Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Bildt, Didrik Gillis; Hr Cederschiöld har ansett att den af motionären föreslagna summan borde betraktas sorn en nationalbelöning, men äfven ur denna synpunkt måste man genomgå Hr Plagemanns verksamhet utöfver den som honom ålegat, och derföre anser äfven jag, att de här i afton afgifna uplysningarna böra komma Utsk. tillhanda.
En talare har redan anmärkt nödvändigheten häraf hvilken är så mycket större, som här är fråga Den 9 December e. m. 175 om att lemna en nationalbelöning.
Dessutom tror jag, att då en tjensteman har 1,500 Rdr i lön och således 500
Rdr mindre än den begärda pensionen, man bör göra sig reda för beloppet af bans sportler och om dessa icke upgå till 500 Rdr, eller om tjenstemannens ställning fordrar, att ett undantag göres för honom.
Alla dessa omständigheter måste pröfvas innan man beslutar sig för en statsutgift.
Motionären har icke framsagt några uplysningar för Utsk. utan endast sagt, att Hr Plagemann under en lång lefnad ådagalagt utmärkta förtjenster i industriella grenar.
Icke heller har motionären upgifvit Hr Plagemanns inkomster och sportler likasom icke heller hans ekonomiska ställning.
Då jag är villig att lemna Hr Plagemann pension, men anser frågan böra närmare utredas, anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Utskts bristande kännedom‘om Hr Plagemans förtjenster om samhället måste otvifvelaktig! tillskrifvas den omständigheten, att från de norra länen ingen ledamot varit tillstädes i Utsk. då frågan der afgjordes, ty eljest hade Hr Piagemanns namn varit lika obekant för Utsk:s ledamöter.
Såsom född i ett af dessa län är det min skyldighet att erkänna, att en hvar der har hans nyttiga verksamhet i ett tacksamt minne.
Den bar ock häri blifvit omnämnd, och ingen har sökt alt jäfva densamma.
Jag tror således, att R. o.
Ad. bör på grund af de bär lemnade uplysningarna vara i tillfälle att bestämma pensionens belopp.
Vi hafva i åtskilliga af föreg:de punkterne nemi. 64 och 66 till följd af enskilde motionärers framställningar beviljat personer pensioner till icke obetydliga belopp, bland andra en vexelkontrollör i Götheborg af 2,500 Rdr.
Den för Hr, Plageman begärda pensionen är således icke öfverdrifven.
Jag hemställer dock, om, enär det är uplvst att llr Plageman har tjenst på stat, det icke vore lämpligt, alt R. o. Ad. beslutar att vid afskedstagande!
Hr Plageman undfår pension af 2,000 Rdr, motsvarande de inkomster han som Salpeter-styresman åtnjuter.
Han är 74 år gammal och kan således icke länge betunga Hufvuititeln.
Må pensionen honom beviljas utan omgång och afprutning.
I mitt senaste yttrande yrkade jag bifall till motionen, men sedan jag hört Gr, Lagerbjelkes och Hr Bildts anföranden, vill jag icke motsätta mig en återremiss, destohelre som jag är öfvertygad alt derigenom skola Hr Plagemans förtjenster om våra binäringar, hvilka icke nog kunna upmuntras, blifva fullständigt kände.
Hr Montgommery:
Jag vet visserligen, att framställningar om pensioner böra göras af Regeringen, men jag har väckt min motion Hr Plageman ohördan, och såsom förut Landsh. i det län, hvarest han verkat, hade jag mig hans förtjenster nogsamt kände.
I motionen visade jag, att Hr Plagemsns inkomster upgå till 2,500 Rdr, och derföre ansåg jag lämpligt att föreslå ett medelbelopp af 2,000 Rdr
Rmt såsom pension åt honom.
På grund af dessa up - 17 6 Den 9 December e. m. lysningar och hans tjensteförteckning, hvilken jag bilagt min motion men förunderligt nog icke kommit Utsk. tillhanda, fortfarjag i mitt yrkande om bifall till min framställning.
Äfven jag har haft tillfälle att lära känna Hr Plagemann och taga närmare kännedom om hans förtjenster inom de norra länen.
Jag gör mig ett nöje af att lemna dem mitt vitsord.
Han är, som enhvar känner, en högt aktad vetenskapsman, Det synes mig således att han i lika hög grad sorn de fleste, hvilka vunnit ett gynnsamt afs:de hos StatsUtsk., är förtjent af behjertande, likasom jag tror, att han efter de för tjenmannacorpsen i allmänhet gällande lagar är berättigad till pension, enär han tillbragt 30 år i Statens tjenst.
På grund häraf och de uplysningar den siste talaren lemnat, anhåller jag att R. o. Ad. ville bestämma pensionen till 2,000 lldr, hvilket belopp är ingalunda öfverdrifvet.
Aterremiss bör visserligen icke vägras, då erforderliga uplysningar saknas, men i förev:de fall sväfvar åtminstone icke jag i någon ovisshet, som förhindrar mig att fälla mitt omdöme nu genast.
Sparres förslag synes mig i alla afs:den lämpligt, och hvarföre jag äfven understödjer den SlatsUtsk:s härv:de ledamöters afgifna förklaring, att motionen icke kunnat af Utsk. tillstyrkas, derföre att framställning i ämnet bordt komma från Regeringen, har Utsk. sjelf vederlagt, enär Utsk. i punkten 64 tillstyrkt en pension på grund af enskild motionärs framställningar, och hvilken pension R. o. Ad. ock bifallit.
Den saknade kännedomen om en sådan mans förtjenster som Hr Plageman synes, hvad R. o. Ad. beträffar, numera böra vara häfd, och jag förenar mig derföre i den hemställan, Gr.
Sparre afgifvit.
Sedin härefter
Ordftden framställt, att i afs:de på ifrågavtde punkt blifvit yrkadt, dels att R. o. Ad. måtte besluta att R.
St:r må för Assessoren m. m. C. F. Plagemann, vid afskedstagande! från den innehafda Salpetersjuderi-Direktörs-befattning, bevilja en årlig pension af 2,000 Rdr Rmt, att utgå från allmänna indragnings-staten; dejs ook återremiss, blef den först till bifall å förev:de punkt framställde proposrn besvarad med Nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordftden hemställde om R. o. Ad. b i föl le, att R.
St:r må för Assessoren m. m. C. F. Plagemann, vid afskedstagande! från dess innehafvande Salpetersjuderi-Direktörs-befattning, bevilja en årlig pension af 2,000 Rdr
Rmt att ulgå från allmänna indragnings-staten, samt, sedan härvid svaren blifvit afgifne med starka Ja, blandade med Nej, förklarade det haD ansåg
77:de punkten, ang:de pension för Ordningsmannen vid Institutet för döfstumma och blinda I. 0.
Ljunggren.
Hr Den 9 December e. m. 177 Hr Cederschiöld, Fredr.
Jag kan nogsamt inse de svårigheter, som mött Utsk. vid bestämmandet af pensionsfrågor särdeles sådana som den ifrågav:de.
Jag kan icke bedöma giltigheten af Utsk:s anförda skäl; men då en person som den, för hvilken pension bär blifvit begärd, under 27 års tid haft ett så mödosamt arbete; då han iråkat så svår belägenhet, att han omöjligen kan bestrida sin befattning; då institutet icke har några medel till pensionering af sina gamle tjenare, och då jag sjelf sett den arme mannen under månader sängliggande sjuk af gikt, hvarigenom eleverna blifvit beröfvade hans omvårdnad, synes mig ganska billigt, att hans mödor erkännas medelst beviljandet af den föreslagna pensionen.
Att nu afslå pensionen, derföre att pensionstagare icke hunnit den föreskrifna åldern och säga, att han får vänta tills han upnått 65 år, är nära nog detsamma, som om, då en person går på en svag is och sjunker samt ropar på hjelp, man svarade honom, att man skall rädda honom, då isen blir så stark, att man utan fara för eget lif kan gå på densamma.
Jag anhåller om bifall till den föreslagna motionen.
På sätt förut blifvit påpekat, har det hittills varit en grundsats, hvilken Utsk. icke kunnat frångå, att det icke är med god ordning öfverenstämmande, att pensioner i allmänhet beviljas ulan att K. SI. derom gjort framställning, och hvarthän skulle det väl leda, om vid en Riksdag tjenstemän, i stället för att hos K.
M. göra ansökning derom och genom K.
M. få sina ansökningar framställde till II.
St:r, vidtalade enskilde Riksdagsmän, att väcka motion om öfverflyltning af desse tjenstemän på indragnings-staten.
Ilar man i några fall lyckats härutinnan, så skall otvifvelaktig! följlen blifva, att StatsUtsk. och R.
Stumåste åtaga sig åliggandet, att tillse huru tjensterne skötas, och att bestämma, huruvida tjenstemännen böra åtnjuta pension före den tid, vid hvilken de eljest äro dertill berättigade.
Jag hemställer, oin man kan bedöma, huruvida Ordningsmannen Ljunggren är förtjent af pension förr än alla andra, och om R.
St:r kunna vägra pensioner åt mångfaldiga andra, om hvilka enskilde motionärer kunna säga, att de äro plågade af sjukdom o. s. v.
För bibehållande af god ordning inom tjenstemännen är väl nödigt, att då en tjensteman, tidigare än hvartill han är berättigad, af sjukdom eller andra orsaker bör upföras på indragnings-staten, K.
M. derom gör framställning till R.
Då är saken utredd och R, Stur kunna till slutligt afgörande företaga den.
Derföre kan jag icke finna något skäl, hvarföre denna väg skall i förevtde fall frångås.
Är Ljunggren oförmögen att fortfara med sin befattning vid Institutet, så kan K.
M. bereda honom uppehälle till nästa Riksdag och då föreslå R.
St:r den pension K.
M. finner lämplig, derefter R.
St:r kunna afgöra frågan.
Dessutom är här icke fråga om pension utan om en gåfva af gunst och nåd, och just detta anser jag vådligt.
Dessa framställningar af enskilde personer kunna vara ganska välmenta, men jag påstår, att de likväl innebära farliga prejudikat.
Jag anhåller om bifall till Utsk:s förslag. X H. ' 12 178 Den 9 December e. m. Gr.
Jag förenar mig med Gr. Lagerbjelke.
Endast i ovanliga fali böra pensioner beviljas tjenstemän utan alt K.
M. derom gjort framställning.
Ett sådant undantag kan göras för en sådan man som Hr Plageman, men i allmänhet bör det icke komma i fråga för personer i så underordnad ställning som den, hvari ordningsmannen Ljunggren är, utan framställning bör då göras af K. M.
Då härefter propos. till bifall å förevtde punkt framställdes, ropades starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Frih. o.
Ordfrden förklarade sig hafva funnit
78:de punkten, ang:de pension för f. d. Tullinspektören H J.
HrCarlheim Gyllenskjöld, Henr.
Lika med Gr:ne Lagerbjelke och Sparre anser jag, att R.
Sl:r endast i utomordentliga fall böra, utan att förslag derom blifvit af K.
M. afgifvet, bevilja embels- och tjensteman, pensioner, men ett sådant fall anser jag här vara för handen.
Jag anhåller att i största korthet få omnämna hvad jag från tillförlitligt håll fått mig meddeladt.
Hr Tham, som förut med skicklighet skött någon tull tjenst, befordrades år 1833 till Tulllnspektors-befattningen vid Klinte hamn på Gottland en bland de mest ansträngande och för helsan vådligaste, särdeles i anseende till de många inom distriktet vanliga strandningar.
Han skall just ur dylika olyckstillfällen hafva ådagalagt synnerlig nit och oförskräckthet, men derigenom äfven, inom tre år, ådragit sig svår sjuklighet, hvilket under hans tjenstetid såväl som efter hans afskedstagande så ökats, att enl. intyg af Professor Huss, han nu såsom »fullständigt förlamad uti de båda nedre cxlremilclerne, äfvensom och, ehuru ej i så fullständig grad, uti de båda öfre, är derigenom hell och hållet urslåndsall alt sjelf kunna bidraga lill sitt underhåll. samt mäste äfven, vid de obetydligaste kroppsliga förrättningar, ständigt hafva hjelp och tillsyn.
Alt denna sjuklighet är under hans förenämnda vidsträckta och besvärliga tjenstgöring ådragen finnes intygadt af 2:ne PresteSt:s medlemmar vid innev:de Riksdag.
Den Tham af tullmedlen beviljade pension utgör endast 166
Bko, hvarmed han sjelf alldeles medellös skall försörja sig och sin familj.
Nu har en motionär föreslagit åt honom en pension af statsmedel till belopp af 400 Rdr Bko.
StatsUtsk. har afstyrkt motionen emedan Utsk. ansett det vara svårt, att understödja alla, som under tjenstens utöfning råka i ekonomiska betryck.
Detta, jag medgifver det, är icke blott svårt, utan omöjligt, men t. o. ra. lifsfarligt då en tjensteman under nitisk utöfning af en svår och mödosam tjenst ådagalagt duglighet och ådragit sig så svår sjukdom, att han är derigenom oförmögen att försörja sig och de sina, anser jag ganska riktigt, att Staten lemnar honom en hjelpsam hand.
På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. måtte bevilja Hr Tham den pension af 400 Rdr Bko, hvarom motionären hemställt, eller, om Den 9 December e. m. 179 detta skulle anses för mycket hegardt, det belopp, 400 Rdr Rmt, som jag har anledning tro blifvit uti ett annat RiksSt. för ändamålet äskadt.
Till hvad siste talaren yttrat, vill jag lägga, att det synes mig vara icke blott en moralisk utan äfven en juridisk skyldighet, att, om en tjensteman under utöfning af sin tjenst ådrager sig en så svår sjukdom, att han blir oförmögen att bestrida sin tjenst och att sjelf vårda sig, och han derjemte är försatt i torftiga omständigheter, Staten åtminstone lemnar honom så stort understöd för sin återstående lifstid, att han icke blottställes för ytterlig fattigdom.
Detta inträffar med Hr Tham, om det begärda understödet honom icke beviljas.
Den tjenst han innehaft är af den beskaffenhet, att han med en starkare hälsa än den, som varit honom beskärd, kunnat med densamma fortfara, men det är ett faktum, att Hr Tham under utöfning af densamma ådragit sig den obotliga sjukdom, som nu gör honom oförmögen att kunna något förvärfva.
Han bar dessutom familj, som af honom har rätt att fordra försörjning, ehuru han icke kan upfylla denna sin förbindelse, och då R.
St:r tillförene af bevekande omständigheter gifvit pensioner till större eller mindre belopp, äro enl. min åsigt fullgiltiga skäl för handen att bifalla motionen, så att Hr
Tham må för sin öfriga lifstid erhålla det af Hr Carlheim Gyllensköld föreslagna belopp 400 Rdr Rint, hvilket belopp tillsammans med den pension han redan innehar icke är större, än att han med sin familj ändock lefver i de torftigaste omständigheter, men det är för honom likväl bättre att få något än intet.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. med afslag å denne punkt i Betänk, ville bevilja Hr Tham en pension af 400 Rdr Rmt.
Den olyckliga belägenhet, hvaruti ifråga v:do tjensteman är försatt, väckte mycket deltagande inom Utsk., men den af Regeringen tillförordnade uplysande ledamoten framställde i Utslits plenum, att om Hr Tham kunde styrka, att han under utöfning af sin tjenst förlorat sin hälsa kunde han af Tullverket få sin pension förhöjd.
Då Utsk. således fann, att denne tjensteman icke gått den rätta vägen, ansåg Utsk. icke heller riktigt, att R.
St:r med förbigående af Tullverket, derunder han lydt och af hvilket han redan åtnjuter pension, upföra honom på allmänna indragnings-staten.
Skulle någon ledamot af R. o. Ad. här kunna visa, att den ifrågav:de uplysande ledamoten begått ett misstag, så bör punkten återremitteras.
Ar åter den lemnade uplysningen riktig, så bör Hr Tham söka förhöjd pension af Tullverket.
Hr Carlheim Gyllenskjöld: af sakkunnig och tillförlitlig man har jag mig bekant, att Hr Tham vid afskedstagande! ur Tullstatens pensions-inrättning erhållit dubbel pension emot den, hvartill han varit berättigad, och att derutöfver icke kan beviljas honom något utan särskild anmälan hos K. M.
Skulle för frågans utredning en återremiss vara lämplig vill jag icke motsätta mig den 180 Den 'J December e. m.
Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Frih. och Ordf:den framställde att i afs:de på förev:de punkt blifvit yrkadt af Hr Carlheim Gyllenskjöld och Hr Printzensköld, att f. d. Tullinspektören Hr J.
Tham rrjåtte beviljas en årlig pension af 400 Rdr
Rmt att utgå från allmänna indragnings-staten, och af Gr.
Lagerbjelke bifall till Utsk:s hemställan.
Härvid anmälde sig och yttrade:
I händelse det är mera sannolikt att genom en återremiss vinna det ändamål jag söker, vill jag icke motsätta mig den.
Jag instämmer i Hr Carlheim Gyllenskjölds sednaste yttrande.
Hr Frih. o. Ordf:den förklarade att han ansåg sig icke kunna framställa propos. till återremiss, enär yrkande derom icke blifvit gjordt innan discussionen förklarades afslutad.
Jag fattade Gr.
Lagerbjelkes yttrande såsom ville han icke motsätta sig en återremiss.
Lagerbjelke icke ville så tyda sina ord, måste jag åtnöja mig med bifall till mitt förslag.
Afven jag tyckte mig finna att Gr.
Lagerbjelke medgaf återremiss om sådan begärdes.
När nu Hr Gyllenskjöld frånträdt sin anhållan om afslag å Betänk, samt bifall till motionen, i hvilken anhållan jag instämde, synes det mig, att It. o. Ad. icke bör finna sig af Grundlagen förhindrad, att tillåta det propos. på återremiss framställes.
Hr Frih. o. Ordhden yttrade att fråga om propos. till återremiss kunde framställas var beroende af huruvida Gr.
Lagerbjelke i sitt anförande åsyftat återremiss, hvilket enl.
Hr Gr. o. Ordhdens upfattning ej varit förhållandet.
Jag finner naturligt att Hr Frih. o. Ordf:den upfattat mina ord på sätt som skett.
Men på det att ingen må anse sin mening förqväfd, anhåller jag, att mitt yttrande mätte anses som hade jag begärt återremiss.
Hr Frih. o. Ordf:den tillkäinnagaf att han efter det förklarande Gr.
Lagerbjelke nu afgifvit ansåg sig oförhindrad att framställa propos. å återremiss.
Hr Bildt: Sedan Gr.
Lagerbjelke förklarat, alt han med sitt yttrande åsyftade återremiss har jag ej mycket alt tillägga.
Jag vill blott nämna, att äfven jag upfattat Gr:ns yttrande, som hade han begärt återremiss, Gr:n sade nemi. att i händelse någon här bestrider den uplysning som den i Utsk:s plenum närv:de ledamo - J)«n 9 Dscsmber e. m. läl ten af StatsKont. lemnat, vöre det bättre att återremittera punkten, hvarefter Hr Gyllenskjöld tillkännagaf, att han med bestridande af den ifrågav:de uplysningen ansåg en återremiss lämplig.
Det är ju påtagligt deraf, att af Gr.
Lagerbjelkes yttrande, som voro alternativa, endast nu kunde qvarstå begäran om återremiss.
En sak sorn jag ansåg vara så utan tvifvel, det jag afstod från att begära ordet och yrka återremiss som jag för min del anser bör ega rum.
Propos. till bifall å förev:de punkt blef nu först framställd och besvarad med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Frih. och Ordfrdn hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmänknrne föranleda till återremiss, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade sig anse
79:de punkten, Hwggslröm för någon lids mistning af honom tillkommande pension; 80:de punkten, ang:de förliöjd pension för f. d. Hofslallmästaren M. Westfelt; och 81:sta punkten, angsde pension för f. d. Bataljons läkaren J. Hertzberg.
Dessa punkter bifölios. 82:dra punkten, ang-.de förhöjd pension för professor Carl Valmstedt.
Såsom fordom Landsh. i Götheborgs och Bohus
Län anser jag mig böra uttala den stora tacksamhet som icke blott Götheborgs samhälle utan äfven hela landet är skyldig
Hr Professor Palmstedt.
Hans outtröttliga nit har framkallat det teckniska institut, hvars frukter icke kunna vara okände för någon ledamot af detta Stånd, och han egnade sin mannaålders kraft åt denna för hela landet så nyttiga inrättning.
Vid tilltagande år lemnade han detsamma icke för att lefva i overksamhet.
Han har under flere år varit anförtrodd ledningen af expositioner så inom som utom fäderneslandet, och han är fortfarande tjenstgörande i KommersColl. samt biträder de industriidkare som begära sådant, Jag anser honom förtjent af R.
Stms välvilja och tillstyrker derföre bifall till Utsk:s förslag.
För sina förtjensler under hans verksammare ålder har Hr Palmstedt redan vid 1851 års
Riksdag blifvis belönad dermed, att han då upfördes på indragnings-stat med 1,500 Rdr i pension.
Anledn. till den nu ifrågaställda förhöjda pensionen skall väl hufvudsakligen vara, att han icke dragit sig ur all verksamhet utan fortfar att verka i samma rigtningsom förut.
Jag vill också icke motsätta mig någon förhöjning, men det synes mig likväl nog mycket, att han skall i pensionsväg ställas i jembredd med Frih. Berzelius.
Om vi erinra oss, att denne den störste vetenskapsman Europa i sednare tider haft, erhöll icke 182 Den 9 December e. m. högre pension än 3,000 Rdr, har man väl träffat medelvägen om Ur Palmstedt lemnäs 2,000 Rdr, hvilket belopp nyss tilldelades Assessor Plagemann.
Såsom svar å den, af den siste talaren upställda jemförelse emellan Frih. Bezelius och Professor Palmstedt, synes mig böra anföras, hurusom den §t den förre anslagna pension beviljades honom under en tid, då priset å lifsföroödenheter icke blifvit så upjagadt som nu, och ur denna synpunkt förefaller det mig, som om man icke ställer Professor Palmstedt i jembredd med Frih. Berzelius, derigenom att bans pension förböjes till 3,000 Rdr.
Professor Palmstedts förtjenster, allmänna, vetenskapliga, har man för öfrigt ej heller kunnat bestrida; och till hvad Gr. Löwenhjelm yttrat vill jag lägga, att bemälde Professor varit en den Svenska Regeringens embetsman vid den stora industri-expositionen i Paris; och jag har af hans utländska KomitéCollegers vitsord och berättelser sett professor
Palmstedts förtjenster, i nyssbesagde dess befattning, af vederbörande i Paris erkända i de mest smickrande ordalag.
Jag anhåller om bifall till Utskrs förslag.
Gr. Löwenhjelm: 2:ne ledamöter af Utsk. hafva förklarat, att enskilda motioner förtjena mindre afs:de än K. M:s förslag.
Jag gillar denna åsigt och tror, alt Utsk. icke kan förfara nog strängt i det afsrdet, men nulla regula sine exeptione.
Jag tror att denna exeption är mycket lämplig.
Alt Gr.
Lagerbjelke är af annan tanke, vill jag icke klandra.
Sparsamhet är en förtjenst och vi böra vara Utsk. tacksamma hvarje gång vi se prof derpå, men i detta fall har Gr:n gått för långt, och då den pension Frih. Berzelius i lifstiden erhöll var fullkomligt tillräcklig efter då gällande pris på lifsförnödenheter, men detta pris är numera öfver höfvan upgjagadt, anser jag It. o.
Ad. bör vara oförhindrad att bifalla Utskrs förslag, hvarom jag fortfarande anhåller.
Om Utsk. understundom visat nog mycken sparsamhet i fråga om pensioner åt enkor, hvars männer varit i Statens tjenst och varit pensionsberättigade, har Utsk. deremot varit nog frikostigt uti förevrde fall.
Jag känner icke Professor Palmstedt, men tror mig dock veta, att han icke är en så framstående vetenskapsman, att R.
St:r böra lemna honom något större vedermäle af sin tacksamhet såsom förhållandet var med Frih. Berzelius.
Redan vid l8ä() års Riksdag erhöll Professor Palmstedt en icke obelydlig pension i förhållande till andra lärare, som stå på samma punkt som han, och den nu föreslagna förhöjningen skulle således blifva ett plus, hvartill giltiga skäl synas mig icke vara för handen.
Då enl. Utslcs egen upgift IIr Palmstedt ännu utöfvar en för den inhemska industrien gagnande verksamhet medelst råd och uplysningar til! industri-idkare, är jag öfvertygad, att han för sin möda erhåller vedergällning och fått förökade inkomster.
Har åter embetsmyndigheter infordrat utlåtanden af ho - Den 9 December e. m. 18.1 nom, sä kan väl hända att någon betalning derför icke lemnäs, men den redan beviljade pensionen måste väl betraktas såsom sådan, och om han utfört några updrag i tekniskt hänseeende, är väl förhållandet detsamma som då han iemnar råd och uplysningar åt enskilde.
Jag yrkar visserligen icke afslag å Betänk, i denna punkt, men då Assessor Plagemann icke erhållit högre pension än 2.000 Rdr, ehuru han upoffrat 30 år i Statens tjenst och enl. min åsigt har större förtjenster om fäderneslandet än Hr Palmstedt, anser jag all rättfärdighet upfylld, om denne sednares pension för - höjes till 2 000 Ildr, hvarå jag anhåller om propos.
Hr Björnstjerna.
Vid beviljandet år 1851 af en pension utaf 1,000 Rdr Bko till Hr Palmstedt hafva R.
St:r tagit hans förtjenster i betraktande.
Således synes han mig hafva vederfarits rättvisa.
Rör pensionens förhöjning har man endast sagt, alt han fortfarande utöfvar en berömvärd verksamhet, och då han icke gjort något särdeles utomordentligt för fäderneslandet, finnér jag inga skäl för förhöjningen.
Skulle det här åberopade skälet, den stegrade lefnadskostnaden, anses giltigt, så måste det gälla för alla andra.
Således anser jag att någon förhöjning icke bör beviljas, men då min åsigt icke kan göra sig gällande förenar jag mig med dem, som yrkat, att pensionen måtte bestämmas till 2.000 Rdr. Gr. Löwenhjelm:
Ibland sina skäl för afslag å ifrågavide punkt har Hr Printzensköld åberopat sin tvekan om Hr Palmstedts vetenskapliga värde.
Mig såsom en gammal part tillkommer det icke att bedöma hans värde som vetenskapsman, men mig tillkommer att tala sanningens språk, hvartill hörer, att Frih. Berzelius för mig lofordat Hr Palmstedt, och denna auktoritet är lika god som hvilken annans inom detta Stånd yttrade omdöme.