Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Målet vi här söka, är, att medelst en förbättrad representationsform förenkla det nuvarande compliquerade machineriet, som genom frictionen förlorar en stor del af sin kraft att utveckla landets materiella tillgångar genom denna förändrade form, och söka bereda så mycken frihet, som är förenlig med den lagbundna samhällsordningen.
Världshistoriens erfarenhet gifver vid handen, att detta mål icke kan uppnås annorlunda, än på en enda väg, nemi. den, der de trenne samhällselementer, sorn tillhöra den constitutionella monarkien, det monarkiska, det conservativt aristocratiska och det progressivt democratiska uppväga hvarandra, Den 10 Mars f. m. 15 sålunda tryggande frihet förenad med ordning.
Skulle ett af dessa elementer undertryckas, komme de andra, efter hvad verldshistorien intygar, att slitas om väldet, ända till dess det ena blefve allena rådande, som förer, antingen genom envälde till despotism, eller genom mångvälde till anarki.
Huruvida de förslag, sorn blifvit afgifna, icke försmått all följa denna historiens varning, lemnar jag derhän; efter min tanka undertrycka de alla det medlande element, till hvilket vi sjelfve höre, och blottställa derigenom fäderneslandet för den fara jag anlydt: strid emellan de tvenne återstående elementen, till dess det ena blir allena rådande.
Att detta medlande element, som i Sverige utgöres af Adelsståndet, på detta sätt skall undertryckas, förefaller mig så mycket besynnerligare, som Adeln verkligen äger allt hvad som erfordras för att utgöra detta element: en sjelfständig förmögenhet, en allmän och mångsidig bildning samt en sann fosterlandsanda.
Hvarföre skole vida, genom antagandet af något af de förevarande förslagen, hvilka alla fela i det nämnde vigtiga afseende, störta oss, så tillsägandes, i en afgrund, likasom Curtius gjorde, i full vapenrustning.
Att dessa förslag undertrycka det oftanämnde medlande element, är hvad jag nu vill söka att bevisa.
Jag skall börja i democratisk ordning, med Hr Ekholms förslag, utgörande åsigterna hos ett sällskap, sig kallande Reformvänner.
Detta förslag är icke annat än en vålnad af det, hvarmed 1840 års Const.Utsk. framkommit.
Mellan dessa båda måste jag likväl gifva företrädet åt del sistnämnda, såsom varande mera conseqvent i sin democratiska ultraism, än de s. k.
Reformvännernes, hvilket, med samma hufvudsyfte, som 1840 års, är inconseqvent och utgör icke annat än en deception, hvilket jag går att bevisa.
Reformvånnernes förslag förespeglar ett tvåkammarsystem, men inebär icke annat än ett enkammarsystem, enär den yngre kammaren väljer den äldre, hvilken sednare således icke blifver annat än ett uttryck af den yngres majoritet.
Det förespeglar upphörande af ståndsval, men bibehåller ståndsval åt BorgareSt., derigenom att det gifvet' särskilda representanter åt städerne, af hvilka de smärre icke bebos af andra än borgare.
Det förespeglar allmänna val, men fastställer en census så hög, att minst 50,000 af nuvarande valmän inom BondeSt. skulle förlora sin valrätt; ehuru denna census i annat afseende är alldeles för låg; den är det nemi. när fråga är att välja mer än halfva representationen, som innefattar den yngre kammaren.
Förslaget fastställer en census af 1000 r:dr r:gs fastighetsvärde å landet: denna summa svarar emot medelvärdet af Jl hemman.
BondeSt. äger 41,000 m:tl; af dessa äro 11,000 så styckade, att de icke skulle lemna valrätt; återstå således 30,000 m:tl, för hvilka nämnde Stånd skulle äga valrätt. R. o. Ad. äger 13,000 ro;tl, ofrälse ståndspersoner 8000, boställsinnehafvare 4000, summa 25,000 m:tl.
Häraf skulle följa, att de 30,000 m:tl, för hvilka BondeSt. skulle äga valrätt, eråfvo åt detta Stånd 180,000 valröster, under det att alla öfriga samhälsclasser tillsammans icke erhöllo mer än 150,000, hvadan BondeSt. komme att ligga öfver med 30,000 röster.
Men 16
Den 10 Mars f. m. icke nog härmed: som valrösternes antal icke stiger i förhållande till hemmantalet, skulle Adel och ofrälse ståndspersoner, hvilka äga de större possessionerna, få se sina röster nedsättas ifrån 150,000, till 100,000, hvarigenom BondeSt. erhölle en pluralitet af 80,000 valröster.
Häraf skulle naturligtvis följa, att det ej skulle finnas ett enda valcollegium i hela Svea land, der icke BondeSt. blefve det allena rådande, insättande i riksförsamlingen antingen ledamöter af sitt eget Stånd, eller hvad sämre vore, detta slags halfherrar, sorn umgås med BondeSt.
Detta Stånd skulle således disponera den yngre kammaren uteslutande.
När nu denna yngre kammare skulle välja den äldre, är det gifvet, att BondeSt. äfven skulle disponera alla ledamöterne i denna sednare, isynnerhet som de för denna kammare fastställda cathcgorier äro så rundeligen tilltagna, att det knappast finnes någon radical 1 Svea land, som icke skulle kunna passas in i någon af desamma.
Häraf följde, att hela lagstiftningen skulle falla i händerne på BondeSt., som åtminstone icke är det mest upplysta af de fyra.
Men det är ej nog med dessa deceptioner; ännu återstår en, den märkvärdigaste af alla.
Förslaget säges innehålla conservativa elementer i den äldre kammaren, men om, enligt hvad jag nyss nämnt, cathegorierne äro så tilltagna, alt hvar och en, äfven den mest progressive individ, der skulle kunna finna ett rum, så vill jag hemställa, om icke detta äfven utgör en fullkomlig diception.
Sjelfva benämningen af den äldre och den yngre kammaren är äfven olycklig, enär den påminner om den Franska revolutionens mest stormiga tider.
Endast dessa namn skulle vara tillräckliga för att åstadkomma ett högst obehagligt intryck på det öfriga Europa.
Hvad idéen beträffar, att låta den yngre kammaren välja den äldre, är den i grund falsk; ty falskt är, att den kammare, som skall föreställa det conservativa elementet, skall väljas af den, som föreställer rörelseelementet, hvarigenom helt naturligt skulle inträffa, att de ifrigasle rörelsemän i landet skulle insättas i denna kammare.
Detta vore ju att sätta bocken till trädgårdsmästare.
Jag hemställer huruvida icke bifall till ett dylikt förslag skulle vara icke blott vådligt för monarkiens framtida bestånd, om det icke äfven skulle blottställa Svenska folket för hela Europas åtlöje.
Vare detta nog sagdt om Reformvännernes förslag.
Jag öfvergår nu till Hr Åkermans förslag, efter uppgift, äfvenledes utarbetadt af ett sällskap riksdagsmän.
Det utgår ganska riktigt ifrån ett tvåkammarsystem, och fastställer antalet ledamöter till 100 i den ena och till 200 i den andra kammaren, hvaremot jag hade ingenting att anmärka; mendet inkastar iden nedre kammaren en phalang af okunnighet, derigenom att det fastställer ett maximum för valcensus, i stället att man vanligen bestämmer ett minimum för densamma.
Det säges, att man icke får äga mer än ett mtl, (enligt det lithografierade förslaget, men 2 m:tl enligt det tryckta förslaget); men man må väl hafva min - Den 10 Mars f m. 17 mindre.
Det bestämmer visserligen sedermera äfven eli minimum af 333 r:dr 16 sk. b:co, hvarigenom valrätten skulle inskränkas emellan 333 r:dr 16 sk. och ett mantal.
Förslaget innehåller, att den nedre kammaren, bestående af 200 ledamöter, skall få 75 i denna cathegori, som komme alt dela BondeSt. i 2:ne elasser, dem som äga ett mantal eller derutöfver, och dem som äga mindre än ett mantal.
Städernes census är föreslagen till 333 r:dr 16 sk., (som är T'7 endast af den census, som Reformvännerne föreslagit); dessa skola lemna 45.
Dessa 45 förenade med de ofvan uppgilne 75 utgöra 120; af 200 skulle 120 (de minst bemedlade och vanligen i följd deraf de minst kunnige) komma att dictera besluten, under det alt de återståande 80 skulle stanna i minoriteten.
Förslaget innehåller visserligen mycket vackra phraser om R. o.
Ad., men deremot mycket få röster; det vore bättre om förhållandet hade varit omvändt.
Endast 25 röster tilldelas R. o. Ad. i egenskap af Adel af bela antalet 300.
Stånd erhölle således endast T'5 röst i alla frågor, i utbyte mot den ± det nu äger, reducerades sålunda ifrån ^ till T' , Jag kan ej neka, att liela delta förslag synes mig föreställa det sorts juste millieu, som
Disa följde, då hon visade sig hvarken klädd eller oklädd, hvarken i ny eller nedan, hvarken ridande, åkande eller gående, hvarken om dagen eller om natten.
Jag öfvergår nu till det förslag, som Hr Cederschjöld framställt.
Han utgår ifrån ett femkammar-svstem, troligen för alt förenkla det nu öfverklagade fyrkamrigas compilation.
Jag kan ej neka, att han nedlagt en stor del af återhållande kraft i sitt förslag, enär han fordrar alla fem kamrarnes öfverensstämmande beslut till en grundlagsförändring och fyra kamrars öfverensstämmande beslut i en bevillningsfråga.
När man ser svårigheten att nu tillvägabringa likstämmighet i 3:ne Stånds beslut, ja, ofta blott mellan 3:ne enskilde riksdagsmän, kan man verkligen jemföra den återhållande kraft, som den värde ledamoten föreslagit, med en stämsko åsatt hjulet på en vagn, som dragés uppföre en backe, i st. f. att en sådan vanligen endast begagnas då man åker utföre en backe, för att hejda den för starka farten.
Den värde ledamoten tillrådde för några dagar sedan, i sin egenskap af läkare, R. o. Ad. att afstå ifrån dess i grundlagen medgifna rätt att vid processioner lill Rikssalen, då riksdag öppnas, vara Konungen dit följaktig, på det att ledamöterne af detta Ständ skulle kunna bibehålla sina kappor på sig (jag vet ej om meningen var på ena eller begge axlarne), för att dymedelst undgå förkylningar.
Den värde ledamoten, som gaf detta råd, torde ej laga illa upp, om jag, med anledn. af det afhonom framställde femkammarsystemet, gör en liknelse, hemtad ifrån den vetenskap, i hvilken lian så myckat utmärker sig (mera än som lagstiftare).
Om dessa fem kammare, sorn utgöra lika många negativa ingredienser, kastas uti en retort, frågar jag, om deraf något annat resultat skulle erhållas, än det af vissa chemiska compositioner lemnade — det tomma intet. 8 H. 3 18 Den 10 Mars f. m.
Jag kommer nu till en annan reservant, Hr Lagerhjelm: hans förslag synes vara det, som bäst skulle kunna tjena såsom en öfvergångsbrygga ifrån det nuvar. fyrkamriga till ett två kammarsystem.
Det är likväl icke eller utan sina bristfälligheter, till hvilka jag i främsta rummet räknar, att R. o. Ad. icke skulle få en enda ledamot i den nedre kammaren, hvilken egentligen är den, som afgör om bevillningens beviljande och örn beskattningens fördelning.
Att åt ett Stånd, som äger en jordförmögenhet af 100 millioner r:drs värde, icke lemna någon andel i beskattningen, är ovillkorligen orättvist.
Det första resultatet deraf vore att afskaffa grundräntan ä skattejord, utan ersättning för privilegierad jord, eller alt ålägga denna samma grundränta som skattejord.
Det andra stora felet består deruti, att den öfre kammaren skulle omväljas för hvarje riksdag.
Jag har aldrig hört, att man kan vinna conservation och stadga i åsigt medelst ett perpeluum mobile.
Jag öfvergår nu till sjelfva hufvuddocumentet, Const.Utsk:s förslag.
Det är med ledsnad jag finner, att detta förslag, uppgjordt af män, för hvilka jag hyser den största aktning, och hvilkas politiska tänkesätt jag i många fall delar, är bygdt på så falska grunder. R. o. Ad. jemte 2:ne andra Stånd beslöto vid sisth riksdag antagandet af ett tvåkammarsyslem; men jag hemställer huruvida tvenne kamrar utan någon karakters-skillnad i sin sammansättning, och bestående af alldéles samma ingre dienser kan anses vara annat än ett enkammarsystem.
Inom dessa båda kamrar skulle det conservativa elementet befinnas till det progressiva i proportion af f till jj, och hvad Adeln beträffar, blefve förhållandet som i mot £.
Jag hemställer hvad kraft
Adeln då skulle äga att frälsa sina återstående rättigheter. R. o. Ad. skulle alltjemt blifva öfverröstadt, och innan kort skulle ingenting mera finnas qvar af dess rättigheter.
Enligt försla get skulle den äldre kammaren icke väljas för längre lid än 5 riksdagar, således för 15 år.
I alla Europas länder har manerkänt, att domaremakten, för att kunna vara oberoende, måste vara oafsättbar.
Denna princip är än mera användbar på en öfre kammares ledamöter, ty huru skall hos dem detta så nödvändiea oberoende kunna påräknas, då de icke med säkerhet kunna förutse att blifva omvalde, och månne ej, just till följd af denna osäkerhet, de snart sagdt måste blifva, det sämsta af allt, popularitetsjägare.
För öfrigt anser jag detta förslag vara antieuropeiskt: jag hemställer i hvilket land det skulle kunna inträffa, att t. ex. en skomakare (borgare i en småstad) eller en bonde, lemnade, den ene lästen, den andre plogen, för att directe inträda i representationens öfverhus, hvilket kunde ske, enär förslaget sätter både borgare och bönder i den öfre kammaren.
I Nord-America t. o. m. är Senaten sammansatt af republikens mest ansedde och högst uppsatte män, ty det fordras en lång carriére och utmärkta egenskaper, för att der vinna inträde i denna Senat.
Här deremot skulle hvarje kälkborgare och hem - Den 10 Mars f. m. 15 raansdelsägare kunna blifva ledamot i öfverhuset.
Detta skulle i sanning blottställa oss för Europas hånlöje.
Det är verkligen olyckligt, alt vi genom delta förslag inkommit i den ledsamma ställning, hvaruti vi oss befinna, och högst olyckligt, att Gunst.Utsk. infört oss på dylika villovägar.
Fosterlandsvännen skulle verkligen, med hänseende lill desse män, kunna med den store Romaren utropa: ”äfven du Brutus!”
Män skulle tro, alt jag vore mycket ultra-sinnad, dä jag afstyrker förslaget, derföre att det icke gifver tillräckligt utrymme åt det återhållande elementet, Adeln isynnerhet; men, mine Hrr, jag tror mig hafva lemnal bevis på motsatsen uti det arbete, jag för 12 år sedan i detta ämne ifrån trycket utgifvit, och hvars grunder i korthet voro allmänna val till den nedre kammaren, samt benämning af Senat för den öfre liksom den Nord-Americanska, vald för lifstid liksom Juli-revolutionens öfre kammare.
Nä väl, är detta för mycket conservatism?
I Sveriges gamla monarki anses den som aristocrat, hvilken i hvarje annat land skulle passera för att vara democrat.
Under den Babyloniska förbistring af mångfaldiga förslag, dem jag förkastar, framskymtar dock för mig en stråle af ljus, genom det anförande, sora en värd ledamot af Regeringen afgifvit och i hvilket jag i hufvudsaken instämmer.
Erik, uppläste ett så lydande anförande:
Det ärende, hvars behandling till ett för fäderneslandet gagneligt resultat, redan under flere år framför alla andra utgjort föremålet för alla vältänkande medborgares uppmärksamhet och varmaste önskningar, har nu. ånyo kommit under It. o. Ad:s öfverläggning.
Att under denna öfverläggning yttra sina tankar, torde redan i allmänhet få anses såsom en dyrbar pligt för hvarje representant, som förut på något offentligt sätt deltagit i rådslagen, men ännu mera för dem, som, vid åtskilliga tillfällen under de redan tillryggalagde riksdagsförhandlingarne, hvarken kunnat eller velat återhålla uttrycken af sin missbelåtenhet med det nuvar. representationssättet och sin öfvertygelse att med dess bibehållande föga gagneligt och helsosamt för fäderneslandet står att uträtta.
Ehuru redan åtskilliga af R. o. Adis ledamöter yttrat sig i ämnet, och ehuru troligtvis ännu flere ämna att deri uppträda, anhåller derföre äfven jag att ronde detsamma få i prot. nedlägga mina tankar, äfvensom de skäl, hvarföre jag nödgas afstyrka gillande af Const.Utskis förevar, betänk.
Utsk. utgår väl från den, efter min öfvertygelse ganska riktiga åsigt, att de under samhällets framskridande utbildade olika samhällsclasserne i sig inbegripa Statens alla stora allmänna intressen, hvarföre också en på classval grundad representation lemnar den säkraste borgen för uppnåendet af Statens ändamål, enär ensidighet och orättvisa i besluten säkrast motarbetas genom den sakkunskap och den jemvigt i inflytande, som inom nationalrepresentationen måste uppkomma, dä intet af de större samhällsinleressena der sak - 20 D e n 10 Mars f. m. nar sina genom fritt val utsedde målsmän, och de alla tillsammans ömsesidigt skydda hvarandra, samt finna en inbördes säkerhet deruti, att icke tillåta någotdera tillvälla sig öfvervigten på de öfriges bekostnad.
Men såväl vid tillämpningen af denna grundsats, som vid bedömmandet af dess motsats till de af ålskillige reservanter yrkade s. k. samfällda valen, anser jag Utsk. hafva råkat in på högst betänkliga afvägar.
I det förra afseendet fästes otvunget uppmärksamheten vid Utsk:s godtyckliga indelning af de, på de större oell vigtigare samhällsinteressena sig grundande samhällsclasserne, som efter Ulsk:s förmening utgöras af våra nuvar. fyra s. k.
Stånd, med tillägg af ytterligare ett femte.
Visserligen är det saul, att BondeSt. företrädesvis synes representera, likasom det också vid början af de fyra Ståndens sammanställande inom nationalrepresentationen, representerade det lägre jordbruket.
På samma sätt synes BorgareSt. företrädesvis representera handeln, fabrikerna och slöjderna, PresteSt. den religiösa och vetenskapliga bildningen, samt R. o. Ad. den större jordförmögenheten jemte statsmanna-och embetsmannabildningen; men sådant hindrar icke, och har ej eller hindrat, att hvartdera af de nu uppräknade Stånden under tidernas längd småningom kommit att inom sig innesluta en mängd individer, som omfattat de öfrige Ståndens hufvudsakligen utmärkande yrken.
Så ser man ej sällan bonden och borgaren genom Hit, omtanka och skicklighet i sine ursprungliga sysselsättningar, samla en betydlig förmögenhet, som nedlägges i större jord- eller bruks-egendomar, eller deras och prestens söner genom en ändamålsenlig uppfostran, flitiga studier och ådagalagd skicklighet, uppnå Statens högre embetsmannaplatser; hvaremot adelsmannen lika ofta, till följd vare sig af en mindre gynnande ekonomisk ställning eller mindre lyckliga naturanlag, öfverlemna!' sig ål det mindre jordbrukets bestyr, eller stannar på tjenstemannabanans lägre och obemärktare trappsteg.
Dessa omständigheter, i förening med sednare tiders stadganden af en vidsträcktare näringsfrihet, af rättigheten för alla medborgare att innehafva och besitta jord af hvilken natur som helst, samt af allas lika befogenhet att endast till följd af förtjenst, och utan afseende å börd, uppnå Statens högsta embeten och värdigheter, har slutligen i den andra och derpå följande generationer framalstrat en medel dass, som icke med fog kan anses tillhöra något af de nu befintlige fyra RiksSl:n.
Men icke kan, derigenom att denna medelclass, i egenskap af ett femte riksstånd, inrymmes i representationen, den olägenhet höfvas, hvarken att intetdera af de nu befintliga och af Utsk. lill fortfarande förordade fyra RiksSt:n afspeglar något visst och bestämdt större samhällsintresse, ej eller alt antalet af dessa större samhällsintressens representanter, vare sig genom den nuvarande eller den af Utsk. föreslagne ståndsrepresentationen, helt och hållet bestämmes af slumpen, och således icke står i något afvägt förhållande lill oftanämde intressens inbördes vigt inom Staten.
Uttk. hade derföre, efter min tanka, bort uppställa en representation, byggd på en verklig och bestämd classindelning, helst de Den 10 Mars f. m. 21 nuvar.
RiksSt:ns juridiska rätt dermed utan svårighet kunnat förenas, då Bonde- och BorgareSt:n hufvudsakligen och naturligen kommit att inrymmas bland de hufvudclasser, som -verka för Statens materiella förkofran, och, beträffande de ideella samhällsinleressena, hvilande egentligen på bildningen och den historiska continuiteten, dessa kommit att hufvudsakligen i sig innefatta det nuvar.
PresteSt. samt, gemensamt med den högre jordförmögenheten, H. o. Ad.
Dernäst fäster jag mig vid Utsk:s bedömmande af den förmenta motsatsen mellan classval och s. k. samfällda val.
Dä Utsk. yttrar, att, genom s. k. samfällda val, de valde möjligen kunde komma att tillhöra en enda samhällsclass, anser jag nemi.
Utsk. hafva förvexlat begreppen om samfällda och allmänna val, hvilket äfven synes deraf, att Utsk. till samma begrepp ömsom lämpat begge benämningarne.
Af allmänna val, hvarmed rättast torde förstås sådane, hvari alla medborgare utan classification af förmögenhet eller yrke få deltaga, kan visserligen den af Utsk. befarade följd lätteligen uppslå; men för så vidt Utsk. med benämningen samfällda val förstår sådane, sorn af åtskilliga reservanter inom Borgare- och BondeSt:n blifvit yrkade, kan en dylik följd i sin allmänlighet icke uppstå, enär åtminstone tvenne olika intressen deri blifvit inrymde, nemi. landtmannaintresset och stadsmannaintresset.
Förhållandet är också, att såväl de af Hrr Lagerhjelm och Akerman, som de af Hr Ekholm och Biksdagsm.
Bengt Gudmundsson inom Utsk. väckte förslag grunda sig på antagande af särskilda classer, ehuru de tvenne förstnmände yrka flere sådane, men de sednare deremot endast tvenne, eller en för städerne och en för landet, af hvilket sednare yrkande följden väl skulle kunna blifva den, visserligen ganska menliga, att ett eller annat vigtigare samhällsintresse skulle kunna inom nationalrepresentationen undertryckas, men deremot icke att de. valde skulle kunna komma att tillhöra endast en enda samhällsclass.
Delta sammanstämmande, åtminstone de olika förslagen emellan, hade för Utsk. måhända bort utgöra ännu en anledning att fästa sig vid classvalen, men alt dervid endast tillse, att inga samhällsclasser inom representationen kunnat förtryckas.
Troligtvis skulle Utsk. då funnit, att bildningens och den större jordförmögenhetens särskilda classificerande, vare sig tillsammans eller i särskilda valclasser, skulle, åtminstone hvad nedre kammaren beträffar, mellan de olika förslagen utgjort en tjenlig föreningslänk, som ytterligare kunnat stärkas såväl genom inrymmande åt de mera bildade classerne af någon mindre och egentligen endast moralisk inverkan på allmogens eller den lägre jordbruksclassens val, som ock genom medgifvande af valbarhet utom classen, på sätt det af Hr Akerman inlemnade förslag innefattar.
Men Utsk. har lemnat åsido denna combination, och derigenom låtit gå sig ur händerne tillfället all uppställa förslag till en möjligen å ömse sidor antaglig och af allmänna rösten så ifrigt påkallad representationsreform. 22 Den 10 Mars f. m.
Beträffande de begge .särskilda kamrarnes sammansättning, bade Utsk. onekligen bort fästa en förtjent vigt vid de grundsatser, som i detta afseende uttalats af flere bland reservanterne, särdeles Hr Tersmeden, att nemi. nedre kammaren bort inrymma ej blott en rättvis andel åt de i samhället för handen varande mera materiella intressen, utan äfven innefatta dess mera rörliga framåtskridande elementer, samt att öfre kammaren bort bildas med riktning ej mindre att i främsta rummet öfvertaga det beståendes vård, både i afseende till denna vårds vigt för det närvar, ögonblicket och för det frö densamma, ehuru ej hvilande på omvexlingar och omstörtningar, innebär lill utveckling och förbättring, än ock att innefatta målsmännen för samhällets högre ideella intressen, samt att med framgång kunna moderera eller återhålla den rörlighet, som dagens meningar stundom framkalla hos de talrikare classer, hvilka i all förändring vanligen hoppas en förbättring, och i allt nytt ett godt.
I den nedre kammaren hade derföre, efter min förmening, bort insättas den talrikare, lägre och medelmåttigare förmögenheten, samt den allmännare samhällsbildningen, hvaremot tjenliga beståndsdelar för den öfre utan svårighet kunnat utfinnas genom val inom vissa qvalificationer af och bland Adeln, det högre Presterskapet, samhällets flere högre bildningsclasser, samt större godsägare och näringsidkare, och slutligen genom ett inskränktare antal representanter, dem Konungen billigtvis borde tillkomma att utse, såsom ersättning för dess ännu gällande prerogativ alt i tvenne Stånd utnämna sjelfskrifne sådane.
Men i stället att föreslå tvenne kammare med denna väsendtligare karaktersskillnad, en utväg, som derjemte, utgående från det närvar, såsom ett gifvet rättstillstånd, skulle på ett lämpligt sätt bibehållit såväl Konungens, som de fyra särskilda RiksStms juridiska rätt, har Utsk. construerat tvenne, som, härledande sig från samma valkretsar och hvar för sig saknande ett bestämdt skaplynne, endast synas utgöra tvenne likartade hälfter af ett och samma enkammarsystem, der naturligtvis samma meningar skola lyckas göra sig herrskande inom begge, der den återhållande kraften kommer att lemnäs åt slumpen, och inom hvilkas sköte den vådliga slitningen mellan de så heterogena ståndselementerna troligtvis skulle komma att fortlefva.