Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det iir en sanning, att Kejsar Napoleon en gång var betänkt på att göra en förändring i Frankrikes tull-lagstiftning, och att han dervid gal efter till följd af statsrådets motstånd: hvilket stödde sig mindre derpå, att man ansåg en friare t.ull-lagstiltning i allmänhet vara för Frankrike skadlig, ari snarare på medvetandet, att en sådan lagstiftning, då införd i landet, skulle emot Kejsaren och hans regering framkalla en storm, som man möjligen fruktade.
Att denna sednare förklaring var den riktiga, visas deraf, att Napoleon nu börjat genomföra denna förändring, och det just med tillstyrkande af statsrådet, som första gången motsatte sig densamma.
Det vill således synas som skulle detta bevisa, att man i Sverige varit litet tidigare, hvilket jag icke kan räkna mig till förtjenst, emedan jag då hvarken var statsråd eller representant vid det tillfälle, då den friare tull-lagstiftningen i Sverige i synnerhet genomfördes.
Då jag vid 1840 års riksdag hade äran att af R. o. Ad:s Hrr Elektorer insättas till Ordf:de i 0 e n 2 Juni e. ib Bevilln.Utskit. var jag bland de få inom Utsk:t, som önskade gå något långsammare tillväga, än de andra.
En ibland mina mot* ståndare var nuv:de Chefen för FinansDepartit. som både inom Utsk:t och i Ståndet med framgång förfäktade den friare lagstiftningen.
Samma förhållande egde rum 2 år sednare.
Jag röstade visserligen då lör någon nedsättning i tullarna; men jag trodde att förändringen gick något för hastigt.
Jag var således då i minoriteten inom Otskrt och understundom äfven i Ståndet, der då fanns en väldig kämpe, som ansåg äfven mig gå för långt.
Emellertid är nu ställningen ganska betydligt förändrad.
De förändringar, jag då ansåg vara alltför stora, hafva blifvit genomförda, och jag erkänner, att jag deraf icke sett något men för landet.
Bland annat har tollen på spanmål blifvit helt och hållet borttagen, och det är nu blott fråga om den skall åsättas, om icke tull, åtminstone blott någon afgift.
Man har, såsom ett bevis på faran af att borttaga spanmålstullen, anfört den olägenhet vi år 1857 hade deraf, att eri mängd Ryskt rågmjöl infördes hit och nedtryckte våra priser.
Jag är dock öfvertygad om att en tull af 6 öre pr Lisp. icke hade motverkat det onda; ty man införskref det Ryska mjölet för att tillverka bränvin, hvilket man ansåg sig kunna sälja ined fördel, och det är klart att den nämnde tullen icke skulle haft rin gaste inflytande på denna vinst.
En annan omständighet, som också bevisar, att tullen icke är för jordbrukaren af någon större vigt, är att rågpriset ofta varierar i hög grad, så att man på hösten fått sälja för 12 rdr tunnan, oaktadt den nu gäller 14 till 16 rdr.
Skillnaden i priser, som landtbrukaren till följd af tillfälliga omständigheter måste underkasta sig, synes således vara så stor, att den föreslagna tullen icke kan inverka på sjelfva näringen.
Sveriges jordbruk icke behöfver det ifrågasatta skyddet, utan att det är stadt i en sådan utveckling, att det gerna kan undvara detsamma.
Man har velat upgifva, att den stora tillökningen i spanmålsexporten icke existerat, utan att hvad som utförts förut brändes upp i bränvinspannan.
Jag tror också att detta kan hafva varit förhållandet; men härvid måste man taga i betraktande två omständigheter, hvilka visserligen då icke voro för handen, men som dock måste vara så stora, att de just derföre att behofvet kunde af egen produktion fyllas, bevisa en stor tillväxt i denna produktion.
Den ena af dessa omständigheter är den, att sedan arbetslönerna stigit, konsumtionen af spanmål otvifvelaktigt tilltagit; ty icke blott antalet af dem, som hafva bröd, har betydligt tillväxt, utan äfven af dem, som hafva tillräckligt med bröd.
Annu större är tillökningen för ladugårdarnes behof, som, då förut drank i större mängd användes för kreaturens utfodring, nu erfordra stora qvantiteter spanmål.
Dessa båda omständigheter synas mig bevisa att vi verkligen fortskridit ganska betydligt.
Det är härvid att märka, att denna utveckling försiggått under en tid, då jordbruket icke varit skyddadt af någon spanmålstull.
Vore det nu så, att vi i öfrigt i vår tull-lagstiftning hade qvarstått på samma punkt som före 1847, då hade det varit en orättvisa, en obillighet att borttaga - Den 2 Juni e. m. taga span målst ullen; men nu har tullen dels borttagits dels nedsatts på en mängd andra förnödenhetsartiklar, och då hemställer jag, huruvida det kau vara rättvist, att låta den ena njuta det skydd, som förmenas den andra?
Det är klart att om fabrikanten skall kunna bära sig med de låga tullar, som nu finnas, och om det varit honom möjligt att göra det, så är det blott derföre, att systemet varit konseqvent genomfördt, så att, om han nu för sin tillverkning får något mindre betald t än förr, han till ersättning får för bättre pris både hvad han sjelf och haus arbetare behöfva Jag tror således att man icke nu kan åsätta lefnadsförnödenheternn någon tull, utan att äfven göra det med andra artiklar.
— En talare har sagt, att vi befunne oss i en så oförmånlig ställning, att produktionskostnaden för en tunna spanmål vore större, än i andra länder.
Jag tror, att det är alldeles omöjligt att noggrannt uträkna denna kostnad, och om det läte sig göra, skulle det visa sig, att den vore högst olika i Norrland, Upland och Skåne.
För att vara rättvis, måste man således hafva särskilda tulldistrikter inom landet, och jag är viss på, att skillnaden mellan produktionskostnaden i olika delar af Sverige är betydligt större, än mellan den I Skåne och Tyskland.
Dessutom är det mycket ovisst, huruvida vi i detta hänseende stå efter.
Jernlöf jag med norra Tyskland, så stå vi ovilkorligen före större delen af Hannover, Braunschweig m. fl. länder.
Ett annat förhållande eger rum i afs:de å Ryssland.
Der fås arbetet visserligen för godt pris; men varorna äro också derefter.
Dessutom är det klart, att om det finnes et} egendom, t. ex. i England, der spanmål kan produceras för bättre pris, än i Sverige, så har också egendomen blifvit bättre betald, och egarens ställning är således icke förmånligare än i Sverige, der han fått sin egendom för bättre pris.
Då man för öfrigt tager i betraktande, att oaktadt tull icke funnits på spanmål, produktionen deraf likväl tilltagit så, att vi kunnat exportera, så bevisar detta att priset varit lägre hos oss, än på den utländska marknaden.
Men skulle jordbrukaren, (och jag räknar mig ibland dem, som hafva intresse af att få den högre tullen), nu begära att få priset höjdt till det, som i allmänhet på verldsmarknaden gäller, så måste vi äfven vara beredda på att någon åtgärd från lagstiftningens sida vidtoges för att skydda andra näringsidkare.
Men i vårt kapital fattiga land är det dock vida vigtigare för jordbrukaren att alltid blifva af med sin vara, än att få 75 öre mera pr tunna.
Om således spanmålshandel!) i allmänhet befordras, tror jag det är vida förmånligare, än ett så obetydligt skydd som den närande tullen.
Om emellertid en tull verkligen skulle åsättas spantnålen och priset derå följaktligen stege med 7 5 öre, så skulle närmaste följden blifva, att arbetaren, sorn behöfde betala mera för sin tunna spanmål än nu, icke kunde lefva på sin dagspenning, hvarigenom missnöje upstode och man finge det obehaget att se sina underordnade komma i en sämre ställning, trots det, att tidens riktning i allmänhet är att så mycket som möjligt befordra den arbetande klassens utveckling i moraliskt och ekonomiskt nihl. VII.
5 I) en 2 Ju ni e. m. seende.
För öfrigt frågar jag om icke egendomarne nu stå så högt i värde här i Sverige, att vi ieke böra ytterligare stegra detsamma?
Huru jag således än betraktar saken, kan jag ieke finna något skäl att bifalla den ifrågasatta tullsatsen, öfvertygad att stabilitet i tulllagstiftningen är af den största vigt för näringarnes bestånd, äfvensom att det säkraste sättet att i all lagstiftning gå tillväga är att långsamt gå framåt, men aldrig taga ett steg tillbaka.
Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att derunder yrkats dels att, i enlighet med Bevilln.Utsk;ts förslag, hvete och råg samt mjöl af nämnde sädesslag fortfarande skola vara från införseltull befriade, och dels att samma sädes-sorter skola beläggas med en införseltull af 12 öre för kubikfoten, samt att mjöl deraf skall åsättas en tullsats af 30 öre för centnern.
Härefter framställde H. Exc. propos. å bifall till Utsk:ts förslag om tullfrihet för ifrågav:de födoämnen och, då dervid svarades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan votering blifvit begärd, justerades följande voter.-propos.: »Den som vill att, i enlighet med Bevilln.Utsk:ts förslag till tulltaxa, hvete och råg samt mjöl af nämnde sädes-slag fortfarande skola vara från införseltull befriade, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att å hvete och råg skall sättas en införseltull af 12 öre för kubikfoten, samt att en tullsats af 30 öre för centnern skall åsättas mjöl af samma sädes-sorter».
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja — 36.
Ad, åtskiljdes kl. 3/4 till 11 e. m.
In fidem, O. brakel O e n 4 -jrn lii. 47 Måndagen den 4 Juni 1860.
Justerades ett protokolls-utdrag för den 2 dennes samt pleniprot. för den 21 sist].
Hr Wolffelt, Mauritz Constantin, lnlemnadt mern. af följade lydelse:
Med vördsam anhållan om bibehållande af min riksdagsmannarätt, får jag ödmjukligen afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Bevilln.Utsk:t, enär jag, till företagande af en i denna månad mig föreskrifven brunsdriekning, måste lemna hufvudstaden.
Sedan R. o. Ad., uppå framstäld propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade H.
Ståndets Hrr Elektorer att utse en ledamot i Bevilln.Utsk:t efter Hr Wolffelt.
Fortsattes föredragningen af Bevilln.Utskrts Betänk.
N:o 23, ang:de Tullbevillnihgen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Utsk:ts hemställan sid. 22. fortfarande utgjorde föremål för R. o.
Ad:ns pröfning, samt att, efter det Ståndet i sednaste plenum fattat beslut i afs:de å artikeln spanmål, föredragningen nu komme att omfatta de af Gr.
Liljencrants i förra plenum uppgifne ladugårdsprodukterne Fläsk, Ost och Smör.
Innan jag ingår i den till diskussion föredragna punkten, anhåller jag att med några ord få besvara några under förra plenum fällde yttranden, men hvilka jag då icke ansåg lämpligt att besvara.
En talare yttrade då, att det tvifvelsutan vore det kristligaste att bibehålla tullfrihet för lifsförnödenhetsvaror.
Om jag kunde öfvertygas derom att så verkligen är förhållandet, skulle jag otvifvelaktigt instämma med honora; men jag föreställer mig att samhällets ändamål måste vara att beskydda alla medborgares rätt och laga så att deras rättigheter stå i rättvist förhållande till hvarandra.
Arbetarens behof är otvifvelaktigt att få arbetsförtjenst och denna betingas af möjligheten 68 Den 4 Juni. att finna arbetsgivare.
Sakuas arbete och är det så dyrt, att arbetsgifvarne måste draga sig tillbaka, följer deraf att arbetaren befinner sig i vida sämre tillstånd än om förhållandet vore motsatt.
Det är för arbetaren, likasom för hvarje annan medborgare, en ganska önskvärd sak, att befinna sig i så oberoende ställning som möjligt.
En sådan ställning företer företrädesvis jordtorparen framför stattorpare»'.
Att helt och hållet vilja frigöra sig från att i någon mån bidraga till samhällets bestånd, tror jag ingalunda vara rätt, och jag anser det icke vara kristligt, art vilja, på sätt här är föresla get, undandraga arbetaren all möjlighet, att deltaga i samhällets uprätthållande; äfvensom man icke bör betaga honom det vigtigaste af allt, nemi. arbetsgifvaren.
Dessutom har samme talare begått ett misstag, då han påstod att jag sagt att Michel Chevalier förordat tull på spanmål i en af honom förledet år utgifven brochyr, der han redogör för en strid mellan dem som hylla och icke hylla spanmålstull; hvilket sednare han för sin del icke ansåg orimligt, om man nemi. satte så beskaffade tullar, som jag upgaf.
En talare har behagat invända mot en person, som i förra plenum yttrade sig, att hans framställning vore gjord af egennytta från jordegarens sida.
Det är naturligt att t.
ex. det ej kan falla en gelbgjutare in att utan ovanliga anledningar tala om jordbruket och dess intressen eller tvertom.
Så vida icke de samhällsmedlemmar, som frågan närmast rörer, framhålla densamma, kan den väl ej komma till tals eller bringas till något för landet och de i saken intresserade lyckligt resultat.
Derföre har ingen rät tighet att yttra, det bevekelsegrunderna voro egennyttiga.
En talare har påstått att en fortgående långvarig reaktion i tullsystemet icke kan förutsättas.
Jag är också helt och-hållet af samma tanke och> jag skulle på intet sätt önska en sådan reaktion.
Nu anhåller jag att få öfvergå till ämnet och hvad då först art. fläsk vidkommer, yttrade jag mig derom i sista plenum tillräckligt, och vill derföre blott nämna, att jag hufvudsakligen framstälde den tanken, att fläsket säljes till ett sådant pris, att det ej 1 större skala kan produceras.
Det är allmogen, som försäljer derutaf; de behöfva penningar och sälja då för hvad pris som helst, blott för penningens skull.
Den vigtigaste artikel bland de ifrågavarande är dock osten.
Tillverkandet deraf är en alldeles oeftergiflig binäring till smörproduktionen.
Derföre anser jag att på osten bör sättas tull, på det att man icke må öfversvämmas af den s. k.
Holländska kumminosten, hvilken säljes till 12 sk. skålp., men hvilken sannerligen är sämre än vår vanliga skummjölksost och hvilkens företräde jag alltså icke kan inse.
Att undertrycka den för smörproduktionen så nödvändiga ostberedningen är ofelbart att sätta Svenska mejeri-idkarnes rörelse oändligen mycket tillbaka, och då denna rörelse företrädesvis synes erfordra upmuntran, måste det vara mindre väl betänkt att utsätta den för en täflan, som den ej kan bestå.
Importen af fläsk utgjorde 1854 1,755 lisp., men 1858 36,000 lisp., således 20 gånger så mycket Den 4 Juni. söm 1854.
Detta sednare tyckea visa att det lönar mödan att införa fläsk; och i följd deraf torde fläskproduktionen i Sverige så småningom komma att aftaga.
Hvad smör beträffar, tror jag det vara riktigt att bibehålla detsamma fritt från tull, emedan smöret i Sverige betalas ganska tillräckligt.
Men på fläsk torde en tull af 3 öre pr skålp. böra sättas, äfvensom på ost en tull af 5 öre pr skålp.
Den förste värde talaren, Gr.
Liljencrants, har framställt ett par anmärkningar i anledn. af mitt anförande i 11. o. Adois nästföregående plenisammanträde.
Jag säger »i anledning af»; ty jag kan icke inse, att de egentligen strida emot hvad jag yttrat.
Hr Grui beklagar, att arbetslönerne äfven på landet blifvit så updrifne, att det naturliga och önskliga förhållandet mellan arbetsgivare och arbetstagare derigenom rubbats.
Mig synes emellertid ovedersägligt, att, om genom återställande af tull på lifsmedel, dessas pris i motsvarande mån stegras, såmedelst ny anledning skulle beredas den arbetande klassen att höja sina anspråk, såsom jag ock i mitt förut nämnde anförande yttrat.
Den andra anmärkningen rörer min ftpfatfning af Hr Grins ord vid citerandet af M, Chévalier.
Då jag nu erfår, att Hr Grin i sjelfva verket icke velat lägga honom i munnen andra yttranden, än som öfverensstämma med min framställning, är jag glad, att någon anledning till tvist oss emellan i detta stycke icke vidare är för handen.
Hvad nu angår sjelfva den fråga, som är under öfverläggning, ber jag att få upställa och besvara 2:ne spörsmål:
Har den utländska importen af ifrågavide ladugårdsprodukter på et,t för de iuhemske produceuterne oroande sätt tilltagit under den tid tullfriheten egt rum? och hafva prisen inom landet fallit i jemförelse med en föregående tid, då varorne voro med tull belagde?
I förra hänseendet inhemtas af officiella handlingar, att införseln utgjorde år 1857 af Fläsk 37,700 och år 1859 blott 19,400 L&. »
Ost 90,200 » 63,400 » » Smör 104,400 » 91,200 » Angide prisen å Fläsk, liar jag här ingen upgift till hands; dock är det en känd sak, att varan betalas högre nu än för 10 år sedan.
Priset i Stockholm å s. k. prima Svensk sötmjölksost var år 1850, oaktadt inf.-tullen, endast 8 rdr lisp., men under det sistlörlidna året 10'/2 rdr.
A art.
Smör utgjorde medelpriset här i staden blott 9l/3 rdr lisp. år 1850, då varan var underkastad tull, upgående med tilläggsafgiften till 2 rdr 20 öre, — 1859, efter 4 års tullfrihet, upgick medelpriset ända till 12 rdr lisp.
Under sådana förhållanden och med åberopande af hvad jag i fråga om tull å lifsmedel förut anfört, hemställer jag att Utskit» tillstyrkande äfven i denna döl må af R. o. Ad. godkännas. Gr.
Med anledn. af hvad den siste talaren 79 Ben 4 Juni. yttrade, får jag förklara att, hvad art.
Ost vidkommer, vi talade om olika saker.
Den slags ost, jag talade om, har aldrig haft anspråk att betalas med 8 rdr lisp.
Den ost, jag menat, är s. k. skummjölksost.
För öfrigt, och då ännu icke någon officiel upgift ang:de 1859 års införsel utkommit, må det ursäktas mig att jag ej uti ifrågav:de afseende kunnat utsträcka mina beräkningar längre än till 1858.
Den talare, som tinder nu pågående öfverläggning, rörande ladugårdens produkter, först upträdde, har framhållit, att art. skummjölksost med särskild upmärksamhet bör behandlas.
Han har härutinnan till viss grad rätt, enär alla öfriga, smör, kött, m. fl. på sednare år betingat ett vida högre pris än för dem erlades under den tid, då å dessa artiklar höga skyddstullar voro satta; en tidsperiod, hvilken sålunda, enligt de åsigter, som städse framhållas af skydds-systemets anhängare, för produktionen måste antagas såsom gynsam.
Att under sådana förhållanden genom ånyo åsätta tullar, söka ytterligare fördyra dem, torde svårligen någon på fullt allvar kunna anse behöfligt eller billigt.
Jag torde derföre kunna lemna dem åsido.
Dock anhåller jag, att i största korthet få framhålla några data rörande importen af en af dem, nemi. smör, enär dessa data, tydligare än förhållandet med någon annan importartikel mig veterligen gör, ådagalägga hvilka följder ett öfverdrifvet och illa beräknadt skyddssystem medförer.
Anda till år 1849 var tullen å smör pr lisp. 3:75, eller närmare 50 proc. af varans då gällande pris.
Undantag ifrån denna höga tull egde dock, till följd af en särskild traktat, rum för Finland, hvilken traktat först med utgången af år 1844 uphörde.
Under den tid. samma traktat räckte, upgick årliga tillförseln af smör ifrån Finland till öfver 100,000 lisp.; år 1838 till 1 11,755. lisp.
Är 1845, då samma tull, som i allmänhet för smör var bestämd, äfven för det ifrån Finland importerade blef gällande, sjönk denna import till lisp. 1,135, och nedgick ytterligare år 1846 till 150 lisp.
Samtidigt härmed förmärktes dock, att uti vår till Finland närmast gränsande ort, Haparanda, smörtillverkningen ögonblickligen steg uti samma proportion, som importen föll, så att sammanräknade beh ppet af hvad som ifrån Finland och Haparanda skeppades, blef i det närmaste oförändradt.
I akt och mening att förekomma det uppenbara lurendrejeri, som sålunda bedrefs, sänktes år 1849 tullsatsen till 2 rdr.
Försök gjordes genast till ärlig import, hvilken sistnämnde år steg till 8,871 lisp.
Tullsatsen befanns dock för hög, lurendrejeriet ännu för lönande; hvadan importen åter småningom sjönk till föga öfver 1,000 lisp.
Då sänktes ytterligare 1855 tullen till 1 rdr, och den 26 Sept. 1855 blef af K.
M:t all tull å smör uphäfd.
Följden visade sig genast.
Importen 1855 blef 42,761 och steg år 1856 till 70,452 lisp., under det att samtidigt tillverkningen uti Haparanda återgick till sitt notmala belopp. 0 en 4 Ju ni. 71 Dessa data behöfva ingen utläggning, för att till full klarhet ådagalägga huru på en gång fåfängt och demoraliserande hvarje försök aflöper att genom tullsatser öfver höfvan fördyra hvad ett mer eller mindre allmänt spridt behof efterfrågar.
Med skummjölksost eger — såsom redan förut är anmärkt — ett uti viss mån för öfriga ladugårdsprodukter främmande förhållande rum.
Den arbetande klassens under sednaste tiotal af år högt stegrade förmåga att förbruka, har nemligen framkallat en ganska betydlig import af sådan ost.
Klagomål öfver svårigheten, att icke säga omöjligheten — synnerligen för den mindre jordbrukaren — att uthålla täflan med den importerade varan, fötljudes från flera håll, och såsom bevis på dessas giltighet anföres att den Svenska skummjölksosten blifvit mer och mer nedtryckt till pris.
Uti viss mån kunna dessa klagomål vara grundade; men frågan blifver dock den, huruvida desamma genom en å ost satt tull allijelpas.
Om den mindre jordbrukaren icke för sin ost förmår betinga samma pris, som importören tillgodonjuter, är orsaken härtill påtagligen den, att den förres vara icke med den sednares är jemngod; och detta förhållande kan ingen tullsats förändra.
Detsamma ligger uti sjelfva osttillverkningens natur, som ovilkorligen kräfver — derest osten skall blifva god — att ny, och synnerligen lika gammal, mjölk till ostgöring användes.
Detta vilkor åter förmå våra mindre jordbrukare, med den ringa lyftning ladugårdsskötsel!! beklagligen hos dem ännu erhållit, icke att fylla, och derutaf härleder sig det sänkta priset å deras vara.
Om nu tull sattes å ost., tor de väl detta äfven till deras förmån något på priset inverka, men den sämre varan blefve alltid trögsåld, och kunde icke uthärda täflan hvarkeu med den utländska eller med den inhemska, som omsorgsfullt af egare till större ladugård tillverkas.
Ser man rätt till saken, blefve det dessa sistnämnda, som af den ifrågasatta tullsatsen komme att skörda fördel, och för min del tror jag hvarken nödigt eller billigt vara, att åt dem skänka denna på de förbrukandes bekostnad.
Man säger visserligen, att den Svenska ladugårdsskötseln icke, till följd af ogynsammare klimatiska förhållanden, kortare betestid m. m., kan uthärda fri täflan med den utländska.
Detta skäl torde först och främst icke på hela Sverige hafva tilllämpni. ng, då för södra delen derutaf någon synnerlig olikhet uti klimat icke kan ega rum med Danmark, hvarifrån ladugårdsprodukter uti särdeles stor skala utföras.
Men om än med afseende på medlersta och nordligaste delarne af Sverige, en sanning ligger deruti, måste man dock fråga sig, huruvida icke sagda ogynsamma förhållanden kunna fullt motviigas genom den transportkostnad m. m., så ock importörens skäliga vinst, som betunga den vara, som från utlandet förskrifves.
Att så verkligen förhåller sig har jag full anledning tro.
Jag känner nemligen med visshet, att skummjölksost tillverkad uti ett mejeri, som för 20 år sedan anlades uti norra delen af mellersta Sverige, ännu jemt efterfrågas och betalas med samma pris, som allt ifrån den första försäljningen ansågs skäligt åsätta varan; ett pris, hvilket befinnes vara jemt upp detsamma som nu för dan Holländska här betalas. 72 Ii e n 1 Juni.
Då sålunda tillverkningen af skummjölksost redan nu leranar skälig vinst åt dem, hvilka under normala förhållanden omsorgsfullt drifva densamma, finnes enligt min upfattning intet giltigt skäl att, genom åsatt tull, för arbetaren fördyra ett af de för honom naturligaste födoämnen.
Det mål, man med en sådan tull afser, torde i alla fall icke upnås, förr än åt ladugårdsskötsel lifligare och omsorgsfullare upmärksamhet riktas.
Oell har detta väl inträffat, då stiger äfven sjelfmant osttillverkningen, framkallad af behofvet att tillgodogöra en ymnigare tillgång på mjölk.
Då öfverläggningarne rörande tullagstiftningen nu i det närmaste äro afslutade, och jag troligen ieke finner mig upkallad att uti"den vidare deltaga, känner jag mig skyldig att i korthet bemöta de anfall emot denna lagstiftnings principer, hvilka med oväntad liflighet inom detta Stånd blifvit gjorda.
Eli förkämpe vid dessa anfall har nu, såsom fordom, Hr Printzensköld varit.
Det är således emot honom jag särskildt vänder mig.
Uti ett skall jag likväl gå honom till mötes.
Då han nemligen under föreg:de öfverläggningar särdeles misstyckt' de citater utur frejdade statsekonomiska författares arbeten, hvilka af hans motståndare en eller annan gång blifvit gjorda, vill jag gerna lemna sådana åsido.
Der fakta tala så tydligt som hos oss, behöfves icke att ifrån dem hemta bevisning.
Anmärkningsvärd! är dock, att, oaktadt denna motvilja, Hr Printzensköld sjelf, med ledsnad troligen erkännande auktoritetens inflytelse, icke försmått att på sådan stödja sig.