Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cronhjelm i anmärkningarna mot Hr Rosenblads motion, angående öfverlemnande till KammarRättens revision af Bankens och dess DiseontVerks räkenskaper.
Jag anser mig nu destohellre böra något närmare utveckla min åsigt i detta ämne, som Hr Rosenblad motiverat nödvändigheten af en vidsträcktare revision än den, som verkställes af R.
St:s egna ombud, från de förbiseenden af vissa felaktigheter och, bland annat, af en ej obetydlig balanee, som antydes hafva ägt rum vid föregående
Discont-re visioner, uti hvilka äfven jag haft äran deltaga.
Befattningen med låns utgifvande och indrifning, tillsynen öfver tjenstemännen, controllen öfver skeende insättningar , en noggrann coltationering af de uppvisade Banco-attesterna tillhör
Directionen och fordrar dess oafbrutna uppmärksamhet; och jag är öfvertygad, att, om en sådan blifvit behörigen använd, den ifrågavarande baJancen ganska lätt varit upptäckt eller måhända alldeles uteblifvit.
Revisorerne hafva åter endast att granska förvaltningen, i öfverensstämmelse med de af R.
Directionen meddelte föreskrifter och beslut; att genom verificationer förvissa sig om siffrans riktighet; att tillse, att alla fånehandlingar finnas i behörigt skick och öfverensstämmande med författningarne, samt slutligen att den behållning, som skulle finnas, verkligen finnes för den dag, räkenskapen afslutas, eller för den, då Revisorerne granska behållningarna eller de ingifna betalnings-attesterna.
Om allt detta ar i behörig ordning, måste Revisorerna lemna Directionen decharge.
Sådant hindrar likväl ej att, genom oordning och vingleri med de in- och utgifvande attesterna och assignationerna samt
Directionens efterlåtenhet att controllera förhållandet dermed, en för ögonblicket, då revisionen sker, betäckt balanee verkligen finnes.
Detta kunna inga Revisorer förekomma, utan det måste alltid bero på en daglig, oaflåtlig controll af Directionen.
Ännu mindre torde en sådan balanee kunna upptäckas af Kammar - Den io Fcbruarii f. m. 81 marRätten, oell, om så skedde, klefve det dock troligen alltid för sent.
Jag liar icke fattat, om den balance, hvarpå Ilr Rosenblad syftat, befunnits under åren 1829 och i83o, då jag hade äran vara DiseontRevisor; men hvad jag kan försäkra, är, att revisionerne då verkställdes med all noggrannhet.
Emedlertid anser jag för min pligt att fästa BancoUtsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten att närmare utreda förhållandet med sagde balance, och huruvida den blifvit
Disconten godtgjord.
Hvad i allmänhet beträffar granskningen af Bankens och RiksgäldsContorets räkenskaper genom ett Statens Embetsverk, så anser jag den både öfverflödig och olämplig, åtminstone så lange R.
St. ensamme äga att i Bank-ärender förordna, och till dess en förändring af Grundlagen le 111 nar Regeringen Ordförandeskapet jemväl i R.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må åtfölja remissen till BancoUtsk., hvars uppmärksamhet jag äfven vill fästa på nödvändigheten att tillse, att de Discontens Tjenstemän, till hvilka
Directionens assignationer å utgifna lån lemnäs, prestera en betydlig borgen.
Uppå derom af JI.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd proposition biföll R. o. Ad., att Frih. Kantzous yttrande fick till BancoUtsk. åtfölja Hr Rosenblads, Bernhard, den 7 dennes remitterade motion om granskning genom KammarRätten af Bankens och dess Discontverks räkenskaper.
Å nyo föredrogs Frih. Boyes, Ludv., den 4 dennes på bordet lagde motion, innehållande åtskilliga förslag till förändrade stadganden om husbehofs-brännvinsbränningen.
Hr Mo ntgom erie, Gustaf:
Då jag vid sista Riksdagen väckte motion om en ökad beskattning på brännvinsbränningen, möttes den af många motsägelser, och jag hade icke då någon anledning förmoda, att den allmänna opinionen så snart skulle förena sig med min.
Jag finnér nu, att äfven Frih.
Boye delar flera af de åsigter, jag dä framställde; men då vi hufvudsakligen i afseende på beskattningssättet äro oense, och jag icke haft tillfälle att i dess helhet utarbeta det förslag, jag velat framställa och framdeles till vederbörligt Utskott skall inlemna, anser jag min pligt vara, att vid Frih.
Boyes förslag göra några anmärkningar.
I afseende på första punkten, så vidt den angår, huru lång tid af året brännvinsbränningen bör få fortfara, instämmer jag helt och hållet med motionären; men projectet att bränningen må börjas den 1 November och slu 1 H. 11 82 Den 10 Februari i f. m. tas den iG December anser jag icke vara väl motiveradt.
Det vore bättre att fortsätta bränningen med ens i 4 månader, eller att sluta den med Januarii månad och sedermera icke fortsätta den förrän vid slutet af våren, på det att de, som ännu äro intagne af den falska föreställningen, att brännvinsbränningen är ett behof för ladugården , må äga denna hugnad under den tid fodertillgången är knappast.
Beträffande förslaget i andra punkten, att pannerymden, men icke den tillverkning, som dermed kan åstadkommas, bör beskattas, fruktar jag, att i sådant fall samma missbruk som hittills skola äga rum, och att alla försigtighetsmått deremot skola genom nya uppfinningar omintetgöras; ty det är icke möjligt att beräkna, huru mycket brännvin de Skottska och pistoriska pannorna i en ny form eller med andra tillsatser kunna afverka.
Genom en ny inrättning skall averkningen möjligen blifva fördubblad mot hvad den nu är.
Jag tror således, att vetenskapsmän i Stockholm böra bestämma det qvantum, som per medium kan afbrännas med de olika inrättade pannorna, och fortfar att yrka den skatt af 16 sk. på hvarje kanna, som jag vid förra Riksdagen föreslog.
Husbehofs-brännvinsbränningen anser jag icke böra få ske för betydligt bättre pris än annan bränning, fastän ett sådant stadgande kunde lätta det motstånd, förslaget om brännvins-skattens förökande troligen skall väcka uti BondeStåndet.
Detta Stånd vet icke hvad dess frid tillhör, i fall det anser brännvinsbränningen lemna bonden någon betydlig inkomst, och det behöfver icke ådagaläggas, att förhållandet är alldeles motsatt.
Sednare tider hafva dessutom företett så obehagliga bevis om det onda, brännvinsbränningen i alla Rikets provinser förorsakat, att jag skulle tro, att Hederv.
BondeSt., om det blefve upplyst om sitt eget bästa, skulle antaga den högre beskattningen, på det att den, som vill fortfara att bränna, må, åtminstone i beskattningsväg, bidraga till Statens bästa för det onda, han genom bränningen åstadkommer.
Boyes uti 5 punkten gjorda förslag, att till Konungens Befallnthfde samt General-TullDirectionen en viss summa måtte lemnäs för att utdelas till dem, som utmärkt sig genom nit att upptäcka lönnkrogar och insmugling af brännvin , så delar jag helt och hållet hans åsigter, helst hufvudgrunden för det onda ligger i berörde cfverträdelser, och Staten således icke kan göra nog för att förekomma dem.
Jag får likaledes instämma uti motionärens i 6 punkten gjorda framställning om nödvändigheten af betydliga förändringar i de nuvarande bränn vins-författningarna, på Den 10 Fcbruarii f. m. 83 det att genom den nya författningen må förekommas livad hittills ofta skett, att nemligen den enfaldige blifvit straffad i stället för den, som med uppsåt förbrutit sig emot gifna föreskrifter.
I sammanhang med dessa anmärkningar, och på det ifrågavarande discussion samt osäkerheten om den författning, som för framtiden kommer att blifva gällande, icke må gifva egennyttan anledning att, till dess denna fråga blir afgjord, bränna allt hvad brännas kan, får jag äran göra den motion, att R. o. Ad. måtte inbjuda de öfriga Stånden att jemte R. o. A. till K.
M. ingå med underd. anhållan, att all brännvinsbränning måtte undertiden förbjudas.
Den moraliska nyttan och vigten af denna motion behöfver icke inför R. o. Ad. ådagaläggas.
Jag får således endast anhålla, att den måtte till Allm.
Besvärsoch Oeconomi-Utsk. remitteras och MedStånden communiceras; äfvensom att de anmärkningar, jag gjort vid Frih, Boyes motion, måtte få åtfölja densamma till vederbörligt Utskott.
Detta Hr Montgomeries yttrande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af K. M:s HofCanceller, hvilken, å K.
M:s höga vägnar, öfverlemnade i4 Nådiga Propositioner och Skrifvelser till Rikets Ständer.
Hof-Cancelleren besvarades af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, samt utbeledsagades på vanligt sätt.
HrRamsay, Otto Johan Henrik, uppläste följande: Frih.
Boyes motion om husbehofs-brännvinsbränningen delar jag i vissa fall, men med andra åsigter för rörelsens tillvaro, — använd som brännvins-författningen medgifver —• lemnäs mig andra motiver till andragelse.
Ilusbebofs-brännvinsbränning: sjelfva detta namn dicterar en orätt afsigt, som man med svåra följder vidtagit, för att åt den förtryckta landtinannen lemna en industrigren, som med åberopade fördelar blifvit skänkt hans landttnanna-rörelse, för att äfven draga dryga skatter af förädlingen af hans produeter.
Jag anser icke brännvin som ett bestämdt behof hos någon, utan somen öfverflödsartikel, som ahlvig bort tilläggas de tarfliga boningar, der trefnad och lugn så ofta störas af denna lätt åtkomna vara.
Att icke heller brännvinsbränning är för landtbrukets bestånd en nödvändighet och derföre blifver betraktad som husbehof, kan jag af erfarenhet bedöma, och att det redan lagt, och i tidens längd — om detta onda skall fortfara — lägger de bestämdaste band att göra landtbruket ensidigt, tyckes dagliga erfarenheten vitsorda.
Brännvinets tillvaro och fabrikation är dock ettondt, som numera får och bör finnas, och böra derföre icke heller derå sådana band läggas, att man icke inom landet 84 Den io Fcbruarii f. m. tillverkar, hvad som åtgår, och att varan kan till sådana pris afyttras, att icke utländskt brännvin eftersökes.
Detta vore ett värre ondt, som skulle beredas genom strypsystem.
Jag har alltid ansett brännvinsbränningen för en fabriksrörelse och vill, att man ur sådan synpunkt också skall behandla frågan, gifva nämnde rörelse säkerhet för sitt bestånd, saint frihet åt hvarje medborgare att idka den.
Härtill ville jag lägga hvad pannerymd som helst, men anser detta vådligt eller inskränkande för de landtman, som, med små eller otillräckliga förlag, ännu sträfva i beroende af denna i sådant fall skadliga rörelse och icke veta att ur sitt landtbruk söka andra hjelpkällor.
Låt derföre go-kannors-pannan ännu vara den högsta och, för att icke å nyo behöfva gå till kopparslagaren och med honom uppgöra utstuderade förändringar, som kosta tid och penningar, så låt de sednast antagna brännvins-redskapen ännu få fortgå.
Att bestämma vissa brännings-månader, anser jag äfven obilligt; ty den, åt hvilken rättighet lemnäs att med förlag och kostnader ingå uti en skattlagd rörelse, bör dervid icke beröfvas möjlighet att på fördelaktigaste sätt begagna den.
Jag afstyrker således alla inskränkningar i detta fall och önskar, att få handteringen till alla förhållanden så stabel som möjligt.
Uti beskattningen äger sedan Styrelsen ett rättvist band att, efter tidens fordringar, lätta eller försvåra fabrikationen i mån af den dyrhet, man ansett brännvinet böra äga, och den qvantitet, som billigtvis icke bör fråntagas Aationen.
Att uppgöra en rättvis beskattningsgrund och att till en billig proportion kunna höja brännvinspriset, är nu det värsta.
Detta bör och kan lätt sättas i ett bestämdt förhållande.
Jag föreslår derföre, i likhet med den värde motionären, att den onaturliga skillings- eller kann-skatten må upphöra, men att man, såsom en noggrannare beskattningsgrund än den han velat dictera, i likhet med hvad vid sednaste Riksdag åsyftades, beräknar hvad med hvarje slags panna, på vanlig bränningstid af 8 månader, bör i medeltal kunna produceras och derefter för hvarje kanna debiterar pannan en årlig skatt, som af producenten bör utgöras i den mån han begagnar sin rätt, dock med en motsvarande säkerhet å hans sida att fritt och utan alla slags förbud få godtyckligt sköta sin fabrik.
Ehuru jag ej är bland de lycklige, som blott genom inskränkningar i tillverkningen och ett förhöjdt pris se fylleri-lasten hämmad, anser jag dock, med hänsigt till vådan af ett öfverflöd å en vara, som icke kan beräknas bland exportartiklar, nödigt, att detta genom förhöjd skatt förekommes, och jag ville uti närvarande förhållande hafva kannan beskattad med 4 sk- B:co.
Den io Februarii f, m. S5 ' Blott vid sidan af moralisk förbättring och ett erforderligt välstånd viker lasten med sina villade njutningar, och det är de förra, man bör söka bereda, för att bannlysa den sednare; må man icke tro, att man gör det med ett förbud eller en försvårad åtkomst.
Straff bör dock för samhällets synbara bestånd gifvas förbrytaren, och man bör också genom dess applicerande utpeka lasten.
Detta har dock vid det åberopade tilltagande fylleriet icke skett; och om vanan att se det verkar öfverseende, så ville jag, för att öppna ögonen och gifva Polisen en säkrare gradmätare för dess tjenståligganden i detta fall, äfven tillstyrka premier för dessa deras bemödanden, hvilka i öfrigt genom förhöjda stralfplikter kunna förökas.
I sammanhang härmed förenar jag mig också uti motionärens anförande i 6 momentet.
Hr Carleson, Jacob Edvard, anförde skriftligen: Med Frih.
Boye anser jag en förändrad författning om Lrännvins-bränningsrättigheten vara af behofvet och allmänna rösten högt påkallad.
Förnämsta syftemålet för denna författning bör blifva Fylleri-lastens hämmande, för hvilket syftemål alla considerationer böra vika.
Att varans dyrhet befordrar ändamålet, har erfarenheten besannat, och medel härtill är: minskad brännvins-tillverkning i förening med höga afgifler.
Då jag vid husbehofs-brännvinsbränning ej faster någon annan betydelse , än rättigheten att sjelf tillverka det brännvin jag för mitt hushåll kan behöfva, skulle jag anse en lid af 8 veckor vara härtill mycket tillräcklig.
Emot måttlig skatt kunde till jordbrukaren upplåtas rättigheten till dessa ätta veckors bränning, och, emot höga afgifter, ytterligare tid till den, hvilken såsom fabrik ville drifva rörelsen; men som denna förändring möjligen innebär för stort afbrott från den nu medgifna fria brännings-tiden, förenar jag mig med Frih.
Boye i den önskan, ”att tillåtna bränningstiden inskränkes till högst 16 veckor om året.”
Deremot kan jag för min del ej instämma i den önskan, ”att pannerymden må såsom hittills och i enahanda proportion rätta sig efter fastighetsvärdet.”
Jag anser på det högsta orättvist, att den, hvars egendom i taxeringsvärde uppgår till 15^ooo R:dr, skall vara berättigad att begagna enahanda panna och redskap som den, hvilkens fastighet i värde uppgår till och öfver 100,000 R:dr.
Det är ej ovanligt att finna hemmansdelar, af ägaren i värde uppgifna elter den pannerymd, hvarmed han vill utöfva brännvinsbränningen.
Af detta skäl önskar jag en på billighet uppgjord grund, hvarefter pannerymden må begagnas, och bifogar den Tariff, jag i detta afseende uppgjort.
Att den så kallade skillings-afgiften måtte upphöra, är cn fordran, hvilken äfven jag delar.
All beskattning, 86 C eR io Fekruarii f. m. grundad antingen på godtycke eller den skattskyldiges egen ärlighet, är oduglig.
Bestämda afgifter äro derföre nödvändiga; men icke billiga anser jag de af Hr.
Friherren föreslagna.
Om detta beskattningssätt antages, skulle för samma afgift, som erlägges af innehafvaren af en 90 kannors panna, fem stycken 60 kannors eller fyratioåtta stycken pannor af 3o kannors rymd kunna innehafvas.
Hen enda på rättvisa grundade beskattning är möjlig tillverkning, hvarvid man kanske bör taga i beräkning större eller mindre tillverknings-kostnad i följd af tillverkningens hastighet.
Efter dessa åsigter har jag uppgjort en Tariff, sorn här vidfogas.
Boyes önskan, ”att allt missbruk af de Skottska pannornas begagnande måtte förekommas,” står i strid med den af honom förut yttrade, den nemligen, ”att andra än högst nödvändiga förändringar af brännvins-redskapen må uteblifva.” Genom K. M:s Nåd.
Förordning af år lSaaäro de öfverklagade missbruken hämmade.
Friherren måtte derföre åsyfta ett förbud mot deras begagnande.
I allmänhet begagnas Skottska pannor eller sådana, hvilkas djuplek är mindre än ^ af diametern.
Förklaringen af målningssättet gjorde det för panne-ägaren nödvändigt att låta afskära pannan till den storlek, man hade rättighet innehafva, och på det sätt hafva en mängd pannor blifvit förvandlade till s. k. Skottska.
Af den nu uppgifna orsaken bestrider jag, ehuru ej enskildt interesserad i frågan, detta Friherrens yrkande.
Den föreslagna rättigheten att af brännvins-bevillningen innehålla medel till gratificationers utdelande åt Krono- och Tullbetjeningen nödgas jag äfven bestrida.
Om vid brännvinets transporterande kärlen förseglas med ägarens sigill och dess skriftliga förpassning åtföljer, hindras såväl insmugling som de nuvarande flyttbara krogarna, och om vederbörande öfver allt tillhålla underlydande att göra sin tjenst, behöfvas ej några ytterligare uppmuntringar.
Såsom enskild motion får jag äran föreslå: att de afgifter, som eldigt 22 (j. af 2:dra Art. uti K. M:s Nåd.
Förordning af den 20 Junii i83o, angående grunderne för brännvins-bränningsrättigheten och afgifterne derför, nu efter egendomsvärdet utgå, må upphöra och ali brännvinsbevillning blott läggas på tillverkningen.
Jag anhåller att dessa anmärkningar må till vederbörligt Utskott få åtfölja Friherre Boyes motion.
PenioFcbruariif. m. 87 Tariff pä den Brännvins-pannerymd, hvarmed tillätes att bränna, beräknad efter egendomens, hemmanets, hemmansdelens eller Stadsjordens värde enligt 1833 års Taxering, med för hvarje kannc-rymd särskildt utförd bevillnings-afgift, per vecka beräknad.
N.-o 1.
Enkla Pannor.
< P3 fiso 63:
C/Q n n ro « a-3 g- s s B II 633 63 gift per Cd n < B Egendom värde en års Tax 633 | 63 gift per w n < < hej ? “ C- g g * 3 3 a
Ko — afgift per 03 n < B* a n *—■ 0 *\ * s B B B C/q 0 r-2 B B S < n <5 2. c 3 < n crq V) 1 hi W p n -i tL rt 1 E" 1 s* OJ P n> n cL ( j 1 63 63 73 • w" n n D- n Te u 63 7» B:o Rd. u R. sk r B*.o Rd. c R. sk r B:o Kd. \r R. sk r 4oo 4 — 6 - 4,6oo 33 1 47 6 i4>3oo 62 3 44 - 5oo 5 — 7 5 4,800 34 •1 3 - 14,700 63 4 - 600 6 — 9 - 5,ooo 35 2 6 6 i5,ioo 64 4 4 - 700 7 — 10 6 5,3oo 36 i 10 - i5,5oo 65 4 8 - 800 8 — 12 - 5,6oo 37 2 i3 6 16,000 66 4 12 - go° 9 — i3 6 5,900 38 2 *7 - i6,5oo 67 4 16 - 1,000 10 — i5 - 6,200 39 2 20 6 17,000 68 4 20 - 1,100 11 — 18 - 6,5oo 4° 2 24 - i7,5oo 69 4 24 - 1,200 10 — 21 - 6,800 4» 2 27 - 18,000 70 4 28 - i,3oo i3 — 24 - 7,100 42 2 3o - i8,5oo 7« 4 33 - i,4oo >4 — 27 - 7,400 43 2 33 - 19,000 72 4 38 - i,5oo i5 — 3o - 7,700 44 2 36 - i9,5oo 73 4 43 - 1,600 16 — 33 - 8,000 45 2 39 - 20,000 74 5 — - 1*700 '7 — 36 - 8,3oo 46 2 42 - 20,600 75 5 5 - 1,800 18 — 39 - 8,600 47 2 45 - 21,100 ;6 5 10 — 1,900 ■9 — 42 - 8,900 48 3 — — 21,700 77 5 i5 “ 2,000 20 —■ 45 - 9,200 49 3 3 - 22,300 78 5 20 - 2,200 21 1 1 - 9,5oo 5o 3 6 - 22,900 79 5 25 - 2,400 02 1 5 - 9 9°° 5i 3 9 - 23,5oo 80 5 3o - 2,600 23 1 9 - io,3oo 52 3 12 - 24,100 81 5 36 - 2,800 24 1 i3 - 10,700 53 3 i5 - 24,700 82 5 42 - 3,000 25 1 >7 - 11,100 1 i,5oo 54 3 18 - 25,3oo 83 6 - 3,2oo 26 1 21 - 55 3 21 - 25,900 84 6 6 - 3,4oo a7 1 25 - 11*900 56 3 24 - 2Ö,5oo 85 6 12 - 3,6oo 28 1 29 -
12,300 57 3 27 - 27,200 86 6 • 8 - 3,8oo 29 1 33 - 12,700 58 3 3o - 27,900 87 6 24 - 4»ooo 3o 1 37 - i3,ioo 59 3 33 - 28,600 88 6 3o - 4,200 3. 1 4o 6 i3,5oo 60 3 36 - 29,300 89 6 36 - 4,40° ?2 1 44 - 13,900 61 3|4o - 3o,ooo 9° 1 6 42 - Denna afgift för enkla pannor förhöjes: 1:0 för begagnad mäskvärmare med a5 procent; 2:0 för enkel rectificator med 33 J procent; 3:o för dubbel rcctifications-apparat med 5o procent af hvad för pannan betalas. 88 Den io Februarii f. m. N:0 2.
Pistoriska Brannvinstillverknings-redskapj leräknad efter Pannornas sammanslagna rymd.
Egendomens värde enl. 1833 års taxering.
Tillåten Fanne rymd..
Bevillnings- afgift pr vecka.
Egendomens värde enl.
1833 års taxering.
Tillåten Pannerymd. afgift pr vecka.
Bevillnings- Bro Rdr K:r Rdr sk r.
Bro Rrdr K:r Kclr sk. r. 31,000 4« 10 — — 60,000 66 17 — — 32,000 4> 10 12 — 6i,5oo 67 17 16 — 33,ooo 42 10 24 — 63,ooo 68 17 32 — 34>ooo 43 10 36 — 64,5oo 69 18 — — 35,ooo 44 11 — — 66,000 70 18 16 — 36,ooo 45 11 12 — 67,500 71 18 36 __ 37,000 46 11 24 — 69,000 72 19 8 38,000 47 11 36 — 7o,5oo 73 19 28 — 3q,ooo 48 12 — — 72,000 74 20 — — 4o,ooo 49 12 12 — 73,5oo 75 20 20 — 41,000 5o 12 24 — 75,000 76 20 4° — 42,000 5t 12 36 — 76,5oo 77 21 12 — 43,ooo 5a 13 — — 78,000 78 2L 32 — 44»000 53 13 12 — 79,5°° 79 22 4 — 45.000 46.000 54 13 24 — 81,000 80 22 24 — 55 13 36 — 82,500 81 23 — 47,000 56 14 — — 84,000 82 23 24 — 46,000 57 14 12 — 86,000 83 24 — 49,000 58 14 2.4 — 88,000 84 24 24 — 5o,ooo 59 14 36 — 90,000 85 25 — 5i,ooo 60 15 — — 92,000 86 25 24 — 52,5oo 61 15 16 — 94»000 87 26 — 54,000 62 15 32 — 96,000 88 26 24 — 55,5oo 63 16 — — 98,000 89 27 — 57,000 58>5oo 64 65 16116 16'32 — 100,000 90 27 24 Hr Rothlieb, Axel Fredr., uppläste följande:
Vid remiss af Frih.
Boyes motion, angående brännvins-bränningen, anhåller jag ödmjukast få bifoga mina egna åsigter i detta för Landet vigtiga ämne.
Delande Hr Frihts önskan, att medel måtte utfinnas till inskränkande af det förderfliga brännvins-supandet, tror jag likväl ej, att denna olycka, som hos, om ej mängden, dock en stor del af folket öfvergått till ett behof, ja, till en olycklig vana, aflijelpes genom varans fördyring eller genom minskning i production, utan snarare genom de vältänkandes gemensamma bemödande att göra denna last afskydd och förhatlig samt genom ändamålsenliga polislagars noggranna liandhafvande och tillämpning.
En varas dyrhet beror på större eller mindre tillgång, och ju rikare skördar, ju mera användes deraf till brännvins-bränning och ju lägre pris uppkomma; hvaremot, då årets skörd varit mindre gynnande, den lättare afsättes utan förvandling i brännvin, och både brännvin och spann - Den 10 Februari i f. m. mål således blifva dyrare.
Att tillåtelsen att idka brännvinsbränning under kortare och afbrutna tider skulle föranleda en minskad tillverkning och varans fördyrande i landet, tror jag; men månne ej med detsamma för lurendrejaren skulle uppkomma en ny, förledande utväg att tillfredsställa vinningslystnaden.
Det är således af vigt att noga öfverväga de beslut, som fattas.
För att uppfylla landets behof och lemna en beräknad fördel åt landtbrukaren, antingen han drifver bränneri-rörelsen i stort eller inskränker sig till några få bränn om året, anser jag, att brännvinsbränningen bör vara bestämd att fortfara från och med den i5 Oct. till den 15 April, eller 6 månader.
För dem, som sparsamt bränna, är denna tid tillräcklig, och för egentliga fabrikanter kan ej den föreslagna tiden lemna tillfälle till så stor afverkning, utan måste deraf uppkomma en stor minskning i det inom Riket tillverkade kannebeloppet.
Skalet, hvarföre jag tillstyrker, att bränningstiden må fortgå utan afbrott, är, att alltid början är mindre lönande, och, om ett uppehåll göres, förloras i:o på bränningen; 2:0 uppkommer en betydlig förlust för Staten genom pannornas och bränneri-redskapens försegling under mellantiden; och dertill kommer 3:o lusten , understödd af behofvet, att under den förbjudna tiden idka oloflig brännvinstillverkning.
Af dessa skäl vågar jag föreslå, att brännvinsbränningen må vara tillåten under 6 månader om året.
Hvad brännvins-skattens utgörande angår, får jag, enär jag anser det vara overkstälIbart att borttaga de mindre brännvinspannorna, föreslå såsom alternativ 1:0 förhöjd skatt endast på brännvinspannorna, eller ock 2:0 afgift på hvarje tillverkad kanna brännvin, utan skatt på bränn vins-redskapen; och bör i sednare fallet en tariff uppställas, som upptar hvad man anser (hellre lunder än öfver) kunna tillverkas med hvarje brännvinspanna efter kannerymden från den minsta till den högsta, och hvilken vid debiteringen och brännvinsskattens utgörande iakttages.
Den erfarenhet, man äger ej allenast sedan förflutna tider, utan,j ty värr, äfven genom nyare tiders brännvinsförbud, kan ej annat än bjuda varsamhet vid afgorandet af ett ämne, som är så ingripande i hvarje enskild jordbrukares hushållning som det förevarande, och hvilket så ofta föranled t öfverträdelser af lagbud, mångfaldiga rättegångar, menederi och lagbrott af olika beskaffenhet.
Hr Rothlieb, tilläde muntligen:
Jag anhåller, att detta anförande måtte få åtfölja Frih.
Boyes motion till Bevilln.- Utsk., samt att mig må tillåtas att framdeles till samma Utskott afgifva förslag till tariff för beskattningen.