Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dä jag yttrat detta, hvartill jag ansett mig tvungen, hoppas jag han lemnar mig tillgift derför, emedan det icke är ämnadt att vara personligt emot honom, hvilket jag finner mig böra förklara, enär hvad jag sagt möjligen skulle kunna af honom illa upptagas.
Jag tror mig dock framför den värde talaren äga det företräde i framställningssätt, att min excuse kommer efteråt, då lian deremot började med excusen.
Jag hoppas, mine herrar! att vi icke mätte fortgå på den bana vi började beträda på f. m., nemi. att tala till passionerna, och icke considerera saken.
Är det på det sättet, som StatsUtsk. skall få attacker för hvarje tillstyrkande, som innefattar afslag på framställningar om anslag af statsmedel, och svar derpå skall lemnäs; så hemställer jag ännu en gång: när skall allt det taga slut?
Jag är visserligen i det mesta förekommen af Frih.
Sprengtporten; men det torde tillåtas mig att tillägga några ord.
Jag hörer icke till skrået, och kan således icke bedomina behöfligheten eller icke af det utaf
Ur Gyllenhaal begärda anslaget; men då, oaktadt anslaget blifvit förordadt af tvänne Hofrätts-presidenter, af hvilka den nuvar. presidenten med särdeles värma och nit omfattat saken, K.
M. icke funnit lämpligt att uti sin nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof derom göra f ramställning till Ständerna; så kan jag ej annat än anse, att anslaget icke mätte vara så högst nödvändigt.
Vöre det så, hade K.
M. förmodligen icke underlåtit att upptaga det i sin propos.
St. så tillvägagå, att de, på enskilde motionärers begäran, biföllo ökade anslag i ett eller annat hänseende hvad löneregler:n angår; så förmodar jag, att K.
M. dermed icke skulle vara belåten.
Jag förmodar, att K.
M. vid början af en riksdag gör upp, huru han anser, alt staten bör blifva reglerad och derefter lill Ständerna framställer sitt förslag, hvarefter Ständerne, i mån af tillgångarna, bifalla de anslag, som de anse sig böra bevilja.
Hvad sedermera uti enskilda motioner uti ett eller annat afseende förekommer, anser jag icke böra af Utsk. tillstyrkas eller af Ständerna bifallas; ty derigenom kunde en rubbning ske uti de af K.
M. framställda förslag. a4S Den 5 Maj e. m.
Det kan mycket viii varn händelsen, att i flera andra verk samma förhållande inträffar, som det, för hvilket Hr Gyllenhaal har redogjort, i afseende på Götha Hofrätt.
Om nu Ständerne biföllo ett särskildt anslag för Götha Hofrätt, så skedde de embetsverk en orättvisa, hvilka voro i samma belägenhet.
Hr Gripenstedt, Joh. A u g. :
Jag skall icke hafva den förmätenheten att tillåta mig ett bestämdt omdöme öfver riktigheten eller oriktigheten i StatsUlskrs betänkande.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten på faran af den princip, sorn af flera talare blifvit framstalld, nemi. att en sådan ersättning, som den i fråga v ar., skulle vara att anse såsom en Statens hedersskuld.
Stora missbruk skulle deraf lätteligen kunna uppstå för framtiden.
Det kunde nemi. hända, alt vid ett embetsverk, der göromålen ökades något öfver vanligheten, tjenstemännen för sin beqvämlighet funno nödigt att ingå till K.
M. med anhållan om ökad personal, och att derefter, enl. denna princip, hos kommande Ständer framställning blott behöfde göras om ersättning för den tillök ta personalen.
På detta sätt skulle således en helt ny tjenstemannapersonal kunna tillkomma utöfver den ordinarie-staten, och R.
St. hvarje gång få uppgöra en reglering för det förflutna , så väl som för det kommande.
Jag är för öfrigt i principfrågan förekommen af Frih.
Sprengtporten , men får tillika nämna, att som jag af flera aktade ledamöter blifvit upplyst om billigheten af det ifrågavar. anslaget; så är jag färdig att med min röst understödja detsamma, dock blott såsom undantag, ehuru litet jag för öfrigt i allmänhet finner mig böjd för dylika åtgärder.
Sprengtporten instämmer jag deruti, att adjunctioner i allmänhet visserligen icke böra särskildt betalas; men annat äro tillfälliga adjunctioner och annat sådana som äro ständiga.
Jag skulle förmoda, att Fiih.
Sprengtporten vid närmare eftersinnande lärer finna en himmelsvid skilnad deremellan.
Så länge grundlagen innefattar bestämmelser, sorn förbjuda tjenstemännens förflvtlning från ett ställe till ett annat, utan eget begifvande; så länge måste de äfven erhålla betalning för en sådan öfverflyttning, så framt ej individerne undanbedja sig sådan betalning. — Frih.
Tersmeden har yttrat, att anslaget bort af StatsUtsk. afstyrkas, derföre att fråga derom ej blifvit framställd uti K.
Den värde Frihtn synes mig hafva förgätit den rättighet, sorn Sveriges grundlag medgifver Sveriges Rikes representanter att vid riksdagarna väcka motioner och att få dem med tillstyrkande från Utsktn, ifall de äro väl grundade.
Samme värde ledamot hår sjelf under denna riksdag gjort en motion, som väckt lifliga sympatier hos Din S Mij e. m. »49 hos hvarje Svensk, sorn sätter värde på förI jensten.
Jag förmodar, att i förevar, fall ar icke blott fråga om den nytta för samhället, att rättsökande få malen afgjorda, så fortsom möjligt, utan ufven tillfälle för 4 unga jurister att fullkomna sina kunskaper och bilda sig till gagneliga embetsman i framtiden.
Det går icke an, mine herrar! att i statsreglering vara njugg i anslag för förvaltande verk, om förvaltningen skall kunna gå till allmänhetens belåtenhet, och derest ärendenas afgörande icke allt mer och mer skall afstanna; och sannerligen hade nationen skäl att klaga öfver sina ombuds sätt att behandla riksd.-frågorna, om de så ställa till, att förvaltningen och lagskipningen blir haltande och långsam, ärendena ligga neder, och parter nödgas att genom Just.- cancellern och Just.ombudsmannen söka att åter få dem i gång; ty förklaringar från embetsverken skola säkerligen då icke uteblifva, sorn visa omöjligheten af ett annat förhållande, i följd af den njugghet, hvarmed Ständerne gått till väga.
Sprengtporten yttrat, ber jag att få upplysa, att här icke är fråga om personer, sorn på förordnande gjort tjenst för andra, så att jemförelse!] dem emellan och exemplet af en bataljons-chef, som förrättar reg:ts-chefs-tjenst icke här vinner tillämplighet, utan att här är fråga om 4 unga, lönlöse personer, hvilka utan ersättning bestridt tjenster, som icke finnas å stat uppförda ; personer, utan annan inkomst, än sporliarna vid prottn, hvilka likväl äro dem fråntagna under adjunctionstiden, derföre att auseultanter eller extra-cancellisler förordnas att göra de förres tjenster under adjunctionen, och derföre uppbära sportlarna vid prof.; det är, säger jag, 4 unga lönlöse jurister, som icke innehafva ordin.-tjenster på stat, sorn beklädt 4 tjenster, de der icke heller finnas å stat, men hvarom behofvet är kändt och intygadt, så att dessa tjenster boide vara å stat uppförda; hvilka, såsom adjungerade ledamöter, med egna rotlar hiträdt i Götha Hofrätt, utan annan ersättning, än de obetydliga adjunctionsinedlen.
Detta har jag uttryckligen yttrat i min motion, och sednast i mitt nyss afgifna yttrande, hvilket jag skriftligen författat, just för det att mina ord icke skulle kunna misstydas.
Jag kan ej debiteras för annat, än hvad jag sagt. — Hvad Gr.
Frölichs yttrande angår, förundrar det mig högeligen, att det icke skulle vara en ledamot tillåtet alt hembära en gärd af tacksamhet åt dem, som talat för denne ledamots mening.
Det är sannerligen en anmärkn., som jag aldraminst väntat från det hållet; men en ännu mera oväntad anmärkn. var den, att det ej skulle vara StatsUtsk. tillständigt att upptaga andra frågor, än dem Konungen föreslagit.
Hvar är då den enskilde representantens rättighet alt väcka frågor?
Har b H. 3a D e n 5 M a j e. m. Fril).
Tersmeden glömt, att StatsUlsk. sjelft väckt fråga om anslag åt en person, anställd vid Carolinska institutet?
Tersmeden glömt, att han sjelf väckt motion om pension för en person, som visserligen hela Sverige, hela Europa högaktar?
Jag frågar, om det då icke äfven är min rättighet att väcka en motion, fasan behofvet , hvarom den handlar, icke blifvit af Konungen framstäldt, hvartill Konungen icke haft anledn., då Hofrätten icke till Konungen derom gjort någon hemställan.
Konungen har nåd. behagat tillstyrka 4 nya ledamöter för Götha Hofrätt, hvilket visett af Konungens nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof.
Jag har, som representant, trott det vara min rätt, och som chef, min skyldighet, att göra framställning om ersättning för den förflutna tid, sorn 4 nnga) lönlöse, skicklige män, med känd och erkänd skicklighet, till båtnad för allmänt och enskildt väl, men nied egna uppoffringar och under ökad skuldsättning, tjenstgjort såsom adjungerade ledamöter i Götha Hofrätt.
Här är ej fråga om något anslag för framtiden, —- här är endast fråga att betala ett förrättad t och ett väl förrättad t arbete, hvars nödvändighet ingen kunnat sätta i fråga.
Min förmening om parlementära förhandlingar är gammal; jag tror det vore väl, om den följdes nu.
Jag anser 'mindre tillständigt att fälla hårda yttranden om andras öfvertygelse, och jag tror det vara Utsk:s rättighet att följa sin, att betrakta ärendena efter sin åsigt, och att uttala densamma — den må för öfrigt smaka sur eller söt för vederbörande.
Det ligger i individualiteten af det sätt, hvarpå man betraktar förhållandena, huru man talar; och jag tror, att tolerance bör gälla, särdeles i partiella förhöjningar, så att man icke misstyder andras afsigter, derföre att man är missbelåten med de resultater, som inträffa.
Jag har ej tillåtit mig det minsta klander af StatsUtsk:s förhandlingar; jag har begärt ordet på den framställning, som af StatsUtsk:s ledamöter blifvit gjord, att om utväg funnits, hade Utsk. varit beredvilligt att godkänna den gjorda begäran.
Jag vet, att besparingarna icke räckt till på 2.:dra hufvudliteln, vet det klander som föres mot det mycket omtalade s. k. systemet; och man må nu vara så ogen som helst mot detsamma, bör man likväl ej drifva obehaget derhän, alt individen, som deraf är oberoende, skall uppbära Representationens missnöje.
I denna cathegori anser jag dessa 4 adjungerade ledamöter vara; de hafva icke gifvit någon anledn. till, att besparingarne utgått åt andra håll; de hafva arbetat och val arbetat, utan all ersättning: och sådan är Statens ställning, att, fastän icke besparingar finnas på 2:dra hufvudtiteln, kunna nog tillgångar upptäckas annorstädes — sådana finnas på det stora hela, mer än tillräckliga för att vedergälla dessa unga, skickliga och obemedlade mäns för Deu 5 Maj c. m. allmänt och enskildt väl nedlagda mödor.
Jag har längesedan emanciperat mig från hvad man här behagat kalla skrå — för alt nyttja detta ord, som en värd ledamot begagnat, ehuru jag trott, att ett sådant icke kunde befinnas lämpligt, när fråga vore om de högsta embelsverken, utan med rätta vore förvist till verkstäderna — jag, säger jag, yttrar mig härutinnan ingalunda som skråman, särdeles sorn jag afträdt från den juridiska verksamheten; men jag har ansett för min pligt, att med min röst, så vidt jag förmår, och som en gärd af skyldig tacksamhet och erkänsla mot det verk jag fordom såsom chef tillhört, söka att medverka till ersättning åt några unga, insigtsfulla män, som, lönlöst och utan annan tack än medvetandet af väl uppfyllda pligter, arbetat 3 a 4 är i Götha Hofrätt under ekonomiskt betryck, och skall, om jag kan vinna denna afsigt, mycket gerna underkasta mig att, i detta fall, sägas hysa skrå-åsigter.
En domare , mine herrar! bör vara — man fordrar det med rätta — fri och sjelfständig; men huru kan man fordra detta, dä man ej befriar honom från lifvets alldagligaste behof?
Hvilken håg skall lifva unge män att söka förvärfva skicklighet och insigter på en bana, der de, oaktadt vitsordad flit oell nit, icke undfå någon ersättning för sina mödor, sina sträfvanden, utan att skuldsättning och obestånd blifva deras säkra lott?
Man fordrar punktlighet hos auscultanten, som hos den ordin.-tjenstemannen, hos den adjungerade ledamoten, likasom hos presidenten; men huru begära detta, under det man ej vill lemna någon hjelp och lön för den möda ynglingen nedlägger?
Sprengtporten framställt, bör icke förskräcka, att nemi. besparingarna ej lemna tillgång; ty i den ställning befinna vi oss icke, som skulle vi ej för ett vackert ändamål kunna finna 6 å 7000 r:dr.
Till att bölja med, får jag förklara, att jag icke bestridt enskild motionär rättigheten att väcka hvilken fråga han behagar, utan jag har försvarat, att StatsUtsk. icke fastat sig vid sådana frågor, som denna , d. v. s. statsreglerings-frågor, framställda af enskilda motionärer.
Man har här velat framställa en jemförelse mellan min motion, rör:de pension åt Frih. Berzelius, och den af Hr Gyllenhaal framställda.
Jag hemställer, om någon jemförelse mellan dessa förslag kan äga rum.
Frih. Berzelius är en seeularman, en person, som hvarje
Svensk med hjerta i bröstet känner sig stolt öfver, att lian tillhör Sverige; han är ryktbar, icke blott öfver Europa, utan öfver hela verlden.
För öfrigt beklagar jag det förhållande, som skall äga rum i afseende å Götha Hofrätt; och det förundrar mig, att Hr Gyllenhaal, i anledn. deraf, icke till K, M. ingått med någon anhållan, ty det hade varit det rätta sättet;— och som frågan i sitt nuvar. skick är en ren statsregler:s-fråga, så hafva Den 5 Maj e. m. dessa begge frågor, min, i afseende å Frih. Berzelius, och Hr Gyllenhaal, icke med hvarandra någon gemenskap.
Härigenom torde jag hafva befriat mig från de tillmålen, sorn Frih.
Gederström och Hr Gyllenhaal gjort mot mig.
Jag hade föresatt mig att icke förspilla tiden med anmärkntr, i afseende på återremissen af statsreglertn; men då principer blifvit framkastade, som ligga helt och hållet utom ämnet, anser äfven jag mig berättigad och förpligtad att upptaga frågan och utbedja mig R. o. Ad:s tålamod med afhörande af några yttranden , äfven från mig, i detta afseende.
Under äfventyr, att af en så hög auetoritet, som en President i en af Rikets Hofrätten, till följd af antithesen i hans yttrande, blifva ställd ibland de oädla, derföre att jag icke kan tänka lika med honom; kan jag ej lillbakahålla min öppenhjertighet vid detta tillfälle, och förklara, att jag verkligen icke tänker lika med honom i mångå afseenden.
Hvad först sjelfva behofvet beträffar, så ser jag icke, lindrigast sagdl, huru man kan påstå alt StatsUtsk. underlåtit någon slags skyldighet, derföre att detta Utsk. icke fästat det afseende å ett ämne , som den enskilde motionären önskade se deråt vara egnadt, i motsats till hvad Styrelsen framställt.
Jag tror, att en af de största försummelser, som man kan tillvita ett chefsskap, har af Hr Presidenten blifvit erkänd, då han förklarar, att Hofrätten icke ingått till K.
M. med begäran 0111 framställning af en nåd. propos. till Ständerna för alt få det ifrågaställa behofvet afhjelpt; och jag ser således icke, hvarföre StatsUtsk. i denna del skall utställas för så hålda förebråelser, som det af Hr Presidenten, icke allenast nu, utan äfven vid ett föreglde tillfälle fått uppbära.
Jag kan ej ingå på, att det juridiska vetandet är något så oundgängligen behöfligt, för att kunna bedomina, huruvida en ökad personal inom en Hofrätt är behöflig eller icke, eller huruvida det är lämpligt, att, tvertemot Regeringens förslag i detta hänseende, fästa vigt vid en enskild motionärs framställning, och att, på grund deraf, att man funnit sig icke kunna biträda en sådan begäran, man skall blifva taxerad alt vara okunnig, och att, till följe af antithesen , att de som delat tanke med Hr Presidenten, blifvit hedrade med att vara ädla, aktningsvärda, respectabla, vördnadsvärda och Herran vet allt hvilka grannlåter, de åter, som äro af olika åsigt i detta fall, efter vanligt språkbruk, komma under motsatta benämningar.
Jag ingår icke i sjelfva frågan om behofvet af en ökad embetsmanna-personal inom Götha Hofrätt; jagblott ger tillkänna, att, äfven under det äfventyr jag omnämnt, jag visserligen icke, ifall jag suttit i StatsUtsk., i någon den ringaste mån biträdt enskild motionärs yrkande om tillökning af tjenstepersonalen inom ett embetsverk , då ej en K. propos. i sådant hänseende blifvit framlagd, emedan jag ha - Dftu 5 Maj e. m. ■j53 de trott, och tror det vara fullkomligt öfverensstämmande med god ordning i statsförvaltningen, att Regeringsmakten, som upphemtar alla densamma underordnade detalj-förhållanden, angifven och öfverlemnar dem till Representationens ytterligare behandling.
Dessutom får jag fästa uppmärksamheten derå, att, lill följd af våra riksdts-former, Jära icke Utsktn bestrida något legod r ä n g sk a p , och minst-visserligen åt Representationen.
Utsktns ledamöter äro utstyrde med Representationens förtroende, den ena gången kallade af den ena majoriteten, den andra gången af en annan, och utgöra, som under f. m. yttrats, ingalunda ett särskildt
Stånds särskilda delegerade, utan hela Representationens.
Det var äfven en annan principfråga, som af Hr Gyllenhaal blifvit väckt, nemi. att det vore en hedersskuld för Staten att betala ett redan gjordt arbete.
Så kan jag icke fatta i frågar var. förhållande; det är möjligt, att min bristande fattning äfven i detta fall härleder sig från min juridiska okunnighet — det vill jag alltför gerna medgifva —men sundt förnuft och sunda begrepp tilltror jag mig äga, och hemställer hvartill det skall leda, mine herrar! om hvarje collegii-chef, hvarje reg:ts-chef, säkerligen på lika goda skäl som Hr Presidenten, här framträdde med begäran om ersättning, retroactivt för det arbete, som till Statens nytta blifvit af deras underhafvande under en förfluten tid förrättadt, och att detta vore en hedersskuld, som Staten retroactivt borde betala.
Med våra former känner jag icke, att någon kan berättigas till en så beskaffad retroactiv ersättning, och jag motsätter mig den för principens skull, emedan jag ej vet hvart det kunde leda ; ty det förhåller sig så med en princip, att om man sticker det minsta hål derpå, är det ock slut med hela principen , och vägen öppnad för alla missbruk.
På alla dessa grunder anhåller jag om återremiss, med begäran, att dessa anmärkntr må till Utsk. åtfölja.
Äfven jag erkänner under vissa förbehåll, alt StatsUtsk. i allmänhet bör vara mycket omsorgsfullt, när det kommer an på att bifalla en statsregleringsfråga, då enskild motionär är den , som framställt behofvet.
StatsUtsk., som visserligen icke af någon förnuftig representant anses utgöra en samling af legodrängar, består tverlom af lika sjelfständiga ledamöter, som öfrige representanter, blott med den skilnad, att dess ledamöter hafva större åligganden, än den enskilde representanten.
Det är visserligen billigt att göra skilnad på när olika vigtiga omständigheter ärö för handen; en princip går sönder, om man sticker minsta hål derpå, så äfven med principen om vördnad för Konungamakten i landet, ifall den angripes.
Men principens tillämpning fordrar vördnad, och det är denna tillämpning, som måste äga rum; och då är StatsUtsk, oförhindradt att tillstyrka en sak och afstyrka en annan , 354 Den 5 Maj e. m. ehuru de kunna hafva slägttycke med hvarandra, då omständigheterna äro sådana, att det ena måste afslås, och det andra bifallas.
Men, mine herrar! här finnes en omständighet, som vore helsosam för alla SlalsUtsk., som jag tror, nemi. den som 1828—i83o årens riksdags StatsUtsk. tog till grundsats, att då man fann betänkligt att tillstyrka ett anslag, hvarom enskild ledamot gjort framställning, så skedde det med villkor, att, ifall Konungen funne för godt att gilla behofvet, så ställde man medel dertill för Konungens disposition.
Detta var en hyllning åt Konungamakten, lätt förstådd och rätt insedd i frågor af denna beskaffenhet.
Om således StatsUtsk. skulle vara tvifvelaktigt, huruvida detta behof är verkligt eller icke; så föreslår jag denna utväg, då jag härmed begär återremiss af detta betänk., att nemi.
StatsUtsk. ville ställa till Konungens disposition dessa medel, som äro i fråga; men att det måtte bero på Konungens vidare pröfning, om utgiften kan vara behöflig, på sätt motionären uppgifvit, hvarmed äfven ali säkerhet är vunnen om, huruvida presidenten gått längre än han bort, och saken vara klar.
Detta anser jag vara rätta sättet, dels att undanrödja hvad åtskillige ledamöter yttrat, att en statsreglering icke bör göras på grund af enskilde ledamöters framställningar, en grundsats, som jag anser öfverensstämmande med riktiga åsigter om hvad en statsreglering vill säga; dels ock att visa en skyldig aktning och ett skyldigt förtroende till Konungamakten.
Äfven jag vill för min del erkänna riktigheten af den sats, att hvad en statsreglering vidkommer, böla icke enskilde embetsmål] framträda med motioner i detta ämne, utan att, då fråga är om tillökning i vederbör, embetsverks stater, böra också cheferne vända sig till Regeringen med sådana framställningar.
Detta är en princip, som jag hyllar och äfven hyllat inom StatsUtsk.
I närvar, fall, och då jag redan förut erkänt mig hafva tillhört minoriteten inom Utsk., vill jag, i anledn. af de princip-frågor som här blifvit väckta, för min del, förklara, att jag tror mig ingalunda brustit i princip, då jag sagt mig hafva tillhört minoriteten, — icke heller, att minoriteten förfarit principlöst, då den ansett att ifrågavar. motion borde bifallas.
Det är, som jag förmodar, af den anledn.
Konungen ej från Hofrätten erhållit begäran om anslag å besparingarna åt de 4 adjungerade ledamöterna, att Hofrätten förut vetat, att besparingarna å 2tdra hufvudtiteln voro så hårdt tillgripna, att det högst onaturliga förhållande inträdt, att det finnes brister å dessa besparingar.
Men det inträffar icke här hvad Hr Lefre'n trott vara händelsen, att Konungen ej skulle känna behofvet af Götha Hofrätts förstärkning med nya ledamöter, och litt, af sådan orsak, arfvoden ej blifvit de adjungerade perscmerne tillagda; emedan denna adjunction just tillkommit D e n 5 Maj e. ra. med Konungens nåd. bifall, och bifallet blifvit meddeladt derföre, att Hofrätten yttrat, hvad äfven blifvit inom Utsk. upplyst af sakkunnige, i orten boende män, hvilka känna förhållandet, att oftanämnda adjunction varit oundgängligen af behofvet påkallad.
Att således Statsmakterna, å sin sida, borde anse sorn en hedersskuld, i en sak så vigtig sorn den, då fråga vöre örn domaremakten, på hvilken allmän och enskild trefnad och belåtenhet till så hög grad hvilar, utbetalningen af ifrågaställda arfvoden till de 4 adjuncterna inom Götha Hofrätt, som en väl förtjent lön för ett väl förrättadt arbete ät dessa unga, aktningsvärda och skickliga män, som hittills, utan annan ersättning än obetydliga s. k. adjunctionsmedel, uppoffrat tid och möda på ett af förmän och andra personer vitsordadt förtjenstfull! arbete, till lagens skyndsammare skipande; sådant tror jag, att man, med bibehållande af ofvan vidrörda princip, kan med säkerhet påstå.
Det är, som jag nyss nämnde, naturligt, att desse adjuncler icke kunde erhålla ett förvissande af de förmåner de bort åtnjuta, emedan några medel å a:dra hufvudtiteln icke funnos dertill qvar; och jag får vidare fästa uppmärksamheten på det förhållande, som är högst olika mot hvarje annat här anfördt, eller då fråga uppstår att erkänna redan verkställda arbeten inom en domstol, der ordin.-ledamölernes antal är för ringa.
Det måste nemi. vara en stor skilnad att, medelst förordnande, bestrida tjenster af annan natur än domaremaktens värf; ty i många fall kunna andra tjenster af hvarjehanda orsaker ligga alldeles neder, men rättvisans skipande bör aldrig ligga neder.
Jag hörde nyss en värd ledamot, som talade till försvar för StatsUtskrs betänk., det oaktadt begära, att hans svar måtte åtfölja ålerremissen af detsamma till Utskottet.
Jag hemställer till de värde ledamöter, som tala för ifrågavar. betänk., om de icke hellre behagade yrka bifall derå, än på förhand medgifva återremiss; ty om detta sednare yrkande tappade, i händelse af votering, så besparades den tid, som åtgår för uppsättningen och utskrifningen af denna långa discussion, äfvensom den lid, som skall åtgå för discuterande af frågan, då den från Utsk. återkommer.
Hvad sjelfva saken angår, så tyckes det vara satt utom allt tvifvel, att de adjungerade ledamöterne gjort sig förtjente af den ersättning de kunna erhålla; men om betänk, bi fal les och de få vänta något på ersättningen, så synes detta icke utgöra mer, lin hvad motionären kan räkna såsom ett billigt straff, för det han icke först vändt sig med sin framställning till Konungen.