Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I den nya åter är det gifvet, att tillförordnade Föredragande äro ansvarige, men det kan åtminstone vara underkasta^ en invändning i rättegången, hvartill otydligheten gifver anledning, huruvida StatsSecreterarne skulle vara inbegripne under ansvarighetslagen.
Då det är angelägnare, att StatsSecreterarne äro underkastade denna ansvarighet, än de tillförordnade Föredragande, tillstyrker jag proposition på bifall till bibehållande af den gamla §:n. Herr Cederschjöld:
Det argument Herr Hjerta nyttjade, lät skenfagert, då lian anförde orden: för tillfället Föredragande.
Men olyckan är, alt i lagen står: någon för tillfället förordnad Föredragande.
Under denna cathegori kunde således StatsSecreterare icke hänföras.
Den 23 Februarii e. m. Ilans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å den nya redaclionen af 106 §.
Uppå derefter af Ilans Excellence framställd proposition, blef berörde nya redaction af Ridderskapet och Adeln afslagen. 107 §.
Skulle ConstitutionsUtskottet — Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Föredragande icke med oväld — — —• anmärkning blifvit gjord.
Nu torde det vara lämpligt tillfälle, att besvara Herr Hjertås nyss gjorde anmärkning mot redactionen af denna §., och huruvida språkbruket bär är iakttagit.
Det må väl ej falla någon in, att man skulle kunna lill ansvar ställas för en föredragning, man ej gjort.
Ilar står i stället för: någon StatsSecreterarej orden: någon föredragande.
Bland någon Föredragande måste StatsSecreteraren äfven vara, efter han föredrager, och således är den nya redäctionen passande och god, men den nuvarande felaktig.
Jag tillstyrker derföre bifall å den förändrade redaclionen af 107 §:n.
Det är visserligen miu öfvertygelse, att det varit
Den 23 Fe b r u a r i i c. m. i a5 nyttigt, om vi hade kunnat antaga nya rcdactionen af den förra 106 §:n, emedan för tillfallet Föredragande derigenom kunnat komma under PiiksRätt; men jag kan likväl icke tillstyrka nya redactioneu af den nu förevarande 107 , emedan man då komme att straffa blott efter den ena, och ej efter den andra §:n.
Man måste således tills vidare äfven afslå nya redactionen af denna §., intill dess man en annan gång får en bättre redaction af den förra §:n.
Jag instämmer med Herr Lefren deruti, alt, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle bifalla nya redactionen, deraf väl icke kan följa det resultat, att en tillfällig
Föredragande kan ställas till ansvar inför Riksrätt, men jag anser det dock medföra nytta, att en tillfällig '
Föredragande, som tillstyrkt något emot
Rikets sannskyldiga nytta, kan med tillämpning af den nu föreslagne nya redactionen, anmälas till endtledigande.
Jag skulle tro, att sådant vore i sin ordning, och förmodar derföre, att förslaget kan antagas.
. Grefve Gyldenstolpe_, Anton Gabriel:
Jag anhåller, att få fästa upmärksamheten på ett ytterligare skäl, än det Herr Lefrén anfört, hvarföre man ej kan bifalla den nya redactionen, åtminstone så vida min mening förtjenar afseende.
Enligt vår nu 120 Den 23 Februarii e. ra. varande RegeringsForm, kan ingen af de Vicarierande StatsSecreterarne ställas till ansvar, hvarken för upsåtliga öfverlrädelscr af Grundlagen och andra lagar, eller för mindre nit, skicklighet och drift.
För Ordinarie StatsSecreterarne är sådant stadgadt, både genom 106 och 107 §§:ne.
Om man nu antager det nya redactions-förslaget af 107 §:n, blifva så väl de Ordinarie, sora de Vicarierande StatsSecreterarne, ställde till ansvar, likväl blott för det fall, att de icke med oväld, nit, skicklighet och drift deras förlroende-embete utöfvat; då deremot de Ordinarie StatsSecreterarne ensamt förblifva underkastade ansvar för upsåtlige fel och öfverträdelse!'.
Man erhöll således visserligen den vinst, att de Vicarierande StatsSecreterarne kommo att tilltalas, då de ej med oväld, nit, skicklighet och drift utöfvade deras förtroende-embete; men den föreslagna nya redactionen af 29 §.
Riksdagsordningen kan på samma grund, som 106 §.
RegeringsFormen, ej antagas, emedan der samina omständighet förekommer, att StatsSecreterarne äro uteslutne.
Om man således antager den nya redactionen af 107 §.
RegeringsFormen, och icke kan antaga den nya redactionen af 29 §.
Riksdagsordningen, så inträffar den omständighet, att en Vicarierande StatsSecreterare kan tilltalas efter RegeringsFormen, men ej efter Riksdagsordningen.
När man gör en grundlagsförändring, bör man väl Den 23 Februari i e. m.
I27 ej åstadkomma en sådan tvätydighet, alt en Embetsman kan fällas efter Regerings O O Formen, men måste frias efter Riksdagsordningen.
Det är derföre i min tanka bättre, alt låta den principen, ehuru oriktig, qvarstå, att Vikarierande StatsSecreterare icke kunna tilltalas, emedan man då åtminstone ej begår den inconseqvence, att hafva stridiga stadganden i Gruudlagarne.
Jag tillstyrker i följd häraf afslag å den nya redactionen af 107 §.
Då Ridderskapet och Adeln afslog den nya redactionen af 35 §.
RegeringsFormen, i hvilken Expeditionschefer i StatsförvaltningsDepartementen voro uptagne under förtroende-cathegorie, så äro desse ExpeditionsChefer, hvilka vanligen blifva förordnade att föredraga i StatsSecreterarens ställe, ej i den ställning alt kunna afsättas utan dom och ransakning.
Nu kunde det likväl hända, om man antog den nya redactionen, att en sådan, som ej hade förtroende-plats, kunde skiljas ifrån embetet utan dom och ransakning, emedan det står, att Rikets Ständer kunna hos Konungen skrifteligen anmäla deras önskan, att Han ville ur StatsRådet och ifrån Embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Jag tror således detta vara ett nytt skäl att äfven afslå den nya redactionen af denna §. 128 Den 23 Fe bni ar i i e. m.
Hörr Hjerta, Gustaf:
Jag förenar mig till alla delar i livad Herr Lefrén och Grefve Gyldenstolpe anfört.
Det skulle innebära en oformlighet, att fatta beslut, det man ej kunde lagligen tilltala Vicarierande Föredragande, men väl önska bort dem hos Konungen, då de ej med oväld, nit, skicklighet och drift deras förtroende-embete utöfva.
Jag får tillika utbedja mig att få visa Ridderskapet och Adeln, huru Friherre Cederström tolkar Grundlagen.
Om man läser 29 §.
Riksdagsordningen srdra Morn., sfi står der:
Finner Utskottet af dessa Protocoll, att någon StatsMinister, Stats Paid, HofCanzler en , Stats Secr eter aren eller annan Ledamot af Stats Rådet &c. Nu frågar jag, hade jag orätt att säga, det StatsSecreteraren är Ledamot af StatsRådet?
Jag anhåller om proposition till bibehållande af den nuvarande 107 §.
Jag har begärt ordet endast för alt bestrida den mening, som skulle en tillförordnad
Föredragande ej kunna anklagas efter 106 §.
RegeringsFormen. I 9 §.
RegeringsFormen står:
Uti alla mål, som hos Konungen i StatsRådet förekomma , skall Protocoll föras.
De tillstädes varande StatsMinistrar, StatsPiådj HofCanzleren och StatsSecreterare eller de, som desse sistnämndes - Den a3 Februarii e. ra. des t jens t er förrätta, vare ovilkorligen förbundne _> alt sine meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållit , att allena besluta.
Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot denna Regerings Form, eller Rikets Allmänna Lag, åligge det då StatsRddets
Ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra.
Der någon serskilt mening icke blifvit till Protocollet anförd, anses de närvarande hafva styrkt Konungen till det beslut
Han fattat.
För Rådslagen skola Stats Rådets Ledamöter vara ansvarige, såsom i 106 derom vidare stadgas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å den nya redactionen af 107 §:n RegeringsFormen.
Hvarefter den af Hans Excellence Framställde proposition till afslag å berörde nya redaction blef af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken hemställde, att då tiden redan vore långt liden på aftonen, Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, det pröfningen af de ännu återstående hvilani4 H. 9 i3o Den 23 Februarii e. ra. de Grundlagsfrågorne finge till nästa plenum upskjutas.
Herr Marcks von Wurtenberg3 Gotthard Willielmj hade inlemnat följande, som uplästes: Vid Herr Friherre Åkerhjelms, Gustaf Fredrik, anförande till Ridderskapets och Adelns Protocoll den 23 December sistlidet år, rörande grunderne för Tullbevinningen , utbeder jag mig att få skriftligen göra en och annan erindran; — men då jag nu har äran af sådan anledning yttra mig, vågar jag i förhand förklara, att jag anser för en helig pligt att icke genom vidlyftigt ordprål förspilla Högloflige Ståndets dyrbara tid.
Herr Friherrens förklaring, att de åsätta värdena i TullTabellerna öfver 1827 års Import- och Exportvaror äro fictiva, på hvilken grund Herr Baron vill bortraisonera de två millioner R:dr, hvarmed Importen samma år öfverstigit Exporten, var lindrigast sagt oväntad.
Äro då berörde Tabeller annat än, lika onyttiga som kostsamma blend verk?
Emedlertid må det tillåtas mig att tro, alt Kongl.
CommerceCollegii af Herr Friherren åberopade Tabeller äro åtminstone lika fictiva, och lika litet factiskt Den 23 Februarii e. m. i3i uplysande, som Herr Friherren sagt den af mig citerade TullverksTabellen vara.
Att Norrköpings Stad, efter första eldsvådan 1822, då ingen betydlig
Fabrik blef förstörd, med ett lånebidrag af Staten till ett belopp af 200,000 R:dr skyndesamt blef åter upbygd, och att platserne efter de vid 1826 års brand förstörde mindre Fabriker ännu äro obebyggde, samt torde blifva det, intill dess lån erhålles, bevisar ingenting af hvad Herr Friherren velat bevisa; men deremot att denne Stads Innevånare, hufvudsakeligen egnade åt Fabriks och Slöjders bedrifvande, äro nitiske och i sine loflige yrken skicklige medborgare, som böra för en hvar tjena såsom uppmuntrande exempel å den inhemska näringsflitens lyckliga verkningar, så länge den under fri täflan
Inom landet ej alldeles förqväfves genom lurendregares och tullförsnillares medtäflan.
Herr Friherre Åkerhjelm bar nämnt, att antalet af beslag årligen ökat sig under loppet af de sista fyra åren.
Jag är långt ifrån att bestrida, det ju ett sådant förhållande verkligen ägt rum ifrån och med aflidne Presidenten Friherre Skjöldebrands inträde i Tullstyrelsen; ja det är säkerligen ej för mycket sagdt, om man yttrar att med Friherre Skjöldebrands ut - 132 Den 23 Februari! e. m. näraning till Chef för denna administration en ny epok börjat i Svenska Tullverkets annaler; en omständighet som också, vare detta, anmärkt i förbigående, tyckes hänvisa derpå, att det ej är ifrån den ena gången efter den andra förändrade organisationer och författningar, som hjelpen måste helt och hållet sökas, utan att en sådan måste komma ifrån en ändrad personal, samt att äfven med tillämpning till Tullverket, ej mindre än inom andra Styrelsegrenar, den enkla sanningen gäller, att icke allt beror på Lagarnes och Författningarnes beskaffenhet, utan att lika mycket, ja, att det mesta ankommer på de personers ”nit, skicklighet och drift,” som skola •verkställa författningarne och hålla hand öfver deras efterlefnad.
Men ehuru det, som sagdt är, tacksamt och till Tullstyrelsens ära erkännes, att beslagens antal betydligt ökats, hvaraf det skulle tyckas, som Lurendrägare och Tullförsnillare ej nu med absolut samma trygghet och säkerhet, som förr, kunde drifva sitt skamliga yrke; och ehuru det likaså erkännes att, för att öka Beslagens årliga antal, ännu oändligt mycket mera kan göras, om den grundsatts följes, att äfven tänka på personalen, och ej blott på ändringen af ofullkomliga, ja så rent af odugliga, författningar, som t. ex. sista FörpassningsStadgan och sista LurendrägeriFörord - Den a3 Februari i e. ni. 133 ningen; så mäste jag dock betvifla, att hitintills något väsendtligt uträttats genom dessa beslag till minskning af sjelfva Varukvantiteten j, som årligen i Tullförsnillnings- och lurendrägeri-väg inkommit och inkommer i Riket, åtminstone hvad manufactur-artiklar beträffar; tvärtom, på grund af gifna factiska förhållanden, kända inom liela Svenska Handelsverlden, och om hvilkas tillvaro Herr Friherre
Åkerhjelm utan svårighet kan erhålla fullt tillförlitlig dels juridisk, dels moralisk, visshet, vågar jag tryggt påstå, att i trotts af det ökade beslagsantalet, som klingar något, men endast dårar den oerfarne, tullförsnillningen och lurendrägeriet de sisla åren ökats, i stället för att minskas, hvad varuqvantiteterne beträffar; att de fortfara att vara i stigande, samt. att, om äfven de sista i inkommande taxan på papperet paraderande förbuden utbytas mot införsels-afgifter, tullförsnillningen ej mera skall finna någon gräns, fördubblades ja tredubblades äfven antalet af beslagen.
Jag har nämt, att det är på grund af gifne factiska, af handlande och fabricanter allmänt kände, förhållanden, som jag yttrat detta påslående, och jag tror mig skyldig att redovisa åtminstone för några af de mäst obestridliga deribland, ehuru Ridderskapets och Adelns dyrbara tid förbjuder mig att ingå i alla dc detaljer, som saken fordrade. 134 Den a3 Februarii e. m.
Det är ett redan i många år allmänt kändt, till och med flera gånger i tryckta skrifter nämndt och aldrig vederlagdt eller ens motsagt, factum, att emot en obetydlig förhöjning af några få procent på varans pris, förbudne eller med hög tull belagde artiklar här i Riket på hvilken plats som hälst kunnat utan svårighet bekommas af sådane handlande, som velat debitera dylika artiklar; då den ifrågavarande procenten blott varierat efter det ryckte för större eller mindre stränghet i bevakning, integrite, och med ett ord smugglings lätthet, i hvilket hvar och en plats stått, så att t. ex. i Skåne och de södra provinserne denna procent varit ofantlig låg, och deremot ökats i samma mon man närmar sig medlersta delen af Riket och Hufvudstaden.
Det borde väl tyckas som, i följd af de ökade beslagen och den omtalade bättre andan inom Tullverket, detta förhållande också skulle ha ändrats till ett bättre.
Men tvärtom: det är precist motsattsen, som allt mer och mer egt rum, och sådant just under de sista åren.
Förut var det Svenskar och här bosatte Judar, som idkade den olofliga varuinförseln, som införskrefvo och inpractiserade varorna, och som till största delen stodo risken derföre, och deras operationer inskränkte sig liufvudsakeligen till några få af de större Städerna.
För närvarande är förhållandet helt annorlunda; de utländska handelshu - Den 23 Februari i e. m. i35 sen täfla nu med Judarna och de södra provinsernas smyghandlare, och lia till stor del sjelfva öfvertagit denna rörelse.
Deras utskickade expediter, de så kallade ”Probenreuter” genomkorsa
Riket i alla rigtningar, uppehålla sig här hela året, resande från den ena stadeir till den andra, oell blott på några få veckor skynda de sig vid vinterns slut till sina principaler i Lybeck, Hamburg och Elbenfeld m. m. för att dels redogöra, dels effectuera nya ordres, hvarefter de genast återvända och på nytt besöka alla kuststäderna, ända till och med upp om Gefle med täta incursioner till Städerna in uti landet.
Man träffar nu ofta i en mindre stad fyra, fem dylika expediter eller Probenreuter på en gång; och ingen stad eller beställning är så obetj^dlig, alt den af dem försmås.
Ja ej nog dermed, hvilket här i Hufvudstaden är ett allmänt kändt förhållande, att de upsöka alla de der allägsnast boende Skräddare och Minutörer, och för dem utbreda sina profchartor, utan de gå äfven omkring i enskildta bus, till consumenterne sjelfve, och emottaga beställningar, här på några alnar kläde, der på ett stycke levantin, der på ett stycke cambrick eller calico, der på en golfmatta, der en bordduk eller en lampa eller en pendul och så vidare i oändlighet, utan skillnad, om varorne äro tillätne till införsel eller ej; och den, som gifvit beställningen eller orderna, har ingen risk, i36 Den 23 Februarii e. m. varan betalas ej förr än den rigtigt blifvit lefvererad i köparens magazin eller rum, så att den, till följd af nu gällande Lurendrägeriförordning, är fullkomligt fri från allt beslags-äfventyr.
Till och med, med credit och lång credit har det ingen svårighet, alldenstund desse expediter under sine fram- och återresor merendels besöka hvarje plats två gångor om året.
Att en dylik expedit, som vanligtvis på en gång är resande Commissionär för flera, ända till och med 18 och 30 Elbenfelder, Dusseldorfer, Lybecker, Hamburger handelseller fabrikshus, och som på detta sätt ses debitera enormt stora varuqvantiLeter, särdeles af manufactur-artiklar, någon gång skulle ordentligen förtulla ett parti af en vara, som har låg tullafgift, hörer till de alldrasällsyntaste undantagen; utan på samma sätt som man sett af officiella bevis, att det tillgår i Skåne och de södra provinserne, så praktiseras också af dessa ProLenreuter.
När den Skånska, Halländska eller Blekingska smyghandlaren gjort sin reqvisition i köpmansvaror af alla slag, dels förbudna, dels belagda med hög tull, dels med låg, så inpraktiserar han alltsammans på en gång i oloflig väg, tänkande att när lian står risken för det ena, så kan lian ock stå risken för det andra.
Det är på detta sätt och af denna orsak, som man utaf beslagen funnit, att i de södra provins erne, varor till ooh med blifvit tullför - Den i3 Februarii e. m. snillade, som endast dragit två procents tull; som stora Stockholmska handelshus, hvilka directe importera sina varor, kunnat finna större uträkning att förskrifva specerier från Jönköping, än ifrån productionsorten; som Brasilianskt kaffe, kommit från Ystad och Malmö, kunnat i Hufvudstaden undersäljas det ifrån Rio Janeiro i den handlandes egna fartyg ankomna, och sorn ändteligen det är svårt om ej omöjligt, att i sjelfva Stockholm partivis till förtullningspris kunna sälja sådana artiklar, som cambrick m. m.
Jag erkänner ej, att denna målning är på ringaste vis öfverdrifven; tvärtom, om Ridderskapets och Adelns tid tillät det, skulle jag ännu med en mängd lika notoriska och obestridliga detaljer kunna ytterligare bestyrka den.
Men med stöd deraf frågar jag ©ek, då det nyssbeskrifna förhållandet positift är i tilltagande och ej i aftagande, otn någon kan tro eller föreställa sig, att ej de tullförsnillade eller lurendrägade varuqvantiteterna ökats de sista åren i stället att minskas, i trots af det ökade antalet af beslag?
Och likaså frågar jag, om man på någon rimlig grund kan föreställa sig, att ej det onda skall tilltaga ännu mera, om hvad nu föreslås går igenom, eller att de återstående förbuden förbytas i tullafgifter, hvilket så betydligt skulle underlätta den ololliga införseln?
Med all aktning j 38 Den 23 Februari i e. m. för Friherre Åkerhjelms nit, och med full öfvertygelse att de af honom omtalte föreslagne nya controllerande författningar, t. ex. nya Lurendrägeri-förordningen m. m. äro bättre än de föregående, vågar jag dock inför Ridderskapet och Adeln försäkra, trygg att af ingen erfaren och affärskunnig handlande motsägas, att emot den frestelse till tullförsnillning, som innehålles i höga eller låga tullafgifter, och den lätthet dertill de på samma gång skänka, inga bevaknings-anstalter eller controllerande författningar af hvad namn som hälst i längden förmå hålla stånd.
När här i Sverige också en sådan vara sorn spannemål blifvit tullförsnillad, hvilket äfven under Friherre Skjöldebrands tid skedde i högst betydliga partier i Bohuslänska skärgården år 1826 om våren —. att ej tala om hvad som passerat i Skåne —■ så kan man lätt föreställa sig, huru det tillgår och måste komma att tillgå med andra artiklar, med afseende på hvilka både retelsen och möjligheten att tullförsnilla, är utan all jemförelse större.
Jag borde kanske nu sluta; men jag kan ej och bör måhända ej återhålla mig att påkalla Ridderskapets och Adelns och specielt Friherre Åkerhjelms upmärksamhet på några fullkomligt authentika och officiel t kända förhållanden, som på det ovedersägligaste sätt bestyrka sanningen utaf .Den a3 Februari! e. ra. livad jag i det föregående anfört.
Oaktadt den mängd af väfnads manufactur-artildar så i ylle, silke, som bomull, hvilka sedan i8a5 års början varit tillåtne till införsel, och ehuru, genom de obestämda rubrikerne i taxan, äfven de flesta otillåtna, med få undantag, kunnat emot tull införas, samt ändteligen, fastän landet i ordets egentliga bemärkelse med dylika utländska artiklar blifvit öfversvämmadt, och tillgången likasom consumtionen deraf otroligt tilltagit5 så har dock, man märke noga detta förhållande, aldrig under något af åren i8a5, i8a6 och 1827, den för alla slags dylika införda, före och efter 1825 tillåtne, manufactur-artiklar, Staten tillflutne
Tullinkomstsumma sammanräknad upgått till ett belopp af 100,000 R:dr.
Man kan häraf finna, huru betydligt beloppet af de tullförsnillade varuqvanliteterne måste ha varit.
Men ännu mera: oaktadt consumtionen af dessa artiklar otroligt tilltagit för hvarje år, och i ännu högre grad införseln och tillgången, hvilket bevisas af de fallna priserna, så har ändock tullinkomstsumman derå för hvarje år minskats, så att denna, hvilken, såsom nyss nämndes, år 1825 utgjorde omkring 100,000
R:dr, år 1827 ej upgick till högre belopp än omkring 80,000 R:dr, ehuru, om jag ej irrar mig, ändå flera nya artiklar i 1826 års taxa lösgåfvos till loflig införsel.
Och denna minskning af en femtedel pu tullinkomst - i4o Den 23 Fcbruarii e. m. summan, oaktadt ökad införsel och consumtion, bevisar den ej påtagligen, tullförsnillningens ökande till ännu högre grad, under samma tid?
Ett annat lika officielt intygadt factum, som uplyser, till hvilken nästan otrolig höjd den olofliga införseln de sista åren stigit, oaktadt de många beslagen, är, att afsättningen på kläden ifrån Norrköping och Stockholm till de södra och en del af de vestra provinserne, hvarest inga klädesfabriker finnas, nu mera helt och hållet uphört.
Fabrikörerne sälja sine tillverkningar på credit till de Handlande, och begagna sina afnämares reverser såsom hypothek för sina lån i ManufacturDisconten.
Men nu på några år har i ManufacturDisconten ej någon dylik revers varit synlig från alla de södra provinserna och ej eller från en del af de vestra.
Remitterades till BevillningsUtskosttet.
Justerades ett ProtocollsTJtdrag, innehållande Riderskapets och Adelns i Plenum den 21 dennes fattade beslut.
Uplästes följande från nedannämnde
Den 23 Februarii e. ro.
Från StatsUlskottet:
Af den ii dennes: N:o 62.
I anledning af erbållne remisser från samtelige RiksStånden på Rikets Ständers Revisorers, åren 1825 och 1827 afgifne, Berättelser, om samma år verkställde granskningar af StatsVerkets, med dertill hörande Allmänna Fonders tillstånd, styrelse och förvaltning åren 1822, 1823, 1824 och 1825.
I anledning af väckt Motion, angående fördelningen af den, vid Auctioner å contisquerade varor, utgående fattigprocent.
I anledning af väckt fråga om nedsättning i Räntan å lån ur publika Cassör.
Angående åtskilliga, genom Kongl. Maj:ts Nådiga remisser till Rikets Ständer öfverlemnade Svenska Medborgares reclamationer, i afseende på ersättning för lidne förluster genom Skeppsupbringningar.
Af den 16 sistlidne Januarii: N:o 24.
Öfver väckt Motion, om en Lag, att ej någon må till Domare-förrättning förordnas, innan han fyllt tjugufem år m. m.
Den 23 Februarii e. m. N:o 25.
Öfver gjord Motion om ändring i föreskrifterne angående UtmätningsAuctioner å landet.
Af den 17 sistlidne Januarii: N:o 26.
Öfver väckt Motion om rättighet för hvar och en att, emellan Riksdagarne, till Kongl. Maj:t inkomma med förslag till ändring i Författningar.
Nro 27.
I anledning af väckt Motion om ändring i Instructionen för Rikets Ständers Justitieombudsman.
Öfver väckte Motioner, angående oinskränkt rättighet till flottning och färdande i alla farbara sjöar och floder, samt förhöjning af de i Allmänna Lagen stadgade böter för den som stänger Kongsådra eller farled, m. m.
‘ Den 26 Februari i f. m. 143 Thorsdagen den 26 Febr. 1829.
Justerades trenne ProtocollsTJtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den 23 dennes f. och e. m. fattade heslut.
Grefve Horn3 Claes Fredrik:
Med den kännedom om landets tillstånd och jordbrukets närvarande betryck, som jag äger, och hvilken, jag bekänner det, fört mig hit till Riksdagen, har jag hyst det hopp, att Rikets Ständer skulle få emottaga en Kongl.
Proposition, åsyftande att lindra skattebördorne.
Jag tror, att man med skäl kunnat vänta, det Regeringen skulle fästa något afseende på den närvarande tungan af Indelningsverket.