Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror äfven, alt en större summa icke torde kunna komma att erfordras under den tid, som är i grundlagen beräknad att förflyta till Ständernas nästa lagtima sammanträde.
Då emedlertid StatsUlsk:s majoritet afstyrkt beviljandet af något anslag till sagde ändamål, anhåller jag om återremiss af nu föredragne 6:te och 7:de punkterna i Utsk:s Utlät., i den syftning, att Utsk. måtte föreslå R.
St. att ställa ett lämpligt anslag till K.
M:s förfogande, för alt sätta honora i tillfälle att påbörja utförandet af jernvägen emellan Stockholm och Götheborg.
Under närvar:de omständigheter anser jag mig kunna lika litet tillstyrka som afstyrka fortsättandet af Köping-Hult-banan.
När denna min åsigt grundar sig påen mera allmän upfatlning af jernvägs-frågans narrande ståndpunkt, har jag ansett mig böra något utförligare motivera mitt yttrande i delta hänseende, och som jag snart kommer att lemna staden samt till följd häraf är förhindrad att justera mitt yttrande, om det raundlligen afgåfves, har jag skriftligen upsatt mina tankar i ämnet, samt anhåller att för upsatsens npläsande få under en stund taga R. o. Ad:s lid i anspråk.
Då en Nation inlåter sig på det stora företaget att förbättra sina kommunikations-anslalter, genom anläggandet af jernvägar, är det, om någonsin, af vigt, all denna fråga betraktas ur en uteslutande ' fosterländsk synpunkt, med åsidosättande af alla sådana smärre lo kala intressen, de må nu i sig sjelfva vara huru aktningsvärda som , helst, hvilka störande kunde inverka på det stora hela; ty endast derigenom att en sådan plan antages, hvarigenom heta nationens politiska och industriella lif lyftes, spridas välgerningarne af dessa ' företag, för hvilkas utförande framtidens tillgångar mäste tagas i anspråk, lill de aflägsnastu delarne af landet, äfven lill dem, som icke kunna påräkna någon direkt nytta af företagen.
Och endast under denna förutsättning kan man hoppas att för desamma väcka och underhålla det allmänna deltagande, som utgör ett villkor för förc' lagens utveckling och framgång.
Om någon till mig framställer den frågan, hvad jag menar med ett rent Svenskt och fosterländskt system i ofvanberörde afseende, så svarar jag, alt jag dermed förstår: att de stora materiella intressen, sorn gemensamt utgöra nationens allmänna, och af hvilkas É 214 Den 23 September 1. m. omsorgsfulla vårdande liela landels förkofran är beroende, eller jordbruket, bergsbruket, handeln, sjöfarten och näringarne, jemte Statens politiska syften, hvarmed jag hufvudsakligen i detta fall afser försvarsväsendet, vid dessa frågors behandling och afgörande vinna hvar för sig ett i möjligaste målto billigt och rättvist afseende, så alt intet af dem må blifva undertryckt, än mindre upoffradt för ett annat.
Ett jernvägs-systém för Sverige kan upfaltas från två olika synpunkter.
Det kan betraktas som fristående, hvilket förhållande ä^er rum, då jernvägarne frän siua utgångs- till sina ändpunkter framlöpa sjelfständigt för sig, utan annat samband med de naturliga eller konstgjorda valtcnvägaruc, än då de pä lämpliga punkter beröra desamma.
Det kan deremot gifvas den riktning, att jernvägarne hufvudligast få den bestämmelsen att utgöra länkar för åstadkommande af förbindelser emellan segelbara sjöar, floder oell kanaler eller emellan dessa och kusterna.
Af dessa båda alternäliver har det förstnämnda onekligen företräde, då något afbrott i trafiken å en fortlöpande jernväg icke är alt befara under någon årstid, om icke tillfälligtvis någon gång till följd af ovanliga snöfall eller olyckshändelser.
Ett obetingad! eller odeladi antagande af delta alternativ, innan erfarenheten lemnat en någorlunda tillförlitlig vägledning för omdömet, rörande jernvägars nylla och användbarhet inom vått land, har likväl den påföljden, att man måste antingen underkasta sig oerhörda kostnader, hvilka icke i samma mån kunde komma alt återgäldas, eller också mäste man inskränka sig lill utförandet endast af vissa delar af en mera omfattande plan, hvaraf ett allmännare gagn icke är att förvänta.
Jag bar derföre trott, alt, åtminstone för det närvar:de, företräde borde lemnäs åt del andra alternativet, emedan man pä denna väg, inom en måttlig tidrymd och med måttliga upoffi ingar, redan kan upnå ett ganska tillfredsställande mål, och dä de jernvägsanläggningar, som härvid kunna komma i fråga, i och för sig sjelfve utgöra delar af ett mera ulbredt jernvägsnät, har man, på samma gång man befordrat en sak, sorn i och för sig allena medför en stor och obestridlig nylla, derjemte lagt grunden lill de ännu fullkomligare förbättringar, som kunna återstå att önska.
Genom en jennägs-anläggning emellan Malmö och Jönköping, i sammanhang med den lillämnade och af StalsUtsk. förordade förbindelsen emellan Westerås och Fahlun och vidare till Siljan, Öpnas en möjlighet, att emellan alla rikets landskap, med undantag af ett enda, medelst tillhjelp af ångan som rörelsekraft, kunna, åtminstone under sju månader af året, verkställa transporter af alla slag och detta för de flesta, utan att behöfva beröra kusterna.
Från Oster-Dalarne till Sundet, från Kattegatt till Östersjön mölle man under de lider, då segelfarten vore öppen, under sådana förhållanden, inga hinder för en lätt och beqväm fortkomst inom landels egna gränsor; och då medlet för upnåendot af detta mål är anläggningen af en jernväg emellan Malmö och Jönköping, har jag Den 23 September f. m. 215 ansett mig berättigad, att, dä vid böljan af Riksdagen K. M:s Nåd.
Propos. rörande dessa ämnen till öfverläggning förekom, för denna väganläggning påkalla ett afseende, som åtminstone kunde betraktas som jemförlig! med det, som jernvägen emellan^,Slockholm oell Götheborg hittills i allmänhet synes hafva ådragit sig, emot hvilken jernväg jag ej kan undgå alt anmärka, att den är behäftad med den ofullkomligheten, att på hela sin sträckning löpa parallell med andra i dess närhet förut befintliga kommuuikations-Iinier, äfvensom att man, till stor fördel för så väl den Westra som den Östra staraieden, kunnat göra denna väg, på en betydlig längd, gemensam för båda, om man låtit densamma följa en annan riktning, än den som ursprungligen gifvits densamma. iMen om jag sålunda icke kan skänka jernvägsförbindeisen emellan Slockholm och Götheborg, sådan den synes vara ämnad att ut (öras, något företräde framför deli emellan Malmö och Jönköping, kan jag deremot icke förbise, att en fristående jernvägsanläggning, sorn sammanbinder Ostra Sverige med det Weslra, bör betraktas som en stor och allmän fördel, då den gör handeln och utbytet emellan båda lätta och möjliga under alla tider af året, äfven då, när de östra hamnarne äro otillgängliga och tillfrusna.
Hvad som deremot förefaller mig oafgjord! är, om denna förbindelse bör sökas norr eller söder om Weltern, hvilket synes mig böra bero på en noggrann undersökning och upställandet af komparativa förslag.
Af denna anledning och då jag lika litet kan gilla StalsUtskis åsigt alt upskjuta hufvudfrågans behandling till en kommande Riksdag, som jag å andra sidan skulle vilja förorda företagandet för det närvar:de af jernvägs-anläggningar, hvilkas nytta kunde vara tvifvelaktig eller outredd, finner jag mig deremot böra afgifva min röst, redan vid denna Riksdag, till fördel för sådana företag af detta slag, hvilkas gagn och oumbärlighet i framtiden synas mig utom tvifvel och för hvilkas utförande mer eller mindre fullständiga undersökningar redan egt rum.
På denna grund får jag föreslå StatsUtsk. ali frångå sitt afslyrkande i 7:de punkten af Betänk.
JV§ 273 och i dess ställe tillstyrka R.
St. ali, i hvad på dem ankommer, besluta:
Alt en jernbana för lokomotiver må anläggas emellan Malmö och Jönköping med utgångspunkt ifrån förstnämnde stad och i öfrigt med den riktning och enligt den plan, som af K.
M:l närmare bestämmes, äfvensom att en dylik bana må anläggas från Götheborg lill det ställe i Westergöthland, som af K. M:i utses, och så, att denna bana, efter sig företeende omständigheter, må i framtiden kunna ledas, vare sig till förbindelse med Stockholm, genom Nerike, eller till Jönköping, samt att R.
St. bemyndiga Fnllmägtige iRiksg:s Kont. att, sedan K.
M:t i Nåder tillkännagifvit, alt arbetet å någon af förenämnde banor kan vara färdigt att begagnas, gå i författning om uplåning af medel till samma arbetes påbörjande och fortsättning; dock att sammanlagda beloppet af den uplåning, sora för delta ändamål af Fullmägtige verkställes före R.
St:s näst ifTträffande sammanträde, icke ma öfverstiga fem millioner R:dr luko, hvilka sä 216
Den 23 September f. m. fördelas, att tre millioner må användas för banan emellan Malmö och Jönköping och högst
Iva millioner för den, sora utgår från Götheborg.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om åtcrremiss af StatsUtsk:s Melani;, i 7:de punkten.
Det lärer icke kunna bestridas, att den egentliga orsaken, hvarföre jernvägsfrågan vid denna Riksdag icke vunnit den framgång man förväntat, är alt igenfinna uti den pågående kampen emellan de olika jernvägs-slräckniugarnes förfäktare.
Det torde derföre, för frågans rätta bedömande, icke vara ur vägen att söka framställa en jemförelse emellan dessa båda sträckningar och deras ömsesidiga fördelar.
Vid anläggningen af en större jernbana måste, man naturligtvis taga i betraktande så väl den ekonomiska och merkantila som den politiska delen af förelaget.
Jag tillåter mig att kasta en hastig blick på dessa 3:ne delar.
Hvad då först den ekonomiska delen beträffar, bör man utan tvifvel altid beräkna den större eller mindre sannolikheten af att förelaget kommer alt bära sig.
Vid denna beräkning måste många omständigheter lagas i betraktande.
Dessa omständigheter äro hufvudsakligen dels folkmängden i de landskap, banan skall genomskära, dels ock landskapens bördighet och slutligen deras läge.
Med hänsyn härtill vill jag updraga en jemförelse emellan de båda omtvistade stora linierim på ungefärligen lika lång sträckning eller från Nerike till Götheborg samt frän Jönköping till Malmö.
Betrakta vi då först folkmängden, så finna vi, alt i de 4 län, sorn Malmö-Jönköpings-banan genomlöper, 280 qvadratmil bebos af omkring 720,000 menniskor, under det att folkmängden i de 4 län, sorn Stockholms-Göllieborgs-banau på den nyssnämnda sträckningen genomskär, utgör ungefär 760,000 personer på 300 qvadratmil.
Skillnaden är således ganska obetydlig.
Vidkommande derefter bördigheten, så kan man, för bedömandet deraf, utgå från flera synpunkter.
En af dem är att beräkna mängden af större kreatur (hästar, oxar, kor och ungboskap), som ä den ifrågakomne landsstläckan födas.
Taga vi denna grund, så finna vi, enl.
Emb:nas femårsberättelse!-, å den ena sträckan 500,000 och å den andra 460,000 kreatur.
Det synes således såsom skulle den Skånska sträckan i bördighet öfverträffa den andra; men vi böra härvid ej förbise, alt Bolms län på 43 qvadratmil endast föder 80,000 kreatur, då deremot Malmöhus län på 40
Således består hela skillnaden emellan sträckornas bördighet uteslutande uti den öfverlräffande bördigheten i Malmöhus län jemförelsevis med Bohus län, och bördigheten inom sträckan i sin helhet är ungefärligen lika.
Jag tror mig derföre kunna påstå, alt sträckornas bördighet i det hela är densamma.
Hvad slutligen banans läge vidkommer, så lärer det icke vara svårt att finna, att Slockholms-Göleborgs linien deruti vida öfverträffa!- den andra linien, alt den stora mellanhandel!!, som,skulle förena Östern med Wes - Den 23 September f. m. 217 tern, i fall ilen förra banan komme till stund, skulle naturligtvis ej komma den sednare banan till godo.
Vidare lärer man icke heller kunna förneka, att SlockholmsGöleborgs-linien, pä samma gång den genomlöper landskap af lika stor bördighet som Malmö-Jönköpings-liniens, derutöfver genomskär rikets största bruks-distrikter, hvilken omständighet hvarken Svenska folket i allmänhet ejler R. o. Ad. i synnerhet torde underskatta.
Ty man mäste inse den stora viglen deraf, alt lättnad tillskyndas den Svenska bruksrörelsen, pä det att dess produkter mätte kunna ingå i täflan på verldsmarknaden, enär densamma uti närvartde stund har att bestå striden med förbättrade metoder för det utländska jernels beredande, hvilka ännu icke hos oss finnas.
Jag vet, att jag här mötes af invändningen, att vi hafva långsträckta kanal- och sjö-transporter.
Men jag ber Eder, M. Hrr, gifva akt uppå hvad den Svenska jernhandleringen hufvudsakligen behöfver!
Delta är icke uteslutande lättade kommunikationer, som icke mera en förbättrad industri i allmänhet, ett lif, cn narf i den allmänna rörelsen, som vi för närvar:de, tyvärr, sakna.
Det är just i (letia hänseende, som jernvägar åstadkomma så stora, så förvånande resultater, och således förfaller hela argumentationen om jernvägarnes obehötlighct för bruksrörelsen, emedan den skulle hafva öfverflöd på vattenkommunikationer.
Genom hvad jag nu haft äran andraga, tror jag mig hafva ådagalagt, att sannolikheten att bära sig är större för Stockholm-Gölheborgs-linien än för Mal mö-Jönköpings-linien.
1 merkantilt hänseende är det naturligt, att man mäste fästa sig vid 2:ne förhållanden, nemi. dels den inrikes och dels den utrikes handeln.
Hvad den förra beträffar, så anser jag Hr von Troil hafva i sin motion och sin Betänk.
Jtyg 274 vidfogade reservation till fullo ådagalagt, att den Skånska linien i detta afseseende fullt kan jemföras med den andra.
Jag skulle visserligen äfven kunnat visa detta någorlunda tydligt med ziffror, men jag anser det redan vara gjordt af Hr yon Troil, lill hvilken de södra provinserna i detta hänseende stå i stor förbindelse.
Hrr, om man också ej kan neka, att den Inrikes handeln i allmänhet är fullt jemförlig i vigt med den Utrikes, så lärer väl ingen kunna neka alt, hvad särskildt rörer vårt land, det är ilen Utrikes handeln som i n'drvar:de stund framför allt behöfver lyftas.
Skola vi kunna fullgöra alla de förbindelser vi åtagit oss lill utlänningen, genom Hypotheks-föreningar m. m., så mäste vi äfven anstränga oss på allt vis, för att åt Utrikes handeln skaffa all möjlig blomstring.
Om vi nu jemföra de båda linierna med hänsyn till denna handel, så komma vi till ganska märkliga resultater.
Det första man i afseende å handeln bör vinnlägga sig om, är att söka leila den till den punkt, som är dess rätta utgångspunkt.
Om vi nu gå till K.
Comraerce-Colhii Embets-Berältelser, så skola vi finna, alt'
Sveriges utrikes handel från 1842 till 1852 ökat sig från omkring 19 millioner till ungefär 27 millioner B:dr B:kos värde och alt under samma liderymd utförseln till Frankrike, England och Amerika, d. v, s. de länder, som äro så belägna, alt man, för att 21S Ben 23 September, f. m. komma till dem, måste passera JtUlands norra udde, ökat sig ifrån ett värde af 6 millioner till ett värde af 14 millioner nyssnämnde mynt.
Häraf finna vi-, att hela den tillökning i utrikes handeln, som under de scdnaste 10 åren egt rum, består nästan uteslutande i sådana varor, som utskeppats till förutnämnde länder, eller alt, med andra ord, vår utrikes handel drager sig vester ut.
Utgångspunkten för en jernvägs-stamlinie, som har lill afsigt att befrämja vår utrikes handel, måste således vara den punkt, der denna handel närmast träffar verldshandeln.
Denna punkt är ovilkorligen den punkt å Sveriges vestra kust, som ligger närmast Jutlands norra udde, och denna punkt är den föreslagna ändpunkten för Stockholm-Gölheborgs-linien, eller sistnämnde stad.
Det lärer väl sålunda ej kunna bestridas, alt det endast är de södra länen, som hafva, med afseende å utrikes handeln, någon nytta af Skånska jernvägen, då deremot alla de län, som dels genomlöpas af och dels genom sjöarne Wenern, Wettern, Mälaren och Hjelmaren stå i förbindelse dermed, hafva gagn af Götheborgs-vägen; ty det lärer väl ingen kunna påstå, att t. ex. Östergöthland skall skicka sina exportvaror ner lill Skäne, för alt få det nöjet att betala Sundska tullen, och sedan sända dem at de länder, hvilka, såsom ofvan är visadt, äro varornas naturliga afnämare.
Det är visst sannt, att ”alla vägar bära lill liom”, men handeln plär i allmänhet helst söka den kortaste vägen.
De län, Götheborgs-linien genomlöper, dels direkt och dels indirekt medelst dermed sammanhängande sjöar och kanaler, bestå, enl. ofvan citerade 5-års berättelser, af 39,000 hemman, upskaltade till 285,000,000 R:dr B:ko och betalande 1,300,000 R:dr i bevillning.
De län, som genomlöpas af Skånska banan, bestå af 13,000 hemman, upskaltade till 77,000,000 R:dr B:ko och betalande; 333,000 R:dr i bevillning.
Då nu hela riket består af 65,000 hemma, upskatiade till 431,000,000 R:dr B:ko och betalande i bevillning 1,900,000 R:dr R:ko, så synes häraf klart, alt Gölheborgs-linien är den naturliga exportvägen för circa ?, af Riket, då deremot den Skånska endast är del för circa JL, och sålunda Götheborgs-banans företräde i detia hänseende satt utom allt tvifvel.
Hvad slutligen belrälTar den politiska delen af frågan, så lärer väl i detta hänseende endast behöfva påpekas den nära förbindelse, som Götheborgs-banan öpnar mellan vära naturliga bnndsförvandler, de vestra makterna, och vår hufvudsakligaste militära plats, Carlsborg, för att man skall inse, att den Skånska banan i delta hänseende ej kan mäta sig med den andra.
Vore det således endast fråga om alt tillstyrka anslag för åstadkommande af en jernvägs-linie, enär man ansåge sig ej hafva medel att tillvägabringa 2:ne sådana linier, skulle jag utan tvekan gifva, min röst at Stockholms-Götheborgs-linicn.
Men på samma gång jag öppet lillkännagifver denna min åsigt, erkänner jag lika öppet billigheten af de anspråk, som söka göra sig gällande i afseende å den andra linien.
Jag erkänner villigt dessa anspråks befogenhet och skulle icke kunna inför mig sjelf försvara, om jag tillstyrkte anslag åt den ena linien, med uteslutande af den andra, så vida icke nödväudighelen tvingade mig att välja emellan dem begge.
Den 23 September f m.
Dä någon tvingande nödvändighet i detta hänseende, enl. min åsigt, icke förefinnes, anser jag, att R. o. Ad., vid de nu förevartde fide och 7:de punkternas återremitterande, hör uttrycka den lanke, alt båda linierna äro att anse såsom de angelägnaste stamlinierna, samt att R.
St. således böra bevilja anslag lill dem båda.
Nu emotser jag genast den invändningen, alt om man påbörjar båda företagen, kan man icke föra någotdera i land, utan tager sig vatten öfver hufvudet, såsom ordspråket lyder.
Men jag beder Jidor, M.
Hrr, att icke för hastigt fälla domen öfver min framställning, utan dervid bemärka en omständighet, som ganska väl torde böra tagas i betraktande.
Då man öfverväger ett arbetsföretag, får man icke uteslutande fästa sig vid den raskhet, hvarmed arbetet kommer att bedrifvas, sedan det kommit i gång.
Hufvudsaken är väl alt få det i gång.
Om man först 10 år härefter börjar ett förelag, som sedan drifves med sådan fart, att det är fullbordadt på 2:ne år, sä är väl detta förfarande olämpligare, än alt nu genast lägga liand vid arbetet, ehuru det icke kan blifva färdigt förr än efter 8 är.
Del torde således vara bäst, att låta framtiden döma emellan dem, som anse, att man, just för jernvägssakens egen skull, bör på en gång gripa sig an med båda stamlinierna, och dem, som anse, alt endast en af dem bör påbörjas.
Medan vi tvista om banornas förmånsrätt, blifver ingenting gjordt för någondera.
Jag tror således, att det vore rikligt, alt, pä sätt Frih.
Sprengtporten föreslagit, bevilja anslag åt båda banorna, men jag kan likväl med honom icke instämma deruti, att den ena banan bör gynnas framför den andra, utan anser, alt man i detta fall, såsom i många andra, bör ställa kyrkan midt i byn, såsom det heter.
Lika litet kan jag biträda den meningen, att man endast bör anslå en viss summa och öfverlemna åt K.
M. att slita tvisten emellan de båda liniernas kämpar.
Det förvånar mig, att ett sådant förslag kunnat med fullt allvar framställas och understödjas.
Vi veta alltför väl, att anspråken på båda sidorna äro obevekliga, så vida det blefve fråga om alt tillfredsställa det ena intresset på det andras bekostnad.
Alt under en sådan intressenas och sinnenas splittring vilja försätta Regeringen i en så svår ställning, som den, hvari Regeringen ovilkorligen skulle råka, om den blefve tvungen att välja emellan de båda linierna, vore i min tanke högst orätt.
St. skulle handlöst kasta frågan ifrån sig, och hvälfva hela bördan på Regeringen, hvars beslut ovilkorligen skulle sätta den ena delen af riket i harnesk emot den andra.
Man kan ej lugna sig med den förhoppningen, alt stridigheten skall blifva öfvergående, ulan har deremot all anledn. att förmoda, att rörelsen kommer att blifva ganska stark och långvarig.
Vi hafva nemi. redan erfarit, huruledes man i flera provinser länge och häftigt tvistat endast om frågan alt flytta linien en eller annan mil.
Alt under sådana förhållanden vilja göra Regeringen till skiljedomare emellan de båda, så skarpt afsöndrade intressena, vore alt försätta vår Styrelse i en ställning, som man ej ens ville önska sin värsta fiende.
Ledd af den öfvertygelse, jag nu uttalat, anhåller jåg vördsamt om återremiss å nu förevande 2:ne punkter, i den syftning, 220 Den 23 September f. m. alt StatsUtsk. millie laga i betraktande, huruvida icke anslag lill påbörjandet af båda jernvägsstamlinierna borde beviljas.
Ilr Gripenstedt:, Då det nu gäller, alt för en lång framtid skuldsätta landet, och detta för summor, sorn gå på flera milla-, måste det medgifvas, alt det är en utomordentlig vigtig sak, som är i fråga.
Hvar och en, som med sin röst vill bidraga till en sådan åtgärd, måste då, enl. min åsigl, hafva en fast och varm öfvertygelse om vigten och nyttan af det tilltänkta ändamålet.
Men för denna mening — eller att ett system af klokt anordnade jernvägsförbindelser verkligen skulle vara för fäderneslandet af oberäknelig vigt — tror jag icke heller att öfverlygande skäl saknas.
Om man närmare vill undersöka del stora, omfattande faktum, som med ett gemensamt namn brukar kallas civilisation, skall man finna, att sjelfva grunden för detsamma består i en samverkan och ett utbyte af menniskors ansträngningar, så väl i andligt som materiell hänseende.
Menniskan, isolerad, är och hlifver alltid en ganska hjelplös varelse, knappast i stånd att förskaffa sig de aldra nödvändigaste lefnadsbehofven, och det är först ifrån det- ögonblick, då hon träder i förbindelse med sina likar, dä hon, genom utbyte af Ijenster, tillgodogör sig äfven deras arbete, både i den förflutna och närvarande liden, som hon förmår höja sig till den ståndpunkt, som hon f. n. innehar.
Vilkoren för en sådan samverkan och ett sådant utbyte, eller, med andra ord, sjelfva hufvudvilkoren för civilisationen, äro, i andligt hänseende, att frihet i tanke och verksamhet eger rum, så vidt den står tillsammans med enskildt rätt och allmänt väl, samt, i materiell hänseende, utom den nyssnämnda verksamhetens, eller arbetets frihet, lättade utvägar, att så mycket som möjligt draga fördel af sitt eget arbete, genom alt utflyta dess produkter med produkterna af andras.
De förnämsta medlen till åstadkommande af ett sådant lätladt utbyte äro kredit- och kommuni kationsanstalterna.
Här är nu endast fråga om de sednare, men de äro också, endast i och för sig sjelfva betraktade, enl. min öfvertygelse af en sådan vigt, att det måhända icke skulle vara paradoxi att säga, att de utgöra en bild af den ståndpunkt, hvartill clt lands odling hunnit.
Detta är en sanning, som, under alla tider, framställer sig för betraktaren.
Om vi kasta en blick tillbaka på det stora Romerska väldets välmaktsdagar, så finna vi. att dess kommunikationsanstaller voro i ett för den tiden mycket fullkomnadt tillstånd och vida öfverträffande alla dem, som då funnos i de öfriga delarnc af jordklotet.
Dc stora Romerska väganläggningar, hvilka ännu efter årtusendens förlopp väcka vår beundran, bära vittne örn den fullkomlighet, sorn för den tiden i detta hänseende förefanns.
Se vi åter på nutidens kommunikalionsanstalter, finna vi England, Belgien, Frankrike och Tyskland och vissa delar af Norra Amerika derutinnan hafva ett obestridligt företräde ftamför andra länder, och lika obestridligt är det äfven, ali förstnämnde länder i odling hafva försteget framför öfriga delar af verldcn.