Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är ej okunnig om lagens stadganden, att vitén böra inom nästa ting utsökas; men det torde vara kändt, att dessa stadganden ej alltid iakttagas och de hafva dessutom ej tillämpning på mål, som handläggas vid Rådstufvu-rätterne, der saker kunna förekomma en gång hvarje vecka, men saköreslängderne ofta ej utskrifvas mer än en gång om året.
Jag vill nu ej uppehålla R. o. Ad. med en redogörelse lör de lagrum, hvilka med det förevarande ega sammanhang.
Jag vill endast upprepa, att enligt min tanke den princip, som är uti ifrågavarande §§ uttryckt, är den rätta och hållbara.
Utan att derför anse förslaget höjdt öfver alla anmärkningar, anser jag det dock vara antagligt; och instämmer jag således med dem, som till detsamma yrka bifall.
Jag skulle väl vilja fråga de Hrr, hvilka påyrka, att, efter svarandens uteblifvande första gången, vite skall tillämpas, utan att svaranden blifvit om rättens uppskofsbeslut underrättad, huru de skulle vilja döma efter 24 Kap. R. B., hvarest omnämnes det fall, att domaren, sedan saken blifvit öfverlemnad till doms, finner nödigt förelägga endera parten något och förty ålägger honom inställelse.
Jag skulle väl vilja veta, om icke dessa Hrr i så fall skulle ålägga käranden att kommunicera sin vederpart ett sådant rättens beslut.
Jag hör med förvåning, att Frih.
Leuhusen ej plägat förelägga käranden en sådan kommunikationsskyldighet.
Då denna fråga sednast förevar, yttrade emellertid, som jag vill påminna mig, en ledamot på detta rum, att han icke skulle tveka att aktionera den domare, som föreläde en svarande part vid vite att komma tillstädes, utan att ålägga käranden att delgifva sin vederpart ett sådant beslut; och under den tid, jag tjenstgjorde i Svea Hofrätt, H. V. 22 338 Den 15 Maj. var en sådan åsigt der allmänt gällande.
Hr von Gegerfelt liar sagt, att det för svaranden är ringa omak att på Hattens kallelse iakttaga inställelse.
Jag vill emedlertid
D t o med ett exempel visa, att så icke alltid är händelsen.
Det faller en trashank in att stämma mig t. ex. till Rådstufvurätten i Haparanda.
Jag vet emedlertid, att jag omöjligen kan hafva någon sak med denna person, men jag måste dock ställa mig rättens kallelse till efterrättelse, och inställa mig personligen eller ock skaffa mig ett ombud.
Enär jag ej är bekant med förhållandena i Haparanda, måste jag från annat håll skaffa mig en sådan person; det är således ej så ringa omak, som den värde talaren föreställer sig.
När nu saken är slut, förlorar trashanken processen och ålägges att gifva mig ersättning; men som han naturligtvis dertill saknar tillgång, måste jag sjelf vidkännas kostnaden för mitt rättegångsombud.
Då frågar jag, hvilkendera bör man snarast skydda för omak, antingen en kärande, hvilken det åligger att bevisa sitt käromål, eller en svarande, hvilken vet, att han omöjligen kan hafva någon sak med den person, af hvilken han blifvit stämd, och som genom sitt uteblifvande underkastar sig, att saken kan afgöras på de af käranden företedda skäl och bevis?
Man måste hafva afseende icke blott på kärandens, utan jemväl på svarandens rätt; och då en person anhängiggör en sak, måste han vara beredd att förse sig med sådane bevis, att saken kan afgöras, utan att svaranden behöfver höras.
Men har han ej gjort det, och svarandens hörande i följd deraf blir nödvändigt, så måste han delgifva sin vederpart det uppskofsbeslut, hvarigenom detta nya skede inträder, ty det är ett nytt skede i rättegången, när domaren pröfvar nödigt att höra en part, emedan det ej ligger i sakens natur, att han skall iakttaga inställelse.
Jag vill nu ej längre upptaga Ii. o. Ad:ns tid, utan inskränker mig att yrka bifall till Utsk:ts förslag.
Jag begärde ordet i anledning af Frih.
Leijonhufvuds anmärkning derom, att såvida svaranden ej underrättades örn det beslut, hvarigenom inställelse blifvit honom vid vite ålagd, kunde det hända, att han gång på gång blef fälld, och att slutligen exekutor hos honom uttoge 15 ä 20 vitén.
Frilun har emedlertid sedermera sjelf besvarat denna anmärkning, i det han antydt det lagrum, som föreskrifter, att Häradshöfding vid hvarje tings slut skall utgifva saköreslängden till Kronofogden, hvilken det åligger att sakören utsöka inom nästa ting.
Således får parten, äfven om lian försummat att iakttaga inställelse, före nästa ting del af det beslut, hvarigenom vitet blifvit förelagdt.
Den 15 Maj. 339 Hvad beträffar Gr.
Sparres fråga, huruvida parter, som öfverlemnat saken till doms, ändock kunde anses skyldige att passa på sitt mål, och hans yttrande att käranden åtminstone i detta fall skulle vara pligtig att underrätta sin vederpart om det rättens beslut, hvarigenom denne fått sig inställelse ålagd, så får jag förklara, att jag, i konseqvens med den åsigt, jag förut uttalat, anser, att den, sorn en gång blifvit stämd, utan inskränkning är skyldig att sedermera sjelfmant göra sig underrättad om hvad uti hans mål vid rätten förekommit.
Samme talare har exempelvis anfört det fall, att han blefve af en trashank, med hvilken han ej hade ringaste sak, instämd till Rådstufvu-rätten i Haparanda.
Ett sådant fall torde väl höra till sällsyntheterna, synnerligast som man i allmänhet instämmes till den domstol, hvarunder man har sitt hemvist.
Man måste väl lagstifta hufvudsakligen med afseende å hvad som är regel, och icke undantag.
Jag är till alla delar förekommen af Hr Gegerfelt i hvad jag ville anföra till svar å de anmärkningar i afseende å förelagda vitén, som blifvit af Frih.
Leijonhufvud och Gr.
Sparre anförde.
I anledning af det af den sistnämnde talaren omnämnda exempel vill jag endast förklara, att det visserligen vore hårdt, om man blefve af en trashank instämd till Rådstufvu-rätten i Haparanda och utan utsigt till ersättning måste der iakttaga inställelse; men förhållandet blifver ju detsamma, äfven om Utsk.-ts förslag antages.
Ty om rätten pröfvar hans hörande nödigt, så måste han inställa sig personligen eller ock för sig ställa ombud.
Således tror jag exemplet just ej var mycket väl valdt.
Jag yrkar fortfarande afslag å denna paragraf.
För min del kan jag ej annat finna, än att, för den händelse att en kärande för bevisningen af sin rätt eller utförande af sin sak, anser det nödigt att svaranden skall höras, eller domstolen finner sådant erforderligt, det måste vara i kärandens eget intresse, att saken uppskjutes för svarandens hörande.
Häraf synes mig ock följa, att käranden sjelf bör hafva sig angeläget att befordra svarandens inställelse och att följaktligen det icke kan anses såsom »beneficium» för käranden att saken afgöres utan att svaranden varder hörd.
Tvertom skulle sådant sannolikt åstadkomma åtskillig oreda samt ej sällan föranleda käromålets ogillande såsom obestyrkt samt tvinga käranden till ny stämning och rättegång, hvilket eljest kunnat undvikas.
Af dessa skäl och då för juridisk insigt och erfarenhet så utmärkta män som de numera hädangångne leda - 340
Den 15 Maj. möterne af så väl lagkomitéen som lagberedningen opinerat för enahanda stadgande i denna del, som det af LagUtsk:t vid innevarande riksdag tillstyrkta, måste jag förena mig med de Hrr, som yrkat bifall till den nu föredragna paragrafen af Utsk:ts Betänk.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till den förev:de §:n och dels afslag derå, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med manga nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till §:n förnyats samt med många ja och några nej besvarats, Hr Gr. o.
Leuhusen begärde votering.
Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den, som bifaller 3:dje §:n i det af Lag-IItsk:t uti Mem:t N:o49 framställda förslag, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår B. o.
Ad. denna §.»
Nej — 11. §§ 1, 2 och 4 samt Ingressen.
Biföll os. Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Lag-Utsk:ts den 12 och 14 dennes bordlagda Mern.
N:o 50, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 24, öfver väckta motioner om förändrade stadganden i afs. på vilkoren för rättighet att fullfölja mål hos Hofrätterna och Högsta Domstolen. l:sta, 2:dra och 3:dje punkterna.
Den 15 Maj. 341 4:de punkten.
Ehuru jag icke har någon för hoppning att vinna bifall till mitt jemväl vid ett föregående tillfälle framställda yrkande om afslag å Utskits förslag i denna del, får jag dock, enär jag icke kan godkänna den grundsats, som deruti uttalas, fortfarande yrka, att Utsk:ts nu föredragna Betänk, måtte af R. o. Ad. afslås.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts förslag, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag derå, som med ja besvarades.
Föredrogs ånyo sammans.
Lag-, samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 12 och 14 dennes bordlagda Betänk.
N:o 9, i ani. af väckta motioner om förändring af gällande stadganden ang. skyldighet för prest att från predikstolen uppläsa allmänna författningar och kungörelser m. m.
Inom Utsk:t uttalade jag den åsigt, att icke några särskilda skäl förefunnos att bifalla den ifrågavarande motionen.
Skulle emellertid R. o. Ad. finna lämpligt att till K.
M:t aflåta underd. skrifvelse i den syftning, att stadgas bör, att det må vara presterskapet medgifvet att med församlingarne öfverenskomma om tid, ställe och sätt för offentliggörande af åtskilliga enskilda kungörelser, anser jag icke något synnerligt vara att deremot invända.
Att deremot hos Kongl. Maj:t anhålla om stadgande derom, att prest, som »af ålderdom eller svaghet är urståndsatt eller af andra tjensteåligganden förhindrad att uppläsa Kongl. Förordmr, embetsmyndigheters kungörelser och sådana enskilda tillkännagifvanden, hvilka, till följd af särskilda stadganden, skola från predikstolen uppläsas, må låta uppläsandet genom annan lämplig person verkställas», finner jag så mycket mindre tjenligt som det säger sig sjelf, att om presten är »urståndsatt», kan han icke fullgöra uppläsandet.
Det har dessutom blifvit mig från olika håll berättadt, att det flerstädes redan praktiseras i enlighet med den tillämnade författningen.
Om R. o. Ad. skulle anse någon skrifvelse i ämnet nödvändig, bör dock den del af förslaget, som jag nyss uppläst, utgå, då .beslutet skulle komma att lyda sål.:
St:r i underd. skrifvelse till K. M:t anhålla, det K. M:t täcktes utfärda Nåd.
Förordning, hvarigenom, med ändring af Kongl.
Resolutionen på Allmogens Desvär den 9 December 1766 och Kongl. Förordningen den 8
Maj 1849, stadgas, att det må vara presterskapet med - ♦ 342 Den 15 Maj. gifvet, att med församlingarne öfverenskomma om så väl tiden som stället och sättet för publicerandet, påprestens ansvar, af sådana enskilda kungörelser, hvilka icke äro af egenskap att, enligt särskilda författningar, böra från predikstolen uppläsas.
Hr von Gregerfelt, Herman Georg: Med Gr.
Sparre instämmer jag i åsigten om olämpligheten af den sednare delen af Utsk:ts hemställan, ty är en prest så klen, att han icke kan uppläsa kungörelserna, då torde han icke heller kunna förrätta gudstjensten, och en föreskrift i berörda hänseende är således utan all betydelse.
Då jag nu icke heller kan anse, att den presterliga värdigheten förnärmas genom uppläsandet utaf enskilda kungörelser, som äro af beskaffenhet, att böra församlingen meddelas, och det är genom föreskriften, att presten skall på förhand erhålla kännedom om deras innehåll, förebygdt, att kungörelser som äro af otjenlig beskaffenhet framkomma, föranlåtes jag, helst besväret af uppläsandet är ganska ringa, att yrka afslag å Betänk:t i sin helhet.
För min del måste jag bekänna, att jag anser bestämmelser i öfverensstämmelse med- Utsk:ts hemställan vara af behofvet påkallade.
Att ett sådant behof verkligen förefinnes, visar sig, bland annat, af de ändringsförslag, som blifvit vid de föregående riksdagarne, allt sedan 1856, framställda.
Med den utveckling affärslifvet på sednare tider erhållit, hafva publikationernas antal högst betydligt tillväxt.
Jag vet också särskildt huru besvärligt det är för vederbörande prestman att efter slutad gudstjenst uppläsa vidlyftiga förordningar, såsom tulltaxor, förordningen om bränvins tillverkning etc. etc., för att icke tala om underrättelser om bortlujma hundar o. s. v.
Detta hvad angår presternas behof af lindring; men äfven för församlingen är en förändring obestridligen af behofvet påkallad; ty i samma män gudstjensten blifver icke blott form, utan äfven ett lefvaade innehåll, måste hvar och en erfara ett sårande intryck af alla dessa publikationer, som visserligen äro både lofliga och nödiga, men som icke äro på sin plats omedelbart efter gudstjenstens slut.
Förut hafva förändringarne begärts i mycket större omfattning, men måhända är Utsk:ts förslag det lämpligaste, såsom afsedt att efter hand förändra seden, hvilken just i lagstiftningen behöfver ett stöd.
Det har visserligen blifvit yrkadt, att sednare delen af Utsk:ts hemställan skulle uteslutas, men de talare, som påyrkat detta, fäste sig endast vid det olämpliga att begära befrielsen för Den 15 Maj. 343 ålderstigna och sjukliga prester, utan att uppmärksamma, att förslaget jemväl afser befrielse för prester som äro upptagna af andra göromål, hvilket i min tanke har billigheten för sig.
Det har förut yrkats, att de ifrågav:de publikationerna skulle uppläsas utom kyrkan.
Mellan detta förslag och det nuvarande förhållandet intager Utslcts hemställan en tjenlig medelväg, och jag tror derföre att den bör bifallas, helst man icke får förbise önskningarne hos den del af församlingen, som gerna sluter sig till kyrkan, men såras af tillkännagifvanden, som der icke äro på sin plats.
Jag anhåller om propos. på bifall.
Jag är visst icke någon vän af täta förändringar i lagstiftningen; men då Gr.
Sparre förordat första delen af ITtslets hemställan och mot den sednare delen icke haft annat att invända, än att den vore öfverflödig, emedan Hr Gr:n hade sig bekant att man redan praktiserade i enlighet med det tillämnade stadgandet, så och då jag icke skulle vilja betaga presten den föreslagna förmånen och sålunda möjligen bereda honom obehag, derest han begagnade sig af densamma, anser jag mig böra instämma med Hr Ehrenborg i yrkandet på bifall till Utsk:ts hemställan.
Hr Gegerfelt har anfört, att, om en prest vore så svag, att han icke kunde uppläsa publikationerna, skulle deraf vara ett korollarium, att han icke heller förmådde predika och följaktligen ej längre borde få utöfva presterlig tjenst; men det torde böra bemärkas, att uppläsandet af kungörelserna företages efter gudstjensten, efter predikan, och om en åldrig eller sjuklig prestman efter fullgörandet af sina egentliga åligganden är uttrötad, torde derpå icke vara att undra.
Dessutom synes det mig icke vara i sin ordning, att den, som nyss förkunnat Guds ord och Evangelii heliga läror, ett ögonblick derefter skall nödvändigt, och utan möjlighet att anlita annan persons biträde, underhålla sig och församlingen med underrättelser om förlupna arrestanter, utlysande af auktioner, oförseglade bränvinspannors förseglande m. m. diverse, högst verdsliga ämnen.
På grund häraf anhåller jag om bifall till Betänk:t i dess helhet.
Sedan öfverläggningen ansets härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, dels af Gr.
Sparre bifall dertill med följ:de förändrade lydelse: »att R.
St:r i underd. skrifvelse till K. M:t måtte anhålla, det K.
M:t täcktes utfärda nåd. förordning, hvarigenom, med ändring 344 Dou 15 Maj. af Kongl. Resolutionen på allmogens besvär cl.
9 December 1766 och Kongl. Förordningen cl. 8 Maj 1849, stadgas, att clet må vara presterskapet medgifvet att med församlingen öfverenskomma om så väl tiden som stället och sättet för publicerandet, på prestens ansvar, af sådana enskilda kungörelser, hvilka icke äro af egenskap att, enligt särskilda författningar, böra från predikstolen uppläsas;» dels och slutligen, att Utskits hemställan måtte afslås.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad, hvarvid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, sedermera propos. på antagande af Gr.
Sparres ofvanomförmälda förslag, då svaren utföllo med flere nej jemte ett eller annat ja, och slutligen propos. på afslag å Betänk:t, som med nej besvarades; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad förnyats samt med flere ja jemte ett eller annat nej besvarats, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Föredrogos ånyo och biföllos sammansatta Lag- samt Allm.
Besv.-o. Ekon.-Utsk:ts cl. 12 och 14 dennes bordlagda Betänkm: N:o 10, i ani. af väckta motioner ang:de ändringar i gällande föreskrifter rörande hemmansklyfning; och N:o 11, i ani. af väckt motion om ändring af 28:de kaj). l:sta §:n Byggninga-balken, i fråga om afståndet mellan gästgifvaregårdar.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Stats-TJtsk:ts den 14 dennes bordlagda Utlåtm: N:o 78, ang:de föreslagna statsbidrag för vägars anläggning och förbättring, bro- och hamnbyggnader samt kanaler, äfvensom sjösänkningar och andra vatten-aftappnings-företag, m. fl. dylika föremål; N:o 79, med förslag till allmänna vilkor och stadganden i afseende på de statsbidrag, som under denna riksdag beviljas för väganläggningar och vägförbättringar, hamnanläggningar, kanaler och andra vatten-kommunikationer, äfvensom för sjösänkningar och andra vattenaftappningsföretag; samt N:o 80, i ani. af väckta motioner dels om fortsättande af arbetena å redan påbörjade stambanor, dels om anläggning af nya sådana banor, dels ock om anvisande af statsbidrag för enskilda jernvägsanläggningar.
Den 15 Maj. 345 Efter siatberörde Utlåts bordläggning hemställde Hr Gr. o. Landtm., huruvida R. o. Ad., i öfverensstämmelse med hvad Riks-Ståndens Hrr Talmän öfverenskommit föreslå, behagade besluta att till afgörande företaga detta Utlåt, i det plenum, som komme att hållas nästa Thorsdag den 17 dennes.'
Jag vill ogerna föreslå någon åtgärd, som skulle kunna medföra något uppskof med riksdagens afslutande, men det förefaller mig, att det ifråga v: <Te Betänk:t är af allt för stor vigt för att böra behandlas redan nästa Thorsdag.
Betänk:t är först i går inkommet till Riks-Stånden.
I dag är plenum och likaledes i morgon.
Skulle då Betänkrt företagas redan i öfvermorgon, synes mig, att man neppeligen har tid att göra sig förtrogen med ärendet.
På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. behagade besluta, att detta Betänk, må företagas i det plenum, som inträffar först i nästa vecka.
Mot det af Frih. af Ugglas gjorda yrkande har jag den invändning att göra, att, när Talmanskonferensen öfverenskommit om en hemställan till Riks-Stånden, af sådan beskaffenhet, som den af Hr Gr. o. Landtm, nu föredragna, och de öfriga Stånden antagligen till densamma lemna bifall, skulle, derest R. o. Ad. utsatte annan och sednare dag för ärendets behandling, det förhållande inträffa, att R. o. Ad., såsom man säger, komme i efterhand med sitt beslut, och som man ej plägar anse rätt förmånligt.
— På grund häraf, och då grundlagen föreskrifver, att alla ärenden böra af Riks-Stånden samtidigt behandlas, anhåller jag om bifall till den af Hr Gr. o. Landtm., i enlighet med Talmanskonferensens åsigt, och å dess vägnar, till R. o. Ad. gjorda hemställan.
Sedan öfverläggningen i frågan ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder hade yrkats, dels att Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 80 skulle företagas till afgörande nästa Thorsdag och dels att detsamma skulle förekomma i det första plenum, som komme att hållas under nästa vecka; framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på så väl det förra, som ock det sednare yrkandet, hvarvid svarades ja och nej i blandning; och sedan propos. på det förra yrkandet förnyats samt med blandade ja och nej besvarats, förklarade Hr Gr. o.
Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande. 346 Den 15 Maj.
Efter det votering begärts, uppsattes och justerades följ:de votcrings-propos.: »Den sorn vill, att Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 80 ang:de statsbidrag till jern vägs-anläggningar skall företagas till afgörande Thorsdagen den 17 Maj, röstar Ja; Den det ei vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., att detta Utlåt, skall förekomma till behandling i det första plenum, som kommer att hållas i nästa vecka.»
Voteringen försiggick och vid dess slut hade rösterna utfallit sålunda: .ra — 20.
Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts den 14 dennes bordlagda Meni.
N:o 82, ang:de verkställd omröstning i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts d. 14 dennes bordlagda Meni. och Betänk:n: N:o 85, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:ts Betänk.
N:o 83, ang:de väckt motion om ändring i gällande stadgande i fråga om ersättning åt militie-boställs-innehafvare för å bostället för kronans räkning huggen ek; N:o 86, i ani. af väckt motion om skydd för industriel eganderätt; och N:o 87, i ani. af väckt motion, om upprättande af nytt sammandrag af de författningar m. m., som årligen böra från predikstolarne i rikets kyrkor uppläsas.
Föredrogos och lades till handlingarne Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 14 dennes bordlagda Mem:r: N:o 88, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 77, rörande väckta motioner om ändring i Kongl. Förordningen den 11 Juli 1862, ang:de allmänt ordnande af presterskapets löneinkomster; och N:o 89, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 80, ang:de väckta motioner om ändringar i Kongl.
För - Den 15 Maj. 347 ordningarne den 21 Mars 1862 om kommunalstyrelse på landet, om kommunalstyrelse i stad och om landsting.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Hr von Franckens, Georg Wolfgang, den 9 dennes bordlagda förslag om inbjudnings aflåtande till Iiederv.
Bonde-St. att biträda R. o. Ad:ns beslut i afseende å 71:sta punkten af Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 74, ang:de regleringen af utgifterna under Riks-Statens Nionde Hufvudtitel.
Då det är af vigt att förslaget till ny Riddarh.-Ordn. så snart som möjligt må komma till Kongl. Maj:t, får jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. derå, att R. o. Ad. måtte medgifva, att Riddarh.-Utsk:ts förslag till underd. skrifvelse med anhållan om stadfästelse å den nya Riddarh.-Ordningen uppföres först på föredragningslistan till nästa Thorsdagsplenum och näst derefter Stats-Utsk:ts Utlåt.
För min del har jag icke något att invända emot Frih.
Leuhusens yrkande, men då på föredragningslistan förekommer ett inbjudningsförslag, som jag tagit mig friheten framställa, och då det är af vigt att nämnda inbjudning må aflåtas innan samtlige RiksStånden fattat sitt beslut i frågan, får jag anhålla, att mitt inbjudningsförslag må på föredragningslistan till nästa Thorsdag uppföras i andra rummet efter Stats-Utsk:ts Utlåt.
Då, enligt redan fattadt beslut, StatsUtsk:ts Utlåt.
N:o 80 skall företagas i nästa Thorsdagsplenum, men det är omöjligt att på förhand veta huru lång diskussion kan uppstå i ani. af Hr von Franckens inbjudningsförslag, får jag anhålla om afslag å Hr von Franckens nu framställda yrkande.
Jag kan icke tro, att behand lingen af mitt inbjudningsförslag skall fordra lång tid, ty jag kan icke föreställa mig att derom skall uppstå någon långvarig diskussion.
Då nu R. o. Ad. för ett par dagar sedan beviljat den pension, mitt inbjudningsförslag afser, bör R. o. Ad. icke genom ärendets undanskjutande vilja upphäfva det fattade beslutet, och jag vidblifver derföre mitt förra yrkande.
Det synes redan nu, att den af Hr von Francken väckta fråga icke lärer kun - 3*8 Den 15 Maj. na aflöpa utan en mer eller mindre vidlyftig diskussion, oaktadt Hr von Francken antagit, att af Ståndets förut i sjelfva frågan fattade beslut skulle följa, att Ståndet äfven ville aflåta en inbjudning, dag kan icke uppfatta frågan på samma sätt som Hr von Francken, och då föredragningslistan icke bör ändras med mindre ärendets vigt det påkallar, får jag, jemte det jag biträder Frih.
Leuhusens yrkande, anhålla om afslag å Hr von Franckens hemställan.
Sedan öfverläggningen förklarats slutad, yttrade Hr Gr. och Landtm., att Frih.