Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 10 upphäfvandet af 8 mom. 4 § i Tryckfr.förordn. om indragningsmakten. 1823. R. o. Ad:s prot.
Maj. sid. 415.
När målet förekom till afgörande på Riddarhuset d. 21 Maj f. m., yttrade sig många talare emot förslaget, men ännu fler för detsamma, och en deribland mente, att ett fullkomligt ogillande af förslaget icke kunde återremitteras, såsom Ståndets gemensamma tanka; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att ”hvad först angick det under discussionen framställda påstående, det några anmärkn:r emot Const.Utsk:s ifrågavar. förslag, hvilka kunde angå sjelfva saken, och i någon måtto föranleda lill rubbning eller upphäfvande af berörde förslag, icke borde såsom Ståndets gemensamma tankar få lill Const.Utsk. hänvisas, så enär, enligt 56 § i Reg.F., anmärkmr finge emot ett Const.Utsk:s yttrande, innefattande grundlagsändringsförslag, inom RiksStin framställas, utan att naturen och beskaffenheten af sådana anmärkmr blifvit på något sätt inskränkt eller särskildt bestämd, samt de anmärkmr, hvilka hvarje RiksSt. förklarade utgöra dess gemensamma tankar, just borde till Const.Utsk. till den behandling 56 § Reg.F. omförmäler, hänvisas, ansåg Hr Gr. o. Landtm., hvars pligt det vore, icke att tyda grundlagen, utan alt ovillkorligen följa dess bokslatliga lydelse, i öfverensstämmelse med hvad vid förflutne riksdagar äfven alltid varit brukligt, sig ingalunda kunna eller böra vägra propos. till remiss å de i dag gjorde anmärkmr, i händelse R. o. Ad. tilläfventyrs kunde finna för godt antaga dem såsom dess gemensamma tankar.”
Efter någon ytterligare discussion, ”ansåg Hr Gr. o. Landtm, sig nu böra hemställa, om II. o.
Ad. behagade Const.Utsk:s förslag rör:de upphäfvande af 8 mom. i 4 § Tryckfr.förordn. tillden behandling 56 § Reg.F. föreskrifter, godkänna; hvilken propos. af R. o. Ad. bifölls.”
Vid 1828 — 1830 årens riksdag gjorde H. Ex. Hr Gr.
Gustaf Lagerbjelke en utförlig motion om en alldeles förändrad Tryckfr.förordn., stödd hufvudsakligen på de principer, att indragningsmakten skulle afskaffas, men i dess ställe en betydlig borgen för böter ställas af tidningsutgifvare, och tryckfrihetsmål afgöras icke af Jury, ulan af de allmänna domstolarne.
Denna motion blef af Const.Utsk. tillstyrkt i mern.
Detta förslag blef af ett Ständ godkändt; men af dc öfriga återremitterad!
Den 5 April f. m. 95 med sädana anmärkn:r, såsom deras gemensamma tankar, att, efter flera skriftvexlingar emellan Stånden och Utsk., all anleda, var lill den förmodan, att af hela förslaget intet mer skulle blifva hvilande, än det om indragningsmaktens afskaffande.
Men riksdagens slutade innan denna märkvärdiga sak hann utageras.
Emedlertid förföll hela Utsk:s förslag, så att deraf ingenting blef hvilande till afgörande vid påföljande riksdag.
(Se Const.Utsk:s meni.
N:ris 58, 07, 69 och 76.)
Vid samma 1S28—1830 årens riksdag gjorde K. M. en nåd. propos. om ändringar i 19, 21 och 88 §§ af Reg.F., om lagförklaringars afgifvande af Högsta Domstolen, hvilken propos. Const.- Utsk. tillstyrkte R.
St. att antaga i mern.
Denna propos. blef af ett Stånd godkänd; men af de 3 öfriga blefvo anmärkn. -r dervid gjorda, hvilka hvart Stånd för sig återremitterade såsom dess gemensamma tankar.
Deröfver utlät sig Utsk. i mern.
N:o 61.
Och i öfverensstämmelse med dessa anmärkmr, isynnerhet från R. o. Ad., täcktes K.
M. genom en ny propos. göra ett tilllägg till den förra.
När detta fullständiga förslag, upptaget i Utsk:s mern.
N:o 62, föredrogs på Riddarhuset d. 5 Fehr. e. m. fann, på Landtnäs propos., R. o. Ad. för godt, ”att det af Konungen framställde, af Const.Utsk. tillstyrkte förslag till ändringar i 19, 21 och 88 §§ Reg.F., till den behandling 81 § Reg.F. föreskrifver, godkänna.”
Efter uppläsningen häraf tilläde Hr Cederschjöld:
Häraf kan man se, att äfven K. propos:r hafva varit föremål för anmärkmr inom RiksStm, och ingenting har kunnat hindra att de förfallit redan vid första riksdagen.
Jag anser derföre för min del det största felet uti ifrågavar. förslag vara just det, alt hafva återställt det förmenta K. prerogativet i samma fullkomlighet, som det hade före tillkomsten af sednare mom. i 56 § Reg.F. Jag kan derföre icke annat än äfven deruti förena mig med Hr von Hartmansdorff, och för min del tillstyrka, att hans förslag må blifva antaget såsom R. o. Ad:s gemensamma tanka.
Hr von Axelson, Georg Julius:
Om min afsigt vore alt missbruka R. o. Ad:s tålamod, skulle äfven jag yttra mina åsigter öfver Const.Utsk:s nu under pröfning varande mern.
Detta är ingalunda min mening.
Ej eller påkallar behofvet något sådant, enär mina åsigter under loppet af denna discussion, fastän af särskilda ledamöter, blifvit härstädes uttalade.
Jag åtnöjer mig derföre med att endast åberopa desse värde talare, och tillkännagifver för den skull, att jag i hufvudsaken instämmer med Hr Gr.
Cronhjelm, hvars åsigter rör:de de s. k. gemensamma tankarne jag likväl ej kan dela, utan instämmer jag i detta afseende i det yttrande, Hr von Hartmansdorff häröfver afgifvit.
Ej eller kan jag godkänna den skillnad, Gr.
Cronhjelm gör emellan orden underkänna och afslå, hvarföre jag anser mig böra bibehålla det sednare ordet.
Att ett af Const.Utsk. tillstyrkt förslag, som af tvenne Städ blifvit förkastadt, ej bör till följd häraf falla, gillar jag på det högsta, men tror, alt förslaget i detta fall bör undergå 96 Den 5 April f. m. votering i förstärkt Const.Utsk., i likhet med hvad Hr Lagerhjelm yrkat.
Den princip, att ett mer än tillfälligt allmänt tänkesätt skall vara stadgadt, då man tillvägabringar en grundlagsförändring, tror jag ej skulle rubbas genom den föreskriften, att ett af Const.Utsk. tillstyrkt, och af mer än halfva representationen godkändt förslag till en grundlagsförändring bör läggas på R.
St:s bord, enär hvarje Stånd vid påföljande riksdag äger veto till dess förkastande, och jag kan ej inse någon våda deruti, att ett sådant förslag, om än tilläfventyrs något omoget, bordlägges till nästa riksdag.
Hvilar förslaget, tvingas nationen att tänka på det, hvilar det icke, tänker ingen derpå.
Med stöd af dessa mina grundsatser, har jag uppsatt ett förslag till gemensamma tankar, som jag skall bedja alt få uppläsa för R. o. Ad.
Jag har deruti antagit 56 § oförändrad, sådan den finnes i Utsk:s mern., dock med det tillägg, Hr von Hartmansdorff dervid föreslagit, dä han hade ordet.
1 och 2 mom. af 81 § böra likaledes förblifva orubbade, men i st. f. 3, 4 och 5 morn., föreslår jag följande redaction:
Tillstyrker Const.Utsk. förändringar af stadganden i grundlagarne, sjelfmant, eller uppå derom af riksdagsman väckt fråga, varde Utsk:s yttrande vid samma riksdag öfverlemnadt till R.
Göras i R.
St:s plena icke några anmärkmr emot Const.Utsk:s yttrande, hvile detsamma såsom ett R.
St:s utlåt, till nästpåföljande riksdag, då det af R.
St. skall afgöras.
Underkännes förslaget i sin helhet af minst trenne RiksSt., vare detsamma förfallet.
Göres åter i R.
St:s plena emot Utsk:s yttrande anmärkmr, skola dessa återremitteras till Const.Utsk., som då åligge, att samtelige RiksStms tankar till ett helt utlåt, i möjligaste måtto sammanjemka.
Godkänna minst trenne RiksSt. det förslag, Const.Utsk., vid återremissens besvarande, framlägger; skall det hvila till nästpåföljande riksdag.
Afslå trenne eller alla RiksSt. utlåtandet, förfalle frågan.
Afslå tvenne RiksSt. utlåt., eller blifva ett eller flere
Stånds beslut i någon eller några delar skiljaktiga från de öfriga», och dessa Stånd sig icke efter de öfriga foga; varder Const.- Utsk., genom val af RiksStms plena, förstärkt (ill ett antal af 20 personer af hvarje Stånd, hvilka genom samfälld omröstning, skiljaktighelerne förena, och skall det dymedelst fullständigt beredda utlåtandet hvila till nästföljande riksdag, så vida ej det sålunda förstärkta Const.Utsk. vid omröstningen utlåt, afslagit.
Resten af mern. oförändradt.
Jag apser mig härvid böra fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att jag föreslagit, att om ett eller flere
Stånds beslut i någon eller några delar blifva skiljaktige från de öfrigas, och dessa Stånd sig icke efter de öfrige foga, saken skall behandlas i förstärkt Const.Utsk.
Jag har föreslagit detta, emedan jag tager för afgjordt, att så väl det förstärkta Const.Utsk., som ock det oförstärkta, har nog urskiljning, att, då man är ense om hufvudsaken, Den 5 A p r i 1 f. m. 97 så föreslå dessa mindre skiljaktigheters afgörande och derom besluta, att den hufvudprincip, sora genomgår förslaget, ej härvid rubbas.
Såsom ett exempel pä sådane mindre skiljakligheter, vill jag nämna det af Hr von Hartmansdorff yrkade lillägget till den föreslagne 56 §.
Det vore väl obilligt att förkasta ett förslag, hvarå hvarje Stånd gjorde en dylik anmärkning, och mot hvilket man ej hade något mer alt erinra.
För öfrigt gillar jag Utsk:s mern., likväl gerna medgifvande den föreslagne förändringen, att skälen för afslag till en K. propos. ej må anföras.
Hufvudgrunderne för detta mitt förslag lill II. o. Ad:s gemensamma tankar frångår jag ingalunda, men väl de detaljer deraf, som möjligen kunna göra förslaget otydligt och osäkert i sin tillämpning, och emottager jag fördenskull gerna detalj-anmärkningar derå.
Gr. von Platen, Balzar:
Såsom jag uppfattat den framställningen, som af Hr Gr. o.
Landtm, blifvit gjord, borde jag endast utan några anmärkmr andraga det förslag lill gemensam tanka, som jag tagit mig friheten föreslå; men det torde vara nödvändigt, för att icke onödigt upptaga II. o. Ad:s lid, att jag något redogör för skälen, hvarföre jag icke förenar mig med de förslag, som förut blifvit framställda.
Jag får då nämna, att i afseende på Const.Utsk:s förslag, så väl som Hr von Ilartmansdorffs, har det icke varit möjligt alt anse lämpligt, alt den fråga i beslutet, hvarom två Stånd stannat emot tvä, skulle förfalla.
Jag gillar också den princip, att, vare sig till afslag ellar bifall, sä må två Stånds beslut blifva gällande.
Skälet hvarföre jag anser, alt då tvenne Stånd stanna emot två, frågan icke bör förfalla, är det, att jag anser det icke vara hälften af representationen, som står emot den andra hälften.
Jag gör det på den grund, att det är faststäldt ett särskildt sätt att gå tillväga i afseende på grundlagsfrågor, nemi. att Const.Utsk. har sig en rätt mcdgifven, som icke i andra frågor är något Utsk. medgifvet, nemi. att det beror på Const.Utsk. att låta den föreslagna frågan komma i dagen eller icke.
Då två Stånd stanna emot två, står frågan följaktligen på det sätt, att på den ena sidan stå tvenne Stånd tillsammans med Const.Utsk. och på den andra sidan endast två Stånd.
Jag auser således, att detta högligen talar för deras åsigt, som anse, att det vore olämpligt att frågan skulle förfalla.
Det är också på denna grund, som jag anser frågan under sådant förhållande böra underkastas votering i förstärkt Utsk.
Cronhjelm i dess förslag, — hvilket föröfrigt visserligen medför den fördelen, att en fråga, som är af den vigt, som jag anser en fråga vara, hvilken blifvit af två Stånd bifallen, öfverginge till följande riksdag, — men jag anser, att det ligger uti Gr.
Cronbjelms sätt alt gå till väga någon ting så helt och hållet afvikande från de former, sorn hittills blifvit följda, att det vore lämpligare alt låta frågan afgöras af det förstärkta Utsk.
Här har blifvit sagdt, och jag medgifver med sanning, att det endast är en ödets skickelse hvad ut 9 H. 13 >J8
Den 5 A pril f. ra. gang en votering i förstärkt Utsk. får; men detta är i min tanka händelsen med alla voteringar, och jag hemställer, hvad man kan hafva för utvägar all komma till slut med frågan på annat sätt, än att låta voteringen afgöra den.
Det linnes visserligen ett annat sätt, nemi. eli säll, som grundlagen i vissa högst få fall föreskrifver, men hvilket jag icke vet, att del någonsin kommit i fråga alt användas i några andra fall.
Derföre har jag trott, att nationen icke önskar det, d. v. s. att man icke nöjer sig med enkel pluralitet.
Dä blir det en annan sak, men så länge grundlagen i alla andra frågor med högst fä undantag medgifver och tyckes anse en enkel pluralitet vara allt hvad som erfordras, för att få frågan slutligen afgjord, så inser jag icke något skäl, hvarföre icke detta sätt skulle kunna vidtagas med den ifrågasatta grundlagsförändringen.
Jag antager nemi., att ganska få låta skrämma sig deraf, att frågan redan skulle vara afgjord.
Vi känna alla, att det endast är frågan om hvilande lill nästa riksdag, som på detta sätt afgöras, och att det vid nästa riksdag heror på ett annat
Stånd att kullkasta hela den ifrågasatta förändringen.
— Här har af en värd talare blifvit yltradt, att man borde försvära grundlagsförändringar.
Om den värde talaren dermed menar, att man icke bör göra grundlagsförändringar så lätta, som andra lagförändringar, så medgifver jag riktigheten deraf; och jag tror mig vara ense med den värde talaren, om jag anser, att hans yttrande icke hade afseende på att drifva saken till ytterlighet, ty då finnes det ett ganska godt sätt att försvåra sådane förändringar, nemi. att taga hort all möjlighet till någon förändring, och saken vore fullkomligen hjelpt.
Detta har jag likväl trott icke vara hans mening, ulan förmodar, att vi hafva samma mening, nemi. att en grundlagsförändring först bör ske sedan den varit underkastad en mogen pröfning.
Det är på sådan grund, som jag också tror, att det icke har någon fara att låta en fråga, som blifvit af två Ständ bifallen, gå till förstärkt Const.Utsk., äfven med risk af att den frågan blir hvilande.
Om man antager en sådan förändring, så blir förhållandet betydtligl förbättradt, emot hvad det nu är, då det endast fordras ett
Stånd, för att tillvägabringa votering och framkalla möjligheten att få frågan hvilande.
En värd talare, som gjort ett förslag till gemensam tanka, har ansell olämpligt, att den nakna gemensamma tankan skulle bibehållas, och eu annan talare har dermed förenat sig.
Jag erkänner, alt jag har svårt att fatta det skäl, sorn i detta afseende blifvit anfördt, så länge, som man icke vill antaga det sätt, som någon gång vid högtidliga tillfällen blifvit vidtaget, nemi. att hvar och en mäste yttra sin tanka.
Då kan man bestämdt få veta den allmänna lankan inom detta Stånd, men dessförinnan ser jag verkligen icke något annat sätt att få vela hvad pluraliteten af detta Stånd verkligen menar, än att votera; ty det är mycket naturligt, att tio kunna lala i en riktning och endast en i en annan riktning, och det likväl vid voteringen kan visa sig, att den mening, som endast försvarades af en talare, likväl är den som hyllas af pluraliteten inom Ståndet.
Således finnes intet annat sätt att ut - Den 5 April f. m.
99 röna pluralitetens inom Ståndet tanka, än alt votera derom, och på det sältet få en gemensam tanka, ehuru jag visserligen medgifver svårigheten att komma till en sådan gemensam tanka, om hvilken alla de voterande äro fullkomligen ense.
Det har slutligen af åtskillige talare blifvit yttradt, att en förändring skulle vara nyttig, för att i någon mån förändra den nuvar. gången af behandlingen utaf K.
M:s nåd. propos:r i grundlagsfrågor.
Jag anser icke lämpligt för mig att för närvarande vidare ingå i den frågan.
Jag får likväl förklara, att lika litet som jag är fallen för att åt ena sidan alltför långt utsträcka Konungamakten, lika litet är jag på andra sidan fallen för att afklippa den rättighet, som i detta fall är Konungamakten förvarad.
På grund af de anmärkmr, jag nu haft äran framställa, tager jag mig friheten föreslå såsom gemensam tanka följande: R. o. Ad., som i öfrigt godkänner Const.Utsk:s förslag till ändring af SI § Reg.F., förklarar såsom sin gemensamma tanka, att: 4 Morn. bör sålunda förändras, att den period, i slutet af detta morn., hvarigenom uttryckligen förklaras, att del lemnäs Utsk. obetaget att å de inom RiksSun gjorda anmärkningarne fästa det afseende, hvartill deras pröfning inom Disk. föranleder, bör helt och hållet utgå; — och rörande 5 Mom.
Alt vid behandling af det förslag, som Const.Ulsk. äger att framlägga och hvilket, i händelse af antagande, blir till följande riksdag hvilande, tre Stånds beslut skall blifva såsom R.
St:s gällande, vare sig till bifall, afslag eller förändring, men att om blott två Stånd stanna uti enahanda beslut, och icke något af de andra, uppå Utsk:s skeende framställning, sig efter de sammanstämmande Stånden fogar, skall frågans behandling hänskjutas lill förstärkt Const.Ulsk., såsom föreslaget blifvit; — hvarjemte 11. o. Ad. anser, att den Const.Ulsk., enligt 56 § uti nu gällande Reg.F., åliggande skyldighet, att samtliga RiksSuns vid första föredragningen yttrade tankar till ett belt utlåtande i möjligaste måtto sammanjemka, bör bestämdare uttryckas.
Klockan är nu redan öfver 10, och discussionen fortgår icke dessmindre.
Jag förmodar, all såsom vanligt ledamöterne aflägsna sig den ena efter den andra, och det torde då vara det rätta tillfället alt nu uppläsa milt förslag till gemensam tanka.
Jag vill derförinnan blott anmärka, all det har gått precist såsom jag anat, dä det nemi. bar lyckats Hr von Hartmansdorff alt få de ledamöter, som skulle utgöra anfallsphalangen emot hans fästning, alt strida sinsemellan och sönderdela sig i åtskilliga meningar.
Jag får nu uppläsa mitt förslag till gemensam tanka.
Frölich följande:
Förslag till gemensam tanka, i anledn. af Const.Utsk:s mern.
N:o 33, ang:de ändringar och tillägg i föreskrifterna om grundlagsfrågors behandling.
Vid granskning af ifrågavar. mern. har R. o. Ad. funnit an - 100 Den 5 April f. m. !edn. vara för banden, att ej betrakta Const.Utsk:s förslag ensamt i och för sig sjelft, ur synpunkten af de skäl, som kunde tala för behofvet af ändring, eller för nyttan af att 5(5 och 81 §§ Reg.F. bringas i full likstämmighet med hvarannan, eller huruvida slutligen sättet, på hvilket Uisk. uppställt sitt förslag, är riktigt, utan också, samt enär dessa lagrum, samfäldt med 29 § Riksd.Ordn., innefatta de föreskrifter, enligt hvilka ändringar i allmänhet af grundlagarne kunna ske, linner R. o. Ad. det för sig, för R.
St. och hela lagstiftningen af högsta vigt att efterforskning sker, huruvida dessa föreskrifter 5ro lill sina principer i allo riktige, nog fullständigt och tydligt uppfattade i ordalagen samt derjemte till ändamålet ledande, hvilket allt är destomera nödvändigt klargöra, som representationens ombildning, jemte andra i sammanhang dermed stående högst vigtiga ändringar blifvit ifrågasatte och numera syntes af natur att icke kunna afstanna, utan måste, på ett eller annat sätt, lill slut bringas.
Till en början anmärkes, alt erfarenheten allt sedan 1821} års riksdag — dä uppmärksamheten först blef fästad på stridighet emellan 56 och 81 §§ Reg.F. — visar, att väl en eller annan mindre ändring i grundlagarne kunnat, med begagnande af dessa §§ såsom medel, ske, oaktadt deras stridighet, men att deremot det varit alldeles fruktlöst, vid alla efterföljande riksdagar, att åstadkomma enstämmighet i sjelfva dessa lagrum.
Del förra, som väl ådagalägger hvad som med ofullkomliga lagar kan ske, då viljan är endrägtig, innefattar dock intet bevis alt utgången kan blifva lika lyckosam, när ingen endrägt finnes.
Tvertom, och i,afseende pä det sednare, eller försöket att ändra och rätta det egentliga grundlags-tillverkningsmachineriet, upplyser memorialets historiska del, alt ehuru R.
St. länge och ständigt erkänt stridigheten emellan §§, nyttan och nödvändigheten af rällelse, och ingenting för öfrigt haft att invända emot de tid efter annan uppställda förslagen, har dock en bestämd motvilja alltmer och mer uppenbarat sig, antingen vid beredningen under första riksdagen, eller då formligt och slutligt antagande vid den påföljande skulle ske.
Orsaken kan väl då icke gerna vara någon annan, än att sjelfva sakens natur framkallat motsatser och utbildat, i den män formen eller machineriet blifvit begagnadt, tvä alldeles motsätta sträfvanden — iklädande sig skepnaden af verkliga partier — hvaraf det ena har till syftemål att hindra grundlagsförändringar, genom att försvåra villkoren derföre, och det andra att göra dessa villkor lättare.
Huru mycket skarpare dessa motsatser skulle framstå ifrån den stund fråga om represenlationens ombildning pä allvar blifvit väckt, kan en hvar inse, äfvensom att följden — eller slutliga resultatet af denna partibildnings-process — måste hafva blifvit hvad den nu också är, nemi. att ena partiet anser såsom försämring af dessa grundlags-§§ allt hvad det andra anser och yrkar såsom förbättring, och tvertom.
Hvad som tillfälligtvis, af det ena partiet, som har öfvervigt, förmedelst 56 § gjorts till hvilande förslag vid ena riksdagen såsom dess mening, går ett säkert öde till mötes att afsläs vid den påföljande af det andra partiet, Den 5 April f. m. iOl och intetdera vill medgifva det andra att borttaga eller tillsätta en mening, ja ej ens ett ord i de gamla §§, oansedt deras erkända stora behof af förändring i mer än ett hänseende. R. o. Ad. vill fästa Utsk:s uppmärksamhet på, att någon likstämmighet i tänkesätt härom alltså icke ens med tiden är tänkbar att vinna på denna väg, helst det tvertom är uppenbart, att det motsatta sträfvandet, outrotligt till sin natur, oupphörligen skall stegras lill starkare grader, ju längre tid representationsfrågan fortfar att vara oafgjord.
Ehvad mening Utsk:s majoritet än hyser rör:de sistnämnde fråga, torde det dock böra anse såsom sin pligt att vara betänkt på medel att upplösa striden om sjelfva macliineriet; ty att på en gång strida om hufvudsak och medel alt derigenom komma till likstämmighet i sak, det måste anses likaså ändamålslöst som förnedrande för dem som sådant försöka.
Lagstiftningen kan icke längre blunda öfver detta förhållande, äfvensom deröfver, att nuvarande machineri hvarken är fullt ändamålsenligt eller kan rättas pä den vanliga vägen, och det Utsk., som enligt grundlag blifvit ställdt på riksdagens högsta ståndpunkt, hvarifrån det bar att uppfatta grundlagsreformers möjlighet i sin helhet, kan icke anses hafva fullgjort sin pligt mot fosterlandet, om det icke åtminstone allvarligt söker efter en annan utväg, än den, som, frän all sidor betraktad, visar sig vara omöjlig och ändamälslös.
Vid ännu närmare och fortsatt granskning af ställningen på det bela af den fråga, Utsk:s mern. rörer, synes det R. o. Ad., alt den bör uppfattas med tvenne utmärkta hufvudföremål, nemi. det första: att alla de riktiga och hittills ifrån alla sidor medgifna grundsalserne i 56 och 81 §§ Reg.F. samt 29 § Riksd.Ordn. bibehållas oförnärmade af all misstydning, och det andra, alt dä det tinnes ogörligt och fruktlöst under nuvarande omständigheter att rubba förenämnde §§ i det skick de en gång fått, så skulle ett tredje sätt sökas, som, införlifvande i sina föreskrifter alla de vigliga och väsendtliga grundsatserne uti de äldre §§, likväl innefattade en annan lämpligare method både för beredning och beslut.
Det är sant, att en sådan ny utväg, såsom slutligen ledande till grundlagarnes positiva förändring — icke allenast uti ifrågavar. machineri, utan i hufvudsaken — bör vänta motstånd af alla dem, utgörande del af det ena partiet, som på intet villkor vilja medgifva förändring af det beslående; men då R. o. Ad. hoppas, alt denna del icke mätte vara flertalig, anser den tillika sig värdigt, att nu mot slutet af detta riksmöte högtidligen uppmana Consl.Utsk. till att eftersöka medel att åtminstone betaga alla dylika motståndare tillfälle alt dölja sin mot nationens önskningar stridande afsigt, under skenet af att bibehålla verkligen nyttiga conservaliva grundsatser.
För sin del må derföre R. o. Ad. öppet uttala hvilka dessa grundsatser äro, ehuru de synas stundom hafva blifvit missförstådda, äfvensom hvilka satser hvarken kunna sägas äga stöd i grundlag eller böra tillåtas, att nu dil inflytta.
Lika med hvad
Utsk. i sitt mern. synes hafva antagit, fort - 102 Den 5 April f. m. far R. o. Ad. alt anse rätt och nödigt:
]:o att frågor om grundlagsändringar icke mä kunna väckas i Ståndens plena, utan först vara anmälda i Const.Utsk. och af samma Disk. upptagne såsom nödige och nyttige, innan de få vidare behandlas; 2:o att R.
St. icke å samma riksdag, då ändring blifvit föreslagen, utan först å den påföljande må besluta antagandet af något förslag; samt 3:o att till R.