Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har ofta blifv it sagdt, men synes dock ännu behöfva upprepas, alt hvad som möjligen ar godt för det ena landet, kan blifva ett ond t för det andra, och i alla fall är Norriges erfarenhet ännu för ung och litet pröfvad, att man blindt bör förlita sig deruppå.
Sjelfva Utsk.
Ilar för Ivåkammar-systeinet uppställt skäl, sfi vackra och välgrundade, att man icke nog lian förundra sig, att del sedan, nästan utan angifvande af något skäl, förklarat sig för en kammare.
Må vara, att Utsk. icke ansåg sig kunna vidblifva den reservants mening, som ville bilda öfre kammaren genom val från landskapsting, då dessa ting ej lunnes och för sin framtida existens förutsatte inrättningar, hvilka ej heller ännu sett ljuset.
Må vara, att det ej kunde biträda den mening, sorn ville alt öfre kammarens medlemmar skulle väljas på lifstid, dels af fruktan att få den alltför åldrig, dels af farhåga att den då kunde komma att sakna den nödiga rörlighet, som äfven en öfre kammare bör hafva.
Må vara, att Utsk. icke kunnat biträda dessa meningar, så var dock af en representant, Piili.
Hamilton, inlemnadt ett förslag till öfre kammare, hvilket väl bade förtjent Utsk:s behjertande.
Det förenar på ett tillfredsställande sätt de anspråk på mognad erfarenhet, oberoende af en folkvilja, som möjligen kunde följa dagens intryck, med de fordringar af verklig nalionalanda och högsta politiska bildning, sorn både kunna och måste göras hos en öfre kammare.
Så väl ålder, som ställning inom samhället skulle göra denna kammare conservativ, men ej orörlig, och hvad den förkastade, kunde man tro, att den bättre delen af nationen alltid borde förkasta.
Det är med anledn. af hvad jag här haft äran anföra, jag yrkar återremiss af Utskis betänk., vördsamt framställande, om icke Utsk. skulle täckas i sitt svar på återremissen fulleligen redovisa för närvar, representations brister i bredd med dess möjliga fÖrljenster, samt, med frångående af dess beslut i afseende på enkammai—systemet, upptaga den af Frih.
Hamilton uttalade idde, och slutligen i frågan om valrätt och valbarhet modifiera dem enl. det förslag
Hr Prosten ödmann afgifvit. i5 11. 11 8a Dco ai O c l olj e r c. in.
Det ur utan ringaste anspråk på förmåga att docera i denna sak, som jag uppträda Jag liar blott ansett sorn en pligt, då jag börjat deltaga uti allmänna angelägenheter, att uti prot. förvara mina åsigter uti detta vigtiga ämne, som innefattar hvarken iner eller mindre än om det existerande förhållandet skall vara eller icke vara.
En värd talaie på förmiddagen yttrade, att denna fråga vore på oärligt säll behandlad afConst.- Utsk., derföre att icke alla dervid förekommande svårigheter blifvit af Utsk. upptagna, utan med en förvillande lystnad förbigångna.
Jag linner denna tillvitelse vara bland de mest obilliga, emedan man sällan med mera uppriktighet oell ärlighet kan tillvägagå än Utsk. gjort, då det upptagit skälen för motsidans asigter fika fullständigt som skälen för dess egna.
Hvad jag först vill fästa mig vid är frågan 0111 valen skola ske ståndsvis eller icke.
Många hafva drifvit den satsen, att gemensamt yrke skulle gifva rättighet till gemensamhet i val, och att följaktligen val efter classer vore det mest rationella och mest öfverensstämmande med det bestående oell derföre borde antagas.
Hvad yrken vidkommer, så medgifves, all det är de, som, enl. en föregående talares yttrande, uppehålla Staten och som bilda det nära oell inre sambandet emellan dess delar; men detta kan likväl icke så utsträckas, att yrkenas gemensamhet bör hafva sitt spel i allmänna angelägenheter, lie tillhöra lifvet utanför och icke inom rådplägande församlingar.
För min del kan jag icke inse fördelen deraf, att der staren klunga med prester och dömmer öfver borgares affärer eller tvertom.
Hvad dessa särskildta intressen hafva att skaffa med rådplägande församlingar finner icke jag; ty fråga är ju icke att, liksom i en concurs, bevaka hvar och en sitt intresse, utan det är Statens allmänna, som i första rummet bör afses, och skötes delta väl, så blifva äfven de enskildes rätt bevakad; men det stora intresset måste gå framför de mindre, och dessa måste någon gång vika; ty sällan uppstår någon fråga, som icke har tvänne sidor, d. v. s. för att vinna något godt af högre ändamål måste uppoffring ske.
Man har sagt, alt ståndsvalen skulle vara det rationellaste, det förnuftsenligaste.
Mig tyckes, att det andra är ändå mera rationelt, och får jag upprepa de ord, som en fräjdad talare yttrade under en af de allmänna sammankomsterna, nemi. att dessa
Stånd väl aro en erfarenhet, men hafva varit det ännu mer; alttidens riktning är kosmopolitisk, sträfvande till något stort och allmänt, att förena de särskildta och spridda intressena til! ett enda; och derföre synes det valsätt, som förr hade tiden för sig, böra lemna ruin för det mera allmänna.
— En annan talare har sökt att bevisa, att man på det förra sättet kunde gå längre ner i utsträckning af valrättigheten, än eljest vöre möjligt.
Del är väl sannt, att efter allmän valprincip skulle icke en så stor del af folket blifva valbe - Den 21 Octo lier e. m. 85 Hilligad, som nit iir det; men man lior besinna, n11 hvarje representants löst då äfven skulle gälla sorn en hel enhet vid frågornas afgörande, då den nu deremot blott gäller som ^:del deraf.
Hvad denne värde talare yttrat angille Conseljpeisonalens närvaro vid representationens öfverläggningar , så förenar jag mig med hans åsigt, att de böra äga säte och stämma uti rfidplägande församlingen; tv det torde vara nödigt, att de söm halva Konungens öra ufven måste hafva nationens eller dess ombuds.
Af hvad jag nu anlydt, — j.ig säger med Hit antydt, ty jag vill icke anse det annorlunda, •— faller sig klart, att jag gillar allmänna val och icke slåndsval.
Detta kan dock icke nu vara annat än en önskan, enär det icke är möjligt att med ett sådant varde, som en talare sagt, kunna förundra förhållandet.
Och då det således blir nödigt alt göra någon uppoffring af satsen i sin helhet lill förmån för det gamla, som finnes; så har det icke kunnat undgå min uppmärksamhet att fästa särdeles vigt vid de tvänne sätt, hvarpå man sökt närma sig den allmänna principen.
Hr Prosten Ödmann har föreslagit, alt valrätten skulle vara allmän, men valbarheten inskränkt inom de fyra ståndseathegorierna eller inom fem, i händelse ett femte
Stånd bildades af orepresenterade ståndspersoner.
Ett annat förslag har varit att välja inom dessa fyra eller fem Stånd , men göra valbarheten fri.
Jag skulle helst vilja lemna min röst till den modification, som Hr Prosten Ödmann framställt.
Äfven ett tredje, nemi.
Hr von Troils förslag, har varit i fråga; och jag tillstår, att jag icke vågar afgöra hvilket suni är lämpligast.
Hvad den andra stora hufvudfrågan vidkommer, eller huruvida den rådslående församlingen bör vara på en kammare eller på två, så ber jag att få åberopa en af nutidens skarpaste politiske skriftställares yttrande härom, deruti han säger, ali det numera torde vara axiomatisk! att tvåkammarsystemet äger företräde.
Jag erkänner, att den rationella principen, äfvensom min ålders tendens till det raska och kraftfulla, mera än det betänksamma och försigtiga, länge hållit mig i ovisshet hvilket jag skulle antaga såsom min öfvertygelse; men jag får erkänna, att till följd af det föredrag, som en värd talare, nemi.
Hr von Troil, hade under allmänna sammankomsten, har min öfvertygelse blifvit bestämd för tvåkammar-syslemet.
De allmänna skälen härför anser jag mig icke höra upprepa, utan får jag blott förklara, att min åsigt är lika med hans.
Till slut får jag tillägga, att långt ifrån att gilla hvad en ung talare på förmiddagen i bålstora ord yttrade om tidningsskrän m. m. eller instämma i hans panegyrik öfver sin egen och R. o. Adis oberoende af allmänna opinionen; så skulle jag tvertom anse såsom en lycka för både delta land och för det Stånd, hvartill jag hörer, att del, genom en vacker uppoffring of egna pratrogativer för fäderneslandets bästa, kunde skänka 84 Den ai October e. ra. nationen en så högt påkallad behöflig reform sorn denna.
Min enskilda öfvertygelse iir dock ilen, alt en sådan reform nu ingalunda kommer till stånd, och det af temmeligen naturliga skäl.
Liksom det nemi. i allmänhet är en egenskap hos menniskan att gerna vilja bibehålla de intryck och äsigter, hvarunder hon uppväxt, så ar det äfven klart, att de fleste utaf de män , som tili deltaga i nationalförsamlingen , vant sig att betrakta det närvar, statsskicket såsom godt oell derföre svårligen skola verka för ett annat.
Först när ett nytt slägte uppväxt, sorn under andra tidsförhållanden antagit andru meningar, tror jag således, att en så genomgripande reform kan vinna majoritet och vara alt påräkna.
Anckarsvärd, Garl Henr :
I egenskap af le damot utaf Cunst.Utsk. har hos mig uppstått mycken villrådighet, huruvida jag borde upptaga tiden genom att i öfverläggningen deltaga, eller blott som uppmärksam åhörare söka draga slutsatser af de olika åsigterna inom Ståndet i afseende på Ulskis betänk.; men jag kan ej lindel låta att begagna min rätt såsom äfven ledamot af detta lius, ali, i hvad på mig beror, söka ådagalägga de bevekelsegrunder, som för mig gjort sig gällande vid mitt deltagande i Utskis förslag.
— Ilär har blifvit anfördt mot Gonst.Ulsk., altdella Ulsk. icke ingått i ett fullkomligt utförligt ordande oin bi ist— fällighelen i vår närvar, sammansättning , i våra närvar, ståndsförhållanden.
Jag tror, att den, som med uppmärksamhet läst Ulskis moliver till dess betänk., skall tinna, att Ulsk. nöjaktigt ådagalagt allt hvad Ulsk. i detta hänseende tänkt, och jag tror, att del varit öfverflödigt alt upptaga tiden för att tydligare ådagalägga , alt i ord mera uttrycka felaktigheten af vårt representationssätt, och grunderna för den billiga klagan, som numera måste medgifvas, i afseende pä hela vårt rik>sdagsväsende, förspörjes från alla landsorter.
Jag har således trott, och tror i denna stund, att det skulle hafva varit ett fel att ingå i en omständligare bevisning af hvad som icke behöfver bevisas, och som tydligen blifvit vitsordadt genom öfverhiggningen inom detta Stånd, så alt öfvertygelsen om det närvarandes bristfällighet icke bohult stärkas af andra bevisningsgrunder, än de som ledt de många, ja, de flesta talare, som här instämt i elen åsigt, alt en reform i vårt representationssätt vore nödvändig.
På samma skäl har Utsk. ansett det böra falla af sig sjellt, att fvrdelningens upphörande vore ett oeftergiflig! villkor, hvarförutan inga reformer voro tänkbara, och att således hela reformen livilar på upphäfvandet af denna fyrdelning, såsom utgörande den väsendtliga bristen i hela vår sammansättning.
Likaså har Utsk. ansett det vara afgjordt, alt R.o.
Adis sjetfskrifna representationsrätt, på sätt som nu äger rum, icke mera kunde försvaras från några rätlsåsigter, från några billighelsgrimdsnlser, eller ifrån någon det allmännas fördel.
Ulsk. liar således icke heller ansett del vara Den 21 Octo ber e. m. 85 hvarken tillständigl eller behöflig! att ingå i en närmare utveckling af denna fråga.
Utsk. liar förutsatt, att R. o. Ad., i samina ögonblick väl förståendes, sorn R. o. Ad. ansåg fäderneslandets behof påkalla en så beskaffad uppoffring från lt. o. Ad. alt frånträda sin sjelfskrifna representationsrätt, så har, säger jag, Utskis majoritet varit af den öfyertygelsen , att ingen tvekan i det hänseendet kumle äga rum; och rict är på detta skäl, som Const.Utsk. grundat sin förutsättning, att afsägelsen af denna rätt icke skulle möta motstånd.
Utsk. liar måst antaga dessa förutsättningar för att komma till slutsatsen af principen för allmänna val, och Utsk-.s majoritet har stannat i denna princip, hvilken tyckes i allmänhet hafva blifvit ogillad, hufvudsakligen på den grund, att det skulle vara stridande emot möjligheten att åstadkomma ett resultat från dessa grundsatser; men Utsk. har icke kunnat utgå från andra åsigter, än ifrån sin öfvertygelse om det för fäderneslandet nyttiga.
Det verkställbara liar Utsk. icke ansett ligga inom något annat än i de närvar.
Ståndens öfvertygelse om nödvändigheten, nyttan och behofvet af en representationsförändring, lill båtnad för fosterlandet; och som en slutföljd deraf har man trott, att de resp.
Stunden borde göra en uppodling af sina hittills ägande s. k. privilegier och sjelfskrifna rättigheter; varandes det ifrån denna åsigt, som Utsk. utgått i sitt afgifna förslag.
Det hade varit för mycket begärdt af Utsk. alt tro sig hafva funnit utvägen att kunna tillfredsställa alla opinioner i detta biinseende.
Striderna inom sjelfva Utsk. hafva varit ganska betydliga och åsiglerna delade, innan man kom till ett slutligt majoritets beslut; förhållandet har varit enahanda linder öfverläggningen här, hvarest åsigterna varit i högsta måtto skiljaktiga, och derföre måste denna omständighet fä gälla som en ursägt, att Ulsk. icke på en gång kunnat träffa en punkt, som skulle allmänt gillas.
Det återstår för Utsk. att, med ledning af de yttranden, som här och inom de andra Stånden afgifvas, kunna komma till andra slutsatser, Debatt genom summan jemkning af de olika åsigterna kunna tillfredsställa opinionerna, ifall dessa kunna förenas så långt, att någon gemensam tanke kunde komma alt uttrvckus.
Emot principen af allmänna val har på f. m., så till sägandes, samhällets utbildnings historia blifvit utvecklad, på så sätt, att man velat från fiskare-, jägare- och o\fösareiifvet hemta stöd som utgångspunkt för yrkenas rättighet att verka inom samhället såsom lagstiftande,; men jag tager mig friheten att till den värde talare, som egentligen yttrat dessa åsigter, hemställa, huruvida icke möjligtvis här, likasom i andra fall, ytterligheterna träffas* och om icke just derföre, att jägare- , fiskare- och oxfösai eyrkena blifvit så sammanblandade inom hvarandra , det är rätt ali ifrån det ensidiga samhällslifvet, sorn ett enda yrke, framställa ett allsidigt intresse genom den oändliga mångfald af yrken, hvilka 86 D c ii a i 0 c t o b c r e. m. numera omöjligen låta fördela sig hvarken inom 4 Stånd eller 13, som hiir varit yttradt, eller 26, 52 ända till oändligheternas oändlighet.
Jag tror, att undersökningen om yrken bevisar, att inom sjelfva yrkena förhållandena äro så oändligen olika, att intressena blifva olika inom ett och samma yrke.
Den soin drifver ett yrke sorn fabrik, med ett stort förlagscapital, har hell andra intressen med den inom samma yrke, sorn sitter på sin kammare och tillverkar i smått samma vara, sorn fabrikanten i stort.
Den ene gör t. ex. hundra tusentals saxar, då den andre gör en, och genom gradationerna deremellan uppkommer så många olikheter i yrken, att jag fruktar, det man derifrån nödgas komma till den slutsats, att allsidigheten måste sökas, för att representationskallet må kunna uppfyllas, och icke ensidigheten, sorn yrkenas representanter skulle framställa.
De svårigheter, som Utsk. haft att bekämpa för uppgörandet af ett förslag, då Ulskts innerliga önskan hade varit att kunna frambringa ett sådant, som hade tillfredsställt Ståndens åsigter, visa sig tydligen i den skiljaktighet deruti , som redan yttrat sig inom delta Stånd; men en förebråelse, som tillfallit Utsk., anser jag mig i egenskap af en dess medlem höra upptaga, såsom varande af en förnärmande art, såsom sårande och för mig särdeles smältande, nemi. att Utsk.-s betänk, vore ett foster af partisinne, — ett foster af det sätt, på hvilket Utsk. vid riksdagens början blef sammansatt.
Då yttrandet utgått från en ledamot af detta Stånd och inom detta Stånd, så målte det icke sträcka sig längre än att blott hafva afseende på Coust.Utskts ledamöter af R. o. Ad.; ty hvad delta Utsk:s sammansättning i afseende på ledamöter af de öfriga Stånden beträffar, och huruvida den vunnit den värde ledamotens större eller mindre välbehag , så lärer han icke kunnat verka derpå.
Hvad partisinne beträffar, så frånhvälfver jag beskyllningen derför , icke allenast ifrån mig sjelf, utan ifrån hela Const.Ulskrs personal, af hvilken icke en enda gjort sig förtjent af detta tillmäle, och hvaröfver jag icke har ord nog att kunna uttrycka min innerliga ledsnad, att det någonsin blifvit gjordt , särdeles med afseende på den verkan detsamma måste hafva på mig sjelf, med hänsigt till den person, som tillmålet framställt.
Den allmänna meningen inom detta Stånd synes dock kunna resumeras till ett erkännande af behofvet utaf reformer: det har för mig, som, under en längre lid än mången och kanske de fleste ledamöter af detta Hus, lifligt och innerligt sysselsatt mina tankar med den glada föreställningen att få se vår lagstiftning under andra förhållanden annorlunda sammansatt, varit en sann tillfredsställelse, alt jag funnit resultatet af de fleste talarnes yttranden hafva gått ut på behofvet och nödvändigheten af reformer; och detta är redan så mycket, att jag förklarar, det jag erfar den högsta tillfredsställelse blott genom delta erkännande af nödvändiglie - Den -ii OctoLer e. m. 87 ten, ty derefter måtte det ej skall blifva omöjligt att kunna komma öfverens om siittet för reformernes verkställande.
Från den ena sidan yi kas ståndseathrgoriernes bibehållande; men på andra sidan måste man medgifva att allmännna val påkallas som det enda verkliga uttrycket af folki ätligbeten, jag vill icke Suga af folkopinionen, ulan af folkrältigheten.
För bibehållandet af ståndscathegorierna talar blott häfden.
Jag bar för mera än 10 år sedan, i sällskap med en af vår tids mest fräjdade tänkare, som medarbetare deltagit i uppgörandet al ett representationsförslag och deruti utgått från principen af allmänna val, och jag har under loppet af dessa to år icke fått tillfälle att ändra min åsigt i denna del.
Hvad jag här, äfvensom i Const.Utsk., yttrat i afseende på det föreslagna projeetet eller den möjlighet till jemkning af de olika åsigterna, som framställts, att nemi. jemte ali» manna val äfven slåndsval skulle äga rum, var en verklig uppoffring af min egen öfvertygelse, och att icke söka förfäkta hvad jag för egen del anser vara det fullkomligaste, då fråga vore att vinna ett stort ändamål, det stora nemi., att kunna förflytta sig ifrån den splittrade fyrdelningen med alla dess obehagligheter, alla dess för fäderneslandet och det allmänna mindre båtande resultater.
Jag från träder således helt och hållet min sats och anser mig icke höra vidare ifra för de allmänna valen, ehuru jag som grundsats anser dem vara de enda rätta ; öfvergående gerna på en modification i detta hänseende.
Den anmärkn., som blifvit framställd, dels tinder Ståndens gemensamma öfverläggningar härstädes, och dels af en talare under plenum på f. m., alt antagandet af Const.Utsk:s betänk, skulle beröfva en ganska stor del af allmogen dess representationsrätt,— denna invändning, säger jag, kan äga sin riktighet; men må det tillåtas mig alt framkasta ett tvifvel om den uppriktiga meningen af delta påstående, alt något förnärmande af BondeSt:s rätt i detta fall skulle ligga i Const.Utskts betänkande.
Jag tror ej detta vara händelsen, och Utsk. liar icke heller trott, att det sig så förhåller.
En ledamot af BondeSt. yttrade vid en af våra allmänna sammankomster, att i ett fögderi af lians hemort 373 individer skulle blifva förlustige sin representationsrätt till följe af Utskrs förslag.
Jag ber herrarne observera hurudant utslaget blir, när man ser saken i sitt rätta sammanhang.
Ibland dessa 3y3 individer äro 2 med 25 r:drs egendomsvärde, 10 med 5o, 24 med y5, 36 med 100, 36 med 125, 39 med i5o, 87 med 175 och 64 med 200 r:drs hemmansvärde.
Då fråga är, mine herrar! att bestämma en val-census för valrätt, så hemställer jag, om Utsk., vid bestämmandet af denna val-censns, kunnat hoppas framgång för ett förslag, som understeg den obetydliga summan af 25o r:dr som egendomsvärde.
1 det förslag till representationsförändring, hvaruti jag för 10 år sedan var medarbetare, upptogs valcensus lill 5 r:drs bevill - 88 Den ai 0 c t o b c r c. m. ning efter 2 al i,, och detta förslag liar af fräjdade granskare blifvit beuämndl ett baekslngusitlarcförslag.
Denna benämning a nämnda förslag visar tydligen, alt man icke gjert sig reda för luiru backstugan är beskaffad, när man ansåg 5 i:drs bevillning efter 2 art. komma på backstugor.
Förslaget erkännes både af mig och min fröjdade medarbetare vara vida för inskränkt; men vi vågade ej gå så långt som Const.Utsk., hvilket föreslagit ?.5n r:dr.
Inom Coust.Utsk. voro vi öfvcrtvgade, alt vi bade genom denna census bestämmelse nedgått ända till backstugan; ty få backstugor lära finnas med någon tillhörande försvarlig jordlapp, sorn icke i värde uppgår lill 25o rtdr.
Hvad klagomålet beträffar öfver Utsk:s förslag, alt så många medlemmar af BondeSt. skulle blifva uteslutne från representationsrätt, så får jag
Som försvar för Utsk , alt i lietta hänseende åtminstone icke tillfälligt hafva begått någon mannamån, anföra, alt om ägare af i5 eller 5o r:dis egendomsvärde skulle fä frånträda sin representationsrätt, på den grund att en census-bestäinmelse måste hafva någon term, måste sluta vid någon sillra, och att de som falla utom densamma blifva vanlottade; så förekommer på andra sidan deremot, att Utsk. i samina hänseende beröfvat den större jordägaren oändligt mycket mera, ty de, som för BondeSt. -s räkning yrkat valrättens utsträckning ner till den minsta hemmansdel, måste väl också medgifva, att valrätten begagnas på samma sätt i motsatt förhållande till förmån för de större jordägarne, så t. ex. sorn hemmantalet verkar vid prestval.
'Yrkar man den största möjliga utsträckning af valrättigheten lill heinmansvärden under hvad Ulsktn föreslagit, så måste för billighetens skull samma rösträttighet, som vid prestval siger ruin, nu äfven tilldelas de större jordägarne; men nu har Utsk. föreslagit för den störste jordägaren, för den som äger jord till en millions värde, ett ett maximum af 6 röster, då i annat fall den större egendomsägarens röster säkerligen skulle komma att uppgå till 4- af hela röstantalet inom communen.
Således tror jag, att Utsk. i delta fall bör vara fi i ka
I lael t från den förmodan att hafva velat göra någon inskränkning för BondeSt.
, som icke är fullt motsvarande, och t. o. m. vida öfverstigande lili jnskränkningsväg hvad Utsk. föreslagit för den rikare classen af jordägare.
— Man har sagt, ifall jag rätt minnes, alt ingenting vore ralionelt rätt i fråga om bestämmelser för representationssätt och mycket annat, som icke utgick ifrån folkets historia och som icke sammanväxt med folkets vanor, begrepp och åsigler: för att kunna besvara denna sats, nödgas jag öppet erkänna, under möjligheten att dervid begå ett stort misstag, att min öfvertygelse, grundad på min erfarenhet och min uppfattning af det historiska af vår representation, ingalunda utfaller till fördel för densamma under något hänseende.
Jag är så innerligen öfvertygad om alt Den n Octo ber e. m. 89 ntt del lillbakastående, sorn inom Sverige länge ägt rum, förnämligast är att tillskrifva vårt representationssätt, vårt osammanhängande lags!iflningssätt på 4 särskilda kamrar.
Just denna så mycket beprisade ståndssammansältning, just dessa ståndsföriiållanden äro, efter min öfvertygelse om eli riklig uppfattning af det hisloiiska, den rätta orsaken, hvilken vi kunna tillskrifva våra olyckor under de sednare 100, ja 13o åren.
Hvad sammanvexlen nied folkets vanor och åsigter beträffar, så är jag äfven af motsatt öfvertygelse med den värda lalaren; jag tror icke, att vårt representationssätt, att våra ståndsföriiållanden äga den minsta rot hos folket; jag lior ej alt folket för dem har någon förkärlek.
Jag är så öfverlvgad derom, att jag nästan ville våga hvad som kanske är det djerfvasle af allt, att örn en appel nominal kunde utgå till landets innebyggare af alla Stånd, så skulle den öfvervägande p 11.1 ra I i t et en af alla särskildta
Stånd frånkänna sig sin representationsrätt och icke densamma vidhålla ; men min öfvertygelse är också, alt Ständerne, församlade till allmän riksdag, utgöra någonting helt annat än deras beståndsdelar hemma i landel, inom sina yrken, sitt hvardagslif.