Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De förres löner äro, efter afdrag af betalningen till deras biträden, så stora, att de kunna vara belåtna med mindre.
Del är icke gifvet, att nitet i tjensten ökas i samma mån som lönen, när den sednare är allt för stor.
En sådan större inkomst kan snarare leda till maklighet och vällefnad.
Deremot finnas andra Län, der Lands-sekretme icke äro tillräckligt aflönade, hvaribland jag serskildt kan nämna Kronobergs, ty om de underrättelser, som blifvit mig lemnade, äro riktiga, har en Lands-sekret. derstädes nyligen lemna! tjensten, det före att den dermed åtföljande lönen var alltför knapp.
Alt bestämma tjenstemännens löner, utan ali dervid taga sportlerna i beräkning, sknlle således föranleda dertill, att den ene linge för mycket och den andre för litet.
Följaktligen bör man se till, alt den gemensamma tillgången kommer Staten lill godo, hvarefter han aflönar en hvar af sina tjenstemän efter behof och förtjenst.
Nu inträffar dessutom det besynnerliga och, om jag så får säga, sjelfslridiga förhållandet, att ju sämre ett län befinner sig,' desto bättre mår dess Lands-sekreterare, d. s. v. ju mera skulder och lagsökningar inom länet förekomma, desto större inkomster får Lands-sekret:n, hvaremot dennes lön aftager i samma mån som välståndet i länet tilltager.
Således står denne tjenstemans fördel i strid med länets.
Att i det outredda skick, hvaruti målet för närvande sig befinner, bevilja anslaget såsom ständigt, kan jag för min del icke tillstyrka.
Jag tror derföre att H. o. Ad. hurde återremittera denna punkt, på det att R.
St:rs beslut måtte blifva att till
Konungens 202 Den 20 April. förfogande ställa elei äskade anslaget, men endast till nästföljande Riksdag, på det all en fullständig utredning af frågan måtte under tiden kunna ske och Ständerna undfå ett fullständigt förslag, för att, så vidt på dem ankommer, pröfvas och fastställas.
Lika med en föreg:de talare, . är äfven jag öfvertygad alt Länsstaterne hysa uuderd. tacksamhet och erkänsla för K.
Maj:ts Nåd. syfte med regleringen af deras löner.
Flere talare hafva gjort anmärkn:r vid StatsUlsk:s Betänk ; jag < skulle anse mig illa motsvara min pligt som Chef för eu af de , ifrågavande tjenstemanna-corpser, om jag icke öppet uttalade mina åsigter i detta ämne.
Genom de vilkor som StatsUtsk. fästat vid beviljandet af den stimma H. M. i Nåder begärt, förvandlas löne-förbättringeu till en löne- , försämring, som för dessa corpser, icke kan vara annat än nedslående, då redan för 31 år sedan, en förbättring, så väl af K. M. som af R.
St. var erkänd, och efter hvilken tid både göromål och lefnadsbehofver så betydligen förökats.
Att sätta embets- och tjenstemän på svältstat, är alltid för tjensternes bestridande menligt och skadligt, och isynnerhet farligt dä det träffar upbördsmän.
Jag vill förbigå alla andra och endast inskränka mig till att exempelvis nämna Krono-fogdarne; de äga en upbörd af 50 å 80,000 Rulr; i kassan måste de hafva penningar till bestridande af förekommande behofver; sorn ett minimum skulle de erhålla 1,200 R:dr; deri inberäknadt expenser, resepenningar, skrifvarebiträden, provisioner m. m.; då man ifrån dessa 1,200 R:dr afdrager: kostnaden för ett par hästar, som han icke kan undvara, äfvensom lön, mat, husrum och uppassning för en fogde-tjenare, eller skrifvare-bilräde, skrifmaterialier, eget underhåll under de många tjensleresorna m. m., så återstår ej mer än högst 6 ä 700
R:dr för hans uppehälle med familj.
Vi känna alla, mine Hrr, huru lefnadsbehofven årligen förökas och fördyras; och jag hemställer till Eder, om dessa 6 å 700 R:dr motsvara lefnadsbehofven för en person som har en så ansvarsfull befattning, och det anseende och inflytande han bör ega inom sin verkningskrets! lyckligtvis hafva dessa personers heder och moralité, med högst få undantag, hitintills gjort att de bestått profvet; men tider kunna komma, då trängande lefnadsbehofver framkalla icke så berömvärda resnltater.
Jag vill icke ingå uti några vidare detaljer, isynnerhet, som ingen hufvudsaklig förändring för det närvande lärer vara att hoppas : men som K.
Pi opos., genom de vilkor, som Utsk. för beviljandet dervid fästat, är förvandlad till en löneförsämring, och som dessutom, förmodligen af de många och stora anslag som i denna tidpunkt äro af nöden, för det närvar:de ansett sig förhindrad att framlägga annat än en provisionel! lönings-stat, får jag anhålla om ålerremiss af Betänk., och att Utsk. måtte tillstyrka R. St., alt till K. M:s Nåd. dispos. och utan några vilkor öfverlemna de af K.
M. årligen äskade 77,000 R:dr, med underd. begäran att Den 20 April. 203 K.
M. för kommande Sländer, i Nåder måtte upgifva hvad som ytterligare kan erfordras för en lönereglering, som motsvarar de verkliga behofven för Landtstaterna.
Hr von Hartmansdorff har föreslagit, att den af K.
M. äskade summan, 77,000 R:dr b:ko icke skulle beviljas för längre tid än lill näslk.
När man läser Hr von Troils reservation och deraf inhämtar, hvad äfven förut varit mig bekant, att Kongl. Kammar-Colhm och Stats-kont. redan år- 1828 upgjorl ett förslag till löne-reglering för landt-statspersonalen, som erfordrade ett tillskott af omkring 247,000 R:dr; när man vidare inhämtar, att denna summa af K. M. uti Sin till 1828—30 års Ständer aflåtne Nåd.
Propos. nedsattes till ungefär 153,000 R:dr, hvaraf endast 6,000 till partiela löneförbättringar beviljades, samt att vid 1840 års Riksdag, då blott 120,000 R:dr äskades, äfven denna summa afslogs, med undanlag af 40.000
R:dr, som lill löneförbättring åt Länsmännen anslogs, vill det synas mig såsom voro de nu begärda 77,000 R.dr så af nödvändigheten påkallade, att någon fråga om förminskning i detta anslag aldrig kan upstå, hvarföre jag för min del tror, att R.
St. utan all tvekan böra ställa denna summa lill K.
M:s förfogande såsom ett beständigt anslag, hvilket ingalunda hindrar R.
St. att vid en blifvande
Riksdag besluta öfver det förslag till lönereglering, som då är alt förvänta.
Jag yrkar således, att StatsUtsk:s förslag i denna punkt, för sä vidt det innehåller, att anslaget, utan att R.
St. ingå i bedömande af den upgjorda löneregleringen, af dem beviljas, måtte vinna R. o. Ad:s bifall.
Att göra del förbehåll vid ifrågavar:de anslags beviljande, det K. M. skulle vid nästa Riksdag till R.
St. öfverlemna ett förslag till stat för ifrågavar:de tjenstemän i allmänhet, anser jag för min del icke lämpligt, enär detta förslag, enligt all sannolikhet, skulle mötas af så många invändningar från ledamöterna i de serskildta Slånden, att man icke skulle kunna förutse något slut på den ifrågakomne löneregleringen.
Otvifvelaktig! skulle så olika åsigter ronde den ena eller den andra tjenslemannens behof af lönelillökning yppas, att man svårligen kunde komma till något resultat i saken, isynnerhet som R.
St. ej kunna äga den serskilda kännedom om alla de vid denna lönereglering förekommande omständigheter, som erfordras, för att regleringen skall blifva med rättvisa och billighet öfverensstämmande.
Förhållanderne i delta hänseende åro nemi. myckel olika, ej allenast de serskildta lönen emellan, utan äfven icke så sällan inom ett och samma län, der t. ex. den ena Häradsskrifvaren kan hafva mycket större utgif ter för skrifvare-bilräde och strängare tjenstgöring än den andra o. s v.
Vid sådant förhållande befarar jag, att den lönereglering, som af R.
St. skulle bestämmas, blefve så olämplig, alt den nä stan vore sämre än ingen.
Jag har ansett mig böra fästa R. o. Ad:s upmärksamhet å berörde omständigheter, i anledn. af en föreg:de talares förslag, alt anslaget, endast ad interim och intilldess R.
St. blefvo i tillfälle 204 Den 20 April. att pröfva elen definitiva löneregleringen, skulle beviljas, i hvilken syftning denne talare begärt återremiss.
Jag deremot får, af förut anförde skäl på det högsta afstyrka Statsötsk. att föreslå R.
St. ett sådant sätt att gå till väga, samt anhåller att Ulsk. mätte vidblifva sitt redan afgifna, ganska rikliga tillstyrkande, att R.
St., utan att inlåta sig i pröfning af den upgjorda löneregleringen, till K.
M:s disposition ställa det äskade anslaget, hvarigenom, i fall det sedermera skulle befinnas, att någon klass af landtslatens tjenstemän icke fått så tillräcklig löneinkomst, som erfordrades, del stöde K.
M. öppet att derom till R.
St. göra hemställan.
Då jag i den reservation, som åtföljer Utlåt., uttalat min åsigt i denna fråga, hade jag så mycket mindre behöft begära ordet, som alla de talare, hvilka här upträdt, yrkat, i öfverensstämmelse med min mening, återremiss af denna punkt.
Men jag har egentligen begärt ordet för att motsätta mig det förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt, nemi. att StatsUtsk. skulle föreslå R.
St. alt endast lill nästa Riksdag bevilja det af K.
M. äskade anslag till förbättrande af landt-stais-tjenstemännens lönevilkor, med anhållan tillika att K.
M. då ville inkomma med en ny lönereglering för desse tjenstemän- Skulle anslaget beviljas endast till nästk.
Riksdag, så kan det blifva ganska osäkert, hurudan frågans slutliga utgång då blefve, och jag anser således att hvad som nu beviljas, bör beviljas icke blott för nästa statsregleringsperiod utan för all framtid.
Då summan ingalunda kan anses vara för högt tilltagen, borde den ulan tvekan och förbehåll medgifvas af hvar och en, sorn känner de vigtiga, ansvarsfulla göromål, sorn åligga ifrågavartde (jenstemannaklass, och det särdeles beklagliga sätt, hvarpå en stör del af densamma är aflönad.
Medan jag har ordet, torde det tillåtas mig att fästa upmärksamheten pä ett och annat misstag, som under discussionens fortgång blifvit begånget.
Det har blifvit yttradt, att boställenas upskattning ej kunde läggas till grund vid regleringen af boslällsinnehafvarnes löner, emedan desamma blifvit af innehafvarne upskattade än för högt och än för lågt.
Jag ber att i anledn. häraf få uplysa, att under loppet af sist), år en ny upskattning af de lägre landt-slats-tjenstemännens boställen blifvit inom hvarje län vidtagen af särskildt dertill utsedde personer.
Det är visserligen möjligt, att något misstag i ett eller annat hänseende kunnat härvid sig insmyga, men de föreskrifter, som vid dessa förrättningar tjenade till rättesnöre, öfvertyga mig, att denna uDskattning i allmänhet varit ganska rättvis och att boställenas afkastning i allmänhet uptagits till ett med verkliga förhållandet sammanstämmande belopp.
Här har dessutom af Hr von Hartmansdorff blifvit föreslaget, att en beräkning af de landt-stats-tjenstemännen tillfallande sportler skulle göras och att lönebeloppen derefter skulle jemkas.
Ett sådant nivelleringssystem vore, enl. min åsigt, lika omöjligt att verkställa, som det vore olämpligt och obilligt, enär den, som har 3 eller 4 gånger så mycket alt göra som en annan, äfven bör vara berättigad att upbära mera sportler än denne sednare.
Jag tror, att Den 20 April.
205 sporllerne äro ganska tjenliga för att sätta tjenstemännens inkomster i ett till göromålens mängd afpassadt förhållande, hvarjemte man ej får förbise, att inkomsten af dessa sportler ofta användes till aflönande af biträden, hvilka en annan tjensteman med mindre göromål ej behöfver anlita.
Jag anser derföre sportelsystemet vara ganska lämpligt och ogillar för min del förslaget att låta alla sportler ingå till Statsverket och gifva alla tjenstemännen lika löner utan afseende å tjensteruas mer eller mindre ansträngande beskaffenhet, hvaraf löljden möjligen kunde blifva den, att man icke finge duglige tjenstemän till de befattningar, hvarmed ett öfverhopande arbete var förenadt.
Hvad sjelfva StatsUtsIcs förslag beträffar, har jag redan i min reservation uttalat min mening derom.
Jag anser att Frih.
Palmstjerna» förslag bör af Utsk. antagas, men jag anser mig derjemte böra tillkännagifva, att en stor del af Ulsk:s medlemmar visat en särdeles obenägenhet alt låta lanck-stalens tjenstemän bibehålla deras indelningar.
Jag tror mig äfven veta, hvarifrån denna obenägenhet härleder sig.
Man befarar nemi. att vid maikegångssättningen som försiggår distrikt vis under Kronofogdarnes tillsyn, dessa tjenstemän, i fall de sjelfva vore innehafvare af indelta räntor, icke skulle handlägga frågan med sådan opartiskhet, som derest de hade kontanta löner.
För min del anser jag denna farhåga vara aldeles öfverflödig och ogrundad, men det utgör likväl ett skäl för indelningarnes indragande, som ofta anföres.
Skulle inom SlalsUtsk. den mening göra sig gällande, att indelningarne borde emot bestämda penningeanslag utbytas, så anser jag för min del ali den af K.
M. äskade summan borde förhöjas till minst 100,000 R:dr b:ko, för att lemna ersättning åt löntagarne för den förlust de genom indelningarnes indragande finge vidkännas.
Det är ett factum, som icke kail bestridas, att vid många mai kegängssätlningar priset å varorne bestämmes vida lägre än deras verkliga värde.
Jag känner län, der della förhållande ägt runi i så hög grad, alt en tunna spannmål gällt 2 R:dr b:ko mera än det pris, som derå blifvit i marke gångslaxan utsatt.
Hvar och en torde häraf lätteligen finna, hvilka förluster indelningshafvarne skulle lida, om deras räntor indroges och ersattes med penninge-anslag, bestämda efter de 10 sistförflutne årens medelmarkegångspris.
Om således de indelta räntornas indragning beslules, så är det R.
St:rs o vil korliga pligt att tillse, att den ersättning, sorn löntagarne tillerkännes, blifver så stor, att någon orättvisa dem ej tillfogas, enär eli motsatt förfarande skulle gifva anledn. lill ett rättmätigt missnöje.
På grund häraf hemställer jag, alt, så vidt Frih.
Palmstjerna» förslag, hvilket jag i första rummet biträder, ej blifver af StalsUtsk. antaget, Disk. måtte tillstyrka R.
St. att för ifrågavande ändamål till K.
M:s förfogande ställa en summa af minst 100,000 R:dr b:ko.
Jag anhåller att få förena mig med dem, som yrka återremiss af denna punkt, emedan StalsUtsk. vid anslagets beviljande fästat eli vilkor, som svårligen kan af K. M. 206
Den 20 April. antagas, hvarigenom det skulle kunna hända alt landlstalens tjenstemän fortfarande blefvo i mistning af den för dem så väl behöflig» löneförbättringen.
En af husets ledamöter har förebrått StatsUtsk. all det icke ingått i pröfning af de hufvudgmnder, som K. M. i afseende å den ifrågavande löneregleringen framställt.
Jag deremot tror, alt Ulsk. derutinnan rätteligen förfarit, af det skäl, att K.. M. förklara! löneregleringen endast vara provisionell och i behof af ytterligare jemkningar.
Skulle nu Utsk. förelagil sig 'atl pröfva regleringens lmfvudgrunder, bade det ovilkorligen jemväl fått lof att ingå i pröfning af regleringens alla detaljer.
Jag hemställer, huruvida del är möjligt att fordra, det StatsUtsk. skall äga den kännedom af förhållanderne i Rikets alla olika delar, som erfordras för att kunna bedöma riktigheten af alla en sådan lönereglerings detalj-besiämmelser.
Della är en kännedom, som endast och allenast kan al K. M. genom dess Beflnde inhämtas.
Jag tror derföre, alt StatsUtsk. gjort rätt uti att ställa den äskade summan lill K. M:s dispos. och öfverlemna åt K.
M. alt sedermera fördela densamma på sätt efter inhämtade uplysningar kan lämpligast befinnas.
Sä hafva äfven föregide Ständer förfarit.
Skulle något vilkor vid anslaget fästas, så är det af Frih.
Palmstjerna föreslagna otvifvelaktig! det lämpligaste och jag är äfven villig atl antaga detsamma; och får i följd häraf anhålla om ålerremiss ä denna punkt.
Lika med Hr Bergenstråle måste jag beklaga, atl då fråga upslålt om lönereglering för en talrik och med maktpåliggande värf öfverhopad tjenstemanna-personal, denna reglering blifvit så opgjord, att en stor del af denna personal fortfarande blifvit satt på sväitkur.
Man inser lätt, alt sådant blifver förhållandet, då man besinnar att lönerna för Länsmännen blifvit bestämda lill endast 300 R:dr b:ko, hvilken summa ögonskenligen är otillräcklig för denne tjensteman, som för befattningens utöfvande ovilkorligen är tvungen alt bålla sig häst.
Åtdrager man kostnaden för hästens födande, hvad blifver då qvar för denne tjensteman och hans familj?
Lika olyckligt är förhållandet med Kronofogdarne. hvilka i och för sin tjenst mäste göra vidsträckta resor och hålla sig skrifvare-biträde men endast tillerkännas en lön af 1,200 R:dr b:ko.
Af denna lön återstår, enl. hvad Hr Bergensiråle redan uplyst, för Kronofogdens och hans familjs lefnadsbehof endast omkring 600 å 700 R:dr.
Jag hemställer till Eder, Mine Hrr, om det är tänkbart, alt man på ärligt sätt med en så ringa inkomst kan föda sig och de sina — och huruvida det är klokt och försigtigt att sålunda aflöna e^n upbördsman, hvilken har sä betydliga statsmedel om händer?
A ena sidan säger man åt en sådan embetsman: ”Så vida du icke är ärlig, förklaras du ovärdig alt vara i K.
M;s och Kronans tjenst samt får med Fästniogsfängelse umgälla hvad du frän det allmänna försnillat1’ men å den andra sidan gifver man honom en lön, hvarå han icke kan föda sig och sin familj.
Vid sådant förhållande må man icke heller förundra sig öfver, om det någon gång skulle inträffa, atl en O en 20 April.
207 eller annan af dessa tjenstemän ser sig af omständigheternas tvingande kraf nödsakad att i mer eller mindre man afvika från pligtens hud och dukat under för frestelsen att af de betydliga summor, de innehafva, använda något för sitt enskildla behof och sedermera söka sä länge sorn möjligt upskjula försnillningens uptäckt.
Erfarenheten gifver oss jemväl vid handen, all sådana beklagansvärda läll inträffat.
För min del kan jag icke dela den åsigien, all Statens tillgångar ej skulle medgifva ett större anslag ål denna tjenstemannaklass.
Eli sådant förfarande är i min lanke den största misshushållning och jag tviflar på alt del finnes något annat land än Sverige, der man aflönar Statens upbördsmän så, alt de nästan (vingås att tillgripa och förskingra stålens medel, hvarefter Stalén, som sjelf inledt den olycklige i en frestelse, för hvilken han dukat under, merändels får vidkännas förlusten af de tillgripna medlen och dessutom under eli tiotal af år ä fästning föda de brottslige, hvilkas familjer genom husfädernas undergång störtas i elände och understundom falla fattigvåiden till last.
Jag kan icke gilla ett dylikt hushållningssält och anser derföre desse tjenslemäns löner höra regleras sålunda, ali man kan vara förvissad derom, alt hvar och en af dem äger medel till sin och sin familjs tarflig» utkomst.
Sedan man så reglerat deras aflöning, kan roan med skäl vara sträng i sina fordringar på desse tjenstemän, och skulle det sedermera hända, alt någon af dem afvek från sin pligt, önskade jag alt nåden aldrig mellankomme ulan lagen i sin hela stränghet å den brottslige tillämpades.
Hvad jag nu haft äran anföra, hoppas jag, att StatsUlsk. vid frågans förnyade handläggning mått,e taga i noga öfvervägande, ty saken är sannerligen af sådan vigi, att den förljenar Ständernas alfvarliga behjertande.
De talare, hvilka hittils yttrat sig, hafva egeulligen fästat sig vid löneförmånerne.
En embels- och tjenslemäns belåtenhet år äfveu beroende af andra förhållanden, hvilka äro välda ali tagas i betraktande vid en lönereglering.
Likasom man säger 0111 raenniskan i allmänhet, att hon icke lefver allena af bröd, så kan man säga om
Embetsmannen att han icke heller gör det allena af lön: han lefver ock af hopp och af ära.
Han vill hafva en framlid, en utsigt att i vidsträcktare mån kunna gagna sitt fädernesland och att förbättra sina omständigheter och han behöfver det slags välbefinnande i sitt kall som alstras af att hafva införlifval sig i embete! och genomgått dess grader.
För 25 år sedan, då denna fråga för första gängen genom en af K. M. i ämnet afgifven Nåd.
Propos. bragles å bane, yttrades några ord, hvilka jag nu lill deras hufvudsakliga innehåll anhåller att fä infot R. 0. Ad. upläsa:
För menskliga naturen får ej förkofringsbegäret slängas; ty om det ej får gå den rätta vägen, taga det sig sidovägar.
Ar nu t. ex. en Länsman, som man brukar yttra sig, slagen till att alltid få 208 Den 20 April. blifva i denna.
Ijensl, hvad naturligare då, än att han åtminstone söker blifva en rik Länsman.
Vöre deremot honom vägen öppen alt på sin Ijenstemanna-bana vinna någon befordran, sa skulle han mera vinnlägga sig håde om skicklighet, redlighet och deraf följande godt rykte.
Talaren tiodde således alt det est någon god verkan af löneförhöjningen skulle spörjas, sä mäste; l:o Accordsväsendet, der del ej redan skett, utestängas, hvilket skedde säkrast på del sätt, att 3:ne på förslag upsåltas och en af dem utnämndes eller consilium ades. 2:o
Att såsom ett vilkor att kunna komma på förslaget utsattes, att sökanden”.kall hafva tagit lieldsl Juridiska- eller åtminstone Kameral-examen. 3:o
All en i sådan ordning blifven Länsman mätte kunna vinna befordran till alla grader i hans väg öfver honom som Ktonofogde, Lands-Sekret. o. s. v. Länsmans-, Kronofogde- och Härads-skrifvare-befatlningarne gifva deras innehafvare eli förråd af statistiska och ekonomiska kunskaper, en kännedom af allmogen och dess lefnadssätt, sorn ofta sak nas hos nu vai amie högre Embetsman.
Blefve det sålunda en heder och ett medel till befordran alt äfven hafva genomgått dessa I jenslemannagrader, så skulle bättre upfostrade ynglingar dem intaga och såmedelst äfven undvikas att allmogen drages ifrån dess närande yrke för att-eftersträfva dylika befattningar.
Talaren ansåg då för tiden, likasom det nu blifvit yttradt, att egen bostad ej för
Länsmannen borde saknas på det att han ej skulle tvingas att inaccordera sig på gästgifvaregårdar och dylika ställen dels han under lediga stunder ej måtte sakna en upmuntrande naturlig sysslosättning vid ett litet landtbruk och trodde således alt boställena borde bibehållas och der de saknades anskaffas för det löneanslag som vore i fråga.
Det ansågs dä som nu, all de fleste Lands-Sekret. hade tillräckliga löner o. s. v., som af R. o. Ad:s prot. för d. 4 Dec. 182S finnes.
Densamme talaren som yttrade delta då, är ännu af samma tanka.
Må man icke tro att det med penningar kan uträttas.
Ordnas och användas icke dessa efter en lefvande grundsats, så om än Skattkammaren vore så rik, som en annan talare nyligen yttrat, skulle den icke förslå att göra några Statens tjenare nöjda.
Må man således icke blott anslå medel, må man organisera och icke glömma befotdringslagarne dä man är så lycklig att hafva medel att utföra vigliga förbättringar inom en tjenstemanna-corps, som utöfvar det mäktigaste inflytande på allmänheten.
Åkerhjelm har förmodligen missförstått mitt första yttrande, enär han ansett mig hafva yrkal, att Stalsölsk. skulle ingå uti en detaljerad pröfning af den utaf K.
M. föreslagna, provisioriella regleringen af landtstats-tjenstemännens löner.
Något sådant har jag aldrig påstått, utan jag yttrade tvertom uti, såsom jag vill minnas, ganska tydliga ordalag, att jag fullkomligt - Den 20 April 209 ligt delade den åsigt, som legat till grund för Sta!sUtsk:s förfarande i delta afseende.
Men då StatsUtsk:s majoritet inlåtit sig i bestämmande af en bland hufvndgrunderne för den blifvande löneregleringen, en Inifvudgrund, hvarom K. M:s i ämnet aflåtne Propos. ingenting förmäler, har jag ansett alt samma majoritet bordt yttra något ang:de den hufvudgrund, som blifvit af K.
M. framställd, enär K. M. i Sin Nåd.
Propos. uttryckligen åberopar det prot. öfver ärendets behandling i Statsrådet, som finnes den Nåd.
Propos. bilagdt.
SlatsUtskis förslag innehölle, att R.
St. icke ansett sig böra ingå i något bedömande af de hufvudgrunder, som K. \1. funnit för godt alt i afseende å den ifrågavaride löneregleringen antaga, så vore detta åtminstone ett svar å K.
M:s framställning, hvaraf följden möjligen kunde blifva den, att K. M., efter erhållen uplysoing derom, att genom boställenas indragning ål> skilliga ojemnheter i förhållandet emellan vissa landtstatstjenstemäns inkomster skulle upstå och alt några af desse derigenom komme ali I vidkännas förlust, fastställde den slutliga löneregleringen sålunda, alt dessa missförhållanden rättades och förlusterna förekommos.
Jag förnyar min begäran om återremiss af denna punkt.
Hr von Troil har trott, ali jag ■ ville införa ett s. k. nivellerings-system, eller gifva åt alla tjenstemän inom samma grad lika löner utan afseende å göromälens större eller mindre mängd.
Sådan har icke min mening varit.