Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har, i motsats mot hvad R. o. Ad. förklarat vara dess gemensamma tanke, yttrat min mening, att Just.- ministern bör vara ledamot af Konungens Högsta Domstol; men då jag respecterar det beslut, Ståndet fattat, tror jag, att, då man går att nu fatta ett annat, man bör göra sig reda för hvad den person skulle blifva, som genom denna Ståndets gemensamma tanke komme att sättas i stället för Just.Statsministern.
Jag liar föreställt mig, att han borde blifva en person, sorn har allmän tillsyn öfver rättvisans handhafvan-, de j öfverensstämmelse med hvad allm, säkerheten fordrar, och jag hemställer till dim, som instämt i Ståndets förenämnda gemensamma tanke, om deras afsigt ej varit sådan, och i fall så är, hemställer jag, om icke det begrepp, de gjort sig om denne embetsman, instämmer med den definifion, 27 5 Reg.F. lemnar, då den omnämner den man, hvil-, ken det skall åligga att ”föra Konungens talan i mål, som ”röra allmän säkerhet och Kronans rätt, samt att å Konun-. ”gens vägnar hafva tillsyn öfver rättvisans handhafvande och ”i sådan egenskap beifra fel, som af domare och embetsmäp ”begångna blifva,”
En sådan befattning synes det vara, som de Hrr, hvilka önska ifrågavar. nya embetsmaps tillvaro, vilja lemna honom- Han skulle således äga Just.Cancellerens skyldigheter och borde följaktligen, så vidt jag förstår, äfven hafva den magt, som Just.Cancelleren tillkommit; skulle lian ej erhålla allm, flklagaremagten, så frågar jag, hvad blcfye han väl?
Jo, en person, som inför Konungen före - un Den 6 October f m. droge nådeänsökningar och Just.departementet tillhörande befordringsmål, utan förmåga att tillse, det de befordrade personerna fullgöra sina em betsåligganden.
Till inrättande af det embete, sorn sålunda skulle tillkomma denna person, vill jag ej lemna min röst, uldraminst då detta embete skulle inrättas i stället för ett annat, som jag anser vara afvigt.
I öfrigt får jag lika med Hrr Stuart och Hjerta hemställa, huruvida det ej är angeläget att, innan vi komma längre in på detta ämne, fä utrönt, om det är It. o. Ad:s gemensamma tanke, att alla gränslinie!' emellan departementerna böra borttagas, för att endast genom en cancelliordning bestämmas.
I fall della blir II. o. Ad:s mening, blir jemväl ali ytterligare discussion i denna fråga öfverflödig.
De värda ledamöter, som yrkat, att man ej skulle närmare bestämma hvarje förvaltningschefs befattning, hafva sagt, att man likväl borde nämna det hufyudsakliga deraf.
Hvad förstår man då med det hufvudsakliga af Just.ministerns åligganden?
Jag tror, att åklagaremagten hörer dit; deri hafva andra ledamöter instämt, hvaremot det bestrides af dem, som ej synas vilja hafva något bestämdt.
En värd ledamot har sagt, att fördelningens grundlinie!' borde bestämmas; men hvilka dessa grundlinie!’ äro vet eller säger man lika litet.
Huru sådana obestämda yttranden föranleda till förslag, som måhanda äro mindre grundade, det ser man af förslaget, att det skulle finnas en chef för Finance-, en för Närings- och en förCivil-departementet.
Jag skulle önska veta, hvad dessa chefer skola få att göra.
Hvad som komme att tillhöra 2:ne bland dem, det är begripligt; men hvilken befattning skulle uppdragas åt den 3:dje?
Jag befarar, att man skall finna, det ingenting blefve öfrigt för honom, med mindre man sönderstyckade de tvenne andras befattningar.
Sådan är alltid följden, då man behandlar ärenderna utan nödig uppmärksamhet.
Jag fortfar att anhålla, det R. o. Ad., i fall Hr Gr. o. Landtm, skulle anse nödigt att göra en sådan framställning, som Hrr Stuart och Hjerta begärt, icka måtte instämma i deras anmärkning.
Jag har endast begärt ordet för att tillkännagifva, det jag fullkomligen instämmer i Hr Dalmans anmärkning, att så snart grundlagen utstakar, huru många departementschefer böra finnas jemte benämningen af de särskilda departementerna, bör det sedermera öfverlemnas till Konungen att närmare utstaka, hvilka mål böra höra till det ena eller andra departementet.
Jag är öfverlygad, att tillfälliga tidsförhållanden kunna derutinnan verka betydliga förändringar, som icke vid grundlagens uppgörande kunna förutses.
Jag är äfven öfvertygad, att ^delar af Representationen icke kunna med tillräcklig sakkännedom bedöma, huru denna fördelning bör uppgöras, och Den 6 October f. m. den utgör, efter min tanke, mera ett administrations- jin ett grundlagsstiftningsmål.
Man måste antingen hafva tillhört Styrelsen eller hafva varit en af dess närmare organer för att med full sakkännedom yttra sig örn denna fördelning, oell jag önskar, att hvarje representant, sorn går att rösta i denna fråga, måtte fråga sig sjelf, om lian förstår den i botten.
Jag har hört anmärkningar framställas emot Ur Dalmans förslag.
En värd ledamot har sagt, att fördelningens uppgörande af Regeringen skulle lemna anledning till framtida klander emot Regeringen.
Jag vill icke bestrida möjligheten af ett sådant klander; men jag vill.icke’göra Regeringen krdtlös derföre, att hon i anseende till sin svaghet skulle kunna undgå tadel.
Jag vill göra Regeringen stark, på det man med rättvisa ina kunna af henne fordra mvcket.
En annan talare har sagt, att i följd af detta förslag ministrarnas antal här, likasom i Frankrike, kunde ömsom blifva 7, 8 oell 9.
Jag kan icke föreställa mig, huru en sådan följd kunde uppstå, då grundlagen koimue att bestämma icke blott Statsrådens antal, utan äfven antalet och benämningen af departementerna.
Jag anhåller således, alt Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra propos. till godkännande af denna anmärkning, och tror det vara nödigt, att sådant sker, innan någon framställning göres å någon anmärkning, som åsyftar fördelningens uppgörande; ty om Hr Dalmans anmärkning godkännes, förfalla de öfriga anmärkningarna i afseende på fördelningen, och skulle R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke förklara en sådan anmärkning, kunde sedermera propos. å lii’ Dalmans förslag icke framställas.
Att den .värde ledamot, sorn ytträde sig näst före mig, förklarade, det han ej visste, hvad som skulle blifva grundlinierna för fördelningen, förundrar mig, enär jag hört Hr Dalman uppgifva, huru hvarje departement skulle benämnas i öfverensstämmelse med BorgareSt:s beslut.
Det vore nemi. endast departementernas antal och benämning, som i grundlagen skulle inflyta.
Den skulle således innehålla en anvisning för fördelningens uppgörande af Regeringen; men denna anvisning skulle ej gå så långt i småaktighet, att den verkställande magten funne sina händer så bundna, att icke fördelningen kunde uppgöras, såsom omständigheterna påkallade.
Att någon oreda och villervalla kunde uppstå i fråga om hvilket departement ett eller annat mål skulle tillhöra, anser jag ej vara tänkbart; ty om det är en promulgerad grundlag eller en af Konungen promulgerad allmän kungörelse, som bestämmer til! hvilket departement ett slägs mål skall höra, måste lika så mycken reda finnas.
Det är gifvet, att ehuru Konungen äger att uppgöra denna fördelning, kan Häri likväl icke, sedan en allmän kungörelse derom blifvit utfärdad, tillåta densammas öfverträdande, innan den genom en ny kungörelse blifvit ändrad och uppliäfveri.
Hr Hjerta: Då Hr Gr. o. Landtm, behagat låta dis - Den 6 O et ober f. ra. cussionen fortgå till närmare bestämmande af Just.ministerns functioner, ber jag att få tillkännagifva, det jag nödgas skilja mig fran de åsigter, som i detta afseeude af Grtna Horn och Frölich samt Hr Dalman blifvit framställda.
Dessa värda ledamöter hafva ansett, att en våda för förföljelser mot embetsmän ktlnde uppstå deraf, att Just.ministern innehade allm. åklagarémagten.
Denna våda förtjenar visserligen allt afseende, och om jag trodde, att den skulle minskas derigenom, att åklagaremagten fråntoges Just.ministern, skulle jag instämma i ett sådant yrkande; men vådan ligger, enligt min tanke, icke deruti, att Just.ministern har åklagaremagten, utan i sjelfva domaremagtens organisation, och jag hemställer till dessa
Hrr; om denna våda i någon mån kunde minskas derigenom, att åklagaremagten i andra hand anförtroddes åt en Just,canceller, som måste vara en amovibel embetsman, om vådan vore mindre, då denna magt anförtroddes åt den amOvibla embetsman, hvilken måste stå under Just.ministerns inflytande och hvilken icke till något prot. ansvarar för hvad han gör och låter, än om den funnes hos Just.ministern, som ansvarar till ett prot. och hvars rådslag samt handlingar äro underkastade Cönstit.Utsk:s bedömande.
Jag skulle jemväl tro, att, såsom Frih.
Ehrenborgh yttrat, Just.ministerh, för att sköta sitt embete med kraft, bör innehafva denna magt, samt att enda vinsten af aklagaremägtens skiljande från Just.ministerns functioner vöre, att 2:ne embetsmän med hvar sin särskilda expedition komme att aflönas i stället för en.
Jag instämmer således i hvad Hr v.
Hartmansdorff samt Frih.
Ehrenborgh i denna del yttrat.
Jag är till större delen förekommen af Hr v. Troil genom det fullständiga svar, han gifvit de talare, hvilka satt. sig emot mitt förslag, och jag skall blott hänvisa Hr v. Hartmansdorff att med någon uppmärksamhet fästa sig vid Hr v.
Troils argumentation för att finna, att det icke är endast allmänna talesätt och obestämda uttryck, som blifvit framställda af dem, som gjort emot Hr v. Hartmansdorffs mening stridande anmärkningar, utan att dessa sednare äro ganska väl betänkta.
Till svar å Hr Hjertås yttrande får jag erinra, att det är en sednare fråga, hvem åklagaremagten skall anförtros, om den skall lemnäs till en amovibel Just.canceller eller till någon annan Statsrådsledamot, än Just.ministern»
Denna fråga har ännu icke varit föremål för Ståndets pröfning, och i de öfverläggningar, sorn några af RiksSttns ledamöter haft i afseende på åtskilliga af Constit.Utsk:s förslag, har man varit af den mening, att allm. åklagaremagten borde tillhöra en särskild Inrikes Minister.
Då skulle hela den ansvarighet qvarstå, som Hr Hjerta ansett nödvändig, och mitt yrkande afser blott att skilja åklagaremagten från den person, som har hela domarecorpsens befordran i — sina liander, emedan det, såsom Gr.
Horn jemväl upplyst, måste ställa doinarecorpsen i ett besynnerligt förhållande till dess högste chef, att han har dess befordran i sin magt och derjemte är högste åklagare.
Jag förblifver således vid den tanke, att det vore orätt att till Just.ministern öfverlemna åklagaremagten, förbehållande mig likväl att framdeles uttrycka till hvilken bland ministrarna jag anser den böra uppdragas.
Denna fråga lärer dock äfven, i fäll It. o. Ad. ingår på dén princip, som jag yrkat, komma att bero af Konungens afgörande, derest man ej skulle vilja bibehålla en Just.
Iler och således i en särskild 5 bestämma frågan om åklagaremagten; men i fall R. o. Ad. ej godkänner den princip, att ärendernas fördelning emellan departementerna må bestämmas ensamt af Konungen, kominer jag att med min röst bestrida åklagaremagtens öfverlemnande till Just.ministern.
Hr Hjerta har redan vederlagt Hr Dalmans yttrande mot lämpligheten att förena åklagaremagten med Just.ininisterns befattning.
Jag vill blott tillägga, att man gör orätt att endast tänka sig domare sysselsatta med politiska förbrytelser.
Sådana aro sällsynta och ådraga sig allmän uppmärksamhet.
Deremot bänder det oftare, att domare äro försumliga med vanliga mål, hvarpå ingen gifver akt mera än sakägarne, och att allmänheten deraf lider, hvarföre också Just.ministern bor hafva i sin hand att åstadkomma, det allmänheten må få sina mål både fort och väl afgjorda.
Det är icke, såsom en ledamot yttrat, en småaktighet att sysselsätta sig med ärendernas fördelning; ty om man icke efterslå har hvilka befattningar rätteligen böra tillhöra hvarje Styrelsegren, händer det lätt, att man, såsom redan skett, föreslår departementer, åt hvilka Konungen ej skulle kunna gifva någon sysselsättning, med mindre sådana befattningar stympades, hvilka borde tillhöra andra departementer.
Om Hr Gr. o. Landtm, finnér lämpligt att göra pi-opos. på Hr Dalmans begäran, anhåller jag, att min deremot må blifva contrapropos., nemi. att åklagaremagten äfvensom fångvården må tillhöra Just.ministern.
Det förundrar mig på det högsta, att sedan ett argument blifvit vederlagdt af flera talare, man likväl ideligen kommer fram med detsamma, likasom man ej ville lemna någon uppmärksamhet åt hvad deremot blifvit
Bn förd t. Gr. Horn och jag hafva tillkännagifva, att vi icke åsyfta att från Just.ministern taga den naturliga rättigheten ött inom sitt departement actionera de tjenstemän, hvilka gjort sig förtjenta af åtal, och Gr.
Horn har i sitt sednaste yttrande fullständigt uppdragit gränslinien emellan allm. åklagaremagten och den slags åklagaremagt, som bör tillhöra hvar oeh ep chef inom dess departement»
För min 14 H. i4 D « n 6 0 c t o b e r f. m. del skulle jag tro, att om chefen för hvarje embetsverk hade en sådan åklagar em agt, skulle t. o. m. under det våra institutioner vore sådana, de nu äro, den allm. åklagaremagten ej behöfva finnas hos någon annan, än R.
St:s Just.- ombudsman; men jag tror ej, att man nu behöfver bestämma, hos hvilken den allm. åklagaremagten bör finnas, utan endast, huruvida det är principenligt eller ej, att den uppdrages åt Just.ministern.
Den contraproposms antagande, som Hr v.
Hartmansdorff begärt, får jag på det högsta bestrida.
Det är gifvet, att contrapropostn till mitt förslag, som innefattar en principfråga, ej kan blifva annan än den, att om R. o. Ad. voterar nej, anser R. o.
Ad. sig böra bestämma hvilka befattningar skola tillhöra de särskilda departementscheferna; men att i contrapropostn insattes en speciel fråga, huruvida allm, åklagaremagten skall tillhöra Just.ministern eller icke, torde Hr Grvo. Landtm, ej kunna tillåta, ty det skulle beröfva mig och dem, som dela min tanke, rättigheten} att, i fall principen ej godkännes, söka att göra vår mening gällande i den speciella frågan, hvilken således bör blifva föremål för särskild pröfning.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade förklara såsom sin gemensamma tanka, att uti grundlagen må bestämmas endast de allmänna föremålen ^ör de särskilda departementen, men att det må öfverlemnas till K.
M. att genom särskilda utfärdande kungörelser bestämma den närmare fördelningen af göromålen departementen emellan.
Som jag icke tror, att de Hrr, hvilka med mig äro af olika åsigter i denna fråga, vilja vinna sitt ändamål på annat sätt, än öppet, hemställer jag, om icke bifall till den propos., hvarom votering nu är begärd, skulle, enär denna propos. innehåller, att i grundlagen må bestämmas endast de allmänna föremålen för de särskilda departementerna, innefatta nödvändighet att uttrycka till hvilket departement allm. åklagaremagten skall höra.
Men om ja vinner, och jag sedermera, just på den grund, att man förklarat, att endast de allm. föremålen för departementerna, men icke den närmare fördelningen af göromålen böra bestämmas, skulle yrka, att allm. åklagaremagten må, såsom en hufvudkategori, upptagas bland de utmärkande dragen af den befattning, som skall tillhöra chefen för Just.departementet, skulle man kanske säga, att detta ej är ett utmärkande drag, utan borde öfverlemnas till Konungens bestämmande.
Jag hemställer således, oni icke ett trassel ligger deri, att man begär, det R. o. Ad. må såsom sin gemensamma tanka förklara en outve,eklad tanke eller en allmän Den C October f. m. 107 phras, iler! munga tankar fa runi.
Det :ir ju klart för hvar och en, att en liufvudgaranti för landel ligger i åklagaremagtens behöriga utöfvande, och frågan, huruvida den skall ställas särskildt eller förenas med just.ärendernas förvaltning, är en hufvudomständighet, som karakteriserar saken och son; således hvarken kan eller bör såsom en detailfråga i grundlagen förbigås, eller hvari det bör öfverlämnäs ät Konungen att ensam göra och låta.
Jag för min del önskar, att allm. åklagaremagten må finnas i Konungens Conseil, på det ansvarigheten, hvilken endast kan tiliämpas emot ledamöter af Conseillen, må kunna utsträckas äfven till den vigtiga del af förvaltningen, som rörer åklagaremagten, och jag är så mycket mera sträng emot Styrelsen i mina åsigter, som jag emot Hr Dalman, hvilken vanligen i sådant fall är strängare än jag, yrkar, att åklagaremagten ej må stå utanför dörren till Conseillen, i hvilket fall den ej kunde räckas af den allmänna controll, vi blott i afseende på ledamöter af Konungens Conseil kunna utöfva.
Jag förstår ej, huru man kan vilja hafva en stark controll på Styrelsen och derjemte yrka, att åklagaremagten må stå utanför Conseillen, utan jag yrkar, att den må stå inom Conseillen, på det jag och hvilken riksdagsman som helst må kunna uppstå och säga, att det är 'anledning till^anmärkning emot den, sorn står i spetsen för allm. åklagaremagten, hvilket icke är möjligt, då denne chef ej tillhör Konungens Conseil.
Frågan, huruvida chefskapet för alim. åklagaremagten är en sådan befattning, som bör särskildt utmärkas, hörer icke hit, utan kan särskildt afgöras, och jag tror, att genom särskild framställning kan bestämmas, huruvida chefskapet för denna magt bör finnas inom eller Utom Konungens Conseil.
Jag suspenderar mitt omdöme , derom, tills den frågan förekommer.
Ku är endast i fråga, antingen man blott skall bestämma de allmänna benämningar på departementerna eller dem emellan utpartera de olika målen.
Contrapropostn kan således ej blifva annan än den, att om R. o. Ad. afslår, hvad jag föreslagit, skall särskild öfverläggning äga rum i afseende på de göromål, sorn komma att tillhöra det ena eiler andra departementet.
Jag kan således blott till hälften gå Hr Le finns önskan till mötes, i det jag försäkrar, att jag såväl i detta sorn i andra fall endast på öppen väg vill söka det ändamål, jag åsyftar.
Jag har redan tillräckligt gifvit tillkänna, att jag ej är af den mening, att ledamotskapet i Konungens Högsta Domstol bör skiljas från Just.ministerns befattning, och ej heller anser, att han, derest sådant bcslutes, icke bör Vara chef för allm. åklagaremagten.
Hvad jag nu går att säga kunde derföre synas strida emot min mening; men jag tror, att man kunde undvika den votering, som blifvit yrkad.
Då jag haft någon del i uppgörandet af ioä Den 6 October f. ra. det förslag, som nu ventileras, har jag likväl icke hyst den tanke, att med de gränslinie!’, som i förslaget aro uppdragna, man antydt de fullkomligt riktigaste, sorn kunde önskas, och jag tior, att vid verkställigheten manga subdivisioner blifva nödiga, hvilka alltid mäste öfverletnnas åt Styrelsens afgörande.
Jag tror derföre, pt.l det ej vore så farligt att, såsom Hr
Dalman föreslagit, gå den medelväg att endast gifva allm. attributioner pt departementscheferna, och jag stödjer denna mening derpå, ptl om man kunde gifva ett allmänt namn åt hvad man lin kallar Kammar-expedition, Eeclesiastik-expedition m. m., hude inan lika lätt antydt göromålens fördelning, som genom benämningarna Armeens och Flottans
Departement, hvilka gifva ett klart begrepp örn dertill hörande äreuder, emedan man vet, hvad med arme ocn flotta menas.
Man har sålunda utmärkt grundlinierna för deparfementernas befattningar.
Må man således icke så strängt hålla sig vid bestämmandet af hvilka särskilda göromål skola tillhöra hvarje departementschef, utan endast antaga benämningen: chefen för Just.departementet, och må det sedan bero af Styrelsen att lemna honom den befattning, som honom bör tillhöra.
Då yi komma ait ventilera följande §§, kunna vi yttra oss, huruvida den §, sorn rörer Just.Caneelleren, bör stå qvar sådan den är, eller icke.
Det synes mig således ej vara något riskeradt att förklara för sin gemensamma tanka Hr
Dalmans mening, att endast grundlinierna för departementerna må bestämmas, då ännu icke är sagdt, hvad de skola heta; och att votera om förklarandet af en sådan gemensam tanka synes mig nära nog ändamålslöst, Hr von Hartmansdorff:
Sedan Hr Dalman förklarat, att han med sitt förslag icke åsyftat att förekomma en ytterligare öfverläggning, huruvida allm. åklagaremagten skall tillhöra den ifrågavar, förvaltningschefen eller någon annan, är det likgiltigt, om denna fråga förekommer nu eller en annan gång.
Jag vill derföre ej yrka votering, särdeles då, i öfverensstämmelse med Hr Dalmans förklaring, de ordalag, som blifvit begagnade i den propus., Hr Gr, o. Landtm, framställt, äro sådana, att jag ej tror dem kunna hindra R. o. Ad. att framdeles yttra sig ej mindre öfver denna hufvudsak, än öfriga hufvudfrågor, hvilka kunna förekomma, Hr
Jag får på det högsta reservera mig mot den tydning, Hr v. Hartmansdorff gifvit åt mitt förslag.
Det måtte vara en stor skillnad emellan att lemna öppet, huruvida allm. åklagaremagten skall finnas inom eller utom Konungens Conseil samt hos hvilken den, skall finnas, och Hr v.
Hartmansdorffs förmenande, att jag medgifvit, att denna detailbefättnings samt pudra dylika befattningars fördelning borde emellan departementscheferna bestämmas.
Jag vill blott förutskicka, dénpa reservation, på det min fram-» ställning ej må missförstås.
Den 6 October f. in. 109 Frill.
Jag vet icke, huruvida andras begrepp hafva behof af någon stödjepunkt att fasta sig vid, innan denna fråga afgöres; men jag är verkligen i behof deraf.
Jag skulle önska veta, hvad man menar med dehär nämnda grundlinie,rna, för att kunna votera antingen för eller emot förslaget.
Här är fråga om 8 föredragande Statsråd; men jag vet ej, huru många man åsyftat genom dessa grundlinier, hvilka kunde sammanslå 2 å 3 departementer.
Det vore derföre önskligt, att de Hrr, sorn föreslagit grundlinierna, ville för oss andra göra tydligt, hvad meningen dermed är, på det man ej mätte antaga för mångå eller för få grundlinier.
Om II.
Ståndet skulle, i anseende till middagstimmen, anse Hr Dalman böra få bestämma, huru vidsträckt Ståndets öfverläggningsrätt efter ifrågavarande propos. antagande må blifva, anhåller jag att få veta, huruvida det må vara mig tillåtet att framställa, hvad som bör tillhöra Kameral-departementet och hvad lill Financc-departementet, och att få anmärka det oriktiga, jag finner deri, alt drätselverket, handeln och slöjderna aro sauimanslagna på en hand, och deruti, att hushållningen, bergshandteringen och inre ordningen skola vara tillsammans med kameralverket.
Det vöre ock väl att få veta, hvad med kameralverket skall förstås?
Det är en bland de största brister i vår statsförvaltning att hafva 2:ne styrelsegrenar, af hvilka den ena har början af näringarna och den andra slutet, den ena början af drätselverket och den andra slutet.
Om det är mig tillåtet att framställa olämpligheten af denna fördelning, och Hr Dalman sedan tillåter, att man får tala om åklagaremagten, fipner jag intet, som hindrar mig att säga ja till den af honom begärda proposm.
Jag måtte hafva varit mycket olycklig i valet af uttryck, efter det ej lyckats mig att göra mig bättre förstådd af en värd talare, som vanligen riktigt uppfattar, hvad som säges.
Jag har icke velat betaga någon rättigheten att uttrycka sin opinion derom, att det eller det ärendet borde tillhöra det ena eller andra departementet, och har ej heller åsyftat att bibehålla fullkomligt samma benämningar på departementerna, som Constit.Utsk. föreslagit.
Jag instämmer fullkomligen i Hr v. Ilartmansd.orlTs yttrande om olämpligheten af ärendernas nuvar. fördelning; men hvad jag åsyftat undvika är, att i grundlagen må specificeras, det t. ex. landthusliållningen, bergshandteringen m. m. höjer till Kammar-departementet, att uppbördsverket, tullverket hörer lill Finance-departementet etc.
Detta är en specification, sorn jag tror kunna öfverlemnas åt Konungen.
Härigenom tror jag mig äfven hafva besvarat Frih.
Åkerhjelm, och om han hade afhört mitt första yttrande, hade lian funnit, att jag verkligen uppgifvit de benämningar
Ilo Den 6 Octo! er f. ra. å departementerna, sorn jag ansett lämpliga.
Jag skulle t. ex. vilja hafva en chef för Just.departementet, en för Utrikes Departementet, en för Finance- eller Drätsel-departementet, en för Handels- oell Kurin gs-d <: pa r t e ine n te t, en för Årméens Departement, en för Flottans Departement och en för Kyrkooch Allm.
Undervisnings-departementet.
Departementscheferna må blifva så inånga, man finner lämpligt, blott nian finge en generel benämning, som omfattade det allmänna af deras befattningar; men att specificera, att t. ex. fångvården skall tillhöra Just.- eller Inrikes-ministern, skulle jag anse öfverflödigt samt leda till alltför vidlyftiga discussioner och svårigheter vid den Utsk. åliggande sammanjemnkningén af JtiksStms tankar.