Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
F'6'r öfrigt ignorerar jag icke det förhållande, att dessa lagföiändringar äro hufvudsakligen hemtade från det uva lagförslaget, hvaraf jag är en ganska ifrig försvarare; men jag har redan tillförene flera gånger på detta ruin förklarat, att jag högeligen motsätter mig alla sådana partiella förändringar, sora icke äro af behofvet påkallade; och della från nva lagförslaget hemtade stadgande, om försäljning af faslighet, står i oskiljaktigt sammanhang med nya lagens föreskrift om permanenta domstolar, och intill dess vi få deni införda, anser jag för min del icke välbetänkt, att i någon raan gifva bifall till detta betänkande.
Af sådan anledn. vågar jag äfven hos Hr Landtm anhålla om propus, till afslag å della betänkande.
Men medan jag har ordef, må det tillåtas mig all, ehuru jag är eu ung riksdagsman, som icke har särdeles erfarenhet i formfrågor, anmärka, alt jag tycker rjlsk, hafva begått ett formfel; ty efter mitt förmenande hade Utsk. bort afgifva 2ine betänk:n, nemi. dels i anledn. af återremisserna på förra utlåt , rör:de väckt motion oin upphäfvande eller ändring af i 3 §:n af K. förordn. den 13 Juli 181S, angtde inteckning i fast egendom, och dels ett särskildt betänk., 0111 ändring af 4 cap. 4 §tn Jorda-hln och K. lörordmna den 18 Juli 1800, i fråga om lagfart och börd samt städsel och lego af jord på landet, hvilken sednare förändring ifrågakommit, derigenom att fråga derom väcktes vid återremisserna af förra betänkandet.
Derom tror jag att Utsk. bort aflemna särskildt memor , emedan nu det besynnerliga fö i hållande inträffar, att i samma utlåt, upplages en fråga, som förevarit aine gånger, och en annan fråga, sorn ej föret'ar i t mera än en enda gång.
Innan jag går att besvara den siste talarens argumentation i delina sak, vill jag i korthet nämna, att detta betänk vid sisth riksdag, sådant det nu för IL o. Ad. blifvit uppläst, blef af dåvar.
LagUtsk. författad!, och af R. o.
Ad. samt PresteSt. bifallet, men af de 2Ine öfriga RiksSltn afslaget, och att, när betänk.
N:o 53, på hvilket detta stödjer sig, föredrogs i RiksSltn, så gjordes dervid åtskilliga inkast, om jag ej missminner mig, af Professor Cederschjöld, Hr Cederschjöld Robert, Hr Palmcrantz m. fl. ledamöter inom detta Stånd, äfvensom jemväl anmärknir inom BorgareSt. blefvo gjorda, hvilka alla anmärknir gingo derpå ut, ali Utskls då gjorda afstyrkande var oriktigt, och att Utsk. bort, till vinnande af det ändamål motionären åsyftat, framlägga ett förslag i öfverensstämmelse med hvad förra LagUtsk. tills, ty ■ k t.
Orsaken hvarföre LagUtsk. och, såsom jag äfven förmodar, de fleste, hvilka talat för en förändring i detta fall, hafva gj u t delta förslag, är att med de förhållanden, som för närvar, existera, i anledn. af i 3 §In inleckn förordningen, \ cap. 4 S‘n Jorda-b:n, iJen jä Augusti e. m. 119 K. förordn. angtde lagfart och hörd afdon i3Juni 1800 och S inom. af K. förordn. af sistnämnda dag, 101 :de städsel och lego af jord på landet, det inträffar, att om en person löper en egendom i dag och begär lagfart på den inom 9 månader härefter, — ty han har rättighet attejgöra det förr än vid det ting , som infaller näst efter 6 månader sedan han gjort köpen Iliand lingen; så kan det lätt hända, att en fordringsägare, hvilken under tiden, ulan att känna detta köp, begärt och fått inteckning efter att ur pt ot. hafva begärt och erhållit gravationsbevis, och således ej har ringaste aning om ali ett sådant köp skett, likväl, då köpebrefvet företes, icke kan erhålla en styfver för sin in leck nings-alhand ling.
Detta gör att så väl publika cassör som enskilde capitalister frukta att gifva lån på fastigheter, synnerligen om de ligga i en aflägsen landsort, och att lånlagaien måste ställa borgen, samt att, när således den ej kan fås på närmare håll, det nästan blir omöjligt att få låna penningar från aflägsna orter.
I följd deraf våga ej heller penmngeäsjare här i Slockholm alt lemna lån mot inteckning i landtegendom, då de ej känna förhållandet noga.
Delta är det ena skälet, hvarföre Utsk. svikligen liotl sig bereda en säkerhet i delta fall.
En annan omständighet rörer de s. k. undantags-conlractena och lifslidsslädjoi na 111. fl. dylika nfhandlingar, hvilka på landet öro ganska allmänna.
K. förordn. af år 1800, angrde städsel och lego af jord på landet, kan efter dess ordalydelse tolkas och tolkas också merendels så, att ett så beskaffad! contract har förmånsrätt framför köp, som göres vid samma tid, "hvarföre en köpare, sorn fått ett gravationsbevis, och deraf finner att egendomen är ograverad, eller åtminstone tror sig finna det, slutligen, när han betalt egendomen , kan få vela att den är graverad af en arrendeal handling, i följd hvaraf han antingen är skyldig alt utbetala vissa tunnor säd, vissa kannor mjölk o. s. v., hvilket betydligen förringar egendomens värde eller ock mot en ringa årlig afgäld är af med en betydlig del af den fastighet han på god tro sig tillhandlat.
Undantagsägaren eller arrendatoren kan efteråt komma och begära inteckning, hvilken icke kan vägras, och sålunda äger en osäkerhet rum, som kan föranleda att köparen betalt en egendom, som sedermera befinnes vara vida mindre värd än han haft skäl att förmoda.
För att undvika ett sådant förhållande, har Utsk. trott bästa utvägen vara alt bereda ett lagstadgande, i följd hvaraf det vid hvarje afhandling, vare sig om arrendeköp eller hvad som helsi, lage i contrahentens intresse, att så fort som möjligt söka inteckning eller taga uppbud; och det tror jag hvar och en, som oväldigt betiaktar saken, skall finna ej kunna leda lill någons förnärmande, men väl till allas tillfredsställelse.
Frih Cederström, Jacob:
Utsk. har i öfvcrenssläm - no Den i5 Augusti c. m. » / melse med Lag-comite'en föreslagit ifrågavar. förändring, men Utsk. har på sidan om I.ag-corniteens förslag, hvilket förutsätter anmälan å nästföljande rättegångsdag, uteslutit stadgandet derom, förmodligen derföre alt det ej skulle kunna antagas under nuvar. domstols-organisation i Riket.
Jag skulle dock , ehuru jag instämmer med den sista talaren i fråga om behofvet af ett stadgande i detta ämne, tro, att första punkten i delta betänk, borde få en förändrad redaction , för att icke såsom nu öppna vägen för en bedräglig handlings företrädesrätt, hvilket blefve följden af förslagets antagande, att då en sålt samina egendom åt tvänne, den sednare köparen, så snart han till lagfart anmäler sig en dag före den första köparen, dess köp blir ståndande, hvilket jag tror kunde undvikas, om redactionen blefve så lydande: ”Öfverlåtelse af fast egendom anmöles vid nästinfallande rättegångsdagen så på landel som i staden, och om två söka lagfart å samma rättegångsdag i stad eller vid samma ting å landet, vare den öfverlåtelse gällande, som först skedde.
För öfverlåtelse af nyttjanderätt till fastighet vare lag samma.
På detta sätt är klart, att så väl köp, som öfverlåtelse af nyttjanderätt, måste å nästa rättegångsdag anmälas hos domaren, hvarigenom alla de svårigheter, som i följd af nuvar. författningar förefinnas, blifva undanröjda.
Jag tillstyrker att betänk, mätte bifallas med denna förändring.
Jag har begärt ordet, egentligen för att besvara några anmärkntr af en värd talare i mitt grannskap.
Han har sagt, att det kunde hända, alt betänkligheter inträffade genom nu gällande lag.
Jag deremot tror, att för att visa, att ett lagbud är otjenligt, skola sådana olägenheter hafva inträffat, men intilldess de inträffat bör man icke parlielt förändra lagbuden, utan endast i sammanhang med hela lagförslaget.
Vidare har samme talare sagt, att det kunde dröjas ända till g månader, innan man sökte lagfart.
Det kan väl hända, att någon gång det dermed kan dröjas g månader, men i allmänhet skall det vara inom 6 månader på landet och 3:ne månader i staden efter det köpet skedde; och jag tror, alt hvar och en lärer vara mån om alt fä sin egendom uppbjuden, så fort som möjligt, för att slippa att få något obehag af rättegångar.
Vidare har samme talare ordat om olägenheten deraf att icke i publika cassör få belåna från Stockholm aflägset belägna egendomar; men jag tror, att dermed ingen fara är.
Det är allmänt bekant, — sä är åtminstone förhållandet med alla publika cassör jag känner, — alt dessa cassör ej gifva större lån än motsvarande hälften och kanske ända till af egendomsvärdet; men jag tror alt inga hinder möta att få belåna egendom under det maximi-belopp, som är stadgadt.
Hvad vidare beträffar, alt samme värde talare sagt, att Den iS Augusti e. m. nit K. förordn. af år 1818, ang:de inteckning, lemnat köpare och säljare och i allmänhet parter, som conlrahera om fast egendom, i ovisshet huruvida en sådan afhandling, hvarigenom undantags-förmåner bestämmas, medför rättighet framför köparen; sä tror jag visserligen icke att hos någon domare tvekan kan uppstå om lagens stadgaande derutinnan, enär det är stadgadt, att undanlags-contracter skola, för att medföra fördel, vara infecknade.
N11 är nemi. förhållandet, att är undantags-contractet intecknadt före köpet, har det förmånsrätt: sker det efter köpet, och försummelse med lagfai ts-sökande inom 6 månader icke ägt rum, så medför det ingen förmånsrätt.
Lagstiftningens
. stadganden derom äro så tydliga, att jag näppeligen tror att någon dom hafvande kan derom misstaga sig, aldrahelst som det är bestämdt i lagen, alt inteckning räknas från den dag då ansökningen derom inkommit.
Det är blott dessa anmärkningar jag velat tillägga, och yrkar jag på grund deraf afslag å belänkandet.
Då jag varit den, sorn, då denna fråga första gången förevar inom LagUtski, afgaf en reservation emot Utskrs beslut, hvarigenom Disk. förkastade förslaget, derföre att det ej var så vidsträckt framstäldt, att alla de förslag, som nu äro gjorda, då, efter LagUtskrs åsigt, kunde framläggas; så anser jag äfven för min pligt att, ehuru jag icke deltagit i Utskts sednare behandling af frågan, här uppträda till försvar för nu föredragna betänk, synnerligen som ifrågavar. ämne verkligen är ett bland de vigtigasle, som vid denna riksdag inkommit från LagUtsk., nemi. då man afser faslighets-köpares och inleckningshafvares ömsesidiga rättigheter.
Jag skulle trott, att hvar och en, som med ringaste uppmärksamhet genomläst Utskts förslag, borde finna, att det bar obestridligt företräde framför lagens nuvar. stadgande, och det kan derföre ej annat än förundra mig att finna, det någon person, som harden ringaste praktiska erfarenhet i juridiska ämnen, kan här uppträda för att tillstyrka förslagets förkastande.
Lagen stadgar för närvar, om fastighetsköp, att om någon säljer fastighet till arne, slår det köp fast, som först skedde.
Nu finner man, att en person kan sälja sin egendom i dag till Pehr och i morgon lill Påhl, utan att den sednare har kännedom om det köp, som skett dagen förut.
Den sednare köparen begär uppbud på sitt köp och vinner äfven uppbud, men någon tid derefter inom natt och år, som är den kortaste fastställda tiden för klander af fastighetsköp, anmäler sig den förste köparen hos domaren och begär alt få den köpta fastigheten.
Domaren måste då på grund af det stadgande, som nu finnes, frånkänna egendomen den sednare köparen.
Denne, som på god tro köpt och erhållit uppta H. 16 !»2 Den i5 Auguiti e. ra, bud, gar nu miste om fastigheten och förlorar måhända äfven den redan utbelaltn köpeskillingen.
En hvar finner väl orimligheten af ett sådant stadgande, oell synes jemväl böra vilja medverka till denna olägenhets afhjelpande.
Också tror jag, all denna olägenhet vore fullkomligen afhulpen genom antagande af lörsta momentet i LagUlsk:s förslag.
Der lillst vrkes nemi. ett så lydande stadgande: ”Öfverlåter någon sin äganderätt till fast egendom åt två, staude den öfverlåtelse fast, derå lagfart försl sökes; dock att, om två söka lagfart å samma dag i staden eller vid samma ting å landet, den öfverlåtelse är gällande, sorn först skedde.” Härigenom har LagUtsk. tillräckligen betryggat dens rätt, som försl köpte, ifall han sjelf vill bevaka sin rätt att söka lagfart.
.Cederström, Jac., har endast halt den anmärka, alt framställa, att en viss lid borde utsättas, inom hvilken lagfart skulle sökas, nemi. vid första rättegångstimme eller första ling å landet.
Ett så beskaffad! stadgande anser jag alldeles öfverflödigt, ty det faller af sig sjellt, att om LagUtsk:s förslag antages, blir hvarje köpare angelägen att söka uppbud på det skedda köpet, så att påföljden blir alldeles densamma, som den, hvilken skulle uppkomma genom antagande af Frihtns förslag, utom det att i sednare fallet köparen skulle förverka sin rätt endast derigenom, att han ej genast sökte lagfart, hvaremot det, enl.
CJtsk:s förslag, finge bero på köparen alt bevaka sin räll, och han, oaktadt sin försummelse, åtminstone bade möjligheten att vidblifva det köp lian gjort.
I afseende på det i andra punkten förekommande förslag om inteckningsrätl, stadgas för närvar., att uppbud ej behöfver ske förrän inom 3 månader i stad och, örn jag minnes ratt, vid del ling, som först infaller efter 6 månader på landet.
Men nu kan det hända, att sedan en egendom blifvit försåld förre ägaren låter inteckna den inom dessa 3 eller 6 månader, hvarunder köparen har rättighet att uppskjuta med lagfarten.
Sedan denna eller dessa inteckningar i egendomen blifvit fastställda, utlemnas de till långifvare, hos hvilka penningar emot dem kunna bekommas, enär den, som mottager dessa documenter, ej underrättar sig om annat än det belopp, för hvilket egendomen förut kan vara intecknad, och, då han finner egendomen vara ograverad eller till lågt belopp intecknad, anser documenterna lemna full säkerhet.
Han utlemnar deremot penningar och behåller documenterna, i öfvertygelse alt han har likasom reda penningar i sin cassa-kista; men några månader derefter anmäler sig köparen, och dä har intccknings hafvaren förlorat all säkerhet för sina utlånta penningar.
Sådant kan ej mera hända, ifall Utsk:s förslag antages, ty då skall hvarje inteckning blifva beståndande och gälla med den rätt gravationsbeviset innehåller, ehvad egendomen dessförinnan blifvit försåld ellet ej.
Dt n i5 Augusti c. m.
Jag vågur nu [toppas, att jag lyckats så pass redigt framställa fördelen af Utskrs ilrågavar. förslag, att icke någon bör tveka alt bifalla det, och alt således underlåta alt instämma i Frih. Thure Cederströms anhållan 0111 afslag.
Till en del liar jag blifvit förekommen af den sista talaren.
J >g vill blott tillägga några ord i afseende på hvad Frih.
Cederström, Jac., föreslagit, nemi. alt oin del äfven vore nyttigare, så äi* det dock omöjligt alt verkställa.
Om man uppgör köp 001 en egendom i en aflägsen ort, t. ex. i Torneå eller Ystad, då man sjelf vistas i Stockholm, så hemställer jag, huru det vore möjligt att till nästa rättegångsdag, om den inträffade en ä två dagar derefter, hinna presentera en så beskaffad köpeafhandling.
Skulle man på grund af denna omöjlighet ej få uppgöra köpet eller också förlora, all den rätt, som derigenom blifvit försäkrad?
Det lär icke vara meningen.
Hvad åtri' hel ruffar dea anmärka., som af Frih. Cederström, Thure, blifvit gjord, rnr:de afhandling»!' om arrende af jord m. m., vill jag citera innehållet af K. förorda, angtde städsel och lego af jord på lande! af den i3 Juni 1800, i hvad, den rörer detta ämne: ”Arrende å afliugejord får ej ingås pä längre tid än öo år, och bör arrendator för sin säkerhet lala inteckna contraclel sist vid det ting, som infaller 6 månader sedan det slöts.
S sådant fall bryter k ö p i c k e arrendet, s å.v ida del ej röret sådan egendom, hvarå innehafvar en endast njuter villkorlig besittningsrätt, i hvilket fall det blott kati bestå så länge dess dispositionsrätt är g ä 11 a n d e.”
Häraf svnes tydligen, alt köp ej bryter beståndet deraf, såvida den blifvit iniecknad inom laga tid, nemi. vid det ting, som infaller näst efter 6 månader.
Samma lid för lagfart är äfven stadgad för köpare.
Således har den, som uppgjort ett sådant undantags-contract, rättighet ali derå erhålla inteckning efter egendomens försäljning, ehuru den nye agaren icke kände förhållandet, hvilket alltid blir händelsen, då inteckningen icke skett så tidigt, att lian derom vid lagfarten underrättas.
Allt detta skulle likväl förekommas om delta betänk, antoges.
Det torde måhända vara förmätet att vilja försvaia min sats, sedan en värd ledamot, Hr Cederschjöld, catbegoriskt förklarat, att han så tydligt ådagalagt nyttan af LagTJtskjs förslag, alt icke någon inom detta
Hus kunde draga i betänkande att med afslag å den framställning, hvarå jag hegart Hr Landtmts propus., bifalla Hr Cederschjölds mening.
Jag, sorn likväl förklarar mig vara någon, liar dock icke funnit mig öfvertygad af Hr Cederschjölds framställning och får vördsamt förklara för deln bland R, o. Ad:s ledamöter, hos hvilka jag kan hoppas vinna något afseende på hvad jag framställt, att jag, inga - i^4 Den |5 Augusti e. m. lunda kati finna någon rättsgrund deruti, att den, sou) först söker lagfart, skall få förmånsrätt framför den, sorn först köpt.
Mig synes, att den som först koper en egendom, bör få behålla den, äfven af den slutsats, som Hr Cederschjöld drog af hvad han anförde om Pehr och Påhl; ty om något afseende bör göras på den, som först sökt lagfart, bör val också en sådan consideration g.illa för den som först köpt.
För öfrigt får jag anmärka, att just gamla lagstadgandet innehåller ett correcliv mot så beskaffade transactioner, nemi. deruti alt det uttryckligen stadgar, alt den sorn sålt samma egendom åt tvänne, skall böta sjeltedelen af köpeskillingen.
Deremot innehåller det nya lagförslaget ingenting derom.
Man kan väl sluta sig till att det varit LagUtskts mening att bibehålla dessa böter; men icke finnes det uttryckt i betänk.
, och således anser jag meningen otvdlig —Hvad i öfrigt vidkommer förhållandet med köp, så, lika så väl som det kan hända, att olägenheter uppstå derigenom att lagfarten fördröjes, hvilket jag icke bestrider, lika så väl kan det hända att stora olägenheter uppkomma, om betänk, bifalles.
Det kan bända t. ex. att, för att rädda en inteckning vid en auction, elen sorn ej sjelf kan vara närvar., anmodar en annan att inköpa fastigheten för sin räkning.
Sedan han köpt den, men icke haft tillfälle alt derom göra anmälan hos domstolen och få köpet intaget i rättens prolocoll, så kunna under liden alla förre ägarens borgenärer söka inteckning och erhålla den, hvarefter köparen endast har att hålla sig till fångesmannen.
Då vet jag icke hvad säker het skulle uppkomma.
Enda vinsten af ifrågakomma lagförändring är måhända den, —om sådant karr kallas för en vinst, och hvilket mine värde vederparter inäga besvara, — att den som köpt en egendom och icke genast derå kan söka uppbud, nödgas, ehuru sjelf redbar och ordentlig, till sina borgenärers förnöjande afstå all sin egendom, endast derföre att förre ägarens af honom okända borgenärer sökt och erhållit inteckning i den köpta fastigheten.
Sålunda kunde verkligen mångå olägenheter uppstå.
Jag för min del vidblilver således deri sats jag yrkat, och tror ytterligare, att delta LagUtskrs betänk, skulle öppna dörren för mångfaildiga bedrägerier och svek samt medföra många vida större olägenheter och svårigheter än det lagstadgande i delta afseende, som vi nu hafva, hvilket i sig sjelft innebär ett corrretiv emot missbruken.
Jag anser mig böra förklara, alt jag hörer till deras antal, hvilka icke funnit sig öfvertygade om riktigheten af de skäl Hr Cederschjöld anfört, och jag kan således icke på dem godkänna det betänk., som nu är för handen.
Såsom ett ytterligare bevis på de svek och bedrägerier, som kunna uppkomma genom antagande af detta lagför slag, bör jag nämna, att då köp af fast 1 Den i5 Augusti e. ra. egendom vanligen uppgores genom upprättande af en köpeafliandling eller sjelfva köpecontraclet, oell Hvilket köp sedan fullbordas genom utfärdande af köpebref, såsom varande den handling, i hvilken köpeskillingen är cpvitterad, och utan hvilken lagen bestämdt lörbjiider att lagfart må beviljas; så kan det bända, att, om en köpeafhandling upprättas, deruti köparen eller säljaren förbinder sig att uppfylla åtskilliga villkor innan köpebrefvet skall utfärdas, säljaren, innan uppfyllandet af dessa villkor, vare sig på bans egen eller köparens sida, upprättar en ny köpeafhandling med en annan och gör den sådan, att köpebref derpå genast kan utfärdas.
Då kommer den sednare, köparen med delta köpebref till domstolen, hvarest lian får lagfart derpå, och den, som har den förra köpeafbandlingen i sina bänder, som kan bevisa att lian i köpecontraclet fått villkor upprättade, hvilka nödsakat honom att uppskjuta köpets anmälan vid domstolen, som kommer och visar, att han derförinnan ej kunnat bevaka köpecontraclet, han går förlustig af sin rätt.
Detta leder således till rättegångar, hvilka förekommas, om man later lagen vara sådan den är, då den som först köper bar sig tydligen tillerkänd rätt att vinna lagfart framför den, som köper efteråt.
Jag liar alldeles icke, såsom Frih.
Cederström, Thure, yttrat, calhegoriskt föiklarat, alt jag öfvertyga! R. o. Ad:s samtliga ledamöter om riktigbeten af LagUtsk:s förslag.
Jag har endast sagt, att jag hoppades, det ingen mera ville* begära bifall till Frih. Thure Cederströms förslag, naturligtvis - med undantag af honom sjelf.
Jag har nu hört, alt en talare till ej funnit sig öfvertygad om riktigheten äf Utskrs förslag.
Cederström säger, att den, som först köpt fastigheten , äfven borde få behålla den.
Sä vill äfven LagUlsk., ty förslaget innehåller att den öfverlåtelse skall vara gällande, som först skedde, såvida de samtidigt anmäla sig.
LagUtsk:s förslag är till fördel för ordentliga köpare; meri jag medger, att slarfaktige köpare kunna deraf finna sig besvärade.
Di man stiftar lagar, förutsätter man att ordning må iakttagas, oell det är den ordentliges fördel, sorn alltid bör vara föremål för lagstiftarens omtanke.
Hr Printzensköld bar yttrat, alt i köpecontractet kunna finnas villkor, som förbjuda köparen att derå begära uppbud.
För min del skulle jag tro, att ifall det ifrågavar. förslaget antogek, ingen köpare skulle låta i köpecontractet inflyta sådana besynnerliga villkor, som skulle hindra honom att begära lagfart, och om han vore så narraktig, hade lian derför ej att skylla någon annan än sig sjelf.
För öfrigt stadgar 3:dje punkten: ’’Söker någon lagfart, på grund af företedd handling, som hans egen åtkomst visar, men kan ej genast så styrka förre ägarens åtkomst, att lagfarten beviljas må; D e n i 5 Augusti e. m. i lagfarts-protocollet tecknad.”
Han liar således förvarat sin rättighet, derigenom att lian ådagalagt sig vara köpare,, och det måste linn kunna göra dagen efter det köpet är afslutadt, saipt således vid nästa rältegångstimme i staden och vid nästa ling å landet, sfi alt rättigheten hiir förvarad, äfven då fullständiga lagfartshandlingnr ej kunna företes.
Bland de anmärknrr, som först gjordes, var den, att ifall LagUtsk:s förslag antoges, vore ovisst, huruvida sista lagbudet i 4 cap. 4 Jorda-b:n borde anses upphäfvet eller icke.
LagUtsk. har här nyttjat de ord man vanligen begagnar, då man ej alldeles vill upphäfva ett förut gällande stadgande, nemi. alt, med ändring af det och det i förordningen, må stadgas etc.
När man så uttrycker sig, är det ju blott det ändrade, sorn är upphäfvet, och det öfriga slår qvar.
Hvad _ ett annat skäl angår, nemi. att man ej bör lösrycka lagens stadganden och göra partiella förändringar, så, örn någonsin detta skäl är titan vigt, inträffar sådant i denna fråga, emedan så väl intecknlslagen som lagfarts-lagen äro, att jag så må säga, Ivänne särskilda lagar för sig, som äro utkomna i särskilda författningar och särskildt blifvit behandlade.
Detta har skett utan olägenhet förr, och måste således äfven kunna utan svårighet ske hädanefter.
Hr Printzensköld har ningar Hr Cederschjöld gjort, och med hvilka äfven jag är hufvudsakligen ense, gjorf anmarkn. om huru missbruk skulle kunna ske i oell genom det nya lagbudet.
Det är omöjligt att stifta någon lag, så att intet missbruk kan ske eller den icke kan förtydas.
Det återstår således blött fråga om att kunna stadga hvad som i möjligaste måtto utestänger missbruken, och så vidt ske kan, ställer så till att de minst äga rum.
Jag tror alt, såsom lagarna nu äro, lemna de rum för det missbruk, alt man alldeles icke lagfar med den egendom man köpt, och det händer ganska ofta att flere personer vid samma ting anmäla sig att få lagfart på en egendorn, som af dem blifvit öfverlåten från den ena till deli andra.