Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dinern serveras af landtliga händer.
En spindel faller ned i soppan, för öfrigt passerar ingenting märkligt förrän vid bifTsteken, då en karl plötsligt kommer inrusande från gatan, med hänryckning vrålande: » Nu komma de allesamman! »
Det verkade som underrättelsen om en jordbäfning.
Upp rusa nu huller om buller journalister, detektiver och resande, herrarne barhufvade, skyndsamt tuggande ur munnen, damerna ryckande servietten från bröstet, allesamman ut och kasta sig i stoftet på landsvägen, medan 3 — 4 kungliga char-å-bancs hastigt rulla förbi; herskaperna nicka och småle, den yngsta furstliga ungdomen behagar allernådigst att storskratta af hjertans grund.
Nu gäller att skickligt beräkna, hvilken väg de komma tillbaka och att så gå dem till mötes för att i allsköns ro kunna taga dem i ögonsigte än en gång, innan man skall hem med tåget klockan 5.
Lyckas detta så må väl resultatet kallas gynsamt.
En kejsare, flera kejsarinnor, kungar och drottningar, åtskilliga tronföljare och kronprinsessor förutom en hel mängd minderåriga furstligheter af båda könen.
— Smått vildt, som icke är lätt att klassificera.
Och när man dagen derefter och vidare framåt läser i sin tidning det förträffliga stående korrespondentmeddelandet: » Klockan 12 V2 åkte hela kejsare- och konungafamiljen ut i 4 char-å-bancs.
De höga herskapen vände tillbaka omkring kl. 31 / 2 » — såförstår man helt annorlunda än förut de döda raderna.
Nu har man sjelf sett, huru denna tilldragelse eger ruin och huru den tager sig ul
Så ungefär förflyta dagaroe för tsaren och köpenham-narne till dess afskedstimmen slår.
För sista gången denna gången vaja de trofasta flaggorna öfver staden och rullar kortégen genom gatorna.
Afskedskanonaden dundrar och folk viftar på Langelinje så länge man kan se röken från de kejserliga fartygen.
Något förstämda vandra köpenbam-name hem.
På vägen i Bredgade lägga några märke till att man i en viss mörk hörnbyggnad är på väg att lufta och göra fönstren rena.
Man studsar litet och så går det en ljusning öfver anletsdragen.
— Det är ju riksdagen, vi skola ha in här!
Herre Gud, riksdagen, det är likväl alltid en ersättning 1
Ja, minsann, är det så.
Tsaren har rest Lefve grundlagen.
Det fins alltjemt något nytt att ropa hurra för i Kö penhamn.Madame Jane Dieulafoy.
Officier (f Académie.
(Graveradt af G. Forssell efter L ’ Illustration.
Bland orientalistkongressens väntade gäster var den illustra franska damen, klädd i karlkläder, en af de mest efterlängtade, detta äfven af den stora allmänheten på grund af hennes nyfikenheten retande egenheter i drägt.
Då hon nu uteblifvit, föreställa vi oss, att hennes bild skall blifva så mycket meravälkommen för de många som önskat se henne.
Förutom denna yttre anledning, gifva oss hennes ypperliga skizzer från Persien, hvilka vi anlitat, skäl att presentera hennes drag, jemte några notiser om hennes personlighet.
Hennes make, Marcel Dieulafoy, är en berömd ingeniör, som för några år sedan erhöll franska regeringens uppdrag att studera det gamla Persiens monumenter.
Ministéren för allmänna arbeten beordrade hr Dieulafoy att lemna de jem-vägsbygnader i mellersta Frankrike, af hvilka han hade led ningen, och i stället begifva sig till Iran.
M: rae Dieulafoy hade redan åtföljt honom på hans föregående resor i Spanien, Marokko och Egypten; hon gjorde honom nu ånyo sällskap; hon förde under resan dagbok samt tog fotografier under det hennes man tecknade.
Eskorterade af några infödda tjenare, genomforo de Persien och Kaldéen och tillryggalade på 14 månader till häst — M: me Dieulafoy i herrsadel — en sträcka af 5,829 kilometer (583 nymil).
Till tecknande af hennes och hennes mans personlighet torde återgifningen af ett deras samtal med den nu regerande shahen Nasr ed-Din förträffligt lämpa sig.
Sedan audiensen blifvit beviljad i kungliga palatsets trädgårdar, för mera beqvämlighets skull och till undvikande af officiel karakter, mötte de resande shahen i en allé, der han långsamt promenerade, åtföljd af en sekreterare, som läste högt ur en fransk tidning.
— Ers Maj: t — yttrade förmedlaren, en i Teheran bosatt fransk läkare — tillåt mig presentera hr och fru Dieulafoy.
Är den unga gossen ett fruntimmer?
svarade shahen på persiska *.
— Ja, Ers Maj: t, och hr och fru Dieulafoy medföra re-kommendationsbref från utrikesministern till franska legationen.
— Men hvarför, Madame — sade nu shahen på franska
* M: me Dieulafoys verkliga kön tycktes för det mesta undgått uppmärksamheten.
En persisk handlande, som önskade säga hr Dieulafoy en riktigt vacker komplimang, yttrade i fruns närvaro om henne: » Er slafhar vid första ögonkastet sett att denne unge man är son till Ers Ärorikhet.
Gud har gifvit detta barn anletsdrag, som alltför troget återgifva er välgörande bild, för att man icke skulle känna sig öfverraskad deraf *.
Om perserna icke precis vilja erkänna det, tillägger M: me Dieulafoy, hafva de dock så litet förtroende till sina qvinnors dygd, att konstaterandet af likhet mellan fader och son är en fin artighet, som alltid mottages med det största nöje.
Hr Dieulafoy, som tycktes rörd af köpmannens välvilliga ord, utgöt sig ock i tacksägelser. — har ni icke behållit de europeiska damernas långa kjolar och öfriga drägt?
— Derför att jag på detta sätt reser lättare och mera obemärkt.
Ers Maj: t vet säkert, att det i musulmanska länder är svårt för qvinnor att visa sig offentligt med obetäckt ansigte; i detta afseende tyckes det mig att plägsedema och de religiösa föreskrifterna iakttagas mera skrupulöst i Persien än annorstädes.
— Hvilken väg har ni tagit till Teheran?
— Öfver Tauris.
— Inte har ni gjort denna långa resa till häst?
— Ack, Ers Maj: t, jag skulle inte kunna hålla mig hopkrupen i en kadjaveh och skulle lida alltför mycket af en långvarig orörlighet.
— Hvart begifver ni er nu?
— Till Ispahan, Schiraz, Firouzabad och derifrån till Bagdad, Babylon och Susa.
— Ni behöfver åratal för en sådan färd.
Har ni kraft att utföra den?
Det tyckes mig tvifvel underkastadt för en qvinna.
Har ni, före er ankomst till Persien, gjort resor i Orienten?
— Jag har besökt Algeriet, Egypten och Marokko.
— Och har ni öfverallt rest i denna kostym?
— Nej, Ers Maj: t, jag har antagit den definitivt sedan min afresa till Persien.
— Ni har gjort väl deri.
Det är mycket riktigt anmärkt, att i vårt land kan icke ett fruntimmer visa sig ute med blottadt ansigte utan att reta befolkningen.
Detta öfverraskar er, men tror ni, att om en beslöjad och i sin nationalkostym inhöljd persiska begåfve sig till Europa och promenerade på boulevarderna i Paris, hon icke skulle möta hinder i sin väg?
Shahen vände sig nu till hr Dieulafoy och frågade om han kände d. v. presidenten Grévy samt försäkrade sig för egen del hysa mycken vänskap för Grévy, till hvilken han Önskade att hr Dieulafoy måtte öfverbringa helsningar.
Derpå gaf shahen med ett tecken tillkänna att audiensen var förbi.
-- — Ozr — - Från våra dagars Persien.
Karaktersdrag och anekdoter.
Bland den bekante storätaren, Lunda-domprosten Wåh-Uns frågor i pastoral examen var äfven spörsmålet: * Hvil-ken är mohammedanismens största villfarelse? » hvilket borde af examinanderna sålunda besvaras: » Den förbjuder sina bekännare att äta fläsk och dricka vin ».
— Man har i dessa dagar i Stockholm haft tillfälle observera, att åtminstone perserna icke taga så alldeles noga med vinfbrbu-det.
— M: me Dieulafoy refererar i detta afseende ett karakteristiskt samtal från Schiras i Persien, hvilka trakter hon pä ett synnerligen intressant sätt beskrifvit i den franska tidskriften * Le tour du monde ».
— Ert vin här i Schiras — yttrade hon till en inföding — har en smak och en doft så utsökta, att det i sig sjelft innebär ursäkten för alltför entusiastiska afnämare.
— Ja, det är sant, — svarade en — och en perser berusar sig aldrig på slump, utan med full öfverläggning att hängifva sig åt hvad han kallar de rosenfärgade dröm-marnas behag.
Ni skall få höra ett exempel.
För några månader sedan passerade superintendenten genom Schiras på en inspektion sresa.
Guvernören derstädes skyndade att hembära honom sin hyllning och under samtalet frågade han honom bland annat till råds om europeiska drycker och särskildt om ölet.
Vid sin afresa skickade h. exc.
till palatset ett halft dussin buteljer öl.
Dagen derefter mötte en telegraftjensteman på bazaren guvernörens kammartjenare och inledde ett samtal: » Hvad var det för en medikament-soppa, din herre i går skickade till palatset.
Hakem drack fem buteljer, men blef nödsakad att återgå till arracken.
för att få sig ett ordentligt rus. »
♦Genom pressen har nyligen passerat en liten berättelse om den nu regerande shahens mod, huruledes han på en ridt blef öfverfallen, men med ett knytnäfslag sträckte en af angriparne till marken och undkom genom att samtidigt sätta sin springare i sträckt galopp.
Äfven M: me Dieulafoy vet att omtala denna händelse, men hvad hon berättar om den ransakning och dom, som sedan följde, har icke ingått i tidningarnas relationer.
Försåtet mot herskarens lif berodde på fanatism hos en religiös sekt, bekännarne af den s. k. babysmen, till hvilka äfven hörde en ung, för sin skönhet berömd persisk qvinna, Gourret el-Ayn.
Arresteringar företogos nu i Teheran och fångarne, till ett antal af fyrtio, öfverantvardades i rättvisans händer.
Med en grymhet, hvartill man ej lätt finner motstycken, förklarade premierministern att de tortyrmedel, som tills dato blifvit uppfunna, voro otillräckliga för att bestraffa de skyldige: » Shahen », sade han, » skall bedöma sina tjenares tillgifven-het allt efter graden af den tortyr som de visa sig i stånd att anbringa på dessa de mest afskyvärda bland brottslingar. »
Bödlarne öfverträffade ock hvarandra i uppfinningsrikhet.
De hackade med knifvar sina offer — hvilka förklarade sig hafva handlat i följd af gudomlig ingifvelse — placerade brinnande vaxljus i de djupa såren o. s. v. Till sist kom ordningen till Gourret el-Ayn.
Allt sedan sitt häktande hade hon varit öfverlemnad åt premierministern Mahmoud Khan, som anförtrott hennes bevakning åt sin egen hustru.
Denna önskade rädda den sköna fångens lif och gjorde för detta ändamål de största ansträngningar.
Hon förestälde henne att hon hade ingenting att hoppas för de sina, men att hon kunde för egen del vänta nåd i fall hon afsvure sina irrläror eller åtminstone upphörde att offentligen förkunna dem.
Mahmoud Khan sjelf blef också rörd af Gourret el Ayns fägring, liksom han måste beundra hennes förstånd, och gjorde allt för att öfvertala henne.
» Gourret el-Ayn », sade han en dag, » jag medför nu en god nyhet.
I morgon skall du framträda inför dina domare.
De skola fråga dig, om du tillhör babysmen; svara då ’ nej! ’ och du blir genast försatt i frihet. »
» Mahmoud Kahn », blef svaret, » i morgon skall du sjelf gifva befallning att bränna mig lefvande. »
Så skedde ock, ehuru man visade den barmhertighetenatt, sedan det improviserade bålet var påtändt, qväfva henne genom att stoppa trasor i hennes mun innan hon änni: fattats af lågorna.
Derpå ströddes hennes aska för vinden.
Att för perserna, som alltid lefvat under den absoluta myndighetens godtycke, framställa de vesterländska regeringsformernas beskaffenhet, är naturligtvis icke biand de lättaste uppgifter.
Emellertid visade de sig nyfikna derpå inför M: me Dieulafoy, som förklarade förhållandena så godt hon kunde.
Bland annat begärde man att fa reda på styrelsen i Frankrike.
» Republiken (djoumaouri) », svarade hon.
» Hvad är republik? »
Den illustre resanden framlade så mycket hon förmådde rörande tvåkammarsystemet, allmänna rösträtten, ministériel ansvarighet etc.
När hon trodde sig ha något så när tyd-liggjort saken, visade en befängd fråga af interlokutören huru fåfänga hennes ansträngningar varit.
Då hon nämligen beskref sättet att välja republikens president, sporde man om chefen för Djoumaouri var son till Napolion busurg (Napoleon den store).
Ännu mera nyfikna visade sig de persiska damerna på » engelsmännens shah » och ansågo helt naturligt otroligt att denne kunde vara en qvinna.
Enligt hvad M: me Dieulafoy erfarit lära ock engelsmännen sjelfva i orienten vanligen omtala drottning Viktoria såsom Indiens kejsare och till och med i officiela aktstycken behandla henne icke såsom herskarinna utan såsom manlig suverän.
Härmed må vara huru som helst, så lyckades emellertid M: me Dieulafoy öfvertyga de frågvisa persiskorna om » engelske shahens » qvinnokön, hvarvid dessa med en viss afundsjuka utbrusto: » Tänk, huru många karlar hon måste ha i sitt harem!
Man må emellertid icke föreställa sig att alla persiska damer föra en alltför enformig tillvaro, väntande på en nådig vink af en gracer utdelande manlig varelse.
Vi skola till belysning anföra ett litet kapitel ur M: me Dieulafoys skildringar från staden Kachan.
Guvernören, som blifvit underrättad om vår ankomst — skrifver hon — sände oss till mötes en laddning meloner, aprikoser, fiskar samt två de mest förtjusande lam, det ena hvitt med svarta fötter, nos och horn, det andra hvitt som snö, samt anhöll att han i utbyte måtte få emotse sin fotografi till häst, utförd af M: me Dieulafoy, hvars rykte såsom fotograf snart spred sig i Persien.
* Sammanträffandet egde rum två timmar före solnedgången, då guvernören infann sig på en svart springare, omgifven af en talrik skara tjenare.
Denne Hakem — såsom titeln lyder — visar sig vara en fyrtio års man med vulgära drag, antydande hans simpla härkomst.
För sin upphöjelse har han att tacka den protektion han åtnjutit af sin syster Anizeh Doowlet, favorit hos Nasr ed Din Shah.
Denna unga q vinnas lycka berodde på en slump.
En * dag mötte nämligen shahen i bazaren en bondflicka med en kruka vatten på hufvudet.
Hennes glänsande ögon och lifliga anletsdrag gjorde ett så djupt intryck på shahen, att han genast lät föra henne till kungliga palatset och utan uppskof ingick giftermål med henne för den rundligt stipulerade tiden at nittionio år.
Eljest kunna äktenskapets band knytas i Persien för ett år, en månad eller till och med en timme.
Under vanliga förhållanden kräfves en tid af tre månader efter upplösningen, innan en ny laglig för-
* Från Tauris berättar M: me Dieulafoy en synnerligen karaktäristisk anekdot beträffande hennes fotograferingskonst.
De resande sammanträffade nämligen med en hög andlig i Tauris, en vördnadsvärd prest, en vacker gubbe med intelligenta och ovanliga anletsdrag.
Han bar såsom alla öfverste-prester en dubbelklädning och en mantel af hvitt ylle af utomordentlig finhet samt på hufvudet en ofantlig grå turban, i Persien uteslutande reserverad åt profetens afkomlingar.
Denna kostym af en majestätisk enkelhet öfver-ensstämde med ädelheten i hans hållning och gaf relief åt en asketisk fy-sionomi, egnad att ingifva vördnad.
Min man hade önskat att återgifva den andliges intressanta drag och hade erbjudit sig att utföra hans fotografi, men gubben kände till en början farhåga för att ställa sig inför objektivet.
» Jag är till åren », svarade han,
* och utan att vara vidskeplig såsom de otrogna Sunnys, fruktar jag att underteckna sista paragrafen i mitt testamente genom att allt för troget låta reproducera mina anletsdrag; för öfrigt vet jag inte genom hvilket medel Gud eller Satan tillåta er att ögonblickligen fästa bilderna på duken, och jag vill alldeles bestämdt inte utsätta mig för att gifva musulmanerna ett dåligt exempel.
Eftersom ni emellertid önskar ett minne af mig, skall jag bedja mina assistenter ställa sig vid min sida och ni skall utföra våra porträtter med vilkor att vi få följa alla edra rörelser. » bindelse får ingås, men undantag gifvas som sagdt, beroende på ort och religion.
Man må icke föreställa sig att dessa äktenskap sakna laglig helgd; presterna (mollahs) uppmuntra dem och skänka sin välsignelse för ett pris af i kr.
25 öre å 1: 50 stycket De persiska andliga äro icke pockande: » liten vinst, men många vigselförrättningar », är deras valspråk.
* Alla barn, som äro födda af dessa föreningar, anses som äkta och hafva rätt till fädernearf.
Giftermål på timme äro brukliga i byarne.
Då någon hög herre anländer, hysa fäder och bröder inga skrupler för att på detta sätt förskaffa sig en tillfällig inkomst, och de kunna stundom, i fall deras dotter eller syster är intelligent och påpasslig, förvärfva sig höga poster.
Sådant • är fallet med guvernören i Kachan.
* Att de persiska presterna kunna vara ganska humoristiska, visar följande berättelse:
Mollah Nasr ed-Din fick en dag en gazell, som en af hans vänner skjutit.
Mycket rörd Öfver denna uppmärksamhet, inbjöd han jägaren till middag, och båda två njöto af vildbrådet såväl som af de utsökta bakelser, som tillagats af husets fruntimmer.
Gästen aflägsnade sig mycket belåten och utspred i hela staden att mollah Nasr ed-Din icke hade luften att tacka för rosorna på sina kinder och majestätet i sitt hull.
Lockad af dessa entusiastiska beskrifningar, infann sig följande dag en läckergom i den gode prestens bostad.
» Jag är bror till den, som i går skickade dig en gazell. »
Huru skulle det vara möjligt att undvika att genom en ny inbjudning visa sin tacksamhet för en väns uppmärksamhet?
Nasr ed-Din inbjöd nykomlingen på middag.
Morgonen derefter klappade en annan främling på dörren: » Jag ir kusin till brodern till jägaren, som skickat dig en gazell. »
Fastän med ledsnad ansåg sig Nasr ed-Din nödsakad att ännu en gång visa sig älskvärd och behöll kusinen qvar till qvällsvard.
Mollahs kök visade sig alltjemt värdigt sitt rykte.
På tredje dagen anlände två resande.
» Vi äro vänner till kusinen till brodern till den vän, som sände dig en gazell. »
» Förtjust att fö se er.
Tillåt mig endast att i mitt anderoun göra meddelande om den lycka, som fallit på min lott. »
Och den Gudsmannen gick till sin hustru:
» När middagstimmen är inne », sade han till henne, » skall du lägga en smula fett i varmt vatten och bära denna soppa till biroun. »
» Puh!
hvad är detta för medikamenter, mollah? » utbrusto gästerna i det de smakade på soppan.
» Har du anstält chitan (satan) som kock? »
» Smakar er inte denna buljong?
Den är emellertid vän till kusinen till brodern till den, som jag lagat på gazellen, som skickats mig af vännen till kusinen till brodern till er vän. » Anizeh Doowlet var begåfvad med godt hufvud och glädtigt lynne; hon tog inom kort försteget för de andra damerna i shahens harem.
Alldenstund hon insåg, hur obehagligt det skulle vara för herskaren att i hennes närhet finna plumpa och obelefvade slägtingar, aflägsnade hon dessa skickligt, i det hon lagade så att de erhöllo så inbringande befattningar, att de till och med förlorade minnet af sin anspråkslösa härkomst.
En skomakare från Teheran, som en vacker dag anlände till Kachan, fick den idén att besöka sin gamle vän, som blifvit guvernör, och infann sig för detta ändamål i palatset.
Den hedersmannens vilkor voro tarfliga och hans kläder simpla; men vid hågkomsten af den vänskap, som en gång förenat honom med Nasr ed Dins svåger, nalkades han småleende och med utsträckt hand sin gamle kamrat.
» Hvem är du? » frågade med stolthet guvernören i Kachan.
Handtverkaren, som höll på att förlora fattningen vid det oväntade mottagandet, återvann sin kallblodighet och yttrade: » Jag är Ali Mohammet, din gamle granne på sko-bazaren.
Jag har hört sägas i Teheran, att du dukat under för bördan af dina arbeten och att du blifvit sjuk.
Jag kom nu för att trösta och stödja dig.
Du är ännu svagare än jag fruktade.
Du har redan förlorat synen, min stackars kamrat, eftersom du icke mer känner igen dina gamla vänner ».
Vid sitt sammanträffande med M: me Dieulafoy, hvilket egde rum hos telegrafdirektören i Kachan, kastade sig Hans Majrts svåger i en fåtölj och betraktade, allt medan han drack en kopp thé, en liten kammarorgel som stod i en vrå af rummet.
» Jag skulle gerna », sade han, » vilja höra spelas på detta instrument. »
Telegrafdirektören ursäktar sig, under försäkran att han icke känner noterna; guvernören är envis.
På min värds anmodan — säger M: me Dieulafoy — sätter jag mig vid orgeln.
Mina åhörare äro icke egnade att ingifva förlägenhet, men valet af stycke gör mig perplex.
De höga bragderna af en Cyrus, en Darius eller en Xerxes ha aldrig, så vidt jag vet, blifvit satta i musik.
Jag afhugger knuten och griper mig an med.
M: me Angots dotter.
52För att så mycket beqvämare uppfatta operettens behag, hasar sig guvernören sakteligen ned från länstolen och sätter sig pä hälarne.
Plötsligen afbryter han mig:
» Melodien är förtjusande », säger han, » men ni spelar alltför fort; man kan tappa hufvudet Slå an melodien ännu en gång, men mycket långsamt och mycket starkt. »
Jag börjar i en rytm, som kunde komma sjelfva M: elle Angot att sjunka ned i jorden.
Nu utbryter entusiasmen från alla håll.
Guvernören vickar på hufvudet åt höger och venster liksom de musulmanska barnen, när man undervisar dem i koran.
Uppvaktningen följer sin herres exempel och låter till och med höra rop af beundran, under det alla se ut som fullständiga idioter.
Jag stiger upp från stolen och anmodar Hakem att i sin ordning försöka instrumentet.
» Det vill jag gerna », svarade han, » jag tillber musik, men jag märker att ni på en gång rör fötter och händer och att hela er kropp är i rörelse.
Detta måste vara ganska besvärligt Månne icke mina fingrar kunna vara tillräckliga för att åstadkomma bullret? »
På grund af mina förklaringar insåg h. exc.
att en artist af rang kan inskränka sig till att behandla klaviaturet, hvarpå han gaf befallning åt ett par slafvar att kasta sig på golfvet och sätta pedalen i rörelse.
Glädjen hos min elev blir nu utan gränser; han skriker, han skrattar, och som bevis på sin tillfredsställelse gifver han några rapp åt tjenarne på mattan, under förklaring att dessa lättingar icke skaffat nog väder.
Sårade af förebråelsen, fördubbla dome-stikerna sin ifver; den lilla orgeln, som fylles af luft, flåsar och skulle spricka, om icke telegrafdirektören, för att rädda instrumentet, kommit på den lyckliga tanken, att solen var nära sin nedgång och att det nu var tid att tänka på utförandet af guvernörens fotografi.
Men vi lemna nu guvernören, såväl som Anizeh Doowlet för att här nedan som hastigast presentera en annan qvinno-typ.
* Man må alldeles inte föreställa sig att det endast är genom den kroppsliga fägringen som damerna i Persien stundom utöfva inflytande på landets herskare.
M; me Dieulafoy berättar i detta afseende några drag från Chat el-Arab, trakten vid Tigris ’ och Eufrats sammanlopp.
Hon gjordeEuropeiska damer i Persien tyckas icke föra någon behaglig tillvaro; de tvina helt enkelt bort, till en del på grund af de barbariska plägseder som drabba dem.
M: me Dieulafoy träffade två enklingar, en läkare, d: r Odling, som varit bosatt i fem år i Schiras, och en Mr Blakmaure.
Feber, hetta och förstämning i lynnet hade efter tre, fyra år bortryckt de båda unga qvinnor, som velat dela deras tillvaro.
Vid sin ankomst till Schiras hade de försökt att göra promenader till häst och att kraftigt kämpa mot landets försvagande klimat; men anblicken af obeslöjade damer i staden hade väckt sådan ovilja, att deras män, åtföljda af en mängd tjenare, icke kunde skydda dem för grofva förolämpningar.
Då de båda engelsmännen vände sig till guvernören, förklarade han sig omöjligt kunna göra någonting vid saken.
Fru Blakmaure och hennes väninna skulle
der ett besök i det palats, som tillhört den aflidne cheikhen i Kara Sala, der hon fann fyratio khanoums af alla åldrar, bland dem cheikhens svartklädda favorit Torkan Khanoum, inför hvilken de öfriga damerna gjorde sin reverens likt nunnorna inför abbedissan.
Dessa voro klädda i långa skjortor af svart ylle, som räckte ända till fotterna, och vidbyxor rynkade vid fotknölarne.
Torkan Khanoum har på hufvudet en fichu af svart gaze, som utgör en ram kring hennes ansigte och sedan går rundt kring halsen.
Typen hos de unga khanoums är elegant; de äro stora, välväxta och förstå att drapera sig med ojemförlig konst eller koketteri.
Torkan Khanoums första ord till M: me Dieulafoy var: » talar ni ryska? » Hon är mycket bildad; född circassiska, talar hon persiska, arabiska, turkiska och ryska.
Hennes inflytande har sträckt sig långt utanför harem.
En egendomlig favorit uppvaktade Torkan Khanoum vid M: me Dieu-lafoys besök.
Denna hörde nämligen midt under samtalet ett vildt rytande, vände sig om och befann sig ansigte mot ansigte med en präktig panter.
» Kom hit, Ourida (Lilla Ros) », utropade Torkan Khanoum.