Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 36, i anledn. af väckte motioner om förändring af lagens stadganden, ronde testamenls-frihelen, samt af 8 cap.
Jorda-balken, ang;de rättigheten alt bortgifva jord, hus eller tomt.
Jag har inom LagUtsk. icke deltagit uti förevar, utlåt.
Om jag också icke kan till alla delar inklämma uti Hr Dalmans motion, har jag likväl ansett densamma förtjena något afseende och icke hafva bordt helt och hållet afstyrkas, såsom Utsk. gjort.
Utsk. har sagt, att arfvejords-systemet står i närmaste samband med Sveriges samhällsförhållanden, och Utsk. har tvekat att rubba denna grundval för samhällets bestånd.
Jag vill icke bestrida, att arfvejords-systemet utgjort en sådan väsendtlig grundval för vårt samhälles bestånd.
Jag ämnar icke ingå i någon pröfning af arfvejords-systemets vigt, men jag anser att detta system, sådant det genom sednast stadfästade arfslagar blifvit, långt ifrån att bihehälla jorden inom slägterna, leder antingen till jordens försäljning eller till dess oändliga fördelning.
Så länge nemi. sonen hade dubbel lott emot döttrarna, var det honom lätt att, emot erläggande af lösen till de sednare, bibehålla fadrens jord, och jorden blef sålunda inom slägten.
Numera deremot har arfsrätten blifvit lika och möjligheten till en sådan inlösen försvårad; lill följd hvaraf det är sannolikt, att jorden mycket oftare än hittills kommer att delas eller, på sätt jag nyss hade äran nämna, försäljas. Genom det förbud, som vår nu gällande lag innehåller för innehafvaren af arfvejord, att lill större eller mindre del genom testamente deröfver förfoga, är det också alldeles omöjligt för innehafvarne af sådan jord, att söka verka lill des£ bibehållande inom slägten.
Jag skulle säle - Den 20 A pi il e. m. des tro, att äfven de, sora ifra för arfvejords-systemets bibehållande, skola samtycka lill de ändringar i nu gällande lagstiftning, sora kunde finnas behöfliga för att befordra egendomarnes bibehållande inora slägten.
Jag tror att detta kunde ske, derigenom att man medgaf innehafvaren af arfvejord, alt på det sätt förfoga öfver sin jord, att han skulle bestämma hvilkendera af arfvingarne borde, emot erläggande af lösen till medarfvingarnc, komma i besittning af jorden.
Denna lösen knöde bestämmas antingen af testator sjelf eller efter raätisraanna ordom.
Jag vill icke nu ingå i någon närmare pröfning af fördelarne utaf det ena eller andra.
Om R. o. Ad. återremitterar betänk., så torde det blifva LagUtskis åtgärd, att taga i betraktande, hvilkendera utvägen skulle vara den lämpligaste; men jag yrkar att, för vidtagande af en sådan åtgärd, R. o. Ad. ville återremittera betänk., helst detsamma redan blifvit af 2:ne RiksSt. till LagOlsk. återremitterad!.
Cederström, Claes Rudolf:
För min del kan jag icke finna tjenlig! alt, på sätt Gr.
Sparre föreslagit, återremittera detta betänk.
De af bemälde ledamot framslälda förhållanden hafva, tyvärr, alltför liten gemenskap med förevar, af Hr Dalman väckta förslag.
Motionären har dervid tydligen åsyftat, icke alt bibehålla jorden inom börd, utan tv er t om alt utvidga testämentSrällen lill borlgifvande deraf utom slägten.
Mig synes det just vara emot en sådan utvidgad testamentsrätt, sorn Utsk:s argumentation äger fullt gällande kraft.
Jag nödgas betvifla, att genom nu skeende återremiss det af Gr.
Sparre dermed afsedda mål skulle med någon säkerhet vinnas.
Månne man icke snarare äfvenlyrar att Utsk., efter alt hafva fått frågan tillbaka, möjligen ger den en utgång, som blefve mera öfverensstämmande med motionärens åsigt?
Och månne icke det är att befara, det Utsk. finner sig, i fråga om det af Gr.
Sparre nu väckta förslag, föga föranlåtet att, med den ringa anledn. motionen till en sådan vändning gifver, göra det hufvudsakliga afseende derå, att det läte sig deraf förmås lill en helt annan uppfattning af ämnet, och att göra en i följd deraf helt förändrad uppställning deraf?
Om jag sådant vågade föreställa mig, då skulle jag med nöje instämma i den gjorda begäran om återremiss, enär jag hufvudsakligen delar Gr.
Sparres åsigt om det rätta och önskliga i den sak han förordat.
Men då jag anser denna hans åsigt ej med nog utsigt till framgång nu först framträda, då éj direkt derom blifvit i motionsväg framsläldl något förslag; och enär jag gillar Utsk:s argumentation rör:de den af Hr Dalman genom dess motion väckta fråga; så anser jag mig af dessa begge orsaker böra vördsammast tillstyrka bifall å det utlåt, som är afgifvet.
Testamentsrätten, enligt landsrätt, är efter nu gällande lag sådan, att det är innehafvare af arfvejord förbjudet, att genom testamente deröfver disponera.
Hr Dalmans motion går ut derpå, att medgifva en utvidgning af denna rätt eller att 318 Den 26 A |>r i 1 e. ni. upphäfva inskränkningen rleraf i så målto, att man skulle kunna genom testamente öfver arfvejord förfoga.
Jag har önskat, alt, om man icke skulle kunna gå så långt, som Hr
Dalman föreslagit, man åtminstone måtte kunna gå så långt, att man medgåfve någon dispositionsrätt öfver arfvejorden, så nemi., att testator likväl holle sig inom slägten.
Jag kan således för min del icke fatta, hvarföre icke LagUtsk., med anledn. af Hr Dalmans motion och den äterremiss, som R. o. Ad., om min vördsamma anhållan vunne bifall, kan komma att besluta, skulle kunna taga saken i betraktande på sätt jag begärt.
Jag har så mycket mera anledn. till en sådan förmodan, sora jag vet, att betänk, blifvit af PresteSt. på dessa skäl lill LagUtsk. återremilteradt.
Det gamla arfvejords-syslemet uppkom deraf, att man betraktade jorden såsom slägtens tillhörighet och att man genom arfslagarne åsyftade, att, så vid l möjligt var, bibehålla jorden inom samma slägt.
Det var då tydligt, att man icke kunde medgifva testamentsfrihet för arfvejord, emedan på sådant sätt jorden emot arfslagarne skulle kunna utgå ifrån slägten och denna blifva beröfvad sin rättighet lill samma jord.
Jorden kunde af sig sjelf bibehålla sig inom slägterna så länge den gamla arfslagen ännu var gällande, genom hvilken det bereddes en möjlighet för sönerna alt lösa ut sina syskon.
Sedanden nya arfslagen numera blifvit införd, så verka lagarna ang:de arfvejorden i motsatt syftning emot den, hvarunder de blifvit stiftade, ty derigenom all någon testamentsfrihet ang:de arfvejorden icke äger runi, så tvingas arfvingarna alt låta jorden gå ur slägterna, sedan den nya arfslagen gjort det mer och mer möjligt, att lösa ut samarfvingar.
Det är för alt stödja den åsigten, att jorden bör betraktas till en viss grad såsom en slägttillhörighet, hvilket år nyttigt både i ekonomiskt och man kan såga moraliskt hänseende, så vida nemi. derigenom ett band finnes emellan jorden och dess ägare och jorden icke ensamt betraktas såsom en handelsvara, som Gr.
Sparres förslag blifvit framstäldl.
Sparre har föreslagit, att testamentsrätt ang:de arfvejord skulle införas, men skyldighet vara för testamentstagaren alt utlösa medarfvingarna och att denna lösen skulle till beloppet af testator bestämmas.
Skulle denna lösen bestämmas till jordens fulla värde, så är med hela lagen sannolikt ingenting vunnet; skulle det deremot tillkomma testamentsgifvaren all bestämma, huru lågt lösen skall sättas under jordens värde, förfaller all verkan utaf stadgandet ang:de lösen.
Det är derföre i min tanka, för att undvika krångel, bättre och enklare, att, i st. f. det föreslagna stadgandet ang:de lösen, inskränka testamenlsfriheten till arfvejord inom börd och sålunda endast i allmänhet stadga rättighet alt inom börd genom testamente förordna ang:de arfvejord.
Hr Dalman har föreslagit rättighet alt borttestamentera jord i allmänhet.
Då måste det naturligtvis så mycket mera, på grund deraf, kunna föreslås, att man må kunna testamentera jord in - Den 26 April e. m. 319 om börd, hvarföre jag för min del skulle t ro, alt eli sådant förslag af Utsk. mycket väl kunnat framställas, på grund af nyssnämnda motion.
Jag får derföre förena mig med Gr.
Sparre om återremiss af betänk.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle LagUtsk:s betänk.
JN:o 36, ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de emot förevar, betänk, gjorde anmärkntr föranleda till återremiss, samt då härvid ropades starka ja, blande med nej, förklarade det han troll sig hnna, att denna sednare proprostn blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Föredrogs ånyo och bifölls LagUtsk:s d. 19 och 22 dennes på bordel lagda betänk.
N:q_37, i anledn. af väckt motion om ett tillägg lill 17 cap. 1 § Ärfda-balken.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarne LagUlsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagde mern.:
N:o 38, i anledn. af skedd återremiss af Utsk:s betänk.
N:o 20, öfver K. M:s nåd. propos. med förslag till förordn. ang:de handelsboks vitsord; och N:o 39, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk.
N:o 28 öfver väckt motion om bestämmande af lid för vitesförbuds kungörande i kyrkorne.
Föredrogs ånyo och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s nedannämnde d. 19 och 22 dennes på bordet lagde utlåt:n och betänlcn: N:o 58, i anledn. af väckt motion om beklädnads-direktionernes förpligtande, att insätta en del af de under deras förvaltning ställde fonder uti R.
St:s bank emot ärlig ränta; N:o 59, i anledn. af väckt motion om tillvägabringande af en inhemsk försäkrings-inrätlning emot sjöskador; samt N:o 60, i anledn. af väckt motion, i fråga om skyldighet för aboer å de till Kongl, och Hvitfeldlska stipendii-inrätlningen hörande hemman att riksdagsmanna-arfvode erlägga.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 61, i anledn. af väckt motion om indragning af Svenska postkontoret i Hamburg.
Detta är åter ett betänk, af den beskaffenhet, alt Utsk. förklarar sig icke veta, huru det egentligen hänger tillsammans med saken, men önskar likväl, att R.
St. måtte bos K.
M. uttrycka den tind. anhållan att, om någonting är att göra, detsamma också mätte blifva gjordt.
Om Utsk., i stället att komma med dylika förslag uti en mängd särskildta frågor, ville framställa ett sådant i allmänhet att R.
M. anmäla sin önskan, det K.
M. ville vidtaga i 320 Den 20 April u. m. alla hänseenden alla dc förbättringar, som Han finnér rikets behof och fördel kräfva, så vore det något, som försloge, och med en gång gjorde slut på dylika önskningar.
Alen att, i hvarje särskild sak, göra sådana framställningar, anser jag icke lämpligt.
Jag har yttrat mig derom, vid flera föreg:de tillfällen; R. o. Ad. har ock redan afslagit åtskilliga betänk:n sådana som detta.
Jag anhåller atl Ståndet ville göra det äfven nu, i synnerhet som man vet, att det torde vara få grenar af statsförvaltningen, der så många förändringar ägt runi under sednare tider, som i postverket.
St. vid denna riksdag, likasom vid den föreg:de, hafva beslutat att post-styrelsen skall lemna Staten en viss summa årligen, men får begagna den öfverblifvande inkomsten till förbättringar inom postväsendet, så lära sådana icke uteblifva.
Jag förnyar således min anhållan om afslag å Ulsk:s tillstyrkande.
Utsk. har icke sagt, att det ej hade någon kännedom örn förhållandet, utan der står, alt ”Utsk. icke äger den närmare kännedom om postförhållandena i Hamburg och dermed sammanhang ägande öfriga omständigheter, att Utsk. tilltror sig kunna direkt understödja motionärens önskan, alt en postkonvention målle uppgöras med vederbör, postanit i Hamburg”.
Detta är en sak, hvarom Utsk. icke kan hafva någon kännedom; men Utsk. har kännedom om, att bref, forlskaffade genom denna inrättning, komma sednare fram, och att denna inrättning kostar penningar, som kunde besparas.
Det blifver en annan sak, örn Hr von Hartmansdorff kan bevisa, alt icke någon besparing kan åstadkommas.
Dä kan Hr von Hartmansdorff hafva rätt i sin framställning; men sä länge Ulsk. har den åsigten, att besparing kan åstadkommas och skyndsamhet i brefvexling beredas genom denna anstalts förändring, om icke fullkomliga borttagande, så finner jag icke alt Utsk. liar framstält någonting oriktigt i sak.
Hvad som skall göras, det kunna hvarken R.
St. eller Utsk. bestämma, ulan det beror på K.
M. att vidtaga; men att någon fördel genom en förändring bör kunna beredas, det är Utsk.s fullkomliga öfvertygelse; och om saken undersökes, så tror jag att det kan lända postverket lill inkomst i st. f. skada, hvarföre jag anser detta betänk, ganska väl kunna af R. o. Ad. bifallas.
Gyldenstolpe sjelf ur betänk. uppläst de ord, hvarigenom Utsk. förklarat sig icke äga den närmare kännedom om förhållandena, som erfordras, så torde jag ej behöfva upprepa deni.
Nu återstår den frågan: vinner man något i tid, eller gör man någon besparing af kostnader, genom det ifrågavar. postkontorets borttagande?
Hvad den förra saken beträffar, har motionären icke kunnat närmare uppgifva eller styrka, den tidsförlust korrespondenter skulle lida genom Svenska postverkets befintlighet i Hamburg.
Om en sådan bevisning åstadkommits, hade det måhända varit skäl alt derpå grunda ett så be - Den 2ö A p r i 1 e. m. 321 skaffadl lillslyi kande, sorn det Ulsk. afgifvit.
Men man liar icke ens sökt visa, att tidsförlusten är så stor att derigenem någon postdag försummas.
Man måste visserligen erkänna, alt då bref anlända från Frankrike, England, Preussen eller andra orter, som hafva egna post kontor i Hamburg, någon tid mäste älgå för brefvens skickande från något af dessa kontor till det Svenska och deras ordnande derstädes; men att dertill skulle åtgå så lång tid att en postdag förlorades, har jag svårt alt tro.
Om så vore, hade motionären sannolikt uppgifvit det och Etsk. derom underrättat H.
Den andra frågan var, huruvida någon besparing af kostnader skulle genom indragningen vinnas?
Det är visserligen klart, alt om man icke har något postkontor i Hamburg, sä slipper man också att aflöna någon postkommissarie derstädes.
Men om jag icke bedrager mig, är postkommissarie-befallningen lorenad med den af minister-residenl i Hamburg.
Om nu de inkomster, denne embetsman i den förra egenskapen åtnjuter, förminskas, så torde det blifva nödvändigt att öka hans aflöning såsom minister-resident, i hvilket fall besparingen blefve ringa eller ingen.
Dessutom förekommer härvid en annan fråga.
Såsom bekant är finnes i Hamburg mångfaldiga postkontor.
Der finnes ett Danskt, ett Preussiskt, ett Thurn och Taxiskt och hvad de alla heta.
Om nu Svenska kronan, i stället alt hafva ett eget, som emottager och till de särskilda postkontoren aflemnar de från Sverige ankomna brefven, nödgades genom poststyrelsen underhandla med något annat land eller med staden Hamburg om Svenska brefvens emottagande, hvad vunnes dermed?
Naturligtvis mäste dä liqvider uppgöras mellan det Hamburgska postkontoret och det eller de Svenska gränsepostkonlor, som brefven afsända.
De ökade göromål som derigenom skulle tillskyndas de sednare, borde naturligtvis godlgöras dem genom ökad aflöning, utom de nya kostnader som det förenämnde postkontoret i Hamburg skulle erfordra.
Dessutom, då der finnas flera postkontor, som täfla med hvarandra om brefvens expedierande, så är det för Sverige förmånligt, ett hafva eli eget postombud på stället, sorn bevakar Svenska Kronans bästa och tillser alt hvarken den ena eller andra postafsändaren öfverdrifven sina fordringar eller försummar sina åtaganden.
Nu är t. ex. förhållandet att del Preussiska postverket besörjer våra brefs afsändning från Hamburg till Franska gränsen, men att det Thurn och Taxiska förer Svenska från Frankrike lill Hamburg.
Pä detta sätt läflar man med hvarannan och den stat som äger särskild postkommissarie i Hamburg kan begagna lägenheten och få posten med största skyndsamhet, och för bästa pris.
Alldenstund förhållandet är så beskaffad!, tror jag att R.
St. göra bäst om de derutinnan icke yttra någon mening, utan låta Konungen, genom den kännedom
Han genom sina embetsman har eller kan få om saken, sköta densamma efter bästa godtfinnande, utan att R.
St. uppgifva förslag, som hvila på blotta förmodanden.
Jag anhåller således om afslag å betänk. 4 H. 21 322 Uen 26 April e. m. Gr.
St. icke skulle till K.
M. framställa önskningar i andia frågor, än der omsläudighelerne voro så utredde, att R.
St. kunde bestämdt uppgifva att det förhölle sig så oell så, befarar jag att de skulle fä bra litet alt göra vid riksdme.
Hr von Hartmansdorff sjelf erkänner alt förhållandena äro sä litet utvecklade, alt äfven han icke kan utreda dem.
Lika litet hafva R.
St. eller ens Ekon.Utsk. kunnat reda dem.
Men detta torde vara ett ytterligare skäl för R.
M. anhålla om en undersökning i ämnet.
Motionären har endast kunnat i allmänhet uppgifva de olägenheter, som för närvar. i delta afseende förefinnas och hvilka äro kände för hvar och en, som derom velat skaffa sig underrättelse.
Vidare är det faktiskt, att omgångeu med Svenska postverket derstädes förorsakar ett dröjsmål med brefvens afgång utaf icke blott några få ögonblick, utan ofta en hel dag; att de kostnader, som för detta kontor drabbar postverket, skulle lill större delen kunna undvikas, enär minister-residenten i Hamburg, som tillika är postförvaltare, har af minister-kassan lika stor aflöning med chargés d’affaires å andra ställen och dessutom har af poslkassan fält sig tillerkänd ersättning och aflöning för sitt besvär med posten.
Delta sednare belopp synes mig kunna, om icke helt och hållet försvinna, likväl i betydlig mån inskränkas.
Jag tror det vara önskligt att R.
Sl. ingå till K.
M. med en sådan und. framställning, som den Utsk. föreslagil, hvarigenom man åtminstone kunde få bestämdt afgjordt, huruvida det länder slaten lill fördel alt hafva ett postkontor i Hamburg eller icke.
Finnes det nu att
Sverige har behof af en särskild postinrättning i Hamburg, så har den skedda undersökningen åsminslone medfört den vinst, att vi hädanefter slippa att vid hvarje riksdag fä se motioner väckta i denna syftning, Jag fortfar således uti min anhållan om bifall lill betänk.
Jag instämmer med den siste värde talaren i den önskan, att R. o. Ad. måtte bifalla den af Ekon.- Utsk. uti dess förevar, betänk, föreslagna und. skrifvelse.
Ty om följden deraf äfven icke skulle blifva att det ifrägakomne postkontoret indroges, hvilket Utsk. anhållit det K.
M. endast i del fall mätte låta verkställa, att förhållandena sådant medgåfve, så torde likväl en så beskaffad skrifvelse åtminstone verka derhän, att de olägenheter, dem motionären öfverklaga!, blifva afhjelpta.
Dessa anmärkta olägenheters verkliga tillvaro kan jag af egen erfarenhet vitsorda.
Under ett mitt vistande i Hamburg, inlemnade jag, på flere personers inrådan, mina bref icke på det Svenska utan på del Danska postkontoret; man uppgaf allmänt att della vore den bästa utvägen alt få brefven fort fram till sin destinationsort.
Gyldenstolpe har på sitt sätt förebrått mig att icke hafva haft riktigt reda på huru det tillgår med postförvaltningen i Hamburg.
Derpå är knappt att svara, emedan anmärkn:n blott angår mig.
Men Ekon.Utsk. ålåg det Den 26 April e. m. 323 ali skaffa sig fullständiga upplysningar i ämnet, innan det tillstyrkte R.
St. att vidtaga den föreslagna åtgärden.
Hr Grefven befarar att om Sländerne endast skulle befatta sig med sådane ärenden, som vore fullt utredde, så skulle de få väl litet alt göra under riksdagen.
För min del anser jag det högligen önskvärdt, om R.
St. inskränkte sin verksamhet till så beskaffade ärenden; ty derigenom kunde riksdagarne blifva kortare och K.
M. mindre besvärad med und. skrifvelse!'. 1 Hamburg och äfven i Sverige bar jag hört förståndiga personer anse del såsom en fördel för Sverige alt, på en ort sådan som Hamburg, hvarest poster sammanlöpa snart sagdt från bela verlden, hafva ett eget postkontor och derigenom vara oberoende både af staden Hamburgs och andia makters postkontor.
Under nuvar. oroliga lider, då Preussen oell Hamburg å den ena, samt Danmark å den andra sidan, slå i ovänliga förhållanden till hvarandra, vore det mindre lämpligt att i st. f. eget postkontor hafva kontraherat med någon af dessa makter om våra brefs förskaffande.
Hvad skulle väl Sverige nu göra för att få sina bref behörigen fortskaffade?
Jag tror alt nu i synnerhet, är det för neutrala makter af vigt att hafva en egen oberoende postförvaltning i Hamburg.
Men jag ser en ledamot vara här tillstädes, hvilken bättre än någon annan kan upplysa dessa förhållanden, hvarföre jag anser mig böra lemna ordet åt honom.
Men för den händelse att lian skulle bibehålla lystnaden, anhåller jag ännu en gång det R. o. Ad. icke mätte i en sä litet utredd fråga, som denna, genom bifall till Utsk:s betänk, uttala en möjligen felaktig mening; ty det är en gyldene regel, att i frågor, hvarom man icke äger närmare kännedom, akta sig för bestämda yttranden.
Jag kan alldeles icke erkänna, att denna sak är outredd, emedan Utsk. sökt skaffa sig til igängliga upplysningar hos öfver-posl-direktörs-embetet.
Vid förfrågan derstädes har man fått till svar, att en sådan förändring, som den ifrågasatta, mycket väl kunde göras uti postkommunikationen med Hamburg.
På grund deraf ansåg Utsk. att det vore nyttigt, att få en undersökning derom anställd, hvarefter K.
M. kunde vidtaga de åtgärder Honom lämplige syntes.
Utsk. har naturligtvis icke kunnat infordra något förslag till en dylik förändring, då det icke kan tillkomma Ekon.Utsk. att lagstifta i sådana frågor, hvilkas afgörande tillkommer Konungen allena.
Deremot ansåg Utsk. R.
St. fullt berättigade, att framställa en önskan af en undersökning af förhållandet och af möjligheten att göra en förändring, och då Utsk. för dess del var fullt öfvertygadt om nyttan af en sådan åtgärd, har det också uttryckt denna öfvertygelse uti det förslag till und. skrifvelse, som jag hoppas och anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla.
Sverige skulle hafva behof af ett särskildt postkontor i Hamburg mera än annorstädes, det har jag svårt att förstå.
Ty med lika mycket skäl kunde man ju yrka på att
Sverige skulle hafva ett särskildt postkontor i Wien 21 * 324 Jl e n 26 April e. m. eller Berlin.
Det bästa torde vara alt åt post-styrelsen inom hvarje land öfverlemna omsorgen om postkommunikalionens underhållande.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter, först, till bifall och sedermera till afslag ä Ulsk:s betänk., framställde propos:r besvarades med blandade ja och nej; i anledn. hvaraf Hr Landtm, ånyo hemställde ora R. o. Ad. bifölle förevar, betänk., samt, då härvid ropades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade, alt lian trott sig finna denna förnyade hemställan besvarad med öfvervägande ja.
Föredrogos ånyo och biföllos Allm. Besv.- o.
Ekon.Ulskrs d. 19 och 22 dennes på bordet lagde belänk.-n: N:o 62, i anledn. af väckte molioner, angale åtgärders vidtagande för utbekommande från Danska arkivet af ätskillige äldre handlingar, rör:de provinserne Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län; samt N:o 63, i anledn. af väckt motion om ändring i det genom K. förordnm d. 28 December 1844 faststälda formulär för trooch huldhets-eden.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarne Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d.
19 och 22 dennes på bordet lagda ui låt.
N:o 64, i anledn. af återremiss utaf Utskrs betänk.
Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 65, i anledn. af väckt motion om ändring i K. patent-förordnm af d. 13 December 1834.
Vid förnyad föredragning af Förstärkta BankoUtsk.s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda mern.
N:o 45, med anmälan om en verkställd omröstning, fann R. o. Ad. detta mern. ej föranleda till annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Föredrogs ånyo och bifölls BankoUisk:s d. 19 och 22 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 46, i anledn. af väckt fråga om återbetalning till hemmansägaren VV. Hallandets sterbhus af erlagd öfverränla å diskontlån.
Det betänk., som näst efter detta står på föredragningslistan, angår ett ämne af stor vigt, nemi. det om myntenheten.
De talrika reservationer, som dervid äro fogade, visa huru delade nteningarne inom Utsk. varit uti denna fråga.
Det är till befarandes, ali meuingarne inora de olika Stånden äfven blifva alltför skiljaktiga, så vida man ej genom enskilda öfverläggningar på förhand, innan målet i Stånden föredrages, kan lyckas all sammanjemka dem.
Jag ta - Den 26 April e m. per mig derföre friheten vördsammast hemställa, alt detta betänk, nu icke måtte föredragas, ulan att dermed måtte få anstå till nästa vecka.
Uppå i anledn. häraf framställd propos. biföll R. o. Ad., alt med pröfningen af BankoUtsk:s utlåt.
N:o 47, i anledn. af de inom RiksSt:n gjorde anmärkntr vid Ulskts utlåt.