Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfvertygad det en vis och om sitt lands väl, så i alla hänseenden ömmande Regering som vår, visserligen inser vigten och behofvet för landets bestånd, uti Länens noggranna styrelse och vård, tror jag det på Herrar Landshöfdingar, nu om någonsin hvilar, väsendtligaste bördan af Rikskroppens uppehållande, och då de icke finnas der för Den 24 Februarii, 70S för att blott vaka öfver laglydnad, ordning, verkställa Nådiga ordres och indrifva skatter» ne, utan äfven i den mån lycklige naturanlag af oberoende, dygd, verksamhet och kunskaper medgifva, vara ett stöd för det Län medverkande till dess behofvers uppfyllande, »kall jag anse öfverflödigt i detta ämoe vidare uppehålla Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, hälst jag äfven hort hvad en af dessa Herrar Embetsman Herr Ehrenborg, Landshöfdinge uti Skaraborgs
Län i detta vigtiga ärende yttrat.
Jag vågar blott anföra till lagstiftningens afgörande 2:ne hufvudsakliga frågor. irsta Frågan:
Huru är verkan af exe-* cutionslagarna i högsta grad mildrade för anstånd och tidsutdrägt vid utfordringsmål t Iandet, påkallad af b<hofven hos den skuldsatte i förhållande, till det allmännas väl?
Eller vöre deras skärpande och tidens förkortande ett medel till dess hjelp genom enskilt a creditens återställande?
Jag tror detta sednare, ehuru maa allmännast skuldsatt önskar det föregående, 2.-dra Frågan.
Skulle icke lagen sjelf kun« na uppdraga gränsen emellan den genom moralisk bildning för menskiighetens skuld vårdande omsorgen vid beredandet af brottslingars förvar inom fängelser och correctionshus å ena sidan, samt å den andra hos sjelfva brottslingen just genom uppstående mindre afsk räckande tanka på straffet:
Då t. ex. denna efter indra eller 3;dje föröfvade hrottet finge Bil, till Ridd. o. yld.
Pr. 1 Band. 45 Dm 24 Februarii. upphöra att beräkna sig lagarnas skydd emot strängare straff till godo.
Sedan jag af ofvan anförds orsaker tror mig inse hufvudgrunderne för det allmänna betryck eller förlägenhet, är jag derom förvissad att fortgående under närvarande princip af vår Stats-oeconomie icke är förenligt med möjligheten, med mindre att Staten alldeles upphörde, ty troligen 6kola snart 10 R:dr contant vålla lika olägenhet att i skatt utbetala som de 100 nu med möda kunna hopbringas.
Ert tydeligt bevis det nedsättning till och med öfver hälften af alla contributioner, ändå i denna nämnde Stats-oeconomiska princips fortfarande, ingenting skulle verka till förlägenhetens afhjelpande.
Mina förslag till botemedel är alldeles öfverensstämmande med hvad Friherre Björnstjerna, Herr von Becker och Friherre Sture yrkat, nemligen: 1:0.
Upphäfvandet af all indragning uti RiketsrörelseCapital;och de blifvande högstnödige anslagen till lån mot fastighets-säkerhet, spridde uti landsorterna; om möjligt vore till hvarje
Län, samt ränta derå jemte all laga ränta å intecknade lån nedsatt till 4 procent.
Äfvenväl Banco-Discont-Verkets Reglementes förändrande, så väl i afseende på omsättningstid till 9 månader som räntans nedsättande till 4 och öfverräntan till 7 procent. 2:0.
En ny grund till bevillningens utgörande af jorden- Spannemålens värde under Den 24 Februttrii.
707 allmän garanti * borde försäkra jordbrukaren emot den olyckliga belägenhet, hvaruti osäkerheten om värdet af sin vahra nu plågar honom vid utgörande af Kronans rätt och om* sorgen af sin familleg uppehälle.
På det sätt har det mägtigaste intresset nemligen Capitalistens alltid verkat till sin fördel, i väre financielia beslut, dalandet nu i minskadtegendomsvärde och productioners vanvärde, förlorat kanske inom 12 är halfva sin förmögenhet, vore väl tid oppa ögonen för att vinna en rättvis medelväg. 3:0.
Då jag uti flere fall anser brister vara uti våra administrativa författningar, får jag i denna del förena mig med de värda Ledamöter, som häruti anfört grundelige anmärkningar mot förvaltningen af JustitieeOmbudsmansEmbetet.
Ty lagens kraf kan af sig allena icke iörebygga allusioner af misstag , ingrepp af vinningslystnaden eller andre motiver, mäst frug. tansvärda i behofvets tider och hvaremot klan der af den vanmägfige sällan kunna förhjelpa dess lidande så fort behofvet det påkallar.
Jag påstår icke det ju genom Länens styrelser ä många ställen all möjlig hjelp beredss och meddelas på fyrfaldiga sätt.
Jag kanner speciel* hvad Wexiö Läns vördade Styresman i detta afseende åstadkommer, men må hända vållar nöden och den deraf i allmänhet uppkomne närmare beröring med sine under-executorer den redan olyckliges behof att genom klagomål på vederbörlig ort icke brådstörta sin ofärd, han finner större uträkning, och 70g Deri- 24 Fehr Har ii. tror sig vinna längre anstånd då han tåligt lider, utan att Landshöfdingen ens kan ana förhållandet häraf.
Troligen skulle denna närmare controilsom jag genom Rikets Ständers Herr JustitiasOmbudsman äfven i dessa delar af sin hela befattning tror vara åsyftad, hvarigenom alla dylike fel till sin beskaffenhet och sina följder lades i ljuset, och borde medföra förbrytarens tjensteförlust vid minsta afvikelse från föreskrifven lag, torde verka den större säkerhet och det lugn i allmänna lifvet som nu oftast stå på spel och vållar pluralitetens af allmogens hufvudsakeliga betryck, för vigtigt att undfalla lagstiftarens uppmärksamhet.
Sålunda har jag i sammanhang med tankar och öfvertygelsens grund vågat visa det onda hvaröfver man med skäl allmänneligen klagar, och då dess orsaker upphöra, emotser, jag med sann glädje äfven effectens antagande.
Jag ser Sverige allt mer och mer lära sig vörda sin Konungs och Ständers välgörande beslut, finna sin lycka i jemförelse mot tyngden af andra länders beskattning, och prisa sin oberoende sjelfständighet uti verkeligt välstånd; uti allt med sin Konung förena sin ära och anseende, villigt möta dess omsorgsfulla afsigter att befrämja landets säkerhet och försvar samt slippa oroa hans öra med nödropen af förändringar, indragningar m. m. af hvad han sjelf till befrämjande af dess sjelfständighet och trygghet vidtagit och beslutat.
Och må ingen misstyda mina rena afsigter, då jag nu i högsta gradar ölvsrtygad, det Höglofl.
Rid - Den 24 Fcbruarii. derskapet och Adeln, måne om sin Nations ära, enligt sina förfäders efterdömen, icke skulle vilja undgå att först visa Europa , hvad förhållande af styrka i sambanden finnes emeilan oss, vår älskade Konung och Kronprins.
Då de icke af någonting kunde förekommss att till underdånig följd af sin trohet och glädje vid hans Kongl Höghets förmälning, hvarigenom Sveriges framtida lugn och säkerhet beredes, nedlägga en afpassad gärd, aom torde genom Stats-Utskottet kunna blifva föreslagen.
Skulle detta vinna Höglofl.
Ridderskapets och Adelns benägna bifall, anhåller jag om behörig remiss.
N:o. i«. Herr Lagerhjelm, Pehr:
Då hvarken lagstiftarens mening eller lagens stadganden äro tillräcklige eller nog tydlige lör att bevara och göra gällande det, som är ett onekeligt vilkor för allmänt gagn och enskild rättyis fordran i staten, då uppstår lagstiftningens åliggande att, efter tidens behof och rättvisans fordringar, åter stadga bestämda lagar, och derigenom utveckla lagstiftarens mening samt afseende på allmän och enskild rättvis fördel.
Det är på grund häraf och med anledningar hämtade af erfarenheten, som jag vågar uppstå och föreslå ett laga stadgan - yl*
Dm 24 Februarii. de af det innehåll, att lagens föreskrift om landsvägars läggande der de farj vas, samt att de äger dertill tagas som föreligga, utan att det någon vägra måoch att den som mijler i mark itjute derföre fyllnad-, alltsammans innefattadt i 25 Cap. r §.
ByggningaBalken, måtte förklaras gällande äfven om de vägar, som utan att vara landsvägar, äro eller kunna blifva nö. dige för varutransporter eller forningar och fragtningar.
Att platser för vahru-upplag och för varutransporter, magazmer, hamnar, lastageplatser m- m. fritt åtkommas medelst nödige och gagnande vägar; att segelleder, båtleder, flottleder, sammanbindas medelst vägar öfver de dem afbrytande eller angränsande land; och sluteligen att de i dessa ändamål nödige och gagnelige vägar, anläggas på sätt som närmast uppfyller ändamålet d. ä. mångfald aftrafique, säkerhet, närhet och b< qvämlighet; att detta allt bör vinna ett behörigt afseende i de stadganden, som varda vidtagne rörande detta riksgagneliga, angeläg*a föremål, är onekeiigt för hvarje om ändamålet öfvertygad.
De förekommande serskilda händelsernas allmänna eller mera enskilda beskaffenhet, båda ofta af stor vigt, bör bestämma hvilken skal! lemtia ersättning.
Och ersättningsgrun* derna böra stadgas i hänseende till den genom väganläggning upptagne markens jordvärde, enär den ej är bebygdj och i händelse af å - Den 24 Februarii, lil byggnad äfven afseende derå och på flyttnings* kostnad, komma i betragtaridc.
Då enskild egendoms (Bys) behof och beqvämlighet gör rätt till väg för att åtkomma vatten, kyrka, qvarn, landsväg m m.; då millioner arbetsdagar och Riksdaler användas och uppoffras på nya canaler och nya vägar, då den sanningen är onekelig: att möjlighet af och lätthet i comtr.unicationer mäst af allt befordrar näringars lif och rörelse i landet; du kan ingen tvekan uppstå om rättheten och gagnet af den åtgärd, som bevarar eller gör begagnbara de communicationsutvägar naturen så ömnigt gifvit vårt land, men som ännu äro för få och för mycket beroende af enskildt välbehag, för att vara gagnelige i den mån de kunna och böra det i ett samhälle, där det enskildta välbehaget bör vika för vigten af rätt och gagn, båda bevarade då full ersättning betager all annan möjlighet till enskildt lidande än den sorn beror på enskildta godtycket, hvars af lynne m. m. beroende speciella yttringar ej må äga kraft att motverka statens ändamål.
Jag anhåller att detta memorial om en lag som på alla för varu-transport nödige vägar lämpar allmänna lagens stadgande i 25 Cap. 1 §•
ByggningaBalken om landsvägar, må var; da till Riksens Ständers Lagutskott remitteradt, samt föreslår vördsammast följande tillägg tili samma x §.: ■T_.. 712 Den 24 Februarii.
”Samma lag galle äfven får våg till hamn, lastplats, varu-nederlagsplats , samte. mellan segelleder, båtleder och floitleder; åf. vensar,1 för våg till alla sådane stallen der varors forning kan vara af angelägenhet” N:0 II.'
År 1810 anslogo Riksens Ständer 5^* R:dr årligen, för att genom stipendier vid Urdversiteterna uppmuntra dem, som vilja blifva Präster, att tillika studera medicin.
Dennas så högst välmenta åtgärd kunde då vara af behofvet påkallad, och man syntes berättigad alt deraf vänta de mäst välgörande verkningar.
Men då erfarenheten visat, att det åsyftade ändamålet alldeles icke vunnits , helst blott några få med alfvar förenat de Presterliga och medicinska studierna, samt dessutom behofvet af Präst-läkare nu mera betydligt förminskats genom ökandet af ProvincialLäkarnes antal, och derigenom att omkring 70 BataillonsLäkare blifvit ikringspridde nästan i alla landsorter; kan jag ej tveka att föreslå, det måtte Präst-Läkare stipendierna afskaffas och denna anslagssumma användas till de nya behof för medicinalverket som vid denna Rdksdag kunna pröfvas mera angelägna, såsom t. ex. understöd för allmänna Barnbördshuset, såsom varande rikets enda egentliga undervisningsverk för Barnmorskor; underhåll för ett visst antal
Den 24 Félrnarii, 713 Barnmorskelärlingar från landsorterna, löner för de löreslagne nya Provinc'al-Läkarne} bidrag till veterinärinrättningen m. m, N:o 12.
Grefve Porse, Arvid:
Friherre Rehbinders i sista Plenum upplästa memorial har nödsakat mig att begära ordet, icke för att yttra mig angående egentliga föremålet för samma memorial, ty derom synes mig redan mycket taladt; men för att lemna Herr Friherren anledning, att förklara rätta mening af dess tillvitelse mot de fiäjie Landshöfdingar att hafva afgifvit efter Herr Friherrens ord ”prunkande rapporter, hvilka oftast motsäga allmänna ställningen.”
Jag tror mig igenfinna i detta framställningssätt den ofeestämndhet sorn aldrig lemnäs obegagnad;, då hågen att kasta skugga på personer åtföljes af fruktan att icke kunna styrka hvad man föregifvit; och som jag vill vara förvissad att Herr Friherren hvarken känt sig frestad af denna oädla böjelse, ej eller önskat att åt sitt tal gifva styrka och effect på tredje mans bekostnad, tror jag mig göra Herr Friherren en verkelig tjenst, då jag fäster dess uppmärksamhet vid denna omständighet, hvilken jag för det närvarande så mycket mindre vill räkna Herr Friherren till last, 60m han sjelf klarligen sökt bevisa, att han enligt dess eget yttrande är: novice i Riksdagsärender, hvilket Hen 24 Februarii, åter jag hvarken är behörig eller benägen att bestrida.
Om jag med Herr Friherren ägde visshet att embetsman genom origtiga uppgif. ter missledt Regeringens omdöme om landets belägenhet, skulle icke heller jag draga i betänkande att yppa detta förhållande då jag dermed trodde 111ig kunna gagna det allmänna j men jag skulle med upprighet och redlighet, dessa kännemärken på Riddersmanna värde, framställa både person och sak; och o/n jag det icke kunde, skulle jag häldre tiga än ådraga mig förebråelsen, att hafva väckt misstankar mot dem, hvars förolämpande kanske icke åsyftats och möjeligen icke förtjents
Ännu mindre vore det med mina tänkesätt öfverensstämmande, att för ett sådant pris tillköpa mig ett ephemeriskt loford om patriotiskt mod att tala sanningens språk i en belägenhet der modet icke pröfvas, ty det mötes icke af faran.
Jag skulle väl kunna erindra Herr Friherren att de af mig afgifne rapporter, som blifvit i allmänna tidningarne införde innehålla endast berättelser om eldsvådan i Norrköping och 2:ne inom provinsen föröfvade mord* gerningar, hvilka uppgifters oriktighet ingen högre än jag skulle önska att Herr Friherren kunde visa.
Men jag tror mig för det närvarande böra förbigå all vederläggning-, ty jag äger det glada hopp, att Herr Friherren delar mina åsiftter af saken, och således icke underlåteratt handla i öfverensstämmelse dermed, helst ett stillatigande å Herr Friherrens sida?
Den 24 FebruariL innefattar ett medgifvande att dess ifrågavarande tillvitelse är i allo ogrundad
Slutligen får jag förklara att denna min framställning icke är föranledd af någon förmäten tanke, att jag bättre än Herrar Landsböfdingar i de öfrige Länen skulle vetat full*» göra mina skyldigheter.
En tanke, så mycket mera främmande för mig, som jag icke kan undgå finna, att under så kort tid, som jag innehaft länestyrelsen få anledningar till misstag kunna varit för handen; utan har mitt yttrande egenteligen varit på kal la dt deraf, att Herr
Friherren är bosatt inom det Län, sorn för det närvarande är mig anförtrodt, hvaraf torde följa att hans obestämda anmärkning i första rummet tillämpas på mig af alla dem som icke göra sig mödan att ånyo genomläsa de i tidningarne införda nu klandrade rap. porter.
Ett besvär som jag för min del åtminstone icke skäligen kan af några fordra eller förvänta.
No 13- Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus: Riksens
Ständer hafva nyligen genom underdånige LyckönskningsAdresser inför Hans Maj:t Konungen och Hans Kongl. Höghet
KronPrinsen framburit deras underdåniga glä* dje öfver Hans Kongl. Höghets förestående förmälning med Hennes Kongl. Höghet Prin - Dea 24 Februarii. sessan Josephina af Leuchenberg och Eichstedt.
Såsom en fortsättning af desse tänkesätt och i likhet med hvad tillförene, vid sådane händelser alltid skedt, böra Riksens Ständer äfven vara betänkte på anslåendet af nödige medel till bestridande af de kostnader, hvilka i och för högstberörde förmälning dels redan inträffsdt, dels ännu måste uppkomma.
Hit höra Hans Kongl. Höghet
Kronprinsens sistlidit år verkställde utrikes resa, Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Josephinas ankomst till Riket och Hufvudstaden, uppsättandet af Hans Kongl. Höghet Kronprinsens nya etablissement, inredningen af de rum i Kongl. Slottet, hvilka af Hans Kongl. Höghet och Pess blifvande Höga Gemål komma att bebos, samt slutligen de kostnader, hvilka i anledning af den höga förmälningsacten på vanligt sätt erfordras.
Till följd häraf och under ovisshet om den, i nyssnämnde afseenden erforderlige summans belopp, får jag äran vördsamt hemställa, om icke StatsUtskottet kunde anmodas, att, efter, genom HofCanzlers Embetet sökt och vunnen underrättelse om beloppet af de ifrågastäldte medlen, föreslå och uppgifva den summa, sorn dertill erfordras, samt anvisa de medel hvilka till ifrågavarande ändamål må kunna användas.
M:o 14.
Grefve von Platen, Baltzar Bogislans: fgf Då Sveriges och Norriges förening är dan Ben 24 Februarii, grundval hvarpå Scandinaviens välgång och trefnad bvilar, så synes ock intet för oss vara 6å angelägit, som att stärka och fullborda denna i en lycklig stund af vår store Konung grundlagda förening, hvilken till en början ofullkomlig, i anseende till den långa söndring, sorn i århundraden bland brödrafolken ägt rum, det bör bli vårt ömsesidiga och iinga bemödande att på allt sätt stärka och fullborda.
Detta sker bäst, då med broderlig välvilja vi göra hvarandra delagtige af de förmåner
Och rättigheter vi sjelfve äga, utan att så noga räkna om vi erhålla eller erhållit fullgod vedergällning, och hvilkendera är den vinnande eller förlorande, sedan det ej är möjligt att en af oss kan vinna och Scandinavien förlora.
Undtr sådana åsigter är det, sorn jag i dag uppstår, för att begagna min Riksdagsmannarätt, medelst framställande af en motion för Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, Enligt redan bestående efter föreningen utkomne författningar, hafva Svenska Skepp i Norrska hamnar allå de fri- och rättigheter som Norrska skepp der äga, och jag föreslår att Riksens Ständer måtte hos Konungens underdånigst anhålla det på samma grund Norrska skepp, hvarifrån de än komma, mått© till alla delar i Svenska hamnar behandlas lika med Svenska skepp.
Det är mig bekant att Konungen, som önskar införa denna jämlikhet, infordrat vedsrbörandes meningar i ämnet.
Jag har, efter bästa förstånd, granskat och öfvervägt alla de svårigheter och hin - 718 Deri rX\
Februarii. der häremot blifvit andragne, härledde antingen från äldre bestående författningar och i synnerhet productpiakatet, hvilket åberopas sotn en grundval för Sveriges sjöfart; eller ifrån de förluster man anser, skulle tillfalla Svenska rederierne, om de sattes j täflan med de Norrska.
Dessa förluster, i alla fall obetydlige, synas mig föga att befara, och då alla byggnadsmaterialier fås för bättre köp i Sverige, endast möjlige i följd af egna rederiers misshushållning, eller eget sjöfolks mindre skicklighet, hvilket bäst hjelpes genom täflan Hvad angår det skygd man söker draga af productplakatets helgd som privilegium, lemnar jag dock derhän, då jag ej annat kan än anse det vara en gemensam författning för hela^Svenska folket.
Skyldig att nämna det Kongl.
CommerceCollegium, samt HandelsSocieteten i Stockholms och Götheborgs Städer förklarat sig emot denna åtgärd, får jag äfven nämna, att de handlande i Gefle, Norrköping, Calmar, Carlshamn och Malmö tillstyrkt den, samt att den bekräftelse af productpiakatet man hämtar från en tidpunct, den der föröfrigt ej mycket väger vid närvarande sakernas ordning, nemligen 1789 är lemnad med det uttryckliga förbehåll, af krig, eller då andra serfkilta orsaker fril ders hvilande ej jöranleda.
Kan någon mera föranledande orsak finnas än Sveriges och Norriges förening; Scandinaviens väl?
Man föreställe sig t. ex. ett Den 24 Februarii. 719 Svenskt och ettNorrsktskepp, under nu varande förhållanden, ligga uti en främmande kanske afundsmans hamn, och att der få höra de med afsigt öfverlögda anmärkningar, att då Svenska Fartyget derifrån får lastadt gå till Norrige, så får ej det Norrska gå lastadt derifrån till Sverige.
Af ett så vigtigt skäl föreslår jag en underdånig anhållan hos Hans Maj t Konungen, att Norrska skepp måtte, under alla förhållanden, i Svenska hamnar behandlas lika nied Svenska skepp, så länge
Svenska skepp njutå samma rätt i Norrska hamnari och anhåller, att denna min motion, måtte med de andra Stånden communiceras 6amt till oeconomieUtskottet remitteras.
Herr Anckarsvärd, Augitft:
Det vore att missbruka Ridderskapefs och Adelns uppmärksamhet att begära den till afhörande af någon Historisk afhandling om Svenska rusthållningens ursprung
Och öden, såsom serdeles af Ridderskapet och Adeln kän. de: jag anhåller derföre endast, att genom ådagaläggande af det närvarande tillståndet, få först bevisa, och äedan begära nödvändigheten af någon förändring.
Olikheten af skattehemmanens vilkor för utgörande af lika bördor, är uppkommen, dels genom okunnighet^ bristande noggranhet» och understundom myc - 720 Den 24 Februarii. ken väld , vid de urgamla skattläggtvngarnaj Härtill har kommit en naturlig verkan at sämre och bättre häfd, under en längre tidföljd af år; och deraf har ej sällan handt, att hvad, som för i00 år sedan ansågs såsom ett godt, af naturförmåner gynnadt hemman, nu är ganska dåligt, och på samma sätt t omvändt förhåll ande; med ett ord, ingenting är mera lika, såsom det var då mathållningen inrättades 9 allt har fått ett förändradt skick, hvarigenom hela inrättningen alldeles kommit utur sitt, vid ursprunget beräknade förhållande till de skattdragandes förmåga att upprätthålla den.
Militairetenuens fordringar nti, emot förr, äro för väl kände, för att vid detta tillfälle inför Ridderskapet och Adeln beskrifvas, och de deraf följande ökade kcstnaderne, äro lika ögonskenbga som Rusthållenas deraf verkade obestånd är obestridligt.
Rusthållningens natur har tid efter annan antagit ett så helt och hållit förändradt skick, att dsn icke mera står i något förhållande till principerne för denna inrättning, och hvad som gör den för närvarande tid, af en olideligt tryckande egenskap, år det beroende hvaruti den frie medborgaren befinner sig ej allenast under ett militairebefäl, utan oftast utaf Ryttaren, i anseende till behandlingen
Och vården af den dyrbara hästen, hvarå en Rusthållares hela välfärd ej sällan hvilar.
Månne dessa inrättningar ifrån en forntid, icke påkalla en jemnkning passande till d<m närvarande: och månne ej den fria Statsförfattningen bör sprida sina välgörande vetkningar till
Den 24 Februarit. till samfelige Statsinrättningarnas rättande efter tiden, och efter Statsborgarens billiga fordran få tillgodo njuta den rättvisa och billighet
Uti sina oeconomiska förhållanden, sorn Siatsförfattningen redan försäkrar honom i anseende till sina politiska*
Vid rusthållningens första inrättning
Var rusthållaren sjelf ryttare, hart red och vårdade sin egen häst, och rustningen en gång uppsatt, varada åtminstone en mans ålder} då rusthållaren sedermera fann det med sin beqvämlighet och nytta förenligt, att antaga Sven- tjenare elier Ryttare, så bief denne i långliga tider, uti ett fullkomligt beroende af rusthållaren, såsom dess tjenare} men tidförändringarne hafva häruti verkat ett helt annat förhållande och det står säkert icke tillsammans med ig:de århundradets utbildade begrepp om Statsborgarens rättigheter, om politisk oeconnomie
Och om billighet och rättvisa, att jorden kan vara betungad med en sådan af händelser och öden beroende äfven tyrlig börda, som den af hästens tillhandahållande för Statens tjenst.
Behöfver man väl mera än blott nämna, att ett rusthållshemman genom olyckor kan flera år å rad få tillsätta nummerhäst, hvars pris nu hållit omkring 200
R;dr banco och hvad vill han härvid tänka, då det visas huru sådan olycka kunnat träffa 2tne gånger inom ett år.
Man skall, som jag förmodar, snart nog ej begripa huru denna inrättning kunnat så länge bestå, utan att förrän Bil. till Ridd. 0. AU.
Pr. 1 Band. 46 722 Den 24 Februarii, nu genom ett högljudt missnöje påkalla en förändring, och man lärer härtill, som för mycket annat uti tingens natur få finna orsaken; lidandet likasom allt annat har en gräna hvaröfver det ej kan bäras, och den, som med uppmärksamhet följer händelserne, kommer säkerligen alltid till den slutsats, att de äro verkningar af tiden, och att dess organer blott äro verktyg åt en oemotståndlig kraft, sorn yttrar sig i tidens fordringar.
Man skall häraf lätteligen finna, huru klagan öfver rustningsbesväret ej är en enskildt jämmer eller otålighet, utan att det verklgen utgör ett ondt i Statskroppen som bör botås.
Dessa betragleiser tror jag kunna gälla för rusthållningen i allmänhet, men för Nerike, som är de n province jag bebor, tillkommer localförhållanden, som göra rusthållningen tor oss tryckande och svår t ännu högre grad.