Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd serskildt för sig och de intressen det ansågs representera, utan alt deri kunna af de andra öfverröstas.
När sedermera år 1809 den nya Reg.F. bereddes, var det som först såsom behöfligl framställde sig till afgörande för lankan, att bestämma sättet för grundlagsförändringar, och sålunda tillkom stadgandet i 81 g Reg.F., alt rikets grundlagar icke kunna ändras eller upphåfvas, utan R.
Sl:s sammanstämmande beslut och Konungens sanktion.
Då man 396
Den 23 September f. m. derjemte ansåg nödigt att lenina R.
St. den rättighet de förut icke ägt, den nemi. som omtalas i 62 §, att ”sedan statsverkets behof blifvit uppgifvet och af R.
St. pröfvadl, ankommer det på R.
St. att en deremot svarande bevilln. sig åtaga, samt tillika fastställa huru serskilda summor deraf skola till serskilda ändamål användas och dessa summor under bestämda hufvudtitlar uti riksstaten ansia", så blef det en nödvändighet, att, då man sålunda tillerkänt de olika Stånden beslutanderätt i dessa frågor, stadga, huru i de fall, då ett afgörande var oundgängeligt, möjligen blifvande skiljaktigheter, såsom då 2 Stånd stanna emot 2, skulle afgöras.
Af sådan anledn. tillkom äfven 69 §, som bestämmer huru detta skall tillgå, nemi. genom votering i förstärkt StatsUtsk.
Denna § har sedermera undergått en obetydlig förändring, ty enl. dess ursprungliga ordalydelse skulle vid voteringar i förstärkt StatsUtsk. en ledamot afhålla sig derifrån i st. f. att en voteringssedel nu aflägges och endast öppnas i händelse af behof.
Lagstiftarne funno då äfven nödigt, att, för det så vigtiga indelningsverket och den stora vigten af dess stadganden, icke endast för Slaten, utan äfven för de medborgare, hvars hemman äro anslagna till rustning och rotering, stadga en serskild § nemi. den 80, som lyder sålunda: ”Krigsmakten till häst och fot, såväl som bätsmanshället af rotering och indelning förblifver vid de med landet och släderne upprättade kontrakter och indelningsverk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara intilldess Konungen och R.
St. finna nödigt någon ändring deruti samfäldt alt göra; kunnande ingen ny eller tillökad rotering utan genom Konungens och Ständers sammanstämmande beslut tillkomma”. 114§Reg.F. innehåller stadgande derom, alt, för ändiing af privilegier fordras 4 Stånds sammanstämmande beslut och Konungens sanktion.
När sedermera, efter Reg.F:s antagande, Const.Utsk. afgaf förslag lill Riksd-.sOrdn., var i dennas 72 §, motsvarande den nuvarande 73:dje §:n, föreslagit eli stadgande huru i allmänhet förhållas skulle då R.
St. stanna i olika beslut, och i st. f. följande mening i nuvar:de 75 §: ”för beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom i Reg.F:s 66, 69, 70, 71 och 72 §§ serskildt förordnadt är, gälle, jemte Konungens samtycke, 3 Stånds mening”, var i den motsvarande 74;de § stadgadt, ”det beslut i alla öfriga ärender, beskattningsmål undantagne, hvarom serskildt förordnadt är” etc.
Härvid gjordes inom detta Stånd anmärkn. af Gr.
De la Gardie, som uttryckte den lanken, hvarföre skola icke beskattningsfrågor afgöras på samma sätt som grundlagsfrågor?
I det svar Utsk. härpå afgaf, yttrade Utsk., att beskaltningsfrägor kunna vara af olika kategorier, nemi. sådane, som erfordrade 4 Stånds beslut, andra äter, hvilka endast erfordrade 3 Stånds beslut och jemväl sådane, som kunde afgöras enl. 69 §.
Slutligen, och uppå anmärkn. af BorgareSt., erhöll 75 § dess nuvar:de lydelse.
Efter denna ledning för omdömet, har jag kommit till den öfvertygelse, att, i afseende på sältet för uppkomna skiljaklighelers afgörande, 3:ne serskildta kathegorier finnes för afgörande af Den 23 September f. m. 397 beslut rörande ordinarie räntans utgörande, nemi.: l:o sådana räntor, hvilka äro anslagne till preslerskapet eller de inrättningar, som måste hänföras under presterskapets privilegier.
Dessa räntor anser jag icke kunna i något afseende förändras hvarken till utgörande i en viss penningcskatt, eller så, att deras innehafvare beröfvas rättigheten att fordra forsellön, annorlunda än i den ordning 114 § Reg.F. hjuder, emedan de mot hvarje sådan förändring äro skyddade genom 14 § i presterskapets privilegier.
Deremot tror jag, att dessa privilegier icke förhindra att man antager en lösen efter 10-årig markegång eller efter årets pris, dock sä, att den skillnad, som uppstår emellan årets pris och den 10- åriga markegängen gödtgöres efter den ärliga. 2:o De räntor, hvilka äro anslagne till indelningsverket, antingen lill rustningens upprätthållande eller till indelta arméen och befälets aflöning.
Såsom hufvudsak mäste jag betrakta den omständigheten, att den tillgång finnes, som blifvit anslagen just för del ändamål, utan hvilket hvarken någon rustning eller aflöning kan ega rum, och af sådan anledning anser jag, enligt 80 § Reg.F:s ordalydelse, den frågan, som afhandlas i 3:dje punkten, vara af den beskaffenhet, att derom icke kan afgöras i förstärkt SlatsUtsk.
Deremot och då jag icke anser såsom hufvudsak, hvem som skall uppbära aflöningen, eller huruvida uppsägningsrätlen skall bibehållas, eller huru markegängen skall vara beskaffad, efter hvilken lösen för räntorna skall uppbäras, tror jag, att om dessa ämnen kan voteras i förstärkt SlatsUtsk. 3:o De räntor, hvilka icke allenast äro Kronan behällne, utan äfven anslagne till landlslaten och sådana verk samt inrättningar, hvilka höra omedelbart under Kronan, anser jag obestridligen vara alt hänföra under statsregleringen och icke hafva förändrat sin natur derigenom, att
Konungens sanktion erfordras vid beslutade förändringar härutinnan.
I detta afseende har Hr Gripenstedt och flere andre fullständigt utred t frågan.
Skulle ålerreiniss beslutas, anhåller jag all detta mitt yttrande måtte fä åtfölja till Utsk. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.:
Då jag i hufvudsaken utförligt gifvit mina äsigter tillkänna, hade jag i dag icke ämnat, i afseende på formfrågan, upptaga R. o. Ad:s tid.
Formfrågan har blifvit så fullständigt behandlad å båda sidor, alt jag är öfvertygad derom, alt hvar och en ägt tillfälle alt utaf denna diskussion fatta sitt omdöme, hvarföre jag icke heller skall yttra mig härom, ehuru en och annan ledamot här ordat om frågans sammanhang med presterskapets privilegier.
Men då Hr von Hartmansdorff så officiell för Ståndet tillkännagifvit hurusom PresteSt. så nyligen behandlat frågan, bjuder mig mitt politiska samvete att äfven yttra mig i delta ämne.
Jag kan icke ur någon synpunkt finna att denna fråga äger något sammanhang med presterskapets privilegier, ty här är icke fråga om ali betaga PresteSt. någon enda skilling af deras inkomster.
Jag finner det anmärkningsvärd!, att representanterne af PresteSt. vid 1848 års riksdag ifrågasätta, alt förevar:de förslag skall vara stridande mot 398 Den 23 September f. m. (leras privilegier.
PresteSt. har sålunda inom vårt land icke allenast det privilegium, att relativt lill deras mödor och besvär vara den högst aflönade embetsmannakorps inom samhället, utan de skola äfven hafva ett privilegium derpå att motarbeta äfven den lindrigaste, den billigaste fordran af folket, nemi. att i en så beskaffad fråga, som denna, der del icke är fråga om någon lindring i skatterna, utan endast att få införd! ett bättre sätt för deras utgörande, PresteSt. skall kunna motverka något så allmänt nyttigt, och för denna sin motspänstighet endast åberopa sina privilegier.
Jag har ansett mig böra upptaga frågan för att få den framlagd till ett närmare begrundande af hela Svenska folket, af hela (leo civiliserade verlden, inom hvilken det lärer vara det enda exempel, att eli PresteSt. skall kunna hafva en sådan makt all motarbeta hvad som för folket kan synas nyttigt, och på denna grund kan jag icke biträda yrkandet på en återremiss af betänk.
Jag känner mig uppfordrad att säga några ord i anledn. af Gr.
Anckarsvärds sednaste yttrande.
Dervid vill jag äfven till besvarande upplaga några andra talares framställda anmärkmr, äfvensom jag vill rätta de felaktigheter, hvilka i deras s. k. upplysningar förekomma.
Hr Gripenstedt har sagt, alt den punkt, hvilken jag såsom lagstiftningsfråga framställde, saknade det hufvudsakligaste, eller det belopp i silfver, hvartill räntorna böra förvandlas.
Förhållandet är likväl icke sådant, ty, såsom jag afdelade punkten, skulle räntorna utsättas i r:dr silfver, hvilket tillhörer lagstiftningsfrågan.
Det belopp åter, hvartill räntorna, sedan de utsättas i r:dr silfver, skola beräknas och utgöras, hörer till verkställighetsåtgärderne.
Ilr Gripenstedt har yttrat, att lagstiftningsåtgärder vore endast sådana, som omtalas uti 87 § Reg.F., nemi. stiftande förändring och upphäfvande af civil-, kriminal- och kyrkolag.
Men man får icke förgäta 89 §, som föreskrifver sättet för ändring och föt klaring af lagar och författningar rörande rikets allmänna hushållning.
Jag frågar, huruvida en sak, sådan som denna, icke rörer rikets allmänna hushållning?
Dessutom frågar jag, finnas ej flera författningar än de, som kunna begripas under civil-, kriminal- och kyrkolag samt önskningsmäl, hvilka utgöra föremål för Konungs och Ständers lagstiftning?
Jag vill, mine Hrr, åberopa endast 80 § Reg.F., som rörer indelningsverket.
Ar detta ett önskningsmäl eller ett lagsliftningsmåls-ärende?
Hr Gripenstedt har vidare sagt, att de ordinarie räntorna höra lill statsregleringen derföre, alt denna upplager en rubrik, innehållande Statens inkomster.
Det är sant, att en sådan rubrik finnes i statsregleringen, men till henne hörer silfverbeloppet och icke föreskrifterna om lagstiftningen om inkomsternas utgörande i form af skatter.
Det har äfven blifvit sagdt, alt det vore stor skada om R.
St. skulle åtskiljas utan att denna fråga blifvit slutligen afgjord.
Detta erkänner jag, men tror derjemte, att ännu större
Den 23 September f. m. 399 skada vållades om man tillerkände förstärkt StatsUlsk. rättigheten alt stifta lagar.
Hr Stuart förmenar mig hafva yttrat, att de ordinarie skatlerne icke vore ämnen för R.
Det har jag icke sagt, men väl att jag ansåge lagstiftningen om de ordinarie skalterne icke böra komma noder omröstning i förstärkt StatsUtsk.
Denna skillnad förmodade jag Hr Stuart skulle inse, enär lian en längre tid tjenstgjort inom StatsUtsk. och dessutom är van vid våra ärenders behandling.
Hr Stuart har vidare yttrat, att frågan om skatteförenklingen icke förekom vid 1815 års riksdag, utan att det var en hell annan fråga, som då behandlades af Ekon.Utsk.
Till vederläggning häraf måste jag förnya den uppläsning jag redan gjort: ”alt Utsk. för sin del trott” etc.
Detta rörer uppsägningsrälten.
Hvad annat är väl det, som vi för närvar.-de afhandla.
Hr Stnarts uppgift, att i fråga om djeknepenningar m. m., man anställt omröstning i förstärkt StatsUtsk., då två Stånd stannat emot två, kan jag för ögonblicket icke kontrollera, men hvad lagmans- och häradshöfdinge-räntorne beträffar, torde jag, till vederläggning af Hr Slua ris uppgift, få ur StatsUtsk:s betänk.
N:o 302 af d. 1 Sept. 1840, upplåsa följande: 3:o ”Utsk:s hemställan alt lagmans- och häradshöfdingeräntan matte upphöra, har blifvit afslagen af R. o. Ad., men bijallen af de öfriga 3:ne RiksStrn, hvarvid likväl Preste- och BorgareStm fästat det vilkor, att äfven slerbhusafgiflen skall försvinna”.
Om vilkoret röstades måhända, men först då, när tre Stånd voro ense derom, att den första förändringen skulle ske.
Hr Stuart har yttrat, att alldenstund förenkling af räntorna vore hufvudsak, skulle omröstning i förstärkt StatsUtsk. äga rum, äfven om lagstiftningsfrågan.
Men jag återkommer till det exempel, som redan är anfördt, ronde inskränkning af antalet ledamöter i hofrätlerne, hvartill, såsom bevekelsegrund, jag vill antaga besparing.
Då vore beloppet, som af lönerne skulle indragas, hufvudsak, följagteligen skulle man i förstärkt StatsUtsk. rösta huruvida 23 kap.
R.B. borde förändras eller icke.
Hr Stuart har äfven sagt, att en fråga om räntenedsällning icke fått förfalla, ehuru ringa hon varit; men nu vill man likväl att den förevartde frågan skulle, änskönt af mycken större vigt, förfalla derföre, att två Stånd stannat emot två.
Orsaken härtill är, att räntenedsättningen hade verkat på ziffrorna i statsregleringen.
Deras obetydlighet gör intet till saken.
Vi hafva ju under pröfning haft skarprätlarearfvoden af 8 r:dr, som icke fått förfalla derföre all de rörde ziffrorne.
Hr Stuart har påstått, att 3 § af presterskapets privilegier icke skulle angå denna fråga, så vidt jag riktigt uppfattade hans mening.
Det torde tillåtas mig att ånyo uppläsa denna §, så lydande: ”skola alle personer af predikoembete!” etc.
Jag frågar, om icke uppsägningsrätten att välja emellan räntornas utgörande in natura eller med lösen efter årlig markegång, är en frihet, som ränlelagarne äga?
Ar det icke ett vilkor, sorn är fäsladt vid räntornas utgörande?
Måhända tänka mina motståndare om löftena i presterskapets privilegier, såsom en hög embetsman 400 Den 23 September f. m. om löften i befordringsväg, då han för 50 år sedan förmäles hafva yttrat: ”Val häfver H. K. H.
Riksföreståndaren löfval Tit. befordran, men ingalunda i agl och mening att del hålla, utan endast för att tjena Tit. till eu uppmuntran”.
Anckarsvärd har klagat deröfver, att PresleSt., genom sina privilegiers åberopande, velat hindra en skälig rättelse i nuvar:de förhållanden.
Om Gr:n varit i staden, hade Gr:n erfarit hvad i PresteSt. sig tilldragit, nemi. alt det framlagt ett förslag till efterrättelse för räntors och liondens utgörande i framtiden, samt att om det 1111 framställda förslaget möjligen förfaller, K.
M. ville höra vederliönde öfver det af PresteSt. framlagda, på det att ny propos. i ämnet må till R.
St. kunna atlåtas vid en blifvande riksdag.
Bland andra punkter i delta förslag är äfven den, all om räutegifvarne, å sin sida, vilja afsäga sig uppsägningsrätten, så skall han äfven å ränlelagarnes sida upphöra.
Billigare kan man svårligen vara.
Hr Gripenstedt: .lag skall endast helt kort upptaga R. o. Ad:s tid.
Ilr von Hartmansdorff har löfval att ådagalägga origligheten af hans motståndares argumenter, men om delta löfte hade afseende på mitt yttrande, så beklagar jag att det icke gått i fullbordan.
Hr von Hartmansdorffs gensvar å min anmärkn. emot det sätt, hvarpå han velat sönderdela den ifråga valide punkten, så har jag i milt yttrande icke afvikit ett ord från hvad den värde talaren föreslagit.
Orden lyda som följer: ”att de på skattläggning grundade ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, måtte lill ett för hvarje i jordeboken serskildt upptagen egendom sammanfördt belopp, bestämmas och utsättas i riksdaler silfver samt för framtiden beräknas och utgöras likmätigt myntbestämningslagen d. 1 Mars 1830”.
Hvad är meningen med detta förslag?
Jo, först att de på skattläggning beroende ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, skola lill ett för hvarje egendom sammanfördt belopp bestämmas och utsättas i r;dr silfver.
Det andra stadgandet är, att detta belopp, en gång bestämdt, skall för framtiden beräknas och utgöras enl. mynlbestämningslagen af d. 1 Mars 1830, eller med andra ord, hvarje r:dr silfver löses med 4 r:dr r:gs.
Men som myntlagen icke kan bestämma den första här omnämnda reduktionen eller förvandlingsgrunden för räntorna till silfver, så måste naturligtvis, så framt förslaget skall vara tillämpligt äfven för detta, en serskildt norm uppgifvas, och den finnes också i det följande af punkten, nemi. i det stadgande, som säger, att förvandlingen skall ske efter 20 års medelmarkegång.
Det torde således vara klart, att den sönderdelning af punkten, Hr von Hartmansdorff begärt, gör bela frågan ofullständig och till intet ledande.
Dessutom anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att under öfverläggningen om föreg:de punkt hörde jag
Hr Printzensköld, och jag tror alt Hr Den 23 September f. m.
Hr von Hartmansdorff med honom instämde, drifva den sats, att verkställigheten af förordningen om skatteköp vore sä absolut sammanhängande med förevande ämne, att det icke kunde derifrån skiljas.
Då afslogs den punkten just på grund deraf, att den närvarande punkten var hufvudsak och ingick i lagen om skatteköp.
Nu, då det passar sig väl för framgången af sin mening, dä vill man procedera alldeles tvertom.
Ar detta consequens?
Och hvad skall man väl tro, när upplyste män på detta sätt motsäga sig sjelfve t. o. m. i 2:nc på hvarandra följande punkter. (jfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han då å hvardera sidan talare, sora med hvarandra varit af motsatt öfvertygelse, till honom vädjat, huruvida icke propos. å motsatta sidans yrkande borde vägras, ansåge sig, innan någon propos. framställdes, böra i delta hänseende afgifva en förklaring. 55 § Riksd.Ordn. berättigade Landtmarskalk eller talman att vägra propos. i det fall, då han finner en väckt fråga bokstafligen strida mot grundlagarnes lydelse.
Detta stadgande förutsatte således, att den öfvertygelse, han hyste om ett måls riktiga behandling, icke finge grunda sig blott på en sammanställning af serskilda §§ i grundlagen och den slutsatts han deraf kunde draga om grundlagens anda och mening, utan att han i sådant fall kunde åberopa det serskildta stadgande, hvarpå vägrandet grundade sig.
Då nu Hr Landtnäs enskilda öfvertygelse om den rätta behandlingen af denna fråga icke grundade sig pä något specielt grundlagsstadgande, utan endast på den sammanställning af flere grundlagsstadganden hvaraf frågans bedömande, efter Hr Landtm:s öfvertygelse borde bero, ansåge Hr Landtm, icke ett sådant förhållande hafva inträdt, som berättigade honom att vägra någon af de propos:r, som här blifvit begärde; och finge Hr Landtm, således nu förut hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla den af StatsUtsk. rörande 3:dje punkten föreslagna voter:s-propos.
Härvid ropades starka nej, blandade med många ja, hvarefter Hr Stuart, anmälde sig och yttrade:
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, behagade tillkännagifva, huru man uppfattat Ståndets svar på den framställda propos., och i händelse Hr Gr. o. Landtm, funnit nej öfvervägande, anhåller jag om votering.
I anledn. häraf tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att han ej af de afgifna svaren kunnat bestämdt urskilja hvilkendera meningen varit öfvervägande.
Hr Stuart anhöll om votering.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt i sådant fall, enär för öfrigt propos. blifvit begärd dels till återremiss och dels lill afslag ä Utsk:s förslag till votens-propos., nu borde afgöras hvad som skulle antagas till contrapropos.', och att Hr Landtm, således finge liem9 H. 20 A. 402 Den 23 September f. iö. ställa om R. o. Ad. behagade till contrapropos. antaga att de emot Utsk:s förslag gjorde anmärkmr anses föranleda till återremiss.
Härvid vopades ja och nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Cederström hegärde votering:
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voter:s-propos.
Den som till contrapropos. vid votering om bifall till StatsUtsk:s i dess mern.
N:o 319 afgifna förslag i afseende på 3:dje punkten af samma Utsk:s utlåt.
N:o 242, antager, att detta förslag bör, pä grund af deremot gjorde anmärkmr, återremitteras, voterar j»i den det ej vill voterar nej; vinner nej, antager R. o. Ad. till contrapropos. vid förenämnde votering, att Utsk:s ifrågavande förslag till voter:s-propos. af R. o. Ad. ogillas.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit'som följer:
Härefter upplästes och godkändes en sålydande voler:s-propos. i hufvudsaken.
Den som bifaller StatsUtsk:s i dess mern.
N:o 319, i afseende på 3:dje punkten af samma Utsk:s utlåt.
N:o 242 afgifna förslag voterar ja; den det ej vill voterar nej'; vinner nej, varder Ulsk:s i afseende på förenämnde punkt framstäldta förslag till voler:s-propos. af R. o. Ad. ogilladt.
Sedan voteringen försiggått ^befunnos rösterne hafva utfallit med: Ja — 46.
Nej — 59. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 4 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. ben 23 September e. m. 403 Lördagen den 23 September 1848.
Och godkändes följande från Exp.Utsk. inkomne förslag till R.
Mi: N:o 204, ang:de eftergift i arrendet för Mörrums k ro no-laxfiske i Blekinge län; N:o 205, ang:de den ulsockne-frälse-hennnanen i Halland äliggande roterings-skyldighet; N;o 206, ang:de fastställelse af roterings-verken för den tillökade ordinarie båstmans-roleringen: N:o 207, i anledn. af K.
M:s nådiga propos., ang:de författning om förlags-inteekning; N:o 208, ang:de rättighet för judar att vittna; N:o 209, med förslag till lag mot uppror och olofliga sammankomster ; N:o 210, angrde skyldighet att låta inteckna vid köp af fast egendom gjordt förbehåll, att emot bestämd summa få densamma återlösa; samt N:o 211, ang:de upphörande af skyldighet för den med underrätts utslag missnöjde att lösa flere än ett diarii-bevis.
Jag anhåller att få rätta en roissägning, som jag begick under mitt yttrande i förmiddags, vid uppräknandet af de inkomsttitlar, hvilka under förflutna riksdagen varit föremål för omröstning inom förstärkt
Statsötsk. eller föranledt derför uppgjorda och godkända voter:s-propos:r.
Då jag icke hade SlatsUtsk:s betänk, vid 1840 och 1841 års riksdag till hands, kom jag att exempelvis uppgifva lagmans- och häradshöfdinge-räntan i st. f. sterbhusafgiften, hvilka begge inkomsttitlar förekomma i en och samma punkt af mern. 302; hvarom en del utaf Hr v. Hartmansdorff sedermera upplästes.
Denna punkt innehåller nemi. följande af den värde ledamoten vid uppläsningen förbigångna ord ; ”hvad angår sterbhus-afgiften, hvars upphörande Utsk. jemväl tillstyrkt, så är detta på nyssnämnda sätt bifallit af Preste- och BorgareSt:n, men deremot icke af R. o. Ad. samt BondeSt.
I anledn. häraf framställde SlatsUtsk. i samma mern. följande voteringspropos.: ”Den som, med bifall lill StatsUtsbs hemställan, vill att den till Justitiae-Statens aflönande anslagna s. k. sterbhus-afgiften, som för närvarande till statsverket ingår, må med inhevarule års slut upphöra, samt beslutet derom hos K. M. i underdånighet anmälas, med anhållan om
Dess nådiga sanction, voterar ja> 26* 404 Den 23 September e. m. den det ej vill: nej; Vinner nej, kommer berörde afgift att fortfara.” Enligt prot.-utdr. af d. IG Septemb. 1840 fann R. o. Ad. för godt godkänna samtliga i mern.
302 föreslagna volerings-propos:r. Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s mern.
N:o 319, i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut, rörande de i Utlätme N:o 242 och 312 förekommande frågor. 4:de punkten.
Utsk:s i afseende på denna punkt afgifna yttrande godkändes. 5:te punkten.
Utsk. bar sagt, att, i händelse den 3:dje punkten blefve afslagen af det Först.
Utsk., så vore förevar:de fråga förfallen.
Nu, då den 3:dje punkten af R. o. Ad. är afslagen, sä lärer man komma till samma slutföljd och så ledes denna votens-propos. böra förfalla.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att R. o. Ad. torde finna, att, till följd af Ståndets i afseende på 3:dje punkten fattade beslut, den uti förcvarde punkt förekommande fråga om presternes utlagor hade förfallit jemte den derom föreslagna votens-propos.
Ropades ja. 6:te punkten.
Hr Carlheim Gyllenskölds vid Utsk:s mern. fogade reservation blef härvid, såvidt den afser 7:de punkten, uppläst på begäran af Hr von Hartmansdorff, som derefter yttrade:
Pä grund af de utaf
Hr Gyllensköld anförda skälen hemställer jag vördsamt, att R. o.
Ad. måtte ogilla den föredragna votens propos: n. Hr Sandströmer, And.
Det är visserligen i den till stöd för afslag å förevande voterings-propos. åberopade reservationen anfördt, att, då kungsgårdsbjelpen fullt motsvarade den åt njutna lindringen i bevillningen, sä skulle, genom båda delarnes upphörande, ingen inverkan på Statsregleringen komma alt inträffa hvarken till förminskning eller förökning; men det måste vara ostridigt att, derest denna inkomsttitel försvinner, det kommer att åtminstone så hilvida inverka på Statsregleringen, att beloppet åf de ordinarie inkomsterna förminskas, samt bevillningen deremot förökas med ett motsvarande belopp.
— Att förevande fråga ej skulle inverka på statsregleringen, hvilket reservanten och den siste värde ledamoten påstått; kan jag således ej finna.
Mot voteringspropos. i denna punkt torde ej heller kunna framställas samma Den 23 September e. m. 405 anmärkmr som emot den på förmiddagen afslagna punkten.
Här är ej fråga om privilegier eller någon annans rätt, än Statens.
Derjemte är här uttryckligt undantag gjordt för indelningshafvarne.