Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Många af de män, som här äro samlade i dag, för att rådslå om fäderneslandets öden, minnas väl huru rikets ställning var år 1809.
En lång tid är sedan dess förfluten; fern och trettio år utgöra nära en menniskoålder, och 2 H. 15 lil Den 28 Augusti. likväl kunna vi glädja oss ät alt liafva handlat, verkat oell lefvat uti en epok, som med ingen föreg:de i Sveriges historia kan jemföras uti de stora framsteg sä väl i förståndsodling som i materiell hänseende, som under loppet af de sista 30 åren blifvit gjorda.
Vid 1809 års riksdag, i rikets då varande betryckta ställning, föregick R. o. Ad. nationen med ädla föredömen, med stora och verkliga uppoffringar; och jag smickrar mig med det hoppet, att är 1844 skall samma R. o. Ad. icke finna det offret på fäderneslandets altare för tungt, nemi., att afsäga sig sjelf skr ifvenheten.
Jag medgifver gerna, alt det nya representationsförslaget, som nu är föremål för antagande eller förkastande, har sina brister, men jag tror, att dessa brister utan så stora brytningar och söndringar, som nu synas vara färdige att göra sitt inträde, kunna aflijelpas, och jag anser i alla fall upphörandet af slåndsfördelningen vara af en så väsendtlig fördel, att jag blott för vinnandet deraf gerna biträder det nya förslaget.
De hårda och ofördragsamma yttranden, jag i dag mot all förmodan fått höra af åtskilliga talare riktas mot alla dem, som hysa en annan öfvertygelse än de, i den vigtiga öfverläggning som nu föregår, liar bedröfva! mig; men de hafva icke förmått rubha den känslan, att jag handlar i enlighet med Svenska folkets önskan och fäderneslandets nytta, när jag afstår min sjelfskrifvenhet.
Denna sjelfskrifvenhet till lagstiftare, denna hedrande utmärkelse att vinna inträde på Svenska Riddarhuset, att här äga säte och stämma, har jag förvärfvat genom mödor och arbete, och uppskattar högt dess värde; men icke desto mindre föreställer jag mig, att när förstånd och hjerta gemensamt kräfva frånträdande! af denna utmärkelse, för att med min röst söka verka till det nya förslagets antagande, så är del en pligt alt så handla.
Jag inser mer än väl, att jag i dag kommer att befinna mig i en ringa minoritets leder; men likasom jag respecterar deras öfvertygelse, som hysa en annan tanke, en annan åsigt i dagens vigtiga fråga än jag, likaså hoppas jag, att R. o. Ad. har undseende med min.
En del af Ståndets ledamöter yttrade härtill sitt bifall.
Det är längesedan jag anmälde mig; tiden har sedan dess framskridit och alltmera stegrat 11. o. Ad:s otålighet; jag skall derföre bemöda mig att blifva kort i hvad jag ämnar anföra, men måste dock utbedja mig att få redogöra för de bevekelsegrunder, som skola bestämma, huru jag i dag ämnar rösta.
Här liar, i början af della plenum, med vanlig klarhet i framställningen och redighet i tankegången, af en värd talare blifvit utvecklade de hufvudorsaker, hvarföre han och hans vänner, som jag anser utgöra den stora majoriteten inom detta Hus, åstunda en representationsreform.
De ändamål han genom denna reform företrädesvis önskade vinna, voro nemi. frenne: först, upphäfvande af den Ståndens fördelning på 4 kamrar, som förorsakar så många oformligheter inom vår lagstiftande församling; beil 28 Augusti. 115 sedan upphäfvande af den orättvisa, som begås mot en hel, talrik och upplyst dass af medborgare, genom desammas uteslutande ur representationen; samt slutligen upphörande af den sjelfskrifvenhet, som tillkommer ledamöterne af R. o. Ad.
Men utom dessa tvenne vigtiga fördelar, för hvilkas ernående den större mängden af oss förenar sig, söka, äfven å andra sidan, jag och de med mig lika länkande alt vinna ännu tvenne andra stora hufvudändamål, och det är om dessa, sorn striden i dag egentligen föres.
Det ena af dessa ändamål är, att ståndsvalen skulle utbytas mot allmänna val, och det andra, att folkets, den stora massans, det democratiska elementets inflytande skulle ökas.
De grunder hafva redan af flere talare blifvit framställde, som tala för samfällda val framför ståndsval; jag delar dessa åsigter, men anser mig ej behöfva, eller för lidens korthet böra vidare utveckla dem, ulan öfvergår till det sista hufvudändamålet, hvarför jag anser en reform böra vidtagas.
Detta är, såsom nyss sades, alf det democratiska elementets inflytande inom samhället borde utvidgas.
Jag kommer likväl nu blott att stryka fram på den väg, som leder lill folkvälde, och vill ej gå så långt som åtskilliga talare, hvilka förordat denna del af reformfrågan.
Jag tror, alt genom det hvilande förslaget gifvils åt det democratiska elementet ett allt för stort inflytande, clt slags allena välde inom den Svenska samhällsförfattningen, sä alt detsamma skulle komma all utöfva cn nästan despotisk makt.
Jag tror, att man kunnat och bort förhindra detta, och att medlet hade varit att anbringa en öfre kammare såsom medlare mellan Konungamakten och folkets makt.
Man har sagt, alt Konungadömet och folket vanligen i Sverige kommit väl öfverens; men man har förgätit, att de då hade förbundit sig mot en gemensam motståndare, en aristocrati, som ville tillvälla sig för stort inflytande, som önsade herrska ensam, och alt det alltså för ögonblicket, vid det tillfället, låg i deras intresse att förena sig.
Hade äter denna omständighet, alt något emellan dem fans, som hindrade dem att emot hvarandra rikta deras anfall, ej förefunnils, så är frågan, om de icke förr eller sednare kommit i allvarsam strid med hvarandra.
Jag tror så, och måste derföre anse det alltid behöfvas en förmedlande makt mellan folket och Konungamakten, som förhindrar de lifliga strider, som emellan dem eljest säkerligen annars uppkomma, och detta angifvet- hvad en öfre kammares bestämmelse bör vara och hvad jag med en sådans införande menar.
I åtskilliga Stater har den öfre kammaren blifvit sammansatt af hvad som kallas det aristocraliska elementet.
Tiden för detta element tror jag emedlertid inom Sverige vara förbi; men der linnes dock visserligen ett annat element, som i stället kan användas och som består af alla de mera upplyste och förmögne i landet, lika godt hvilket Ständ do än må tillböra, och som man kan kalla medelclassens element.
Och att detta element är fullt qvalificeradt att åtaga sig denna medlande röle mellan folket och Konungamakten, derom är jag fullt öfverlygad, och jag skulle derföre önska, att vid en representationsförändring desamma måtte inrymmas inom den öfre kammaren att der utöfva denna medlande kraft, som f 16 Den 28 Augusti. oundgängligen behöfves.
Men då deremot, enligt mitt omdöme, denna sednare helt och hållet fallas i det förslag, som i dag afhandlas, så fruktar jag, alt, om detsamma skulle antagas, alltför stora vådor skola uppstå, icke blott för Konungadömet, utan äfven för en mängd de högre samhällsintressena, som, kanske oförtänkt af folkmakten, likväl genom inneboende instinkt hos densamma att aldrig kunna erhålla nog, skulle steg försteg allt längre drifvas tillbaka inom gränsor, som slutligen blcfvo allt för trånga för någon sjelfständig verksamhet, något helsosamt inflytande.
Det är denna hufvudgrund, som jag i korthet velat framställa, som tvingar mig alt i dag rösta emot det förslag, hvars öde af R. o. Ad. snart skall blifva afgjordt.
Ilr Ribbing, Bengt, anförde skriftligen:
Vid sisth riksdag erkändes och insågs af alla de nuvar.
RiksS(:n beliofvet af en reform i nationalrepresentationen, passande efter den framskridande civilisationen och grunderna för allmän rätt.
Den sjelfskrifna representationsrällen förkastades såsom orättvis, och Gonst.Utsk. utarbetade ett förslag, som har hvilat till denna riksdag, och är oss nu föredraget till anlagande eller förkastande.
På denna punkt stå vi nu i detta ögonblick, med hela nationens och alla civiliserade länders uppmärksamhet fästad på oss och huru vi komma att motsvara lidens, mensklighctens och samhällets högt uttalade fordringar.
Af oss äro måhända en del villrådige, andre bestämde för eller emot.
Då jag är bland dem, som ämna rösta ja till förslaget, är det af följande skäl: emedan jag anser förslaget vara bättre än den närvar, ståndsrepresentationen ; emedan förslaget utgår från rikliga principer, och emedan de brister, sorn linnas deri, mera röra detaljerna och kunna lätt afhjelpas och det dessutom är troligt att, om och när ett annat förslag kommer till stånd, detsamma blifver behäftadt med kanske ännu större brister.
Jag bifaller förslaget vidare, derföre att jag önskar att reformen måtte gå fredligt och lugnt, och jag ej tror att man slrafllöst åsidosätter den allmänna rättvisan.
1 afseende på principerna, sorn ligga lill grund för förslaget, måste man medgifva de obestridliga sanningarne, att hvarje omyndig person, eller hvar och en som äger rösträttighet, bör, så vidt denna rättighet skall vara af något värde, äfven äga rätt att till sitt ombud välja den, för hvilken han har största förtroendet, och alt den sanna majoritetens röst innom ett civiliserat samhälle bör vara den gällande och icke minoritetens.
Men dessa grundsatser förnekas af hvar och en, som förnekar principen af allmänna val.
Hvad som nu i tal och tryck af förslagets motståndare mest befaras, och värst utmålas, såsom följd af dessa val, är ett s. k. bondregemente, hvarmed man lärer förstå okunnighetens och våldets.
Jag vill icke i afseende härpå inlåta mig i allt för djupa betraktelser, utan hänvisar endast till hvad historien och erfarenheten vid många tillfällen gifva vid handen, i afseende på verkningarne af de särskilda classernas okunnighet, bildning, fosterlandskärlek eller våldsamma sätt alt gå tillväga, och jag tror, att den Den 2 S Augusti. 117 mörka målningen deraf skall blifva betydligt ljusare.
Jag åberopar för öfrigt hvad Hr von Troil, Emil, härutinnan anfört.
Den allmänna och enskilda bildningen inom vårt land är, tyvärr, ännu på den ståndpunkt, alt deri äfven behöfves en sådan reform, alt deraf må komma att härflyta, i stället för högmod, inbilskhet och maktbegär, ödmjukhet och kärlek till Gud och nästan.
Der en sådan bildning finnes, der gör hon sig ock gällande, och tvingar både okunnigheten och öfvermodet lill lydnad och hörsamhet för hvad som är rätt och sant.
Den person, som af sådan bildning är i besitning, han tillvinner sig snart det allmänna förtroendet, utan afseende på om han är herre eller bonde; och jag önskar, att icke allt för många af en annan slags bildning måtte få plats inom representationen.
Den som vill, ser verkningarne så väl deraf, som af den sjelfskrifna representationsrätten, och att tiden är inne till dess förafskedande.
Med allt delta vill jag likväl icke neka, att, om, som det synes, detta förslag faller, och ett annat kommer i fråga, det vore önskvärdt att garantier uppsöktes och användes, som, utan att förolämpa den allmänna rättvisan, försäkrade oss om inrymmande af den verkliga bildningen i representationen, och jag tror, att om sådane garantier i detta förslag varit större, åtminstone på papperet, skulle de fleste af Hrr-.ne icke tvekat att bifalla detsamma.
Jag förkastar alltså icke dessa pappersgaranlier, men jag anser dem osäkra och tror, att befordrandet af den allmänna sanna bildningen innebär den säkraste.
Vi hafva visserligen härutinnan icke ännu hunnit rätt långt, men det oemotståndliga framskridandet i civilisationen lemnar dock dageliga exempel derpå, att de personer, hvaraf det befarade bondregementet skulle utgöras, oftast, vid tillfällen då communalangelägenheter afhandlas, söka och finna det rälla, och att de gerna med sina val af ombud vända sig till mera kunnige herremän, då de äro öfvertvgade om dessas rättskänsla.
Om någon fruktan för den valrättighet, som tillerkändes Sveriges Bondestånd, hos mig ägde rum, skulle den förr komma i fråga med det representationssätt, vi nu hafva, än med det föreslagna.
Sinnesstämningen hos menniskor är helt olika, då de äro rättvist behandlade och med förtroende omfattade, än då motsatsen äger rum.
Uppskrämda och lättrörda menniskor kunna emedlerlid för sig och andra, som vi äfven i dag hafva hört, uppgöra de fasansfullaste målningar af hvad anledn. som helst, besynnerligen om några beräknande och maktlystna personer för sina afsigtcrs befrämjande understödja deras farhågor och föreställningar.
Det verkar så mycket mer, om någonting är att försona, eller man fruktar för någon vedergällningsrätt.
Den varma rättskänslan deremot önskar i alla händelser ingenting högre och lifligare, än att den stund måtte inträffa, då hon kan få återgifva hvad som icke längre med full rättvisa kan behållas, och tror, att en sådan eftergift skall alstra vänskap och förtroende.
Af denna tro är jag och vill i laglig ordning, efter min förmåga, så begagna min sjelf - 118 Dea 28 Augusti. skrifna representationsrätt, att tillfälle snart må beredas, då jag kan få öfverlemna henne till Svenska folkets fria disposition.
Att nu vidare ingå i undersökning eller försvar af förslagets särskilda fel oell förtjenster, tjenar troligen till intet, och det är för öfrigt redan gjordt af båda de motsatta opinionernas skickligaste talare.
Hvar och en lärer med mer eller mindre öfvertygelse och sakkännedom i denna stund hafva fattat sitt beslut.
Jag anhåller likväl sluleligen hos de Hrr af Ståndet, som komma att befinna sig inom majoriteten, att de betänka i hvilken ställning de föra värt gemensamma fädernesland, om de icke med allvar och menniskokärlek lyssna till folkets rättmätiga fordringar.
Jag önskar, att icke bureaucratien och dess kämpar allt mer och mer måtte misskänna sin egen ställning, eller inbilla sig att de, i stället att vara Statens tjenare, äro dess tuktomästare.
Ehuru betänkliga symptomer i detta afseende äro förhanden, är jag dock lugn och önskar att alla fäderneslandets verkliga vänner mätte vara och visa detsamma.
Ingen makt på jorden skall förmå återhålla ett folks anspråk på rättvisa, dä det icke sker på den allmänna ordningens bekostnad, och Svenska folket skall med stöd af rätt och sanning slutligen vinna hvad dessa ord hafva att innebära.
Ilr Tersmeden, Carl Reinhold:
Fullt förvissad, att hvarje ledamot redan fattat sitt beslut i denna fråga, är del ingalunda min mening att ingå i någon discussion öfver de anmärkmr, som blifvit gjorda mot det hvilande förslaget.
De hafva redan blifvit upptagna och vederlagde af flere talare, bland deni äfven af Hr von Troil, som sä fullständigt utvecklat saken och med hvilken jag till alla delar förenar mig.
Jag har likväl begärt ordet, emedan jag anser för min pligt såsom representant, alt, vid afgörandet af en så vigtig samhällsfråga, öppet uttala min tanka och erkänna till hvilken lära jag bekänner mig.
Hvad sjelfva förslaget vidkommer, hade jag äfven åtskilliga anmärkmr att göra, men vid jemförelse af förslagets fördelar och olägenheter, har jag funnit, isynnerhet hvad sjelfva grundprinciperna beträffar, de förre så vida öfvervägande, att jag ej tvekat att gifva företräde ät detsamma framför det representationssätt vi nu hafva.
Jag tror mig således handla i fäderneslandets sanna intresse, då jag förklarar, att jag voterar för det nu hvilande förslaget till nationalrepresentationens ombildning.
Då R. o. Ad:s tid redan länge blifvit upptagen, skall jag söka vara så kort som möjligt.
Ehuru jag icke delar deras åsigter, som påstå, att det nya förslaget är både odugligt och skadligt, så erkänner jag likväl, att jag nödgas votera mot detsamma.
Jag erkänner visserligen den stora förtjensteu hos 1840 års Const.Utsk. och den möda det haft att, oaktadt vårt representativa samhälles brister, hafva kunnat tillvägabringa ett förslag, hvilket åtminstone till sina principer är riktigt; men dä jag icke tinner, att principerna i sina detaljer blifvit conseqvent utförde, och då jag tillika tror, alt, om förslaget sättes i Den 28 Augusti. 119 verkställighet, stor skada deraf för landet skulle uppkomma, så får jag förklara, att jag ej kan deltaga i deras åsigter, som rösta för förslaget.
Det har blifvit ytlradt af en värd ledamot inom detta Stånd, att den nuvar. representationen har sin grund uti Svenska folkets öden och historiska utveckling.
Jag erkänner visserligen att så är förhållandet, men man måste likväl följa denna historiska utveckling från dess ursprung intill denna tid, och se till, huruvida den i sjelfva verket, ur denna synpunkt betraktad, har samma rätt att fortfarande representera, som den värde ledamoten här förespeglat.
Adel, som har sitt ursprung egentligen från de äldsta tider, och har uppkommit genom en personel pligt, då livar och en åtog sig att rusta för sitt hemman, var således till sitt ursprung personel, ej ärftlig, och dess rättigheter berodde på deras egenskap af jordägare med skyldighet att med häst och karl rusta för hemmanet.
Sedermera har
Adeln i sin utveckling genomgått mångahanda öden och står slutligen i närvarande ögonblick på den punkt, att dess representationsrätt håde kan och bör upphäfvas.
Jag åtminstone för min del anser det visserligen ligga en billighet deruti, att när Adeln upphört att besitta en stor del af den Svenska jorden samt bortskänkt de rättigheter, hvilka egentligen constituerade den såsom Adel, berättigad till representation; så bör Adeln, när dessa rättigheter upphört, äfven upphöra alt äga den sjelfskrifna representationsrätten.
Det är' således icke derföre att jag vill bibehålla ståndsfördelningen, som jag uppträder och förkastar förslaget, utan derföre att jag anser detsamma vara felaktigt i sina detaljer.
Jag ber om ursäkt, örn jag i några få ord gifver min opinion tillkänna, innan jag går att lägga min röst i urnan; jag skall således inskränka mig derhän, att jag ber få förena mig med Hr von Troil, Emil, och således voterar för förslaget.
Hr Vult von Steyern, Henrik Willi.:
Jag skall ej blifva mångordig och behöfver det icke eller, då Hr von Troil så talentfullt uttryckt de åsigter, som jag lägger till grund för min votering.
Jag begagnar äfven detta tillfälle, alt för Hr von Troil yttra min enskilda tacksamhet, fullt förvissad, att denna tacksamhetsgärd skall en gång hembjudas honom af den menighet, som ligger honom ömmast om hjertat — af hela Svenska folket.
Frih. Kantzow, Joli.
Albert, förklarade sig häruti instämma.
Hr Pereswetoff Morath, Fredr.
Utgången af den fråga, som nu är föremål för H. II. o. Ad:s öfverläggning, nemi. det nya representationsförslaget, har alltifrån riksdagens början kunnat förutses.
Jag ämnar således icke länge taga R. o. Ad:s uppmärksamhet i anspråk.
Visserligen har äfven jag funnit åtskilliga brister i förslaget, men de äro, i min tanka, högst obetydlige jemförelsevis med den 120 Den 28 Augusti. tidsförlust, som skullo blifva en följd af ett nytt förslags upprättande, och kunna af en blifvande riksförsamling lättligen afhjelpas.
Jag anhåller derföre, att i dagens prot. måtte varda antecknadt, att jag röstar ja för nya representationsförslaget.
Derigenom försvinner behofvet af en särskild reservation och, då jag önskar synas lika ren inför nationen, sorn inför mig sjelf, äfven all anledning till misstanka om saknad vilja eller förmåga å min sida att, när fäderneslandets väl det kräfver, göra uppoffring af s. k. rättigheter, hvilkas lagliga tillkomst är ingenting mindre än erkänd, men de der aldrig befrämjat fäderneslandets välfärd, utan oftast lågt hinder deremot.
Jag vill blott i korthet förklara, alt jag, på de af Hr af Forsell anförde grunder, röstar ja till förslaget.
Jag skall ej vara mångordig, utan blott tillkännagifva, att jag fullkomligt instämmer i hvad Hr Vult von Steyern och Hr Emil von Troil nyss yttrat.
Det sätt hvarpå man här behandlat det hvilande grundlagsförslaget har föranledt mig att derom yttra några ord.
Ett förslag, som hvilar på den grundsatsen, att alla menniskor äro bröder och böra till sanningens kunskap komma, så väl i allmänna som i de högsta angelägenheter, det må då vara mer eller mindre lyckligt utfördt, hade förtjent en mildare behandling.
Det har haft sina bespottare.
Då man förklarar dessa, alt man igenkänner deras språk, så ligger deri ett tillräckligt svar på hvad de yttrat.
Det har haft sina klandrare.
Detta klander har varit hårdt.
Man har uttalat eller man har gillat det klander, som vissa flygskrifter innehållit öfver t. ex. valrättens utsträckning för vida, dä fråga varit om DondeSt., men tvertom, då fråga varit om BorgareSt.
Hvad emedlertid valrätten för hemmansägare å landet angår, de må dä kallas 10-r:drs-män, eller hvad helst annars, så är det samma valrätt som alltid ägt rum; ty en hemmansägare, huru liten lott han än ägt, har aldrig blifvit derifrån utestängd; men de der 10 r-.drne, hvarmed man vill förskräcka, de finnas icke i verkligheten såsom hemmansvärde, åtminstone bar jag aldrig sett dem i någon taxeringslängd upptagne.
Man har, i fråga om valsättet, ansett för ett tillbakaskridande i våra samhällsformer, att begagna indirecta eller medelbara val, ehuru detta valsätt från ålder ägt rum bland massan af nationen, eller vid de vanliga electorsvalen inom BondeSt.; men då man emedlertid i det hvilande förslaget bibehållit de directa eller omedelbara valen för BorgareSt., som förr begagnat detta valsätt, har äfven detta blifvit klandradt, emedan sättet möjligen skulle kunna föranleda oordning och tumult.
Hade man varit rättvis, borde väl ettdera gillats, men man blir icke rättvis, då man vill vara hård.
Man Den 28 Augusti. 121 Man har sagt, att ståndsinrättningen inom vårt fädernesland från uråldriga tider ägt rum, att den varit nationel.
Allhärjaroch landskapstingen hafva varit äldre och den ännu fortvarande sockenstämman är mest öfverensstämmande med våra vanor.
Vid berörde ting fördes allmogens talan af den sjelf, eller af dess lagmän, och det var först i en sednare tid, således icke i den äldsta, som, till följd af mindre oordningar och Konungamaktens försvagande, herredagarne infördes och folkets förra ombud, lagmännen, i och bredvid rådet, blefvo dess herrar; derefter de utväxter på statskroppen, som kallas stånd, bildades.
Dessa utväxter hafva sedermera blifvit nog mäktiga att förhindra folkets allmänna vilja.
Förra riksdagar hafva gifvit och kanske äfven den närvar, skall derpå gifva bevis.
Jag tror också, att ståndsindelningen, så gammal den än må vara, aldrig inom vårt land blir rätt nationel, eller uppburen af allmänna tänkesättet.
Dä jag nu omnämt sockenstämman och vidare om densamma ämnar yttra något, torde man icke böra förebrå mig, att jag sökt mina jemförelser efter främmande mönster utom landet, hade jag än det bästa tillfälle derför inom ett brödrarike, eller att jag från ett lif, som icke finnes, velat skapa ett nytt, och dymedelst gjort mig förtjent af den förebråelse Sismondi ställer til! lagstiftaren, då han yttrar: att han väl kan släcka, men icke tända lifvet.
Om vid sockenstämman någon skulle föreslå, att de der möjligen närvar, s. k. välborne skulle innesluta sig i ett rum för sig, presten och klockaren för sig, de inom församlingen jordägande borgarena för sig, och ändtligen bönderne, lika så afskilde, öfverlägga och besluta om de allmänna ämnen som förekomma; jag frågar, om den som slikt föresloge, skulle anses för rätt klok; jag frågar, till och med, om det vore rätt christligt att på detta sätt vilja undandraga hvarandra råd och upplysningar; till hvad fromma, exempelvis för bönderne, presten skulle utestängas från deras öfverläggningar om barnaundervisningen; och ändtligen, med hvad rättvisa han, adelsmannen och borgaren, fastän blott några få personer, kunde få, såsom utgörande 3:ne stånd, öfverrösta hela den öfriga församlingen o. s. v. Och likväl är det dessa oförnuftiga grundvalar man förordar.
Huru förena det med allmänt gagn ? huru med rättvisa ?
Det obeqväma, odrägliga i arbetsordningen vill jag förbigå.
Vid sockenstämman välja socknemännen oftast för de vigtigaste angelägenheterne, såsom fattigvård, kyrkobyggnad m. m. inom sig en öfre direction, som i sista hand inom socknen beslutar, under det de sjelfva förbehålla sig beskattningsrätten för kostnadernes bestridande.
Man kan då icke neka, att det hvilande grundlagsförslaget ligger mycket närmare den förnuftiga inrättningen af våra sockenstämmor, än det oförnuftiga Svenska representationsväsendet.