Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti ett, medelst prot.-utdr. af d. 26 Juni e. m. från II. R. o. Ad. till Riddarli.Utsk. öfverlemnadt mern., har Hr Odencrantz, Johan Gustaf, väckt den motion, att sedan, såsom bekant är, en djerf inbrottsstöld i sisth Febr. månad blifvit föröfvad uti de rum i K.
Operahuset, hvilka äro till R. o. Ad:s begagnande under riksdagen uplåtna, vid hvilket tillfälle tillgreps åtskilligt af det K. M. o. Kronan tillhöriga silfver och husgeråd, som varit ställdt lill disposition å Landtmarskalks-klubbrummen samt derstädes förvarades, R. o. Ad. måtte besluta, alt då alla åtgärder till gerningsmannens ertappande samt det tillgripna godsets (illrättaskaffande hitintills varit fruktlösa, den summa af omkring 360 r:dr b:co som, enl. beräkning erfordras för anskaffande af effekter i de bortstulnas ställe, måtte från Riddarh.-kassan utbetalas; och inhemtas af motionen Liilagda handlingar, att den ifrågavar. stölden blifvit begången natten till d. 6 sisth Febr., dervid följande silfverpjeser borttagits nemi.:
En oval Sockerask med lock och påstucket N:o 1 om . 80 \ lod. 22 st.
Theskedar, märkta med glob, med 3 kronor uti, och vägande tillsammans 38£ „ En Thekanna med trädhandtag och påstucket N:o 3 . 64 „ 1 Lock lill ett Thekök på svartbetsad trädfot . . . . 32 ,, 215 lod. varande tillika, medelst ett bref från Konungens Förste Hofmarskalk till Hr Odencrantz, uplyst, att Konungens Hof-förvaltning är ansvarig för hela det lodtal arbetadt silfver, som blifvit till densamma in venteradt.
Utsk. har tagit detta i öfvervägande; och då det ifrågavar, sil frel varit öfverlålet till begagnande å R. o. Ad:s Klubbrum, och det således rättmätigt kan fordras, att det lånade godset i fullgodt skick återställes, har Utsk., som af ett å Hr G.
Möllenborgs verkstad uprältadt kostnadsförslag inhemtat, att silfverpjeser af enehanda beskaffenhet och till samma vigt som de tillgripna, kunna förfärdigas emot en sammanräknad summa af 360 r:dr b:co, icke tvekat tillstyrka att nämnde summa må för det af Hr Odencrantz upgifna ändamål från Riddarh.-kassan till honom utbetalas, emot åtagande å hans sida, dels alt derför anskaffa de ofvanupräknade silfverpjeserna, dels att genom behörigen qvitterad räkning inför Riddarh.-Direktm verificera den utgift som derför kommer att ega rum; och blir häraf en följd, att derest några af de bortstulna 480 Den 17 .lilli. effekterna framdeles skulle tillrättafås, dessa, eller värdet deraf, tillhöra Riddarhusets kassa.
På Kiddarhus-Utskoltels vägnar.
P. IV. Dalman.
Genom prot:-utdr. af d. 2 dennes, har H. R. o. Ad. behagat till Riddarh.Utsk. hänvisa en af Hr Gr. Liljencrantz, Gustaf Fredrik, vackt motion, om tillåtelse för ett, under benämning den Fosterländska Föreningen, här i hufvudsladen stifladt sällskap, alt intill nästa riksdag fä för dess Direktms sammanträden begagna SecrelaUtskotts-rummcn å Riddarhuset, då dessa icke för annat ändamål begagnas, äfvensom alt nämnde rum, må antingen pä Riddarh.-kassans bekostnad under vintern hållas npvärmde, eller ock en ersättning i ett för allt för denna upvärmning af Riddarh.-Direkt, bestämmas; varande, till stöd för motionen, bifogadt ett tryckt reglemente för Fosterländska Föreningen, hvaraf inhemtas, att Föreningen har det vackra syftemål, ali på ett ändamålsenligt sätt befoidra Gudsfruktan, sedlighet, måttlighet, arbetsamhet och sparsamhet hvarföre dess verksamhet mäste blifva högst vidsträckt, och dess Centralstyrelse hafva sitt säte i hufvudstaden.
Vid besvarandet af denna motion, har Utsk. först ansett sig böra fästa upmärksamheten derå, att H. R. o. Ad., genom beslut d. 26 sisth Maj, (d. v. s. sedan den ifrågavar.
Föreningen blifvit bildad, ) meddelat Riddarh.-Direkt, den Instruktion, ”att hvarken Riddarhussalen eller något annat rum på Riddarhuset må i allmänhet ”uplålas till sammanträde åt något Sällskap eller Komité; dock alt ”Direkt, eger att för något serskildt tillfälle derifrån göra undantag;” och då Utsk., för sin del, icke finnér skäl vara för handen, att nämnde R. o. Ad:s beslut uprifves, eller att någon generell tillåtelse i detta fall lemnäs för hvarken den ena eller andra Föreningen, helst det ju alltid äfven för den nu ifrågavar.
Föreningens
Styrelse är öppet, att hos Riddarh.-Direkt,, för hvarje tillfälle, anmäla sig om tillåtelse att begagna den ifrågaställa lokalen samt vilkoren derför, ser Utsk. sig föranlåtet att till Hr Gr.
Liljencrantz’s motion afstyrka II. R. o.
På Riddarhus Utskottets vägnar.
Ludvig von Stedingk. W. F. Dalman. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 om aftonen.
Den 19 Juli f. m. 481 Lördagen den 19 Juli 1851.
Justerades 3 prot.-utdr. för d. 17 dennes.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 15 och 17 dennes på bordet lagda mern.
N:o 10, nied betänk, i anledn. af anmärkmne vid mern.
Härvid framställdes ingen anmärkn. utan fann Ii. o. Ad. för godt att lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag antaga de uti mern.
N:o 7 framsläldta förslag, med de förändringar deri, som uti förevar, mern.
N:o 10 blifvit anmälde såsom resultatet af Utsk:s sammanjemkning af de anmärkmr, hvilka icke befunnits vara af oförenlig skiljaktighet.
Ånyo föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 16 och 17 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 46, angtde väckt motion om befrielse för utsockne frälsehemmanen i Halland från skyldigheten att erlägga rolevakans-afgift.
Föredrogs ånyo Bevilin:sUtsk:s d. 16 och 17 dennes på bordet lagda utlät.
De i detta utlåt, förekommande §§ företogos hvar för sig till pröfning och afgörande. §§ 9, 10 och 11.
Biföllos. § 14.
Palmstjerna, Carl Otto: Utsk:s vidblifvande af dess tillstyrkande, att arbetsfolk skall åläggas bevilln. kan jag icke gilla.
Vid sista riksdagen beslöt R. o. Ad., att denna serskilda bevilln. utöfver kapitations-afgiften icke borde ega rum, elium vid votering härom i förstärkt StatsUtsk. R. o. Ad:s åsigt icke kunde göras gällande.
Dä jag likväl anser, att en dylik serskild bevilln. icke bör åläggas arbetsfolk eller den fattigaste delen af befolkningen, nödgas jag åter lill R. o.
Ad. framställa den anhållan, alt R. o. Ad. i öfverensstämmelse med dess beslut vid sista riksdagen ville uttala den äsigten, att en serskild bevilln. icke må åläggas arbetsfolk.
Gyldenstolpe, Ant. Gabi1.:
Palmstjerna har behagat kalla arbetsfolk för den fattigare delen af befolkningen, men enl. min åsigt bör dä undantagas arbetsfolk i Stockholm, hvilket 8 H. 31 482 Den 19 Juli f. ra. icke kan hänföras till denna kategori, enär detta arbetsfolk under större delen af året kan dagligen förtjena åtminstone 2 r:dr rigds.
Jag kan således icke finna skäl till en nedsatt bevillu. för arlielsfolk, åtminstone i de större städerne.
Möjligen kan förhållandet vara sådant i de mindre släderne, ali en dylik nedsättning bör ega rum, men då kunna arbetarne icke heller hänföras lill arbetsfolk i egentlig mening.
Jag anhåller derföre oin bifall lill Ulsk:s förslag.
Det är visserligen möjligt, alt arbetsfolk i Stockholm och möjligen äfven i Götheborg kan dagligen förtjena 2 r:dr r:gds under sommartiden, men säkert är emedlertid, att arbetsfolk i allmänhet inom riket måste hänföras till de fattigare klasserna.
Då man vet, alt en arbetskarl, sorn är frisk, kan påräkna 16 ä 18 sk, om dagen, när det är godt om arbete, så måste man äfven kunna inse, att denna dagspenning, i händelse arbetaren har barn, icke är tillräcklig till hushyra, beklädnad och föda, serdeles om han skall aflägga något för den lid, då han icke kan något förtjena eller af sjukdom derifrån är förhindrad.
Erfarenheten visar dagligen, att denna klass af menniskor hufvudsakligast betungar fattigvården sä ä landet som i städerne, och Staten är till en del härtill orsaken, då den belägger denna klass med serskild bevillning.
Bevillningen bör åläggas endast förmögenheten, men här finnes icke någon sådan, och den föreslagna bevillningen blir således godtycklig.
Afsigten med denna bevillning är visserligen, att förmå arbetare att låta skrifva sig hos andra, och att antaga tjenst hos de förmögnare, samt att icke vara sjelfrådande, men jag kan likväl icke godkänna denna afsigt såsom grund för beskattning i allmänhet.
Det kan vara nog, att mantalspenningar och kapitations-afgiflen falla lika på millionären och den fattige, men att beskatta den fysiska arbetskraften, det enda den fattige arbetaren eger till sitt uppehälle, synes mig obilligt och orättvist, och kan således icke ur någon statsekonomisk synpunkt försvaras.
Jag yrkar derföre afslag ä detta Bevilln.- Utsk:s förslag.
Om arbetsfolk skola befrias ifrån bevillning finnas en mängd andra, hvilka böra åtnjuta dylik befrielse, men för hvilka Frih.
Palmstjerna likväl icke yrkat någon sådan.
Jag hemställer, om fiskare eller strandsittare kunna betraktas annorledes än som arbetsfolk.
Lumpsamlare ooli loisdrängar äro väl icke annat än arbetsfolk.
Samma förhållande inträffar äfven med en mängd andra i Bevilln:s-förordn. upräknade personer. Syjungfru!' t. ex. kunna väl jemföras med en arbetskarl.
De lefva af deras handarbete likasåväl som arbetskarlen, men icke äro de befriade frän bevillning.
Jag kan nu icke påminna mig alla i förordningen upräknade personer, hvilka äro alt hänföra under kategorien arbetsfolk.
Palmstjerna: Syjungfru!' hafva lättare arbetsförtjenst än arbetskarlen i allmänhet, och hvari lumpsamlare angår, sä hafva de bidrag af andra till lumps hopsamlande och drifva dermed en slags handel, hvarföre jag tror, att desse icke kunna jemföras med arbetsfolk.
Möjligen finnas uti Bevillms-förordn. upräknade några andra personer, hvilka böra vara från bevillningen befriade likasåväl 8 Den 19 Juli f. m. 483 sorn arbetsfolk, men derföre att en klass är påförd för hög bevillning, bör väl detta icke förhindra, att en annan derifrån befrias, och åtnjuter arbetsfolk befrielse från bevillning, kan sådant i framtiden medföra rättelse härutinnan för dem, som med arbetsfolk äro jemförlige.
Ex. Hr Frih. o. Landtnäs härefter försl serskildt framställda propos. till bifall ä den del af ifrågavar. §, som rörde arbetsfolk, besvarades med blandade ja och nej, hvarpå 11.
Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge bevillniugen för arbetsfolk höra uphöra samt efter denna popos:s besvarande med starka ja, blandade med nej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
I öfriga delar blef ifrågavar, g af R. o.
Ad. bifallen. § 16. R. o.
Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut samt lade Utsk:s yttrande till handlingarnc. § 23 jemte § 145, mom. 7. R. o.
Ad. beslöt ali med vidblifvaude af sill förut fattade beslut lägga Utsk:s yttrande till handlingarne. § 27. Frih.
Afven i denna § är bevillningen påförd arbetsfolk.
Jag hemställer derföre, att R. o. Ad., i öfverensstämmelse med dess nyss fattade beslut, ville förklara, all det i denna § omnämnda arbetsfolk skall från serskild bevillning befrias.
Uppå härefter framställd propos. bifölls ifrågavar. § med undantag deraf, alt deri omnämnda bevillning för arbetsfolket ansågs böra uphöra. § 28.
Bifölls. g. 29.
Palm tjern a:
Om jag upfaltat Bevillms-förordn, riktigt, så är det i denna § omnämnda arbetsfolk sådant, som för bruksoch gruf-rörelsen användes, och med detta arbetsfolk är förhållandet helt annorlunda än med arbetsfolk i allmänhet.
Detta arbetsfolk åtnjuter en helt annan aflöning, dess arbesförtjenst är jemn och kan bättre beräknas.
Det är alt betrakta såsom bruks-eller gruf-egarens tjenare, hvarför jag för detta arbetsfolk icke yrkar någon befrielse. R. o. Ad. godkände ifrågavar. §. § 35.
Om något kan kallas ett undantagsstadgande, så är det visserligen den högre bevillning, som blifvit påförd Privatbankerne, hvilken bevillning icke är jemförlig med någon bevillning å andra bolag, de der med Privatbankerne kunna ega en lika inkomst af sin rörelse.
Jag förutser nogsamt, att R. o. Adis 31 * Den 19 Juli f. m. vid sista riksdagen fattade beslut, att afslä denna förhöjda och från alla bevillningsgrunder afvikande bevillning å Privatbankerne, icke kail vid denna riksdag röna framgång, men jag kan likväl icke undertrycka min åsigt, ätt det nu af Ulsk. föreslagna stadgande visar från representationens sida en förföljelse emot dessa Privatbanker, som hvarken ur rättvisa eller statsekonomiska grunder kan försvaras.
Uppå härefter framställd propos. blef ifrågavar. § af R. o. Ad. godkänd. §§ 37 och 38.
Ilr Printzensköld, Carl: Ehuru det Högloft.
Bevilln.Ulsk. under åberopande af 3 Stånds beslut vidblifvit sitt förut afgifna förslag, och det visserligen kan vara ganska möjligt, att delta förslag vinner framgång, anhåller jag likväl, att H. o.
Ad. ville afslå detsamma och i stället besluta, all den ifrågavar. afgiften skall borttagas.
Frågan underkastas derigenom omröstning i förstärkt StatsUtsk., och möjligt är då, alt det lyckliga fall inträffar, att rättskänslan kan göra sig gällande och bevillnings-afgiften försvinner.
Propos. till bifall å ifrågavar. §§ blef härefter framställd men besvarad med nej, hvarpå H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade afslå Utslcs i afseende på dessa §§ afgifne förslag, hvartill svarades ja, dervid Gr.
Gyldenstolpe anmälde sig och yttrade:
Till undvikande af missförstånd bör väl, i händelse R. o. Ad. beslutar afslag, jemväl uttryckas, att R. o. Ad. önskar uphörandet eller borttagande af denna bevillning. H.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade det han i öfverevsstämmelse med Gr.
Gyldenstolpes framställning ämnat och nu finge hemställa om R. o. Ad. jemte afslag a de föreslagna 37 och 38 §§ behagade besluta att någon bevillning å karakters-fullmakter ej bör ega runi.
Ropades ja. §§ 42 och 137. R. o.
Ad. beslöt att med vidblifvande af sitt förut fattade beslut lägga Utsk:s förslag till handlingarne. §§ 50 och 112.
Jag tillstyrker vördsamt, att R. o. Ad. måtte bibehålla det nu gällande stadgandet i Bivillms-förordn.
Denna är, såsom vi alla känner, knappast 3 år gammal, och de ständiga förändringarne kunna icke medföra något godt.
Att nu uti förordn. införa eli ord, som innebär ett begrepp, hvilket strider emot nuvar. förordn. anser jag således orätt och endast leda till lagstiftningens sönderryckande och till osäkerhet för dem, som skola stadgandet tillämpa.
Må man ännu en riksdag låta redaktionen vara oförändrad, må man derigenom vinna erfarenhet, huruvida denna redaktion varit olämplig i fråga om fastighets-egarnes beskattning, och må Uen 19 Juli f. m. 485 man sedermera med ledning af denna erfarenhet vidtaga de förändringar, som kunna af beliofvet vara påkallade.
Då man lagstiftar, inträffar mången gång, att, om jag så må uttrycka mig, man endast rider på ord, öfverväger hvad de kunna eller icke kunna innebära, och derefter upgör man förslag lill förändrade ordalag, utan att veta, om de i tillämpningen verka till det resultat, man sig föréspeglat.
Detta kan icke vara ett lämpligt sätt att lagstifta.
Jag ariser bättre att bibehålla lagen oförändrad, om än de begagnade ordalagen kunna förbättras, än att ändra honom innan man vet, om de ordalag, hvilka man ogillar, i verkligheten medfört någon skada.
Jag anhåller derföre vördsamt, alt R. o. Ad. ville bibehålla förordn. i denna del oförändrad.
Gr Lagerbjelke, Guslaf:
Jag gillar visserligen den siste talarens åsigt, all man bör söka åstadkomma stabilitet i lagstiftningen, men jag kan likväl icke gå så långt, att derföre alt ett misstag blifvit begånget vid en föreg:de riksdag, man derföre skall i all evighet låta detta misstag blifva oförändradt.
Att såsom hemmanens grundvärde bestämma deras ”jemförliga värde” torde svårligen kunna försvaras, knappast begripas.
Mäter jag ett hemmansvärde i förhållande till ett annat hemman, upkommer det jemförliga värdet, men derigenom har jag icke fått veta nägotdera hemmanets grundvärde.
Eli sådant mäste dock finnas, hvartill allt skall jemföras och delta värde måtte väl vara del rättmätiga, hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall till Utsk:s i allo riktiga förslag.
Utan alt inlåta mig i någon tvist om uttryckets mera eller mindre lämplighet får jag fästa upmärksamheten derpå, alt sedan 3 Stånd nu fattat sammanstämmande beslut i fråga om ordalagen uti de förevar. §§:ne, torde det beslut, som 4:de Ståndet fattar icke kunna föranleda till någon åtgärd eller förändring i redaktionen, hvarföre jag anhåller, att Ståndet måtte låta bero vid Utsk:s utlät.
Jag är förekommen af de 2 sista talarne och får fästa upmärksamheten derpå, alt den här ifrågavar. redaktionen är i öfverensstämmelse med den, alla 4 RiksSfin antagit i fråga om den 72 §.
Jag tror icke, all i denna fråga 3 Stånds sammanstämmande mening utgör eli R.
Sl:s beslut, emedan ordalagen i §:n hafva ett bestämdt afseende pä grunderne för bevillningens utgörande; och, sävidl jag förstår, uttryckas dessa med ord och icke med siffror.
Här är nemi. fråga, om man skall antaga den eller den grunden för fastigheters taxering.
Jag har önskat, alt den nu gällande Bevillms-förordn. mätte bibehållas ännu 3:ne är oförändrad, till utrönande huruvida af densamma några olägenheter upstå, och om så sker, skall jag icke motsätta mig en förändring deri, men de Hrr, hvilka yttrat sig i motsats med mig, vilja tumma på författningen, ulan att de ännu så noga veta, om det är nödigt eller icke, och just denna tumning anser jag opåkallad och icke böra ega rum.
Hvarthän leder det väl, när man hvart 486
Den 19 Juli f. m. annat eller hvart tredje år förändrar en författning, som af delegerade från kommunerne i riket skola hvarje år tillämpas.
När man engång blifvit vand vid en författning, så vet man dess tendens, och det mätte väl då vara mycket lättare att tillämpa författningen, än när den hvart tredje år skall förändras.
Den omständigheten, att alla 4 Stånden bifallit redaktionen i en annan §, och hvarom Gr.
Gyldenstolpe nämnt, bör enl. min åsigt, icke verka derhän, all R. o. Ad/äfven bör bifalla detta Utsk:s förslag, ty den ena §:n afser stadsfastigheters taxering; Och de grunder, som gälla för elen, må väl icke antagas för taxering af fastigheter å landet.
Jag vidblifver således min anhållan, att R. o. Ad. bibehåller det nu gällande stadgandet i Bevillms-förordu.
; kunnandes jag på intet sätt medgifva riktigheten af den visdom, Gr.
Lagerbjelke bär uttalat, alt, derföre att man tycker sig finna ordalagen i en § mindre riktiga, man genast skall vara beredd alt förändra dem, innan man ännu erfarit, om af samma stadgande eller ordalag några olägenheter följt.
Palmstjerna, i hvars yttrande jag instämmer, anhåller jag att få tillägga, att, om än R. o. Ad. uti denna fråga fattar ett från de öfrige Ståndens afvikande beslut, sådant ingalunda medför det resultat, Hr Printzensköld förmodat.
Samma talare har icke heller uptagit lill besvarande Frih.
Palmstjernas hufvudskål nemi. alt förevar, fråga rörer endast en redaktionsförändring, ty grunden för bevillningen var förut bestämd och det nu föreslagna stadgandet har blifvit antaget af 3 Stånd, hvilkas mening följaktligen är ett R.
En redaklions-förändring är väl icke en bevillnings-fråga, hvarom skall röstas i förstärkt SlatsUtsk., och jag anser det af mycken vigt, att R.
St. icke inlåta sig i dylika hårklyfverier, hvilka, i händelse de godkännas, kunna föranleda ganska många oredor.
Skulle man fästa sig vid de ordalag, Hr Printzensköld begagnat vid uttalandet af sitt omdöme öfver hans motståndare, skulle detta för dem vara ganska nedslående, enär han sagt, att man endast vill tumma på förordningen, utan att veta om den är nödig eller icke.
Jag lemnar likväl derhän, hvad skäl den värde talaren har för ett sådant omdöme.
Hvad nu grunden för bevillningen af fastigheter angår, så finnes den, ty förordningen säger, att bevillningen skall rättas efter fastigheternas värde.
Detta malte väl vara grunden för bevillningen i denna fråga.
De uttryck, som i Ulslcs förslag blifvit begagnade mäste följaktligen höra till redaktion och har intet annat med grunden att göra, än ali man velat uttrycka sjelfva grunden.
Uttrycket ”rättmätiga beloppet af fastigheternas värde” hör således lill redaktionen, och det af Hr Printzensköld omnämnda ordrytteri är af ingen vigt.
Uppå härefter framställd propos. blefvo 50 och 112 §§ godkände. §§ 73, 74 och 81.
Biföllos. Den l!) Juli f. m. 487 §§ 83 och 84.
Ehuru jag visserligen icke har något hopp om framgång i det yrkande, jag tagit mig friheten framställa i fråga om Bevi!ln:s-förordn:s oförändrade bibehållande, vågar jag likväl att ännu en gång göra ett försök i denna syftning.
Enl. min åsigt äro de uti nu gällande Bevrllms-förordn. antagna grunder riktiga, och jag vet icke, hvarföre man då skall vidtaga en förändring deruti ifråga om dessa löner, hvilka äro så ringa, att de icke tåla en förhöjd bevillning.
Mina motståndare genmäla mig sannolikt dermed, att här icke är fråga om grunden för bevillningen utan endast om en redaktionsförändring, och att således 3 Stånds mening innebär ett R.
Jag beklagar, att jag icke kan gilla denna åsigt, ty, enl. mitt omdöme är det just redaktionen men alldeles icke siffrorna, som innebär grunden för förordningens tillämpning.
Gyldenstolpe: Anledn. till Utsk:s förslag har varit, alt det nu gällande stadgandet varit tvetydigt och föranledt anmärkmr från Kammarrätten, och för ali förekomma detta har Ulsk. afgifvit sitt förslag.
Propos. lill bifall å ifrägavar. §§ blef härefter framställd och besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade det han funnit ja öfvervägande. §§ 88, 89, 92 och 119. H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. vidblefve sitt rör:de dessa §§ fattade beslut, men härvid anmälde sig och yttrade Gr.
För att undvika en möjlig invändning emot behörigheten af dessa §§:s afgörande medelst 3 Stånds beslut, anhåller jag, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s yttrande.
Uppå härefter framställd propos. blef Utsk:s ifrågavar. yttrande bifallit. § 91.
Bifölls. § 102.
Hr Printzensköld: Bevilln:s-Ulsk. har genom dess förevar, förslag till förtydligande af Bevilln:s-förordn. inrättat inom landet en sådan domstols auktoritet, som f. n., mig veterligen, icke finnes.
Väl har jag mig bekant, att taxeringsman utses af kommnnerne, men icke att desse ega att pröfva de omständigheter, pä grund hvaraf en person kan befrias ifrån eller göra sig förfallen till böter.
En sådan pröfningsrätt måtte väl tillhöra de af Konung och Ständer gemensamt inrättade embelsmyndigheter i landet.
Praxis har hitintills varit den, att anmälan om taxeringsmans uteblifvande gjorts hos K.
Bef:h:de, som deröfver hört den uteblefne taxeringsledamoten och efter omständigheterna antingen förklarat honom förfallen till böter eller också befriat honom derifrån.
Detta är äfven 488 Den 19 Juli f. m. elen enda lagliga proceduren i det fall hvarom fråga är.
Alt nu lägga en sådan pröfningsrätt i den väljande kommunens hand, hade lill följd, att man gjorde K.
Bef:h:de endast till cxceculor af kommunens beslut i fråga om böternas uttagande, hvilket vore håde oriktigt och rättsvidrigt.
Dessutom skulle derigenom kunna hända, att den väljande myndigheten, som icke är, hvad man kallar lagfaren, kan låta hänföra sig af hvarjehanda konsiderationer och tvertemot både rätt och goda skäl befria antingen den uteblifne ledamoten eller också den ledamot, som sig förtroendet afsäger, från allt ansvar.
Institutioner af sådan art äro vådlige för både den enskilte och det allmänna, hvarföre jag hellre önskar, alt författningen må qvarstå sådan hon är, än att pröfningsrätten lägges i handen på en myndighet, som icke är densamma vuxen ej eller, efter våra lagar, är berättigad att densamma utöfva.
Jag anhåller således om afslag ä betänk.
Afven jag afstyrker antagandet af Bevilin.
Det skulle väl blifva högst besynnerligt, om på sockenstämma skall pröfvas, huruvida laga förfall egt rum eller icke.
I andra fall är det ganska lätt att pröfva sådant, emedan allmänna lagen bestämmer hvad med laga förfall förstås.
Således anser jag detta stadgande obehölligt och endast föranleda besynnerliga förhållanden, som åstadkomma missförstånd och gifva anledn. till missbruk och möjligen eli sådant bruk af makt, som kan bafva ganska obehagliga följder. R. o. Ad. beslöt med afslag å Utsk:s förslag, att 102 §:n i nu gällande Bevillnrs-förordn. borde oförändrad bibehållas. §§ 103 och 105.
Lades till handlingarne. § 108.
Bifölls. v §§121 och 125.
Lades till handlingarne. §§ 144 och 145.
Utslcs i fråga om dessa §§ afgifne yttranden förelogos hvar för sig till pröfning, nemi. l:o ang:de befrielse frun bevillning för Polis-konstaplar i Slockholm vell likartade betjente i andra släder.
Jag hade sannerligen önskat, att Bevilln.