Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skall ganska kort uppehålla mig vid ett Betänkande, som, efter min tanka, förtjenar att noga granskas, för att, å ena sidan, bevara Statens, och, å den andra, enskildas personers rätt.
Detta beslut ar innom
Utskottet fattadt blott med en enda rösts pluralitet.
Man har velat göra skillnad
Ben 85 November f. m; emellan desse reclamatfons-anspråk, och deras, sorn. redan fått ersättning.
Den väsend teliga skillnaden är, att de förre fått ersättning, men desse ej, ejnedan de förres anspråk lättare varit utredde.
Någon annaa skillnad har jag ej kunnat finna.
Om Stale . till andra ändamål använder de penningar, som den för de lidandes räkning uppbure, minskar det ej deras rätt, och ej heller har Styrelsen haft orätt, att använda penningarne, på Jet de ej skulle ligga plruklbara under tiden.
Jag grundar likväl cj nan mening på den allmänna princip, som al Herr Hjerta blifvit framsLälld och hemtad från politiken att Stats Cassan skulle ersätta. de handlandes förluster under krig, för det stora ändamålet att bibehålla handels-crediten.
Sådane principer behöfva ej framställas, utan blott de som äro dicterade af både rättvisa och beskydd.
Här är ej fråga 0111 framtida förluster, utan blott fråga om, att sedan Staten uppburit ersättning för enskildes lidande, och således för deras räkning, den skall utdela åtminstone en skärf tili dem, som halva anspråk på ersättning.
Det har blifvit sagdt, att intet land, icke en gång England, lomnar en sådan ersättning.
Men intet land, ej ens England, har mig veterligen på förhand uppburit en sådan ersättning af ulländningen för lidandet.
Hade England uppburit en sådan, hade säkerligen ersättnings frågan i England, blifvit så afgjord, som vi önska, hvilka yrka afslag å Betänkandet.
Vidare har det
Den 25 N°ve®b er f. m* 5*3 blifvit sagdt att Stats Cassan ej skulle kunna stå ut med sådane utbetalningar, sora denna; man liar varnat mot ett farligt preejudicat och m. d., men jag tror, att Staten skulle vinna ganska betydligt, om den, liksom vid detta tillfälle, hnge uppbära flere millioner, och blott utbetala en fjerdedel, Visserligen är det sannt, alt det blott är under sjelfva krigsutbrotten, sora de handlande kunna göra auspråk på ersättning, men man bör komma ihåg, att under Napoleons tid skedde sådane uppbringningar tili och med under freds tider.
Engelska Flottan tjenar dessutom ej blott till convoyerande af fartyg, utan afven till att gifva vigt åt negociationer om ersättning för uppbringningar.
Jag tviflar på, att den ersättning sorn England vunnit af Spanien, hade kunnat erhållas, om ej England haft så mäktig flotta för att understödja sine anspråk.
Statsverket bör visserligen sparas men det bör ske genom minskning af utgifter lill mindre nödvändiga ändamål, och ej genom underlåtande af sådane utgifter, som påkallas både af nödvändigheten och rättvisan.
Man har sagt det vara bäst att de lidande betalas af sine assuradeurer.
Men de föi luster, hvarom här är fråga, äro för öfrigt ej sådane, som genom assurance kunna ersättas.—■
Man har yttrat, att en Styrelse äger rätt, att cedera enskildes fordringar vid fredsslut.
Om Styrelsen äger detina rätt, så är det äfven dess pligt, att lemna de enskilde ersättning, i synnerhet då Dea 25 November f. rn.
Staten bekommit
Vida större förmåner, hvil^ ket är förhållandet i afseende på denna sak.
I anledning af allt detta anhåller jag oni afslag å Betänkandet, samt om proposition* att Ridderskapet och Adelil mätte förena sig uti Herr Hjertås mening* * Herr Xje fr.e n, Johan Pe*hr:
Jag hegärde ordet i ett ögonblick, då jag hörde yrkas såsom allmänt gällande och antaglig grundsats, att S t a te n i allmänhet vore skyldig med StatE-Cassan komma em ellen och ersatta enskildes förluster.
E* mot denna sats kan jag ej annat, än ifra , ehuru jag lifvas af den starkaste och varmaste känsla för helgden af en annai.’, som jag tror allmänt och alltid gällande grundsats, den nemligen: att Staten bör hålla hvad den lofvat.
Jäg kan ej medgifva, att ifrågavarande ersättnings skyldig-- het skall ledas, från en allmän grundsats, äfven gällande för framtiden, ulan från en ren öfverenskommelse,gjord 1812.
Jag skulle vidlyftigare härom yttra mig, pren flere ledamöter hafva redan förekommit mig, såsom Herr voll Hohenhausen och Grefve Lövenhjelm.
Jag vill endast tillägga, att det ej går an, att rycka undan det enda stödet för åtgärden i8i2, nemligen represalie-råtten.
Hvad står väl qvar såsom försvar för1 åtgärden, om man stoppar vinsten i Statens %ka , i stället att använda den till er - sättning
Dé (i ä5 N o v « öa t e c f- Hl, sättning åt de personer, som blifvit lidan-- de, i anledning af samma åtgärd?
.lag tror det vara en hederssak och en Statsfångelågenhet, att gifva helgd åt fattade beslut, och alt icke nu, sedan striden ar Vunnen’, gå tillväga efter godtycke och på ett sätt, so.a strider emot enskild rätt och Statens räl!-rörstådda nytta, hvilken ligger i upprätthållandet af förtroendet och Stats-cjediten, ej i en tillfällig besparing, Jag anhåller om afslag å Betänkandet, och öfverläggning olli sättet, huru ersättningen skall ske.
Herr Grefven och Landt-Marsikalken tillkännagaf, alt Plenum kommd klockan f till 6 i ' eftermiddag att fortsättas.
Herr Hjerta: jag skall blott up pehålla Ridderskapet och Adeln ett ögonblick, för alt rälta ett misstag.
Man har ansett> att jag yttrat, det Slals-CasSan borde lemna ersättning för de handlandes förluster.
Det har jag aldrig yttrat.
Jag har sagt* att represalie-systemet är riktigt, och jag tror, att då man använder det, och erhåller i,2oo.,ooo R:dr. bör man ej sätta i fråga , alt icke nlbetäla 35o,ooo R:dr till ersättning för Svenske Medborgare.
Jag har ej sagt, att Stats-Cassah dertill borde användas, utan blott det utländska gods* sorn Ridd, o. Ad.
Prut. i o B, 2, Äfd». 64
Den *$ november m . i Svenska hamnar vid ett krigs utbrott blifvit eonfisquerade.
Det anser jag böra dertill användas så* som Ständer det äfven förut yrkat.
Herr Grefven och Landt-Mar-? skälken frågade, om Bidderskapet OGh Adeln ansåg öfverläggningen fulländad.
Herr Grefven och Landt-Mar*- skalken gjorde proposition till bifall af Stats-Utskottets förevarande Utlåtande.
Ja och Nej, ■9 Hvarefter Herr Grefven ochLandtMarskalken hemställde, om Ridderska* pet och Adeln behagade, med afslag å berörde Utlåtande, förklara, det ersättning af Staten borde beviljas de Svenske Medborgare, hvilka lidit förluster genom uppbringningar, under förbehåll för Ridderskapet och Adeln, att sedermera pröfva och bestämma de grunder, efter hvilka en sådan ersättning skulle ega rum.
Ja och Nej. Herr Nordensköld begärde Votering.
De n 35 November f, m» Herr Treffenberg, Carry Gabriel:
Jag skall ej binge uppehålla Ridderskapets och Adelns tid; jag vill blott yttra, att jag är bland dem, som yrka afslag å Betänkandet.
Jag vill i protocollet hafva antecknat , att jag anser det såsom en heders sak och rättvisa, att denna skuld blifver betald, sedan, efter min Öfvertygelse, fordna Ständer derom gifvit icke allenast hopp, utan äfven löfte, Herr Hjerta; Herr Grefven och Landtmarskalken har uti sin framställde proposition endast nämnt uppbringningar, men bär är äfven fråga om de condemnationer, som skett; de böra äfven uti propositioneu upptagas.
Jagar ej säker på, huruvida jag rätt fattade, hvad Herr Hjerta anfört.
Skulle det vara fråga om det, som af laglige prisrätter uti andra länder blifvit condemneradt, så kan jag deruti ej instämma.
Jag tyckte att propositionen innehöll endast condem - nationer eller prisdömda varor.
I sådan händelse skulle de, som snarast egde anspråk på ersättning, nemligen de, som ägt fordringsanspråk hos främmande Regeringar af samma egenskap, som de hvilka 1812 till en del ersattes, ehuru då ännu ej utredde, icke erhålla någon» mder det att den till - Den *5 November f, »n - godokom dem, hvilkas anspråk äro vida mindre* Jag tror att ordet coudeinnationer^ kunde nig A, Herr Hjerta:
Det är alldeles icke fråga om sådana conde rona tidner, som lagligen skett uti utländska hamnar; blott att ej 'genereit måtte nämnas uppbringningar, ty det är äfven fråga om sådane fartyg, smil vid krigets utbrott funnits uti utländska hamnar.
Bland de réciamaUohs - anspråk, som blifvit gjorde, finnas sådaneför fartyg, sora under fredligadorhållanden inlupit i utländska hamnar, och sédan blifvit dan finnas sådane ersättnings anspråk, som af Fransyska Styrelsen blifvit erkände, men ej kunnat verificeras vid första terminen.
De hafva nu erhållit fullständiga documenler, och anraäla sig till utbekommande af ersättningen.
Deras anspråk grunda sig deruppå, att de blefvo seqvestrerade i Fransyske hamnar, och befraktade, för att öfverföra troupper till Vestindien.
Efter en lång liggetid blefvo de släppte löse, och fingo ingen ersättning.
Desse hafva bestämd rätt, ali efter 1812 års beslut erhålla ersättning.
Derföre är det angeläget, att uti contra-propositionen ej allenast upptages uppbringningar, utan genereit sådane peri söner, som hos utländske magter lidit förluster af den beskaffenhet, att da äga rätt Ben 25 November f, 111 509 till ersättning efter de grunder, sora af Riksens Ständer bestammas.
Om jag cj orätt fat tat Herr Grcfvens och LandtmarskaJkens sista proposition, så ligger uti den ett förbehåll, att Ståndet sedan kan ingå i öfverläggning om hvad sora skall höra till denna fråga.
Herr Munck af R osens k j öl d :
Jag för rain del skulle tro, att propositionen bör angå de reclamationer, hvarom Utskottets Betänkande handlar, och att contra-propositionen i öfverensstämmelse dermed bör författas, att man kommer att votera om de reclämationer, hyarom hittills varit fråga.
Grefve Lövenhjelm, Gustaf:
Jag vill blott nämna alt det allmänna ordet uppbringningar icke skulle uppfatta Ståndets mening.
Jag påminner mig bland flere casus, som ej derunder kunna inbegripas, den af General Consul Backmans fartyg, som blef af Kapare taget i hamn..
Ersättningen borde egenteligen ha drabbat den FästmingsCommendant, som lät sådant ske under fästningens canoner, och ligger nu efter all folk-rätt på denne Befälhafvares Regering.
Andra casus finnas, då Regeringav befallt
Skeppare att aflemna lasten mot factura pris.
Jag anser det således vara rättast att säga , det ersättning bör lemnäs åt alla dem, hvilkas förluster äro af den egenskap, att de 5io Den November f, rn. enligt allmän Stats-Rätt, af främmande Magiers Regeringar bordt förekommas eller ersättas.
Dermed vill jag ingalunda ha påstått, att i allmänhet en Regering ovillkorligeu är skyldig gifva sine undersåtare ersättning för hvad desse genom främmande Regeringars görande eller låtande förlorat.
Denna skyldighet är till, blott då man har magt att utskrifva det förlorade, eller pant att godtgöra sig med.
Denna Casus inträffar här.
Vi hade pant.
Vi använde den 1812 till Rikets behof, men förklarade, att vi skulle gälda ersättningen, Herr Ceder sc hjöld, Pehr
Då anspråken på ersättning endast grunda sig på 1813 års beslut, anser jag att contraproposition bör blifva den, att, om Nej vinner, kommer ersättning att lemnäs för de förluster, som enligt 1812 års löfte kunna anses dertill berättigade.
Jag tror oqk , att då flere
Ledamöter talat för motsatsen af den mening jag yrkat, vore det rättast antaga den contra-proposition, som Herr Cederschjöld framställt.
Grefve von Platen?
Då jag tyckt mig finna, att de, som yrkat ersättning, delat saken först uti frågan om principen, och sedan uti den om grunderne för efsättningen, tror jag att contra-propositionen kunde klifva följande:
Vinner Nej» é Den November f. m. 5»i tömmer ersättning af Staten att lemnäs för sådane förluster, till antalet 161 , som efter laglig pröfning kunna finnas till ersättning berättigade, Dä kommer man till ett allmänt beslut, som innefattar icke allenast upphringningar, utan äfven andra frågor.
Friherre Cederström i Vid den af Grefve von Platen föreslagne eontra-p^oposition , anhåller jag likväl få fästa uppmärksamheten deruppå, att det tilläggnödVändigt bör göras * att icke ersättning lemnäs åt andra afde 161,än de, som dertill blifva berättigade efter de grunder, som af Riksens Ständer uppgöras, Att antaga en sådan contra-proposition, som Herr Cederschjöld föreslagit låter sig icke göra, emedan åtskilliga anspråk berodt på Kielerfreden med Danmark, då fordringarne först till en del af Danska Styrelsen blifvit erkände.
Således är det angeläget, att propositionen kommer öppet att behandla alla mål £ ett sammanhang.
Uti Utskottets Betänkande finnes ej någon annan rubrique, än uppbringningar.
Det är den generela Svenska rubriquen.
Då det nu är fråga om att kullkasta Betänkandet, så är det angeläget att contra-propositionen blifver tydlig, sä att man måtte vara enig om dess mening.
Jag anser det ej vara tillräckeligen tydligt, om man endast nämner uppbringningar.
Jag finner det ej vara rätt, alt en - 5i?
Den 55 November f. m. dast nämna dem, som efter laglig pröfning kunna godkännas, så vida mali ej älven uppgör grunderne för godkännandet, emedan Svenska Sjölagen ej upplager sådane händelser under fred.
Jag förenar mig således uti den af Herr Cederschjöld föreslag ne contra-proposition, emedan då i alla fall hlifver fråga ej allenast om de händelser, som inträffat före 1812, utan äfven örn de, som sedermera ägt rum.
I följd deraf tror jag det vara rättast, att helt enkelt hålla sig vid 1812 års beslut, och yrkar, att contr;.- proposilionen måtte uppställas i enlighet med Herr Cederschjölds förslag.
Herr vpn Hohenhausen:
Jag tror äfven, som jag redan anfört, att uppgöran-^ det af grunder är nödvändigt, och förestår således det tillägg, att ersättning skall utgå efter grunder, hvilkas uppgörande öfverlämnäs åt Stats-Utskotlet, Herr Nordensköld:
Vara min rätt att föreslå contra-proposition.
Jag tror, att den kunde blifva helt simpelt bifall på Riksgälds-afdelningens förslag, -hvilket uti Reservationerne är upptagit.
Då kommer målet i det skick, sorn det hade egt, derest ej pluraliteten inom Utskottet hade förenat sig om förevarande Betänkande, Grefve Den 35 November f. m. 5»*3 Grefve af Uggl as , G 11 s t a f:
Det är blott i anledning af Herr Von Hohenbausens yttrande, som jag får nämna, att i händelse Ridderskapet och Adeln skulle anse lämpeligf, att tillstyrka éfsattningen , behöfves ingen återremiss.
Stäts-Utskottéts afdelning har efter lång öfverläggning föreslagit grunder för ersättningens uppgör rande, men Utskottets pluralitet ansåg hufvndsaken ej böra bifallas, och derföre för ■ folio grunderne.
Hjerta har i sin reservation framlagt dessa grunder, och derföre tror jag saken redan kunna vara tillräckligen upplyst.
Jag ser ej med hvad rätt den , sorn yrkat bifall p>å Betänkandet, äfven kan dictera contra-proposition.
Den, som Herr Cederskjöld föreslagit, är riktig, ty inga andra kunna komma i fråga än de, som, genom r8ia års beslut, berättigas till ersättning för förluster vid loflig handel och Sjöfart, vållade af Magter, roed hvilka Riket var i fredligt förhållande.
Herr Grefven och L a 111 - M a r - skalk en hemställde, om icke, sedan votering blifvit begärd , Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att, på sätt Herr Cederschjöld föreslagit, contra-propösjlionen måtte erhålla följande lydelse:
Ridd, o, Ad, Prat. ra Ä. 3.
Af«L 65 5»4 Den ss November f. m; Vinner Nej, kommer ersättning att äga rum för de förluster, hvilka, enligt 1812 års Ständers gifna löfte, kunna godkännas till betalning, dock med förbehåll för Ridderskapet och Adeln att sedermera pröfva och bestämma de grunder, efter hvilka en sådan ersättning skall utgå.
Den frågan skulle då blifva bestämdt .tydlig, att inga ersättnings anspråk kunde upptagas lör andra än de, .sorn vid 1812 års
Riksdag voro i fråga.
Då nu likväl sednare reclamations-anspråk blifvit gjorde, hemställer jag, om icke nödvändigheten fordrar, att man läster afseende äfven på sednare händelser, ty annars afskär man genom ordställningen ersättnings - anspråk , hvilka kunna vara lika gällande, sorn de, hvilka förut blifvit nämnde.
Cederström har aldeles misstagit sig om 1812 års beslut.
Det är ej fråga om att bestämma, hvilka skola åtnjuta ersättning, utan om den generella principen, hvarigenom Ständerne 1812 besvarat 6:te puncten i den Kongl, Proposition som då gjordes, om afsättande af en fond till sådane ersättningar.
Enär’ Ständerne besvarat den med bifall, är det bestämdt, ätt det ej är de dåvarande anspråken , hvarom endast är fråga, utan sjelfva principen, och alla under den poli - Den 25 November f. m. 5»5 tiska ställningen gjarde förluster i loflig handel.
Jag tror derföre , att den af Herr Landt -'Marskalken föreslagne proposition kan göra tillfyllest.
Jag nödgas ännu en gång för klarhetens skull begära, att då Utskottet uppgifvit målen vara 161 , detta antal uti propositionen måtte nämnas, med förbehållande likväl af den pröfning utaf grunderne, som Ridderskapet och Adeln anser nödig.
Jag får fäslauppmärksamhet«n på hvad Friherre Cederström yttrat, att, ehuru målens antal lir 161, följer dock visserligen icke deraf, »tt alla dessa kunna komma att vinna ersättning.
Tvärtom tror jag att en stor del kommer att re* duceras.
Således finner jag ej, att contrapropositionen bör blifva sådan Grefve von Platen framställt den.
Dessutom vill jag i Protocollet för min del hafva antecknadt, att då det var allmänt bekant, att krigsförklaringen mot England endast varj en formalite, samt att handelsrörelsen mellan båda Länderne, den oagladt, lifligt fortsattes, och då alla, som kände förhållandet i Carlscrona och Carlshamn, när uppbringriingarne skedde, visste att våra krigsrustningar der voro så obetydlige, att verklige uppbringningar ej skulle kunnat verkställas, så är det min öfvertygelse, att de medel, som inflöt to genom de så kallade uppbringningarne , Den ?5 November f m* i alla fall skolat tillfalla Staten; och att politiska afsigter föranledde, att då låta dem passera under form dch benämning af uppbringningar.
Jag har ej fattat Grefve von Plåtens mening så, att alla dessa skulder hafva en ovilkorlig rätt lill ersättning, då en laglig undersökning hade skett.
Men å andra sidan ser jag ej någon möjlighet, för Ridderskapet och Adeln, att uppgöra grunder för ersättningen.
Det måste ske af en utaf Ständernas afdelningar, af ett Utskott.
Jag tror det vara tjenligast att öfverlemna detta åt Stats-Utskottét, som af saken har mästa kännedom.
Det särskilda meddelande, som här blifvit lemnadt, i sammanhang med Utskottets Betänkande, bör ej ligga till basis för en så vigtig fråga.
Af denna öfvertygelse!! anhåller jag, att i propositionen, i stället för Grefve von Plåtens förslag, måtte intagas, alt grunderne sedermera skola af Ridderskapet och Adeln pröfvas.
Det måtte lika lätt nu gå an för Ridderskapet och Adela att fatta sitt beslut, som det gick an för Ridderskapet och Adeln att fatta det om Stenkols-Verket i Skåne.
Att återsända saken till Stats-Utskottet, skulle endast medföra tidsutdrägt.
Den 55 November f. m.
Detta mål är nu för andra gången före, och jag kan således icke se, hvarföre, när arbetet är gjordt, remiss skufie åtår ske.
Flere mål hafva förut blifvit behandlade på samma sätt.
Hvad contra-propositionen angår, så är det ett missförstånd, att man ej finner tillräckligt, hvad sorn 181a blifvit anfördt.
-Det är blott de generelle principerne, som blifvit framkastade.
Herr Grefven och Landt-MarMarsildalken framstälde derefter följande Voterings-Propösition :
Den sorn bifaller Stats-UtskotfetS
Utlåtande i fråga om ersättning af Stareu för Svenske
Medborgares lidne förluster genom uppbringningar , voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer ersättning att ega rum för de förluster, hvilka, enligt 1813 års Ständers gifne löfte, kunna godkännas till betalning , dock med förbehåll för Ridderskapet och Adeln att sedermera pröfva och bestämma de grunder, efter hvilka en sådan ersättning skall utgå.
518 Den 55 November f m.
Hvilken Voterings-Proposition afRidderskapet och Adeln godkändes samt anslogs.
Sedan 43, 44, 45 och 46 §§. i Riddarhus-Ordningen blifvit uppläste, börjades Voteringen klockan Ett qvart till Två e. ul. ; och befunnos vid Voteringens slut, sedan en Voterings-Sedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Vote-? rings-Sedlarne öppnade, rösterne hafva^ utfallit som följer : Ja — 60.
I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade, det Ridderskapet och Adeln således beslutat, att ersättning borde ega riam för de förluster, hvilka, enligt 1812 års Ständers gifne löfte kunde till betalning godkännas, dock med förbehåll för Ridderskapet och Adeln att pröfva och bestämma de grunder , elter hvilka en sådan ersättning skulle utgå.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan i tili 3 eftermiddagen.
In Fidem Protoeolli.
Nils S n o i 1 sky.
Den 55 November e, rn.
Plenum Mockan i till 6 eftermiddagen.
Föredrogs å nyo och bifÖUs Slats- och Banco-Utskotlens den x4 dennes under Ist:o 5g4 a % i f i > e, samt den ly derpåföijde e. m. på bordet lagde , Betänkande, med njj — malan om de af Riks-Stånden fattade olika beslut, i anledning af förekommen fråga om Låne-rätt uti Riksens Ständers Bank för Allmänna Brand försa krings- Verkefc. Herr Rosenblad, Bernhald:
Sedan så väl Tlöglofl Ridderskapel och Adeln, som arne af de öfrige Riks-Stånden afslagit Herrar Stråles och Lagerhjelms motioner om den ändring i g Cap. 2 §.
Handels Balken, att hädanefter all liqvid af skuldförbindelser i Svenska Bancosedlar skulle ske efter Cours, och sedan Riksens Höglofl.
Ständer vid innevarande Riks-Möte för godt funnit besluta, att icke för det närvarande återsätta Banken i den ställning, att dess utgifna sedlar , hvilka utgöra Rikets lagligen gångbara mynt, kunna återfå ett fast varde och derigenom återblifva en säker norm för enskilda liqvider; så får jag vördsamt föreslå en förändring i 9 Cap. 2 §. lian - D«b 55 No v cm be r e, m, dels Balken, som jag tror, tidsbehofven o< umgängeligen påkalla.
Bland Stats-Organisationens förnämsta åligganden är, att sätta enskilda SamhälleMedlemmar i tillstånd, att kunna ingå ömsesidiga förpligtelscr mot hvarandra, och och att gifva kraft och säkerhet åt uppfyllandet af sådana förbindelser.
Sålunda både tryggas äganderätt, detta dyrbara föremål för Statens skydd, och befäster den credit, det förtroende enskilde emellan, som utgör ett oundgängligt vilkor för all industriel tillvext och för ali Nationel förkofran.
Vår Lag har också upptagit flere Bålkar, som innefatta föreskrifter till försäkrande af enskilde förbindelsers nogranna uppfyllande.
Sålunda stadgar ifrågavarande §, (2 §. g Cap,) Handels Balken) att ”T het, som försträckt är, "skall å dag förelagdan lill Borgenären el"eller hans Ombudsman eller till den hans "rätt innehafver , i samma slag, jemn"godt och lill fullo återgäldas."
Detta Lagens visa stadgande har likväl genom händelser , af 1734 års Lagstiftare icke förutsedde, blifvit tillmtetgjordt, eller åtminstone onderkastadt tvätyxlighet.
Man ksnde nemligen ieke förutse, att det i Riket lagligen gångbara myntet skulle genom vidtagne åtgärder underkastas en vackling i värde. sorn Don 2 5 No vember e. in* 521 sorn kunde under loppet af 11 å 12 år och till och med under vida kortare tid till mindre än helften förminska, elier till mer än dubbelt förböja verkliga beloppet af en förskrifven summa.
Detta olyckliga förhållande har också hos många långifvare och låntagare alstrat omtankan, att genom låntagne summors ställande i ett annat mynt, mindre underkastat vackling i värde trygga hvarandra mot förluster.
Men vid de tillfällen, då för liqviden af sådane förbindelser lagen mäst påkallas, lärer stundom inträffat, att de orden i denna ”1 thel som försträckt är skall •— i samma slag — återgäldas" verkat hos Högsta afgörande Autoriteten det Domslut: att ett lån, försträckt i Svenska Banco-Sedlar, men hvarå Skuldsedeln blifvit ställd i Svensk silfver, eller annat mynt, kunde liqvideras i Banco-Sedlar efter den Cours, då lånet lemnades, ej efter den, då det återgäldades, hvarigenom hela ändamålet af en .rådan förskrifnings ordalydelse, den, att mot oförtjenta förluster trygga sin egendom, gått förlorad.
Härutaf och då äfven å en annan sida ordet jemn god t möjligen kunde föranleda till den tydning, att alla förbindelser äfven i Svenska Banco-Sedlar borde åteigäldas i samma slag jemn god t, det vill säga efter ett lika värde, hvilket skulle för - Btdd, o. A<|p Prct. 10 IS, 2.
Afd. 66
Dea SJ