Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En talare här på f. m. har sagt att detta ej rörer Staten.
Jag instämmer med honom att så är förhållandet, men Banken rörer den likväl.
Banken skall utbetala dessa 4 mill. i silfver och detta under denna statsregleringsperiod.
Man må nu räkna huru sorn helst, så blir dock förhållandet att 2\ mill. i silfver måste frän Banken utgå.
Den förhoppningen kan hysas att vår handelsvinst skall betäcka nyssnämda 4 millås skuld till utlandet, och äfven jag hoppas att så skall ske; men då man sä ofta på detta rum klagat öfver att handelsbalansen år efter år utfaller ofördelaktigt, torde det ej vara rätt af R.
St. att så göra sina beräkningar, att en fara för Banken kunde upstå.
Under sådana förhållanden, och då jag ej annat än un der vissa förutsättningar kunnat finna hvarken i det ena eller andra förslaget någon säkerhet för Staten i de framstälda förslagen, så har jag sökt att göra mig reda för, huruvida ej genom något annat förslag denna olägenhet skulle blifva mindre tryckande och har då kommit till det resultatet, att Slaten borde uptaga ett AOS Den 15 Februari e. m. lån på 25 millioner å utländsk marknad, dock under förbehåll att Banken skulle använda, hvad som dertill kuude disponeras, för att upköpa utländska obligationer.
Man vinner dervid först och främst den fördelen, att man, oberoende af den inhemska uplåningen, kan fortsätta arbetet, så att båda vägsträckningarne så snart som möjligt kunna blifva fullbordade.
Men i och med detsamma man vinner detta, utestänger man ej tillfället till eu inhemsk belåning, derest konjunkturerna visa sig dertill gynsarama
Det är redan vid gemensamma öfverläggningeu förordadt, att i stället för att binda Fullm. i RiksgäldsKoutoret genom några föreskrifter, det skulle lemnäs dem fritt att fakultativt, ifall under denna statsregleringsperiod genom gynsamma konjunkturer penningar kunde fås till godt pris, utgifva till försäljning inhemska obligationer.
Mot detta belopp skulle sedan upköpas utländska och skulden således konverteras; och jag för min del tror att en sådan fakultativ uplåning inom landet skulle kunna hafva stor nytta med sig, men det belopp, hvartill sådan kan ske, kan naturligtvis ej nu bestämdt upgifvas.
Det belopp, K.
M:t föreslagit till jernvägarues fortsättande, utgör 25 millioner.
Redan då K.
M:ts propos. remitterades tili Utsk:t, höjde sig många röster för fullbordandet af JöuköpingFalköpingsbanan, hvarigenom ytterligare skulle behöfvas 2 millioner.
På f. m. hafva vi hört att inom StatsUtsk:s RiksgäfdsAfdelning kostnaderna för Statens jernvägsbyggnader visserligen blifvit nedsatte till 23 mill.; men deremot förordats att för Boråsbanans byggande en låneförsträckning skulle ske till belopp af 2 mill.
Vidare hafva inom samma afdelning vissa sympatier röjts för åtskilliga bansträckningar i Norrland; och man kan i så fall motse möjligheten att 27 mill. blir det belopp, vid hvilket R.
St. stanna.
Om nu 27 mili. uptagas, må det stå RiksgäldsKontoret fritt att inom landet uptaga hvad som fordras för att fylla detta belopp, så vida konjunkturerna visa sig fördelaktiga.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag med min röst biträda dem, som yrka 25 millioner, och anhåller derföre att Hr Gr. o. Landtm, framställer propos. på StatsUtsk:ts förslag, likvist med förändrande af det i Betänk:t föreslagna beloppet af 20 millioner till 25.
Man har i detta ämne talat så vidt och bredt och i många hänseenden så upplysande, att jag visst icke tilltror mig att deruti kunna säga något nytt; men då frågan är af stor vigt, har jag likväl ansett mig böra i protokollet förvara min uppfattning deraf, nemi. den att, på de af flere talare vid den gemensamma öfverläggningen i går anförda och äfven i dag här uprepade skäl, jag anser nyttigast att uptagandet af ett större utlänskt lån å 35 millioner, motsvarande hela det belopp, som blifvit för fullbordande af de begge stora stamjerubanorna beräknadt, måtte nu beslutas och kontraheras.
Den enda invändning häremot, som synes mig kunna föranleda någon tveksamhet, är antagandet, att man icke torde finna en långifvare, sorn, utan långt dry - Den 15 Februai i e. m. gare vilkor, ginge in uppå att Svenska Staten såsom låntagare först om tre år behöfde bestämma, om man önskade uptaga de 10 millioner
Rdr, hvilka skulle kontraheras utöfver nu behöfiiga 25 millioner.
Jag har i detta hänseende sökt underrättelse af affärsmän både inom och utom landet och af dem erhållit den upplysning, att en dylik upplåningsmetod icke nr ovanlig och ej heller faller sig dyrare, utan snarare relativt mindre dyr, så vida beloppet är något betydligare, än ett statslån på mindre summa.
Ja, detta uplåningssätt saknar icke exempel inom vårt eget land.
Ett härvarande ansedt handelshus, Hrr Michalson & Cuwp. har, om jag icke orätt minnes.
1846 negocierat ett dylikt lån för Östgötha Hypotheks-Förening, under vilkor att Hypoteksföreningen först efter 2 år skulle ega bestämma om man önskade indraga den sista tredjedelen af lånet, utan att detta vilkor, efter hvad mig är sagdt, gjort lånet mera betungande.
Men då jag tillhör dem, som önska, att Svenska Staten nu bör kontrahera hela den för .jernvägsbyggnader genom lån kalkylerade summan af 35 millioner, så har jag för detta tillstyrkande äfven en annan giltig grund, nemligen att derigenom begränsa den utländska skuldsättningen, så att man icke ser sig tvungen att äfven vid nästa Riksdag dermed fortfara.
Ty om Regeringen nu får allt hvad hon anser erforderligt för de båda stambanornas fullbordan, så måtte vi väl slippa höra talas om något vidare utländskt lån.
I annat fall och om äfven vid nästpåföljande
Riksdag uptagande af nytt lån blir oundvikligt, så stannar det då säkert hvarken vid 10 eiler 20 millioner.
Jag förenar mig således med dem, som yrka att man redan nu skall bestämma sig för det högsta ifrågasatta lånebeloppet.
Då jag på f. in. hade tillfälle att uttala mina åsigter öfver ifrågavarande ämne, sökte jag dervid ådagalägga att det vigtigaste var att uptaga 25 millioner såsom lån i utländsk myntsort och yttrade på samma gång att det vore önskligt att lånet kontraberades på 35 millioner, allt under förutsättning att StatsUtskrt, — hvilket Bet:t äfven antyder — skulle hafva fullkomlig frihet att sedermera inkomma med förslag, huru det inhemska fondsystemet borde ordnas, utan att någon rubbning i de financiella förhållandena skulle upkomma.
Om nu R. och Ad. ej vill bifalla denna åsigt, som flere jemte mig i reservationen uttalat, nemi. att lånesumman skulle bestämmas till 35 millioner, så haiman likväl vunnit hufvudsaken; och då jag lagt särdeles vigt på att få 25 millioner, men mera eventuelt på de 3 5, kan jag ej förbigå några anmärkningar, som blifvit anförde mot uptagandet af 35 millioner.
Först vill jag protestera mot de anmärkningar, som blifvit uttalade af en ledamot, dervid han säger att det var allt för genomskinligt och man behöfver ej tveka, att dessa 10 millioner, som reservanterna i StatsUtsk:t föreslagit att kontrahera öfver de 25, skulle användas till andra fördolda ändamål.
Jag får nämna för den värde ledamoten, att jag, så väl som alla andra medlemmar af Den 15 Februari e. m. detta Stånd, liar anspråk att blifva trodd på mina ord och att mina •ord ej tolkas på annat sätt än de blifvit uttalade.
Jag kan äfven ■omöjligt finna, huru man kan fatta Betänkandet på sådant siitt, då det innehåller tydlig föreskrift att de 10 millionerna ej skulle oanvändas, förrän II.
St:r samraanträdt till nästa Riksdag; och dess utom kan jag ej föreställa mig att
Statsverket skulle vilja begå ett ■kontraktsbrott eller att någon ledamot skulle hafva panna att framkomma med ett sådant förslag.
Många torde finnas, som frukta, att en tillökning i lånesumman, sådan reservationen föreslår, skulle inverka skadligt på bankens ställning.
Af flera föregående talare har blifvit ådagalagdt att bankens ställning blir bättre i stället för sämre, och att således i detta hänseende ingen fara förefinnes.'
En annan talare, Hr ven Koch, har yttrat att. han för sin •del ej ville bifalla kontraherandet af dessa 35 millioner, derföre att det vore tänkbart, att R.
St:r vid nästa Riksdag icke skulle fortgå på den utländska lånebanan, och äfven derföre att provinsiella ■intressen då skulle kunna framkalla en ny lånunge på några millioner.
Jag måste bekänna att ett af hufvudskäleti för mitt yrkande -af 35,000,000 var just den förhoppning, att man skulle undvika ■uptagandet af nya utländska lån.
Jag vet alltför väl att både inom representationen och bland allmänheten den föreställningen gjort sig gällande, att man ej bör tiplåna högre belopp, än man behöfver för de påbörjade jernvägsarbetenas fullbordande; men om nu R.
St:r i sitt underd. svar till K. M:t förklarade, att R.
St:r ville uptaga ett lån, nominell upgnende till 35 millioner, fast effektivt till .25, för att undvika ny skuldsättning vid nästa Riksdag, så tror jag att man skulle kunnat åstadkomma en sådan paus, som enl. min upfattning vore nödvändig i afs:de på den utländska skuldsättningen.
Jag är. som jag förut vid flera tillfällen haft tillfälle att yttra, en varm vän af ett inhemskt foudsystem, då det är fråga om produktiva företag, och det är just derföre, att här är fråga om dylika, som man ej längre bör fortfara med uptagande af ett utländskt fondsystem.
Genom att förut hafva beviljat 20 millioner utländskt lån, och om vi nu uplåna 35 millioner, har Svenska Staten skuldsatt sig för en summa af 5 5 millioner.
Dessa 5 5 millioner, förvandlade med ränta, kan man beräkna till 3 millioner orri året.
Jag tror dock att det vore skäl att afvakta åtminstone resultatet af de intrader, som jeruvägarue kunna gifva, och äfven hvad nya hjelpmedel industrien förmår framkalla, innan man fortsätter jernvägsbyggnaderna med utländska lån.
Då nu denna fråga redan nr diskuterad, hade jag ej ämnat vidröra densamma, såvida icke Hr von Koch genom sitt yttrande upfordrat mig dertill.
Afven Gr. af Ugglas har sökt förklara att, om man på det sättet kunde till nästa Riksdag hindra en skuldsättning utrikes, vore derigenom en stor fördel vunnen.
Man har ytterligare under debatterna talat om hvad jernvägarne kunde gifva i inkomst; ty man har trott att ingen vinst deraf vore att vänta.
Jag ber att i det fallet uplysningsvis få anföra några, visserligen ej på Riksdaler!! riktigt noggranna, men dock Pe,n 15 Febrtiari e. m. »0» tillförlitlig» siffror, hvilka hafva varit tillgänglige för StatUtsk:ts Riksgäldsafdelning vid detta ärendes behandling, och hvaraf man kan se till hvad belopp behållningen på vestra och södra jernbanorna under loppet af el t års tid upgår.
Det bar da visat sig, att på den vestra banan, sorn varit öppen mellan Götheborg och Falköping, utgörande nära 103/»;dels mil, intraderna hafva, elter vissa ali åkningar, upgått till 7,000 Rdr per mil.
Den södra från Skåne liar ej lemtiat fullt så godt resultat, i anseende till dess obetydliga längd; ty nettobehållningen utgör på denna väg under sista året 5,000 Rdr per mil; likväl, ehuru jernvägen i denna del af Sverige är så nyss öppuad och ej blifvit färdig till några vigtigare ändpunkser, visar sig, att jernbanorna komma att gifva större inkomster, än som erfordras för deras underhåll, och att man kan hoppas, att dessa inkomster skola lemna bidrag till amorteringsfonden.
Vidare ber jag att få nämna några ord ang. det inhemska fondsystemet och vill då fästa upmärksamheteu derpå, att åtskillige talare yttrat, att, enligt allmänt erkända beräkningsgrunder, ungefär '/gidel af kostnaden för jernvägaren går till utlandet för upköpande al materiel, och att således, då K. Mits Propos. uptagit lånebeloppet till 25.000,000, raan åtminstone borde afräkna 8 millioner till materiel, då jag ej upptagit i min reservation mer än 5'/2 millioner för detta ändamål.
Jag anhåller att i anledning deraf lä nämna att denna mindre summa tillkommit genom en al Ofverste Ericson lemnad uträkning på det aldra minsta belopp, hvartill materielen skulle uppgå, under förutsättning att en del deraf kunde inom landet anskaffas, och att man dessutom för denna statsregleringsperiod ej kan komma till lägre beräkning än här blifvit föreslagen.
De, som behagat läsa min reservation, skola finna att den ej innehåller annat än minimisiffran, såväl med afs:de på kostnaden för materelen, som med afs:de på skuldsättningen å enskilda händer.
Jag vill nu ej längre trötta R. och Ad. med att upptaga flera anmärkningar, oaktadt jag har dem här antecknade, ulau har blott velat fästa mig vid det vigtigaste.
För 4 månader sedan började Riksdagen och redan äro tre månader förflutna sedan den Kongl, propositionen angående jernvägsbyggnadernas fortsättande biel' till R.
St:r afgifven, och vi stå dock i denna stund endast på den punkt, att vi nu skola afgöra blott en obetydlig del af det, hvarom den Kongl, propositionen handlar.
Genom den långsamhet och de omgångar, hvarmed de mest augelägna och vigtiga ärenden vid Riksdagen och inom Utsk:t blifva behandlade, kunna vi ej ännu, oaktadt så lång tid förflutit, sedan den afgafs, hvarken om den Kongl, propositionen i sin helhet, eller i den del deraf, som nu är under öfverläggning, fatta något på full sakkännedom grundad t beslut. 510 Den 15 Febr naii e. m.
Proposm innehöll att en viss, af K.
M:t till 25 millioner föreslagen summa skulle anskaffas, genom uplåning, dels inom landet och dels utom landet.
Men ännu veta vi ej, och kunna ej, innan utredning och förslag äfven derom ifrån StatsUtsk:t ingått, afgöra huru stor liela den sammanräknade summan bör blifva, som för jernvägarnes behof under nästa Riksdagsperiod skall anskaffas, vare sig genom utländsk eller inländsk uplåning, och det är derföre svårt att bestämma sig för den eller andra af de siffror för den utländska uplåningen allena, som nu äro framställda och under öfverläggning.
Detta är så mycket svårare, som då enligt den Kongl, propositionen äfven R.
St:rs Rank skulle ingå såsom deltagare i det utländska länet, annu ej inkommit och på samma gång är un der föredragning den af B:koUtsk:t beredda frågan, om med huru stort belopp E.
Bank bör förbindas deltaga i detta lån.
Under sådana förhållanden har raan endast förutsättningar att rätta sig etter — och i den förutsättning att R.
St:r skola framdeles besluta att bygga jernvägar under nästa riksdagsperiod. för ett totalbelopp af 25 millioner, önskar jag motivera mina åsigter i denna nu ifrågavarande punkten.
För min del anser jag, att, om man vill besluta sig till att bygg3 för 25 millioner, man då ock till samma belopp bör be stämma det utländska lånet.
Jag tror nemligen ej, att om, som i den Kongl, propositionen blifvit föreslaget, man ej skulle uplåna utom landet mer än 16 millioner, samt låta R.
St:rs Bank deltaga med 4 millioner, man sedan kunde bestämdt räkna derpå att genom inhemsk uplåning fylla det derutöfver erforderliga beloppet af tern millioner, så vida man ville fasta något afseende dervid, att den inhemska affärs- och penningeställningen icke skulle alltför liårdt och tryckande lida af en sådan uplåning.
Man kan visserligen säga att denna summa af fem millioner är en obetydlig siffra, lördelad på flera år, men, ehuru jemförelsevis af mindre betydenhet, kan den dock under vissa förhållanden spela en ganska stor röle.
Ty om Slaten upträder såsom öfverväldigande konkurrent på en redan mycket tryckt penningemarknad, och bjuder hög ränta och i öfrigt fördelaktiga vilkor för sin uplåning, måste detta nödvändigt utöfva ett starkt inflytande på bestämmandet äfven af alla andra räntor och öfrige uplåningsvilkor inom landet.
Och så nyttig en inhemsk uplåning skulle vara under vissa förhållanden, så skadlig kan den deremot blifva under andra.
Det synes mig derföre vara klokast och försigtigast, att då för jernvägsbyggnadens fortsättande ovilkorligen skola användas 25 millioner intill nästa Riksdag, men då berättigar Riksg.Kontits Fullm. att utomlands uptaga hela beloppet, med undantag för så stor del af lånesumman, som genom anslående af bestämd andel af Bankovinsten kan komma att fyllas.
Jag tror likväl att det hvarken är nödvändigt eller nyttigt att under första året uptaga och indraga den tillernade utländska uplåningeus hela belopp; — utan böra Riksg.Kont:ts Fullm. berättigas, men ej förpligtigas, att ifrån utlandet intill nästa Statsregleringsperiod uplåna och indraga högst 20 millioner, men med full
Den 15 Februari e. m. 51! frihet att upgöra ett sådant kontrakt, att indragningen må kunna verkställas, antingen på en gång inom kortare tid, eller suecessive under hvarje år, eller med någon del ännu reserverad, oindragen vid nästa Riksdags början.
På detta sätt förbehåller man åt Fullmäktige alt handla efter omständigheterna, och om de förbehållit sig dispositionsrätten öfver en del af den utländska uplåningen, kunna de då antingen, om behofvet påkallar, i utlandet försälja de reserverade obligationerna, eller, om ställningen inom landet är sådan att der finnes god tillgång på lediga kapitaler, i stället utgifva och försälja för den inhemska marknaden inrättade och afsedda obligationer.
Detta sätt att sköta Statens uplåningsaffärer anser jag vara det rätta.
Ty om man nu skulle, såsom skedde efter sista Riksdagen med det lån, som då beslöts skola uptagas, införa i landet på en gång samt från Riksg.Kont:t åter utlåna hela lånesumman, skulle möjligen under det första året komma att finnas ett alltför stort öfverflöd på kapitaler, och sedan, när, efter ett eller två års förlopp, de utlånta medlen åter skulle dragas tillbaka ur landets rörelse, kunde genom den deraf framkallade tryckningen ett stillestånd i penninge- och affärsrörelsen åstadkommas.
Alla sådana starka till- och alflöden af penningar å kapitalt: arknaden utöfvar en skadlig inverkan
A landets rörelse och alla afiiirsförhållanden, och statsmakterna sjelfve böra derföre vara angelägna att åtminstone icke genom sina egna beslut och åtgärder framkalla desamma.
Af alla dessa skäl tror jag det vara med en klok statskonst öfverensstämmande, att ej nu bestämma sig för att ovilkorligen inom landet uplåna 5 millioner, om ock man bör förbehålla Riksg.- Kont:ts Fullmäktige rättigheten och möjligheten dertill, och att man derföre, då man vill bygga jernvägar för 25 millioner, måste bestämma det utländska länet, R.
St:rs Banks blifvande andel deri inberäknad, till 25 millioner, hvilken af flere talare föreslagna siffra för detta lån jag för min del således också bifaller.
Hr Gripenstedt, Joh. Atig.:
Då jag vid den gemensam ma öfverläggningen i denna fråga hade den äran att temmeligen utförligt yttra mig, anser jag det som en skyldighet, att nu söka vara så kort som möjligt, och jag vill derföre också förbigå åtskilligt af hvad som här blifvit anförd t, hvilket eljest väl kunde förtjena att uptagas till närmare skärskådande.
Några lå af de vigtigaste punkterna torde dock vara af den beskaffenhet, att de icke böra lemnäs utan allt genmäle.
Hvad då först beträffar den inhemska uplåningen, så kunna nästan alla de inkast, som mot densamma blifvit framstälda, sammanföras till två hufvudanmärkningar.
Man påstår nemligen, dels att ett dylikt Statens upträdande såsom lånesökande på den inhemska penningemarknaden nu skulle vara för våra näringar och vår penningeställning ganska vådligt, dels att under nuv:de förleden en sådan uplåning i allt fall, i anseende till bristande tillgång på kapitaler, ej skulle kunna utföras.
I begge dessa afseenden ber jag dock att ytterligare få påminna om den hufvudsakliga omständighet, hvarpå flera föregående talare redan fästat upmärksamheten, eller att Den 15 Februari e. m. summan, hvilken af K.
M. blifvit föreslagen att uplånas inom ian* det, successive umler 3 år, ej upgår till mera ån 3 mill. rdr, eller 1 mill. om året.
Når man nu besinnar, att äfven de minsta fltiktuatiouerna i den vanliga rörelsen och penningecirkulationen belöpa sig till mångfaldiga gånger detta belopp — endast en mera eller mindre gynsam skörd kan t. ex. göra en skilnad af omkring 12 å 15 mill. — så synes mig de farhågor, man af denna ani. hyser för en skadlig rubbning i våra penuingeförh:n, icke vid närmare betraktande hafva tillräcklig grund.
Och hvad angår den förutspådda omöjligheten, att för närvarande erhålla några medel inom landet, så bör äfven i detta hänseende skälet till en motsatt mening sökas i den föreslagna summans ringhet, hvilken tydligen visar, att hela åtgärden blifvit ifrågasatt, mindre för det relativt obetydliga kapitalets skull, än såsom inledning till ett finansielt system, hvilket, af alla erkännes såsom godt och önskligt, och som framdeles kunde vidare utsträckas.
Flere talare före mig. synnerligast Gr.
Hamilton, hafva redan närmare utvecklat denna del af ämnet, och bland annat visat hurusom endast och allenast den årliga tillökningen i sparbankernas medel — säl. nybildade kapitaler, och ej sådana, som behöfde dragas friin något annat håll — utgör mera än det belopp, hvarom nu är tråga.
Harvid må endast tilläggas, att äfven många andra kassor, der nu en kostsam och invecklad förvaltning eger rum, befinna sig i samma förhållande; och till hvilka högst betydliga summor allt detta upgår, är lätt att inse, då man vet att alla kassornas samfälta kapital utgör ej mindre än omkr. 120 mill.
Bland de skill, som vidare blifvit anförda för nödvändigheten att öka den utländska uplåningen, förekommer äfven det påståendet att, ifall denna uplåning inskränktes till hvad K. M. föreslagit, skulle det kapital, som kornme att indragas i landet, vara allt för ringa, och en kännbar vexelbrist upstå.
Detta kan jag likväl för min del ingalunda medgifva.
Den vexellillgång, som Staten behöfver förskaffa sig, måste afse, dels liqviden af återstoden på det temporära Statslånet, eller 9 mill., dels införskrifningen af effekter till jernv;Igs-arbelena.
Man har tvistat om det belopp, som för sådant ändamål vore erforderligt, men om äfven denna summa uptages till något mera än jernvägsstyrelsen upgifvit, eller till 6 mill., så blir i alla läll vexelbehofvet ej mera än 15 mill., hvilket med 2 mill. understiger det belopp, som enl. K.
Mits förslag skulle utifrån hit indragas.
Men, invänder man. förutom de af mig nu anförda liqviderna för Statens räkning, finnas äfven andra enskilda skulder till utlandet, såsom t. ex. garanti-föreningens m. fl., hvilka måste betalas och hvarigenom vexelbehofvet ökas med flera mill.
I detta als. anhåller jag likväl att klart och bestämdt få uttrycka den mening, att jag på intet sätt hvarken såsom behörigt eller nyttigt kan erkänna anspråket, att Staten, vid något annat tillfälle, än då alldeles utomordentliga omständigheter kunna föranleda ett undantagsfall, skall upträda såsom medlare för den enskilda spekulationen och affärsverksamheten.
Lika litet som jag anser rätt och lämpligt att Staten framstår Den 15 F»bru»rt «. ra.
SIS framstår såsom förmyndare för rörelsen och genom lagstiftningen söker fjettra individens frihet i detta hänseende, lika litet vill jag för min del medgifva att
Staten skall vara en financiell anstalt, på hvilken den enskilde skall kunna kasta sina ekonomiska omsorger.
I bredd med friheten måste finnas den fulla moraliska ansvarigheten samt skyldigheten att sörja för sig sjelf; ty omständigheternas tvång bildar frihetens naturliga motvigt och utgör det helsosatnma korrektivet mot dess missbruk, som icke af någon olämplig blödighet får eftergifvas.
Hvad slutligen blifvit yttradt om olägenheterna deraf att Riksg.- Kont., ifall den inhemska uplåningen ej skulle upgå till den summa, som varit påräknad, nödgades fylla bristen genom tillfällig uplåning, hvilken åtgärd förmenas vara skadlig för dess kredit, så torde äfven denna betänklighet vara mera skenbar än verklig.
Ty ehuru för fullständighetens skull det omförmälda fallet borde vara uptaget och bestämmelser för sådan händelse gifna, så kan det likväl nästan med visshet antagas att den härför gifna föreskriften aldrig skall behöfva tillämpas.
Skälen härtill äro dels att Riksg.Kont. alltid disponerar ganska betydliga tönder, som för någon tid kunna användas, samt dessutom sjelft har kreditiv på Banken, dels att, äfven om, mot förmodan, den inhemska uplåningen skulle helt och hållet misslyckas, så kommer likväl den brist, som härigenom skulle upstå i tillgångarne för jernvegsbyggnaden, icke att utgöra ens hälften af anslaget för år 1863; men då R.
St:r redan på hösten 1862 åter skola sammankomma, så inses lätt, att en lämplig anordning i sådant fall utan svårighet hinner vidtagas.