Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl:s obestridliga rätt att allena Svenska folket beskatta; och då en af Konungens rådgifvare här yttrat, att frågan ar betänklig, hemställer jag, om man ej bör öfvergå till den sidan, der vådorna af missbruk äro minst stora.
Hartmansdorff har sagt, ull då staderna lått Den 8 December. tolagen sig tillerliänd såsom ett privilegium, ägde ingen annan att controllera, hvartill dessa medel användas.
Delta kunde vara rätt, om städerna nu icke ålnjöte större tolagsinkomster, än då dessa inkomster beviljades till vissa ändamål; men då man sett, att lolagsafgifterna i sednare tider blifvit förhöjda för flera städer, tror jag, att denna grundsats är oriktig och att städerna äro skyldiga att redovisa, hvartill de tolagsmede! användas, som de uppbära utöfver sina s. k. privilegier.
Den första grundsatsen i ali statshushållning mäste väl vara den, att allmänheten bör se, hvartill de skatter användas, som af henne betalas; och då tolag är en afgift, som icke ensamt af städernas invånare betalas, utan som erlägges af hela Svenska allmänheten, måste det vara Svenska allmänhetens rättighet att se, hvartill medlen användas.
Hr v. Hartmansdorff har ytterligare yrkat en grundsats, som jag ej anser böra med tystnad förbigås.
Han har sagt, att då ansvarighetslagen är en speciel lag, måste den kunna upphäfva grundlagen, En sådan sats2 godkännande vore mer än vådlig, ty på detta sätt kunde vi få en mängd speciella lagar, som helt och hållet upphäfde grundlagen.
För öfrigt har jag icke sagt, att ansvarighetslagen står i strid nied grundlagen, utan endast att, äfven om den stöde i strid med grundlagen, den sednare icke derigenom skulle kunna anses upphäfven.
Jag medger nemi. icke, att tolagen kan räknas till sådana ofgifter, hvarom 3 § ansvarighetslagen handlar, ty dessa äro icke allmänna såsom tolagen och de i 60 § Reg.F. uppräknade afgifter, Jag fortfar att yrka återremiss af Ulsk;s betänk.
Hr af Billbergh; Jag hade icke ämnat vidare yttra mig i detta ämne; men då en värd talare behagat i min mun lägga ord, dem jag yttrat, anser jag mig böra upplysa honom om sitt misstag.
Gr. v. Fersen har sagt, att jag skulle yttrat, att i den mån tullafgiften ökas, ökas också tolagen.
En sådan oriktig uppfattning af mina ord kan jag ej lemna oanmärkt, emedan ett sådant yttrande skulle utvisa fullkomlig brist på kännedom oro sättet, hvarpå tolagen beräknas; denna afgift utgår nerol, icke efter tullbeloppet, utan efter tullvärdet, i följd hvaraf tullafgiftens ökande eller minskande ej inverkar på tolagsafgiften.
Samma talare har äfven sagt, att tolag icke beräknas å alla varor.
Jag får dock upplysa, att i händelse B, St, skulle låta bero vid Bevilln.Utskts betänk, örn sjötullen, kororoe tolag att beräknas å alla varuartjklar, för hvilka något värde i tulltaxan finnes utsatt; och vid efterseende torde man finna, att för alla artiklar af någon märkbarhet är värde bestämdt.
På den grund, att jag trott det vara Bevilln.UtsklS både rättighet och pligt att från tolag fritaga alla de artiklar, hvilkas beläggande med tolag skulle menligt inverka på handelsrörelsen, har man framställt den slutsats, att i consequeus
Den 8 December, 125 dermed R.
St. kunde förklara alla artiklar i tulltaxan fria från tolag.
Jag medger gerna, att munga vidunderliglieter kunna upptäckas i JR.
St:s beslut; men något sä märkbart som det trodde jag dock ej, alt man kunde supponera såsom möjligt.
Med samma skäl kunde man säga, att enär It.
St. äga att bestämma tu 1 Ibe vi lin., kunde de stadga, att alla varor skola få inkomma utan tull, och jag medger, att detta vore deras rättighet; men lika litet som R.
St. lära vilja fatta ett sådant beslut, lika litet lära de vilja stadga, att alla artiklar skola befrias från tolag, enär man vet, att den är nödvändig för städerna.
Förra gången upptog jag ej till besvarande Frih. v. Stedingks yttrande, att tolagen borde ingå till staten.
Jag har visserligen fästat uppmärksamhet på det vackra motivet, nemi, att Hr Frih. förmodat, att derigenom något öfverskott för statsverket skulle uppkomma, sedan städerna fått de för deras behof erforderliga medel; men utom det att man ej behöfde anWiga en särskild tull för att öka statsinkomsterna — ty så gerna kunde man öka tu IIbevilln, —, förekommer härvid, att om man beslöt, att tolagen skall ingå till staten, vore det rätta sättet att förändra tolagens natur, ty då blefve den en statsinkomst; och just den omständighet, att den ej ingår till staten, bevisar, på Sätt Gr. v. Fersen utvecklat, att denna afgift ej är af beviIInis natur.
Jag kan ej dela Hr v, Hartmansdorffs tanke, alt lolagens natur är tvetydig; mig synes den vara ganska bestämd, Jag har visserligen yrkat återreroiss af detta betänk, på grund deraf, att, då Bevilln.Utsk. ansett sig hindradt att fritaga någon artikel från tolag derföre, att tolagsfrågan var remitterad till Oecon.Ulsk., jag hade önskat, att Oecon.Utsk. förklarat i sitt betänk,, att denna remiss ej lade hinder i vägen för Bevilln.Utsk. att utöfva sina rättigheter; men då detta yttrande af Oecon.Utsk. ej kan vara af myckein vigt, skall jag icke ytterligare yrka återremiss, utan öfvergå lill deras mening, som begärt bifall å betänk., helst jag, när Bevilln.Utskts betänk, om tullen förekommer, blir i tillfälle att söka göra den mening gällande, sorn af mig nu blifvit framställd.
Horn!
Man synes mig egentligen med yrkandet af återremiss å delta betänk, hafva åsyftat, att Oecon.Utsk. måtte komma Bevilln.Utsk. till hjelp, såvida det på Bevilln.- Utsk. möjligen kunde komma att bero, att i något fall reglera tolagen.
För min del vet jag icke, hvad Oecon.Utsk. med denna sak kan hafva att skaffa; ty icke kan någon rättighet alt yttra sig om tolagen vara Bevilln.Utsk. fråntagen derföre, att Ulsk. icke behagat upptaga Gr, Cronhjelms motion.
Anser Bevilln.Utsk. sig berättigad! att i något fall afgifva yttrande om tolagen, ser jag icke, att derigenom pågot hinder uppkommit.
Ej heller har Oecon.Utsk. sig
Den 8 December. ålagdt att uppträda med någon slags domsrätt i detta fall, eller att anbefalla Bevilln.Utsk. att yttra sig i frågor, dem Bevilln.Utsk. ej vill framställa.
Oecon.Utsk. kan visserligen begära sammanträde med Bevilln.Utsk.; men hvad som rörer tallbestämmelserna och lolagens förhållande till tullen blir alltid ett för Oecon.Utsk. främmande föremål.
Det lärer blifva svårt att bevisa, det 60 § Reg.F. icke kan hafva någon tillämpning på frågan om tolag.
Det har redan af en värd ledamot ganska riktigt blifvit ådagalagdt, att sjelfva tolagen har ett stort inflytande på tullbestämmelserna och dessa tillbaka på tolagen, och att således tolagen icke är annat än tull på ut- och ingående varor, endast under en annan benämning.
Jag medger visserligen, att 0111 tolagsafgifternas ändamål endast vore handelns befrämjande, så skulle de obetydligt inverka på tullen i det hela; men nu användas de till ändamål, helt och hållet främmande för handeln, ty icke underhålles magistrater för handeln, och ej heller bestrides inqvarteringen och uppföras praktbyggnader till handelns befrämjande.
Det måste vara endast hamnoch brobyggnader samt väganläggningar, som kunna komma under denna kategori.
Således är det verkligen, efter min tanke, orätt att säga, det handeln uteslutande åtnjuter fördelen af tolagsafgifterna; men lika mycket, som jag bestrider denna åsigt, bestrider jag Oecon.CJtskts förmåga att utreda, hvartill tolagen egentligen bör användas och hvartill den behöfves.
Dertill fordras att genomgå alla städernas privilegier och localkännedom för att tillse, hvartill medlen kunna behöfvas; och detta ligger såväl utom Oecon.- Utskts, som utom R.
Sits förmåga.
Det är endast Regeringen, som är i tillfälle att genom sina embets- och tjenstemän derom skaffa fullständig utredning.
Jag har förut yttrat, att jag är fullt öfvertygad, att
Regeringen sjelf önskar en ändamålsenlig reglering i detta fall, hvilket bevisas af de mesurer, Regeringen tagit; och jag önskade, att äfven R. o. Ad. hade inhemtat kännedom om dess mesurer, för att finna, huru litet Oecon.Utsk. kunnat ytterligare göra i denna sak. Gr. v.
Fersen har ansett frågan om tolagen vara helt och hållet främmande för nuvar. och kommande Ständer och att således hela betänk, vore öfverflödigt samt hela den föreslagna und. skrifvelsen borde utgå — derföre, säger den värde talaren, att tolagen ej utgår till något allmänt föremål, utan till enskild nytta.
Jag bestrider helt och hållet denna argumentations riktighet, emedan, såsom jag nyss nämnde, tolagen användes till underhållande af domarecorps, som är ett stalsbestyr, och jemväl lill inqvartering, samt ej heller till enskildt gagn.
Tolagen är således en afgift, som upptages af consumenterna till bestridande af allm. utgifter i staten.
Huruvida den då kan komma under samma kategori med hamn-, bro- och färj-penningar samt andra i an - Den 8 December. 12; svarighetslagen omnämnda afgifter Iemnar jag åt andra att hedonia.
Jag vill likväl icke dermed säga, att man nu bör bestämma tolagens natur.
St. nu besluta, att den ar af bevillnJsnatur, så fruktar jag, att man i anseende till frågans invecklade beskaffenhet komme i en brydsam belägenhet, då de i följd deraf borde bestämma dess belopp; men lika farligt vore det att stadga, det tolagen ej är af bevillr.tsnatur.
Man skulle derigenom tillerkänna Regeringen magt att helt och hållet undandraga frågan den andra Statsmagtens hepröfvande; och då tolagen har så stort inflytande på handeln och consumtionsafgiflerna i det hela samt i det närmåste synes tillhöra bevilln., tror jag det vara bäst att låta denna fråga stå oafgjord, tills målet fått fullkomlig utredning.
Då inträffar tiden för den andra Statsmagten att kunna afgifva sin opinion derom, och jag är öfvertygad, att Regeringen ämnar göra det; ty om Regeringen icke haft en sådan afsigt, tror jag icke, att Regeringen hade vidtagit de mått och steg, sorn redan blifvit gjorda för att få målet på redig fot.
Jag kan således icke annat än tillstyrka bifall å betänk., i synnerhet då de skäl, Frih.
Sprengtporten anfört emot betänk., ej synes mig vara af natur att böra föranleda återremiss, emedan man icke derigenom, att R.
St. hos K.
M. anhålla, det ingen ökad tolag må äga rum, bundit Regeringen vid regleringen af de förhållanden, som uppstått genom tractaten om Finska handeln.
Skulle förhållandet vara, att samma varor draga olika tolag derföre, att traclater med främmande magier så bestämma, så inser jag icke, att ifrågavar. und. skrifvelse kunde lägga något hinder i vägen för denna olikhets upphäfvande, då tractaterna upphöra.
Denna und. anhållan blifver i alla fall icke någon bindande lag för Regeringen, och jag tror, att kommande
Ständer skulle med tacksamhet emottaga underrättelsen, att K.
M. handlat i rak motsats dertill, såvida omständigheterna dertill föranledt.
Jag har blifvit uppkallad att ännu en gång yttra mig i detta ämne, genom Hr Dalmans sista yttrande, deruti han framställde möjligheten, att Styrelsen kunde genom tolagens förhöjande skaffa sig millioner och utan redovisning använda dem, samt att sålunda en beskattning, R.
St. förbi, kunde läggas på Svenska folket.
Detta är en framställning, som ej är förenbar med ämnet.
Tolagen utgår icke till Konungens, utan till städernas disposition, och så att den tolag, som i en stad uppbäres, af samma stad disponeras.
Derigenom förfaller hela Hr Dalmans argumentation.
Det har sedermera blifvit ytlradt af Gr.
Horn, att tolagsinkomsterna användas dels till magistraternas underhåll och dels till byggnader, som icke kunna anses befrämja handeln.
Men huru skulle handeln gå utan dessa jurisdictio - i*3 Den 8 December. lier, som skilja tvister man och man emellan?
Är det icke i och för handeln nödvändigt, att sådana magistrater finnas?
Det är i och för denna organisation, som denna inkomst på sidan om de ordinarie räntorna blifvit beviljad städerna, på det statscassan ej må belastas med kostnader, som stiga i samma mån, som städernas rörelse stiger.
Nu står tullafgiften icke i ringaste sammanhang med tolagen, utan endast beräkningsgrunden derför; och om tullen upphör, faller af sig sjelf, att städerna mäste söka en annan beräkningsgrund.
Med samma skäl, som man i följd af detta förhållande påstår, att tolagen är bevilln., kunde man äfven säga, att fattigafgiften är bevilln. derföre, att den utgår efter andra artikeln i bevillntsförordn.; men icke följer deraf, att socknarnas bidrag till fattigas Underhåll äro bevilln. eller medel, som i allm. räkenskaper skola upptagas och redovisas.
Jag har svårt att begripa, hvarföre man ej vill skilja det allmänna från det enskilda, då denna skillnad likväl är ganska bestämd.
Sverige har en stol* fördel framför andra länder derigenom, att man från statsbestyret skiljt en hel hop smärre afgifter, hvilka i andra länder samt och synnerligen ingå till statscassan och complicera statsverkets redogörelse, der den kan vara ganska simpel.
Jag kan således icke annat än, på grund af hvad jag yttrat och jemväl med instämmande i Frih.
Sprenglporteus anförande, yrka återremiss af Utsk:s betänk.
Hr Dalman!
Om jag hade den tillförsigt till Regeringens nit och verksamhet i denna fråga, som Gr.
Horn förklarat sig hysa, skulle jag anse öfverflödigt att fullfölja mitt gjorda yrkande; men som jag ej är nog lycklig att dela denna Hr Gr:s förhoppning, anser jag icke onödigt att fästa Regeringens uppmärksamhet på denna frågas reglering i sin helhet.
Om det, såsom Gr.
Horn förmodat, varit Regeringens afsigt att fullständigt reglera tolagen, utan att R.
St. derom behöfva påminna, så ser jag icke, hvarföre ej en så fullständig utredning derom blifvit Öfverlemnad tili R. St., att Oecon.Utsk. derpå kunnat grunda ett bestämdt omdöme om frågans natur.
Jag kan ej dölja min förundran öfver motståndet till en återremiss, som blifvit yrkad i följd af anmärkntr, hvilka af a:ne bland Utskts ledamöter och till en del af Gr.
Horn sjelf blifvit godkända, ty jag har ej hört honom bestrida riktigheten deraf, att en revision öfver tolagsinkomsternas användande bör äga rum.
I anledn. af en bortgången ledamots yttrande i detta afseende vill jag blott erinra, att om det är Regeringens rättighet att, utan afseende på 60 5 Reg.F., påbjuda tolagsafgifter, måste det äfven vara dess rättighet att hafva inseende öfver deras användande och bestämma, hvartill de skola användas, så snart de ändamål, för hvilka tolagen primitivt blifvit beviljad, ej er - Den S December. erfordra bela inkomsten.
Således skulle t. ex. den vidunderlighet kunna inträffa, alt Regeringen genom tolagen beredde inkomster för ändamål, hvartill R.
St. ej funnit skäl anslå medel å stat, och således qvarstår äfven den del af min argumentation, som Frih.
Gederström sökt vederlägga.
För öfrigt får jag hemställa, huru man kan kalla det för en afgift för enskild nytta, som t. ex. af en på Barkarby boende person betalas för aflöningen af magistraten istockholm, för börs- och hamnbyggnader &c.
Det är en stor skillnad emellan sådana afgifler, som erläggas af communerne, der blott den inom communen boende betalar, och sådana afgifter, hvilka drabba consumenter, af hvilka ofta det minsta antalet bor inom den commun, der afgiften uppbäres.
Att tolagen är af samma art som tullbevillningen synes deraf, att de bagge utgå med vissa procent af varornas värde, och det är således endast beskaltningssättet som skiljer dem åt.
Jag linner mig icke af de skal, som på andra sidan blifvit anförda, föranledd att afstå från min begäran om återremiss.
Jag har i mitt förra yttrande inskränkt mig till att begära återremiss för att erhålla consequens emellan premisser och beslut.
Någon sådan finnes nu icke i betänk., emedan Utsk. i premisserna förklarat sig ej vilja afgifva omdöme öfver sakens natur och sedermera i sitt förslag indirect sagt, af hvad natur Utsk. anser tolagen vara.
Om man betraktar frågan ur denna synpunkt och gillar de framställda premisserna, måste man pröfva frågan utan afseende på dess natur, och då få de skäl, Frih.
Sprengtporten anfört, en stor vigt.
Ilan har återkallat i minnet, att det finnes en utländsk magt, som icke erlägger lika stor tolagsafgift som andra främmande magter, och att det troligen inträffar, att denna magt innan nästa riksdag kommer att sättas i samma kategori med andra utländska magter, hvilket icke kunde ske, om K.
M. biföll den und. skrifvelse, Utsk. föreslagit.
Jag tager mig friheten att i anledn. af Frih.
Sprengtporten^ framställning upplysa, att detta förhållande icke varit ihågkommet af Utsk., eller åtminstone icke der varit föremål för discussion.
Hvad Utsk. afsett med deh punkt, som jag ansett böra utgå, har varit, att inga ökade tolagsafgifter måtte stadgas i de städer, som förut hafva sådana sig tillagda, emedan raan har sig af erfarenheten bekant och det äfven kommit till Utskrs kännedom, att i sednare tider tolagsafgifter blifvit städerna beviljade för att dermed bestrida vissa communal-utgifter, som tid efter annan blifvit ökade och hvilka Utsk. ej ansett höra till ändamålet med tolagen.
Deremot anser jag, att det vore högst oklokt att af K.
M. begära något sådant, som, om K.
M. gjorde afseende på Ständernas begäran, skulle lägga t7 H. *7 Den 8 December. band på K.
M:s beslut i fråga om en förändrad reglering af Finska handeln; och som jag önskar, att inga hinder dervid må förekomma, anser jag de skäl, Frih.
Sprengtporten anfört, såsom de vigtigaste och mest talande för återremiss af detta betänk.
En värd talare, Hr Dalman, har yttrat, att de ledamöter, som bestridt betänkrs återremitterande, ej låtit deras bestridande åtföljas af några skäl.
Jag vill ej påbörda Hr Dalman att finna skäl, der han säger sig icke linna dem; men till R. o. Ad:s bepröfvande öfverlemnar jag, om icke såsom skäl bör anses, att sjelfva det ändamål, Hr Dalman önskar, säkert skulle vinnas, enär de alltför höga tolagsafgifterna skulle undanrödjas i följd af den undersökning, Utsk. tillstyrker.
Om denna framställning är sann, är återremiss öfverflödig och leder bifall till betänk, oss så mycket förr till ändamålet.
I betänk, tillstyrkes den anhållan, att K.
M. måtte vid nästa riksdag till R.
St. aflåta en nåd. propos. i ämnet.
Men som den af TJtsk. föreslagna undersökning kan hinna fulländas föle nästa riksdag, kan äfven den reglering och redovisning, jag önskat, före nästa riksdag ega rum; och att sådant ar verkställbart bevisas af den hemställan, som blifvit gjord af de committerade, åt hvilka denna frågas utredning varit uppdragen.
De hafva lika med mig tillstyrkt, alt K.
M. måtte låta upprätta taxor Öfver tolagen och bestämma, till hvilka ändamål den skall änvändas, äfvensom att Öfverståthållaren i Stockholm och Landshöfdingarna måtte aflemna årlig redovisning öfver det sätt, hvarpå tolagsinkomsterna blifvit använda.
Oecon.Utsk. hade således endast behöft följa den väg, committerade utstakat; och det måtte vara en ganska billig begäran, att denna hufvudsakliga omständighet ej må lemnäs ur sigte, och att man ej må uttråkas genom den ena committe'n efter den andra.
Någonting bestämdt tror jag R.
St. böra yttra såsom sin tanke, och då tror jag, att de åtminstone kunna begära, att Regeringen och R.
St. må få veta, till hvilka ändamål man använder denna t o la g s a f g i f t, hvilken ostridigt är en beskattning på Svenska folket.
Jag kan således icke linna, att man bör åtnöja sig med den halfmesur, Utsk. föreslagit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de vid Oecon.Utsk:s utlåt.
N:o 137 gjorda anmärka, hindra dess antagande samt utlåt, således böra återremitteras.
Ropades starka ja och nej. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Oecon.Utsk:s utlåt.
N:o i3y.
Ropades äfven starka ja och nej.
Ex. förnyat den sistnämnda propos:n och den - Den 8 December. samma blifvit besvarad, förklarade H. Ex., det han funnit ja hafva öfverröstat nej.
Hr Hjärne begärde votering.
Upplästes till justering och godkändes följande votertsproposm:
Den, som bifaller Oecon.Utsk:s utlåt.
N:o i37 i anledn. af väckta motioner om reglering dels af den till stapelstäderna utgående tolag, dels af de s. k. stadsandclarna i uppstäderna, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. ofvannämnde utlåt, N:o i37.
Under det att voter:spropos:n utskrefs för att anslås, aflemnade II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, klubban till den äldste närvar.
Grefven, Gr.
Horn, Glaes Fredr., samt bortgick.
Då, vid voteringen, Gr.
Horns nummer uppropades, och han aflemnade sin voteringssedel, gjordes af en utaf de vid bordet sittande ledamöter, Hr Hjärne, Harald, anmärkn. emot behörigheten för Gr.
Horn, såsom för ögonblicket varande ordförande inom R. o.
Ad., att deltaga uti voteringen; i anledning hvaraf Hr Gr. o. Ordföranden yttrade, det han ansåge sig skyldig för Ståndet tillkännagifva, att en ledamot vid bordet ansett Hr Gr. såsom ordförande oberättigad att uti voteringen deltaga.
Hr Gr. förklarade, det han icke af något stadgande uti grundlagen fann sig förhindrad från ett sådant deltagande, men ville likväl till R. o. Ad. hemställa, om Ståndet ansåg honom äga denna rättighet.
Jag får endast reservera mig deremot, att under påstående votering en propos. till Ståndet kunnat framställas, hvaremot jag anser det bort vara ^ öppet lemnadt för den, som gjort anmärkningen, att efter voteringens slut få sin mening underkastad Ståndets bepröfvande.
Jag har ej kunnat anse Hr Gr. o. Ordförandens hemställan annorlunda, än såsom en följd af en berömlig grannlagenhet, och såsom sådan bar jag besvarat den.
Jag vet intet skäl, hvarföre ordföranden borde va-+ ra förhindrad att afgifva sin voteringslapp, och jag finner, att det vore väl svårt att, i fall man ej ville medgifva honom en sådan rättighet, afgöra frågan efter voteringens slut, enär det sedermera ej vore möjligt att igenfinna Hr Ordförandens voteringslapp. 132 Den 8 December.
Hr Gr. o. Ordföranden hemslällde, all voteringen måtte vidare oafbrutet få fortgå.
Ad. hördes häruti instämma.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Ja — 9.
Nej — 8.
Då jag väckte fråga om Hr Gr. o.
Ordförandens behörighet att i voteringen deltaga, skedde det under förutsättning, att de, sorn under voteringen sitta vid bordet, äga tillse, huruvida voteringen i laglig ordning försiggår.
På denna grund ansåg jag mig berättigad till den anmärkn., jag tog mig friheten framställa; men jag får anmäla min reservation deremot, att någon discussion under voteringen kunnat tillåtas andra ledamöter än dem, hvilka sulto vid hordet, hvilket jag anser vara stridande mot grundlagens stadganden.
För min del kan jag ej låta Hr Hjärnes reservation slå i prof. utan att tillkännagifva, att jag anser det vara klart, att endast Landtm, och ingen annan R. o. Ad:s ordförande är oberättigad att i Ståndets voteringar dfeltaga, enär i annan händelse jemväl de öfriga vid bordet sittande ledamöterna borde vara jäfviga att deri deltaga, i anseende lill den dem åliggande conlroll öfver voteringen.
Jag vill blott tillägga, att jag numera ej vill bestrida riktigheten af hvad Hr Dalman yrkat, eller Jagligheten deraf, att den ledamot af R. o. Ad., som i Landtnäs frånvaro förer ordet, deltager i Ståndets voteringar, sedan jag 1111 blifvit upplyst, att sådant ända hittills varit praxis; men då jag derom gjorde anmärkn., ansåg jag ordföranden böra vara i samma kategori som Landtm., och att det derföre ej vore ur vägen att väcka fråga om lagligbeten af en ordförandes deltagande i Ståndets voteringar.
Emedlertid är det icke deremot, som jag reserverat mig, utan emot den discussion, som under voteringen förefallit.
Då den fråga discuterades, hvarom R. o. Ad. nu voterat, hoppades jag, att de af mig framställda anmärkn:r skulle föranleda betänkts återremitterande.
Denna förhoppning har dock icke blifvit uppfylld, och jag tager mig derföre friheten anmäla min reservation emot R. o. Ad:s beslut.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda utlål:n från Constitutions-Utskottet:
N:o 5p. i anfedn. af återremiss af memor.
N:o /[i, med grund lagsändringsförslag, åsyftande riksdagsförhandlingarnas ordentligare gång; Den 8 December. >3} Kro 60. angrde BorgareStrs återremiss på memor.
Kro 42 med föreslaget tillägg i 99 § Reg.F.; Nro 61. angrde BondeStrs återremiss på memor.
Kro 43 med föreslaget tillägg vid 38 § Eiksd.Ordn.; ]V:o 63. till R. o. Ad. samt BorgareSt. i anledn. af deras återremisser på memor.
Nro 48; Kro 64. till R. o. Ad. samt BorgareSt. i anledning af återremisserna på memor.
Kro 47 5 Stats- samt Allm.
Besvärs- och Oecon.-Utskotten: