Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att äfven detta sätt att förfara skulle tillämpas på alla provinser i Riket, tycktes vara påkalladt af den största billighet, om nemi. det antogs för en ort, och då, enligt de upplysningar StatsUtsk. kunnat inhemta, det verkligen är förhållandet, att största delen af hvad Kronan nu har utestående hos individerna, om icke alltsammans, är att anses såsom förlorad; så tror jag, att, i händelse äfven ett klokare systeme för undsättningar komme framdeles att äga runi, icke något praijudicat, sådant som Hr von Hartmansdorff föreställt sig, kan ligga i vägen för antagande af det förslag, som StatsUtsk. framställt.
Frih. Cederström, Jacob: Hr von Hartmansdorff har rätteligen anmärkt det oriktiga i form och sätt, som StatsUtsk. föreslagit för utredande af tillgångarna till gäldande af skulder, och skulle denna grundsats i afseende på Kronans fordringar för undsättnings-spanmål i Norr -och Westerbottens län äfvensom de öfriga länen i Riket godkännas; så skulle naturligtvis på samma skäl jemväl i afseende på rester af Kronans räntor en dylik åtgärd kunna vidtagas, för att utröna förmågan att dem gälda; och man kunde på detta sätt ganska ledigt
Den 19 September c. m. 555 Lomma till uppliäfvande af allt hvad skatt och ränta i Sverige heter.
Det är likväl förundransvärdt, att Utsk., vid behandlingen af detta mål, då K.
M. dermed förenat frågan om bildande af grundfonder för socken- och district-magaziner inom länen, icke funnit denna väg vida enklare och tjenlignre både för att skalfa Kronan sitt tillbaka lill district-magaziners bildande, och att jemväl utan sockenstämma utröna förmågan att betala.
Om man nemi. åt socknarna sjelfva öfverlemnar att besörja uppbörden af den obetalda undsättnings-spanmålen, samt låter den användas till bildande af sådana magaziner, så blir ingen fråga örn att icke socknarne sjelfva öfverenskomma om de tjenligaste åtgärder till resternes ir.drifvande, så att med visshet kan förutses, att inom en viss bestämd tid, som ej bör vära alltför kort, ingen enda kappe är utestående, En sådan åtgärd tror jag i alla provinser blefve lämplig och föranledande dertill, alt Kronans fordringar kommo att indrifvas i stället för att vara bortkastade enl.
Usk:s förslag.
I detta fall kan jag tala med stöd af erfarenhet, ty jag har nyttjat detta medel vid spanmåls-undsättningar inom Gottlands län, då jag der var landshöfding, och dervid uppkom icke en kappes rest.
Socknarna besörjde sjelfva om uppbörden, och icke en enda kronobetjent var dervid behöflig.
På samma sätt kan icke heller här kronobetjeningen behöfva belastas med detta bestyr, utan kan det bäst och lämpligast anförtros åt socknarna.
Jag förenar mig helt och hållet med Hr von Hartmansdorff.
Jag tror att proejudicatet skulle vara obeskrifligen farligt, att på detta sätt öfverlemna uteslutande åt socknarna sjelfva, att bestämma eftergiften.
Detta skulle, åtminstone om det sträcktes utom landskaperna Norr- och Westerbotten, som lidit stora olyckor, och der jag derför tror det vore bättre att rent af efterskänka alltsammans, innebära en bestraffning för de län, som haft den betänksamhet, alt icke vilja ligga Slaten och det allmänna till last.
Jag får härvid erinra om det förtjenstfulla under de förflutna 3o åren hos den dåvar. länsstyrelsen, en numera afliden landshöfding i ett af de fattigare länen i Sverige, nemi.
Jönköpings, som viinjde sin allmoge att icke hafva tillit till sådana understöd af Staten, som hade den stora förtjensten att bespara den skuldsättning och Staten förluster, samt hade den ännu större förtjensten att afhålla länets innevånare från den lättja, som tior sig icke behöfva egna ansträngningar, egen sparsamhet, som tror sig icke behöfva arbeta, utan anser sig kunna kasta sig handlöst på det allmänna; under det att tvertom ett angränsande af naturen mycket rikare lotladt län förorsakade för Staten stora förluster.
I de norra länen kunna möjligen 10 års missvexler tala för ett annat handlingssätt, 556 D e n' j9 September e. m. men för de södra länen skulle IItsk:s förslag vara en belöning för lättja och brist på omtanke samt ett straff för dem, hvilka icke velat falla Slaten till last.
Jag instämmer i Hr von Hartmansdorff^ begäran om återremiss.
Sättet att freda Staten för förluster i följd af undsättningar under missvextår, torde hufvudsakligen vara alt tillvägagå med mycken försigtighet vid undsättnjngarnes meddelande.
Sedan de en gång blifvit iemnade, visar erfarenheten, alt det ofta är ganska svårt för Staten att få sina förskotter tillbaka.
Jag har icke i StatsUtsk. deltagit i behandlingen af detta mål.
Jag var då frånvarande.
Men då nu åtskillige talare med så mycken bestämdhet yttrat sig om det felaktiga i Utsk:s förslag, att. låta det i visst fall, likväl under controll af vederbör. embetsmyndighet, bero af ett mer eller mindre förmånligt utlåt, å sockenstämman i hvad mån afskrifning skall kunna äga rum; så får jag endast för min del nämna, alt jag icke tror, att en sådan undersökning, verkställd å sockenstämma, verkligea skulle vara så litet gagnelig och tillförlitlig, som desse talare förmenat.
Jag bör tro att man i sockenstämma visserligen bör vänta att se communens eget intresse beyakadt; ipen °m dessa undersökningar ske med vaksamhet af Kronans embetsman, tror jag också att man der kan vänta rättvisa och uppriktighet.
Principen är icke så alldeles ny att låta dylika afskrifningar bero på sockenstämmas beslut.
Jag utber mig blott att i detta fall få åberopa, såsom ett exempel från det lilla till det stora, en författning, contrasignerad af Hr von Hartmansdorff åt’ 1834» då choleran hotade.
Denna författning bestämde bland annat, att de fattige skulle erhålla medicamenter fritt, samt att genom utdrag af sockenstämmo-prot. skulle utröpas hvilka som voro fattige.
Vid detta tillfälle ville man erkänna sockenstärnruans intyg såsom fullt gill ligt.
Nu vill man vid ett förhållande, sora icke är precist detsamma, men som likväl utgår från samma grundsats, förklara sådana intyg alldeles otillförlitliga.
Det var blott denna anmärkn. jag ville framställa.
Den författning, sorn vidtogs med medicamenter för choleran, var icke af annan lydelse, än den som fanns före Hr von Hartmansdorffs lid, såsom statsecreterare, och som annu gäller.
Upphandlingen af medicamenter för fattiga sjuka inom församlingarna betalas af medieinalfonden, då deras fattigdom är bestyrkt på sockenstämma.
Således var föreskriften om choleran blott en fullföljd af hvad sorn förut agde rum samt ännu är gällande.
Jag tror likväl icke, med den erfarenhet jag inhemta!, alt denna controll är särdeles tillförlitlig; men i brist på någon annan har den hittills varit begagnad.
Hvad man ser, är, alt anslaget til! medieinalfonden nästan aldrig räc - Den 19 September e. in. 55j ker till, utan behofven beständigt blifva större; hvilket hjelpe* derigenom att anslaget är ett förslagsanslag.
StalsUtsk:s ledamöter hafva haft tillfälle att erfara det.
Jag vill dessutom nämna, alt under min statssecreterare-tid yrkade jag en förändring med dessa medicamenters betalande; men Sundhels-colhm var af en annan åsigt, och den segrade icke allenast i Statsrådet, på sätt prot.utdr. som medföljde till Ständerna utvisade, utan äfven hos dem.
Det later således vara deras fel, att ingen rättelse är vidtagen i afseende på sättet att betala medicamenter.
Hvad nu ifrågavar. sak beträffar, så, 0111 sockenstämman skall hållas, såsom här är sagdt, under inseende af en kronobetjent, men denne måhända icke är hemma i socknen, och således ej har rösträtt der, så ser jag icke hvad lian skall kunna uträtta; men att sockenstämman eller den skyldiga menigheten skall sätta sig tillsammans för att bereda afskrifning, är tvifvelsutan det troligaste.
Nu är det sagdt, att om någon enda gör invändning, så skall afskrifningen ej tnedgifyas.
Jag ville väl se den enda, sorn, om han ej vore ägare af hela socknen eller den störste godsägaren derstädes, skulle djerfvas emot alja de andra vidhålla, att tillgång funnes till betalningen.
Jag får, i anleda, af Hr von Ilartmansdorffs sednaste yttrande, anföra, att det icke varit min mening att framställa någon slags anmärka, enmt i83j års författning.
Jag önskade blott att få åberopa en auetoritet, och Hr von Hartmansdorff har nu ytterligare styrkt det skäl jag då anförde, enär han framställt att författningen var grundad på ett äldre förhållande.
Jag ville blott ådagalägga, att principen icke var så alldeles ny, och jag tror att då man uppdrager åt communerna att beskatta sig sjelfva, så kati man åt dem uppdraga att rättvist och efter verkliga förhållandet uppgifva när möjligen en afskrifning bör komma * fråga.
Hela denna lagstiftning om undsättning är för öfrigt ett så inveckladt och svårt ämne att behandla, att det må ursägtas StatsUtsk., om det icke haft den lyckan att träffa precist hvad som varit det lalla.
Vi veta nemi., att i detta ämne tankarne varit högst olika, och att man i fråga derom ännu icke kommit tilt något bestämdt mål.
Hr von Hartmansdorff^ förutsättning tyckes antyda den tanken, att nuvar. skuldebelopp skulle innestå hos en stor del af socknarnes innevånare samt lill och med hos deni, som hade säte och stämma i sockenstämman; men förhållandet är icke sådant.
Kronans största fordringar ulestå nu hos sådana personer, som bestämdt ej kunna räknas till dem, hvilka äga afgöra sådana mål i sockenstämma.
De äro backstugusittare, enkor, soldater och annat fattigt folk, hvaremot, efter hvad kändt är, ytterst få hemmansägare ärp bland dessa Statems gäldenärer; och vid sådant förhållande, 558 Den 19 September e. m. skulle måhända den författning, som Hr von Hartmansdorff och Frih. Sprengtporten omtalat, vara ganska tillämplig äfven i delta Fall.
Jag kan icke inse någon våda, eller att, såsom här blifvit framstäldt, något proejudicat skulle uppstå för att framdeles undanhålla Staten dess rättmätiga fordringar, i händelse undsättningar skola gifvas, helst det väl lärer vara temmeligen gifvet, all ifall de komma att lemnäs, sådant ej skall ske på ett så olämpligt sätt som hittills.
Jag kan således ej finna, alt den minsta olägenhet kan uppstå, eller att någon orättvisa kan vara att befara, i händelse StatsUtsk:s förslag antages.
Hvarje missvext eller tillfällig nöd blir af en fortfarande förderflig beskaffenhet, i händelse den icke, i motsats dertill, genom en större ansträngning kan leda till verklig förkofran för den ort, der den inträffar.
Men det följer af menskliga förhållandet i allmänhet, att om vid tillfällig nöd man får den afhjelpt med en fördubblad ansträngning, att afbörda sig de skulder, som dervid åsamkas, ifall betalningstiden blir lämpad efter förmågan att afbetala skulderna, genom arbete af den som ej äger den vara, som blifvit lånlagen, men har arbetsförmåga och deremot kan erhålla den spanmål eller de penningar, som blifvit honom förskjutna; så kan på sådant sätt en missvext för en provins blifva en anledn. till stor förkofran, lill arbetsamhet och begrepp derom, att en sådan tillfällig nöd icke är sa farlig; som man förut trodde.
Deremot i samma stund, som man, i stället för att uppmuntra till arbetskraftens starkare anlitande, rnedgifver afskrifning af lemnade understöd vid ögonblicklig nöd, i samma stund har man lagt grunden till en allmän nöd och fattigdom samt antagit ett systeme, som skall leda derhän, att vid hvarje den minsta olyckshändelse, vid en inträffande hagelskur, pretentioner på understöd skola göras, och att man året derefter inkommer med ett sockenstämmo-prot., utvisande att inga tillgångar för betalningen finnas.
Då skall Staten vidkännas förlusten, och sålunda den ena provinsen tillskjuta medel för den andra, tills slutligen hela samhället förvandlas till ett samfund af fattiga.
En sådan grundsats är den förderfligaste man kan länka sig.
Deremot är den tillfälliga undsättningen af största nytta för samhället, då den lemnäs så, att hvarje commun, der den meddelas, får sjelf besörja om återbetalningen.
Om det vore, på sätt den siste talaren yttrade, hela menighetens skyldighet att betala undsättningen, så kunde raan gerna öfverlemna till samma menighet att förklara hvilka som vore oförmögne att betala.
Troligen blefve de då högst få, men i motsatt fall skedde väl motsatsen, Här är nyss sagdt, att de ifrågavar. perso - Den 19 September c. m.
55g neine icke hafva rösträttighet på sockenstämman, att de i allmänhet icke äro hemmansägare, utan bakstugusittare och inhyseshjon.
Då blir följden troligen den, att socknen i det hela, d. v. s. hvar socken, fruktar att få'underhålla dem såsom fattighjon, ifall deras saker utmättes af kronobetjsningen.
Hela församlingen blefve sålunda jäfvig att förklara dem oförmögne att betala.
Nu säger man, att undsältningarne i Norr- och Vesterbotten samt på andra ställen varit olämpliga.
Jag har aldrig hört annat sägas om undsättningarna under all den tid jag deltagit i allm. ärendens behandling.
Hvarje gång hafva undsättningarna varit olämpliga; ett annat sätt hade bort vidtagas, för att man skolat slippa afskrifningarna; men alltid hafva de kommit att äga rum.
Det hjelper icke att på detta sätt skjuta saken ifrån sig, ty derigenom fortfar man blott att, såsom Frih.
Cederström yttrat, småningom göra hela Riket till ett fattighus.
N:o 3og återremitterades.
Föredrogs ånyo SlalsUtskts den 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 3io, i aniedn. af väckt motion om utfärdande af förnyad instruetion för R.
Sits revisorer i hvad som rörer deras befattning med statsverket.
Begärdes ånyo på bordet af Hr von Hartmansdorff, Aug., Frih. Cederström , Jac., Ilr Rosenblad, Bernh, m, fl. ledamöter.
Cederström, Anders, hade inlemna! följande:
Då jag tillhörde den minoritet, som i sisth Onsdagsplenum röstade emot de beslut R. o.
Ad. fattade i en del af förstärkta StatsUtsk:s förslag till voterts-propostr; så anhåller jag att äfven nu få förena mig med de herrar, som emot dessa beslut till prot. i förmiddags afgifvit deras reservationer.
Lades på bordet nedannämnda från Utsk:n inkomna mern., ullåtm och betänktn, nemi. från ConstitutionsUtskottet: N:o 42, rör:de StatsUtsk:s aniedn. till anmärkn. i fråga om den Jemtland åren i83a och j833 meddelade undsättning af spanmål; N:o 43, med 2:ne förslag till ändring uti g§:uReg,F:n; StatsU tskottet:
N:o 31 4j ’ aniedn. af anmärkntna vid Utskls betänk.
N:o i5o, ang:de villkoren för det till staden Wenersborgs återuppbyggande beviljade lån; N:o 3i5, angtde sökt befrielse från ersättandet af uppburna förskott till utgifter ji följd af cholera-farsoten; 56o Den 19 September c. m.
Nro 316. ang:de sökt befrielse från Götha-canal-bolng ålagd bevillning för utdelade vinstmedel; N:o 317, i anledn. af åtskilliga, annu icke återstå 1 Ida, förbindelser rörtde Svenska Statens fordna utländska skuld; N:o 318, angrde åtskilliga redögöräres inom Jönköpings län und. ansökning om befrielse från erlagd ersättning af oberäknade bevilln.-afgifter; N:o 31 g, angrde tryckningskostnaderna för RiksStms prot. vid innevar. riksdag, äfvensom utdelningen af nämnda protocoll; Nro 320, angrde dispositionen af de, vid riksdagens slut, öfver blifvande exemplar af bihanget till RiksStms protocoll; Nro 322, i anledn. af väckt motion om ersättning för åren i83g och i«4o till de dagsverksskyldig^ under Marieholms och Cathrinebergs landshöfdinge-boställen; Nro 323, i anledn. af erhållen återremiss å StatsUtskrs utlåt.
Nro 254; L a g
U t s k o't t e t:
Nro 118, i anledn. af väckt motion, angrde en närmare förklaring öfver lagens stadganden, i fråga om skyldighet att särskildt lagfara med hvarje öfverlåtelse af inköpt fast egendom; Nro i iqj, i anledn. af väckt fråga om förändring af stadgandet, angrde fördelning af böter för försummad lagfart; Nro 1 ao, med förslag till såmmänjemkning af de inom RiksStrn fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Ulskrs, genom betänk.
N:o 26 och utlåt.
Nro 70, framställda förslag, rörrde den uppenbara kyrkopliktens afskaffande; Nro 121, i anledn. af återremisser utaf åtskilliga från Utsk. afgifna betänkrn. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. J till 11 örn aftonen.
In fidem protocoll!, F. O. Silfverstolpe.
Den 23 September f. m.
Onsdagen den 28 September iS/jo.
Justerades io pro t.ut dr. för denna dag f. m.
Upplästes ankomna protutdr. från de öfriga Slånden, nemi. från PresteSt. af den g, 12 och 16 dennes, fiånBorgareSt. af den 12 dennes, och från BondeSt. af den 5, g 12 oell 16 dennes.
Hr Frill. o. Landtm, tillkännagaf, alt Frih. Raab, Adam Christian, ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. och för det närvarande a frest från riksdagen, efter erhållen t ren ne veckors ledighet, anmält sig hafva haft det missödet att ånyo insjukna i frossan, hvarföre han nödgats afsäga sig sin plats i Ulsk., under anhållan alt, då lian, så snart helsa och krafter det medgåfve, ämnade återvända till riksdagen, blifva bibehållen vid sin riksdagsmannarätt.
Hr Landtm, anmodade, i anledning häraf, Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda, för alt välja en ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon Ulsk. i Frih.
Raabs ställe.
Hr Gripenstedt, Joli. A u g., uppläste följande: 1 anseende till mili bortovaro, då sammansatta Statsoch Ekon.Utsk:ns under N:o 1 afgilna utlåt., ang:de sältet för utgörande af städernas utom Stockholm inqvarteringsbesvär, här förevar, anhåller jag nu vördsamt att dervid få göra några anmärkn:r.
Utsktn hafva deruti föreslagit, att inqvarteringsskyldigbeten hädanefter må af statsverket öfvertagas, och der contant inqvartering erlägges, att den må utgå etil. en i förslaget upptagen tariff.
Redan före ärendets behandling i Utsk:n, vid remissen af den K. propos:n i ämnet, har jag haft den äran alt söka ådagalägga, huru olämpligt det vore, att på delta sätt fastställa en enda tariff för alla städerna, utan att taga i betraktande de högst olika förhållanden, sorn olika orter förete, och ulan afseende på det belopp, hvartill inqvartei ingen nu och tillförene utgått.
Jag har då äfven sökt att visa, huru Götheborgs garnison genom en sådan åtgärd blefve beröfvad nära hälften äf sin huvar, inqvai tering, tvertemot billighet och rättvisa; ty, jemföi d med priserna på stället, är denna ingalunda för bög, och den 1 3 II. 71 Den a3 September f. m. inqvarteringsskyldiges pligt måtte det alltid vara, alt lemna boningslägenhet, eller att, i brist deraf, in natura till fullo ersätta livad den kostar att hyra, och ej blott till en del, såsom fallet blir om förslaget godkännes.
Jag hade dessutom till bekräftelse på dessa uppgifter anskaffat handlingar, som utvisa, alt Konungens Bel:h:de och stadens äldste, d. v. s. inqvarteringsgifvnrne sjelfve, erkänna och vitsorda hvad jag nu sagt, och dessa handlingar hafva äfven blifvit till Utskm remitterade.
Med anledn. häraf hafva de II.
Utskm utlåtit sig, att de väl medgifva riktigheten af den sats i allmänhet, alt olika omständigheter lemna billiga anspråk på olika inqvarteringsersättning, men att de likväl finna betänkligt att derefter rätta tariffen, ”så mycket mindre som, hvad af K.
M. uti dess nåd. skrifvelse i ämnet blifvit yttradt, icke föranleder till bestämmande af särskilda tariffer för olika släder.”
I frågan åter om inqvarteringen särskildt för Götheborgs stad, säga Utskm, att ”då någon närmare utredning om inqvarterings-kostnadens i Götheborg förhållande till den i andra städer, eller huru denna kostnad nu i contant ersattes, icke blifvit meddelad eller kunnat af Utskm erhållas, anse TJtskm sig ock, genom hvad i öfrigt blifvit i ämnet anfördi, hafva, så vidt det på TJtskm berott, lemna! ali skyldig uppmärksamhet åt de gjorda framställningarna.’’
Jag uther mig, att något närmare få granska dessa anförda skäl, hvarföre intet afseende blifvit fästadt vid mitt yrkande, att den föreslagna tariffen, om också användbar för alla de öfriga städerna, der ingen kommer att derpå förlora, åtminstone ej måtte få tillämpas för Götheborgs garnison.
Det sednare af dessa skäl, eller okunnighet oin de nämnda förhållandena, till följe af uraktlåtenhet u min sida att derom upplysa, hade jag minst väntat att få höra, då jag i milt förra yttrande uttryckligen hänvisat
Utskm till tabellen Litt. 15. vid betänk.
N:o 46 från sammansatta Stats- och Ekon.Utsktn vid förra riksdag, och hvilken tabell måtte hafva varit för TJtskm tillgänglig.
Der stå alla de bristande upplysningarna alt se, och Utskm, hvilka jag nu anhåller derom måtte taga kännedom, skola deraf, såsom jag hoppas, finna riktigheten och billigheten af mitt påstående.
TJlskms andra anmärkn. att något dylikt undantag för Götheborg icke i den K. proposm fanns intaget, äger sin riktighet; men jag vågar påstå, att detta förhållande troligen har uppstått till följe af en begången uraktlåtenhet af förre föredraganden för krigsärender Saken är i korthet följande:
Commendanten i Götheborg hade redan tidigt på sistförfluten äret till K.
M. inlemnat en skrift, deri han, på anförda skäl, anhöll alt K. M., vid en blifvande reglering af inqvarteringen, i nåder måtte tillåta alt
Götheborgs garnison i detta hänseende bibehölles vid sina hittills varande förmåner.
Denna skrift remitterades nu lill utlåt, af Ko - Den a3 September f. m. 563 nungens Bef:h:de, som för samma ändamål infordrade en förklaring af magistraten och stadens femtio äldste.
Hvad dessa handlingar innehålla, känna Utsk:n redan, och det återstod således endast att, förordadt och medgifvet af Konungens I5ef:h:de och inqvarterings-gifvarne sjelfva, slutligen handlägga ärendet inför Konungen.
Hvad hade nu varit naturligare och med rätta behandlingen mera enligt, än att denna handläggning ägt rum i sammanhang med inqvarterings-frågan i allmänhet, hvartill den hörde och hvaraf den utgjorde en del?
Men sådant skedde likväl icke, ulan handlingarna lågo qvar i Krigs-expedtn, der jag hemtade afskrifter af desamma, och der ligga de troligen ännu.
Att frågan, sålunda försummad och obevakad, icke heller kom att bemärkas i den K. propos:n var ganska naturligt, och jag hoppas genom dessa upplysningar åtminstone något hafva förminskat vigten af det skäl, Ulskai deraf hemtat för sin mening.
Jag har icke kunnat underlåta att härigenom ytterligare fästa H.
Utskins uppmärksamhet på detta ämne, och söka afböja ett beslut, som skulle tillskynda en enskild corps ganska kännbara förluster, hvaraf den visserligen icke hatgjort sig förtjent; och jag är fullt öfvertygad, att de redan förut anförda uppgifterna, hvarpå jag grundar billigheten af dess anspråk, skola kunna bestyrkas af hvar och en, som känner förhållandet.
Att denna corps, såsom TJtsk:n tyckas tro, i alla händelser skulle vara skyddad för någon förlust, genom den förbindelse stadens äldste i den förut omtalda förklaringen afgifvit, att, oberoende af det som kommer att beslutas, erlägga samma inqvartering som hittills, är en villomening; ty detta conlract är stäldt på 3 månaders uppsägning, och ofelbart händer det att staden snart afsäger sig skyldigheten att tillskjuta fyilnaden, ifall statsverket för en så obetydlig besparings skull ej kommer att erlägga den till fullo.
Hr Bildt, Knut, anförde skriftligen: l hvad Hr Gripenstedt nu anfört rör:de inqvarteringsförhållandena med Götheborgs garnison får jag i allo förena mig, med anhållan, att få äran fästa de H.
Utskais uppmärksamhet på den omständighet, att det vore högst obilligt, 0111 de i Götheborg garnisonerade corpser skulle förlora någon del af nu innehafvande inqvarlerings-förmåner, som jemnt fylla behofvet.
Frågan är nu att nedsätta in— qvarterings-penningarna i följande förhållande: för en snbaltern-officer från g5 till 5o r:dr b:co: ,, capitaine „ 143 ,, 8o, ,, major ,, a85 ,, 200, ,, öfverste-lieutenant ,, 335 ,, 266: 32.
,, öfverste, från en god local in natura, till 400 b:co, som äro otillräckliga att hyra en dylik. 5G/t Den a3 September f. m.
Det ur troligt, ntt dessa föreslagna summor kunna blifva tillräckliga i Rikets öfriga garnisons-orter (utom Stockholm), men alt de icke iiro det i Götheborg kan vitsordas af hvar och en, sorn derom äger någon erfarenhet.
Som denna fråga red in förevarit vid föregtde riksdagar, så hade ock commendanten i Götheborg i god tid varit betänkt på nödvändigheten att fästa K.