Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag inskränker mig till hvad jag nu yttrat, rörtde de anmärkn:r, som blifvit gjorda vid Utsk:s hetänk., emedan jag ej anser det tillbörligt att nu upptaga tiden dermed, då jag i alla fall i Utsk. får tillfälle att taga närmare kännedom deraf och måhända äfven ingå uti pröfning och besvarande af åtskilliga yttranden, som här, i anleda, af Utskts betänk., blifvit framställda.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att ännu flere talare anmält sig till erhållande af ordet i detta ämne, och hemställde, då tiden nu var långt liden, om Ståndet ville tillåta, att öfverläggningen finge afbrytas, för att på eftermiddagen återtagas.
Som jag haft äran alt anmäla mig, sedan en ledamot Gr.
Löwenhjelm yttrat sig, och mitt anförande endast kommer att innefatta ettsvar derå; så anhåller jag ödmjukast, att, innan R. o.
Ad. åtskiljes, få afgifva detta svai'.
Mina orsaker dertill hoppas jag alt R. o. Ad., sedan jag yttrat mig, nogsamt skall inse.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han förmodade, i anledn. af Gr.
Frölichs yttrande, lämpligast vara, att plenum fortsattes.
Hr von Wahrendorff, Martin, uppläste följande:
Till följe af den anledn. StatsUtsk:s betänk, lemnar, alt K.
Krigs-co!l:m bör komma att annorlunda organiseras, anhåller jag att R. o. Ad. täcktes tillåta mig alt framdeles framlägga handlingar, som skola bidraga att motionera be liofvet af en sådan reorganisation.
Hr von Wahrendorff tilläde derefter muntligen:
Jag begagnar tillfället, då jag nu innehar ordet, all söka bestrida hvad Frih.
Ridderstolpe trott sig finna, att militär-andan till den grad vore i antagande bland den indelta soldaten, att han icke mera ville begagna uniformen vid för honom högtidliga tillfallen inom roten.
Min erfarenhet är nemi. alldeles motsatt; för den trakt af Södermanland, der jag är bosatt, hvarest missnöje bland soldaterna är, hvad jag tror, allmänt deröfver att befälet försvårat tillfället att utbekomma till begagnande den egentliga släpuniformen , eller beklädnaden N:o 2, men i stället hade upphöjt soldatens förr ansedda egen redan uttjenade beklädnad till rang, heder och värdighet af Söndagsuniform, och då Den 9 Maj f. m. 479 detina befanns i ett ganska litt jent skick, hade hägen att begagna denna uniform visserligen något aftagit, men kärleken tili uniformen i allmänhet gick likväl så vida, att åtskilige af soldaterna hade på egen bekostnad förskaffat sig blå surtouter med uniformsknappar.
Äfven rotehållarne hade i så måtto olägenhet af den vidtagna inskränkningen i utlemnandet af den rätta släpuniformen, att, i samma proportion soldalen vore mindre belåten med sin beklädnad, försvårades och fördyrades också anskaffandet af rekryter.
Om Hr Frih. o. Landtm, så tillåter, vill jag gerna afstå min ordning att tala åt Gr.
Frölich, på det att Ståndet må enl.
Hr Landtnäs propos. kunna åtskiljas; men deremot torde jag uti eftermiddagens plenum, i Gr.
Frölichs ställe, få yttra mig uti förevar, fråga.
Det förundrer mig visst icke, att en ledamot, med hvilken jag på detta rum, så väl under denna , som den föreg:de riksdagen, haft åtskilliga politiska strider, begagnar hvad tillfälle som helst, för att mot mig vända R. o. Ad:s ovilja, och att han dertill tagit sig anledn. af ett uttryck, som jag nyttjat, och denne varde ledamoten har i detta fall endast visat en lika beskaffad stridslystnad, som under ett sådant samhällsskick, som det närvar., nödvändigt måste utvecklas.
Då han vädjat till min lagfarenhet, får jag bekänna, alt under den lid jag sysselsatte mig med att inhemta sådan, fann jag bland andra äldre författningar en , som stadgade böter och ansvar för den, som gjorde sig oduglig till krigstjenst.
Denna författning torde för vissa afseenden behöfva att åtérupplifvas; och jag fruktar, att den värde ledamoten verkligen gör sig till slut oduglig till det allmännas tjenst , om han fortfar att idkeligen väcka strider emot ord och opinioner, så beskaffade, att de i detta tidehvarf icke bestridas.
Hans stora skicklighet såsom skriftställare och talare, men ännu mer hans mångsidiga kunskaper och hans stora arbetsförmåga utgöra tillsammans verkligen stora egenskaper såsom embetsman, hvaraf nationen skulle kunna draga ofantliga fördelar, om han ville upphöra att strida mot de opinioner, som tillhöra tiden.
Af sådan beskaffenhet har jag denna gång ansett anlednm vara till haus fiendtliga uppmaning emot mig; alldeles icke har jag kunnat fatta, att någon skälig grund dertill var att hemta från de ordalag, som uti mitt skriftliga anförande finnas.
Det är med fägnad jag erfar, att vid detta tillfälle icke någon af h.Tr militärer fattat mina uttryck i sådan accusatorisk mening, som Hr von Hartmansdorff.
Hvad det Franska ordet gaspillage beträffar, har jag ingenting emot den tolkning deraf, som Gr.
Löwenhjelm behagat meddela, och hans competence att kunna försvenska det, lärer ingen förneka.
För öfrigt är jag försäkrad, att en hvar, som behagar läsa mitt yttrande, skall finna, att jag dermed icke kunnat mena nå - 48o Den 9 Maj f. m. got annat, än just hvad jag sagt, nemi. att en bortplottring ägt nini af Statens medel, hvilket mätte vara ett godt skäl till vägran af ytterligare.
Jag anser mig icke rimligtvis behöfva gå längre i försvaret af denna term, helst ingen annan uppfattning deraf närmare blifvit utvecklad.
Endast med några få drag torde jag få i allmänhet teckna hvad jag menat med gaspiliage, oansedt detta är så fullständigt antydt uti mitt skriftliga yttrande, då jag deruti hänvisat till de anmärkntr, som R.
St:s revisorer gjort.
Må man icke kalla det gaspiliage, att större summor, an som behöfvas, samt under högsta oregelbundenhet och knappt nog någon redovisning, användas till uppbördskostnader, till löner åt personer, som icke göra tjenst, ja alt man använder
Statens medel till och med till visitkort?
Allt detta kunna herrarne finna detaljerad!, om de behaga genomläsa revisorernes berättelse till R.
Jag tror icke, att någon sansad man, med afseende på hvad jag i öfrigt har talat om armeens personal, bort missförstå mitt omdöme om denna arinees karakter.
Till R. o. Adis kännedom ligger mitt skriftliga yttrande här förvaradt, och jag må nämna, att. då en ledamot af cancelliet nyss begärt, att jag, i anseende till den vidsträckta rensluifning, som nu förestår cancelliet, skulle återtaga detsamma och derå lemna en afskrift, hvilket jag äfven lofvade; så måste jag nu återtaga detta löfte, på det attingen må tro, alt någon correction af hvad jag en gång med berådt mod skrifvit ägt rum , eller utaf mig blifvit verkställd; och jag hoppas, alt den ifver, som här emot ettord har blifvit väckt, sålunda af sig sjelf skall förfalla.
H. R o.
Ad. uppskjöt den återstående öfverläggningen till eftermiddagen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Lördagen den 9 Maj i84o.
N:o 44» angtde regler:n af utgifterna under riksstatens tredje hufvudtitel.
Då jag nu ofrivilligt uppträder, anhåller jag att få öfverflytta på Hr von Hartmans - Den g
Maj c. m. 48. mnnsdorff och Gr. Lewenhaupt §ldelar af ansvaret, derföre att jag förlänger discussionen och derigenom upplager R. o.
Ad:s s. k. dyrbara tid.
För min del skall jag likväl söka alt hushälla med densamma.
Desse herrar hafva uppmanat mig att yttra mig i förevar. ämne; och jag finner så mycken välvilja oell förtroende i denna uppmaning, att jag visserligen skulle fela mot skyldig grannlagenhet, om jag undandrog mig att efterkomma en dylik önskan. aldra inom. af StatsUlskls förevar, utlåt., röride tredje hufvudtiteln, omsluter en ganska vigtig juridisk reformfråga, StatsUtsk. har der tillstyrkt, det måtte R.
St. hos K. M. i und. anmäla deras önskan, att K.
M. ville i nåd vara betänkt på införandet af sådana förändringar i den militära iagskipningen, i följd hvaraf K.
Krigs-hofrätten kunde upphöra och dess befattning öfverflyttas på K.
Mls och Rikets Hofrätten Denna åtgärd är hemtad från R.
Sils sist församlade revisorers revisions-berättelse.
Jag var af skiljaktig åsigt med pluraliteten, men åtnöjde mig att förvara min mening uti revisions-protocollet; jag ansåg lämpligare att, om så behöfdes, från min bänk inom detta
Hus antyda en dylik skiljaktighet, än alt öka tryckningskostnaden för revisions-berättelsen öfver behofvet, medelst bifogande af min särskilda tanke.
Jag går nu att redogöra för de skäl, sorn legat till grund för den mening, vid hvilken jag fortfarande qvarstår, och får dä förklara, att jag i allmänhet finner det mindre lämpligt att framföra önskningar, hvilka, under närvar, förhållanden, troiigtvis icke böra vinna bifall.
Jag är visserligen ingen vän af privilegierade domstolar, ej af exclusiva fördelar, men tror i allmänhet, att alla rättigheter böra vara gemensamma; att den ena medborgarekaslen bör åtnjuta samma fördelar, som den andra, och att företrädesrättigheter böra vara inskränkta inom lämpliga gebit, der de böra förblifva.
Jag hyser således den öfvertygelse, att en god lag, som tillämpas lika för alla medborgare, efter bestämd rättegångsordning, uti så få instanser som möjligt, och med så få afvikelser i former som omständigheterna möjligen medgifva, är den bästa, för alt bereda allas likhet inför lag, hvilket förefaller mig hafva varit ett af de stora syftemålen med öfvergången från naturtillståndet till ordnadt samhällsskick.
Man har mycket jemkat på våra fora privilegiata, och det bar varit väl gjordt; jag hoppas deraf betydlig nytta; men ännu qvarstår grundvalen för sjelfva systemet, hvilket är så sammanhängande med vårt statsskick, att öfvergången derifrån till ett ändamålsenligare och lyckligare bör ske varsamt och småningom; och det kan följaktligen icke vara öfverensstämmande med min önskan, att, likasom genom en explosion, spränga det i luften på en gång.
Hvad krigsdomstolarna särskildt vidkommer, kunna de knappast hän6 H. 61 4öa Den 9 Maj e. m.
Joras under allmänna rubriken af privilegierade fora.
De hafva bestått paralelt med allmänna domstolarna och hafva med dem icke ägt egentligt sammanhang; jag tror, att tiden ämiu icke är inne att anse dem annorlunda, än såsom en separat afdelning af lagskipuingsverket.
Måhända bör ali amalgamering af dessa domstolar undvikas.
Jag har åtminstone icke ännu kunnat jnstera milt begrepp, huruvida jag vill tillstyrka krigsdomstolarnas afskalfande; men den öfvertygelsen hyser jag bestämdt, att, då K.
Krigs-hofrätten icke kan betraktas såsom en isolerad institution , bon bör qvarstå så länge krigsrätter finnas, äfvensom ändringar i grundlagen böra äga rum samtidigt med Krigs-hofrnltens afskaffande, emedan begreppet om denna domstol förekommer uti åtskilliga af dess stadganden.
Likaledes bör föredragn:sordningen af krigsärenden inför K.
Mi ställas i öfverensstämmelse med det förändrade förhållande, som krigtdomstolarnas borttagande skulle föranleda.
Jag nämnde för en stund sedan, alt jag icke stadgat min öfvertygelse, huruvida jag ville tillstyrka krigsdomstolarnas upphörande; jag anhåller att få uppgifva skälen härför.
Krigsdomstolarna kunna, såsom migsynes, icke förenas med allmänna domstolarna, emedan krigsärendena eller de mål, sorn nu tillhöra krigsdomstolarnas handläggning, fordra skyndsammare behandling under vapenöfningar, marscher och fälttåg; och dessutom skulle det nusvårligen lyckas, att på de allmänna domstolarna inympa krigsdomstols-målcn, enär undervisningen i lagfarenheten ännu icke fått den riktning, att man, utan särskilda studier i den grenen, kan behörigen handlägga sådana mål.
På Rikets Hofrätter hafva visserligen blifvit öfverflyttade många ärenden , vid hvilka de varit ovana.
Handläggningen deraf går visserligen för sig; men ledamöterne hafva pjunkat deröfver, och påstått , att sådant särdeles ökar deras göromål.
En annan omständighet, som, ehuru mindre direct och ur en underordnad synpunkt, talar för krigsdomstolarnas bibehållande, är det kända förhållandet med de hopade göromålen , hvaröfver Hofrätlerna föra en billig klagan, och som från R. o. Ad. förn nied t motioner om ökade anslag
Vill man på Rikets Hofrätter öfverflytta de flera och ofta vidlyftiga mål, som Krigs-hofrätten handlägger; så skall utan tvifvel balancerna och villervallan i Hofrätlerna till den grad ökas, alt den ögonblickliga besparingen, som revisorerne afsett, innan kort skall föranleda mångdubbelt större utgifter, och ändamålet följaktligen helt och hållet förfelas.
I fråga om Statens ordnande efter ideen af ett på genomtänkta, osvikliga grunder hvilande begrepp om de ändamålsenligaste principer för samhällsskickets framskridande i upplysning, välstånd samt allmän utveckling och förkofran; i fråga särskildt om domstolarnas och domslolspersonalens organisation uti samina syftning, gör jag icke afseende på Statens pecuniära besparingar; ty vinsten af Statens framsteg i dess Den g Maj e. lii, 483 högre syftning, efter dess sanna idee, kan ej uppvägas af materiella produeter eller deras mätare, som är penningen; emedan denna vinst är en product af tiden, ofta af Århundraden, sorn ej kunna köpas för penningar, lika litet sorn individuella kunskaper i allmänhet kunna det.
Det är endast vägen till det högre målet, sorn penuingarne kunna bana, och alt der vilja hushålla med dem, är att, genom besparingen af ett jemförelsevis ringa tillskott, gå miste om en stor och siiker vinst för fäderneslandets sjelfständighet, ära och anseende.
Jag skull icke längre uppehålla med detta ärende.
Jag liar blott velat antyda min åsigt, och får, för min del, anhålla, att StatsUtsk. ville taga densamma i betraktande och icke behandla frågan om
Krigs-hofrättens borttagande separat från frågan om krigsdomstolarna i allmänhet samt öfriga af mig vidrörda förhållanden; hvarmed jag visserligen icke velat uttrycka den åsigt, som skulle Krigsliofrätten icke framdeles kunna undergå förändring.
Jag önskar blott se förslaget till en sådan omorganisation , innan jag voterar för borttagande af en institution, som under så mångå år, på ett lika värdigt som för t jenstfull t sätt, uppfyllt sin bestämmelse.
Såsom ett ytterligare bevis pä svårigheten, jag skulle kunna säga omöjligheten, att under krigstid kunna förena Lifbevär:s-reg:tet med Uplands och Södermanlands regilen, får jag nämna, att, enl. utdrag af bfödmönstrings-rullorna , bevärtns antal uppgått vid Uplands reg:te till 55o man och vid Södermanlands till nära boo. Nu utgör Lifnevär:s-reg:tet 1000 man.
Om detta antal fördelas emellan de 2:ne förstnämnda, så kommer bevärm att utgöra för Uplands reg:le i,o5o, och för Södermanlands reg:te i,3no man.
Nu har Södermanlands reg:te sjelft 1,200 man.
Således skulle , i stället lör att förhållandet emellan bevärts-inanskapels antal hittills varit såsom i till 3, detsamma nu blifva såsom 7 till 6.
Jag tror icke, att oflicors-coi psen är tillräcklig att exercera eller föra befälet öfver en sådan styrka.
Jag torde få fästa detta Stånds uppmärksamhet på det villkor, med hvilket, enl. Utsk:s förslag, Lifbevär:s-reg:tet skulle indragas.
StatsUtsk. säger nemi., att befälet skulle bibehålla rättighet att inom regrtet kunna uti tur avancera till och med capilaines-graden.
Om denna mening tolkas så, att de icke få avancera utöfver capitaines-graden, och den sålunda förstådd, af Ständerna antages, samt af K.
M. sanctioneras; så vore, i min tanke, en ganska obehörig gräns satt för dessa officerare, hvilka på slagtfiiltet fullgjort sin skyldighet.
Skulle åter meningen vara sådan, att befälet inom regrtet endast finge avancera till capitaines-graden , men sedermera, efter förslag, vidare befordras vid andra regHen ; så har jag ingenting emot Utsk:s tillstyrkande, såvida indragning af reg:tet nödvändigt skall ske.
Jag skulle dock hemställa till Utsk., om icke Utsk., 484 Den g Maj e. m. till undvikande af missförstånd, skulle vilja här begagna samma ordalag, som i 14*de punkten, ang:de gardes-regUeua, der Utsk. nyttjar följande ord:
"de af befälet, som blifva öfverflödige, må, såvida de qvarstanna i tjenst, fortfarande avancera inom reg:tet.”
Då vore ingen skugga kastad på officers-corpseu.
Den dom, Ulsk. uttalat öfver Lif-bevär:sreg:tet, är så mycket hårdare att bära, som Utsk. icke föreslår, att K.
M. skulle äga rättighet tillåta, att de officerare af delta reg:te, som icke äro nöjde med förslaget, skulle få gå in på andra reg:ten.
Jag anhåller, alt Utsk. ville behjerta dessa anmärknlr, nemi. att, derest Utsk. vidblifver sin mening att föreslå reg:tets indragning, officers-corpsen måtte äga samma rättighet, som Utsk. föreslagit för gardes-reg:teiki, att avancera inom reg:tet till hvad grad som helst, samt alt Utsk. ville föreslå Siånden att hos K.
M. anhålla, det de officerare, som äro missnöjde med villkoren vid indragningen, måtte tillåtas att vinna inträde vid andra reg:ten.
Jag hade önskat att kunna instämma med Hr Lefre'n uti hembärande af tacksamhet till StatsUtsk. för dess yttrande, i afseende på ett utbildadt bevär:s-systeme; men då jag i hela fortgången af Utsk:s tillstyrkanden. rör:de 3:dje hufvudtiteln, funnit, att Utsk. utgått från den grundsats att indraga befäl och indraga manskap och att upplösa reg:ten, och jag funnit, att Utsk. icke tillstyrkt att använda de medel, som derigenom besparas, för bevärtns bättre organisation och exercerande, eller, med ett ord, uppgifvit någon utbildad plan för den förändring, hvarigenom icke blott den sålunda tillstyrkta indragningen skulle ersättas, ulan något bättre jemväl sättas i stället; så finner jag. att grunderna för regler:n af 3:dje hufvudtiteln äga det närmaste sammanhang med det till - kännagifna ändamålet i och för reg lerin af 2:dra hufvudtiteln, nemi. att göra det närvar, statsskicket omöjligt.
Här vid 3:dje hufvudtiteln gäller det att göra försvarsverket likaså.
Jag kan således icke annat än, för min del, högligen ogilla Utskts uppställda grundsatser, och ännu mera deras tillämpning i detaljerna, i hvilket hänseende jag ej skall blifva mångordig, sedan så många talare före mig både tydligt och grundligt utvecklat åsigter, hvari jag fullkomligen instämmer.
Likväl tillåter jag mig fästa Utsk:s uppmärksamhet, för det första, på dess yttrande i afseende på K.
Krigsliofrälten, hvarom Frih.
Leijonhufvud redan yttrat sig i sak, dock ej så fullständigt, som ämnets vigt verkligen fordrar.
Det är helt naturligt, att krigs-ståndet måste äga sina särskilda domstolar, enär man i fält omöjligen kan föra civila domstolarna med sig på trossen.
Domstolar måste således finnas vid armeen och bestå utaf armeens medlemmar, biträdde af en auditeur, öfver-auditeur eller justitiarie.
Samma förhållande och samma former, som iakttagas i fält, Den g
Maj c. ra 485 mäste naturligtvis äfven gälla i fred; och det är således nödvändig enhet i formen för lagskipningen inom armeen, som gör dessa domstolar oumbärliga och följaktligen älven öfverdomslolen, eller Krigs-hofrätten, svarande emot Divisions-, eller den f. d. s. k.
General-krigsrätten.
Om Hofrättens organisation, i hänseende till de särskilda frågor, som angå flottan och armeen, har H.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm redan yttrat sig så fullständigt, att jag blott anhåller, att i del hänseendet få förena mig med honom.
I afseende på hvad Utsk. föreslagit rörtde Gottlands National-beväring, får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt Utsk. ansett kostnaden för delta försvarsverk, uppgående endast till 33,ooo r:dr, för betydlig, ehuru dermed aflönas 8000 man med befäl.
Jag vill väl veta, huru man kan föreställa sig möjligheten af 8000 mans, med befäl, aflöning och underhåll vid exercis för en slik lumpen summa.
Man har jemväl visserligen icke uttryckligen sagt, men dock tydligen antydt, alt från denna provins icke kommer något öfverskott till Staten; men vid närmare undersökning, skall Utsk. finna, att ingen annan provins leinnar så stort öfverskott till Staten som Gottland; ty det har varierat emellan 70,000 ända till io5,ooo r:drs behållning.
Vid sådant förhållande är det mer än förundransvärd!, att Utsk. ens kan sätta i fråga att icke tillstyrka den af K.
Vidkommande hvad i afseende på cavalleri-regttena blifvit y t träd t, instämmer jag med Gr. Löwenhjelm, äfvensom uti hvad Hr Grefven nämnt rörtde de öfriga krigs-detaljerna.
Slutligen bör jag tillägga, att det synes som om en verklig coalition skulle förefinnas emellan Stats-och ConsttsUtsktn vid denna riksdag.
Const.Utsk. har nemi. lörtde en af BondeStts Talman vägrad propos. på StatsUtskts tillstyrkande om Nummer-lotteriets upphörande, och den deraf härflylande statsinkomstens uteslutande från statsverkets inkomster, äfven i den händelsen, att K. M. skulle afslå R.
St:s önskan om lotteriets afskaffande, på ett 1840 års Const.Utsk. ensamt förbehållet sätt, uppställt en förklaring öfver rätta förståndet af 55 §:n Riksd.Ordn., hvarigenom Landtmarskalk eller Talman icke skulle kunna vägra propos. annat än å motioner (frågor) i Stånden, ej från Utskott; och detta har Utsk. med förbiseende af 83 och 84 §§tna Reg.Ftn gjort, samt sålunda grundlagsstridig! ålagt Talmannen i BondeSt. att framställa proposition.
Skulle detta Const.Utskts tilltag att i Ingstridig ordning införa förklaring öfver grundlagen få gälla; så skulle ock de i StatsUtskts betänk, rörtde 3 hufvudlileln på flera ställen förekommande nya frågor, deraf Hr von Hartmansdorff har fästat uppmärksamheten på 2:ne, anses lagligen väckta, ehuru i rak strid med grundlagen.
Jag ber att få erinra om ännu ett.
Utsk. har nemi. 486 D e n 9 Maj e. m. tillstyrkt, att medlen för de 2,800 man af indelta armeen, hvilka Utsk. velat indraga, icke böra gå till försvarsverket, utan komma rust- och rotehållarne till godo.
Med hvad rätt kan Utsk. tillstyrka ett sådant beslut, som afser förskingring af Statens medel till enskildes fördel?
Har fråga derom genom motion blifvit väckt?
M. föreslagit något sådant?
Det är ju på samhällets bekostnad, sora rust- och rotehållarne skulle erhålla en sådan fördel!
Vi mäste, mine herrar! upphöra att biträda banan af den ända till löjlighet gående serie af försök att åtkomma Statens medel för att lägga dem i enskildes fickor.
Vi mäste tillstå, att 0111 vi skola komma till ett klart och enkelt bevär:ssysteme; så måste det ske på ärligt vis, d. v. s att de, som å jord hafva onera, dein andre jordägare icke draga, måste köpa sig från sina onera. för att komma i samma förhållande med de sednare, hvilket kunde ske på ganska billiga och lindriga villkor.
Att gå till väga dermed i annan ordning, kan icke vara öfverensstämmande med ett stadgadt samhällsskick, ty del blefve annars aLt taga från den svagare för alt gifva åt den starkare — ja, att taga från andra, hvad man lade i sina egna fickor.
Jag förenar mig derföre med de ledamöter, som begärt återreiniss af betänk:, under anhållan, att StalsUtsk. ville, vid omarbetningen af utlåt., betänka, att om bevär:n skall komma till en ändamålsenlig organisation, hvilket äfven jag yrkar och dertill, redan för 12 år sedan, framställt ett, som mig syntes, ändamålsenligt förslag; så fordras dertill att förmå nationen att åtaga sig bevärJs-skyldigheten, vida utsträckt utöfver den tid af 5 år, som nu äger ruin; tv med 5 års bevär:s-skyldighet, och utan medel för dess ändamålsenliga bildning, är det icke värdt att ens tala om ordnandet af en beväring, sådan den bör vara, för att svara mot Sveriges behof, med förminskning af den annee, som finnes.
Jag anser det icke gå an att upplösa en enda rote af armeen förr, än man har ordnat och fullständigt öfvat ett motsvar. mycket större antal af national-bevärtn, eller såsom 3 minst 2 till 1, derest Sveriges sjelfständighet skall vara betryggad.
Hr Munck a f Rosen sc h ö Id, Nils Rudolph: uppläste följande:
Då jag gjorde motion, med afseende på vår stående armées ställande på fredsfot och en ny organisation af vår beväring, ville jag dels ej bestämma något speciell sätt, hvarpå detta borde ske, då jag var fullt öfvertygad, alt frågau kom att behandlas af män, hvilka bättre än jag skulle inse hvad i detta hänseende vore nödigt och nyttigt för fäderneslandet; dels medgaf tiden icke då mig att efter den mera vidsträckta plan, jag hade önskat, behandla detta ämne.
Nu torde det dock tillåtas mig i korthet framställa de hufvudåsigter, som, enligt min tanke, härvid borde följas:
Don 9 Maj e. m. 467 1:0
Böra vi ej blott hafva en s, k. stående oeh besol dad armée, och en reserv eller ett supplement dertill i vår beväring; vi böra hafva tvänne armeer, en hesoldad eller stående, hvilken Konungen kan disponera till anfall eller försvar på hvad punkt han vill, och en derifrån alldeles skiljd och oberoende national-ai mée, som icke får, utan Ständernes samtycke, begagnas utom landets gränser.