar angår, så är det klart, att den, som vill hafva bättre filar än som tillverkas i Eskilstuna, köper dem ifrån England.
Han är således icke utestängd från deras erhållande.
Het hade varit bättre, att Utsk. föreslagit olika tullafgifter på olika slag filar.
Då hade icke ojemnhet uppkommit, hvilken fabrikanterne inom Eskilstuna omförmält, nemi.: alt då ett slags filar drager blott 3 procents tull af värdet, andra åter draga 33ä:dels procent.
När nu Bevilln.Ulsk. icke gjort urskiljning, mellan dem, och den icke här kan af Ståndet ögonblickligen göras, inser jag ingen lämpligare utväg vara för handen, än alt bibehålla det skydd, tillverkningen hittills haft, och hvarom jag anhåller, alt propus, mätte framställas. Hr Rosenblad:
Jag kan icke annat än gilla att förfatlarue till Ulsk:s förslag icke gjort den skilnad i olika värden, som Hr von Hartmansdorff här har önskat.
Sådant hade endast medfört, att all ärlig och ordentlig tullbehandling blifvit nära nog omöjlig.
Hvad åter beträffar det ifrågavarule skyddet, så tror jag, att det äudatnålsenligare vinnes genom att bereda utvägar medelst utrikes resor för våra konsterfarue arbetare i Eskilstuna, att göra sina arbeten, sä vidt möjligt är, jemngoda med de utländska.
Genom en sådan åtgärd tror jag, alt ganska stora fördelar skulle uppstå, men deremot alt man gör sig en ganska stor skada genom alt betala dyrare en god vara, till följd af högre tullbestämmelser, än att köpa en sämre, mot lågt pris, och af sådan anledn. förenar jag mig med dem som anhålla om bifall till Utsk:s förslag.
Om meningen är att man bör skydda tillverkningen af en vara af mindre god beskaffenhet, så har Hr von Hartmansdorff visserligen rätt; men jag kan icke ingå derpå, att lemna denna vara sådant skydd, hvarigenom man utestänger den bättre varan, hvilken är behöflig för mänga näringsidkare inom landet.
Hr Printzensköld har medgifvit, att ingen slöjd kan finnas utan fil, och han måste, såsom en följd häraf, äfven medgifva, att liehofvet af filar är ganska stort.
Hr von Hartmansdorff har anfört, att R. o. Ad., i fråga om artikeln gjutstål, höjt införseltullen till fördel för den, hvilken tillverkar denna vara inom landet.
Visserligen är denna högre tull ett skydd, men jag anser icke origtigt, att råämnet såmedelst kan erhållas till lågt pris, men deremot har man rättighet, att fordra af dem, som fått detta skydd för sin tillverkning, alt de tillverka en god vara.
Då inom vårt land råämnet icke kan bearbetas i godhet lika med utlandets, men varans förädling, nemi.
Biarne, är för flera tillverkningar behöflig, inser jag icke något skäl till någon förhöjning i tullen lill skydd för den sämre varan.
I fall tullen å artikeln filar vore så hög, att den, såsom Gr.
Gyldenstolpe yttrat, utestängt möjligheten Den 2 Juni e. m. 311 att importera dem, till mehn för åtskilige fabriksidkare, skulle jag med honom förena mig om den nedsättning, han önskar, men då sådant icke är förhållandet, utan tvertom den närvande tullen är så hillig, att hvar och en som är i behof af utländska filar utaf dyrbarare beskaffenhet, kan dem ulan märkbar tillökning i den kostnad, som af tullnedsättningen härflyter, sig förskaffa, så ser jag icke något antagligt skäl hvarföre en sådan nedsättning skall ske.
Jag får äran upplysa, att icke tillverkarne af filar här i landet äro orsaken till Blåmes mindre goda beskaffenhet, utan orsaken måste sökas deruti, att vårt jern öfverföres lill England och förvandlas der till garvslål eller gjutstål, hvars godhet öfverträffar det Svenska, och hvilket åter har till följd, att våra stålarbeten icke kunna i godhet jemföras med de Engelska.
Jag anser denna omständighet utgöra ett ytterligare skäl, att icke förhöja tullen, då vi icke hafva dugligt råämne.
Gyldenstolpe synes mig hafva något ensidigt betraktat denna fråga.
Grin har nemi., enl. uppgift, tänkt sig den, uti hänsigt af skydd för näringarne.
Det är ur denna anledning, som likväl ett verkligt skydd för en Sveriges hufvudnäring, jernhandteringen, alldeles icke vinner nåd för Grins ögon.
Der visar sig redan den omtalade ensidigheten; tydligare dock vid den anmärkn., hvartill jag nu öfvergår.
Örn nemi. ifrågavar:de skydd äfven utestänger möjligheten för dem, som vilja köpa filar, att med fördel importera dem utifrån, skönjes väl å andra sidan ingalunda derutinnan något skäl, hvarföre statsverket skall afsäga sig den inkomst, detsamma erhåller genom en lämpligen åsatt tull.
Jag förmodar föröfrigt, att icke större partier af denna vara äro inom landet behöfliga, än att de, som önska begagna utländska filar, också äro i tillfälle, att köpa dem lill det pris, hvartill de kunna säljas, med iakttagen lagom hög tullsats, sådan som den nuvar:de.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle att artikeln filar, såsom Utsk. tillstyrkt, åsattes ett tullvärde af 36 sk. och en införseltull af 4 sk. pr U, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej. 16:de punkten, ang:de artikeln fläsk.
Jag hemställer, huruvida det är skäl, att nedsätta de nyligen förhöjda tullafgifterne å fläsk sedan varan genom dem och den Finska traktatens upphörande blifvit inom landet frambringad till större mängd än förut?
När framalstringen af en nödvändighetsvara inom landet lyckats, så bör man väl icke genom tullens nedsättning åter föranleda införsel deraf från utlandet?
Genom en person som i dessa dagar betalt en vexel för inköpt tläsk från Finland, har jag erfarit, att det med någon fördel kan införsktifvas, oaktadt den nuvar:de tullen å 1 r:dr 16 sk.
Den tyckes alltså icke vara för 312 Oen 2 Juni e. m. hög; och jag är öfvertygad, att derest R.
St. bibehålla det skydd, Stadsmannanäringarne hittills haft, skola sladsboerne, oär de kunna använda sina arbetare, icke finna priset på landtmannavaror alltför tryckande.
Få deremot handtverkare och fabrikörer icke åtnjuta det skydd, de hitintills haft, så blifva de icke godtgjorde genom en lindring i kostnaden för landtmannavaror.
Den blifver utan egentligt gagn för de stadsboer som ej kunna fortsätta sina näringars bedrifvande.
Utaf alla victualievaror är väl artikeln fläsk den minst betydliga, eller den har icke den vigt för tulltaxan, som artikeln kött och isynnerhet smör.
Nuvande tullen är emedlertid ganska betydlig vid jemförelse af den införsel, som förut ägt rum och af den tull, som före Finska traktatens upphörande fanns.
Detta synes af de tryckta tabellerne, som finnas i commerce-collegii senaste årsberättelser, och sorn visar, att införseln 1844 utgjort 12,000 Lu och 1843, 13,000.
Deremot är Hr von Hartmansdorffs sats, att, genom denna förhöjning, skall Svenska produktionen af fläsk gjort synnerligt stora framsteg, enl. min tanke origtig.
Bevisningen häraf är han likväl skyldig.
Jag tviflar visserligen icke derpå, att svin och boskapsskötseln inora vårt fädernesland börjat i sednare tider göra framsteg.
Jag tror, att genom den kommunikation, som blifvit öppnad inom rikets landamären, såsom Götha kanal m. m., denna boskapsskötsel blifvit utvidgad, men deremot tror jag icke, att ett lyckligare förhållande framkallats genom den Finska traktatens upphörande.
Jag anhåller att hvad artikeln fläsk angår, Bevilln.Utsk:s förslag måtte bifallas och får erinra, alt fläsk är ett ganska vigtigt födoämne för en stor del af den arbetande folkklassen inom hufvudstaden.
En värd talare har yttrat, att äfven med bibehållande af nuvar:de tulltaxa för fläsk, denna vara likväl kan, med fördel från Finland, hilföras och försäljas.
Detta påstående måste jag bestrida.
Det är numera en allmänt känd sanning, bevittnad af erfarenheten, att den vid sista riksdagen åsatle höga tullen på lifsförnödenhetsartiklar, verkat derhän att ganska ringa qvantiteter af de samma hit inkommit från Finland, pä den lagliga vägen.
Finnarne hafva, i allmänhet, genom den höga tullbestämmelsen blifvit tvungne att flytta sin handel från Svetige till Ryssland.
Och hvad Stockholms innevånare derpå förlorat ligger i öppen dag, likasom den vinst Petersburg derigenom skördat.
Sannerligen man kunnat göra Ryssland en större ekonomisk tjenst, än då man förhöjde tullen på lifsförnödenheter; det återstår för att göra förlusten komplett, att förbjuda all införsel af dylika varor, och jag börjar frukta, att sådant är meningen hos dera som yrka höga tullbestämmelser.
Det säkraste är nu, alt prisen på förnödenhetsvaror, stigit till den grad, att den fattige och arbetande klassen, snart kommer i den belägenhet, att den knappast kan förskaffa sig mer för Den 2 Juni e, m. 313 dagen att lefva utaf, än sill och bröd.
Har då icke Svenska folkets ombud förbindelser i detta afseende, till andra än producenterne, hvilkas antal otvifvelaktigare är ringare än consumenterne?
Jag tror det, de förras fördel böra kunna vinnas genom måttliga tnllbestämmelser, utan att de sednare derigenom förmycket blifva lidande.
På grund af hvad jag nu anfört tillstyrker jag bifall til) Utsk:s förslag i denna punkt.