Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. framställt något förslag, emedan den första propos. en talman efter grundlagen har rätt och [iligt ali framställa, är den till antagande af det framställda förslaget.
Men jag hemställer om en propos. på antagande af detta betänk, kan göras då deruti icke något förslag är framslälldt.
Jag tror således att detta Const.Utsk. så väl som föregående riksdagars, lillvägagått på ett mot grundlagen stridande sätt, då det icke uttalat en mening i bestämda ordalag, d. v. s. gifvit ett bestämdt tillstyrkande ali anmäla de elier Konungens rådgifvare till entledigande eller också förklarat att skäl dertill icke förefunnes.
Slutligen anser jag mig böra tillkännagifva alt, såsom jag upfatlat grundlagens anda och mening samt Cons.Ulsk:s pligt, inskränker den sig ingalunda dertill, att endast anmäla det den eller den Konungens rådgifvare har i den eller den positiva åtgärden förfarit felaktigt, utan tror det äfven Const.Ulskts åliggande att gifva tillkänna det Konungens rådgifvare i de och de fallen hafva underlåtit att fullgöra hvad deras pligt fordrat.
Gr. Wrangel: Med Hr Cederschiöld delar jag obehaget af att här upträda.
Jag hade helst önskat att icke göra det, men då isynnerhet i en punkt jag lyckt mig finna att diskussionen öfverskridit ämnet, så vill jag i detta ämne säga några ord och egentligen tala öfver ämnet.
Denna punkt är nemi. den andra.
Under en föregående tid var del ganska vanligt alt man från andra sidan om fjällen hörde talas om kränkningar, som tillfogades Norrska folket frän Svenska Regeringens och folkets sida.
Dessa kränkningar af den Norrska Nationalstollheten hestodo i åtskilliga vid några tillfällen mindre väl anbragta färger och emblemer, och jag påstår icke af den vigt, som deras ömtåliga nationalkänsla tilläde 4 352 Dea 7 Maj e. uj. dem.
Jag har aldrig hört omtalas, eller hört klagas deröfver att Norrska domstolars laga kraftvunna utslag icke blifvit på Svenska undersåtare tillämpade.
Hade så skett skulle utan tvifvel Norrmännerne, som äro inteligenta, och bland hvilka stora kunskapsgrenar och isynnerhet den juridiska högt florerar, hafva bittert utgjutit sig öfver ett sådant förfarande på Svenska auktoriteternas sida.
Jag föreställer mig tvertom att alla Svenska embetsman, som från Thronen så ofta höra omtalas nödvändigheten af ett fastare sammanknytande af brödrabandet med Norrige, vore angeläget att skyndsamt och med största beredvillighet skaffa verkställighet åt Norrska domstolars och auktoriteters utslag.
Det är deremot den tålmodiga ^Svenska nationen förbehållet att från Norriges sida erfara verkliga kränkningar, sådane som man icke skulle kunna föreställa sig att ett folk skulle få erfara af ett annat, som kallar sig brödrafolk, den kränkningen nemi. alt, då en Svensk domstol fattar beslut i ett brottmål, hvilket vinner laga kraft och innefattar böter eller vitén, så får man när det skall verkställas, från Norrska myndigheterna det svar, att personerna icke äro roade att betala och derföre kan icke beslutet verkställas.
Men, det är icke nog med alt ett svar lemnäs, utan målet lemnäs, å Svenska auktoriteternas sida visserligen icke oanmärkt hos Svenska Regeringen, men af Svenska Regeringen alldeles ovidrördt.
Som jag finner detta sårande för den Svenska nationalkänslan, och då nu den invändning, som en talare här framställt, att nemi. detta förhållande skulle bero på ett fel af Unions-Komitén, hvilket icke ännu i anseende till mängden af göromål blifvit undanröjdi, genom Hr von Harlmansdorffs tillkännagifvande att ett sådant ämne inom Komitéen icke förevarit, så ser jag icke annat än att det återstår ganska mycket för Konungens rådgifvare att tänka på i afseende på ordnande af de unionella förhållanderne i denna del, på det de må blifva motsvarande ett lagbundet samhällsskick.
Hvad skulle följden blifva om ett sådant förhållande skulle få fortfara och framdeles gripa vidare omkring sig.
I stället för att nu det blott äten och annan skogsåverkan, så skulle hela band af skogsåverkare kunna organisera sig, som gjorde riktiga skogsåverkningar i granskapet af Norrige och dessa brott skulle blifva ostraffade, emedan, om äfven de blefvo dömda, så ginge domen icke i verkställighet, och sannolikt skulle icke det stanna härvid, ulan de skulle snart föröfva andra förnärmanden mot den Svenska egande rätten, och så snart det då stannade vid böter, så finge Sverige aldrig någon uprältelse.
Jag vill blott tillägga, det jag hoppas att alla Svenska auktoriteter, och besvär varmt Hr Fåhraeus, att han måtte behandla Norrmännen på samma sätt som Norrmännen behandlat oss, nemi. så, att om Norrska auktoriteter anmoda Hr Fåhraeus att verkställa en laga kraftvunnen dom, som innefattade ett ansvar genom böter, Hr Fåhraeus helt enkelt svarade, att Svensken icke är road af att betala och derföre kan ingen verkställighet ske.
Vid den fjerde punkten vill jag, i anledning af hvad flere talare yttrat, erinra att det beslut hvarigenom suspensionsliden för Majoren Åkerstein Dun 7 Maj e. m. 353 <1 Åkerstein framflyttades verkligen innefattade en suspension af suspensionen, enär det beslut hvarigenom Majoren Åkerstein suspenderades framflyttades under den tid lian åtnjöt tjenstledighet hvarigenom sedermera, sedan tjenslledigheten var åtnjuten, återstod, en högst ringa lid af suspensionen, och detta kan icke vara annat ån misstydning af domstolens beslut, alldenstund en part ovillkorligen måste, innan ett af domstolen ådömdt straff verkställes, nogsamt veta under hvilken lid verkställigheten skall ega rum, och då han sålunda mäste veta när första dagen inträffar dä suspensionen börjar, blir ej svårt att uträkna det den sista inträffar 4 månader derefter.
Nu hade major Åkerstein redan åtnjutit tjenstledighet under någon tid, och man kunde hafva sagt, att Major Åkerstein åternjuter tjenstledighet, derom hade ingenting varit att säga, men man fick sedan vela, att det ieke var den suspension, som domstolen ådömt, utan den, som man i tillämpningen velat gifva åt domstolens beslut, hvilken verkställdes.
Följden hade endast varit alt den resa, som Major Åkerstein skulle verkställa hade blifvit något fördröjd, och dervid hade vä! icke någon skada varit att befara.
I sjelfva saken torde detta betänk, icke föranleda till annat än att läggas till handlingarna, då de punkter hvarom jag tagit mig friheten framställa några anmärkn-.r, ehuru visserligen af vigt, dock icke torde medföra en så svår påföljd som 107:de § R.F. föreskrifter.'
Här har under början af diskussionen en ledamot yrkat återremiss af detta betänk, uppå af honom upgifne skäl, och en annan har bestridt denna återremiss på grund deraf, att den vore oformlig och att Utsk. icke kunde komma till annat resultat än det som i detta betänk, innefattas.
Här har under loppet af diskussionen af flere föregående talare blifvit ådagalagdt, hvilket äfven af flere reservanter blifvit yttradt, att det framställningssätt Consl.Utsk. valt, lika med föregående Const.Utskrs för framställning af dess belänk:n valda sätt, likväl icke är öfverensstämmande med andan af 107:de §, R.F. och jag delar fullkomligen den åsigten.
Vid föregående riksdagar hafva visserligen dylika betänk:n blott blifvit lagda till handlingarna, men detta har likväl icke tyckts bidraga dertill, att Const.Utsk. vid påföljande riksdagar vidtagit ett annat sätt att behandla dechargefrågor.
Enligt milt förmenande skulle derföre en återremiss af detta betänk, vara i så fall nyttig, att Ständerna derigenom uttalade den åsigten alt Const.Utsk. borde behandla denna fråga på annat sätt, icke så nemi., alt man framkastar till Ständerna några anmärkn:r af större eller mindre betydenhet, hvilka föranleda diskussion inom Stånden, men i formel t hänseende så upställda att de omöjligen kunna föranleda till någon åtgärd.
Hade det varit Const.Utsk:s åsigt att Ständerna icke böra ingå lill K.
M. med anhållan om rådgifvarnes entledigande, hvarföre har då Utsk. afgifvit ett så obestämdt och tvetydigt betänk, som detta, är det åter Const.Utsk:s mening att en sådan skrifvelse borde afgå, så hade Utsk. bordt bestämdare 6 II. 23 354 Den 7 Maj e. ro. framställa det.
Tiden år så långt framskriden att jag icke längre vill uppehålla diskussionen, utan får endast, i allo instämmande med hvad Frih.
Raab yttrat, anhålla om ålerremiss af denna belänk:s afdelning.
Jag har endast begärt ordet för att framställa den anhållan, att i prot. måtte antecknas alt jemte det jag med Frih.
Tersmeden förenar mig i begäran om återremiss af denna belänk:s afdelning, instämmer jag i de åsigter, som uti Hrr Billströms och Ekholms reservationer uttalats.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad yttrade TI. Ex. Hr Frih. o.
Landtm., att han, innan någon propos. framställdes, finge redogöra för de särskilda yrkanden, som nu förekommit.
Hr von Troil, som först yrkat alt första punkten måtte ogillas, hade sedermera i så måtto förändrat delta yrkande, att han hemställt, att alla 6 punkterne endast måtte läggas till handlingarne; Hr Lefrén, sorn yttrat sig om tredje punkten, hade begärt att densamma malle läggas till handlingarne såsom icke förtjent af vidare handläggning, och sedermera i allo instämt i Hr von Troils sednare hemställan; Frih. von Stedingk, som yttrat sig om 3 och 4 punkterne, hade yrkat, att R. o. Ad. med ogillande af dessa puukter mätte lägga dem till Handlingarne; Hr von Hartmansdorff hade ansett, att ingen af de framställe anmärkme föranledde till underd. anhållan hos K.
M. om någon af dess rådgifvares endtledigande:
Hr Cederschiöld, Gr Wrangel och Hr Tersmeden hade förenat sig med dem som yrkat, att ifrågavande anmärkn:spunkter måtte läggas till handlingarne, och slutligen hade Frih. Raab, med hvilken Frih.
Tersmeden och Hr Dalman instämt, på anförde skäl anhållit om återremiss.
Om jag förra gången jag hade ordet icke uttalade det, så var dock min tanke att betänk, i förevarande afdeln. skulle läggas till handlingarne.
Efter delta mitt lillkännagifvande återstå endast tvenne skiljaktiga meningar, den ena, åsyftande alt lägga lill handlingarne,deanmärknings-punktcr, som innefattas under afdelningen, och den andra deras återförvisande.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle att Const.Utsk:s betänk, rörande de i afdeln.
A. uptagne 6 punkter, lades till handlingarne.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Hr von Hartmansdorff; Klockan är snart 10, och jag förmodar att den afdeln., som innefattas under bokstafven B icke aflöper utan lång öfverläggning.
Jag hemställer således om det icke vore skäl att vi skiljdes åt.
Den 7 Maj e. m. 355 Uppå i anledn. häraf framstäld propos. åtskiljdes H. R. o. Ad. kl. | till 10 e. id. lii fidem protocolli, Albert Munck.
Lördagen den 10 Maj 1851.
Plenum kl. 9 f. ra.
Justerades pleniprot. för d. 16 sisth April e. m..
Uplästes ett af Gr. Wirsén, Axel Emil inleranadt så lydande mern.
Af Hrr Elektorer utsedd att vara ledamot i Const.
Utsk. får jag, med stöd af 23 § Ridd. Ordn., vördsamt denna befattning mig afsäga.
Uplästes följande af Hr af Dalström, Gustaf Jakob, inlemnade mern.
Som jag mäste afresa, för att verkställa årets mönstringar med Gottlands Nalional-Beväring, får jag afsäga mig H. R. o. Ad:s förtroende att vara Bänkman inom 25 Ränkmans-afdeln. och ledamot i Bevilln.Ulsk. under vördsam anhållan att under min bortovaro få bibehålla min riksdagsmannarätt.
Hr Sölfverberg, Magnus
Didrik bade inlemnat följande:
Hindrad af enskilte angelägenheter alt emottaga den plats i BankoUtsk. hvartill jag genom Hrr Elektorers val blifvit kallad, får jag härmedelst vördsamt afsäga mig densamma, med anhållan att vid min riksdagsmannarätt blifva bibehållen. R. o. Ad. biföll denna anhållan.
Hr Nordensköld, Adolf Otto, hade inlemnat följande mern.
Som jag nödgas resa från riksdagsorten, får jag härmed afsäga mig förtroendet att vara Bänkman, med anhållan alt vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. biföll äfven denna anhållan. 23* 356
Den 10 31 a j f. nr.
Vidare nplästes följande af Hr Wästfelt, Otto Wilh. inlemnade mern.
Hindrad af tjensteåligganden, nödgas jag afsäga mig det förroende hvarmed jag af R. o. Ad. varit hedrad, att vara Bänkman inom 10:de Bänkm:s-afdeln:n, vördsamt anhållande, att få blifva vid min riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt bifall.
Landtm, tillkännagaf, att jemväl Hr Hedenstjerna Wilh. anmält, del han i anseende till tjensteåligganden vore nödsakad afresa från riksdagen och anhållit att med bibehållande af sin riksdagsmannarätt få afsäga sig sin befattning såsom ledamot i Allm.
Ekon.Utsk. lemnade R. o. Ad. äfven härtill sitt bifall; hvarpå II.
Ex. anmodade flir Elektorer, att sammanträda till val af en ledamot i Coust.Disk. efter Gr. Wirsén, en ledamot i Bevilln.Utsk. efter Hr af Dalström, en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Sölfverberg samt en ledamot i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. efter Ilr Hedenstjerna, och alt derjemte, i anseende till Gr. Wachtmeister, Alarik, såsom Suppleant i-Const.- Utsk. beviljad 3 veckors ledighet ifrån d. 15 dennes, utse en Suppleant i sistnämnde Ulsk. under ledighctstiden.
Af tjensteåligganden nödsakad att afresa från hufvudstaden, anhåller jag vördsamt att med bibehållande af riksdagsmannarätt, blifva entledigad från min befattning såsom ledamot i BankoUtsk. och Bänkman i 21 Bänkuns-afdehn.
Efter af R. o. Ad. härtill lemnadt bifall, anmodade H. Ex. Hrr Elektorer att vid deras nästa sammanträde äfven utse en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Björnstjerna.
Fortsattes pröfningen af Const.Ulsk:s d. 23 och 30 sisth April på bordet lagda meni.
N:o 6, angrde verkställd granskning af dc uti Stats-rådet förde protokoll.
Härvid förekom först afdeln B. innefattande 3 särskilda punkter.
Som jag för min del skulle tro att Ulsk. i denna fråga gått grundlagen förbi, hemställer jag, på de skäl, som af flere reservanter äro anförda, alt denna del af betänk, måtte, i allt hvad som är här under bokslafven b)tuptaget, läggas till liandlingarne.
Hr Lagerhjelm, Pehr: Consl.Utsk. söker här alt beträda en bana, som visserligen förut blifvit försökt, men som då misslyckats.
Det motiverar sin rätt på 2 mom. af 37 § Riksd.Ordn. och åberopar 83 § R.F. hvilken förklarar alt alla stadgar i grundlagarnc skola efter ordalydelsen tolkas; men om så vore, att denna ordalydelse i 37 §:s 2 mom. skulle sålunda tolkas, så blefvo deraf Don 10 Maj f. m. c fl följd att den fördelning af riksdagsärender^, Born blifvit gjord i H.
P:s 53 och Riksd.Ordn:s 29 t. o, m. 35 §§. skulle förfalla.
Der har man således första motsägelsen, som skulle blifva en följd af det sätt, livarpa Coust.Utsk. liar tolkat 37 § 2 mom. i Riksd.Ordn, Skulle nu Const.Utsk. ega rättighet, fullkomligen oinskränkt, att väcka motioner på sätt som dess Majoritet förmenar, så skulle deraf blifva en följd alt Const.Utsk. eger rättighet alt väcka motioner i Bankofrågor; men om 37 g 2 morn., hvilket här iägges till grund, gifver Const.Utsk. rättighet att väcka motioner i Bankfrågor, så eger delta Utsk. äfven rätt alt väcka motioner i frågor, som röra allmänna bevillningen, men tillägger nu 37 § 2 mom.
Const.Utsk. en sådan rätt, så skall väl Bevilln.Ulsk. äfven hafva en sådan rättighet att väcka motioner?
Hämtar man nu stöd för Const.Ulsk:s åtgärd ifrån 37 § 2 morn., så måtte väl det stödet blifva lika kraftigt för BankoUtsk. som för Const.Utsk., men en sådan utsträckning har andra svårigheter med sig.
Följden af en sådan rätt skulle ju vara den alt Const.Utsk. egde rätt att ingå i alla möjliga andra frågor, således t. ex. i frågor om Aclie-Bolag o. s. v. Då skulle Const.Utsk. ingå i pröfning af författningen af d. 6 Octolier 1848 om sädane frågor.
o ~ Återigen om så vore, att Const.Utsk. egde en sådan oinskränkt rätt att väcka frågor, så skulle man äfven med skäl kunna göra sig den frågan: innehåller den kathegori, inom hvilken Const.Utsk. eger alt operera, något berättigande för Utsk. att uplaga dessa frågor ?
— Det är icke nog att 53 § R.F. fördelar riksdagsgöromålens behandling och utarbetning, utan dessa göromål äro i Riksd.- Ordn. fullständigt utförda i sina bestämda kathegorier.
Meningen der matte väl vara, att dessa Utsk. skola hålla sig inom de kaIhegorierna; men om Coust.Ulsk:s förklaring af 37 §:s 2 mom. skulle ega den kraften alt uphäfva äfven dessa kathegorier, då kommer ju Const.Utsk. sjelf i en strid emellan 29 §:s Usta mom. och 37 §:s 2:dra mom. i en och samma Riksd.Ordn.
Alla dessa konflikter undviker man, om man antager den naturliga lankan, som för hvar och en måste visa sig riktig, nemi. att Const.Utskrs rätt att väcka motioner är begränsad inom den för detta Utsk. bestämda kathegori och den linnes utstakad i 29 § Riksd.Ordn.
Deremot förefaller det mig som Const.Ulsk:s sätt ali behandla detta ämne är felaktigt och icke låter försvara sig, hvarföre man måste anse det grundlagsvidrigt.
Jag kommer således till samma resultat som den föregående talaren, nemi. det resultatet, att som detta sätt att behandla frågorna icke låter förena sig med grundlagens bokstaf och anda, så förmodar jag att
Ståndet beslutar att lägga denna afdelning af mern. under litt.
B. till handlingarne.
Jag är visst icke så erfaren i behandling af grundlagsfrågor, att jag vågar hoppas med mycken framgång kunna upträda efter den sist talande ledamoten, som deruti äger framför mig en mångårig och rik erfarenhet; men det synes mig att då flere föregående riksdagars Const.Utsk., just vid de riksmöten, som följt närmare på grundlagarnes stif - 358 Den 10 Maj f. m lelseperiod, (lpTattat grundlagens bud i 37 § 2 raom. så, sorn Consl.Ulsk. nu gjort, så innebär detta redan en anledning att godkänna delta tolkningssäll, synnerligen sora det skulle medföra ganska stor nytta.
Om man upmärksaral genomläser Hr Biskop Hallströms reservation, hvilken gifver stöd åt Ulskts förfaringssätt i nu föredragne punkter, jemte det att reservanten velat utsträcka della behandlingssätt till flera än de här behandlade frågorna, så synes mig isynnerhet det skäl han anfört, att man genom della förfaringssätt kommer att hålla sig lill sak och icke till person, olvifvelaktigl innefatta en högst vigtig och rekommenderande omständighet.
— Det är dessutom icke frågor, som sakna vigt, hvilka Utsk. här berört, såsom man med allt skäl kunde säga om de frågor, hvilka Utsk. under Litt.
A behandlat.
Här förekommer fråga om närmare lagbestämmelser rörande naturalisation af fremlingar, en i min tanka synnerligen behöflig åtgärd; om behofvet af förtydliganden i aktiebolags-stadganderne, samt slutligen om reglerande af rätten till fästningars raserande i fredstid; således, ämnen af betydande innehåll i ekonomiskt, juridiskt eller militäriskt hänseende; för att icke nämna den politiska vigten af densamma; men här bör kanske nu mindre vara fråga om de serskilda punkterna, än om principen.
Jag kan icke neka att jag vid första genomläsningen af betänk., studsade vid en praxis, som skulle stå i strid med de sista riksdagarnes, äfvensom reservanternes namn, till hvilka jag har stort förtroende, bragt mig pä den tanka att försigtigt förfara.
Men när jag pröfvar med noggrannhet halten af berörde reservationer, finnér jag dem för mig ej vara öfvertygande.
Hr Tersmeden t. ex. har åberopat sin reservation med tillstyrkan hos R. o. Ad., att på grund deraf, såsom tillräckligt skäl, lägga punkterna under Litt.
B. till handlingarne; men då jag granskar Hr Tersmedens reservation, så finner jag att han icke behagat anföra något annat skäl emot Utsk:s förfaringssätt, än alt det skulle vara i så måtto vådligt som det synts honom innebära ”förklädda anmärkn:r” mot Konungens rådgifvare.
Hvad de 2:ne första punkterna beträffar, så synas de mig rent omöjligen kunna innebära något, vare sig förklädt eller oförklädt, klander emot berörde embetsman; men för punkten 3 är del möjligt, ehuru jag visst ej inser det vara tydligt, att den värde talaren i någon mån har rätt.
Hufvudsakliga invändningen torde emellertid afse farhågorna för en framtida utsträckning af den åberopade §:n.
Jag hemställer likväl, att man måtte till framtiden öfverlemna hvad framtiden tillhör, och i dag hålla sig till denna dagens omsorger, låtande morgondagen sjelf bära omsorgen för sina behof.
Då nu, såvida grundlagarnes ord måste efter deras ordalydelse tolkas, 37 §:s 2:a mom. i Riksd.Ordn. synes gifva anledn. att förfara på sätt Utsk. har gjort, så anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. ville punktvis genomgå Litt.
B. och för hvarje punkt serskildt fatta sitt beslut.
Det är med blandade känslor af bedröfvelse och tillfredsställelse, som jag genomläst den Den 10 Maj f. m. 350 afdeln. af Const.Utsk:s betänk., som nu är föredragen, bedröfvelse, deröfver att flertalet af Const.Utsk:s ledamöter kunnat förena sig om att så tolka och tillämpa grundlagen, som här skett, tillfredsställelse åter deröfver att efter hvad reservationerna utvisa detta Stånds representanter inom Utsk. icke tillhört detta flertal. 29 § Riksd.Ordn., hufvudsakligen och i vissa delar 36, 44 och 55 §§ af deuna grundlag utstaka tydligen omfånget af Const. Utsk:s verksamhet.
Oberäknadt vissa fall, då det tillkommerConst.
Utsk. att med R.
St:s rätt besluta, inskränkes härigenom Utsk:s behörighet till behandlingen af grundlagsfrågor samt granskningen af Statsråds-prot:n och de hemstållanden, som deraf kunna föranledas för tillämpning af 106 och 107 § R.
Utsk. har emellertid nu gjort framställning om åtgärder i andra ämnen än dessa och har ansett sig berältigadt dertill på grund af den bokslafliga lydelsen af 2 mom. i 37 § Riksd.Ordn.
Enl. detta grnndlagsbud är intet Utsk., Const.- och Banko-Utsk:n allena undantagne, berältigadt alt väcka frågor till afgörande i R.
Sl:s plena eller att uptaga andra ämnen än de ifrån plena remitterade.
För mig är det alldeles ofattligt huruledes, då ett serskildt grundtagsbud tydligen anvisar Const.Utsk:s bestämmelse eller omfattningen af dess göromål, det rimligen kan antagas, att genom ett annat grundlagsbud, som endast handlar om initiatifrätten, icke om arbetsföremålen, del förra grundlagsbudet bör anses helt och hållet tillintetgjordt och Utsk:s behörighet att väcka frågor således obegränsad.
En af den siste värde talaren åberopad reservant, en man af stor riksdagserfarenhet, har med öfvad penna sökt att ål Utsk. vindicera denna rättighet.
Jag lemnar i dess fulla värde, den utförliga och sinnrika deduktion, hvarigenom han sökt tillvinna Utsk. en högre betydelse, än den som kan hemtag ifrån de attributer, som 29 § Riksd.Ordn. tillägger Utsk.
Det må dermed vara huru som helst, så måste detta ändamål stå tillbaka för grundlagens tydliga bud.
Reservanten har ledt sig till sitt lolkningssätt från den förutsättning att då de förrättningar, som tillkomma Const.Utsk. på grund af 29 § Riksd.Ordn., icke skulle kunna hänföras till hvad som bör förstås med väckande af frågor till afgörande i RiksStms plena, den behörighet, som 37 § Riksd.Ordn. tillerkänner Utsk. att väcka frågor, skulle vara utan all betydelse derest icke behandlingen finge sträckas lill andra ärender än som 29 § afser; Men hvem kan väl, utan förnärmande af en sund logik förneka, att hemställanden rörande tillämpning af 106 eller 107 §§:ne R. F., såsom påföljd för anmärkta förseelser, utgöra väckta frågor till af görande i RiksSt:ns plena? och kan väl denna egenskap rimligen frånkännas Const.Utsk:s förslag till grundlagsförändringar derföre att det slutliga afgörande! af dessa grundlagsförslag icke eger rum förr än vid en påföljande riksdag?
Mig synes alt härom icke bör kunna vara olika meningar.
Den siste värde talaren har såsom skäl för Utsk:s åtgärd erinrat att R.
St. vid föregtde riksdagar tillämpat grundlagen så, som Ulsk:s majoritet nu vill hafva det.
Jag tror likväl att denna praxis, 360 Den 10 Maj f. m.
Sfven om den någon gång fått insteg, måsle stå tillbaka för grundlagens tydliga föreskrift.
Det torde vara i friskt minne att efter införandet af det nya Statsskicket, liar, vid ett tillfälle tryckfrihetslagen blifvit ändrad, utan att de i grundlagen bestämda föreskrifterne iakttogos i afseende på ärendets hvilande lill påföljande riksdag.
Jag hemställer till den värde talaren, om, derföre alt det en gång inträffat, det äfven en annan gång bör få ske.
Konscqvenserne af ett dylikt tolkningssätt skulle dessutom blifva af den mest vidtutseende art.
[Ir Lagerheim har fästat upmärksamhelen derpå, all då Const.
Utsk., i följd af detta tolkningssätt, vore oförhindradt att bos II.