Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De sotn voro det tillilika med mig, veta, likasom den tidens riksdagsförhandlingar visa, om jag icke var en biand dem, som bidrogo till det utslag saken fick, eller canalens fullbordan.
Efter samma åsigter, nemi. att söka först skaffa fäderneslandet hvad det behöfver, liar jng handlat vid denna riksdag.
Mina bemödanden hafva varit förgäfves, och Staten har icke lått hvad den bort hafva.
När den ej kunnat erhålla sina behof, ehuru penningar ligga obegagnade, så anser jag det nu företrädesvis varu min pligt alt förskaffa medel åt stora nationella företag, hellre än att kasta bort dem på Svinebodarr. e och hvad alla dessa små hamnar må heta.
Man har sagt, att folkets medel användas till att minska forsellönerna, då det vore bättre att undanrödja backar och förbättra vägarne.
Jag frågar, om icke backar undanrödjas äfven derigenom att canaler anläggas, och alt man sedermera ej behöfver köra öfver backarna.
Jag har visserligen några andra mindre anmärkn:r alt göra; men jag vill ej längre uppehålla R. o. Ad. dermed.
Jag anhåller vördsamt cm den propos.
Hr Lagerhjelm begärt.
Det var i anledn. af Hr Rosenblads yttrande jag begärde ordet.
Den värde ledamoten delar med oss en stor värma för Svea canal.
Han erkänner dess storartade beskaffenhet.
Han önskar, såsom vi, dess framgång i framtiden.
Han skiljer sig blott från oss i en liten fråga, den nemi. om verkställigheten, hvilken han helst ser skulle uppskjutas till vära efterkommandes lid, d. v. s. till den lid, då Den 24 Mart e. ra. 365 det ieke mera står i hans makt att hvarken uppehålla eller hindra den.
Vid allt delta har jag intet att anmärka.
Jag respccterar lians mening, såsom alia andras ; men vid det ena af hans skäl ber jag all få fästa mig med någon uppmärksamhet.
Jag klandrar visserligen icke, att Hr Rosenblad, såsom ledamot i Götha canaldirection, yttrar den farhåga han hyser för att utdelningen till
Götha canalholags actieägare kunde blifva mindre, om Svea canal går i verkställighet; men jag ber honom örn tillstånd att få uppriktigt förklara, att då jag ser Götha canalholags intressenters utdelning ställd i bredd med fäderneslandets stora nytta af Svea canal, så bryr jag mig platt intet om hvad större eller mindre utdelning Götha (kanalbolags delägare få, och önskar vinna den stora nyttan för fäderneslandet.
— En annan värd ledamot, Hr Hjerta, har citerat en del af mitt yttrande, men så oriktigt, så skeft, att det endast har någon jemförlighet med den ovilja emot min person, som man ser i Aftonbladet hvarje gång dess redaction får tillfälle att nämna mitt namn; en ovilja, som jag icke kan föreställa mig härleda sig från annan grund, än den oförlåtliga sjelfständighet jag har att icke böja mig under den opinions tyranni, som den fria pressen arbetar för.
Jag har icke sagt — jag åberopar det protocoll, som snabbskrifvare här förra — jag liar icke sagt, att efterverlden skall känna medömkan med de personer, som talat emot canalen.
Jag har sagt, att jag befarade att efterverlden skall anse med medömkan andan af den riksdag, som vill anslå 1^ million till fängelserna, till ett företag, för hvilket sunda förnuftet säger mig att icke en half kan användas lill nästa riksdag, men nekar en summa af 200,000 rtdr till det största företag, som Sverige någonsin haft.
Detta har jag sagt.
Jag har icke angripit några personer.
Också har jag med skyldig aktning hört, att de talare från andra sidan, på hvilka detta yttrande af Hr Hjerta måhända åsyftat att inverka, ehuru framstäldt med den färdighet, som denne ledamot aldrig eftersätter, icke låtit förleda sig till ett anfall emot mig för ett yttrande, som jag icke haft.
Jag slutar med att vördnadsfullt anhålla om propos. på bifall till den framställning, som Hr Lagerhjelm gjort; likväl begär jag, all den må rättas på sätt som Frih.
Cederström och Hr von Hartmansdorff framställt.
Jag utber mig att i största korthet få genomgå de anmärkmr emot mitt förslag, som icke redan blifvit vederlagda.
De första anmärktr.ne, som gjordes, innehöllo egentligen att detta förslag af mig vore med lättsinnighet fiamkastadt.
Jag önskar på det högsta att kunna rättfärdiga mig emot denna anmärkn., både inför det Höglofl.
Huset och äfven inför de värda ledamöter, som gjort denna anmärkning.
Jag önskar på det högsta att äfven vinna deras bifall tili hvad jag gjort, och att de icke måtte finna 366
Deu a'| Mars e. m. skäl atl anse hvad jag lieinsta!11 vara med lättsinnighet behandladt.
Jag hemställer då till dem och till hvar och en, om, sedan detta arbete utgjort ett mångårigt föremål för den ingeniörs undersökningar, som uppgjort förslaget, och detta förslag blifvit ingifvet till H. M. samt K.
M. öfverlemna! det till StatsUtsk. jemte propos. i andra ämnen, deribland detta blifvit intaget, och sedermera för StatsUtsk. och Representationen handlingarne varit tillgänglige öfver ett halft års tid; jag hemställer, säger jag, om man då kan säga, att ämnet blifvit lättsinnigt behandladt, och dessutom månne man kan säga det, då särskilda ansökningar från Götheborg, Wenersborg, Mariestad, Örebro län och Stora Kopparbergs län, alla i samma syftning, ingått lill K.
M. med anhållan om detta företags utförande, och slutligen har äfven pressen, — må man icke lemna den ulan allt vitsord, — icke gjort några verkliga inkast emot detta företag, hvaremot flere af dess organer talat för företaget och sökt att befrämja detsamma.
Alla dessa omständigheter tyckas bevisa, att ämnet varit behandladt med allvar, och då en så stor del af Riket och af pressen ansett detta företag vara af vigt, så synes äfven detta innebära ett rättfärdigande mot de personer, som anse förslaget vara lättsinnigt behandladt.
1 öfrigt var sjelfva företaget påtänkt redan i Gr. von Flåtens tid, och med största glädje emottog han underrättelsen om möjligheten af en communication emellan Wenern och Hjelmaren.
Då denna underrättelse meddelades honom, så ville han i början knappast tro möjligheten deraf.
Det är också en egen naturhändelse, som gör denna möjlighet, nemi. en öppning i bergsryggen.
1 öfrigl har det visserligen icke varit min mening, att ett ofullkomligt arbete skulle företagas, derföre att Ständerne fattade deras beslut.
Jag har hemställt, att den och den summan, nemi. i full öfverensstämmelse med del arbetsförslag, som blifvit uppgjordt, måtte öfverlemnas lill K. M., för att, sedan vederbörande blifvit hörde och all den pröfning föregått, som finnes nödig, användas.
Således skulle en lättsinnighet i det fallet äfven drabba K. M., och det skulle jag icke anse vara med skäl, då egentligen icke någon propos. härom blifvit framställd lill R.
Man frågar, huruvida charleverket med alla dess detaljer är kändt af alla ledamöter, inom detta Stånd.
Det kan jag naturligtvis icke besvara, men hvad som intresserar mig, det har jag tagit kännedom om, och jag tror det varit öppet lemnadt för hvilken ledamot af R. o. Ad. och Representationen som helst, att taga en fullständig kännedom af detta verk, då det varit i Representationens händer öfver ett halft år och är försedt med de fullständiga detaljer, som erfordras.
Att deremot anmärkotr kunna göras emot sjelfva förslaget är visserligen en möjlighet.
Det äger naturligtvis samma villkor, som alla andra menniskoförslag; Den 24 Mars e. m. men jag föreställer mig, att om R.
St. bevilja anslaget, som öfverlemnas till K.
M:s disposition, så lärer väl forslaget komma under den pröfning som vederbör, innan arbetet företages.
I afseende på jordersättningar, har man gjort den anmärkn., alt de icke äro beräknade; men deremot förekommer i detta hänseende, att devid denna canalsträck ning äro af vida mindre vigt eller dyrhet, än vid de öfriga canalerna, som varit i fråga, emedan, på sätt en värd talare redan har yttrat, en stor del af de trakter, sorn canalen passerar, icke är ett odladt land.
En talare liar fästat sig vid att man nu icke ägde större säkerhet vid sina beräkningar, än då Götha canal gjordes.
Detta strider likväl emot verkliga förhållandet, ty då ägde nian ännu icke den erfarenhet, som Götha canal gifvit, och vid dess uppbyggande var man angelägen om att så inrätta räkenskaperna, att de skulle kunna leda till verkliga arithmetiska calculer.
Sedan liar det varit möjligt för ingeniören att derpå grunda sitt förslag ronde Hjelmare canalverk, vid hvars byggnad resultatet blifvit öfverensstämmande med ealeulerna och kostnadsförslaget i det närmaste räckt till för företaget.
Det måste då vara i en olika ställning, sorn denne ingeniör liar uppgjort nu ifrågavar. förslag, och denna ställning måste vara så mycket bättre, som det för en mängd arbeten måste vara nödvändigt alt känna sjelfva landets egen beskaffenhet, och man ej kan stödja sig på andra länders erfarenhet, utan på den erfarenhet, sorn vunnits inom landet.
Den har han vunnit genom Götha canal.
Huru kan man då säga, alt roan nu är i samma ställning, som då Götha canal gjordes?
Hvar finnas medel? frågar man.
En annan talare har redan svarat derpå.
Hafva Ständerne icke medel vid en kommande riksdag, hvart skall då bancovinsten användas?
Visserligen kunna föremål finnas af större vigt än detta, det medger jag, och framför dem ville jag icke yrka, att detta företag skulle ihågkommas med anslag; men för närvar, tror jag likväl, att, om man jemför detta företag med en mängd andra, som redan fått anslag, det med skäl kunde sägas, att det vore inconseqvent att anslå medel till mindre vigtiga företag och intet till ett så stort företag som detta.
Hvilken tidpunkt kan vara bättre vald, än just denna, då man liar medel till den grad öfverflödiga, att man måhända icke fullkomligen väl kan använda deni till annat?
En annan värd talare, Hr Hjerta, har dragit upp en parnlel emellan nyttan att använda 4 millioner till delta företag, och nyttan att använda årliga räntan derå, derigenom att man införskref maehinerier, inrättade techniska realskolor och ombesörjde andra dylika hjelpmedel för industriens utveckling i landet.
Det är svårt att uppgöra sådana paraleler.
Den ene uppgör dem på det ena sättet, och den andre på ett annat.
De äro för mycket föremål för fantasien.
Jag tror det vara bättre att hålla sig Vill ett säkert resul - 368 D e n 2^ M a r s e. m. tad, än alt fasta sig vid ett fantasispel, sorn icke liar tillräcklig grund i erfarenheten.
Samme talare har fäslat sig vid den omständighet, att genom de anslag, som i öfrigt af Ständerna blifvit eller blifva gjorda, skulle det i Sverige befintliga antal af ingeniöner blifva fullt sysselsatta.
Det är klart, alt om ingeniörer fattas, så bör arbetet icke företagas.
Deruti är jag af alldeles samma tanke med den värda talaren, och kan han visa en sådan blist, så medger jag fullkomligt att arbetet bör anstå.
Sprengtporten har ansett, ali den summa af 20,000 r:dr, som PresteSt. beviljat för anställande af en vidsträcktare undersökning, vore öfverdrifven, och att den kunde inskränkas till en summa af 6,666 r:dr 32 sk.
Jag hemställer likväl lill den värda talaren, örn icke, derest undersökningen utsträckes icke endast till den canallinie, som hittills varit föremål för undersökning, utan äfven till utgreningarna, samt till bedömmande af jordersättningarna, en vida större summa är behöflig, och om det icke då vore skäl att tillstyrka hela det anslag, som PresteSt. beviljat.
Stora intressen, säger Frih:n, finnas emot delfa företag; de borde höras.
Jag är fullkomligt ense med Frih-.n deruti.
Jag anser det vara en afgjord sak, att innan K.
M. beviljar det anslag, som skulle ställas till Dess disposition, borde dessa meningar höras.
Detta är så mycket nödvändigare, som Hjelmare canal säkert kommer att erfara ett stort inflytande af denna anläggning.
Dess bolag måste höras i afseende på nödvändigheten alt afgifterne för genomfarten regleras.
Detsamma skulle säkert också blifva nödigt för Trollhätte bolag, möjligen äfven för Götheborg i afseende på farleden derstädes.
Jag tror således, att dessa intressen skola bevakas, men jag bar antagit såsom en nödvändighet, att, innan företaget går i verkställighet, K. M. kommer alt höra dem.
En talare liar funnit nödvändigt att andra ingeniörer pröfva detta arbetsförslag.
Jag har intet emot all detina pröfning må äga rum.
Ja! må man göra en undersökning, för att förvissa sig om att vinna all den säkerhet, som i mensklig förmåga står i afseende på riktigheten af förslaget och företagets framgång.
Likväl måste jag säga, att då Götha canal företogs, ansågs det icke nödvändigt att begagna utländska ingeniörer, och jag hoppas att de icke nu skola anses mera behöfliga.
Samme talare har också nämnt, alt de ingeniörer, som finnas inom Riket, borde höras?
Det torde ligga i sakens natur.
Hvar finnas de 6 ä 7 millionerne, frågar man, som skulle användas till detta företag.
Hade den värde talaren frågat mig hvar 70 millioner finnas, så hade jag lika litet behöft svara derpå; men för 4 millioner tror jag tillgångar blifvit uppgifna, och för några andra millioner än de, som äro i fråga, kan jag ej förpligta mig att redogöra. livar finnes arbetsplanen? frågar man.
Mitt svar är här.
(Talaren fram - Den Mars e. m. 3 69 läckte en pappersrulle.)
Den har funnits öfver ett halft år.
Inga skogar, säger inan, växa genom denna canalanläggning.
Det är en sanning; men om de sora finnas icke blifva användbara, utan skola ruttna ned, om icke communicationer finnas, så måste det vara en stor statsekonomisk vinst, om de göras tillgängliga.
Våra backar, våra oländiga vägstraekningar göra canaler nödvändiga.
En värd talare har redan sagt, och jag instämmer deruti, att när man har canaler, sä behöfver man icke bry sig om backarna.
Indelta armeen, säger man, skulle komma att härtill användas.
Deraf inser jag icke nödvändigheten.
Blott en del af arbetsstyrkan kan behöfva bestå af soldater, men den öfriga delen kunde tagas bland sådana personer, som sakna arbete, och om det också blefve en uppoffring för Staten att antaga sådana arbetare, så måste det äfven blifva en Statens vinst å andra sidan att desse personer få arbete och sedan sprida arbetsskicklighet inom landet.
Detta har Götha canal verkat, och det måste vara en stor vinst att erfarenhet vinnes i sådana arbetsföretag, som vid canalbyggnad förekomma; att hafva insigt i sådana arbeten, är icke att förakta för folket.
Jag slutar med att för min del gerna öfvergå till den modification, som af Frih.
Cederström blifvit föreslagen.
Jag anser mig icke hafva rätt att envisas för något förslag.
Den framställning, jag afgifvit, har jag gjort för att följa min öfvertygelse, och jag öfverlemna!' den till R. o. Ad:s bepröfvande; utbedjande mig likväl, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes skilja proposma, så att de framställas efter den ordning, som Utsk. följt, eller uti 2 propos:r; deu första om ett anslag till undersökning, och den andra om anslag till sjelfva canalen.
Vid början af denna discussion gjordes en anmärkn. emot StatsUtsk:s sätt alt behandla ifrågavar. ämne, hvilken anmärkn. jag visserligen ger allt skäl, emedan jag icke kan neka, att StatsUisk., då det så ampelt förklarat vigten och värdet af detta arbete, hade kunnat måhända komma till annat resultat, än att tvertaf afstyrka allt understöd intill nästa riksdag för detta det ifrågavar. arbetet.
Men jag vill likväl förmoda, att den värde ledamot, som gjorde denna anmärkn. emot StatsUtsk., efter att hafva afhört Frih.
Sprengtportens anförande i ämnet, skall finna, att StatsUtsk. ej saknat alla skäl för sitt afstyrkande.
Det har visserligen för StatsUtsk. varit af högsta vigt, att i denna maktpåliggande fråga få en säkrare ledning för sitt omdöme, än endast en enskild persons anmälan om arbetets utförande och planerna derför.
Jag kan likväl icke annat än med Hr Lagerhjelm och dem, som med honom instämt, förena mig deruti, alt såvida K.
M. blir i tillfälle att pröfva riktigheten af de uppgjorda förslagen, att 22 H. 4? 3^o Den Mars e. ni. granska de jordersättningsfrågor, sorn kunna förekomma, K.
M. då må äga att börja detta vigtiga arbete.
Till den ändan tror jag, att det anslag, som af Hr Lagerhjelm blifvit föreslaget, äfven borde kunna bifallas; ankommande sedermera på blifvande
Ständer att på en riktigare väg för framtiden bedrifva det stora arbetet.
Jag döljer icke, att jag om detta arbetes framgång har samma åsigt, som af en värd ledamot bär liar blifvit uttalad, och hvarom man visserligen med skäl kan säga, att om den också innebär en sanning, alden af de sanningar, som icke alltid blir en fördel att hafva uttalat.
Men en sanning är dock alltid god att hafva yttrad.
Den är en grund, på hvilken man tryggare kan bygga än på något annat.
En värd ledamot har omtalat det mod, som kunde fordras för att uttala sin öfvertygelse i denna del.
Jag bekänner öppet, att jag icke fattar hvilket mod, som behöfves för att uttala sin öfvertygelse.
Snarare skulle jag tro, att det fordrades mod för att tala emot sin öfvertygelse.
Jag vill dermed icke hafva sagt, att den värde ledamot, sorn har framställt en protesterande åsigt emot planen för Svea canal, har haft behof af detta mod.
Jag tror tvertom, att han talat efter sin öfvertygelse, emedan den öfverensstämmer med den ton öfver fäderneslandets angelägenheter, som man i sednare lider från det hållet funnit uttalad.
Det är äfven sagdt, att Svea canal i politiskt afseende ej hade någon vigt, derföre att några flottor från vår östra granne skulle vara i tillfälle att imponera på Svelige.
Jag får uppriktigt säga, att denna jemna fruktan folden östra grannens inverkan på Sverige, och framställningarna om dess inverkan på oss i vänskapligt afseende, är någonting för mig ganska motbjudande.
Dessutom anser jag att den östra vännen kan likaså väl verka i vester, som den vestra måhända i öster, och att det icke är med afseende på en eller annan politisk relation, som Sverige nu kan äga eller kan få i framtiden, som man bör afgöra vigten af detta företag, utan att det säkra är att för samina åsigt, som vill framställa Sveriges försvar bygdt på upphäfvande al ett sjöförsvar och inskränkning deraf till ett kuslförsvar, måtte Svea canai vara af ändå högre vigt vid föisvaret, än för dem som antaga sjöförsvaret såsom grunden för Sveriges verkliga försvar.
Jag slutar med att förena mig i Hr Lagerhjelms framställning, men anhåller tillika alt propos. måtte framställas först på anslag till undersökning och sedan på anslag till byggnadsföretag.
Jag uppträder ingalunda för att med några ytterligare skäl söka stödja den sats, som jag i detta afseende hyllar.
Men då delta är en fråga, hvars afgörande kommer alt inverka långt på framtiden och hvars utgång måhända blir historisk, så önskar jag öppet förklara hvad jag dervid har tänkt.
En värd ta - Dea i\
Mars e. m. lare, Hr von Hartmansdorff, har emot elen mening jag hyllar anfört åtskilliga skäl, som torde förtjena att upptagas; men jag vill inskränka mig lill några få, för att icke falla i samma fel, som denne talare begått, då han frånvändt uppmärksamheten från saken till biomständigheter, som dermed icke äga nog sammanhang, för alt hafva inflytande på frågans afgörande.
Han har sagt, att de, som yrka endast ett undersokningsanslag, skulle begå det felet, alt detta undersökningsanslag vore så godt som bortkastadt.
Så fö
Ilo orden.
Är det varkligen meningen att någon canal i framtiden skall blifva af, så kan man väl icke säga, att en sådan undersökning är utan något ändamål.
Om återigen icke någon canal skall blifva af, så är del väl en sanning, att undersökningskostnaden blir förgäfves använd; men då är det väl bättre att så hafva användt 4o,ooo r:dr, än a3o,ooo, såsom den värde talaren yrkat*
Han har vidare nämnt, att det skulle ligga en fåfänga deruti att hellre undergräfva canaler än att gräfva dem, d. v. s. alt den värde talaren sjelf dock anser en större ära ligga uti att grälva dem.
Det är en sanning, men det är icke detsamma som att med ett vidt och bredt tal tillstyrka att några millioner bortkastas.
Vidare har en combinalion blifvit gjord emellan tidningarna och nyttan af Svea canals anläggning.
Der äro 2 saker, som naturligtvis fordra mycken talang för alt kunna sammanbindas, och jag kan icke fatta framställningen annorlunda än såsom ironisk, fastän talarens mening icke tycktes vara sådan.
Ytterligare har här åtskilligt blifvit sagdt, som v jag icke tror tiden nu tillåta att upplaga till vederläggning, utan vill jag inskränka mig till att endast förklara, att de öfvertygande skäl, som af Gr. Anckarsvärd, Hr Rosenblad, Frih.
Sprengtporten m. fl. blifvit anförda för att icke nu inkasta sig på ett företag, som nationen icke fästat uppmärksamhet på mera än några månader, fullkomligen måste bevisa, att sådant måtte vara för tidigt, utom det att icke medel dertill finnas; hvadan jag blott förenar mig med dem, och kommer alt i detta fall endast rösta för ett undersökningsanslag, till kommande tiders upplysning, då det torde blifva mera skäl att taga delta företag i närmare öfvervägande.
Om ennaler har blifvit så mycket vltradt, att jag egentligen icke har något att säga derom, om icke alt ifall, H. Ex.
Hr Gr. Löwenhjelm verkligen nu är och såsom han åtskilliga gånger sökt ådagalägga, då fråga var 0111 Götha canals öppnande, var fullkomligt öfvertygad derom, all några kryssare eller ångfartyg skulle helt och hållet kunna afbrvta den communicatiou, som denna canal är afsedd att ondei hålla, och således göra delta dyrbara verk till stor del onyttigt, så, ehuru fosterländskt det var af Hr Grefven att här intyga denna betänklighet, på det att en annan canal skulle kom - Den 24 Mars e. m. ma till stånd, hade det måhända varit ännu mera fosterländskt, om han förut yppat en sådan öfvertygelse och gjort den gällande; ty då hade säkerligen canalen fått en annan riktning, eller den, som Svea canal nu skulle få, hvilken riktning säkerligen varit den rätta.
Jag begärde egentligen ordet, då jag hörde Hr von Hartmansdorff yttra, att om vi icke för något annat behöfde betrygga oss mot våra grannar, så borde vi göra det för tidningsskrifvarnes skull.
Derpå anser jag mig med skäl kunna svara, att jag är öfvertygad, att vår östra granne eller, såsom jag tror jag hörde Gr.
Horn säga, den östra vännen icke, så länge han inom landet har en så god bundsförvandt som Hr von Hartmansdorff mot tidningsskrifvarne, lärer akta nödigt att på dem göra något afseende.
Delande med fosterländskt sin ne och hänförd af det storartade uti Svea canals anläggning, är det mig i sanning påkostande att icke genast och obetingadt med min röst kunna tillstyrka beviljande af huru stort anslag som helst att användas för framgången af ett så stort nationelt företag; men 3:ne omständigheter göra det för mig nödvändigt att icke nu följa min böjelse i delta hänseende, under hopp att företaget dock icke derföre må vara tillintetgjordt för en kommande riksdag.
Den första omständigheten är den, att icke ännu något enskildt bolag är DiIdadt eller förbundit sig lill något bidrag, icke så, alt den obetydliga summa, som derigenom skulle kunna vinnas lill minskning af Statens utgift, vore af stort värde, men derföre att i en framtid Statens intresse alltid häst bevakas, ju närmare det är förbundet med de enskildes.
Jag skulle anse det icke rådligt, alt Slaten företog en så betydande anläggning, som skulle kosta 4 millioner, oell sedermera hade så väl underhållet som alla möjliga dertill hörande förhållanden att ensam ombesörja.
Således om det enskildta bidraget också blott vore ^ million eller t. o. rn. mindre, skulle det dock, efter min förmening, vara i högsta grad angeläget för Staten.
De vådor, som Hr Nordenanckar i sin motion anfört, om ett bolag skulle vid ettså stort företag uppträda såsom ägare af anläggningen, nemi. att taxeafgiflerna skulle kunna stegras öfver höfvan, äfvensom öfriga betänkligheter, torde kunna förekommas mycket lätt, om det stipuleras såsom ett villkor för Statens bidrag, dels att Regeringen fastställer taxorna, dels också att icke utöfver en viss procent af årliga vinsten må kunna tillfalla actieägarne.
Det andra skälet är det verkligen alldeles outredda af jordersältningarna.
Det må vara en sanning, som bär blifvit framställd, att för det mesta denna canal skulle gå genom ouppodlade trakter, men jordersättningarne kunna derföre likafullt blifva orimliga.
När Fredrik den store i Potsdam ville uppbygga ett slolt, var det en handtverkare, som Den 24 Mars e. tn. 373 icke lill honom ville sälja sin koja, utan för eli så orimligt belopp alt Kungen icke ansåg sig med skäl böra betala det, och denna koja står ännu qvar.