Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fordra omständigheterne skyndsam verkställighet af sockenstämmo-beslutet, må sådant ej hindras deraf, alt detsamma ännu icke vunnit laga kraft, derest icke så är, att ändringssökandet derigenom blefve onyttigt, eller ock Konungens Befallningshafvande eller Dom-Capitlet skulle finna skäl att verkställigheten inställa. 13 §.
Hvar och en ledamot i Sockenstämma bör vid öfverläggningarne iagttaga ordning och anständighet, och icke yttra sig annorlunda, än då han, efter föregången anmälan, af Ordföranden uppropas, eller gerning förolämpad, straffes den brottslige, enligt 18 Cap. 8 §.
Missgernings-Balken, jemförd med Kongl. Förordningen den 20 Januari 1779.
Förolämpande, Ledamöterne emellan, ligge i tveböte, emot hvad Lagen i allmänhet för hvarje brott stadgar.
Lag samma gälle ock dem, hvilka vid sockenstämma äro närvarande, utan att der vara röstegande ledamöter; och ' ege Ordföranden derjemte att låta sådane personer från sammanträdet afföra, derest de sig oskickligt förhålla.
Af starka drycker öfverlastad person, eller g8° Expeclitions-Utskottets Förslag till und.
SkriJvelsej JV.'o 4oo. den annorledes är sina sinnens rätta bruk beröfvad, varde alltid från sockenstämma afvisad, eli vad lian eljest der eger rösträtt eller icke. 14 §.
Ordförande ege att sockenstämma upplösa efter handläggning af de ärenden, som, enligt Kungörelsen om stämman, bordt der förekomma.
Skulle något påbörjadt ärende icke binna afslutas, utsätte
Ordföranden viss dag för dess fortsatta handläggning.
2 Ca p. Om Sockn e-nämnd. 15 §. 1 Morn.
Socken-nämnd för hvarje Socken eller Pastorat på landet skall, på sätt bär nedan stadgas, utses att, hvar inom sitt samhälle, handhafva Skole- och Undervisnings-anslalterne, Fattig-försörjningen och allmänna helsovården, samt vaka öfver iagttagande af ordning och sedlighet och efterlefnaden af de i dessa hänseenden af sockenstämma fattade beslut, i enlighet med hvad uti 19:de §. närmare bestämmes.
Köping skall i allmänhet hafva gemensam Socken-nämnd med det Landt - District, hvarmed den utgör gemensam Socken, men för större Köpingar må det ankomma på öfverenskommelse inom Socknen att serskild Nämnd tillsätta.
Det ankommer på Socken-nämnden att efter den olika beskaffenheten af de Nämnden tillhörande ärenden, dem på mindre inom Nämnden valde, afdelningar behandla. 16 §. 1 Morn.
Socken-nämnd skal! bestå af Ordförande, vice Ordförande och fyra eller flere, högst nio, ledamöter, hvarförutan Kyrkoherden, då han éj är vald till Ordförande eller vice Ordförande, eger rättighet att såsom ledamot i Nämnden deltaga, då hans embetspligt och behofvet så påkallar; äfvensom Kyrkoherden skall vara Ordförande i Nämnden i de mål, som angå Skol- och Undervisnings-anstalterna.
Den valde Ordföranden och vice Ordföranden äro då såsom ledamöter att anse.
Ledamöternes antal må för öf - Expcditions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelse , JV.o 4oo.
981 rigt bero al bestämmelse vid sockenstämma, sålunda att Pastoratet eller Socknen, i mon al dess vidd och folkmängd, indelas i vissa rotar eller district, och från hvarje af dem utses en ledamot, hvilken tillika, såsom ålderman inom districtet, har närmaste uppsigten å alla förhållanden, som hafva sammanhang med Nämndens åligganden och besörjer dertill hörande verkställighets-åtgärder.
År samhället så inskränkt, att det icke lämpligen kan indelas i fyra district, utses, till fyllnad i antalet, Ledamöter utan åldermansbefattning; äfvensom det ankommer på sockenstämma att, utan afseende å districts - indelningen, utse ledamöter i Nämnden till det medgifna antalet.
För hvarje ålderman skall utses en suppleant, som företräder hans ställe, då han är hindrad att sin befattning utöfva. 17 §.
Ordförande och vice Ordförande väljas å sockenstämma för 2:ne år.
På enahanda sätt väljas ledamöter och suppleanter, jemväl för 2:ne år, men hvarje år afgår halfva personalen, om antalet är jemn t, och i annat fall, det antal, som är närmast hälften, vexelvis, det ena året en mera eller mindre än det andra: dock må den, som efter 1111 bestämd tjensigövingstid är i ordning att från Nämnden afgå, ånyo deri inväljas.
Efter första året bestämmes, genom lottning, hvilka ledamöter och suppleanter skola afgå, och sedermera älgå de, som längst tjenslgjort.
Inträffar ledighet under mellantid, ersattes den genom serskildt val, men endast för den tid, som återslår af den afgångnes påräknade tjenstgöringslid.
De här omförmälde val skola, efter föregången behörig pålysning, hållas första gången, då Konungens Befallningshafvande derom förordnar, och sedermera, till ersättande af blifvande ledigheter, hvarje år i Maj eller Juni månader, då jemväl de invalde skola i sina befattningar inträda.
Socken-nämnden skall göra anmälan hos sockenstämmans Ordförande om sådant val och dervid tillkännagifva, hvilka äro i ordning att från Nämnden afgå, och de ledigheter, som genom tillfällig afgång inträffat.
Valförrättningens utgång kungöres derpå följande Söndag från Predikstolarne i samhällets kyrkor. 3 M >m.
Valbar till Ordförande, vice Ordförande och Ledamot vare hvarje välfrejdad medlem af samhället, som i sockenstämma eger röst-rätt; och till Ordförande eller vice Ordförande må äfven den väljas, som förut gS2 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrijvthe, N.v fao. innehar annan befattning inom Socken - nämnden.
För den befattning, som genom sådant val blifver ledig, utses annan person i föreskrifveo ordning.
Rättighet att afsäga sig sålunda erhållen kallelse tillkommer den, som, efter de 2:ne sistförflutne årens tjenstgöring i Nämnden, är i ordning att derifrån afgå vid det ombyte, hvarå valet haft afseende; den, som är 60 år gammal; den, som har svag helsa eller annat hinder, hvars giltighet Nämnden eger pröfva, samt Embets- och Tjenstemän, som af sine befattningar äro hindrade att Nämndens åliggande fullgöra. 18 §.
Socken-nämnds medlemmar vare, så länge de i denna egenskap tjenstgöra, befriade från andra, ständiga communala befattningar; men kallelse till tillfälliga förrättningar måge desse medlemmar icke undandraga sig. 19 §.
Uti de ärenden, som, enligt 15:de §.
Esta Mora., äro åt Socken-nämnd uppdragne, skola alla förvaltnings- och verkställighets - åtgärder tillkomma denna Nämnd, som dervid utöfvar samhällets myndighet och rätt, hvaremot Nämnden, å samhällets vägnar, är ansvarig att, hvad i dessa delar är genom gällande Författningar samhället ålagdt, vederbörligen fullgöres och iagttages; dock eger icke Nämnden att, för dessa eller andra ändamål, påbjuda någre afgifter, utan skall sockenstämma, efter Nämndens förslag derom besluta, och i händelse af vägran till hvad, som oundgängligen erfordras, ankommer det på Nämnden alt derom göra anmälan hos vederbörande Embets-myndighet, till vinnande af nödig rättelse. 20 §.
Irsta Morn.
Alla tillgångar, som äro anslagne för de till Socknenämndens förvaltning hörande angelägenheter, skola af Nämnden om händer halvås, uppbäras och hvar för sitt rätta ändamål användas; dock att, om sådane tillgångar, vare sig i fastigheter, capital eller afgäld, härleda sig från serskilda stiftelser, dermed iagttages, hvad vid stiftelserna är föreskrifvet.
För uttagande- af oguldet tillskott, hvarom i föreskrifven ordning är å socknestämma beslutadt sayat restlängd å socknestämma upp - Expeditions-TJtskotlets Förslag till und.
Skrifvelse, N:o 4oo. 983 läst och erkänd, skall genast, på Nämndens anmälan, lemnäs handräckning af Kronofogde i orten, samt städernas Executorer, såvida icke den skattskyldige kan visa qvitto å redan erlagd betalning.
Förebäres annat jäf, må talan derom anställas, utan att medlens uttagande deraf uppehälles. 21 §.
Hvarje medlem af Socknenämnden ansvarar gemensamt med de öfrige för af Nämnden om händer liafda medel, och för sådane säkerhets-handlingar, emot hvilkas antaglighet han ingen anmärkning till protocollet gjort.
Denna ansvarighet fortfar, tills förvaltningen blifvit godkänd af socknestämman eller af vederbörlig
Domstol, om klander anställas, eller ock tiden för sådant klander försuLits. 22 §.
För om händer hafde medel skall Socken-Nämnden årligen aflemna redovisning till sockneslämma, å de tider, som för hvarje befattning, genom serskilda Reglementen, eller derom gällande Författningar bestämmas; socknestämman utser Revisorer, som granska redogörelsen, och om denna granskning afgifva berättelse; hvarefter det ankommer på socknestämma att godkänna redogörelsen eller besluta om klander i laga ordning.
Anställes icke klander inom ett år, efter det redogörelsen blifvit till socknestämma aflemnad, vare
Nämnden icke vidare underkastad åtal. 23 §.
Vid förvaltningen rätte sig Sockne-lNämnden efter de för hvarje ärende utfärdade Författningar och serskilda Reglementen. 24- §.
För handhafvande af ordning och vården om sedlighet skall SockneNämnd helst söka, genom förmaningar oeh föreställningar, förmå den felagtige till rättelse; men Nämnden eger dock att för uppenbara förseelser ådöma böter och vilen, som, genom Författningar, eller af vederbörande embetsmyndigheter äro stadgade för öfvertvädelser af sådane ordnings-stadgar, öfver hvilkas efterlefnad det tillhör Nämnden att vaka.
I dylika fall, gäller om jäf emot Ordförande och Ledamöter, hvad 13 Cap. Rättegångs-Balken om jäf emot Domare stadgar. 5^4 Expedihons-Vtskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 4o°• 25 §.
Hvar och en, som bor inom Nämndens område, är skyldig att tillstädeskomma, på dess kallelse, som bör meddelas minst 8 dagar förut.
Uteblifver den sålunda kallad är, utan laga förfall, bote 32 sk. till Fattigvårdens cassa och tillhålles af Nämnden, genom förnyade vitén, som dock tillsammans ej må öiversliga 10 R:Jr, alt sig inställa.
Kao han derigenom ej förmås till inställelse, anmäle Nämnden förhållandet hos Konungens Befallningshafvande, som vidtager de mått och steg, hvilka med Lag och sakens beskaffenhet öfverenstämma. 26 §.
Sockne-Nämnden skall i alla åt den uppdragna ärenden bevaka samhällets lätt och föra dess talan, samt åligger föijagtligen att, då den anlitas af embetsman och myndigheter eller andra vederbörande, meddela upplysningar och yttranden i dessa ärenden, och är deremot berättigad att af embetsmän och myndigheter inom Länet, eller i Stiftet erhålla biträde och upplysningar, i allt hvad berörde ärenden angår. 27 §.
På Nämnden ankommer, huvuvida sockneslämma bör höras, innan sådane yttranden meddelas, som, enligt 26 §., blifva påkallade; i hvilket fall Nämnden föranstaltar om socknestämma och dervid framställer ärendet, jemte sitt utlåtande derom; och iagttages för öfrigt, att i ärende, som tillhörer Nämnden, må intet beslut af socknestämma fattas, innan Nämnden derom blifvit hörd och yttrat sig. 28 §.
Sockne-Nämnden sammanträder i Sacristian, Socken-stugan eller på annat öfverenskommet ställe, på vissa, efter iattadt beslut, bestämda tider, samt i öfrigt, då Ordförande finner sådant nödigt, eller flertalet af Nämndens Ledamöter det hos Ordföranden påkallar. 29 §.
Medlem af Sockne-Nämnden, som, utan lagligt förfall, uteblifver från Nämn - Expeditions-UIskottets Förslag till und. Skrifvelse., N.-o 4oo. g85 Nämndens sammanträde, erlägger för hvar gång en af Nämnden vid hvarje års höljan utsatt pligt till fattigvårdens cassa. 30 §.
Ej må något mål företagas, derest icke Ordförande eller vice Ordförande och minst hälflen af Nämndens öfrige Ledamöter äro tillstädes.
Beslut fattas genom röst-pluralitet, och när rösterna äro lika delade, gäller den mening, sorn Ordföranden biträder. 31 §.
Uti mål, som angå enskild persons rätt, åligger Nämnden att sitt beslut för den det rörer afkunna, då parten, om han det askar, skall, utan lösen, erhålla ett utskrifvet exemplar deraf. 32 §.
Böter och vitén, som af Sockne-Nämnd ådömas, skola, då den pligtfällde saknar tillgång dertill, aftjenas med arbete för samhällets behof, dervid dagsverke beräknas efter ortens markegångspris, om den arbetande sjelf bekostar sitt uppehälle; men i annat fall skall han under arbetstiden af samhället förses med kost, såsom tjenstehjon, då dagsverke beräknas endast till en tredjedel af markegångspriset. 33 §.
Vill någon klaga öfver Sockne-Nämndens beslut, gore det efter den hänvisning och på det sätt, föregående ll:te §. det föreskrifver, rörande besvär öfver Socknestämmas beslut. 34 §.
Förolämpande med ord eller gerning mot Ordförande, vice Ordförande eller Ledamöter straffas, enligt 9 §. af 18 Cap.
Missgernings-Balken, jemförd mod Kongl.
Förordningen den 20 Januari 1779. 35 §.
Ålderman tillkommer, utom hvad honom såsom Nämndens Ledamot åBih. till R.
Fröt. 7841• to Sami, 1 Afd. 9% Expeditions-Utskottets Förslag till und Skri/velse, N-o 4°i* ligger, att inom roten vaka ofver och handhafva de angelägenheter, som Nämnden i allmänhet tillhöra, samt tillse efterlefnaden af de beslut, som af socknestämma eller Nämnden tagne blifvit, hvarföre han inför Nämnden är skyldig att redovisa.
Der rote är så vidsträckt, att ålderman icke kan omedelbart handhafva den nödiga tillsynen, må Nämnden besluta om dess delning, och för den del, eller de delar, derinom ålderman icke är boende, tillsätta en tillsyningsman, hvilken, under åldermannens inseende, handhafver de derinom förefallande bestyren.
Tillsyningsman eger lika rätt att afsäga sig sitt uppdrag, sorn i 17 §. är ålderman medgifven. 36 §.
Om menighet vill, utöfver hvad nu är förordnadt, åt Sockne-Nämnd uppdraga sådana gemensamma angelägenheter, som icke tillhöra ernbets- och Ljenstemäus befattning, må derom å Sockuestämma beslutas, och då tillika förordnas, om hvad dervid skall iagttagas.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den n Juni 184 <•
Preste-Ståndet den 11 — — Borgare-Ståndet den ii — — Bonde-Ståndet den 12 — —■ Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse j med förslag till Stadga om fattigvården i Riket.
(Lag- och Ekon.- Utsk.
Ull. N:ris 5, 31, 75 och 80, samt Allm.
Bisv. och Ekon.
N:o 164.) S. A. K. Sedan E. K. M., med Skrifvelse den 1 Februari näsllidne år, till Rikets Ständer öfverlemnat ett af utsedde Committerade afgifvet Betänkande och Förslag till Stadga om fattigvården i Riket, jemte Kammar-Coilegii der - Expedilions-Utskottets Forslas, till und.
Skrifvelse, N.o kl - öfver infordrade underdåniga Utlåtande, hafva Rikets Ständer, i anledning af gjorda framställningar, förehaft lill öfverläggning denna vigtiga angelägenhet, samt dervid tagit i öfvervägande det af E, K. M. i Nåder öfverlemnade underdåniga forslaget och hvad i anledning deraf blifvit yttradt.
Emot den ordning för fattigvården, som hittills varit gällande, i enlighet med föreskriften, att socknarne, hvar för sig skola bekosta och ansvara för denna vård, förekommer väsendtligen, dels att kostnaden drabbar vissa socknar vida mera än andra och mäjligtvis kan, för inskränktare samhällen med knappa tillgångar, blifva öfver förmågan betungande, hvilket också någon gång, till följd af serskilta tilldragelser, redan inträffat, dels ock i synnerhet att hvarje socken, af omsorg att undvika en befarad fattig vårdstunga, måste söka att hindra sådane personers inflyttning, om hvilkas förmåga af fortfarande sjelf-försörjning, anledning till tvifvelsmål kan vara för handen, hvarigenom den i torftighet stadde arbetaren är underkastad en inskränkning af sin verksamhet, som väsendtligen försvårar utvägen för hans bergning.
Den grundsats, hvarifrån socknarnes fatligvårdsskyldighet är u i Kongl. Förordningen den 5 December 1788 härledd, nemligen att hvarje samhälle borde vidkännas sådan vård, i den mon det hemlat fördel af den behofvandes verksamhet, är icke här fullt tillämplig, ty ofta, och kanske i de fleste fall, förete sig de uppenbaraste anledningar till tvifvelsmål, att ett fattighjon verkligen beredt något gagn åt socknen eller dess medlemmar, och der verksamheten varit gagnelig, måste man merendels föreställa sig fördelen deraf mera omfattande, än att den inskränkt sig till en enda socken.
Fattigvården är ett gemensamt åliggande för samhället i sin helhet eller Staten, och den kan icke anses tillhöra socknarne enskilt annorlunda, än till följd af en fördelning af detta Statens åliggande.
En sådan fördelning skulle onekligen blifva mest rättsenlig, om fattigvården kunde bekostas af Staten directe med gemensamma bidrag af alla dess medlemmar, hvilka således hvar för sig, i mon af sina vilkor, finge vidkännas sin andel i denna kostnad, och derigenom skulle äfven de öfrige olägenheterne af den nu gällande ordningen vara håfne; men då skulle missbruk vid fattigvårdens anlitande omöjligen kunna förebyggas och derigenom skulle icke allenast fattigvårdskostnaden stegras till oerhörda belopp, utan en ännu äfventyrligare verkan vara att förutse uti det moraliska förderf, som dessa missbruk måste medföra.
Endast inom den behöfvandes närmaste omgifning, kan fattigvårdsbehofvet med säkerhet bedömas samt den nödvändiga grannlagenheten iagttagas, att understödet noga lämpas efter hvad, som oundgängligen erfordras och alt fattighjonet, utan hårdhet i behandlingen, tillhålles att, i mon al förmåga, medverka till sitt uppehälle.
Olägenheterna 988 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
N.o 4oi. af tungans olika fördelande, då fattigvården besörjes socknevis, äro vida mindre, än de, som hvarje annan reglering skulle föranleda och det synes med säkerhet kunna antagas, att, äfven inom de mest betungade samhällen, kostnaden icke kan motsvara hvad, som i ökade Statsbidrag mäste derifrån utgå, om fattigvården skulle directe af Staten bestridas.
Farhågan för oförmåga hos socknarne att uthärda denna tunga, synes i det närmaste vika, när man hetragtar, huru förhållandet hittills visat sig under mångfalldiga år, då en sådan oförmåga åtminstone högst sällan blifvit satt i fråga, om icke till följd af serskilda tillfälligheter och mera kringgripande olyckshändelser, dervid serskilta föranstaltanden för det betryckta samhällets undsättning måste förutsättas såsom oundvikliga.
Om hindren för flyttning emelian socknarne icke •kunna helt och hållet upphäfvas, kunna och böra de dock minskas genom närmare bestämmelser, än de, som hittills varit gifne om socknarnes rättigheter i detta afseende, och i den mon dessa hinder qvarstå, måste de fördragas såsom en nödvändighet, hvilken icke kan afhöjas, der fattigvården måste hero af borgerlig Lagstiftning.
Rikets Ständer anse således, att fattigvården i allmänhet bör, på sätt hittills skett, besörjas af socknarne och städerne hvar för sig, med rättighet likväl till öfverenskommelse om gemensam fattigvård för flera socknar, der dessa finna fördel af en sådan anstalt; men, i förening med stadgandet härom, erfordras ovilkorligen nödiga bestämmelser till förekommande deraf, att fattigvårds-ansvaret må kunna godtyckligt öfverflyttas från en socken till en annan, hvarförutan hvarje socken skulle vara blottställd för den mest kännbara orättvisa och dessutom den nödiga ordningen vid handhafvandet af denna grannlaga anstalt omöjligen skulle kunna iagttagas.
Dessa bestämmelser anse Rikets Ständer lämpligast böra hafva afseende på mantalsskrifningen, såsom den offentliga handling, hvilken fullständigast och med mesta säkerheten kan antagas lill rättelse för regleringen af iattigvårds-ansvarigheten.
Dermed öfverensstämmer också den hittills gällande föreskriften i Kongl. Förordningen den 5 December 1788, hvilken visserligen blifvit öfverklagad, såsom tryckande genom den inskränkning i det fria valet af vistelse-ort, som den ansetts innebära; men denna inskiänkning är dock ingen följd af föreskriften i och för sig sjelf, utan, der den intiäffat, lärer den oftast böra tillskrifvas en tydning, som, ehuru icke öfverenstämmande med ordalagen i Författningen, man sökt att alltmer och mer göra gällande, under det bestämmelserne icke varit nog tydliga och fullständiga alt, å den ena sidan, skydda socknarne emot en öfverhand tagande fattigvårds tunga, och å den andia, begränsa de dem i detta afseende tillkommande rättigheter.
Mera noggrant Expeditions-Ulskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.o 4°i* 989 af vägda stadganden i detta ämne äro således nödiga, dervid bestämdt bör föi utsättas, att farhågan för faltigvårdstunga ingalunda ensam må utgöra anledning att hindra någon i valet af vistelseort, då socknarnes rätt emot hvarannan kan, genom iagttagelser vid mantalsskrifningen, tillräckligen bevakas, utan ett sådant våldsamt ingrepp i personliga friheten.
För de fall åter, då man måste förutse, att socknarne icke genom dessa iagttagelser kunna förebygga äfvenlyrel af en förmågan öfvervägande fattigvårdslunga, eller då den allmänna regien, att fattigvårdsskyldigheten bör vidlåda den behöfvandes mantalsskrifnings-ort, icke kan tillämpas, i anseende till omöjligheten att få utredt hvarest en person varit mantalsskrifven, måste, det undantagsvis medgifvas, att
Staten directe besörjer fattigunderhållet, och då sådane fall mera sällan inträffa, möter icke dervid samma betänklighet, som blifvit yttrad emot Statens omedelbara besörjande af fattigvården i allmänhet.
Som den egentliga arbetsclassen, eller lejda arbetare, vanligen äro i de vilkor, att största antalet af fattigpersonalen onekligen från dem utgår, och deras fortfarande förmåga af sjelf-försörjning väsendtligen beror af den behandling, de röna af dem, som begagna deras arbete, anse Rikets Ständer, att husbonde bör, i viss man och under vissa vilkor, som med denna förutsättning öfverensstämma, vidkännas en större andel, än socknens öfriga medlemmar, uti falligvårdskostnaden för sina underhafvande, på det den egna fördelen, der andra bevekelser saknas, må gifva väckelse åt vårdnaden om arbelarnes bergning.
Derigenom stadgas också emellan hvarje faltigvårds-samhäiles serskilde medlemmar ett förbund att motverka fatligvårdsbehofvet, hvaraf både enskild och allmän båtnad bör kunna påräknas.
En annan anledning till enskild faltigvårds-ansvarighet är förhållandet emellan anhörige.
De före ^ O skrifter, som härom varit gifne, hafva icke varit nog fullständiga och bestämda, för att icke lemna rum åt olika tydningar och ansvarighetens utsträckning öfver billighetens gränsor.
Rikets Ständer anse derföre, alt skyldigheten i detta afseende bör tydligare stadgas och mera bestämdt begränsas inom de slägtskapsfövhållanden, der rättsenliga anledningar dertill.äro för handen.
Då det bör få ankomma på hvarje serskilt fatligvårds-sambälle att inom sig föranstalta om fattigvården, på sätt, som för livart lera kan linnas lämpligt under förutsättning, att de stadgade fordringarne fullgöras, deröfver det ankommer på Embetsmyndigheterne att vaka, anse Rikets Ständer, att Lagstiftningen icke bör innefatta några bestämmelser i detta afseende; men till det allmännas fordringar anse Rikets Ständer höra, alt det omedelbara handhafvandet af fattigvården bör inom hvarje samhälle öfverlemnas åt ändamålsenligt sammansatta Styrelser, som af samhället utses.
Så väl härom, som gQo Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrif velse ,Wto \oi. om grunderne för bidrag till fattigvården och för delaktighet i ofverläggniugar och beslut i fattigvårds-ärenden, få Rikets Ständer åberopa sin serskilda underdåniga framställning, angående Författning om socknestämmor och Sockne-Nämnder, hvilken äfven omfattar dessa ärenden, såsom hörande till socknarnes gemensamma angelägenheter.
För öfrigt anse Rikets Ständer det höra till fullständigheten af fattigvårds-lagstiftningen, att de förbindelser, fattighjonen, emot understödets åtnjutande, äro underkastade, noga bestämmas, på det, å den ena sidan, Styrelserne måge ega erforderlig myndighet för fattigvårdens ändamålsenliga handliafvande, och å den andra allt godtycke och öfverflödig stränghet emot fattighjonen må förebyggas.
Det Förslag till Stadga om fattigvården i Riket, som barbos i underdånigst öfverlemnas, hafva Rikets Ständer, för sin del, i öfverensstämmelse med de sålunda yttrade åsigteme, antagit; och få till E. K. M.
Rikets Ständer frambära sin underdåniga önskan, att, efter Nådig pröfning af detta förslag, E. K. M. i Nåder täckes i enlighet dermed låta utfärda Författning i ämnet.
Förslag till Stadga om Fattigvården i Riket. §. 1.
Hvarje socken å landet, och hvarje stad skall lemna nödtorftig vård och försörjning åt sådane dess medlemmar, som sakna förmåga och medel alt sjelfve sig dermed förse; dock måga flere socknar på landet förena sig om gemensam fattigvård. §. 2. 1 Morn.
På hvart och ett fattigvårdssamhälle ankommer att, under iagttagande af föreskrifterna i denna Stadga, ordna fattigvården på sätt som, efter ortens beskaffenhet och serskildta förhållanden, finnes lämpligast; dock så, att bettlande aldrig må tillåtas.