Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s und. skrifvelse med förslag till vexellag, äfvensom alt under den återstående tiden af riksdagen föranstalta, att, sist inom 3:dje dagen efter den, då förslag till R.
St:s und. skrifvelser blifvit hos RiksSt:n justerade, dessa skrif* Den 4 Maj c. ra. 33 veisel-, vederbörligen undérskrifna, till K. M. expedieras; i liyilket beslut Medstånden blifvit inbjudna att sig förena.
Upplästes och Jades på bordet nedannämnda utlåttn och wernor, fean StatsUtskottet: N:o 454- i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:s utlåt.
N:o 4 3a; N:o 4^5. i anledn. af erhållen återremiss å Utsk:s utlåt.
N:o 4^5; N:o 456. i anledn. af erhållen återremiss å Utskts wernor.
N:o 441 > N:o 4/>7- i anledn. af RiksStrns olika beslut i frågan om grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedJarnas omsättning och förenkling m. m.; N:o 45B i anledn. af Riksd.fulhn.
Danielssons motion om förändring i tiden såväl för uppbördsstämmornas hållande, sorn för afgifvandet af redovisning öfver Kronans uppbörd; JN':o 45g. i anledn, af väckt fråga om förtydligande af R.
St:s tind. skrifvelse, rör:de årligt anslag för utgifvande af Svenskt diplomatarium; N:o 460. ang:de tiden för nästa revision af Stats-, Bancooeh Riksg.verkens räkenskaper och förvaltning; N:o 461. i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rörrde Frih.
Franc Sparres motion om medels anvisande å 8:de lmfvudtiteln såväl för underhållet af arbetscompagnierna på Kungsholmen, sorn för dessas sysselsättande med fästningsbyggnadsarbetet vid Carlskrona; Nio 462. öfver anmärkn.T vid betänk.
N:o 44^ med förslag till en förändrad reduction af io3 § uti i83o års reglemente för Riksg.cont.; N:o 463. i anledn. af Ilr Stuarts, C. G., motion, ang:de åtgärder till minskning i kostnaden för tryckning af hillänget till RiksSt:ns prot. vid nästk. riksdag; Banco Utskottet: N:o 136. med förslag till sammanjemnkn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut i anledn. af Utsk:s under N:o 117 afgifna utlåt.; N:o 137. med förslag till sammanjemnkn. af RiksStrns beslut i anleda, af Utsk:s memor.
JV:o 106 och utlåt.
N:o 118; N:o i38. i anledn. af inkomna accordsanbud för 2tne Bancodiscontverkets fordringar; N:o i3g. med öfverlemnande af förslag till reglementariska stadganden, motsvarande 4 al't. 3 afd, af i83o års bancoreg lewen te; Lag- samt Allm.
Besvärs- och Oecon.Utskotten: N:o 58. i anledn. af RiksSttns skiljaktiga beslut, ang:de 84 Pcu 4 Ma) e. m.
Nro 54 och utlåt.
Nro 56 öfver väckta frågor, rör:de fattigförsörjningsanstalterna.
Som förstärkta StatsUtsk. lärer sammanträda nästa onsdag, anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes inhemta, huruvida icke R. o. Ad. skulle vilja besluta, att detta betänk., sorn innehåller voterrsproposrr i frågan om anslag till Kungsholms fästning, får uppföras först på nästa föredragnrslista.
Enahanda tror jag förhållandet vara med ett betänk. ang:de markegångssättningen, och de torde derföre båda få blifva de tvenne första målen i nästa plenum. R. o. Ad. beslöt, att StatsUtskrs meraor.
Nrris 461 och 457 skulle blifva de första målen på nästa plenidags föredragnrslista. H. K. o.
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe, Tisdagen den 5 Maj i835.
Justerades 9 prot.utdr. för d. 4 dennes e. m.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs förlidna gårdag på bordet lagda memor.
Nro 461 i anledn. af RiksStrns skiljaktiga beslut, rörrde Frih. Franc Sparres motion om medels anvisande å 8:de hufvudtiteln såväl för underhållet af arbetscompagnierna på Kungsholmen som för dessas sysselsättande med fästningsbyggnadsarbetet vid Carlskrona, godkände R. o. Ad. den föreslagna voterrsproposrn.
Ånyo föredrogs StatsUtskrs förliden gårdag på bordet lagda memor.
Nro 457 i anledn. af RiksStrns olika beslut i frågan om grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling m. m.
Uppå särskildt framställda proposrr godkände R. o. Ad. de föreslagna voterrsproposma samt medgaf det af Utsk. föreslagna alternativa tillägg af ordet district uti mom. c af 3:dje punkten.
Föredrogs ånyo LagUtskrs den 3o sisth April på bordet lagda utlåt.
Nro 184 i anledn. af återremisser utaf betänk.
A:o 178 öfver Hr W. F. Dalmans motion, att häktande, på Don 5 Maj. 85 grund af anklagelse för brott emot 5 cap. i § Missg.btn, ej måtte aga ruin , förrän Konungen yttrat sig, huruvida saken skall nedläggas eller icke, samt domaren derefter pröfvat, om skäl till häktande förefinnes.
Derigenom att LagUtsk. uti sitt sednare betänk, intagit hela innehållet af det konungabref af år 1777, som blifvit åberopadt till stöd för motionen, befinner sig nu hvarje uppmärksam läsare af betänk, i tillfälle att kunna sjelf bedöma, huruvida Utsk. respecterat eller sönderbrutit det naturliga sammanhang emellan premisser och conclusioner, sorn samma Konungabref framställer.
För min del måste jag förklara, att med erkännande af de motiver, som premisserna innebära, är det mig rent af omöjligt att förena den tydning, som Utsk. lemnar åt conclusionen.
Såsom grund för mitt omdöme i denna del ber jag att få uppläsa några rader af premisserna samt vidare, till sammanställning dermed, några räder af conclusionen.
I de förra heter det, pag. 6, att det alltid varit K. M. "bekymmersamt att finna sådana utlåtelser så hardt ansedda, "enfaldiga undersåtare i svåra fängelser inneslutne och un"der en långsam rättegång så utblottade, att när ändtligen "vår nåd frikallat deni från lagens näpst, har förlust af he"der, förmögenhet och helsa ofta varit deras straff; under "ett ömt öfvervägande häraf har det icke heller kunnat undfalla
Oss, huru i hat och arghet slika brott kunna af de "minsta anledningar angifvas, genom förtydning af ord och "mening, falska vittnen och andra nedriga utvägar bestyrfas, samt en oskyldig ovän således, under sken af nit för "Regeringen, fällas; och ändtligen, huru domare, mindre "kännare af våra böjelser, än bundna af lagens föreskrift "och undersåtlig vördnad, tro vårt välbehag och deras pligt "bäst uppfyllde genom stränghet i ransakning och bevakning.
I conclusionen heter det vidare pag. 7: "Vi hafva "derföre funnit med vårt regeringssätt mindre öfverensstäm"mande, att åt angifvelser af meranämnde brott gifva så "mvcken uppmärksamhet, som hitintills; och som vi sjelfve "bäst kunna pröfva, huru mycket afseende derå göras bör; "så håfve
Vi ock i nåder beslutat, att angifvelsen borde in"rapporteras, ” hvarefter K.
M. ville sig utlåta, "huruvida "saken må alldeles nedläggas eller med ransakningen fortfa"ras. ”
Att nu, med de motiver, som premisserna framställa, nemi. icke allenast afskaffandet af de olägenheter, som hade "alltid varit K.
M. bekymmersamma," såsom att enfaldige undersåtare blifvit inneslutne i fängelser, och deraf lidit till heder, förmögenhet och helsa, utan äfven förekommandet, att icke, "genom nedriga utvägar,” någon oskyldig må, "under sken af nit för Regeringen,” kunna fällas, samt att domare icke ina, "bundna af lagens föreskrift och undersåtlig vördnad, tro Konungens välbehag och deras pligt 86 Den 5
Maj, bäst uppfyllda genom stränghet i ransakning och bevakning;” att nu, säger jag, med dessa premisser, och fastän Konungen uttryckligen förklarat, att icke så mycken upp* märksamhet borde åt sådana angifvelser lemnäs, sorn derintill ofligt varit, samt att Konungen ”ansåg sig bäst kunna pröfva, huru mycket afseende derå göras bör,” likafullt förena det begrepp om conclusionens bud, att det bör anses tillhöra embetsauetoriteterna i lägsta graden, en länsman, en stads- eller landsfiscal, att på egen pröfning af blotta angifvelser inkasta i fängelse hvarje för majestätsbrott an* klagad person, det förmår icke jag att sammanbringa till öfverensstämmelse, emedan dessa begrepp äro, efter min uppfattning, hvarandra rakt motsägande.
Tankefriheten är likväl Utsk:s tillhörighet, likasom den är vår, och betraktadt såsom en yttring af Utsk:s öfvertygelse, står det afgifna till-, styrkandet alltid fritt från klander af mig; men deremot tror jag mig berättigad att beklaga mig öfver Utsk:s sätt att besvara de anmärkntr, jag här, då frågan sednast före-, var, hade framställt, och som varit till Utsk. remitterade.
Jag hade nemi. yrkat, att 1777 års Konungabref utgjorde, i fråga om majestätsbrott, ett uttryckligt undantag från stad* gandet i j cap. 2 § Straffbm; och till stöd derför hade jag åberopat den verkställighet, som varit samma Konungabref lemnad, både i hela Gustaf Hirs tid och äfven i hela Gustaf IV Adolphs regeringstid, nemi. att arrestering i och för sä* dana mål aldrig ägde rum, förrän sedan, uppå rapport om angifvelsen, Konungen befallt lagligt åtal.
Såsom bevis der* på hade jag uppgifvit bestämda exempel, hemtade, det ena från Gustaf lll:s regeringstid och det andra från Gustaf Adolphs.
Jag hade uppmanat Utsk., hvars ordförande ägde fri tillgång till alla archiver, att upplysa verkställighetsfrågan, och jag hade förklarat, att jag icke skulle anse mig vederlagd, med mindre än att åtminstone något enda exempel kunde företes derpå, att någonsin, i nämnde Konungars tid, någon för majestätsbrott angifven person varit, efter det berörde Konungabref utkom, arresterad, förrän Konungen målets åtalande anbefallt.
På dessa anmärkntr har nu Utsk. svarat, sorn orden lyda, pag. 7: ”Huruvida det K. brefvet ”under de decennier, som närmast följt på detsammas ut”färdande, varit i allmänhet förstådt och tillämpadt annorlunda, än på sednare tider, är svårt, om icke omöjligt, att ”afgöra; men om så skett, vore det förmodligen i allt fall ”orätt att endast derpå bygga en lagförklaring, som man ”icke trodde sig kunna härleda utur författningens lydelse, ”eller från någon nu erkänd rättsgrund.” Jag bestrider icke Utsk. rättigheten att, för sin egen del och med den rättsgrund Utsk. antagit, finna all upplysning öfverflödig i frågan, huru Konnngabrefvet i två Konungars tid varit för* städt och efterlefvadt; men jag tror deremot, att Utsk-bort jemväl upptaga dea möjlighet, att K.
St kuude vidafgöran - Den 5 Maj. det antaga en annan rättsgrund, och att följaktligen Utsk. icke bort så alldeles vägra all upplysning åt verkställighetsfrågan.
Mig veterligen har hvarken Svea Hofrätts archiv eller riksarchivet undergått någon eldsvåda; och då raan allmänt känner, huru oändligen lätt det måste vara för tjenstemännen i Hofrätten och Just.revisionen att, efter den visning, som diarier och registratur»' gifva, igenfinna både acter och prot. för de tider, der de böra sökas, så är det sannerligen svårt att godkänna den svårighet eller den nära omöjlighet, som Utsk. såsom hinder förebär.
Men då den bevisning, på hvilken jag litat, blifvit mig sålunda förhållen, och då Utsk. icke tillåter mig att förstå rätta meningen af ordalydelsen i det K. brefvet, så är jag ändå glad att få erinra R. o. Ad. derom, att den motion, som nu skall afgöras, beror icke, för sin framgång, endast af 1777 års Konungabref och följaktligen icke heller af frågan om dess rätta förstånd.
Man kan åsidosätta berörde Konungabref, och vi kunna, om det anstår oss, alldeles förgäta det skönaste af de minnen, som Gustaf lil efterlemnat, och ändock icke sakna tillräckliga skäl för bifall till motionen.
Den angår en begärd ändring eller förklaring i 1 cap. 1 § Straffb:n; och då jag nu begifven mig till pröfning af densamma, uppehälles jag föga af de motskäl, som Utsk. framställer, nemi. att motionen strider emot nyssnämnda lagrum; ty i sin egenskap af ny motion har den en gifven rätt att åsyfta något annat än det stadgande, hvari ändring begäres.
För att vinna någon uppmärksamhet åt den undersökning, jag nu företager mig, får jag tillkännagifva, att jag med den åsyftar ännu ett angeläget ändamål, det nemi. att, oberoende af den utgång motionen får, ådagalägga förvillelsen och faran af det begrepp, som Utskts båda betänk:n framställa, sorn skulle 1 cap. 1 § Straffb:n lemna rättighet att ovilkorligen och i alla majestätsbrott arrestera den angifne, innan Konungen beslutat om angifvelsens åtalande el* ler nedläggande.
Ordalydelsen af 1 cap. 2 § Straffbm är denna:
"Dråpare och andra grofva missgerningsmän skola ”genast å färsk gerning gripas, i häkte sättas, och utan upp-* ”skof för rätta ställas.
Ej må borgen tagas, der saken går ”å lif eller kropp, då man med penningar ej böta må.”
Här fordras i första rummet ett eftersinnande, hvad lagen menar med orden:
"andra grofva missgerningsmän,” ställda i likhet med dråpare.
Något tvifvel äger ej rum derom, att lagen här antyder den grofsta qualification af brott, såsom mordbrännare, rånare och flera dylika; men om man äfven vill antaga, att detta lagrum kan lämpas till majestätsbrott i sin högsta grad, der lifsstraff följer, så är man dock skyldig i andra rummet ett eftersinnande åt den skillnad, som från brottets olika natur uppkommer för begreppets bestämmande i frågan om högsta brott, begånget å färsk gerning,” eller högsta brott, begånget i ord; och om 88 Den 5 Maj. man också kunde lemna utan allt afseende denna ofantliga skillnad till den hårda påföljd, att åt kronoåklagaré eller domare i lägsta grad skulle anförtros enahanda magt att i häkte inmana den angifne, lika i sednare fallet som i de förra, så fä vi väl icke heller glömma, att, sedan numera 5 cap. i § Missg.bln fått den förändring, att den antager gradationer i brott, så måste väl deraf också följa, alt all den stränghet, som var användbar i grofsta fallet, ej be liöfver vara det lika i det lägsta.
Om qualilicationen af det brott, hvarmed dråparen, mordbrännaren och rånaren på ”färsk gerning” beträdes, är det säkra begreppet genast bestämdt hos hvarje menniska, begåfvad med sundt förnuft; men — jag frågar — kan väl, då frågan är om majestätsbrott, begångna i ord, samma förmåga att uppfatta ett riktigt, ett rättvist begrepp, förutsättas hos alla menniskor?
Förstår hopen — jag frågar det — att bedöma alla muntliga yttranden, eller förstår hopen ens alltid hvad som är majestätsbrott eller icke är det?
Och likväl vill man, med glömska af den skillnad i intellecluel säkerhet, som här är så märkvärdigt stor, gifva samma rätt att arrestera den för majestätsbrott angifne, som till äfventyrs blott behöfver förklara sina ord, för att tillintetgöra angifvelsen, som lagen ger, att arrestera dråparen och mordbrännaren!!
Om yi, för att veta, huru olika samma ord kunna förstås af olika åhörare, och följaktligen huru liten säkerhet allt bedömande, i förväg för ransakningen, kan äga, behöfde en särskild påminnelse, så linna vi den i Prosten Ödrrians reservation emot betänk.
Han omtalar deri 2:ne angifvelser för majestätsbrott, som i hans ort ägt rum.
Den ”ena, åt hvilsten en så allvarsam uppmärksamhet genast lenmades, att ”urtima ting förordnades, aflopp så, att den tilltalades brott, ”sedan vittnena voro hörda, bestod i en näsvishet af en ”bonde emot en länsman, som likväl rubricerat målet såsom ”majestätsbrott;” och det andra bestod deri, att en pastor hade förgätit att från kyrkväggen borttaga f. d.
Konungens namnchiffer.
På allt, hvad jag nu haft öran anföra, grundar jag den öfvertygelse, att så angeläget det å ena sidan är, att lagen emot majestätsbrott hålles i helgd, lika angeläget är det å den andra, att också i cap. 2 § Straff b: n får en förklaring, som hindrar dess utsträckande till kränkning af den helgd, som också den personliga säkerheten har rätt att fordra; och jag uppkallar R. o.
Ad:s uppmärksamhet för den erinran, att den garanti för personlig säkerhet, som motionen åsyftar, är ingalunda riktad emot Regeringen.
För den åtgärd af Konungen, som man ändtligen lemnar oantastad och qvarstående i »777 års Konungabref, hem tar Konungen beslut i sitt eget bjerta, och der äger den olycklige alltid en säker förespråkare.
Något behof af garanti kan i sådan fråga ej äga rum; och om arresteringen va - Den 5 Maj. »9 varit oskälig, Rar den, då målet anmiiles hos Regeringen, icke desto mindre redan ägt rum.
Garantien, som begäres, är således endast riktad emot okunnigheten, oförståndet och tilläfventyrs någon gäng (det afskyvärdaste af allt) lycksökeri hos de lägsta auetoriteter, h^s hvilka det är lagstiftarens pligt att äfven antaga möjligheten af sådana brister,hvaraf åter också följer, att icke af svaghet för dem uppoffra allin, säkerhet.
— Mina Hrr! den politiska friheten utan personlig säkerhet är ingen frihet; men må ni då eftersinna, huru det skulle stå till med den personliga säkerheten i det land , der den skulle åtföljas af den största hland alla osäkerheter, den i begreppet hos hopen 0111 hvad som är eller icke är majestätsbrott.
Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. till afslag å betänk., samt att, sedan den, som jag hoppas, blir med ja besvarad, vi må få propos. till bifall åt motionen, på sätt Hr Holms reservation framställer.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å LagUtsk.-s utlåt.
Wto 184.
Ropades ja och nej; men under ropen anmälde sig Hr B er gen sch j ö I d, Erik, och uppläste följande:
Jag kan i detta fall lika litet inse nyttan af ett laghud, som förbjuder en tilltalads arrestering, som af ett lagbud, hvilket ovilkorligen föreskref sådant.
Förgäfves skall man förespegla mig någon våda deraf, att i detta slags brott, mera än i de flesta andra, lagen lemnar åt domaren att efter omständigheterna förordna.
Efter min öfvertygelse ligger hela fördelen af det i K. brefvet 1777 meddelade stadgande om underd. anmälan om angifvelse!’ af dessa brott och K.
M:s nåd. beslut, innan ransakningen derom får fortsättas, helt och hållet på den anklagades sida, då det för utsattes, att han, den tilltalade, skall åtnöjas med anbefaldt nedläggande af målet.
Jag anser det icke tänkbart, att K.
M. skulle vilja meddela någon dess undersåte en fördel eller befrielse af nåd, då denne tror sig kunna fordra detsamma af rättvisa.
Min erfarenhet under den tid af nära 16 år, som förvaltningen af Just.cancellers-embetet varit mig i nåder anförtrodd, och den kännedom jag derunder haft tillfälle äfven inhemta om hvad förut i lika mål inträffat, har bestyrkt, att ännu aldrig någon förklarat sig missnöjd med ransakningens nedläggande samt yrkat ransakningens fortgång till ådagaläggande af sin oskuld; och jag har tillika funnit, att, då anmälan om slika angifvelse!’ inkommer, den angifne åtminstone lika ofta varit på fri fot som häktad.
Då ett bifall till Hr Dalmans motion Ovilkorligen skulle betaga domaren den pröfningsrätt, han hittills utöfvat i fråga om den tilltalades häktande, hvilket likväl någon gång 32 H. 13 9« Dan 5 Maj. af omständigheterna han högt påkallas, så kan jag ej annat än yrka bifall å Utskrs betänk., i den fullkomliga öfvertygelse, att
Svensk undersåte lika litet hädanefter, som hittills, skall hafva att klaga öfver våldförande i slika fall, och begär Hr Gr. och Landtnäs propos. derå.
Ehuru jag är lika benägen som den siste värde talaren att tänka det bästa om våra Svenska domare och deras omdöme, anser jag dock lagstiftningen göra bäst deri, att så litet som möjligt lägga i underordnade auctoriteters händer en magt, som så lätt kan missbrukas.
Frågan är här helt enkelt icke den, om arrestering skall ske, när åtal är förordnadt, utan den, om en Svensk medborgare skall kunna beröfvas sin frihet på en angifvelse, hvars grund och omfattning domaren icke får undersöka förr, än en annan högre auctoritet dertill lemnat sitt bifall.
Jag tror, att sådant är stridande mot all juridisk princip och att det skulle kunna blifva ytterst vådligt i sin tillämpning.
Man har sagt, att i annat fall skulle en majestätsförbrytare kunna undkomma.
Nå väl! har han då icke straffat sig sjelf, och hvaruti består vådan deraf?
Man besinne blott, att här är endast fråga om angifvelse för lastligt tal å Konungen.
Skulle detta tal hota Rikets säkerhet, skulle det innefatta uppmaning till myteri eller uppror, då kan ju domaren, på grund af andra lagstadganden, genast häkta den angifne och ransaka öfver hans brott; men om åter brottet endast består i några obetänksamma yttranden om Konungen, hvilken Svenska allmänheten så ofta förblandar med Regeringen och dess handlingar, emot hvilka anmärkmr äro enl. lag tillåtna, så inser jag icke någon synerlig statsförlust deri, att en slik lastare och frondör lemnar fäderneslandet.
Man säger vidare: exemplen på förhastade arresteringar för dessa statsbrott äro sällsynta.
Jag vill nu ej besvära med citationer i detta hänseende; men jag behöfver blott hänvisa till Utsk:s betänkande, som bäst utvisar, huru nu gällande lag, om ingen förklaring deröfver meddelas, kan misstydas.
Man har förmenat, att Konungen blott på förhand begagnade sin benådningsrätt, då han förklarade ett åtal för majestätsbrott böra nedläggas.
Detta kan jag ej antaga.
Huru skall Konungen, innan ännu ransakning föregått, kunna vara förvissad om angifvelsens sanning, eller bör man icke tro cn hvar oskyldig, till dess denne är öfverbevisad om motsatsen?
Ilade det t. ex. varit en nåd, om Konungen anbefallt nedläggandet i stället för upptagandet af ett celebert högmål för 8 år sedan, deri den anklagade helt och hållet befriades, —- och bevisar icke detta, att
Konungens befallning om nedläggande eller upptagande af politiska åtal Den 5 Maj.
9i icke förutsätter någoft pröfning af anklagelsens grund, utan härleder sig ofta lika mycket från afseendet å egna, som å den anklagades fördelar.
Vidare har man förmenat, att om den orättvist häktade hegärde målets upptagande, för att ådagalägga sin oskuld och vinna reconvention, så skulle K. M. ej neka sådant.
Hvad oskulden beträffar, så behöfver den cj ådagaläggas, ty den följer af sjelfva åtalets nedläggande; — och reconventionen, huru pass belåten skulle man väl vara med den i afseende å angifvaren, om denne vore en lös persedel, en bestucken usling, som blott för att tillfoga den anklagade skada, eller för att, af politiska skäl, skaffa honom undan någon liten tid, anklagat honom?
Och reconventionen mot domaren, huru skulle den kunna erhållas, när han förklaras berättigad att häkta på angifvelse och innan hanfårransaka angtde brottets verklighet.
För öfrigt ber jag få fästa uppmärksamheten derpå, att sedan motion i detta ämne blifvit väckt, skulle Ständerna handla högst orätt, 0111 de ej yttrade en opinion derom; ty om motionen afslås, så torde detta hos mången befästa den tankan, att arrestering för angifvelse af brott emot 5 cap. 1 5 Missg.btn kan äga rum, oansedt 1777 års bref tydligen förbjuder sådant.
Då en gammal, erfaren och skarpsinnig jurist med ovederlagda exempel visat, hvilken mild och liberal tillämpning detta K. bref erhållit i en för stämplingar och politiskt missnöje här i landet ojemförligt mer utmärkt tidpunkt, än den nuvar., och under ett nära souveränt statsskick, så hemställer jag, om det icke vore ett steg tillbaka att nu yrka en strängare tillämpning deraf; och jag finner åtminstone Frih.
Boyes deduction i detta ämne så bindande, att jag icke kan föreställa mig annat, än att, i enlighet dermed, B., o. Ad. biträder samma mening, som Borgare- och BondeSttn, samt, med någon modilication, äfven PresteSt. antagit.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, förnyade sin nyss framställda propos. till bifall å LagUtskts utlåt.
H. Ex. framställde derefter propos till afslag a LagUtskts utlåt.
Wto 184 samt antagande af det förslag, Hr Holm i sin reservation afgifvit.
Hr Bergenschjöld begärde votering.
Sedan votering blifvit begärd, anhåller jag, att contrapropostn måtte komma att innefatta Hr Holms reservation.
Upplästes till justering och godkändes följande votertspropostnt
Den, som bifaller LagUtskts utlåt.
Wto 184 i anledn. al 9* Den 5 Maj. återremissér utaf betänk.
N:o 178 öfver Ilr W. P.
Dalmans motion, att häktande på grund af anklagelse förbrott emot 5 cap. 1 § Missg.b:n ej matte äga rum, förrän Konungen yttrat sig, huruvida saken skall nedläggas eller icke, samt domaren derefter pröfvat, om skäl till häktande förefinnes, voterar ia; den det ej vill, voterar nej’ Vinner nej, afslår It. o. Ad. ofvannämnda utlåt.
N.‘o 184 samt beslutar en så beskaffad förklaring af 1 cap. 2 § Straffbar och K. brefvet d. 25 Sept. 1777, att ej någon må häktas för brott emot 5 cap. r § Missg.b:n, förrän efter det Konungen förklarat undersökningen böra fortgå.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sönVföljer:
Enligt de underrättelser, jag erhållit, hafva Preste- och BondeSttn antagit It. o. Ad:s inbjudn. i fråga om hypotbeksföreningar; men i afseende på förslaget till hypotheksföreningarnas förbindelser hav någon inbjudn. från Ii. o.
Ad. icke ägt rum.
Preste- och BondeSttn hafva i denna fråga bifallit StatsUtsk:s betänk.; men B. o. Ad. har beslutat ett tillägg af orden: en för alla och alla för en.