Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då vi nu genomgått den offentliga och enskildta uppfostrans olika delar, funnit att Univerfitettrne äro olämplige för den på Carj. berg Den 15 M- tji f en. berg befintliga åldrn; att
Gymnafierne ej äro tjenlige tor andra än de §om ägna sig till lär. domsståndet, att TrivialSkotonie äro för en yngre ålder ån den på Carlberg befintlige, ztt ApologiJlSkolorne icke kunna uppfylla ändamålet af en solid vetenskaplig bildning, och att den Enjlildta uppfp/Iran är mera gjord lör det milda könets stilla dygder, än för mannens: så frågar jag hvarejl skall ungdomen, sorn ämnar sig till krigsståndet inhemta de förberedande kunskaper, som dertill erfordras, om Carlberg förstöres?
må man icke svara mig, de få inhemta dem hvareji de behaga, det vöre ungefär som att anbefalla ynglingen lära simma, der intet vatten finnes.
Om Sverige, som Herr Montgomerie anför, ägt stora Generaler och skicklige Officerare under Gustaf Adolph den Stores och derpå följande Carlars tid, ehuru det då icke ägde någon KrigsAeademie, så bevisar detta icke mer, än om man sade att Birger Jarl, Torkel Knutson och Matts Kettilmundson varit store män utan att kunna läsa och skrifva och man deraf ville draga den slutsats, attman ej bör kunna läsa och skrifva för att blifva en stor man.
Om enligt Herr Montgomerie, Frankrike under revolutionen ägt anförare hvars bragder, mod och talanger väckt Europas bifall utan att de bevistat någon KrigsACadetnie, så har Frankrike haft några andra äfven någorlunda skicklige Anförare, hvars Bil, till Ridd. o. Ad.
Pr, IV Band, H 162 Den \
Maji f m. uppfostran blifvit gjord vid KrigsAcademier, och bland hvilka Napoleon Bonaparte, uppfödd vid Krigsskolan i Etienne, torde kunna komma i beräkning.
Den enda möjlighet, att icke upphäfva, men att förvandla Carlberg till blott en ApplicationsSkola för de Miiitaira vettenskaperne, vöre inrättandet af en Politecknisk Skola, der alla de ynglingar förenades, hvilka för sitt framtida yrke egentligen behöfva Mathematiska Studier, såsom Bergs, Hydrauliska, och Civile Architecter, Artillerister, Ingenieurer, Fältmätare, Skeppsbyggare, Navigateurer m. fl. och hvilka vid circa 17 års ålder derifrån borde utgå till ApplicationsSkolorne; men detta ehuru visserligen fullkomligare i sin generella åsigt, skulle likväl långt ifrån att medgifva en af Motionairerne åsyftad besparing betydligen öka kostnaderne för Staten, dels för inrättandet af den stora Politeckniska skolan, och dels för inrättandet af de derpå följande ApplicationsSkolorne, hvarafden för LinieOfficerare kunde qvarblifva på Carlberg, och den för Artillerille och IngenieurOfficerare (hvilka ganskaväl kunna förenas) på Marieberg, som redan är beslutadt ehuru ännu icke utfördt.
Det årligen från KrigsAcademien utgående antal Cadetter anser den ene värde Motionairen vara större än hvad som erfordras att fylla Arméens behof, likväl är medeltalet af årligen utgående Cadetter (sedan Academien blifvit delad i 5 Classer) blott 20 å 25; afgången i Den J 5 Maji f. M. »6!5 Arméen sedan krigit i medeltal 90, vid Flottan 10, summa 100, hvaraf således blott f:del kan ersättas meddelst de från Carlberg utgående Cadetter, som ej tyckes vara öfverdrilvit.
Man talar om kostnadenj förhållandet emellan Carlberg och Upsala är följande: en från Upsala utgående TheologieStudent kostar Staten efter hvad en värd Ledamot Herr Gref* ve von Schwerin upplyst 4,000 R:dr Banco; en från Carlberg utgående Officer circa 1000 R dr.
Om från det ärliga anslaget till Carlberg afdrages Slottets och Trägårdarnes underhåll, samt Ståthållarens och SlottsBetjeningens löner (hvilka der skulle finnas i händelse KrigsAeademien upphäfdes), om man ihogkotnmer att åndragningeo af Lectors
Löner icke kan ske annorlunda än i mohn af deras dödliga frånfälle, om Stipendier inrättades vid Academierne till sitt belopp någorlunda svarande emot hvad FriCadetten åtnjuter i kost, beklädnad och undervisning och om Miiitaira Professorer anställdes vid Universiteterne, så blefve visserligen besparingen ingen, men den Intellectuela förlusten lika kännbar, hvarföre jag för min del , hvarken som Riksdagsman eller Embetsman kan tillstyrka upphäfvandet eller förändrandet af KrigsAcademien, så länge
Gymnssierne icke erhållit en mera oväldig allmän bildning, eller cck en Politecknisk skola blifvit inrättad, der en human vettenskaplig
Elementarbildning jemte grundlige Mathematiska kunskaper kunde inhemtas, för att sedan i 64 Den l a Maji f m, användas vid de i sammanhang dermed särskildt upprättade AppiicationsSkoior, för Bergs, Hydrauliska och Civile Architeeter för LinieOfficerare, för de vettenskapliga Corpserne, samt för Flottans och ConstructionsStaterne.
Då jag sålunda sökt ådagalägga nödvändigheten att b behålla KrigsAcademien så länge våra öfrige uppfostringsanstalter icke erhållit ett förändrat skick, eller ock en med oväldig allmän syftn;ng försedd PoliteckniskSkola blifvit inrättad, medger jag gerna att bristfälligheter finnas vid KrigsAcadeinien, härrörande egenteligen från dess local nära Hufvudstaden, hvilka i möjligaste måtto böra afla jeipas, och Inrättningen förbättras men icke derföre upphäfvas.
För öfrigt anser jag alla våra offentliga Undervisningsverk behäftade med lika stora om ej större bristfälligheter och framför allt icke stå i det sammanhang med hvarandra, så väl för den Medborgerliga, som för den lärda bildningen, man med skäl borde förvänta.
Med anledning häraf, och i sammanhang med hvad som blifvit föreslagit af Herrar Montgomerie och von Hartmansdorff, samt för andra grunder af den allmänna uppfostran, af Herrar Hammarsköld, Tigersköld, Friherre Palmstjerna och Grefve Cronhjelm, äfven som af min aktningsvärda vän Htrr Friherre Franc Sparre angående de mera bildade Medborgare - Dm i5 Maji f. m. l65 Classernes rigtande till deltagande i Samhällets productiva yrken, hvilket äfven ingriper iden allmänna uppfostran, får till Ridderskapet och Adeln jag vördsamt föreslå, att Riksens Ständer hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t täcktes icke allenast låta undersöka KrigsAcademiens nuvarande 6kick, men tillika alla våra offentliga undervisningsverks, ifrån och med Universiteterne till och med Pedagogierne samt af sakkunnige och redlige män till nästa Riksdag låta utarbeta ett Förslag till deras förbättrande, samt ställande i system och sammanhang med hvarandra, så att
Sveriges uppväxande generation må kunna danas till allvar i lynne, grundlighet i kunskap, flit i arbetet, och medborgerlighet i sinnet så nödvändigt för ett Folk som, mohn att följa civilisationens framsteg, vill upprätthålla sin frihet, och försvara sin sjelfständighet.
Om under behandlingen af detta grannlaga ämne, jag skulle stött någras opinioner, må det ej förtänkas mig.
Van att så i det offentliga som enskiidta lifvet, frimodigt och öppet yttra min tanka, har jäg äfven här trodt mig böra göra det, försäkrande Ridderskapet och Adeln, att min åsigt om den vore mindre grundad, likväl har sitt ursprung i v-' varma nit att i någon mohn kunna g»'- derneslandet. i66
Den 15 Maji f, né.
Friherre Posse} Chri {ler: Höglofl.
Lagutskottet har förklarat sig icke kunna till väsentelig pröfning upptaga Motionen i fråga om de serskilta Edgångsformulairen; och då Utskottet således frånskiijt sig befattningen med detta ämne hade dess utlåtande härom enligt 44 §.
Riksdagsordningen bordt afgifvas sist inom åtta dagar-, men i det stället hafva öfver två månader förflutit, sedan Motionen till Utskottet remitterades.
LagUtskottet , som försutit tiden att skilja ärendet från sig lärer således varit oberättigadt till en slik åtgärd, destomera, sorn, på sätt Herr Ribbing anfört, ämnet rätteligen tillhörer LagUtskottets handläggning, och emedan det i alla lall varit Utskottet öppet, att i och för ärendets upptagande sammanträda med annat Utskott, hvars befattning frågan kunnat anses tillkomma.
Ehuru jag är öfvertygad, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, af hvad jag redan an-i fört, inser biligheten af min begäran om återremiss, måste jag, jemte åberopande af Herr Ribbings yttrade särskilta mening, fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på följande omständighet.
LagUtskottet grundar sitt ogillande, af sättet för vittnesEdens aftagande derpå, att, enligt Förset, vittnet skulle aflägga berättelse flera ar ej ter eller före Eden, hvilka begge Den lB Maji f. m. händelser kunna inträffa, och i förra fallet, efter det en mängd andra ämnen varit föremål för vittnets tankar och borttagit hugkomstea af den vigtiga förbindelse vittnet åtagit sig, samt i det senare, utan att helgden af en redan aflagd EJ med dess högtidlighet verkade på vittnets sinne.
Denna tydning strider mot Motionens bokstafliga lydelse: att vittnet först skulle varnas och berätta samt sist edeligen fästa berättelsen, och tyckes visa, att LagUtskottet med mindre interesse behandlat frågan.
Qch då Utskottet således origtigt fattat Motionen och på detta misstag städt sitt Betänkande, lärer återremissen bli så mycket mara nödig.
N:o 7. Grefve Iiåid, Carl Gijiaf: Höglofl.
LagUtskottets Betänkande, som innefattar Förslag till ändring af 21 Cap.Rätä tegångsBalken, föranleder till några anmärka ningar.
Det i första §. innehållna allmänna stadgande synes mig för vidsträckt och de i följande tre §.
§. medgifna undantag dels icke nog bestämde, dels icke på fullkomlig rättvisa grundade.
Grunden för undantaget i Förslagets t §. lärer vara den, att der anledning till Kä^ 108 Den i5 Maji f. ni. romåls anställande eller bestridande varit, hvilket är händelsen, då edgång, i följd af half bevisning, kommer i fråga, der bör icke kostnadsersättning äga rum.
Denna grundsats anser jag rjgfig, men den borde, efter min tanka vidsträcktare tillämpas
Ofta händer , att eh rättegångsfråga är sä invecklad, att det fordras all en Doma'res Lagkunskap och skarpsynthet, för att utreda, hvad sorn deri ärrätt, äfven i sådané fäll synes mig rättvist, att Parterne vidkännas hvar sine kostnader, ty de äro lika interesserade, att genom Domarens tillämpning af Lagen få afgjordt hvad som är döras rätt.
Detta förhållande är i vår gamla Lag afsedt, då der Stadgas: finnes någon sak hafva varit så mörk och tvifvelaktig, att man till Rättegång skälig orsak haft, kännedåhvar sin kostnad sjelf.
Det 1 Förslagets 3 §. innefattade stadgande anser jag vara mindre väl grundadtoch tillämpningen deraf måste i många fall bli ganska arbitrair, då icke alltid värdet af det omtvistade kan uppskattas i penningar och sins emellan jämnföras.
Om t. ex. tvist uppstår om ägande rätt till en jordrymd, Käranden vinner äganderätten, men.
Svaranden som i genstämning yrkat betesrättighet derå, vinner bifall till sitt påstående; hvem har vunnit mäst?
Den som lått äganderätten med inskränkning i dess nyttjande rätt, eller den, som fått nyttjandf rätt utan ägande rätt.
Pröfningen beror af godtycke.
Rigtigare torde det vara, att dena som vinner i hufvudsaken, får ersättning
Den 15 Maji f. m. för sine kostnader om än han förlorar i en, kanske till värdet betydligare, bisak.
Der flere Käromål, efter en stämning utföras, måste de med hvarandra äga något sammanhang ock således något kunna anses för hufvudsak, det öfriga såsom deraf härflytande.
Fjerde §:ns innehåll finner jag icke nog bestämdt.
Dess tillämpning skulle komma i fråga, när t.
ex. en kärande part vid första instancen vunnit hvad svaranden medgifvit, men mindre än han sjelf yrkat; han1 söker då en högre instance och vinner allt hvad han påstått; men svaranden går ännu längre, och får i tredje instancen den första
Domstolens beslut faststäldt.
Hvem har då uppehållit 6aken? käranden, som gått till andra instancen och vunnit, eller svaranden, som gått till den tredje och vunnit.
Om det anses vara käranden, så bör han, efter det föreslagne stadgandet, godtgöra svaranden de kostnader, som denne tillskyndats vid de två sista instancerne, och detta kan icke anses öfverenstämmande med rättvisa.
Dt!t rätta i detta fall vöre, att käranden finge sin kostnad vid första instancen ersatt, och att den öfriga qvittades.
Hvad som i 21 Cap. RättegångsBalken af vår nu gällande
Lag kunnat anses felaktigt och gifvit anledning till rättvisans eluderande är 4 §. deraf, men hvad som oftast föranhdt till klagan och kanske af allmänheten fötts la. gen till last, har varit ett hos Domstolar nog Den i y Maji /, m. allmänt vedertagit bruk, att efter behag jemka rättegångskostnaderne.
För min del tror jag, att lagen 1 detta hänseende skulle bäst uppfylla rättvisans fordringar, om deni allmänhet stadgade; att den, som flutligen vinner i kufvudfaken, skall njuta ersättning lör de kostnader, han oundgängligen mast derföre använda; samt medgåfve undantag, der saken varit mörk
Och tvifvelagtig, så att Domstolens Utlåtande af ovissheten påkallats, och der half bevisning förekommit, sorn fått fyllas eller häfvas genom edgång.
Då blir också lagen enklare och mindre underkastad förtydning.
Något måste vara lemnadt at
Domarens pröfning och denna bör bli mera öfverensstämmande med Lagens anda, j den reon, omdömet mindre förvillas genom speciella stadganden, som aldrig kunna omfatta alla möjliga casus.
Der särskildt lidande ägt rum, bör också skadestånd äga rum, efter samma grund, som för kostnadsersättning blir gällande; men skadeståndet bör, efter min tanka, bestämmas af Domaren, antingen i sammanhang med sjelfva saken, eller efter särskildt utförande, och bestämmandet grundas på särskildt bevisning.
Gode mans bestämmande må tjena till rättelse för Domstolens beslut, men icke i sig sjelft utgöra ett bindande beslut.
I följd af det nu anförda, anser jag frå - Den ig Mfljif m, 17» gan bora till Höglofl, Lagutskottet återre-* (nitteras.
Grefve Hård, Carl Gujlaf:
Stadgandet om Revisionsskillings nedsättande af den, som vill draga HofRätts
Dom eller Utslag under Konungens pröfning, synes mig stå i ett så nära sammanhang med föreskrifterne om vadepenningars erläggande vid Underdomstolarne och bestämmandet af en så kallad Summa appell a bi lis, hvilka alla omstän-. digheter, efter min tanka, åsyfta ett correctiv emot hågen att förlänga rättegångar, att någon partiel ändring af det ena stadgandet, utan vidrörande af de öfriga, icke kan vara fördelagtig j äfvensom jag anser bestämmandet af en förändrad tid för missnöjes anmälande emot HofRätts
Dom eller utslag och för Frx’ standts fullgörande icke böra komma i fråga, utan i sammanhang med föreskrifterne derom, i allmänhet.
Olägenheten af partiella lagförändringar i frågor, sorn med hvarandra äga gemenskap, är hufvudsakligast den, att den princip, som vid ett tillfälle tages till grund, möjligen vid ett annat lemnäs ur sigte, och således ett skadligt osammanhang i Lagstiftningen uppstår, hvaraf prof icke lära saknas uti hittills vidtagne Lagförändringar och förklaringar.
Den - Dtrn 15 Maji f. m. na olägenhet synes mig så mycket häldre, i a iseende på förevarande ämne, kunna undvikas, som de till ändring löreslagne lagbud, om an tilt äfventyrs mindre lämpelige, likväl icke äro af en så bestämdt rättstridig tendens, eller af ett så vigtigt inflytande, att ju icke med deras förändring kan anstå, intilldess granskning af hela rättegångsordningen i ett sammanhang försvinner.
Jag hemställer alltså vördsamt, att proposition måtte göras (ill Förslagets förkastande, utan pröfning af dess detaljer; men om Högloft.
Ridderskapct och Adeln ej skulle finna för godt, att bifalla denna min hemställan, anhåller jag att i sjelfva saken få framställa någre anmärkningar.
Utskottet tillstyrker upphäfvandeaf stadgandet i 30 Cap. 1 §.
RättegångsBalken, om Revisionsskilling® nedsättande, på det skäl: att rättigheten, att få sin talan pröfvad af högsta
Domaremagten, måste efter all rättsgrund vara lika oppm för alla rättsökande.
Principen är thc-oretiskt rigtig, men som dess allmänna tillämpning, hvartill äfven hörer, att hvarje rättegångsfråga, om ock den blott angår en knappnålsvärds, mäste få dragas under högsta Domaremagtens pröfning, skulle medföra fler* olätffnneter, dels genom ökade göromål för Högsia
Domaremaafens utöfvare, hvaraf blefve en nödvändig följd denna magts fördelning, och der^f uppkommande brist på enhet och conseqvens, dels genom missbruket af det oin - Den 15 Maji f, m. 173 skränkta t ill fäli et till rättegångars långvariga fulliöljande, som alltid måste verka menligt på moraliteten, sä har Lagstiftaren ansett nödigt, att genom en slags Polisförfattningar inskränka principens användande, till förekommande af dessa skadliga löljder.
Af sådan Polisartad egenskap är stadgandet om Revisionsskillingg nedsättande; och ehuru detsamma kunde anses mindra nödigt, då högsta
Domaremagtcn nu mera icke utöfva» af Konungen personligen i dess Råd, utan är sniörtrodd åt en särskild corps af Domare, kan jag likväl icke annat finna, än att upphäfvandet af den åsyftade inskränkningen skulle bidraga till högsta
Domaremagtens ytterligare fördelning och den deraf härflytande skadliga påföljd.
Det är sagdt, att vilkoret af Revisionssktllings nedsättande, ehuru för den mera förmögne Parten lättare att uppfylla , likväl för dea mindre bemedlade blifver betungande, i den mort, det i högsta måtto försvåras och såmedelst äfven kan afskära möjligheten för honom, att af Besvärsrättigheten sig begagna.
Häremot invändes, att om den mindre bemedlade kan utan olägenhet fullgöra sammanstäm, mande Domar, erlägga lösen förhandlingarna och anskaffa borgen för kostnad och skada, så lärer han ock kunna anskaffa 66j R:dr, till Revisionsskilling, så vida hans sak är rättvis*
Är åter en part så fattig, att han icke mägtar någotdera, har han rättighet till talans fullföljande utan penningar.
Om likväl den fattige skulle, genom stadgandet om Revi - Den 15 Md] i r, m, sionsskillings erläggande, någon gång verkligen hindras att fullfölja talan emot en orättvis
Dom, så torde också någon gång den mera bemedlade, genom samma stadgande, afhållas ifrån att fullfölja talan emot en rättvis dom, till uppehåll i den fattiges rätt.
Jag anser derföre stadgandet om Revisionsskillings nedsättande böra bibehållas, men tror deremot den ändring vara lämpelig, att den i 6 §• af 5o Capitlet utsatte eumina af 500 Daler eller 166^
R:dr ökades till tre eller fyra gånger detta belopp, då förhållandet blifver billigare.
Hvad angår tiden för missnöjes anmälande emot HofRätts
Dom eller Utslag, kan det väl synas billigt, att Parter erhålla tillfälle, att, efter inhemtad Kännedom om Domens innehåll besinna sig, huruvida de vilja talan fullfölja eller icke, men detta tillfälle beredes icke säkert genom den af Utskottet föreslagne tid af 20 dagar, enär Parter kunna vara från HofRätt så aflägse boende, att de på denna tid icke hinna få kunskap om Domen och sitt beslut i följd deraf meddela; utan torde lämpeligare ti« den för missnöjes anmälande mot HofRätts dom, om någon ändring skall äga ram, böra bestämmas efter det olika afståndet.
Om icke min först gjorde hemställan vin. ner bifall, torde dessa anmärkningar föranleda sakens återremitterande till Lagutskottet.
Den i5 Maji <*, »*.
Bilagor till PleniProtocollet för den i5 Maji, eftermiddagen.
N:o x. Herr Gijllenhem, .Eric Gujlaf: Tillfälligtvis frånvarande vid sista Plenum under discussionerne öfver Högloft LagUtskottets Betänkande, i fråga om inskränkning i tjenstledighet lör UnderDomare, utbeder jag mig vördsammast att nu få aflemna några till ämnet hörande upplysningar.
Det skulle visserligen vara bäst och önsk; ligast om Ordinarie
Domrarne alltid sjelfve förrättade sine embeten; men hvad Häradshöfdingarne beträffar, är sådant icke möjligt af flere grundade anledningar; och det torde alltså närmare förtjena att undersökas, om icke de olägenheter som vid deras tidetals inträffande tjenstfrihet öfverklagas, hörröra mera från nödtvungna omständigheter, och från nämnde Embetens närvarande beskaffenhet, än från bristande tillämpning af de härom åberopade Författningar- Förhållandet emellan andra Tjensteman och Häradshöfdingarne är helt olika.
Desse hafva ingen Semestre, som eljest i allmänhet åtnjutes.
De kunna icke, såsom många andra, hvarken på längre eller kortare tid, 176 Den 15 Maji e. ni.
#fter eget godtfinnande och genom enskildt arrangement, göra sig ledige tran tjensteutöfnin* gen.
De måste för hvarje sådant tillfälle ingå med serskild ansökan derom, och vid Embetets förlust är dem förbjudit att låta på annat sätt någon i sitt ställe detsamma förrätta.
De hafva hvarken den förmon att, efter välbehag, härtill kunna använda underordnade personer, eller öfverenskomma, såsom i flere andra Embetsclasser, med sin Kamrat eller närmaste man i tjensten att fylla deras plats- Vidare, och då de äfven genom de mäst gällande hinder befinna sig ur tillfälle att sjelfva Vara tjenstbara, måste de på egen bekostnad aflöna sina vicarier.
Men, utom allt detta har tidernas skick verkat derhän, att då fordom Anscultanter och Extraordinarier icke sällan erlade betalning för det de, under
Tingen föjjagtige fingo vinna öfning och tilldanande, kunna nu nästan icke emot vedergällning skicklige biträden erhållas.
Ynglingar hafva i senare tid funnit vida bättre utsigter för deras bergning o-~h fortkomst inom andra mindre besvärliga, men mera säkra och lönande tjenstegrenar.
UnderDomrarne, om de äro samvetsöm ine för sitt kall, tvingas häraf, med uppoffring af hälsa och krafter i förtid, till en starkare, ofta öfverdrifven ansträngning; aldrahälst aom medborgerliga utvecklingen, jemte pä ord rån de af en hastigare, men ordentligare behandling med brottmålen - Dtn i5 Maji e. m. 177 malen, baft en märkbar inflytelse i allmätÄel på rättegångarnes mängd och vidlyftighet, så att på åtskilige ställen fordoni Dombokan för ett helt år knappast utgjordt hälften i arktslj emot Domboken nu blott för ett enda Ting; inom samma Tingelag.
De häraf uppkomna följder hafva naturligtvis närmast träffat UnderDomarena, och i sin mon jemväl på mångahanda sätt spridt verkningen deraf till Samhället.
Emedlertid och om härifrån, sorn jäg förmodar, ordsaken egentligen härleder sig till behofvet af permission för Häradshöfdingar; och tillförordnande af substituter för dem nunågon gång, kanske mer än förr, torde detta skäligen icke böra räknas dem eller HofRätterne till last, utan förnämligast tillskrifvas sådané händelser och förhållanden, som efter närvarande skick och inrättning ligga utom deras förmåga att afhjelpa eller undvika.
Vidkommande åter vicariernes trier eller mindre skicklighet; så beror det onekeligeri på Hofrätternes eget urval af de personer, soni de finna för godt anförtro UnderDömareEmbetets förvaltning; och merendels tillgår härmed så, att ingen får ett dylikt uppdrag, innan/ hans duglighet, antingen genoiri tjenstgöring vid HofRättens Protocoll och i dess Canzlij eller och medelst undervisning och handledning af ordinarie
Domare under flere TingsCourser, blifvit pröftrad och vitsordad.
De lörsta förordnanden meddelas ock blott i éri - BiL till Ridd. a. Ad, Pr.
IV Band- ii 178 Den i5 Maji e. m. kia mål, eller så kallade couranta ärender, men icke till ordinarie Tings förrättande.
Genom de nu mera påbjudne strängare examina, och då någon ej förr än efter 21 års ålder får befatta sig med Domaregöromål, bör väl äfven en säkrare grundläggning och ett verksamt correctif emot duglöshet väntas.
Fullkomlighet straxt kan dock hvarken fordras eller vinnas.
En gång måste ju den practiska öfningen för DomareSujetter, om jag så får uttrycka mig börjas, och derefter vidare fortsättas, helst erfarenheten visat, att utan den de bästa Theoretici begått stora misstag.
Man torde häri finna anledning till ett mildare bedömande öfver de förres någon gång saknade ofelbarhet, och att anspråken rörande dem icke alltför mycket böra vidgas.
För öfrigt, och om en Part eller någon ort för ett eller annat tillfälle skulle finna sig mindre väl belåten med sin Domarevicarius, utgör sådant ett enskildt föremål, hvari, utan att generaliseras såsom ett allmänt missbruk, rättelse kan annorledes, än genom Riksens Ständers åtgärd sökas och ernås.
Herr Ehrenborg, som i förenämnde afseende påkallat Högloft.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, har dessutom sjelf erkänt, att hvad han trott böra förekommas, redan upphört, enär han yttrar:
"att i det Län, hvars Styrelse blifvit honom i nåder anförtrodd, anledning ou mindre än någonsin förr finnes till den slags klagan, som motionerne innehålla,’?