Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu frågar jag, är det af allmänt eller enskildt intresse, att bekosta en canal, på hvilka dessa effecter kunna framskaffas?
Jag anser företaget af allmän nytta, då det medför den vigtiga fördelen, alt Westerdalarnes fattiga allmoge kan till större qvantitet afsätta sina skogsprodueter, då flottningen deraf förbi en svår trakt genom canalen lättas.
Man har sagt, att det icke skulle finnas odlingslillfällen i norra Elfdalen.
Det är längesedan jag såg denna trakt, ty det var 1808; men jag har sett icke blott sjelfva elfven, utan äfven trakten deromkring, och der finnes en massa af trakter, som, när de blifva ultappade och fria från vatten, med fördel kunna odlas.
Alfallet för denna ultappning är icke förenad med någon svårighet, emedan elfven ligger tillräckligt lågt under dessa trakter för att befordra afioppet.
Medgifvas måste, att stränderne utaf elfven i allmänhet äro sandiga, men på längre afstånd derifrån består jordmånen af mylla på lerbotten.
Om det nu omnämnda förhållandet i orten gör, alt åkerbruket icke på längre tid kan blifva hufvudsak liga föremålet för folkets näring, ulan skogshushållningen ännu måste äga företräde, så fordras äfven, att skogsproducterne må kunna med säkerhet och lätthet transporteras lill den ort, der de vinna af 22 H. 5i 402 Den 37 Mars f. m. sättning.
Jng tillstyrker det af PresteSt. fattade beslut, nemi. beviljande af 5o,ooo r:dr för Forshaga och 60,000 r:dr för Dejefors.
Jag har, under discussionen om extra-statsregler:n, flera gånger kommit att fråga mig sjelf, och jag gissar alt det är en känsla, som flere af R. o. Ad:s ledamöter erfarit, hvarföre man så svårligen kan motstå begäret att finna sig uppkallad alt tala mot anslag, hvilka likväl äro ämnade lill föremål, som ingå i de vackraste och käraste föreställningar man äger om landets materiella och industriella förkofran.
Jag har tyckt mig upptäcka, att detta begär, som man ej kan motstå, ligger uti en inre känsla af den orättvisa man skulle begå, 0111 man icke på det mest grannlaga sätt vid dessa tillfällen hushållade med folkets penningar.
Det förefaller mig otvifvelaktig!, att de öfverskott, som finnas i statscassan, äro af föregående Ständer anvisade medel, och följaktligen en folkets egendom, som folket borde hafva rättighet alt reservera för sådana ändamål, att antingen hela folket, eller så stor del deraf, att det kunde anses för nationen, tog dem i anspråk; ty enhvar lärer finna, att det icke existerar något fall, der ulöfningen af representantens yttranderätt, och begagnandet af lians voteringssedel, är mera grannlaga, än i fråga om denna statsreglering.
St. befinna sig i detta fall uti den belägenhet, alt för de flesta tillfällen, då ansökningar inkomma om anslag till enskildta företag, gifva presenter.
Det finnes icke något fall, der frestelsen att göra gracer mera är för handen än i fråga om dessa anslag.
Jag tror att det är en sak, som R.
St. böra akta sig för, icke mindre an de hafva rättighet (örebrå landets styrelse, om den faller in i samma fel.
Om jag vill tillämpa denna grundsats på detta ämne, så tager jag mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att, för att kunna bedömma lämpligheten af detta anslag, så måste man undersöka i hvad mån landets allmänna nytta är förenad dermed.
Då måste jag först betrakta, om jorden omkring den trakt af Clarelfven, som blir tillgänglig genom det nya slussverket, äges blott af en enda, eller några få bruksägare, som komma att draga fördel deraf att den nya vattenledningen kommer att öka värdet af deras egendomar, utan alt lemna tillfälle till någon ny odling för den sjelfägande allmogen.
Om så förhåller sig, så synes mig påtagligt, att dessa bolag äro förpligtade att enskildt bekosta företaget.
Äro de icke mäktige dertill, så har Slaten ingen förbindelse att bidraga dertill, såvida de äro i belägenhet att deras rörelse kan fortgå, utan sådant bidrag, och uteblifvandet deraf icke sätter någon större menighet i sämre belägenhet än den förut befunnit sig.
Har man åter den tanken , att tillfälle lill landets större odling och landets industriella förkofran beredes genom dylika förelag, så medgif - Den 27 Mar» f. m. ver jag, att det är Statens pligt att bidraga till ändamålet.
Från dessa allmänna reflexioner öfvergår jag lill den nu föredragna punkten af betänkandet.
För att bedomina möjligheten af företaget, hade det uti proposjn, som kommit till Ständerna uti detta ämne, bort framläggas en undersökning, uppvisande huru mycket förelaget kommer att kosta, äfvensom en uppgift öfver traktens beskaffenhet, af hvilka personer den äges, m. e. o. en fullständig statistik, hvaraf hvarje representant kunnat hemta någon ledning, för att fullständigt bestämma sin öfvertygelse.
Har det inträffat, mine herrar?
Det är denna fråga jag anser mig med skäl kunna göra, då en ledamot stigit upp oell på grund af sin enskilda localkännedom förklarat, attdenna communicafionsanstalt icke kan komma någon större allmoge till godo, och en annan ledamot, som mångfalldiga år varit landshöfding i länet, förklarat alt uti en enda socken finnas. 5o mossar, som kunna odlas; men ingen har uppgifvit, huru nära dessa massor ligga intill den segelled, som genom detta anslag skulle befrämjas.
Icke heller har man uppgifvit, hvilka personer dessa mossar tillhöra, om de tillhöra bruksägarne eller allmogen; icke heller har man omnämnt dessa mässars storlek; m. e. o. ingenting, hvarigenom den mest ytliga sififerkännedom kunde komma R. o. Ad. tillhanda.
En annan värd ledamot har tillstyrkt anslaget derföre, att, då han för omkring 3o år sedan såsom officer genomvandrat dessa trakter, haivmed uppmärksamhet skall hafva betraktat de tillfällen till odlingar, som der skola finnas.
Jag hemställer till en hvar, huru fullständigt man på en sådan resa kan få reda på sådant, som beror på noggranna detaljerade undersökningar om markens beskaffenhet och loenia förhållanden.
Emedlertid är del på sådana data ensamt, som R. o. Ad. har att grunda resultatet af sin blifvande votering.
Det är på sådana data, man är i begrepp att bortskänka öfver 100,000 r:dr af den befintliga behållningen, då det är ostridigt, alt samma summa, använd i låneväg eller på annat sätt, skill le afkasta den i landet gängse räntan, och således lända till nedsättning i skatterna.
Af dessa skill kan jag icke tillstyrka något högre anslag än StatsUtsk. föreslagit.
Jag delar fullkomligen med Gr.
Anckarsvärd den öfvertygelse, alt utaf de flera ledamöter af delta lius, hvilka talat dels för dels emot anslaget, har visserligen ingen enda talat i egenskap af representant för något enskildt intresse; men deremot vågar jag tro, att om den ädle Grefven lemnat uppmärksamhet åt mera, än blott Gr.
Frölii hs framställning, så hade det icke kunnat undfalla honom, att den allmänna frågan vidlåder 2tne enskilda med den allmänna, snart sagdt, sammanflätade.
Den allmänna frågan må vara den; förbättras den stora allmänhetens belägenhet genom del ifrågavar. canalarbetet?
Vinner allmänna 4°4 Den 27 Mars f. ni. industrien något derpå?
så lyder den allmänna frågan.
Den enskilda frågan, som, man må säga hvad man vill, man icke kunnat undgå att framställa, den är å ena sidan: hvilka ofantliga fördelar skall icke Uddeholms bolag vinna, derigenom att Staten åstadkommer hvad bolaget måhända sjelft kunde tillvägabringa?
Detta bolag, som jag visserligen icke anser förnärma det allmänna intresset, bör man icke förtänka, att det utsträcker sitt eget, och ulan att hafva mycken enskild kännedom om locala förhållanden, har jag dock för mycket hört, för att alldeles kunna betvifla möjligheten, alt uti sjelfva den styrka, som bolaget redan äger, ligger någonting hotande för allmogens sjelfständighet.
Detta är den enskilda frågan på ena sidan.
På den andra är frågan följande: hvem kan neka, att den railväg, som Hr Dickson anlagt, skulle gå under om canalen komme att äga rum?
Jag har icke omnämnt dessa särskildta intressen i annan afsigt, un för att erinra den ädle Grefven, att i den allmänna frågan ingå tvänne enskilda, hvarandra alldeles motsatta.
Jag lyckönskar Gr.
Anckarsvärd till hans öfvertygelse, om han är nöjd att hemta den från Gr.
Jag har redan sagt, att jag funnit mycket af hvad Gr.
Frölich framställt förtjena uppmärksamhet, och hafva, om jag så får yttra mig, mycken trovärdighet för sig; men af det skäl, som verkar på mig, nemi. saknad af localkännedom, hvaraf Gr.
Anckersvärd äfven sagt sig vara i saknad, afgör jag icke hvad som här är rätt eller icke.
Jag vågar icke på egen liand göra det urskiljande, som är nödigt af dessa enskildta intressens inflytande på det allmänna.
Det är derföre, som jag vördsamt förnyar min anhållan, att Hr Frih. o. Landtm, läcktes gifva oss propos. till bifall på Utskts tillstyrkan i denua punkt, likväl med det tillägg, som Hr Edenhjelm begärt, nemi. att en behörig och tillförlitlig undersökning måtte äga rum, som icke befattar sig med Uddeholmska intresset, eller med Dicksonska intresset, utan med det allmänna intresset, huruvida nemi. orten, genom denna canal, betydligen gagnas eller icke.
Mig synes, som de talare, hvilka hittills yttrat sig, hafva oriktigt sammanblandat 2:ne frågor, af hvilka den ena handlar om nyttan af företaget, och den andra, om ägarne till de trakter af landet, som skulle hafva gagn af företaget.
Hvad nyttan beträffar, tror jag, som icke äger någon speciel localkännedom, att då Clarelfven är ett af våra största vattendrag, och då hon utgör, så att säga, sjelfva pulsådern för de landsträckor af Wermland, hvilka äro belägna ofvanför Munkforsen, så torde en hvar lätteligen finna, att en canalanläggning, hvarigenom farleden blifver oafbruten, är för den ofvanliggande landsträckan af största vigt.
Den nästa frågan, nemi. hvem som är ägare till dessa landsträckor, har ansetts så vigtig, att en talare önskat att deröfver erhålla en fullständig statistik, på det Den 37 Mars f.^m.
4o5 att lian matie förnimma, huruvida någon ny sjelfständig allmoge kunde der uppkomma, eller om den funnes der förut.
Efter min förmodan, hör denna undersökning icke hit.
Man yrkar i konstens verld, att rättvisan skall förestallas blind.
Jo, på det att vid hennes utöfning icke måtte ses till personen, utan blott på saken.
Om så är, torde statistiken öfver nuvar. ägare till ifrågavar. landsträckor vara onödig.
Jag kan icke anse en sjelfständig allmoge vara för Sveriges Rike af större värde, än annat sjelfständigt folk, äfven örn det annorlunda benämndes.
Skilnaden emellan den sjelfständiga allmogen och de sjelfständiga herremännen lär icke bestå uti något annat, än att de sednare äga något mera kunskaper och icke arbeta med sina händer.
Då man ser, att den varualstring, som åstadkommes genom en förståndig beräkning, vanligtvis är större än den, som thy förutan kan åstadkommas, så bör man ock kunna vänta, att om en landsträcka äges af odlade personel', så gifver hon större afkastning, än om hon äges af okunnige.
I afseende på frågan om man i delta fall gifver för mycket eller för litet, torde det vara skäl att mera öfverväga hvad sakkunnige personer derom yttrat, än hvad som blott hänförer sig till ägarnes personlighet.
Utsk. har ansett 75,000 r:dr vara rätta summan.
K. M. deremot har funnit 60,000 r:dr behof! ign för det ena, och 5o,ooo rtdr för det andra företaget.
Jag anhåller att Hr Ridd.Secreltn behagade uppläsa de beslut, som inom Preste- och BorgareStm äro fattade, och att mig måtte tillåtas att sedermera fortfara. R. o. Ad. torde af nämnda beslut finna någon ledning för sitt omdöme, huruvida det är rättast alt gifva intet, eller hvad Utsk. tillstyrkt, eller hvad K.
Se erel. uppläste Preste- och BorgareSt:ns under den 20 dennes fattade beslut rörtde denna punkt, innehållande: PresteSt:s, att Ståndet, i stället för den för ändamålet otillräckliga summan of 75,000 r:dr, hvilken Utsk. anvisat för slussanläggningarna vid Forshaga och Dejefors, beviljat ett anslag af 60,000 r.dr, oberäknad!
4,000 till jordersättningar, hvilket komme att tillfalla det af nyssnämnda förelag, som först kunde komma till stånd och af K.
M. pröfvas nyttigast och nödvändigast; dock att delta anslag icke må utgå lill högre belopp än 60,000 r:dr för Dejefors och 5o,ooo r:dr för Forshaga, jordersättningssumman deri icke inberäknad; blifvande sålunda 10,000 r:dr statsverket reserverade för den händelse att slussanläggningen vid Forshaga komme i åtnjutande af anslaget; och Borga reStts, a) bifall till Utsk:s förslag; b) det R.
St., å deras sida, förklara, att något vidare bidrag af Staten till förutnämnda företag, än det nu beviljade, icke äger rum; c) att i den underd. skrifvelsen härom borde uttryckas den önskan, att arbetscommenderingar ej må lill arbetet begagnas, men väl, 4o6 Den 37 Mars f. m. att tillfälle må beredas för permitterade soldater att vid ifrågavar. arbete söka förtjenst, och d) att Ståndet, såsom tillägg till beslutet, antagit stadganden, lika med 4 och 7 mom. af de utaf StatsUtsk. föreslagna villkor för anslag till Strömsholms canal- och slussverk, endast med den förändring, att uti 4 morn. utbytas orden ’’högsl i5,ooo r:dr om året’’emot dessa: ”högst 8 proc. om året å det af bolaget tillskjutna capital.”
Ståndet torde finna, att BorgareSt. beviljat samma summa, som Utsk. föreslagit, men att PresteSt. gifvit den K.
M. äskat, likväl med begagnande af sådana ordalag, hvilka synas mig närmast öfverensstämma med Frih.
Sprengtporten reservation.
PresteSt. har nästan yttrat detsamma, som jag förut under öfverläggningen yttrat, nemi. att 75,000 r:dr vore för ändamålet otillräckliga.
Jag anser mig således böra tillstyrka R. o. Ad. att instämma uti PresteSt:s beslut.
Jag tror mig visserligen icke behöfva åberopa hvad andre talare för deras del gjort, nemi. att jag icke äger något enskildt intresse i orten.
Men efter sådant kommit till tåls, vill jag blott hafva sagt, det jag, utan att äga någon sådan statistik öfver ägarne till ifrågavar. trakter, som den Hr Hjerta önskat sig, likväl tror mig veta, att desse ägare just äro mina politiska motståndare.
Det är följaktligen icke för vänskaps skull, som jag yttrat mig till förmån för detta företag.
Hr af Wingård:
Man har talat om det fördelaktiga inflytande ifrågavar. canalled skulle hafva för Uddeholms bolag.
Man har dock icke besinnat, att öfrige brukspatroner i orten jemväl kunna ingå bo lags fören i agar, och alt sådant alltid är förmånligt; tyden enskilde brukspatronen, som ätit upp sin spanmål och vid fastings marknad måste bortsluta sitt jern till lägre pris än han calculerat, nödgas skuldsätta sig för skilnaden emellan den summa han för jernet erhållit, och den som han påräknat; men så är icke förhållandet med ett bolag, lili hvilket den ene bolagsmannen kan understödja den andra, så att varan icke behöfver afyttras till underpris.
Det är således en förvillelse alt tro, det icke bolagsrörelsen, äfven hvad brukshandteiingen angår, är vida bättre, än den separerade bruksskötseln.
Med Hr Hjerta instämmer jag i den åsigt, att det tillhör en hvar att med varsamhet tillvägagå vid beviljande af anslag, som hafva landels industriella utveckling till föremål; men det torde tillåtas mig att fästa uppmärksamhet derpå, att varsamhet eller grannlagenhet endast är ett relativt begrepp, och att hufvndsaken ankommer derpå, huruvida företaget, hvartill medlen beviljas, är nyttigt för det allmänna till den grad, att det allmännas uppoffring uppväges af företagets vidsträcktare gagn och Den ay Mars f. m. nytta.
Jag hemställer till en hvar, hvad det är, som kunnat sälta Svenska Slaten i tillfälle att under en föreg:de lid, och jag hoppas ännu framgent, förkofra sig och förbättra sina institutioner; hvad som vid denna riksdag kunnat sälta den i tillfälle att nedsätta skatterna med circa en million; om det icke är industriens tillvext, hvilken i sin man beredt statscassan större inkomster; ty utan dessa ökade inkomster för statsverket, vore man icke i tillfälle att göra hvarken det ena eller andra.
Deraf följer, att då allmänna medel användas för att befordra större industriella företag, som sprida och utveckla nya krafter inom Statens industriella lif, så sker sådant till gagn och nytta för hela samhället.
För att göra detta åskådligare, vill jag framställa en supposition.
Föreställom oss, att, genom beviljande af anslag för denna canal, det blefve möjligt, att t. ex. i Wermland befordra uppkomsten af nya jernverk, med en produetionsförmäga af så stor qvantitet stångjern, att exporttullen derå öfversteg räntan å det till ifrågavar. canalled beviljade statsanslag, så kan man af denna calcul lätt finna, att det är en fördel för Staten, alt biträda sådana produetiva företag, hvilka från jordens alster hemta inkomster för den enskilde, hvilken dessa alster tillböra, för arbetaren, som derifrån liemtar sin utkomst, och för Staten, som för utskeppningen af dessa produeter erhåller en ökad inkomst, hvilken ånyo kan på samma sätt användas, till statskraflernas ytterligare materiella utveckling, och följaktligen till Statens inre styrka och välmåga.
Eri värd talare bar medgifvit, att ifrågavar. canalled kunde blifva nyttig äfven för allmogen i Wermland, derigenom att jernverksägarne kommo i tillfälle alt betala arbetet högre; men samme värde talare har trott, alt den ökade arbelsbetalningen skulle bero blott på bruksägarnes generositet.
Jag tror det icke, emedan jag anser det ligga uti bruksägarnes intresse att aflöna sitt arbetsfolk med en efter arbetet någorlunda lämplig arbetspenning, emedan bruksägarne i annat fall icke Kunna påräkna den arbetskraft, som fordras för att drifva bruket.
Att denna åsigt äfven äger motsvarighet i verkligheten, synes af det förhållande, som jag vill exempelvis omnämna, all bruksintressenter inom stora Kopparbergs län efterskänkt öfver 100,000 r:dr, hvarför den bruksai betande allmogen häftade i skuld vid bruken. 3o ä 4° mantal blefvo derigenom från inteckningar befriade; och detta skedde af det skäl, att uti en fattig ort är clet bättre alt hafva en sjelfständig, med vilja och förmåga att arbeta begåfvad allmoge, än en population, sorn tili sin utkomst lie11 och hållet heroi’ af dem, hos hvilka den ai betar.
Jag kan således icke tro, att det blott kommer att bero utaf Uddeholms bolagets generositet, huruvida allmogen kommer i åtnjutande af en högre arbetspenning, i följd af den ökade produclion och deraf följande ökade behof af arbetskrafter, som canalledningen kun fram - 4oS Den 27 Mars f. m. kalla.
Man liar under en tid utaf 20 år ansett dessa företag nyttiga för industrien inom Wermland.
Jag har svårt att öfvertyga mig, alt förhållandet skulle hafva helt och hållet förändrat sig, endast derigenom, att Uddeholm inköpt Munckforsens bruk.
Jag får fästa uppmärksamhet derå, att min reservation icke tillstyrker fullständigt hvad K. M. uti Dess nåd. propos. begärt, ulan blott att en summa, i5,ooo r:dr mindre än BorgareSt. beviljat, skulle ställas till K.
M:s disposition, för att användas till det utaf dessa företag, som först kunde komma till stånd och af K.
M. kunde pröfvas nyttigast och nödvändigast.
Jag instämmer uti den grundsats, som Hr von Hartmansdorff framställt, att rättvisan bör vara blind; men jag tager mig friheten erinra honom derom, att jag uti början af mitt förra yttrande utgick från denna grundsats.
Jag sade nemi., det jag tror att sådana behållna medel, sorn vi nu hålla på alt i anslagsväg utdela, tillhöra nationen, och alt om man endast skulle blindt följa rättvisan, så skulle man icke gifva deraf, hvarken åt den ena eller andra corporationen.
Jag sade, att allt hvad som anslås lill särskildta föremål, och således icke directe afser statsmachinens oafbrutna gång, blir beroende af considerationer.
Dessa considerationer kunna då vara, antingen billiga och välgörande till sina följder, eller tvertom.
Jag inlåter mig dock icke uti att afgöra, hvilkendera händelsen nu är förhållandet.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, alt jag anser B. o. Ad. sakna så fullständiga upplysningar, som erfordras för att kunna fälla ett moget omdöme i sådana fall, der fråga är att gifva presenter till särskilda orter eller corporationer, och då Ståndet icke äger en så alldeles fullständig kunskap, böra considerationerna vika för den blinda rättvisan, som jag anser bestå deri, att de besparade medlen reserveras för nationen.
Sprengtporten har uppdragit en ganska vacker tafla, utvisande industriens tillvext, och huru Staten skall återtaga de medel, som Staten för ändamålet anslår; men jag skulle önska, att Hr Frihm hade constaterat hvad Hr Lagerhjelm i delta hänseende suppositionsvis calculerat; ty om det kunde ådagaläggas, att följderna utaf anslagets beviljande kunde blifva så fördelaktiga, som Hr Frihm behagat föreställa sig, så är det min öfvertygelse, att R. o. Ad. icke ett ögonblick borde draga i betänk, att bevilja anslaget; men så länge någon undersökning eller statistisk probabilitets-beräkning icke föregått, som approximativt utvisar hvad som är att påräkna, i förhållande till hvad som bekostas, torde framställningen få anses ligga helt och hållet inom suppositionens område.
Men om äfven en undersökning ägt rum, hemställer jag dock i hvad mån densamma kunde anses fullt tillförlitlig, då man vet huru sådana under - De n 37 Mars f. m. 409 dersökningar förrättas.
Embelsmännen, som i följd af sin melier ar intresserad tili företaget, emottages på stället med en förekommande välvilja, oell saken framställes för honom ur alla möjliga ljuspunkter, hvartill kommer den vigtigaste omständigheten, att desse embetsman sjelfve icke skola tillsläppa penningarna.
De tillstyrka företaget och kunna hafva sitt samvete fredad!, då de veta att det i alla fall beror på R.
St. att bevilja eller afslå det erforderliga anslaget, och då alltid någon nytta mäste uppkomma af det arbete, sorn Staten på så sätt bekostat.
Deraf slutar jag, att vid alla sådana tillfällen måste man snarare tro något för litet än något för mycket af hvad en sådan undersökning innehåller.
Detta har jag endast tvelat nämna , såsom en ytterligare utveckling af hvad |ag redan haft äran anföra.
Hvad angår Hr af Wingårds yttrande rörtde nyttan af större bolag, så kunde jag visserligen inlåta mig uti svar derå; men dä en vidare utveckling af den frågan skulle föra oss förlängt utom gränsen af ämnet, så afstår jag derifrån, under förklarande, att jag i visst hänseende erkänner riktigheten af hvad den värde talaren yttrat, men på det liela skulle hafva åtskilligt att deremot invända.
Gr. Frö,! i ch; För fullsländighetens skull anser jag mig böra tillägga något till mitt förra yttrande.
De fleste värde ledamöter inom detta Hus, som talat för bifall till anslaget, hafva sjelfve tillkännagifvit deras obekantskap med localen.
Det är endast Hr af Wingård och undertecknad, för hvilka ett sådant evasivt yttrande icke får gälla, ty det bör icke betviflas, att han och jag äga en viss grad af localkännedora, för att kunna fälla elt omdöme i saken.
Hr af Wingård har tillstyrkt och jag har icke afstyrkt anslaget, men jag har lemnat upplysningar.
Jng finner mig likväl nu uppkallad att afstyrka anslaget, och får derföre ytterligare redogöra.
Hr af Wingård har visat nyttan af företaget för de i orten befintliga brukspatronerna , och jag instämmer fullkomligen i delta yttrande.
Det är otvifvelaktig!, att icke blott Uddeholms bolag, utan äfven flera i orten befintliga bruk, till omkring 3o,ooo skeppid smide, hafva fördel af slussinrättningarna.
Orsaken , hvarför jag ingått i någon upplysning och bevisning i fråga om den sjelfständigt allmogens intresse uti företaget, är den, att den värde ledamoten, som öppnade denna discussion, nemi.
Hr Lagerhjelm, hufvudsakligen byggde sin tillstyrkan af anslaget på den blifvande fördelen deraf för allmogen i orten.
Detta har jag vågat bestrida.
Jag har sagt, att ett sådant intresse kunnat möjligen uppstå, innan Uddeholms-bolaget tillegnat sig nära nog hela trakten; men att det numera svårligen kan uppslå, är min öfvertygelse.
En värd ledamot, som säger sig hafva för längre tider tillbaka marscherat genom dessa trakter, har talat om Westerdalarnes intresse uti L »2 H. 5a Den 27 Mars f. in. företaget.
Westerdalarnes intresse lärer icke annorhinda kunna beräknas i canalöppningen, än alt innevåname skulle vintertiden (lenita erforderlig spanmål vid Munkfors i stället för Carlstad, såsom det nu sker.