Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes verkligen icke någon enstämmig mening beträffande: huruvida domrarne skulle vara uteslutande köpmän eller delvis köpmän och delvis lagfarne; huruvida köpmannaledamöterna skulle vara domare med lika röst vid domen eller endast bisittare eller rådgifvare vid sidan af en lagfaren domare, som i detta fall skulle blifva domstolens president; Huruvida köpmannaledamöterna skulle hafva betalning eller icke för sin befattning; huruvida domstolarne skulle följa de allmänna bevisnings-reglerna eller hafva frihet att tillerkänna bevisningskraft åt hvad som helst de ansågo hafva inflytande på saken; huruvida de skulle vara bundna af de utaf de högré domstolarne (» Superior Courts of Law ») faststälda principer eller döma oberoende af prejudikat enligt sina egna åsigter angående det rätta och lämpliga i hvaije särskildt fall; huruvida det skulle tillåtas parterna att närvara genom advokat eller sakförare; huruvida, i hvilka fall och till hvilken domstol appell skulle vara till&amp;ten.
1 alla dessa frågor synes den största meningsskiljaktighet råda.
Vi finna vidare att, äfven i de land, der handelsdomstolar äro inrättade, stor olikhet råder i afseende å dessa domstolars sammansättning.
S&amp;lunda äro i Frankrike, i Belgien och i en del andra land alla medlemmarne af domstolen köpmän, utom sekreteraren eller registratorn, oeh han har enligt lag ingen röst vid domslutet.
Å andra sidan presiderar i domstolarne i många tyska stater en rättslärd.
1 Danzig består domstolen af en lagfaren president, fyra andra lagfarne domare och fyra köpmän, men köpmännen tjenstgöra icke annat än på särskild begäran.
I Königsberg hafva köpmännen ingen röst, endast yttranderätt, under det beslutet beror uteslutande af de lagfarne medlemmarne af domstolen.
I Preussen är man, i allmänhet, betänkt på att utbyta en betald lagkarl emot en obetald köpman såsom presi-dent.
Det finnes i sjelfva verket icke n&amp;gon öfverensstämmelse emellan de olika 8ätt, hvarpå dessa domstolar äro inrättade; i några land fir det merkantila elementet det förherskande, i andra åter det lagfarna, så att i sistnämnda fall lekmän till och med knonä vara helt och hållet ateslatne.
Vi finna äfven, att då domstolen är sammansatt af uteslutande köpmannadomare, biträdde af en lagfaren sekreterare, denne sistnämnde, ehuru han icke har någon röst, nödvändigtvis blif-ver domstolens mest inflytelserike medlem; och deraf uppkommer den oegentlighet, att den person, som i sjelfva verket afgör saken, icke bär ansvar såsom domare.
Na anse vi, att det är af den yttersta vigt för affilrsverl-den, att de lagliga domstolarnes beslut i alla principfrågor blifva, såvidt möjligt, öfverensstämmande, så att derigenom bildas prejudikat till ledning för dem, som idka afftlrer.
Med denna åsigt blifver det nödvändigt, att de domare, af hvilka handelssaker afgöras, skola vara bandne af erkända rättsregler och af högre domstolars beslut i liknande fall; och endast domare, som hafva blifvit undervisade angående lagens principer och tillämpning, kunna antagas blifva sålunda bandne.
Vi befara, att köpmän skulle blifva allt för benägna att afgöra de frågor, hvilka komma inför dem (på sätt en del af oss hörda vitnen hafva sagt sig skola göra), enligt deras egen uppfattning om det rätta och lämpliga i det särskilda fallet, ett förfaringssätt, hvilket, i anseende till osäkerheten af deras beslut, oundvikligt skulle mångfaldiga tvistandet och, med detta lands vidlyftiga och invecklade affärsförhållanden, förr eller senare föranleda stor oreda.
Handels-frågor böra, enligt vår mening, icke afgöras utan lag eller af män, som sakna särskild juridisk uppfostran.
Af dessa skäl ftro
vi af den mening, att det icke är lämpligt att i detta land inrätta handelsdomstolar, i hvilka köpmän skola vara domare.
Men på samma gång vi äro fullständigt eniga derom, att en domstol med en köpman till ordförande eller i hvilken köpmän hafva afgörande röst skulle leda till oreda och osäkerhet i lagtillämpningen, erkänna vi lifligt de olägenheter, som otvifvel-aktigt måste blifva en följd af bristande sakkännedom hos den domstol, som har att döma i handelssaker.
Vi tro graod finnas för klagomålet, att mål stuudom handläggas vid domstol (» Nisi Prius ») inför domare och jury, hvilka icke hafva den praktiska insigt om handel och af&amp;rer, som är nödig för dylika måls rätta bedömande.
Vi äro af den mening, att många mål, hvilka för att rätt förstås fordra tekniska insigter eller annan speeiel kon-skap, icke kunna p&amp; ett tillfredsställande sätt behandlas af den vanliga domstolens domare och jury, och att den mest lämpliga domstolen för sådana mål skulle vara en rätt med en lagfaren president, biträdd af två sakkunniga bisittare, hvilka kunde undervisa presidenten angående allehanda tekniska eller praktiska frågor, som kunde uppstå under handläggningens gång, och hvilka genom sin blotta närvaro ofta skulle afskräcka sakkunniga vitnen från att lemna sådana yrkesmessiga intyg, som ofta iro en skam för lagskipningen.
Betta är det sorts biträde, hvilket vi i vårt första utlåtande ansågo böra lemnas åt öfver-domstolarne vid behandlingen af mål utaf en vetenskaplig eller teknisk karakter och hvilket genom » Judicature Act » redan blif-vit beredt åt » Högsta Domstolen ».
Om hvad vi i vårt andra utlåtande tillstyrkte angående utsträckningen af landtdomstolarnes befogenhet skulle blifva godkändt af den lagstiftande magten, skulle det, enligt vår tanke, vara lämpligt att dylikt biträde i handelsfrågor lemnades dessa domstolar; och på detta sätt sknlle man enligt vår tanke vinna de hufvudsakliga fördelar, hvilka handelsdomstolarnes försvarare åsyfta.
Vi äro af den mening, att sakens ordnande på dylikt sätt icke skulle möta några praktiska svårigheter.
Vi anse, att för hvaije ort af tillräcklig betydenhet borde tid efter annan upprättas en lista upptagande köpmän, skeppsredare och andra id-kare af handel och näringar inom distriktet likasom äfven andra kompetente personer, bland hvilka domaren, på parternas begäran, eller, der omständigheterna sådant fordrade, efter eget godtfin-nande, skulle kunna välja två personer att närvara vid domstolen och under sakens handläggning lemna upplysningar rörande sådana punkter, der deras specialkunskaper kunde vara af nytta.
I särskilda fall kunde det äfven vara tillåtet för domaren att sålunda inkalla biträden, hvilka icke blifvit upptagna på listan.
Men vi hålla strängt på vår mening, att dessa vetenskapliga eller köpmanna-assessorer icke böra hafva någon röst vid beslutet, och att hela ansvaret för beslutet bör hvila på domaren.
Vi anse, att i saker, der appell är tillåten, bör finnas rätt för domaren eller domstolen att begära biträde af dylika assessorer.
Enligt vår mening böra assessorerna hafva betaldt för sin tjenst vid domstolen men icke erhålla någon annan ersättning.
Vi aose, att tillräckligt sakkunniga och oafhängiga mäns biträde skall kunna erhållas för måttliga arvoden.
Dessa arvoden böra betraktas såsom rättegångskostnader.
Dessa åtgärder, vfiga vi tro, skulle lemna domstolen erfor-derlig praktisk eller teknisk insigt för att sätta hoDom i st&amp;nd att skipa rätt eme 11 än parterna.
Vi hoppas, att den lagstiftande makten alltid mfitte åstadkomma tillräcklig judiciel stränghet för att möta det stora klagom&amp;let öfver långsamhet, och att under det nya domstolssystem, af hvilket » The Judicature Act » är den * första frukten, verksamma regler skola fastställas till afhjelpande af den andra stora olägenheten: dyrheten. »
Detta utlåtande * är undertecknadt af 25 utaf kommissionens ledamöter, endast tre hafva antecknat sig såsom reservanter.
Angående handelsdomstolarne i Tyskland, Danmark och Norge kunna vi fatta oss kort, synnerligen som förhållandena i dessa oss närmare liggande land torde vara jemförelsevis allmänt kända, samt vi, beträffande dessa lands lagstiftning i ämnet, kunna hänvisa till W. Uppströms ofta citerade af-handling.
I Tyskland finnas numera icke i allmänhet några sjelf-ständiga handelsdomstolar, men deremot hafva de flesta landsrätterna särskilda afdelningar, s. k. handelskammare, for handelssaker, hvilka afdelningar i regeln bestå af en ledamot af landsrätten såsom ordförande och två borgerliga bisittare.
Dessa senare utnämnas af staternas styrelse och de äro oaf-lönade samt skola före tillträdet till embetet aflägga ed om troget uppfyllande af sina embeteåligganden.
Samtliga ledamöterna i handelskammaren hafva lika rösträtt Vid de landsrätter, der särskild afdelning för handelsmål (handelskammare) icke är inrättad, upptagas och afgöras handel stvister af landsrättens allmänna afdelning (civilkammaren).
Den danska Sjö- och Handelsrätten i Köpenhamn bestar af en utaf Konungen nämnd, aflönad, lagfaren ordförande, en af Hof- och Statsrättens assessorer såsom vice ordförande samt 35 borgerliga ledamöter, utsedde för en tid af fyra år af en valkomité, bestående af representanter för kommunalstyrelse, köpmän och sjöfartsidkare.
De borgerliga ledamöterna äro edsvurne, och domstolen biträdes af en utaf Konungen utnämnd aflönad sekreterare.
Såväl konkursmål som sjörätts- och handelstvister hora under Sjö- och Handelsrättens kompetens, men, såsom egendomligt för Danmark, kan anmärkas dels, att saker, som rätteligen tillhöra Sjö-
' Judicature Commission.
Third Report af The Commissioners.
London 1874. \
och Handelsrätten, kunna hänskjutas under allmän domstol, om båda parterna äro derom ense, samt dels att handels-och sjörättstvister emellan parter, som icke hafva sitt forum i Köpenhamn, kimna med bådas samtycke upptagas af Sjö-och Handelsrätten.
Den nyss berörda rättigheten att häu-skjuta handels- och sjörättssaker till allmän domstol lärer hafva blifvit ganska flitigt begaguad.
I Danmark har fråga blifvit väckt om indragning af Sjö — och Handelsrätten såsom sjelfständig domstol.
Dess funktioner skulle då öfvertagas af de allmänna domstolarna under medverkan af sjö- och handelskunnige lekmän.
I Norge finftas icke särskilda handelsdomstolar men deremot sjörätter, bestående af underdomaren i orten, såsom ordförande, och två sjökunnigé gode män, hvilka äro edsvurne.
Dessa sjörätter hafva icke allenast att döma i sjö-rattsmål utan äfven att i frågor rörande sjöfartsforhållandei} afgifva utlåtanden m. m. Sjörätterna i Norge kunna vara antingen fasta eller för särskildt tillfälle konstituerade.
Egendomligt nog har icke någon af Norges f. u. befintliga fjorton fasta sjörätter sitt säte i Bergen eller i Christian ia, men förslag lärer hafva blifvit väckt om inrättande i sistnämnda stad af en sjö- och handelsrätt efter danskt mönster.
I affärslandet par préférence, Amerika, finnas icke handelsdomstolar, och förslag om sådanas inrättande derstädes lärer icke ens hafva blifvit väckt.
Hollcind har haft specialdomstolar för handelstvister, men de äro der afskaffade.
Egypten, som genom fransk-engelsk bemedling år 1883 fatt en ny processlag, har icke heller särskilda handelsdomstolar.
Bland sakkunnige här i vårt land torde, för så vidt förf.
har sig bekant, handelsdomstolsinstitutionen icke ega några sympatier, något som, efter hvad ofvan om utländska förhållanden blifvit meddeladt, icke torde väcka förundran.
Vid 1878 års juristmöte behandlades frågan om handelsdomstolar.
Diskussionen derom inleddes af en svensk, nuvarande Justitierådet Annerstedt, och ehuru endast fa talare deltogo i meningsutbytet, kan man dock af förhandlingarna utan svårighet finna, att stämningen vid mötet icke var gyn-sam för den nya institutionen.
Den ende talare, Grefve Sparre, som yttrade sig till förmån för densamma, synes nämligen, att döma af vissa hans yttranden, hafva varit temligen öfvertygad derom, att han stod i det närmaste ensam om sin mening.Nya lagberedningens yttrande i ämnet närmar sig icke obetydligt den stora engelska kommissionens ofvan citerade utlåtande och går i hufvudsak ut derpå, att frågan om inrättandet af särskilda handelsdomstolar här i Sverige f. n. bör förfalla, enär de olägenheter, hvilka ansetts påkalla sa&gt; danå domstolars inrättande, kunna antagas blifva i väsentlig mån afhjelpta å ena sidan genom förbättringar i rättegångsväsendet, särskildt genom sådana föreskrifter rörande sakkunnige och skiljemän, som beredningen föreslagit, och å andra sidan genom förändringar och förbättringar i de under revision varande sjö- och handelslagarne.
har haft tillfälle att två särskilda gånger i sällskap med för ämnet intresserade personer allvarligt afhandla frågan om handelsdomstolar.
Den ena gången bestod sällskapet af uteslutande juri§ter, hvilka samtlige — med undantag af en, som påyrkade - specialdomstolar för sjörättsmål
— biträdde den åsigt, » att de ännu rådande olägenheter, hvilka framkallat förslagen om särskilda handelsdomstolars inrättande, skulle kunna afhjelpas medelst förändringar i process- oeh handelslagstiftningen samt särskildt genom att
* åt de allmänna domstolarne bereda tillfälle att i fall, der sådant kunde finnas erforderligt, anlita » sakkunnige » och af dem erhålla såväl i formelt som materielt hänseende tillfredsställande upplysningar. » Den andra gången bestod sällskapet hufvudsakligen af köpmän.
Dessa voro lika eniga som juristerna angående särskilda handelsdomstolars obe-höflighet, och ett par af dem, som hade någon erfarenhet af handelsdomstolarne i Frankrike, talade med den största ifver emot inrättningen.
Den ene anförde, hurusom en affärsvän till honom i Håvre för kort tid sedan i bref omtalat, att han väntade, det en rättegång emot honom skulle blifva anhängiggjord.
Det kunde emellertid vara tvifvelaktigt, huruvida saken borde handläggas vid handelsdomstolen i Paris, der motparten bodde, eller i Håvre.
Komme rättegången till Paris, fruktade brefskrifvaren på det högsta, att han skulle förlora, ty » motparten hade så många goda vänner och bekanta bland handelsdomstolens i Paris ledamöter ».
Blefve saken återigen handlagd i Håvre, hade han de bästa förhoppningar, ty med ledamöterna af dess handelsdomstol stode han på den bästa fot.
Talaren bad » Herren bevara oss » för dylika domstolar.A.
Af Emil Svensén.
Det fÖrtäljes om Julius Caesar, att hau önskade sig en lätt och hastig död midt under loppet af sina segrar, och försköning från en tynande, overksam ålderdoms bräckligheter.
Vi veta ej, om den mannen, hvars namn står skrifvet har ofvan, önskat sig ett sådant slut.
Men det har dock blifvit honom beskärdt, liksom den romerske imperatorn.
Plötsligt, oväntadt, nästan utan föregående bud från döden, rycktes han bort ur hvirfveln af en sjudande rastlös verksamhet.
Döden, äfven der den är väntad, slår alltid med häpnad, — så mycket mera, då den kommer oförtänkt, såsom till honom.
Man hade vant sig att se honom midt i lifvets vimmel, se honom t der striden stod hetast, kraftig såsom fa och verksam såsom ingen; och det föll ej någon in, att den snart sjutioårige redan stod innanför ålderdomens tröskel.
Vid en ålder, då andre män redan gått att söka hvilan efter slutadt dagsverke, stod han ännu med händerna fulla af arbete.
Hvar hälst ett stort ekonomiskt intresse stod på spel, der var han med och grep in med stadig hand; och så tyckte alla, när dödsbudet kom, att det kom för tidigt
Nu är han borta, och som alltid, synes det först nu riktigt, hvilket tomrum han lemnat efter sig.
Många äro väl de, som skola försöka att lyfta manteln, som fallit från hans skuldror, men ännu synes ej den, som eger förmågan dertill.
Må hända mer än någon annan var Wallenberg den typiske representanten för den tidsriktning, som under den senaste mansåldern varit förherskande äfven inom vårt faderland.
Den tid, som såg läran om kampen för tillvaron ochdet naturliga urvalet genom de starkares seger utbilda sig till vetenskap, och som bevitnade Manchest^rteoriernas och den obegränsade konkurrensens oinskränkta herradöme på det ekonomiska området, hade i honom funnit sitt förkroppsligade ' uttryck.
Hela denna tidsriktning hade vuxit så samman med honom, att den blifvit till hans andra natur; den vardt kött af hans kött och ben af hans benom; och ända intill dess yttersta konsekvenser visste han att fullfölja den med en ihärdighet och en hänssynslöshet, som söker sin like.
Den walleubergska hänsynslösheten har i synnerhet blifvit till ett ordspråk; och icke utan skäl, ty hvar han än drog fram, der betäcktes hans väg af slagne motståndare.
Sådana män skörda ofta aktning, alltid fruktan, men sällan kärlek.
Bismarck yttrade en gång inför tyska riksdagen, att han kunde med stolthet säga, det han visste sig vara Europas mest hatade man.
Med tillämpning på våra förhållanden och i samma mening skulle Wallenberg kunnat säga detsamma om sig inom vårt land- Och detta var ej det enda, han hade tillsammans med den väldige jern-kanslern.
Liksom denne har han städse förstått att låta makten gå före rätten — hvilket ej alltid behöfver vara mot rätten; — liksom denne har han vetat så väl att vinna segrar som att bruka dem.
Och efter segern har han ej häller förgätit den gamle gallerns vev victis.
Icke så till förståendes, som skulle han utmärkt sig för någon småaktig förföljelselusta mot öfvervunne motståndare.
Säge hvad man vill om Wallenberg, småaktig var han icke.
Händelsernas gång och hans egen kraft hade stält honom bland de främste inom den klass, som hos oss svarar mot det s. k. tredje ståndet.
De stora fel, som pläga utmärka denna klass, voro äfven hans, men de små fel, soin i vida kretsar gjort den rå förhatlig, var han fri för.
Lejonet aktar under sin värdighet att rent förgöra en liten fiende och spar sin kraft för de store.
Och hos Wallenberg fans en god del af lejonets otämda kraft i förening med ej så litet af räfvens hala smidighet Med makt och list i förening slog han utan försköning ned den, som stälde sig i hans väg.
Inom det ekonomiska lifvet och i all synnerhet bankverlden förstod han så som ingen annan att slå sina motståndare med den fria täflans hänsynslöst använda vapen.
Beklagade sig de besegrade, hade han alltid till hands detgamla svaret: Sådant ar kriget De som ej gittat mot honom vända samma vapen, hade blott sig sjelfve att skylla.
Allt detta hindrade honom ieke att i det enskilda lif-vet visa sig hjelpsam och vänfast, ja till och med älskvärd.
Den som en gång vunnit hans förtroende, han behöll det afven; och mer än en lofvande ung man har haft honom att tacka för sin fortkomst här i verlden.
Att han dock äfven här stötte mången ifrån sig genom taktlöshet eller opålitlighet, låter sig svårligen förnekas.
Hvad som gjorde Wallenbergs storhet var i sjelfva verket icke någon synnerligen ovanlig begåfning.
Men det är nu så stäldt i lifvet, att utomordentliga handlingar ofta utföras af ganska medelmåttige män, under det de, som utkasta stora planer, ofta ej ega förmågan att utföra dem.
En egenskap hade dock i rikaste mått blifvit honom beskärd; — hos honom fans såsom hos fa dödlige hvad skalden kallat Mandeviljens quantum satis.
Förmågan att med den oböjligaste viljestyrka och den segaste ihärdighet genomföra en plan, som hau en gång fattat, och det ända till dess allra yttersta konseqvenser, — den var hans, och deri egde han ej sin like.
Och mera behöfves icke, minst i vår nervslappa tid, för att låta en man träda upp såsom herskare.
Ty till att herska var Wallenberg född; och en framstående ställning skulle han helt visst intagit, hvar hälst lians plats blifvit i lifvet.
I sin ungdom egnade han sig åt flottans tjenst, och tillsammans med sin vän och vapenbroder, sedermera kommendören och riksdagsmannen Adlersparre svärmade han med ungdomlig eld och ifver för flottans pånyttfödelse, — allt under det han samtidigt förstod att sköta sin ekonomi och bisträckte nödstälde kamrater med ett och annat lån mot billig ränta.
Hade han burit adeligt sköldemärke, skulle han sannolikt slutat som amiral och sjöminister.
Men ännu för femtio år sedan betydde börden allt för mycket äfven vid sjövapnet, att det ens åt sonen af en biskop skulle bjuda någon framtid.
Till ett fett, regalt pastorat skulle hans börd kunnat förhjelpa honom, — och han skulle för visso blifvit en ej mindre myndig kämpe i den stridande kyrkans tjenst än Anton Niklas Sundberg sjelf; — men på sjön gagnade den honom till intet.
Härmed kunde han ej vara tillfreds.
För en natur sådan som hans måste maktbegär och ärelystnad alltid utgöra de ledande drifkrafterna.
Men äran sökte han ej itomma yttre utmärkelser, — hvaraf dock mänga follo honom till; — och makten, som han ¿trådde vida mer än vinsten » använde han väl i första hand till sin egen fördel, men utan att derför lemna det allmännas väl ur sigte, för så vidt det senare lät förena sig med den förra *.
Begäret efter makt är ej att klandra, då det blott är formen för en kraftig andes åtrå efter nyttig verksamhet.
Och Wallenberg fann snart, att flottan ej gaf honom det rätta fåltet för hans arbetsförmåga.
När stugan här blef honom för trång, egnade han sin tjenst åt handelsflottan; och en tids vistelse i Amerika har väl ej så litet bidragit till att vidga hans vyer och gifva åt hela hans skaplynne den äkta anglo-saxiska prägel, som sedermera så skarpt trädt i dagen i allt hans görande och låtande.
Efter att alldeles ha lemnat sjötjensten och under några är idkat en jämförelsevis mera anspråklös affärsställning i Sundsvall, — hvarunder han redan såsom ledamot i borgarståndet böljade taga del i riksdagens verksamhet, — fann han en vacker dag på bankväsendets område sin stora lifs-uppgift, som han in i döden fullföljde.
Fackmännen hör det till att skildra hand verksamhet på detta falt Vare det nog sagdt, att under de tre årtionden han statt såsom ledare för Stockholms Enskilda bank, har i det närmaste det svenska bankväsendets historia varit den svenske bankkonungens.
Afven här stred han framför allt för rörelsens frihet, och ansåg det fördelaktigast, om olika banksystem i obegränsad frihet finge täfla med hvarandra, då i längden det förnuftigaste och bästa skulle ur denna täflan afgå med segern.
Den i vårt land ingalunda nya form af statssocialism, hvars yttersta mål är att för statens räkning monopolisera all bankrörelse, hade alltså i honom sin mest afsvurne fiende; och han uraktlät intet tillfälle att komma åt detta system och dess kämpar.
Härvid glömde han visserligen icke att öe det banksystem och framför allt den enskilda bankinrättning till godo, hvars målsman han närmast var.
Här var det ej godt att stå honom emot,
* Ett muntligt yttrande af Thomander — som satt i utskott tillsammans med W. — är i detta sammanhang minnesvärdt: » Jag har aldrig » — sade den skarpsynte Lundaprelaten — » känt någon offentlig man, som i sä hög grad som Wallenberg användt sin offentliga verksamhet till att bereda sig enskilda fördelar. » Red: * anm.och det gafs tider, då täflande penningeanstalter ramlade till höger och venster kring honom.
Så blef Mammons-templet vid Lilla Nygatan en guldgrufva för sina delegare, men en skräck och fasa för dem, som råkade att blifva dess galdenärer.
Af dem utkrafdes skonlöst sista skillingen, ofta under förhållanden, som voro egnade att väcka ett allmänt och obehagligt uppseende.
Särskildt var detta fallet då det Petréska arfvet förstördes.
Sträng som alltid, och i synnerhet der, hvarest han ansåg att aflarerna blifvit illa skötta, stod Wallenberg obevekligt på sin och sin banks rätt.
Men på de Petréska verkens fortfarande bestånd hängde en talrik arbetarebefolknings, ja en hel bygds väl eller ve; och deputationer från dem, som sågo sin bergning hotad, bön-föllo om försköning för sig och sina olycklige husbönder.
Men deras bön blef icke hörd, och det krossande slaget föll, obevekligt som alltid.
Det var då, som Nerikes Allehanda gjorde sig till tolk för hvad hela folket kände och tänkte genom sin fråga, hvad Wallenberg månde ha att svara, om han en gång på de Elyseiska falten mötte den väldige Thore Petré, och denne sporde honom till, hvad han gjort af hans arf.
Det var icke så underligt, om till och med sjelfva riksbanken med en viss skygghet ' betraktade den allt för mäktig vordne medtäflaren, och gerna sökte att kKppa hans vingar, när den kunde komma åt Men Wallenberg var icke den, som gaf sig så lätt; och så kom det till, att hans verksamhet som bankman mynnade ut i det tretioåriga kriget mot Sverges riksbank.
Skarpast var striden, då A. V. DufVa stod i spetsen för den sistnämda.
Då vankades ofta hårda nappatag, ty Dufva var en man, som illa gjorde skäl för sitt menlösa namn, en man af Wallenbergs eget skrot och korn, fullt nt hans like i kraft och hänsynslöshet.