Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta mom. jnnefattar endast den bestämmelse, att, i fall entreprenader tillvägabringas, entreprenörerna skola berättigas att i skjutslega uppbära 24 sk- k:co per mil; och R. o. Ad. har således ej afgjort något annat, än att entreprenörer ej skola få högre skjutslega än de, som fullgöra sin egen skjutsningsskyldighet.
Från det ögonblick, Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ej kunde framställa den äskade proposin, var intet annat för Ståndets ledamöter öppet, än att reservera sig.
All discussion derefter är stridande emot grundlagen, och jag anhåller derföre, att Hr Gr. o. Landtm, måtte tillåta oss alt nu öfvergå till pröfningen af 2:dra punkten. 2:dra mom.
Sedan 1 morn. blifvit afslaget, troddejagy Deli 17 November e. m. att deraf sluille blifva en gifven följd, att alla de öfriga monirn skulle af sig sjelfva förfalla.
Sedan man afslagit sjelfva grunden, hvarpå förslaget blifvit bygdt, kan jag ej tro, att man bör ingå i någon discussion för att utreda, huru man skulle burit sig åt, i fall första mom. vunnit bifall.
Jag anhåller således, att man måtte förklara alla dessa mom. vara förfallna genom den försiggångna voteringen, och att vi må öfvergå till den nästföljande punkten i betänk.
Instämmande i allo med Hr Hjärne, anhåller jag om Hr Gr. o. Landtnäs propos., huruvida B., o. Ad. anser alla de punkter, som stå i sammanhang med det nyss fattade beslutet, vara förfallna och således kunna förbigås.
Boye i hufvudsaken, men underställer R. o. Ad., om icke Ståndet skulle finna för godt att instämma i PresteStts redan upplasta beslut.
Det innehåller afslag å betänk., med tillstyrkan, det samma rättighet att afsluta contract med skjutsningsskyldiga, hvilken nu är tillagd diiigence-inrättningen emellan Stockholm och Upsala, hädanefter må tillkomma alla diligence-inrättningar.
Jag tager mig friheten fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att hvad PresteSt. beslutat icke kan, om vi skola följa ordningen i betänk., komma under pröfning, förrän vi hinna till den frågan, huruvida något understöd skall lemnäs diligencerna.
Näst efter det reglementariska förslag, som angår skjutsentreprenader, förekommer i betänk, det tillstyrkande, att R.
M. frambära den und. önskan, att, utan afseende på tiden, när en omarbetad gästgifveriordning kan varda utfärdad, den nuvar. måtte erhålla åtskilliga tillägg och förändringar, hvilka upptagas i 3:ne punkter.
Först efter dessa punkter förekommer den fråga, hvarå Hr v.
Hartmansdorff begärt propos., och för min del skulle jag anse oformligt att afgöra denna punkt i betänk., innan de föregående blifvit afgjorda.
Jag kan hvarken nu eller framdeles instämma i det beslut, som PresteSt. fattat.
Den tillåtelse, Regeringen hittills lemnat till öfverenskommelse!' emellan sk jutsningsskyldiga och diligence-inrättningar, har jag ingenting emot såsom undantag; men om alla diligence- och forvagnsinrättningar erhÖlle samma rätt, skulle deraf slutligen följa, att hela skjutsinrättningen i Sverige vore ensamt för deras räkning; och jag troi', att äfven de resande, som ej vilja åka i forvagnar, böra åtnjuta någon rätt.
Jag kan således icke ingå på PresteStts beslut; men lika med Hr Hjärne anser jag denna fråga ännu vara för tidigt framställd.
Dan ty November e. itu Hr Hjärne:
Boye ingå i diseussion om deu fråga, sorn Hr v. Hartmansdorff väckt. R. o. Ad. fattade vid böljan af detta betänk:s föredragning, uppå Hr Gr. o. Landtnäs propos., det beslut, att betänk, skulle punktvis företagas; och jag får derföre hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att Hr Gr. o.
Landtm, måtte gifva kraft åt detta beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade deruti instämma, att, sedan i mom. blifvit afslaget, de öfriga mom:u fr. o. m. 2 t. o. m. 8 äfven skulle anses afslagna.
Likaledes ansåg R. o.
Ad., på samma grund, den af TJtsk. gjorda hemställan om en und. anhållan till K. M., att en författning måtte utfärdas rörtde det af Utsk. framställda förslag, i fall det af R.
St. antoges, böra anses såsom afslagen.
Utsk:s förslag till tillägg och förändringar i nu gällande gästgifveri-ordning.
I afseende på de nu föredragna tnonun anser jag, att det första eller stadgandet, att ingen Öfvermage eller qvinsperson får såsom skjutsande begagnas utan den resandes begifvande, skulle, utöfver hvad hittills ngt rum, ålägga de skjutsningsskyddiga en tunga, som jag för min del icke anser rättvis.
Det bör bero af den skjutsningsskyldige att af den, som han för tillfället anser sig lämpligast kunna vara af med, begagna sig til! hästarnas hemtande efter verkställd skjutsning.
Skulle ett sådant stadgande, som Utsk. föreslagit, äga rum, så borde det vara förenadt med en bestämd och ovilkorlig rättighet för den skjutsande att sjelf köra sina hästar.
I sådant fall skulle hans rättigheter och skyldigheter motväga hvarandra, och då skulle jag ej motsätta mig detta morrus antagande, ty det vöre i sådan händelse nödvändigt, emedan den resande väl ofta kan bero af den, som kör på backiga vägar; men då en sådan rättighet för den skjutsande ej finnes och ej heller blifvit föreslagen, ser jag icke heller, att någon skyldighet, som skulle motsvara denna rättighet, bör åläggas den skjutsningsskyldige, och tillstyrker jag derföre afslag å detta morn.
Det andra morn., innehållande, att alla med vederbörliga resepass försedda personer, och följaktligen äfven gesäller, må få begagna gästgifvarskjuts, synes mig vara tillkommet endast för gesällernas räkning; ty jag vet icke, hulla andra med resepass försedda personer aro ulesluti a L rättigheten att begagna gästgifvarskjuts.
Om så s ali vara, inser jag ingen nödvändighet att stadga denna större skyldighet för de skjutsningsskyldiga, enär gesäller hittills lätt 16 H. »5 igi Den 17 November e. m. kunnat framkomma genom beting eller med begagnande af apostlahästarna.
Jag tror sådant utan men kunna ske hädanefter som hittills och att man icke bör ändra så beskaffade författningar som skjutsordningen, utan att göra en fullständig och systematisk ändring i alla de delar, som erfordra förändring; och då vi icke kommit någon hvart på denna del af reformernas bana, finner jag intet skäl att endast för gesällernas skall göra detta lilla fjät framåt.
Jag vågar således tillstyrka afslag å 2 mom.
Hvad det 3 mom. angår, har jag för min del ingenting deremot.
Jag delar icke Frih.
Pal mst jernäs åsigter öfver detta förslag, och tror i motsats till hvad han yttrat, att just derföre, att man ej lyckats tillvägabringa något system i skjutsväsendet, bör man vara så mycket mera uppmärksam på hvad här föreslås.
Jag tror, att förslaget i t mom. varit öfverflödigt, om entreprenaderna vunnit undei’- stöd, emedan jag ej kan föreställa mig, att någon klok entreprenör skulle tillåtit sig att vid skjutsning begagna öfvermage eller qvinsperson; men för att förebygga det oskick, den allm. skjutsningsskykligheten medfört, anser jag det vara lagstiftarens åliggande att förbjuda, det sådana personer må såsom skjutsande begagnas.
Jag tror, att man härvid bör fästa sig vid den moraliska synpunkten, och jag torde ej behöfva för R. o. Ad. framställa hvilket stort oskick inritar sig derigenom, att barn af båda könen vistas tillsammans i hållstugan.
Det måtte vara den resandes rättighet att med säkerhet blifva fortskaffad, och han kan ej vara belåten med att lemna sin person och sina saker i en pojkes eller flickas vård.
Jag anser det vara lagstiftarens skyldighet att träda emellan, då allmogen ej sjelf inser det både moraliska och oeconomiska onda, som härrör deraf, att barn af båda könen användas såsom skjutsande.
Jag tror således, att man nu, då de föreslagna entreprenaderna ej vunnit bifall, bör skärpa det föreslagna stadgandet och tillstyrker derföre mom:s antagande med den förändring, att de sista orden, utan den resandes begifvande, uteslutas, så att stadgandet blifver ovilkorligt.
Att gesäller lika med andra menniskor må få begagna gästgifvarskjuts, anser jag rättvist: och jag inser ej, hvarföre man kunde vilja bibehålla det gamla stadgandet, om icke för att gifva ett slags helgd åt skråväsendet.
Dessutom har i BondeSt. motion blifvit väckt derom, att allmogen må slippa den tunga, som gesällernas vandringar förorsaka.
Hvad 3 mom. angår, har jag ingenting att derom anföra, enär ingen anmärkning deremot blifvit gjord.
Palmstjerna instämmer jag j anhållan om afslag å de 2:ne första mom:n; men i afseende på 3:dje mom. är jag med honom af motsatt tanke.
Att inskränka rättigheten att med skjuts afsända Den 17 November e. m. hummer, ostron och fogel är ett, i min tanka, illa beräknadt förslag.
Denna rättighet är nyttig icke allenast för den stad, till hvilken denna forsling sker, utan äfven för den landsort, hvarifrån fogel, hummer och ostron afsändas och afsättning derå eljest skulle saknas.
I all lagstiftning får ma n dessutom vara uppmärksam på det helas sammanhang, och i denna fråga bör man således icke endast fästa sig vid fördelen för städerna att, i följd af forslingen med gästgifvareskjuts, erhålla ostron, hummer och fogel af bättre beskaffenhet och för bättre pris, utan man bör egentligen afse, att det ej bör finnas någon större rättighet att från den ena orten till den andra med ett förbud skicka en koffert, innehållande klädespersedlar, än att med gästgifvarskjuts emot vanlig lega afsända en koffert med hummer eller ostron.
Att denna rättighet först i sednare tider tillkommit, är icke något skäl för dess afskadande, och jag tillstyrker således afslag jemväl å 3:dje mom. af förevar, förslag.
Jag anser för ganska förtjenstfullt af Utsk., att Utsk. tillstyrkt den förändring, sorn angår öfvermages och qvinfolks obehörighet att skjutsa.
Jag anser nemi., att så hårdt det å ena sidan vore att betaga bonden möjligheten att skicka en 12 å i4 års gosse med sina hästar, då det kan ske med den resandes bifall, och derigenom tvinga honom att sjelf skjutsa, äfvenså hårdt vore det, på andra sidan, för t. e,t. ett resande fruntimmer, att nödgas låta ett i2 års gammalt barn skjutsa sig å backig väg.
Utsk, har föreslagit en medelväg, som jag anser oändligen lycklig äfven derföre, att den lemnar frågan till öfverenskommelse emellan den skjutsande och den resande; och jag vet icke, hvarföre lagstiftningen borde förhindra den resande att mottaga en mindre gosse, då han har betjent, som kör för honom.
, eller förneka den skjutsningsskyIdige alt i sådant fall sjelf blifva hemma och låta hästarna hemföras af en gosse, som hemma gör föga nytta.
Jag tillstyrker således bifall till denna del af Utsk:s förslag.
Hvad den andra punkten angår, medger jag, att jag dermed är föga belåten; men då jag tror, att den skall göra ringa ändring i nuvar. förhållande, vill jag ej motsätta mig densamma, isynnerhet sorn jag tror, att ganska få gesäller kunna betala skjutslegan.
Cederström i fråga örn 3:dje punkten deruti, att det vore hårdt för de provinser, hvilka rättigheten att till hufvudstaden afsända hummer, ostron och fogel lemnar en näringsgren, att ej få åtnjuta samma rätt, som hvarje enskild man har att med skjuts afsända sin koffert.
Jag begär således bifall å de 2:ne folsta punkterna, men afslag å den tredje.
Då jag inom Utsk. handlagt denna fråga, tror jag mig böra framställa de skäl, som der togos t: 1 grund för tillstyrkandet.
Hvad de 2:ue första punkterna Den ij November e. m. angår, bar redan Gr.
Horn, ehuru han ej inom Utsk. eleitagit i ämnets behandling, och jemväl Frih. Boye utvecklat den åsigt, hvarifrån Utsk. utgått, och jag får således i fråga om dessa punkter endast förena mig med nämnda värda le-, damöter; men beträffande 3:dje punkten nödgas jag förena mig med Frih. Cederström.
Utsk. liar icke, såsom Frih.
Cederström trott, gjort afseende endast på dem, som äta, utan jemväl på dem, sorn fiska ostron och hummer samt skjuta fogel, och trodde sig derföre finna, att det skulle föranleda till större kostnader för säljarne af dessa varor, att de ej framdeles skulle få fortskaffa?
med gästgifvarskjuts; men å andra sidan fann Utsk., att fortfarandet af en sådan rättighet ej consequent kunde tillstyrkas, då Utsk. föreslagit skjutsentreprenader, emedan forslingen af dessa varor kunde borttaga större delen af det hästantal, som för resandes fortskaffa nde beräknades.
När nu förslaget om entreprenader blifvit ogillådt, tror jag, att äfven denna punkt af R. o. Ad., bör ogillas; ty då den gamla skjutsordningen bibehålies, inser jag ej, att någon olägenhet för de resande kan uppkomma derigenom, att fogel, ostron och hummer fortskaffas med gästgifvarskjuts, Hr Stuart:
Äfven jag tillstyrker bifall å. första punk* ten af detta förslag; ty det förhållande, sorn hittills ägt rum, att man såsom skjutsande begagnat barn och qvinspersoner,, anser jag vara ett stort oskick.
Jag tror det vara såväl för dc resande som de skjutsningsskyldiga nyttigt, att endast sådana personer skjutsa, som kunna ej allenast vårda hästarna, utan äfven förekomma de icke ovanliga olyckshändelser,, för hvilka den med skjuts åkande är blottställd.
Hvad aldra, punkten vidkommer, tillstyrker jag äfven bifall derå.
Jag vet icke, hvarföre någon undantagslag skall finnas, sorn förnekar gesäller rättigheten att, lika med andra menniskor, begagna gästgifvarskjuts, då de kunna betala den; och jag tror, att deras kringstrykande i landet, som ofta är förenadt med bettlande, skall lill en betydlig del upphöra, om ifra* gavar. rättighet blir dem förunnad.
Jag kan ej gilla un-, dantagslagar, då de ej af högsta behof äro påkallade, och tillstyrker derföre äfvenledes bifall till 3:dje punkten.
Ena-, handa rättighet, som man velat lemna ostron- och hummerfiskare samt fogelskyttar eller forslarne af dessa varor, borde med samma skäl lemnäs forslarne af andra matvaror.
Här är icke fråga om att skicka en koffert, den må innehålla ostron eller hvilka varor sorn helst från den ena orten till den andia, utan örn rättigheten att med skjuts afsända lass, hvilket i allmänhet är förbjudet.
Den rättighet, sorn i detta fall blifvit leornad ensamt åt forslare af fogel, ostron och hummer, anser jag böra afskaffa?, äfven om köken häfi Stockholm derigenom skulle mera än hitintills komma att saima jemn tillgång å dessa begärliga varor.
Den 17 November e. m. »97 således om bifall till hela det förslag, som nu är under pröfning.
Då jag föreslog en förändring af x morn., åsyftade jag att komma till något verkligt resultat af det föreslagna stadgandet, hvilket jag ef tror eljest kunna vinnas; ty lemnar man det beroende af en parlamentering emellan den resande och hållkarlen, huruvida den person, man vill begagna såsom skjutsande, är antaglig, så fruktar jag, att detta moni. skall förfela sitt ändamål, emedan det är hufvudsakligen moraliskt, och derföre önskar jag ett ovilkorlig! förbud emot missbruket att skicka någon öfvermage eller qvinsperson i skjuts.
Det 3 mom. har nu blifvit vidrördt, och jag bekänner, att då man icke gjort skillnad emellan skjutsning och forsling, kan det vara likgiltigt, om ostron, hummer och fogel skola få fortskalfas med gästgifvarskjuts eller icke.
Jag hade vejat, att man vid regleringen af skjutsen betagit hvarje resande, antingen han varit förbud eller ej, rättighet att medhafva lass, ehvad det bestått af koffertar eller ostron.
Det borde ej vara tillåtet för den, sora begagnar en skjutshäst, att medföra saker, som väga mer än 2 eller högst 3 L$, och inga köpmanslass borde således få nyttja gästgifvarskjuts, Jag kan icke inse, att ostron-, hummer- och fogeltransporter ej kunde ske lika hastigt genom beting.
Jag tror, att de flesta forslave af dessa varor nu köra med egna hästar, och jag vet, att de ostron- och fogelförsäljare, som resa genom den ort, der jag bor, hafva uppgjort beting om forslingen.
Då så många resande med skjuts forsla lass af andra efFecter, anser jag visserligen likgiltigt, om äfven de lass, som här äro i fråga, få på samma sätt transporteras; men jag vilie hafva den grundsatsen uttryckt, att inga lass må fortskalfas eller ingen forsling finge ske med gästgifvarskjuts.
Boye har försvarat den första punkten af detta förslag på den grund, att han ansåg billigt, att öfverenskommelse!' kunde träffas emellan den resande och den skjutsskyldige, och att det borde få bero af den resande att såsom skjutsande mottaga den person, med hvilken han kunde vara belåten.
Skada blott, att icke Hr Frih. derjemte uppgifvit medlen för den skjutsskyldige att i sin hemort få veta den resandes önskan; ty sedan gossen eller flickan blifvit affardad lill gästgifvaregården, lärer det blifva svårt att göra ombyte på annat sätt, än att hästen först fores hem för att återhemtas af en annan person.
Man bör väl vid lagstiftningen? ställa så till, att man icke gör lagens efterlefnad omöjlig.
Det är naturligt, att isynnerhet vid reservskjutsens uppbådande ofta händer, att icke någon fullväxt mansperson är hemma, utan der endast finnes en gosse eller flicka, som således måste föra hästarna till gästgifvaregården, der den resande må skaffa sig körsven, om Den 17 November e: m. lian ej lan lora sjelf, emedan det ej är den sljuisandes rättighet, och således ej heller hans skyldighet, att köra sina hästar.
På andra sidan faller det af sig sjelf, att icke lagstiftaren hör afgöra, utan den sljntsskyIdige sjelf bör få bedöma, 0111 det för honom är fördelaktigare att lemna hästarna i ett harns eller en flickas vård, än att sjelf resa i skjuts.
Det har så länge varit tillåtet att i skjuts skicka den, man lättast kunnat undvara, att jag ej förmodar, att någon ändring deri kan vara behöflig.
Hvad 2 mom. eller gesällers rättighet att begagna skjuts angår, skulle jag, då man här framställt, att enhet i förordningarna borde äga rum, önskat, att man citerat den författning, som skall förmena gesäller, hvilka äro i en husbondes tjenst, att lika med andra tjenstehjon färdas på landsvägarna.
Ronde 3 mom. har jag redan yttrat mig.
I afseende på 1 mom. är jag hufvudsakligen förekommen af Frih.
Det torde vara angeläget att, innan man fattar ett sådant beslut, som Utsk. tillstyrkt, göra sig reda för, att för närvar, det icke är den resandes rätt att blifva forslad af den skjutsskyldige.
Det är hans rätt att begagna den skjutsskyldiges hästar för sin fortkomst; men körsven bör han skaffa sig sjelf, och den skjutsskyldige är således icke förbunden att alltid låta en fullväxt karl medfölja den resande.
Skulle fruntimmer taga skjuts och icke sjelfva kunna köra de hästar, hvilka de begagna, så synes det vara en billig pretention, att de fortskaffa sig genom beting och icke genom anspråk på körsven öka de åligganden, som förut tillhöra de skjutsskyldiga.
Hvad det moraliska ändamålet beträffar, kan jag icke se, att det åligger Representationen att bevara moraliteten hos sådana personer af andra könet, som för närvar, vistas i hållstugorna , hvarföre jag ej heller på sådan grund kan finna skäl för bifall till 1 mom.
I fråga om 3:dje punkten instämmer jag helt och hållet med Utsk.
Den enda olägenhet, som genom bifall dertill kunde uppstå, vore, att ostron, hummer och fogel biefve något dyrare i hufvudstaden än hittills, och jag kan ej finna, att man bör ålägga de skjutsskyidiga större pligter endast för att förskaffa hufvudstadens invånare några njutningar för bättre pris än eljest.
Jag tror ej, att någon tunga skulle uppkomma för dem, som drifva handel med dessa varor; ty eonsumtion af ostron, hummer och fogel är i hufvudstaden inskränkt till sådana personer, sorn ej göra särdeles afseende på en något större eller mindre utgift för att tillfredsställa sina begär i detta afseende.
Utskrs förslag i denna del synes mig således ej kunna föranleda någon hufvudsaklig olägenhet, utan tvärtom vara ganska rättvist, Hr vpn Hartmansdorff:
Jag är, hvad första punkten fctfåUiM', tl isian he t och ballet förekommen af de värda Den 17 November e. m. >09 ledamöter, som framställt olämpligheten af Utskrs förslag.
Jag vill blott dertill foga den anmärkning, att det är tänkvärdt att se, huruledes man går från den ena ytterligheten till den andra i samma betänk.
Man har icke ansett sig kunna göra nog för att lätta skjutsningsbesvär medelst högre lega och diligence-inrättningar, och på samina gång vill nian på ett aunat sätt göra skjutsningsbesvär så tungt som möjligt.
Man kunde deraf föranledas alt tro, det man endast velat afskräcka allmogen från att skjutsa och uppmuntra diligence-inrättningarna.
Nu, då entreprenadförslaget förfallit och det således är utan ändamål att försvåra skjutsen för bonden, tror jag detta mom. kunna afslås, emedan dess inflytande endast kan blifva skadligt.
Sedan R. o. Ad. genom sista voteringen afklippt all möjlighet att bereda lindring i det tunga skjutsningsbesvär, kan jag ej med min röst biträda dess ytterligare försvårande, hvilket nödvändigt skulle blifva en följd af 1 momfs antagande.
Man vet, att de skjutsskyldiga oftast vid skjutsningen betjena sig af pojkar och halfvuxna karlar, hvilka de lättast kunna vara af med vid jordbruket.
Skulle detta förbjudas, och de nödgades antingen sjelfva skjutsa eller dertill använda fullvuxna drängar, så skulle skjutsningsbesvär betydligt ökas.
Det skulle dessutom blifva svårt att på gästgifvaregården utreda, hvem som är öfvermage, såvida han ej medhade prestbetyg.
Jag begär således afslag å irsta punkten.
2:dra och 3:dje punkterna åsyfta upphäfvande af undantagslagar, af hvilka jag icke är vän; och jag kan ej finna, hvarföre gesäller, då de äro stadda i rätta ärender, skola mer än andra vara förbjudna att, om sådant dem lyster, begagna gästgifvarskjuts, äfvensom jag ej finnér, hvarföre ostron-, hummer- och fogellass mer än andra lass skola vara berättigade till sådan skjuts.
Man har sagt, att då man äger rätt att med skjuts afsända en koffert, borde man äfven fa med skjuts skicka ostron.
Jag tror, att om man i kofferten packar in ostron, kan den lika lätt blifva afsänd med gästgifvarskjuts, som om den innehåller andra saker; men här är fråga om hela lass och icke om de kolferter, en resande kan behöfva medföra.
Jag tillstyrker således bifall å de 2:ne sista punkterna af detta förslag.
Jag är förekommen af åtskilliga talare och inskränker mig till att anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, täcktes punktvis göra propos. å den nu föredragna delen af Utsk:s betänk.
Jag skulle vilja i R. o. Adis minne återföra de motiver, som lades till grund för sista Ständers beslut i fråga om skjutsen.
Samma motiver hafva gjort sig gällande inom Oecon.TJtsk. i följd af de talrika motioner, som der i samma anda blifvit väckta.
Man har nemi. fun - 300 Den 17 Norember e. m. nit, att det moraliska förderfvet utgör den största olägenhet ten af skjutsen.
Det har här många gånger blifvit framstäldt, att det moraliska onda, vår nuvar. skjutsinrättning åstadkommer, är mångdubbelt större än det ceconomiska, och man har visat, att hållstugorna äro en verklig uppfostringsanstalt för allmogens harn.
Jag hade trott, att Hr v.
Hartmansdorff ej kunde förneka sanningen af dessa åsigter och ej skulle förbise, att just de ligga till grund för t mom. af detta förslag.
För min del fäster jag den största vigt vid undanrödjandet af dessa de mest förderfliga af alla frestelser för allmogen att beträda en väg, hvarpå man ej vill se den vandra.
Derföre synes mig, att isynnerhet ungdomen borde afhållas från hållstugorna; ty att denna vistelseort är farlig och lockande för ungdomen, bevisas af de troligen till större delen från denna ungdom, som linner skjutsningen så nöjsam, erhållna uppgifter om belåtenheten med skjutsningen, hvilka här blifvit åberopade.
För öfrigt tror jag, att då man frångår alla möjliga principer för skjutsningens ändamålsenliga ordnande, kan man äfven frångå det nu ifrågavar. förslaget.
Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. derå, att ingen öfvermage eller qvinsperson får såsom skjutsande begagnas, utan den resandes begifvande.
Afslogs. H. Ex. hemställde derefter, om Ståndet ansåg, att alla med vederbörliga resepass försedda personer, och följaktligen äfven gesäller, må få begagna gästgifvarskjuts.
Den derefter af H. Ex. framställda propos., att inga ostron-, hummer- eller fogel-lass hädanefter må fortskaffas med gästgifvarskjuts, blef af R. o. Ad. afslagen.
Utsk:s förslag om en underd. anhållan till K. M., rör:de förunnande af förmåner åt d i ligen c e- och forvagns-inrättningarna.
Jag vill icke besvära R. o. Ad. med att uppläsa deh reservation, jag bifogat denna del af betänk., ty jag är öfvertygad, att hvar och en, som interesserar sig för saken, genomläst både betänk, och reservationen.
Jag vill blott i korthet resumera, hvad jag i reservationen utförligare framställt.