Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, mine Hrr! det finns en annan rätt, som jag anser ännu högre, och det är den moraliska rätten.
De Skottiska arfvingarne hafva blifvit förorättade, och jag tycker, att R. o Ad. borde erkänna och söka afhjelpa detsamma.
Raab anser äfven jag att det bör göra detsamma, om det är Banken eller Statsverket som betalar; ty hufvudsaken är, att de förorättade få någon ersättning.
Ad. biträder denna åsigt, så, ehuru det nu ej kan medföra önskadt resultat, bör likväl tvänne Stånds uttalade önskan kunna inverka på en kommande Biksdag.
Äfven jag hör till deras antal, som anse det rättskänslan kräfver att R. o.
Ad. en gång gör slut på denna sak.
Derigenom att BankoKornmissarierna tillåtit dessa egendomars försäljning på Banko-auktion, så hafva de, enl. min tanka, bestämdt öfverskrida deras instruktion.
I 4 §:n af Kongl. Resolutionen d. 30 April 1689 ang:de Banko-auktion stadgas för öfrigt: »att Banken skall vara vederredo att hemula hvar och en allt hvad som under auktionen försäljes.» Efter det Bankostyrelsen låtit förrätta gemensam värdering af alia dessa fastigheter, har den sedermera på en gång försålt dem och utfärdat köpebref, utan att, på sätt Lag bjuder, specielt fritaga sig från skyldigheten att hemula fasligheterne Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, i hvilka Banken ingen panträtt hade.
Dessa fel af Bankstyrelsen kunna icke bortresonneras, utan de stå fast; och hade dessa fel ej blifvit af Bankostyrelsen begångne, är väl gifvit att någon lagfart icke heller kunnat beviljas.
Nu är härigenom fel begånget, först af Bankostyrelsen, derefter af HäradsRätten och sedan af K.
M:ts Den 4 April f. m. 73 Befalln:hfde.
Jag respekterar visserligen Högsta Domstolens beslut, hvarigenom
Skottiska arfvingarne äro frånkände att på juridisk väg erhålla någon ersättning, och vill ej klandra detta; men, mine Hrr, det är en sak för sig, en annan sak är, att medgifva hvad billighetskänslan fordrar.
Jag uprepar hvad jag förut har sagt, att rättskänslan kräfver att de förorättade få ut åtminstone något af hvad de till följe af förtroende till handlingssättet hos Statens Myndigheter förlorat, och jag hoppas att E. o. Ad. gör slut på detta mål, och biträder det beslut ett annat Stånd fattat, att nemi. gifva 10,000 Rdr hko såsom ersättning.
Vidare får jag påpeka, att om icke HäradsRätten gått olagligen till väga vid beviljande af lagfart å de i Bankens felaktiga köpebref uptagna fastigheterna, så bade förev:de ersättningsfråga aldrig kommit under R. o.
Ad:s pröfning, och jag ber särskildt att R. o. Ad. ville påminna sig detta mål, när den af mig väckta motionen om ny organisation af HäradsRätterna kommer till afgörande.
Att den organisation de nu hafva är sådan, att det ofta finnes ingen kontroll på en domares åtgärder, och att deraf kan upsla högst betänkliga följder och långvariga tvister, det visar sig tydligt af förev:de mål.
Då flere talare här yttrat sig som om felet skulle ligga hos BankoKommissarierna, så måtte jag icke nog tydligt fäst Hrr:s upmärksamhet på, att af Belänk:t synes, hurusom Bankens Kommissarier, då det blef fråga om att begära fasta p& de försålde egendomarne, anmodat HäradsRm att meddela fasta å de pantförskrifna egendomarne, men deremot beviljades fasta vid Sotholms HäradsRätt å fastigheterna Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen på begäran af Frih.
Man har vädjat till Ståndets billighetskänsla.
Jag vill icke förneka, att det kan synas öfverensstämmande med billigheten, att ge både halfva och hela summan, men man bör besinna, hvad följden skulle blifva, om alla mål, der den ena blir lidande på den andras bekostnad, skulle dragas under Ständernas pröfning.
Björnstjerna har uplyst, att
Kommissarierna visste att de 3:ne ifrågav:de egendomarne voro af den natur, att de icke kunde försäljas.
A andra sidan får jag då, för att ställa frågan i jemnvigt, uplysa, att ä-fven säljaren visste att egendomarne voro af denna natur.
Jag anhåller om afslag af Betänk:t.
Att de Skottiska arfvingarne icke hafva någon juridisk rätt till ersättning är redan afgjordt af HofRätterna och Högsta Domstolen.
Det är också icke på denna grund som anspråken blifvit byggda, utan motionen har blifvit framställd under förespegling att billigheten fordrade det Banken gåfve någon ersättning för den orättvisa som blifvit begången.
Men om man ser närmare på saken, så finner man, att icke heller detta påstående håller streck; ty det synes då, att hvarken första köparen eller någon af de andra hade genom Bankens förvållande behöft blifva narrade af denna försäljning, och det kan sålunda icke blifva Bankens fel, om de låtit narra sig.
Man ser nemi. af 74 Den 4 April f. m.
Betänkt, att BankoKommissarierna icke allenast muntligen föra auktionen, utan äfven i köpebrefvet, tillkännagifva anledningen, nemi. säljarens begäran, hvarföre Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen försåldes tillsammans med Lisma, hvilket sistnämnde ensamt var intecknadt för Bankens räkning.
Afven förekommer i köpebrefvet det uttryckliga förbehåll, att Banken icke åtoge sig någon bemuls-skyldighet för den försålda egendomen, utan så vidt den varit till Banken förpantad.
Af nämnde köpebref synes alltså, att Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen icke försåldes för Bankens räkning, utan i kommission, samt att Banken icke iklädde sig bemuls-skyldighet för annat än Lisma.
Vid auktions-ti 11fal let kunde derföre ingen blifva narrad, och om också den första köparen icke haft särskild kännedom om saken, så bade han endast behöft tillita handlingarne.
HäradsR:n behöfde icke på något sätt genom köpebrefvet inledas i villfarelse, och det synes tydligt att icke heller så skedde; ty för försäljningen af Lisma blef fasta genast beviljad, men för försäljningen af de andra egendomarne blef fastan hvarken beviljad på samma gång som för Lisma, eller på samma sätt som på den tiden var vanligt vid Banko-auktioner, utan dessa blefvo först upbudna, hvilket icke hade behöfts, om HäradsRätten hade trott att de blifvit försålde på vanligt sätt för en till Banken förskrifven fordran.
På hvad sätt HäradsR:n sedan kom att bevilja fasta synes icke af dessa handlingar, men då, som jag förut har nämnt.
HäradsRm ansett sig böra bevilja upbud, så synes tydligt, att HäradsRm icke genom någon Bankens åtgärd blifvit narrad till att gifva denna fasta.
Vid första försäljningen hade således ingen behöft blifva narrad, och de sednare köparne hade icke behöft vara i okunnighet om huru första köpet tillgått.
Allt hvad jag nu haft äran framställa, står i köpebrefvet, och om således Kapten Skotte låtit narra sig, och hans arfvingar i följd deraf fått vidkännas en förlust, så kan det icke blifva Bankens fel, och jag kan icke förstå, huru man derför kan fordra någon ersättning af Banken.
Om en sådan ersättning beviljades skulle ett ganska farligt prejudikat gifvas; ty då skulle hvar och en, som blifvit lidande i följd af en offentlig handling kunna fordra ersättning af Staten.
Jag anhåller att få anföra ett exempel, som nyligen tilldragit sig; En egendom blef intecknad för en allmän kassas räkning: denna inteckning ansågs fullkomligt gällande och deremot fanns ingenting att anmärka, men några år derefter uptäcktes att hemmanet icke, som man antog vid inteckningen, var krono-skatte-, utan att det var kronohemman, hvarigenom inteckningen förföll och blef oduglig.
Jag vet icke om denna kassa på annat sätt återfått sina penningar, men om icke så skett, så hemställer jag, om man då kunnat fordra att Staten skulle ersätta denna kassa den förlust hon iråkat genom något slarf vid HäradsRm.
Flere sådana exempel skulle kunna framdragas på förluster, som förorsakats genom offentliga handlingars ofullständighet, men hvarvid ingen ersättning blifvit lemnad, ehuru, vida mera bevekande anledningar kunnat framdragas, än de sorn. af de Skottiska arfvingarne blifvit framställda.
Praejudikatet är.
Den 4 April f. m. 75 således ganska vådligt.
För det närvide är likväl frågan af temligen obetydlig praktisk vigt, då det blifvit uplyst att tvenne Stånd afslagit densamma, och att den således för denna Riksdag kommer att förfalla.
För R. o. Ad. är den likväl icke utan all betydelse; ty redan vid 1850—1851 års Riksdag föreslog BankoUtsk.
, att en ersättning af 10,000 Rdr bko skulle beviljas de Skottiska arfvingarne, men delta förslag blef då af R. o. Ad. ooh BondeSt. afslaget. R. o. Ad. afslog det efter en lång discussion och votering, hvarpå frågan för den gången förföll.
Vid sista Riksdagen afstyrkte Utsk. en motion i ämnet, och detta afstyrkande blef af R. o.
Ad. bifallet. R. o. Ad. har således vid tvenne föregående tillfällen konseqvent afslagit all ersättning från Banken för ifrågav;de sak, och jag hemställer huruvida det kan vara lämpligt,, att Ståndet, utan att några nya skäl tillkommit, frångår detta vid tvenne tillfällen fattade beslut.
Jag anhåller derföre om afslag på Betänkit.
Hela proceduren af denna discussion är det tydligaste bevis på, hvarthän det skulle föra, om, sedan alla lagliga rättegångsformer blifvit iakttagna och dom fallit i sista instansen, R.
St:r sjelfva skulle inlåta sig i bedömandet af tvistefrågan; ty här vill man åtaga sig en betalnings-skyldighet icke till följd af någon rättsgrund, utan af consideration.
Vi minnas, mine Hrr! i detta afseende, hvilken sorglig ryktbarhet
Riksdagarne under frihetstiden vunno.
Den ena Riksdagen efter den andra beslölo Ständerna, att icke fälla dom i enskilda mål, icke destomindre drogos tid efter annan enskilda tvister under Ständernas pröfning, hvaraf följden slutligen blef, att R.
St:r vid hvarje
Riksdag fingo döma öfver flera tusende enskilda tvister.
Det synes mig, som skulle R.
St:s bifall till förevide Betänk, kunna föra in på samma afväg, för hvars beträdande frihetstidens
Ständer fått i rikt mått upbära en sansad efterverlds rättmätiga klander.
Då jag således nu yrkar afslag å detta Betänk., sker det för att, så vidt på mig beror, söka bevara oförkränkt den grundsats, att R.
St:r ej må genom sin inblandning störande inverka på lagskipningen i enskildes rättstvister.
Man säger väl, att de här ifrågavide personerna utan eget förvållande lidit en stor orättvisa.
Jag vill icke, af skäl, som jag nyss anfört, inlåta mig i bedömande häraf, men jag ber dock att få fästa upmärksambeten på en omständighet, som nyss enskildt meddelades mig, och hvilken synes mig väsendtligen inverka på dennna frågas bedömande.
För att reparera den förlust, som sterbhusdelägarne förmenas lidit, bar nemi. nuvaride egaren af ifrågavide fastigheter, jemte det han afstått från 5,000 Rdr som Kapten Skottes sterbhusdelägare voro ålagde att ersätta honom för den tid af 10 år, som de innehade egendomen, lofvat att under hela sin återstående lifstid åt nämnde sterbhusdelägare utbetala ett belopp, motsvarande den arrendesumma de erhöllo af den person, som arrenderade egendomarne, eller 500 Rdr bko.
Jag hyser icke minsta tvifvel att denna upgift är sanningsenlig, då jag har den af egaren sjelf, och i så fall frågar jag, 76 Den 4 April f. ,m. om det är grannlaga att, med förtigande af denna omständighet, inkomma till R.
St:r med anhållan om ersättning.
För min del anhåller jag alltså, på grand både af rättvisa och billighet, om afslag på Betänk:t.
Man bar såsom skäl för afslag af Betänlct åbe ropat det farliga prsejudikat som skulle upstå genom ett bifall till detsamma, och till bevis härpå här man anfört frihetstidens farliga åtgöranden att draga enskilda tvister under Ständernas pröfning.
Men, mine Hrr! jag kan icke tro att det står så ilia till med lagar och författningar i landet, att sådana fall som detta ofta kan förekomma.
Man förlitar sig på flera efter hvarandra följande fastor, och på dem blir man duperad.
Ett sådant fall anser jag mycket sällan kunna förekomma, men i alla fall, mine Hrr! om t. ex. en stad brinner i följd af några personers vårdslöshet med elden, så kunna väl dessa personer dömas till ersättning, men om de icke hafva något att ersätta med, så har man ofta sett att R.
St:r beviljat rätt stora anslag för att uprätta den lidande staden.
Yidare har man sagt, att konseqvensen fordrar att R. o.
Ad. nu afslår Betänk:t, derföre att R. o.
Ad. vid föreg:de Riksdagar så gått tillväga.
Jag anser, att den rätta konseqvensen är den, att handla rätt utan afseende på om R. o. Ad:s majoritet varit rätt uplyst eller icke.
Den siste värde talaren har sagt, att de personer, som här gått i mistning af sin egendom, fått en rik ersättning, derigenom att nuvar:de egaren efterskänkt sina anspråk på den inkomst de haft af egendomen under den tid de besuto densamma.
Hårdt är det att blifva af med sin egendom, men ännu hårdare är det, att, då man kanske är utan alla resurser, få gifva ersättning derföre, att man haft egendomen under eganderätt.
Det är en rättvisa, som åtminstone icke känns särdeles fyllande i fickorna.
Hvad åter angår den nämnda ersättningen af 500
Rdr bko om året, så är det ganska vackert af den nuv:de ägaren att gifva denna summa, men den motsvarar endast räntan på halfva det kapital egendomen då köptes för, hvaremot den under närv:de förhållanden kanske är värd tre gånger så mycket.
Då dessutom detta belopp endast utgår på obestämd tid, så torde arfvingarna ej derigenom hafva erhållit den fullkomliga rättvisa, hvarom Hr Flach talar.
Jag kan icke inse, att de här anförda skälen på något sätt förminska de billiga anspråk, som de Skottiska arfvingarne hafva att få någon ersättning för den himmelsskriande orättvisa, som blifvit begången, och jag fortfar derföre med min anhållan, att R. o.
Ad. ville biträda BorgareSt:s beslut, och tilldela dessa arfvingar en gåfva af 10,000
För min del ämnar jag icke ingå i frågans detaljer, eller undersöka, huruvida Kapten Skottes arfvingar hafva mer eller mindre moralisk rätt att fordra någon ersättning af R.
Skr, utan jag ämnar uteslutande hålla mig till de skäl för afslag, som blifvit anförda af Gr. Lagerbjelke och Hr Flach.
Hrr hafva sett saken ur en vidsträcktare synpunkt
Den i April f. m. 77 än motionärerna, och de hafva tydligt och klart visat hvart det skulle bära, om R.
St:r medgifva ett sådant prejudikat, som det hvilket här af flera ledamöter på ganska vackra barmhertighetsskäl blifvit föreslaget.
Vidare skulle det se illa ut, om R. o. Ad., efter att vid flera föregående Riksdagar hafva afslagit denna ersättning, nu skulle bevilja densamma.
Enskilda personer skulle endast derigenom upmanas att underställa Ständerna sina enskilda tvister och, på sätt Hr Flach riktigt anmärkt, det skulle återföra oss till frihetstiden, då litet hvar ansåg sig genom R.
St:r kunna återfå hvad han hos domaremakten förlorat.
Jag anser detta prsejudikat vara så farligt, att jag, oafsedt öfriga skäl, som kunna tala för afslag, endast på grund deraf anhåller om afslag på Betänkit. Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
En och annan ta lare har här yrkat, att man skall gå en medelväg och ersätta förlusten med halfva köpeskillingen, men jag får deremot på det kraftigaste protestera; ty om man erkänner den moraliska förbindelsen, så är man i och med detsamma förbunden att utbetala hela beloppet, men att söka frigöra sig från sin moraliska förbindelse derigenom att man endast betalar en del af beloppet, är en sak som jag icke anser vara förenlig med Statens värdighet.
Jag för min del, erkänner deremot icke denna moraliska skyldighet; ty de offentliga handlingarne styrka fullkomligt, att Banken bör vara fri från ansvarsskyldighet.
Jag hemställer till de Hrr, som yttrat sig för ersättning, hvart det skulle leda, om alla, hvilka icke kunde få ut sin fordran af den rätta gäldenären, skulle få vända sig till R.
St:r för att af gunst och nåd erhålla ersättning för sin förlust.
Om, såsom i Hr Sandbergs reservation upgifves, i första köpebrefvet uttryckligen utsattes, hvarföre hemmanen på en gång försåldes, och att Banken icke iklädde sig hemul för Eketorp, Samuelsås och Sadelmakarekrogen, emedan de icke voro under Bankens pant inbegripne, så står saken på det torra, och då köpebrefven gått hand ur hand, så lian dessa omständigheter aldrig hafva varit obekanta för de sednare köparne.
Det skulle blifva ett ganska farligt prejudikat, om R.
St:r, efter att vid flera föregående Riksdagar hafva afslagit denna ersättning, nu slutligen af trötthet gifva med sig.
Jag finner det helt naturligt, att Gr.
Lagerbjelke, såsom Ordfuie i Banken, söker befria densamma från en opåräknad utgift, men då han går så långt, att han talar om de stora vådor, som deraf skulle kunna upkomma, och frågar hvart dylika beslut skulle leda, får jag bekänna, att jag icke kan följa Hr Gr:ns tankegång.
Jag kan icke finna annat, än att de leda till rättvisa, och deri måtte väl ej ligga något ondt.
De förespeglingar man gjort om frihetstiden äro helt simpelt olämpliga; ty här är icke fråga om någon R.
St:s rätt att ingripa i rättvisans skipande i allmänhet, utan blott, huruvida R.
St:r vilja af gunst och nåd godtgöra en förlust, som drabbat en person till följd af, minst sagt, mindre upmärksamhet hos BankoKommissarier - 78 Den 4 April f. m. na; jag har icke hört bestridas, att dessa begått åtminstone en oförsigtighet när de tiiläto försäljningen.
Då vi dessutom dagligen från BankoUtsk. erhålla Betänkin, hvari tilIstyrkes att efterskänka kapitaler, som icke vidare kunna från de skyldige utkräfvas, anser jag det icke vara farligt att bevilja en ersättning åt en, den der blifvit lidande genom våra egna embetsman.
Ugglas’ yttrande, att de sednare köparne bordt af köpebrefvet se, huru första försäljningen tillgått, är detta väl möjligt, om egendomen i 2:dra och 3:dje hand försålts i klump, men då den genast i första hand styckades, kunde Kapten Skotte, som köpte ett lösryckt stycke, omöjligen hafva någon ledning af det första köpebrefvet, hvilket han troligen aldrig sett.
Jag medger deremot fullkomligt^ att de, hvilka tala för saken, borde yrka på hela summans betalande, men då 2:ne Stånd afslagit detta, anser jag det vara bäst, om de båda öfriga Stånden stannade i ett gemensamt beslut; det är derföre som jag förenar mig med Frih.
Baab och anhåller att R. o. Ad. ville, i likhet med BorgareSt., besluta en ersättning af 10,000 Rdr bko till de Skottiska arfvingarne.
Jag har begärt ordet med ani. af Gr.
Lagerbjelkes påstående, att Kommissarierna i Banken fullgjort sin skyldighet, enär de i köpebrefvet infört att Banken icke iklädde sig hemul för mer än de egendomar, som voro till Banken förpantade.
Dervid får jag fästa Hr Gr:ns upmärksamhet derpå, att JordaB:n innehåller ett stadgande, att den säljare, som vill undandraga sig hemuls-skyldighet, är förpligtad att i köpebrefvet uttryckligen nämna detta, äfvensom upräkna de fastigheter för hvilka hemuls-förbindelse icke äger rum.
Man kan väl icke skäligen påstå, att BankoKommissarierna gått så tillväga, utan både de och BankoStyrelsen hafva i detta fall afvikit från Lag och instruktrr.
Det vore under sådana förhållanden visserligen, enl. min tanka, rättast att bifalla Betänk., men då flera talare här yttrat sig för biträdande af BorgareStis beslut, så får jag göra detsamma.
Ingen kan förebrå mig, att jag någonsin visat en otillbörlig benägenhet att medverka till höga utgifter från Statens sida, men vid detta tillfälle anser jag, att rättskänslan bör förmå R.
St:r att godtgöra de fel, som af dess myndigheter blifvit begångne, och endast derigenom tror jag det vara möjligt att äfven få slut på detta mål, så att det icke vid en annan Riksdag återkommer.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad framställde Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt, af Hr af Geijerstam m. fl. talare afslag å Utsk:s Utlåt., samt af Frih.
Raab med hvilken äfven flera talare instämt, att R. o. Ad. måtte instämma i BorgareSt:s i ämnet fattade beslut; hvarjemte detta beslut nu ånyo blef upläst.
De härefter först till bifall och sedan till afslag å förev:de Utlåt, samt slutligen till instämmande i BorgareSt:s beslut framställde propos:ne, besvarades med blandade
Ja och Nej; hvarpå Hr Den 4 A p r i 1 f. m. 79 Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade afslå förev:de Utlåt., samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
På de skäl som af Gr. af Ugglas blifvit anförda, får jag anhålla, att kontrapopos. måtte blifva bifal 1 till Betänlct, eller en gåfva af 20,002 Rdr bko.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, sedan 2:ne kontrapropos:r blifvit ifrågastalide, borde till Ståndet hemställa, hvilkendera af dem borde till kontrapropos. vid den blifvande voteringen antagas, samt först finge hemställa, om R. o. Ad. ansåge att såsom kontrapropos. vid den blifvande voteringen borde ingå det beslut BorgareSt. fattat.
Ropades Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. såsom kontrapropos. vid den blifvande voteringen behagade antaga bifall till BankoUtsk:s förevrde Utlåt., samt sedan härvid svaren utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga
Jag hemställer, huruvida icke det sätt, hvarpå voteringen i förra plenum anställdes, äfven nu kunde begagnas; ty i så fall blefve ingens mening undertryckt, utan de olika åsigterna om ersättningssummans belopp finge i voteringen fritt uttala sig.
I ani. häraf yttrade sig Hr Gr. o. Landtm., att vid detta tillfälle kunde icke, genom det sätt hvarpå voter:s-propos:n blifvit bestämd, någon mening blifva undertryckt, emedan det för dem, som icke voro nöjde med den kontrapropos.
Hr Qr. o. Landtm, ansett
Ståndet hafva antaget, stöde öppet att begära votering om kontrapropos:n, och då ingen mening annorlunda än genom Ståndets majoritet kunde blifva undertryckt.
Den, som bifaller BankoUtsk:s Utlåt.
N:o 21, röstar Ja ; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår R. o. Ad. förenämnde Utlåt.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som föijer; Ja — 24.
Hr Gr. o. Landtm, framställde nu, att Frih.
Cederström under den nyss slutade discussionen begärt, att det af honom uplästa anförande måtte få meddelas de öfriga RiksSt:n, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. behagade dertill lemna sitt bifall.
Ropades Ja. 80
Frih. Sprengtporten, Jair, Wilh.:
Landtm, och till R. o. Ad., huruvida icke, med ani. af den djupa sorg, som träffat vårt konungahus genom H. H. Grefvinnans af Wurtemberg död, en deputation borde afgå för att göra sig underrättad om H. M.
Drottningens helsotillstånd.
Huru dervid bör tillgå, öfverlemnar jag åt Hr Gr. o.
Landtm, att föreslå på samma gång som Hr Gr. o. Landtm, härpå framställer propos.
I ani. häraf hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade besluta, att genom en Deputation uttrycka R. o. Ad:s deltagande i H. M. Drottningens förlust genom H. H.
Grefvinnan Teodolindas af Wurtemberg dödliga frånfälle samt underrätta sig om H.
M:ts helsotillstånd.
Landtm, yttrade sedermera, att då Frih.
Sprengtporten velat åt honom öfverlemna att föreslå sättet för verkställigheten af det nu fattade beslutet, han nu finge hemställa om R. o. Ad. ansåge lämpligt, att han jemte några af Ståndets ledamöter, sedan plenum blifvit afsiutadt, begåfva sig till Kongl.
Slottet, för att fullgöra R. o. Ad:s updrag.
Ropadas Ja.
Ånyo föredrogs BankoUlsk:s d. 18 sisth Mars och d. 1 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 22, i ani. af förre förvaltarens vid Tumba pappersbruk C.
Det vore visserligen för Hr Möller ganska önskvärdt att erhålla den förhöjda pension, som här blifvit föreslagen, men jag befarar, att praejudikatet vore särdeles vådligt för R.
St:s kassor.
Nämnde Möller fick vid sitt afskedstagande hela sin lön i pension, ehuru likväl sedermera lönerna inom Banken blifvit förhöjde.
Det är en sanning att lefnadskostnaden stigit, och det är möjligt att Möllers helsotillstånd försämrats, men förhållandet är detsamma med tusentals andra pensionstagande.
Jag hemställer hvart det skulle taga vägen, om dessa skäl till pensionsförhöjning ansågos vara giltiga.
Alla de svagt pensionerade tjenstemännen skulle med lika rätt kunna begära förhöjning af sina pensioner; men, ehuru det vore ganska önskvärdt, så är det likväl alldeles omöjligt att kunna verkställa en sådan allmän pensionsförhöjning.
Under sådana föreållanden kan jag icke inse hvarföre Möller, framför andra, skall hafva någon förhöjning, och derföre får jag anhålla om afslag på Betänk:t.
Lika med den siste värde talaren, anser äfven jag, att ett bifall till BankoUtsk:s förslag skulle medföra ganska stora betänkligheter.
Det är gifvet, att ingen gräns finnes, om man en gång börjar med att förhöja pensionerna, och i så fall skola R.
St:r vid nästa Riksdag blifva öfverlupna med dylika ansökningar.
Jag anhåller derföre om afslag på Betänk:t.
Hr Heil 4 April f. m. 61 Hr von Troil, Emil: