Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stånd redan är fattadt, att bränvinsbränning icke är en sådan näring, som uteslutande bör vara fästad vid jorden-
Det är således endast med afseende på en inom den talrikaste delen af nationen, tyvärr, ännu herrskande fördom, som jag för min del anser denna koncession böra göras, men att utsträcka detta medgifvande så långt, att man lemnade allmogen valfrihet emellan en höst- och en vårmånad till bränningstid, det tror jag icke vara rådligt.
Jag tillstyrker således bifall lill U(sk:s förslag i denna del, och anser de emot detsamma gjorda anmärkn:r ej vara af sådan beskaffenhet, att de höra förmå R. o. Ad. att fatta ett annat beslut i frågan.
Oro jag rätt npfattat de reservationer, som BondeShs ledamöter inom det Serskilda Utsk. afgifvit emot detta förslag, ehuru jag erkänner, att jag ganska flyktigt genomläst dem så är reservanternas åsigt den, att de förbehålla sig en höstmånad till bränningstid, men vilja sedermera hafva rättighet alt välja emellan ännu en höstmånad och en vårmånad.
Det är emot en sådan valfrihet som jag upträder, emedan derigenom en olikhet emot de större brännerierna kommer att upslå.
Deremot erkänner jag gerna, att det för hvar och en, som tillverkar bränvin, är fördelaktigare att bränna under 2:ne månader i en följd, än att afbryta bränviosbränningen och bedrifva den under 2:ne frånskiljda tider.
En annan olägenhet, sorn skulle blifva en följd af bränvinsbränningens tillåtande å olika tider, förekommer äfven i afseende å handteringens kontrollerande, ty det lärer vara oneklig!, att en sådan tillåtelse ökar lättheten till lönnbränning.
Derföre är just denna § den enda, hvaremot jag ämnat mig reservera, helst jag äfven ur ekonomisk synpunkt, ansåg det vara rättast, att näringen be drefs utan afbrott, men då RondeSt:s medlemmar inom Utsk. bestämdt förklarade, att allmogen ansåg bränvinsbränning om våren, utgöra en väsendtlig förmån för deras landtbruk, så trodde jag
Den 27 April e. m. 547 mig ej böra motsätta mig det föreslagna stadgandet.
Jag skulle, bufviidsakligast i och för kontrollens skull, helst önska, att bränningstiden äfven för de mindre brännerierna bestämdes till 2:ne månader å hösten, men bestrider deremot på det högsta, att man skulle få valet emellan en höst- och en vår-månad sig öppet lemnadt.
Jag tror ej all man, ulan den uppenbaraste misstydning af milt förra yttrande, kunnat upfatta del, såsom skulle jag hafva åsyfial valfrihet i afseende ä bränningsliden för de mindre brännerierna.
Jag yttrade ju i bestämda ordalag, icke l,utan 2 eller 3 gånger, att jag ville hafva samma lag för båda slagen af brännerier, och just derföre ali man i andra afseenden föreslagit samma stadganden för de båda slagen, ville jag att ett lika förhållande dem emellan skulle ega rum jemväl i förevartde hänseende.
Jag nämnde visserligen, att jag visste, det ledamöter af BondeSt. yrkade, alt man borde få välja emellan en höst- och en vårmånad, men jag förklarade tillika, att jag lör ingen del kunde biträda en sådan åsigt.
Jag förväntade således icke, att man skulle sä groft missförslå mitt yttrande, att man tydde det såsom skulle jag vilja gifva de mindre brännerierna en fördel i afseende ä bränningsliden framför de större.
Jag fordrar samma rätt för dem båda, och hoppas jag, att icke vidare behöfva uprepa delta.
Frih. von Kraemer har yttrat, att det är en stor fördel för bränvinsbrännaren att få bedrifva handteringen utan afbrott, under en sammanhängande tidsföljd.
Detta är äfven en af alla sakkännare gillad sats.
Det ifrågavartde förslaget skulle således bereda egarne af de större brännerierna en 'fördel framför dem, som hade mindre bränneri, och detta är i min lanke ingalunda rättvist.
Jag tror, att man i detta fall icke bör behandla de sednare, som redan anse sig hafva blifvit ganska illa handterade, sämre än de förra.
Om äfven en eller annan person, beherrskad af en allmän fördom, yrkat, att bränvinsbränning om våren måtte fortfarande tillåtas, tror jag att något afseende derå ej bör fästas, ty vid lagars stiftande bör man icke göra några koncessioner åt fördomen.
Frih. von Kraemer har vidare yttrat, att det är lättare atl kontrollera tillverkningen, om den utan afbrott bedrifves.
Jag instämmer i detta yttrande, och finner deruti ett ytterligare skäl för min mening.
Jag gillar äfven samma talares yttrande, att det i ekonomiskt hänseende är förmånligast, att bränvinsbränningen under den till 2 månader bestämda tiden utan afbrott fortgår.
Om man icke, i afseende å bränningsliden, gifver egaren af ett mindre bränneri samma rättighet, som är egaren af eli större dylikt verk medgifven, sä får den förre, om lian på hösten eger större tillgång på potates, än han under en månad kan till bränvinsbränning använda, icke sig tillgodogöra denna slörre tillgång, som måhända under vintrens lopp till följd af potatissjukan går för honom förlorad.
Detta är en bestämd ekonomisk förlust för den enskildie, och det blifver äfven en statsekonomisk förlust för det allmänna, om han, i brist af potates, på våren mäste till bränvinsbränning använda säd. 35 * 548 Den 27 April e. m.
Utom den fördel, som tillskyndas de större bränvinsbrännarne framför de mindre, derigenom alt de förre under höstmånaderna få bränna på potates, är stadgandet ofördelaktigt för de mindre bränvinsbrännarne äfven i det hänseende, att om de vilja använda dranken för att göda sina kreatur, så kunna de det icke, emedan, såsom vi känna, dertill erfordras längre lid än en månad.
Som jag hittils icke hört några skäl anföras emot den åsigt, jag haft äran framställa, framhärdar jag deruti och anhåller, om Hr Gr:ns o.
Landlmts propostn på bifall till densamma.
Man har sagt, att inom det Serskilda Ulsk. skulle från BondeSfis ledamöters sida blifvit yttrad den önskan, att allmogen mätte fä bränna bränvin både på hösten och våren, samt ali denna önskan föranledt Utsk. att, med af vikelse från hvad i afseende ä bränningstiden för de större brännerierna blifvit bestämdt, föreslå, alt vid mindre bränneriet- bränvin finge tillverkas under April och November, .lag för min del anser, att man ej bör såsom alldeles afgjordt antaga, att egare af mindre brännerier betrakta saken från denna synpunkt och, vid öfvervägande af de skäl, som Gr.
Sparre för en motsatt åsigt anfört, finner jag det vara ganska problematiskt, huruvida icke det vore fördelaktigare för jordbrukaren att få bränna bränvin med enkel redskap 2:ne månader på hösten i en tidsföljd, än att tillverka denna vara både höst och vår, oell hufvndskälel för den förra åsigten anser jag, lika med Gr.
Sparre, ligga deruti, att jordbrukaren på hösten merändels till denna tillverkning begagnar potates, hvarpå han dä äger en större tillgång än om våren, dä ofta ädlare råämne måste tillgripas.
Men jag tror äfven, att en annan omständighet härvid bör tagas i betraktande.
Så vidt jag vid förslagets genomläsande kunnat finna, lägger detsamma intet hinder i vägen för en bränvinstillverkare att på samma egendom bränna bränvin å ett större bränneri under 2:ne höstmånader samt å ett mindre bränneri under den medgifna vårmånaden.
I 10 § är det endast stadgadt, att på samma egendom bränvin icke får tillverkas samtidigt i flera än ett bränneri, men det står icke hvarken i denna eller, så vidt jag kunnat uptåcka, i någon annan § förbjudet att begagna ett mindre bränneri i April på en egendom, hvarest raan i ett större bränneri under höstmånaderne tillverkat bränvin.
Det är möjligt att jag härutinnan misstagit mig, och som jag hört, att en af Serskilda Utsk:s ledamöter begärt ordet, så torde jag derom blifva uplyst, men är min mening åter riktig, så får jag en ytterligare anledn. att instämma i det af Gr.
Jag har icke inom Utsk. talat för det beslut, som ligger till grund för ifrågavar:de §, emedan jag anser det vara inkonseqvent att stadga olika bränningstider för de större och för de mindre brännerierna.
Men jag ber, att i anledn. af Gr.
Sparres yttrande, att stadgandet skulle vara ofördelaktigt för egare af mindre brännerier, få erinra, att förhållandet torde vara alldeles motsatt; ty det var just på ledamöternas af BondeSt:s enträgna begäran, som Ulsk. fann sig föranlåtet att fatta ifrågavande beslut.
Den 27 April e. ro. 549 Dessa ledamöter förklarade uttryckligen, att det är för allmogen af synnerlig vigt, om de idka bränvinsbränning, att deriill få begagna en vårmånad; oell efter det en lång och liflig debatt härom försiggått, gingo Utsk:s öfriga ledamöter in nppå att, såsom en koncession ät BondeSt., låta denna § i förslaget inflyta, ehuru densamma onekligen innefattar en inconseqvens.
Jag har endast begärt ordet för att afgifva detta förklarande, och derigenom gendrifva det påstående, att stadgandet skulle hafva tillkommit, för att gynna de större brännerierna på de mindres bekostnad, men som meningarne i afseende å den större eller mindre fördelen för allmogen all bränna bränvin antingen under 2 månader på hösten, eller under en månad på hösten och en på våren, tyckas vara delade, så torde det måhända vara lämpligast att återremittera denna §, på det att, i händelse BondeSt. möjligen skulle hafva ändrat lanke och önska alt få samma bräuningstid för de mindre, som för de större brännerierna, Utsk. måtte blifva i tillfälle ali denna begäran villfara.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr Braunerhjelm, och har jag icke för min del kunnat finna, alt Utsk. genom detta stadgande sökt bereda någon förmån ät de större brännerierna.
Stadgandet har helt och hållet tillkommit för alt i någon mån tillfredsställa egatne af mindre bränvinspannor, och jag för min del finner det vara ganska naturligt, att dessa egare önska ali få en månads bränningstid om våren, dä det temligen allmänt inträffar, att foderlillgången vid den liden börjar tryta.
När man icke kunde medgifva dem frill val emellan en månad på hösten och en pä våren, så var man nödsakad att stadga pä sätt som skett.
Jag har visserligen intet emot en ålerremiss, för den händelse att de mindre bränneri-egarnes målsmän skulle under liden hafva ombytt åsigt, men har all anledn. att antaga, det något sådant icke inträffat, samt hyser fortfarande den öfvertygelse, att det skulle väcka mycket missnöje hos allmogen, om den förvägrades att bränna bränvin om våren.
Jag behöfver icke med någon värme uplaga Gr.
Sparres sista yttrande, enär jag började det anförande, hvaremot Hr Gr:n tyckes hafva vändt sig, med förklaring, att jag ansåg den värde ledamoten hafva rätt i sjelfva saken.
Efter mig har Hr Braunerhjelm fullkomligt uttryckt min åsigt i denna fråga, ehuru jag skiljer mig ifrån honom deruti, att jag anser oss höra göra denna koncession åt BondeSt., hvilket deremot sistnämnde ledamot ej finner vara nödvändigt.
Huru kommer det i alla fall att gå med de mindre luännerierna?
Jag år öfvertygad, att uti de provinser af södra Sverige, der bränvinsbränning är allmän hos allmogen och bedrifves såsom en näring, nemi.
Blekinge och en del af Skåne, man skall önska att få bränna tinder 2:ne månader om hösten, men att deremot större delen af allmogen i de öfrige provinserna är mera belåten med att en månad eller hälften af den medgifna bränningstiden inträffar på våren.
Sparre har sagt, att man icke bör göra några koncessioner åt fördomen, men jag ber att få påminna Hr Gr:n, att vi redan förut under denna öfverläggning gjort sådana koncessioner.
Vi hafva t. ex. vid behandlingen af 8 § bibehållit kokrummet i berak - 550 Den 27 April e. m. ninaen af de små pannornas lymd.
Man har äfven gjörl en, koncession i den 40 § der de mindre pannornas afverkningsförmäga är upskallad lägre än den i sjelfva verkel är, hvilket allt skett för alt icke väcka för slort missnöje hos de mindre pannornas egare.
Alt lagstifta i ett sådant ämne, sorn del nu förevar:de, är ett updrag af särdeles ömtålig beskaffenhet, och ehuru jag i allmänhet ej är böjd att göra nåcra koncessioner, då jag har en rättsgrundsats alt trygga mig vid, sä anser jag likväl i della serskildta fall det icke vara öfverensstämmande med den klokhet, som bör leda våra rådslag, alt allt för mycket åsidosätta den, jag medgifver det, oriktiga men allmän! herrskande opinionen nos egarne af smärre bränviusredskap
Det är pä sådan grund jag fortfarande tillstyrker §:ns godkännande, och jag tror icke, att, derest frågan återremitteras eller K. o. Ad. gpnasl fattar ett från förslaget i denna del afvikande beslut, detta skall föranleda, alt R Sins beslut Olifver annorlunda än i enlighet med deuna §:s innehåll.
Flere talare hafva redan uplysl, att ifrågavaride stadgande innefattar en koncession ät RondeSt.
Men denna koncession kan onekligen leda derhän, att hos allmogen ett stort missnöje med stadgandet npkommer, ty om den mindre bränvinsbrännarens potates ligger och ruttnar till våren, medan egaren af eli större bränneri är i tillfälle att förvandla sin potates lill bränvin, skall sådant otvifvelaktigt åstadkomma förargelse hos den föne.
Emedlertid anser jag det vara bäst att öfverlåta denna sak ål BondeSt:s egel bedömande, och förenar jag mig derföre i Hr Braunerhjelins begäran örn återremiss.
En sådan åtgärd skall icke föranleda någon särdeles tidsutdrägt, hvarken för Utsk. eller Stin.
För frågans förnyade pröfning skall knappast åtgå längre lid, än den vi nu användt med att tala om densamma, och jag anser derföre, att R. o. Ad. bölden begärda återremissen bevilja.
Ehuru jag i allmänhet icke anser några ålprremisser i denna fråga vara för sakens framgång nyttiga, kan jag likväl icke förneka, alt en återremiss i detta serskildta fall icke vore ur vägen Jag har vaiit i tillfälle alt sedan beslutet i förevar:de fråga blifvit af Utsk. falt idt, derom samtala med åtskillige af BondeStis ledamöter i Flsk. och ibland dem, med A Medin, hvilken yttrade, alt han heldre än ali antaga Ulskis förslag i detta fall, ville rösta för samma bränningstid för bada slagen af brännerier, men att han aldra helst önskade, alt allmogen blefve lemnadl fritt val emellan en höst- och en vårmånad.
Ehuru detta sednare ej bör beviljas, tror jag att R. o. Ad. förfore rättast, om punkten återremitterades, pä det alt Utsk. kunde få inhemta BondeStis åsigt, hvilken, i fall den öfverensslämde med riksdagsfullmäktige!!
Medins, skulle föranleda ett annat beslut i frågan.
Den ringa koncession, som Gr.
Sparre föreslagit i afseende ä rättigheten för egare af mindre brännerier att tillverka bränvin under 2:ne månader af hosten i st. f. en månad af nämnde årstid och en månad på våren, anser jag för miu del Den 27 April e. m. 551 vara så hillig och på så goda skäl grundad, att jag icke eli enda ögonblick tvekar att dertill lemna nain röst.
Del är (emligeu gifvet att egarue af de mindre brännerierna, sorn med högst få undantag tillhöra BondeSt., skola finna sig förnärmade, om de, i afseende å hränningstiden, ej fä åtnjuta samina räll som de, hvilka drifva handteringen i stolt.
Jag har väl hört nämnas, alt BondeSlis ledamöter inom Utsk. ej varit höjda för förslaget, att hela bränningsliden skulle inträffa ä hösten, men jag ber alt i sådant fall fä åberopa riksdagsfullmäktigen Medins reservation, deruti han uttryckligen förklarar, att lian önskar valfrihet emellan antingen en månad pä hösten och en på våren eller 2:ne månader under förstnämnde årstid, hvilket sednare, i min tanke, måste vara för landtmanneu fördelaktigare, emedan lian lill bräuvinsbräuoing kan på hösten använda (leii potates, som i följd af förskämning blifver för sagde ändamål oanvändbar.
Jag får således förena mig med de värde talare, som anhållit om §:ns återremitterande.
Frih. Stjernstedt, Joh. Wilh.:
Då så många af Ståndets ledamöter yrkat återremiss, bör jag icke motsätta mig en sådan åtgärd.
Jag föreställer mig likväl, alt det skulle vara bäst att i delta likasom i andra vid denna frågas behandling förekommande fall genast fatta beslut, enär del torde blifva ganska svårt alt utröna, hvad de mindre hränneriernas målsmän egentligen önska.
Man har hört, alt BondeSt:s ledamöter i denna fråga varit af olika meningar, och vid sådant förhållande kan R o. Ad. allt för gerna genast besluta sig för antagandet af Ulsk:s eller Gr.
Sparres för stag, hvilket sednare efter min upfattning har företrädet.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, framställt, att Gr.
Sparre i afseende på förevar:de § yrkal den förändring att bränningstiden i större och mindre bränneri må lika bestämmas, anmälde sig och yttrade Gr.
Då de fleste talare, som hår yttrat sig, anhållit om återremiss för att inhämta deras Utskts kamraters tankar i saken, så vill jag icke envist vidhålla mitt förslag, ulan afstår från detsamma och förenar mig i begäran om §:ns återförvisande till Utsk.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att i anledn. häraf endast vore fråga om bifall eller återremiss af denna §.
Efter sedermera först till bifall och sedan till återremiss å förevande § framstälde med blandade
Ja och Nej besvarade propos:r, förklarade Hr Gr. o.
Landtm, att han ansåg den sednast till återremiss framstälda proposm hafva blifvit besvarad med öfvervägande Ja. § 10.
Mörner, Carl Göran Detlof: I denna § har Utsk. utan vilkor tillåtit bränneriers anläggande i gård eller lägenhet i stad.
Den nu gällande bränvinsförordningen stadgar deremot, att bränneriet- icke få anläggas inom stad, utan skola utom stadens staket upföras och i enlighet ined stadens byggnads- och brandordning.
Jag anser det icke vara lämpligt, att uti vära städer in - 552 Den 27 April e. ra. flytta dessa eldfarliga inrättningar.
Om städernas byggnader i allmänhet beslode af stenhus, skulle det vara mindre farligt, men att medgifva bränneriers inrättande i våra till det mesta af trädhus beslående småstäder, anser jag vara i högsta grad äfventyrlig!, och skulle derföre önska, att §:n erhölle ett tillägg, som något inskränkte friheten, att i stad anlägga bränneri.
För detta ändamåls upnående, anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. behagade tillåta den nu föredragne §:n åtfölja den föregide, på det att IJtsk. mätte blifva i tillfälle att gifva §:n en i olvanberörde syftning förändrad redaction.
I 2:dra morn af denna § tror jag mig finna en ofullständighet af den beskaffenhet, att jag skulle önska fä vela, om Utsk. verkligen afsell det resultat, hvartill jag anset §:n kunna leda.
Mom. lyder sålunda: ”Med egendom å landet förstås här hemman, hemmansdel eller lägenhet, försedd med egen ladugärd, der utfodring sker.” Förstår Utsk. detta morn. på sådant sätt, att en person, hvilken besitter en stor egendom, hvarunder lyda flera hemman eller lägenheter med serskildta ladugårdar, der utfodring sker, skall vara berättigad, att icke allenast å hufvudgården anlägga ett stort ångbränneri, utan äfven göra dylika inrättningar pä hvart och ett af alla de underlydande hemmanen?
Jag skulle önska, alt någon af Utsk:s nu närvar:de ledamöter behagade härom mig uplysa.
För min del anser jag, att det af mig omnämnde förhållande skulle innefatta ett missbruk, och önskar att mom. erhölle en sådan redaction, alt det icke blefve möjligt, att å en och samma egendom anlägga och drifva t. ex. 10 å 20 bränneriet-.
Jag ber att först få besvara Hr Hjärnes yttrande.
Hvad han förutsatt kunna inträffa, har Utsk. jemväl öfverväga!, och ganska väl insett, att en egare af flera med ladugårdar försedda lägenheter kan, enl. förslaget, anlägga ett bränneri på hvart och ett af dessa serskildta lägenheter, men Utsk. har icke sökt att förhindra, hvad som icke kan förhindras.
I afseende åter å Gr.
Mörners anmärkn., så vill jag icke förneka, att densamma kan hafva skäl för sig.
Meningen med stadgandet har varit alt uttrycka, det en tillverkare af bränvin i stad icke skulle ega rättighet att hafva flere än ett bränneri i samma gård, eller på samma lägenhet, men om detta stadgande kan tydas, såsom skulle han ega rättighet, att uti sjelfva staden anlägga bränneri, hvilket icke varit Usk:s mening, ämnar jag för min del icke motsätta mig den begärda återremissen.
I första mom. af denna § är det före skrifvet, att på samma egendom å landet, eller gård eller lägenhet i stad, bränvin icke får samtidigt tillverkas i flera än ett bränneri.
2:dra mom. säger oss, hvad med egendom å landel bör förstås.
Men det hade väl äfven varit nödigt, att meddela uplysning om hvad med lägenhet i stad är menadt.
Det är oss alla bekant, alt våra städer i allmänhet af ålder fått ganska vidsträckta ägor sig tillagda, och att på dessa ägor en mängd lägenheter finnas, hvilka, ehuru liggande utom sjelfva den egentliga staden, likväl såsom be - Den 27 April e. m 553 lägna å stadsjord icke kunna anses såsom lägenhet å landel, utan mäste belraklas som lägenhet i stad, hvarföre det äfven hade varit särdeles nödigt, att närmare bestämma hvad med serskild lägenhet i siad bör förstås.
Jag förenar mig derföre i den redan framställda begäran om §:ns återremitterande.
Med anledn. af den siste värde talarens anmärkn., att Utsk. underlåtit att förklara, hvad med lägenhet i stad bör förslås, ber jag alt få fästa upmärksamheleri derå, att då det är i förslagets l:sla § medgifvet, att bränvin får tillverkas af en hvar, som, enl. gällande Fabriks- och Handtverks-Ordn., är berättigad att idka fabriksrörelse, så kunde Utsk. icke föreskrifva, hurudan den lägenhet i stad, hvarå bränvinsfabrik anlägges, skall vara beskaffad.
Men då deremot, enl. samma §, en person, utan alt vara till fabriksrörelse berättigad, kan å landet anlägga bränneri, derest han eger serskildt skattlagd jord, sä var del nödvändigt att definiera, hvad med egendom å landet bör förstås, till förekommande af det missbruk, som i annat fall skulle kunna npkomma och bestå deruti, alt en egendomsherre anlade bränneriet- på alla de till egendomen hörande hemman och lägenheter, äfven om de icke vore med serskilda ladugårdar försedde, utan sköttes i sambruk med hufvudgården.
Jag tror således det böra vara städerna sjelfva öppet lemnadl att, i afseende å bränneriers anläggande, vare sig inom eller utom stadens staket, föreskrifva, hvad för hvar och en af dem, enl. serskildta förhållanden, nyttigt synes.
Inom Usk. öfverlades länge, huruvida man skulle meddela några bestämmelser i sistberörde hänseende; men alla de ledamöter af Utsk., som tillhöra BorgareSt., önskade, att något sådant icke skulle i förslaget inflyta.
Jag får på grund häraf anhålla om §:ns godkännande.
Stjernstedt, A u g. Wilh.:
Försl ber jag att få fästa upmärksamheten derå, att sedan R. o. Ad. beslutat den inskränkning i städernas innevånares rättighet att tillverka bränvin, att denna tillverkning icke får ega rum annat än i större bränneri, hvaraf följer, att egares af serskildt skattlagd stadsjord, hiltils innehafda rättighet, alt med enkel redskap bränna bränvin skulle uphöra, så skulle man likväl af den nu ifrågavar:de §:ns ordalydelse kunna draga den slutsats, att livar och en af en stads innevånare, om han i öfrigt vore till bränvinsbränning berättigad, skulle få å stadens mark anlägga, vare sig ett större eller mindre bränneri, enär de i §:n, i afseende å stad förekommande ord, endast äro följande ”eller gård eller lägenhet i stad.”
Jag anser derföre, att ett förtydligande af denna § bör ega rum, så att densamma kommer i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s förut fattade, af mig redan omnämnda beslut.
Vidare ber jag att få erinra, att man kan, enl. denna §, på sätt jag redan förut antydt, tänka sig möjligheten deraf, alt bränvin kan komma att tillverkas med mindre redskap i April månad på samma lägenhet, hvarå man under höslmånaderne med större redskap bedrifvit denna handtering.
Det är visserligen sannt, att man 554 Den 27 April e. m. enl- förslaget anser bränvinsbränningsrättigheten vara personlig, men om så skulle vara och denna rättighet icke på något sätt skulle hafva att skaffa med egande af jord, så ber jag att få åter uptaga Hr Hjärnes i sådant fall ganska' riktiga anmärkning, att en och samma person skulle kuuna enl. förslaget vara berättigad, att på sin egendom anlägga 10 å 20 brännerier.
Denna anmärkn. har af Utsk:s Ordfide blifvit besvarad dermed, att Utsk. icke ansett sig kunna beröfva en egendomsherre rättighet, att tillverka bränvin å så väl hufvudgården som de underlydande hemman.
Men då qvarstår i sin fulla kraft den anmärka, jag nyss tagit mig friheten göra, att man, enl. denna §, kan på samma egendom bränna 2:ne månader af hösten med större redskap och sedermera med mindre redskap under April månad.