Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver gerna, att 12, i3 och 17 §§. i RiddarhusOrdningen möjligen kunna tolkas så, alt publiciteten kan medgifvas utan tillägg i RiddarhusOrdningen.
Men om man läser allt, hvad i RiddarhusOrdningen står angående rättigheten till inträde på Riddarhuset, kan väl ingen neka, att andan deri är, att Plena skola vara slutna.
Om det måste medgifvas, att andan är sådan, hvarföre då, (må det uttrycket icke misstydas, ) gå advocatoriskt tillväga.
Hvarföre då ej antaga den väg, som är oss öppen, och på hvilken en af Konungens Rådgifvare förklarat, att frågan oss icke vägras.
Utskottet har anfört, att man då skulle anse offentligheten såsom en rättighet.
Jag godkänner visserligen den åsigten, att inträde på Riddarhuset icke hör kunna fordras af Åhörare såsom en deras rättighet, utan att de höra tillåtas vara närvarande vid våra öfverläggningar endast i följd af Ridderskapets och Adelns begifvande; men för mig är det obegripligt, hvarföre offentligheten I Den 3 Februarii f. ra. 77 ej ändå kunde anses såsom ett begifvande, örn ock den infördes i RiddarhusOrdningen.
I det afseendet får jag förena mig med Herr Tham.
Dessutom får jag, mot hvad som blifvit yrkadt i afseende på beslutets införande endast i Ordningsstadgan, påminna, att denna Stadga ej är annat än en öfverenskommelse otn hvad vi inom oss hafva att iakttaga; den kan ej innefatta stadganden hvarken om rättigheter eller skyldigheter för andra, ty då skulle de hafva deltagit i öfverenskommelsen derom.
Jag anhåller derföre, att sedan Herr Grefven och Ordföranden för ordningens skull först utrönt, om Ridderskapet och Adeln åstundar återremiss, Herr Grefven ville sedan gifva oss sin tanka tillkänna, hvilket gifver oss en mera säker riktning för frågans vidare behandling.
Herr Crusenstolpe, Magnus:
Alt en publicist uppträder att tala för publiciteten, lär ej förefalla någon inom detta Stånd underligt.
Att det är en långvarig öfvertygelse hos mig om dess gagn, icke det tillfälliga yrket, bevisas tillräckligt af min reservation vid sista Riksdagen.
Allt sedan har min öfvertygelse ej blifvit rubbad; men den har i dag blifvit skakad genom den tillökning i personalen, hvarmed Herr Rosenqvist hotat oss.
Jag styrkes ännu mera derigenom i den mening, att en öfvergångsperiod i delta, som i alla andra afseenden 7S Den 3 F e b r u a r i i f. m. måste äga rum, och att offentligheten endast bör antagas, på det sätt RiddarhusUtskottet föreslagit.
Alldeles i motsats mot hvad Herr von Hartmansdorff och Friherre Anckarswärd yrkat, måste jag således begära proposition å Utskottets memorial, med undantag af frågan , om det reglementariska bör införas i RiddarhusOrdnirigen eller i Ordningsstadgan.
Jag blir annars satt i den olyckliga belägenhet, att ej kunna votera, emedan jag kunde bidraga till ett resultat, stridande emot det jag önskar.
Jag anhåller vördsamt om den proposition jag nu yrkat.
Grefve Cronhjelm:
Då jag anmälte mig, hade discussionen tagit den riktning, att fråga endast vore om återremiss.
Jag ville i anledning deraf nämna, det 4p §• i Riksdagsordningen stadgar, att blott allmänna mål ovilkorligen skola återremitteras.
Sorn detta ej är något allmänt mål, anhåller jag, att proposition måtte göras på hufvudfrågan, ej på återremiss.
Friherre Sprengtporten, Jacob Willielm:
Då Ridderskapets och Adelns beslut i afseende på offentligheten kommer att erhålla en lefvande form i lagbudet, är jag af samma tanka som Herr Tham, att detta bör inflyta i RiddarhusOrdningen.
Hvad åter angår den nu ifrågavarande propositionen; så förenar jag mig med Friherre Anckarswärd och Herr von Hartmansdorff, Den 3 Febr nar ii f. m. 79 samt anhåller, att Herr Grefven och Ordföranden måtte framställa proposition i öfverensstämmelse med hvad LandtMarskalken vid sista Riksdag gjorde; blott med borttagande af orden: såsom RiddarhusUtskottet föreslagit.
Det beror sedan på öfverläggning, om saken skall in i RiddarhusOrdningen, eller bör på annat sätt behandlas.
Jag hemställer således, att Herr Grefven och Ordföranden behagade först fråga, om Ridderskapet och Adeln åstundar återremiss; och då jag förutser, att den frågan blir med Nej besvarad, att den proposition jag föreslagit, derefter kunde framställas.
Jag vill endast anhålla alt få besvara några anmärkningar af Grefve Posse.
Det synes som han fattat, att jag begärt någon proposition i sak.
Det har jag änuu ej gjort.
Tvärtom har jag reserverat min rätt att få yttra mig i saken, när jag vore öfvertygad att alla bifrågor blifvit afskilde.
Hvad min så skiljda proposition beträffar, vardén blott framställd såsom en ledning för Herr Grefven och Ordföranden att afdela frågan så, att vi komma att få någon proposition i saken.
Grefve Posse har framställt i hvad dilemma Ståndet skulle komma, om det först beslöt, att publicitet skulle äga rum, och sedan ingeck i discussion, om den skulle tillhöra RiddarhusOrdningen eller icke.
Grefven har vidare befarat, att derigenom skulle kunna uppkomma en stridighet emot vårt . 8o Den 3 F e b r u a r i i f. m. teslut.
Det är naturligt, att, om vi fatta ett beslut, skall clet antingen blifva ett tillägg till RiddarhusOrdningen, eller till Ordningsstadgan.
Man kan ej neka, att vi ja äga rätt att besluta ett tillägg i RiddarhusOrdningen, och enda skilnaden är, att om ett sådant beslutas, offentligheten ej kan äga rum vid denna Riksdag.
Följaktligen kan ej någon svårighet deraf inträffa.
Dessutom har Grefven förutsett, att vi skulle få en vägrad proposition.
Om detta skedde, äro vi ej eller stängde.
Yi skulle då först urskilja, om det instämmer med vår tanka,, och i motsatt fall komme den frågan att af GonstitutionsUtskottet behandlas.
Således är det icke farligt, och ingen dilemma kan deraf uppkomma.
Hvad åter beträffar andan af RiddarhusOrdningen, som skulle ligga emot offentligheten, och att det skulle vara advocatur att säga, att den ej deremot strider, så öfverlemnar jag den saken att besvaras af RiddarhusUtskottet, sora varit af stridig tanka.
Jag vill blott säga, att andan i alla våra lagar är för offentlighet.
Jag hemställer ännu en gång, om det ej är nödvändigt, innan vi komma lill proposition i saken, såsom Herr von Hartmansdorff yrkat, och i hvilken jag gerna kan förena mig, sedan vi kommit så långt, om, säger jag, det ej är nödvändigt att först afskilja bifrågorne.
Fri- .
I Den 3 Februari i f*. rm 81 Friherre Anckarswärd: Grefve Posse liar medgifvit, att från de åberopade §§:ne ej kan hemtas någon ordalydelse, till bestämmande af denna frågns vödvändiga integrerande i RiddarhusOrdningen.
Jag hemställer, huru vi skola komma till slut med denna sak annorlunda, än att vi först afgöra, om vi vilja hafva offentlighet.
Det är öfverflödigt alt ingå i detaillerne, om hufvudfrågan afslås.
Jag anhåller således om samma proposition, som vid sista Riksdagen, med undantag af orden: såsom Rid-' darhusUtskottet föreslagit.
Jag kan ej finna, hvad vådor för publiciteten skulle uppkomma genom en vägrad proposition.
Antingen stöder den sig på Grundlagens ordalydelse, och i sådan händelse föreställer jag mig, att Ridderskapet och Adeln måtte gå ifrån yrkande af proposition å en sak, som vore förbjuden.
Skulle åter det andra förhållandet kunna uppkomma, hvilket jag ej anser möjligt, blir det Herr Grefven och Ordföranden eller LandlMarskalken, och ej Ståndet, som hindrar offentligheten, och då måste Ståndet underkasta sig det, samt ConslitutionsUtskottet afgöra frågan.
Utskottets egne ledamöter hafva medgifvit, att memorialet är uppstäldt i den form, att hufvudfrågan är skiljd från detaillerne, på det de sednare må kunna återremitteras.
Jaq förnyar derföre min framställning lill Herr Grefven och Ordföranden samt Ridderskapet och Adeln, huru11 H. 6 8a Deri 3 Februari» f. m, vida vi na böra discutera detaillerne, då vi kunna tala om dem, sedan vi besvarat hufvudfrågan om publiciteten.
— I afseende på den senare delen af Memorialet, har äfven jag otaliga anmärkningar att göra; men jag vill ej nu uppräkna dem.
Jag anser en återremiss i den delen oundgänglig.
Jag är ej nöjd med den föreslagne billefutdelningen, emedan den medför för mycket godtycklighet.
Jag finner ej, att vänskapsförhållanden och relationer härvid böra äga rum, ej eller tror jag, att saken får betraktas såsom ett begifvande af Ståndet; ty jag anser frågan innefatta en allmänhetens rätt.
Jag finner att vid handläggningen af detaillerne så många frågor möjligen kunna uppstå, att det kan blifva en nödvändighet att införa publiciteten i RiddarliusOrdningen; men jag tror ock, att saken kan få en sådan behandling, att det ej blir fråga om att införa den deruti.
Om den minsta fråga om lagbud uppkommer, är det ovilkorligt, att båda Statsmagterne skola taga del deruti, och då kommer det att tillböra de öfrige
Stånden att yttra sig i ämnet.
Min enskilta öfvertygelse är, att sådane lagstadganden icke behöfvas.
De finnas ej för våra theatrar, eller andra offentliga ställen, Jag inser således ej, hvarföre något annat lagstadgande skulle behöfvas, än hvad sora redan finnes.
Men allt detta blir en underordnad fråga, som tillhör detaillerne.
Jag förnyar således min framställning om proposition i hufvudsaken, Den 3 Februari i f. ro. .33 huruvida publiciteten skall antagas, eller förkastas.
Jag anhåller endast, att få yttra mig i frågan om återremiss.
I fall proposition derpå framställdes och bifölls, hvad skulle väl RiddarhusUtskottet svara, om icke detta:
I hufvudfrågan veta vi ej, hvad Ridderskapet och Adeln önskar.
I afseende på detaillerne är det oss obekant, om stadgar ne för verkställigheten böra behandlas af Lagutskottet, eller RiddarhusUtskottet; och om saken bör behandlas i det sistnämnda, få vi anmärka, att den ännu icke blifvit discuterad inom Ridderskapet och Adeln, ej eller afgjordt, om den bör utgöra föremål för RiddarhusOrdningen eller för Ordningsstadgan.
Vi veta ej mera i frågan nu än förut, och vår mening i sådant fall känner Ståndet redan.
— Således tror jag, på sätt Herr Riben ganska riktigt anmärkt, att en återremiss ej kan till något tjena.
Herr Rothliebj Carl Fredrik j hade inlemnat följande, som upplästes:
Då Herr Grefve Frölich vid detta Riksmöte väckte frågan om offentlighet vid Ridderskapets och:Adelns öfverläggningar, förenade jag mig desto hellre i Herr Grefvens förslag, som jag varit den förste ibland Representationens Medlemmar, hvilken, ehuru vid en föregående Riksdag, förebragt detta ämne.
Vid delta förhållande är det med »i H. i G* 84 Den 3 Februari i f. m. den största tillfredsställelse, hvilken känsla förmodligen delas af pluralitelen ibland detta upplysta Samfund, som jag funnit, alt RidddarhusUtskollet, till hvars utlåtande frågan blifvit remitterad, behandlat och ansett densamma på ett sätt, sorn är instämmande med tidens anda och dess liberala åsigter.
Detta resultat var ej oväntadt, så mycket mindre som äfven i8a3 års
Riddarhusutskott aflemnade ett grundligt och väl utarbetadt tillstyrkande betänkande, i anledning af Herr Friherre Åkerhjelras då gjorde Motion om publicitet vid Ståndets öfverläggningar.
Del nu varande RiddarhusUtskottet har utgått ifrån enahanda synpunkter och, enligt min öfvertygelse, uppå de mest grundade skäl, i dess nu afgifne Utlåtande, tillstyrkt offentligheten af Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Vid detta Utlåtande synes ej något vara att tillägga, om ej, att ibland de anledningar, som så högt tala för offentligheten, äfven kunde räknas, att unga Adelsmän, hvilkas ålder ej medgifver dem tillträde i Ridderskapets'och Adelns sammankomster, erhålla tillfälle alt, genom bivistandet deraf, bereda och dana sig till det vigtiga kall, att framdeles uppträda såsom Folkets Representanter.
Af denna anledning hade, under en del af den såkallade Frihetstiden, unga Adelsmän tillträde till Ridderskapets och Adelns Plena, under benämningen Extra Capita.
Många andro, hvil - Den 3 Februarii f. m. 85 lia kunna komma i fråga att inväljas till Representanter i de andra RiksStånden, torde äfven komma i åtnjutande af en lika beskaffad förmån, det vill säga, få tillfälle att inhämta enahanda lärdomar.
En Ledamot af RiddarhusUtskotlet har uti afgifven reservation bestämdt, och i vissa afseenden med tämligen olämpliga uttryck, förklarat sig emot Utskottets åsigter, eller emot publiciteten.
Men hans argumentationer synas ej förtjena någon uppmärksamhet, än mindre någon vederläggning.
De stå bredvid Utskottets och en dess Ledamots, Herr B rune rona s , framställningar af ämnet likasom det svarta mörkret bredvid det bländande ljuset; — och ljusets seger öfver mörkret kan nu mera ej blifva tvifvelaktig.
Snart skall jag taga mig friheten att ytterligare åberopa Herr Bruncronas upplysta åsigter, men anhåller ödmjukast på förhand, och med anledning af hvad redan är an föl dt, att Högloft.
Ridderskapet och Adeln behagade, utan vidare omsvep, afgöra Qucstio an, eller hufvud frågan, och bifalla, det Ridderskapets och Adelns öfverläggningur niå hädanefter blifva offentliga, under vilkor, som sedan skola bestämmas.
Derefter förekommer
Questio rjuo modo, eller de vilkor och reglemen ta riska föreskrifter som kunna finnas behöflige att fästa vid beviljandet af denna offentlighet. 86
Den 3 Februari i f. ra.
I detta afseende är jag i flere delar af olika tankar med RiddarhusUtskottet.
Dess föreslagne
Reglemente synes vara nog öppet för critiken, hvilken det torde varit mindre underkastadt, örn det Förslag i samma afseende, som 1823 års Riddarhusutskott uppgjorde, blifvit litet mera rådfrågudt.
Likväl är jag fullkomligt ense med Utskottet, att vilkoren för tillåtelsen åt främmande personer till inträde vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar äro af den beskaffenhet, att de, enligt 46 §•
RiddarhusOrdningen, kunna hänföras till Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga.
I öfrigt synes det föreslagne Reglementet, bestående af 8 §§., ungefärligen börja der det borde sluta.
Efter 1 §., hvars innehåll bör, enligt min tanka, bibehållas, torde omedelbarligen böra följa de directa bestämmelserna för främmande personers inträde.
Sålunda ville jag uppflytta 7 §. i stället för den 2:dra, med den lilla förändring, att i stället för orden: som finnas anslagne vid uppgången till RiddarhusSalen, sättes:
Uppgången till Läktaren.
Derefter lärer sättet för billetternas utdelning böra förekomma.
Utskottets Förslag i 6 §. synes vara mindre tydligt och fullständigt, och kanske icke verkställbar^ Skall Bänkmannen ensam disponera billetten (det synes obilligt), eller skall han göra det i samråd med BänkmansAfdelnin - Den 3 Februarii f. m. 87 gens Ledamöter, eller skola dessa tour vis utdela den?
Detta är ej bestämdt utredt och föreslaget, och i hvilket af dessa fall som helst synes en sådan anordning vara olämplig, och ledande till mindre behagliga förhållanden inom BänkmansAfdelningen, samt tidsödande.
Månne i stället ej kunde stadgas, att, utom de billetter, som af LandtMarskalken få disponeras, 5o borde utdelas i RiddarhusUtskottet, under uppsigt och ansvar af RiddarhusFiscalen och RiddarhusCancellisterna tourvis (Fiscalen blef annars allt för mycket besvärad), under den halfva timma, som Utskottet i allt fall bör vara tillsammans näst före hvarje Plenum, och må det bero af Utskottet att, efter omständigheterna, utdela billetter till ett eller flere sammanträden, på kortare eller längre tid, allt efter Utskottets pröfning; detsamma äfven obetaget att till Ridderskapets och Adelns egna antecknade Ledamöters disposition utlemna billetter, under ansvar för uppkommande missbruk, och i alla fall, med vilkor, att inom föreskrifven tid återställa bil let— terne.
Åhörarne borde infinna sig, innan.
Plenum öppnas, och ej äga tillstånd att lid efter annan infinna sig, eller stundtals lemna deras rum för att återkomma.
Till LandtMarskalkens disposition öfverlemnas till exempel 3o billetter (enligt 1823 års RiddarIiusUtskolts
Betänkande finnes utrymme på Läktaren för 100 personer), hvilka han,för - 8§ Den 3 Februari i f, ra. ut agde att utdela till Tidningsutgifvare eller deras bevisliga Ombud, och de öfriga efter eget välbehag.
Skälen för denna hemställan igenfinnas i Herr Bruncronas ofvanliännide, lika grundade som väl uppfattade Reservation, hvarmed jag till alla delar mig förenar.
Hvad angår entreen till Riddarn busSalens Läktare för åhörare, så finnes, enligt min tanka, ingen annan mera passande, än att öppna den utifrån förstugan och der anbringa en portativ Spiral-trappa; men som denna anstalt dels icke under denna Riksdag torde medhinnas, dels blefve för det närvarande allt för kostsam, torde Utskottets andra alternatif, såsom med-, förande en ringa kostnad och ingen tids-, utdrägt, böra tills vidare antagas, I Öfrigt får jag ödmjukast fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på det reglementariska Förslag, som i8a3 års Riddarhusutskott uppgjort, af hvilket, jern-, fördt med det nuvarande Utskottets project, samt dervid gjorde anmärkningar, torde kunna skapas ett fullständigt och ändamålsenligt Reglemente; hvadan jag ödmjukast anhåller om återremiss i denna del af RiddarhusUtskottets Memorial; men deremot, enligt hvad redan är hemstäldt, bifall till hufvudfrågan.
Då Borgare-och BondeStånden redan afgjort samma fråga på ett sätt, som är öfverensstämmande med tidens auda ochjjOpinionens kraf, väntar den upp - Den 3 F e b r u a r i i f. in. 89 lysta Allmänheten ett lika handlingssätt hos Ridderskapet och Adeln, så mycket hellre, sorn Ridderskapet och Adeln alltid föregått sina MedStånd i loijala och iiherala tänkesätt och handlingar, Dixi et salvavi aniiriam meam, Herr af Ekenstam _, Israel> hade inlemnat ett så lydande Memorial: Såsom Ledamot af RiddarhusUtskottet, liar jag delat majoritetens mening i fråga om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Emedlertid beder jag att nu få göra ett tillägg, för hvilket jag gerna skulle hafva önskat ett rum i sjelfva Memorialet, af det skäl, alt derigenom troligen beredts större pluralitet för dess antagande.
Upplysningsvis får jag äran nämna, att, under öfverläggningen i Utskottet, endast en hufvudsaklig sida af frågan kommit i betraktande, nemligen den, huruvida främmande personers inträde skulle vara menligt, eller ej, för Ridderskapets och Adelns öfverläggningar.
Man har endast haft i ögonsigte att bevara Ståndets lätt och bästa, hvilket väl också egentligen, i detta afseende, varit Utskottets åliggande.
Andra sidan deremot, nemligen att gifva de personer, som skulle vinna inträde, ett tillräckligt skydd emot en öfverdrifven tillämpning af 110 §.
Regeringsformen, i händelse af någon mindre förseelse på läktaren, har man alldeles förbigått.
Jag 9° Den 3 Februarii f. ni. bekänner, att detta är en ofullkomlighet, hvari jag äger min andel.
Likaså öfvertygad jag är, att till fredande af Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, under främmande personers närvaro, endast erfordras en tillräcklig förmåga, att utur rummet utvisa den eller de, som med sin närvaro besvära, och att således, i detta afseende, icke något annat stadgande i allmän lag är af nöden, än som redan finnes; likaså väl vill det å andra sidan synas klart, att en utvisad person, som derigenom i de liesta händelser erhållit bestraffning nog, hör sedermera vara fredad från den skarpare, godtyckliga behandling i upptagandet af målet, som 11 o §.
Regeringsformen medgifver, nemligen : att det mä ankomma på Rikets Ständer att slika förbrytelser beifra låta.
Om än förseelser af obehaglig art någon gång skulle yppa sig, så är det väl högst sällan att förmoda, det sådane kunna hänföras under cathegorien af förräderi.
Det är till fyllande af denna lucka, till fredande af de främmande personernes rätt, men icke af Ridderskapets och Adelns, som jag vill anse ett stadgande i allmän lag erforderligt, och anhåller, att detta mitt yttrande må få det sammanhang med frågans behandling, som Ridderskapet och Adeln kan finna det förtjena.
Herr Grefven och Ordföranden yttrade, att, då frågan om offentlighet vid Rid - Den 3 F c b r u a r i i f. m. 9" derskapets och Adelns öfverläggningar vid sista Riksdag hos Ridderskapet och Adela förevar, förklarade dåvarande LandlMarskalken, det han ansåg berörde fråga väl icke innefatta förslag till ändring eller förklaring af något ställe i Grundlagarne, men dock åsyfta åtskillige ändringar uti RiddarliusOrdningen.
Herr Grefven och Ordföranden delade då, såsom Ledamot af Ståndet, denna mening, och fortfor ännu att bibehålla samma öfvertygelse, desto heldre, som icke allenast 17 §. i RiddarhusOrdningen föreskref, att Bänkarne i RiddarhusSalen böra af RiddarhusSecreteraren och Fiscalen delas, så att Representanter för alla å Riddarhuset introducerade Ätter må erhålla plats, samt att vid hvarje Bänk bör anslås en Bänklista, som innefattar de Representanters namn, hvilka å Bänken hafva deras plats, utan ock 18 §. i RiddarhcusOrdningen stadgade, det ingen obehörig må bivista Ridderskapets och Adelns öfverläggningav, och med ordet obehörig måste förstås sådane personer, hvilka icke enligt 1 §. i RiddarhusOrdningen hafva rättighet, att för de å Riddarhuset introducerade Ätter derstädes intaga säte och stämma.
Då nu likväl RiddarhusUtskottet, uti dess ifrågavarande Memorial, ansett några andra bestämmelser eller vilkor j i afseende å tillåtelsen för främmande personers tillträde såsom åhörare vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningarj icke vara nödige, än så - 92 Den 3 Februarii f. m. dane, hvilka tillhöra Ridderskapets och Adelns Ordningsstadga; hvaraf följde, att RiddarhusUtskottet funnit något stadgande i afseende å offentligheten icke böra i RiddarhusOrdningen intagas; men 45 §•
Riksdagsordningen stadgade, att RiksStåndens
Ordförande icke äga att något annat föreslå, än hvad som fordras sill verkställighet af det Grundlagarne, RiddarhusOrdningen eller Ståndens ordningar och beslut föreskrifva, måste Herr Grefven, i öfverensstämmelse med hvad han nyss yttrat, förklara, det han för dess del icke ansåg sig kunna framställa någon proposition, hvarken till bifall eller afslag å RiddarhusUtskottets
Memorial i dess helhet, och sådant det för närvarande blifvit uppstäldt.
Herr Grefven finge således hemställa, om icke Ridderskapet och Adelil behagade förena sig derom, att återremittera målet till RiddarhusUtskoltet, med anmodan alt inkomma med förslag till de ändringar och tillägg i RiddarhusOrdningen, hvilka, i händelse offentligheten medgifves, blifva nöd"vändige; hvarvid Herr Grefven likväl på förhand fick tillkännagifva, att, om votering rörande återremiss skulle uppstå, Contrapropositionen i sådant fall icke kunde innefatta annat, än yrkande af den proposition, att RiddarhusUlskoltets Memorial borde i dess närvarande skick och uti dess helhet till pröfning företagas.
Skulle åter Ridderskapet och Adeln önska, att sjelfva hufvud - Den 3 Februari i f. rn.
95 frågan om offentlighet må skiljas från det reglementarisk.!, eller frågan om sättet och verkställigheten deraf, ansåg Herr Grefven sig visserligen böra med nöje gå Ridderskapets och Adelns önskningar i denna del till motes, likväl under förbehåll att, i händelse offentligheten af Ridderskapet och Adeln medgifves, ett stadgande derom må i RiddarhusOrdningen inflyta; och skulle Herr Grefven i sådant afseende, om Ridderskapet och Adeln det åstundade, kunna framställa den proposition, huruvida Ridderskapet och Adelil ansåg offentlighet viel Ståndets öfverläggningar böra äga rum, under förbehåll att, i händelse offentligheten medgifves, dels ett stadgande derom må i RiddarhusOrdningen intagas, dels ock sättet och verkställigheten af berörde offentlighet sedermera bestämmas; och kunde, derest votering derom begärdes, Contrapropositionen endast blifva, att någon offentlighet ansågs icke böra för närvarande medgifvas.
Då jag, i enlighet med RiksdagsOrdningens 54 §•, föreställt mig, att en Ordförande bör ställa sig samma §. till efterrättelse, det vill säga, göra Proposition i enlighet med discussionerne, och att om målet skiljes i flere delar, proposition skall för hvardera delen göras af Ordföranden, utan en så vidlyftig framställning, som nu blifvit gjord; anhåller jag att Herr 94 Den 3 Februarii f. ra.
Grefven och Ordföranden, i enlighet nied hvad discussionen föranleder, bestämdt måtte gifva tillkänna, hurudan proposition Herr Grefven och Ordföranden vill göra, och att den måtte blifva framställd.
Der voro så många saker i det der skriftliga anförandet, att det gifver mig anledning förmoda, att det var på förhand beredt och hit medbragt.
Sådant kan gerna ej träffa in med hvad under discussionerne förekommit.