Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ser man blott på de sistnämnda, eller skuggsidorna af dessa företeelser, så skulle man väl kunna frestas, att antingen vilja utrensa det onda eller ock för dess afvärjande, om möjligt, tillintetgöra hela det skedda verket.
Men såväl ur Guds ord som erfarenheten finner man, hvad det förra angår, lätt, att till följd af den bland ning utaf två motsatta elementer, nemi. af en mindre del godt mot en större del ondt, hvilken inom allt menskligt förekommer, skulle ett sådant försök, att genom negativa åtgärder söka verkställa en gallring, vara ej blott oklokt och fåfängt, utan äfven föranleda hvetets upryckande jemte ogräset samt det sednares mångdubbla förökande.
Hvad åter beträffar försöken till det helas borttagande, så visar oss upenbarligen samma ord och samma erfarenhet, att detta verk, ehuru det, till följd af mensklig skröplighet, framstår med en mängd abnormiteter och förvillelser, dock i sig sjelft icke är ett menskligt, utan ett gudomligt verk, hvilket såsom sådant lika litet får som kan af någon mensklig makt förstöras, utan måste ledas och utföras genom samma Gudomliga hand, som af nåd och kärlek 394 Den 26 November e. m. satt detsamma i rörelse.
Vid denna ledning vill dock samma hand begagna sig af menskliga redskap; och ehuru det ej finnes någon kristen; som icke i viss mån har skyldighet och tillfälle till såväl andlig som timlig verksamhet, så vill den dock företrädesvis härvid begagna sig utaf särskildt utsedda tjenare inom den synliga Kyrkan.
Hos desse framförallt vill den Gudomliga kärleken ingjuta sin egen ömhet om själarnes bästa, en lefvande insigt i ordet och en trohet och vislighet, som i fruktan och bäfvan endast söker att gå sin Herres ärender.
Om nu så är, att denna Kyrka till stor del förfallit i en inre dödssömn samt, med ljumhet för hvad som skulle utgöra dess innehåll och lifsprincip, gjort de former och den ordning, hvarinom den rörer sig, till en afgud och hufvudsak; så följer af sig sjelft, att den, i känslan af inre tomhet och svaghet och förbiseende att det inre murknandet ohejdadt tilltager, vill för sitt uprätthållande använda de vapen, som den med mesta förkärlek begagnar, nemi. att genom stiftande och tillämpning af tvångslagar söka befästa sina yttre murar.
A andra sidan vilja religionsfrihetens förfäktare, glömske af att vår Gud äfven är ordningens Gud och att denna Kyrka, ehuru, genom brist på näring af den rätta lifssaften, vanvårdad, dock från Honom eger sitt ursprung, glömska af att hvarje äfven Gudomlig instiftelse kan inom vår skröpliga verld råka i förfall, utan att den derföre i sig sjelf bör eller får förkastas, sönderrifva vår Kyrka i den falska föreställning, att man genom borttagandet af en yttre institution skulle kunna skapa ett förut icke befintligt innehåll; en idé, lika overkställbar, som om man tänkte sig kunna förvandla ett kallt rum till varmt genom att borttaga golf, tak och väggar utan att derinne anbringa någon eld.
Då vi i vårt land äro nog lyckliga att ega en bekännelse, hvars öfverensstämmelse med Guds ords anda och mening väl knappast någon inom detta hus torde vilja bestrida; och då bland alla dem, som i denna tiden, såsom det plägar kallas, visa ett större nit om Gudaktigheten än jemförelsevis ett ganska ringa fåtal, som i sjelfva bekännelsen divergera, samt de sistnämndes skiljaktiga åsigter ännu framstå i ett ganska sväfvande och outveckladt skick; så vore det, särdeles vid denna tidpunkt, i hög grad sorgligt, om, genom ofvannämnde båda, hvarandra i händerna arbetande, yttterligheter, motståndet å ena och påtryckningen å andra sidan skulle bringa oss till den möjliga men olyckliga nödvändigheten att se vår Kyrka sönderslitas, samt öppet spelrum lemnäs för andlig villfarelse, att i förening med andlig död förlama våra innersta och heligaste samhällsband.
I syfte att förekomma detta, tyckes det vara de nu församlade Ständernas pligt, att så vidt på dem beror lagstifta; och enda rätta och visliga utvägen är, efter min öfvertygelse, den, att, antingen vår Statkyrkas bestånd blifver af längre eller kortare varaktighet, söka att inifrån bibringa henne all den kraft, som den, särdeles under nuvar:de tid, behöfver, och detta, såsom jag vid ett annat tillfälle hade anledn. yttra, dels genom sådana lagstiftningsåtgärder, som äro egnade att mera positift bidraga till framkallandet af andligt och kyrkligt lif, dels ock genom att i första rummet söka så väl inom den verldsliga som kyrkliga lagstiftningen undanrödja allt, Den 26 November e. m. 395 sorn utgör ett ämne till befogad förargelse samt föranleder åtminstone mången enfaldig och samvetsöm till separatism utan att han från Kyrkan afviker i läran, blott skyr för den köld, tomhet och verldslighet, hvilken, till stor del gynnad och föranledd af gällande lagar, han der får möta.
Hvad det förra beträffar, så hoppas jag med visshet, att R.
St:r från mera sakkunnige och i den vägen mera erfarne man komma att emottaga framställningar af tillräcklig rikhaltighet för de åtgöranden, som vid denna Riksdag böra ifrågakomma.
Inom det sednare området åter anhåller jag härmed vördsamt, att ur egen erfarenhet få, rörande blott en enda sak, nemi.
Sabbatsdagens helgd, vända upmärksamheten på förhållandet mellan, å ena sidan, det Gudomliga hudet derom och den enskildte kristnes behof derutaf samt, å andra sidan, det skydd, hvarmed det s. k. kristliga samhället i sina borgerliga lagar vakar öfver detta bud och vårdar denna rätt.
Budet om att hålla Herrans Sabbat helig är icke blott ett Gudomligt bud, hvilket ännu aldrig blifvit uphäfdt, och är högre än alla dem, som röra samhällsmedlemmarnes inbördes förhållande.
Het är tillika en den största och dyrbaraste gåfva och rättighet, som åt den enskildte kristne blifvit skänkt för hans lefnadstid här i verlden.
Ehuru man visserligen kan, i afseende på Sabbatshelgden, genom missförstånd gå för långt, så väl åt höger som åt venster, samt dymedelst förgäta det kristliga kärleksbudet och nödtorftens fordringar, så känner dock i allmänhet icke den kristne detta bud såsom ett tvång, hvilket med hängande hufvud pligtmässigt måtte iakttagas, utan det blir honom i högsta måtto kärt och behöfiigt att, efter veckans arbete, i sina jordiska bestyr få på denna dag, med åsidosättande af alla timliga omsorger, med hela sin själ hvila och vistas inom ett annat område, samt der hemta näring innan den nya veckans arbete börjar.
Om han icke redan hyser separatistiska villfarelser, så vill han gerna i Guds hus deltaga med församlingen i ordets hörande och sångens upstämmande.
Men hvilken färg, stämpel och karakter finner han vara af Staten intryckt på församlingens
Sabbatsdag!
Bor han, såsom jag och många, i en socken, hvars kyrka är belägen i en liten stad, så får han straxt före och efter Gudstjensten se och höra folkhopar under hån och stoj strömma in och ut genom dörrarne till de krogar, som författningsenligt med Magistratens bifall till Stadskassans vinst, hållas öpna under alla timmar af dagen, med undantag af Gudstjensten.
Han får äfven, åtminstone på vägen till kyrkan, sällskapa med en mängd menniskor, hvilka, bärande på knyten, buteljer, hudar m. m., under samtal och omsorger, som äro helt främmande för deras kyrkobesök, stå på väg att upgöra sina affärer i salubodarne, hvilkas stängande under helgedagarne den nu gällande straffbestämmelsen är alltför obetydlig att kunna åstadkomma.
Sedan Gudstjensten är slut, så komma i omedelbart sammanhang dermed Kungörelserna, liksom för att utplåna allt intryck af hvad nyss förevarit, samt leda tanken tillbaka på verldsliga ämnen redan före utträdet ur kyrkan.
Derefter öpnas krogar och salubodar, hvarjemte den lagligen till denna helgedag utlysta Sockenstämma börjar och fortgår flerstädes inom sjelfva Guds hus, ofta under stormande de - 366
Den 26 November e. m. bätter och kärlekslösa tvister om mitt och ditt i flere timmars tid.
Det är tydligt att Gudstjensten, inpassad emellan dessa anstötligheter och verldsgöromål, lätteligen har kunnat förfalla till en stel och andelös form, så mycket mer, som både lärares och åhörares sinnen måste i mer eller mindre mån vara störde och uptagne af allt detta, som för Herrans dag och åhörarnes själsangelägenheter är af en helt främmande art; och dessa förargelseämnen, sfi obetydliga de ock i sig sjelfva må synas, utgöra dock, genom den legalisering de liksom gifva åt Sabbatsmissbruket, en så kraftig anledn. till separatism, att jag icke kan annat än på det allvarligaste upmana hvar och en, som nitälskar för vår kyrkas lif och bestånd, att söka medverka för att på lagstiftningens väg undanrödja desamma.
Jemte uttalande af den grundsats, hvarpå R.
St:rs lagstiftning uti frågor, som ha afseende på våra kyrkliga och religiösa förhållanden, borde, efter mitt förmenande, rätteligen byggas, har jag härmed tagit mig friheten anföra gemensamma motiver för fyra särskilda motioner, hvilka alla hafva det syftemål, att, i afseende på Gudstjensten och ordningen inom de särskilda Kyrkosamfunden, förändra de hittills gällande lagbud till mera öfverensstämmelse med det gudomliga Sabbatsbudets och kristliga behofvets fordringar, samt derigenom medverka till förebyggande af en till söndring och villfarelse ledande separatism; och som dessa utaf mig åsyftade förändringar torde höra till olika Utskotts behandling, så får jag uti denna motion inskränka mig till att vördsamt föreslå:
Det R.
St:r måtte för sin del besluta, att, med ändring af 26 §:n i nu gällande Förordn., ang:de vilko ren för försäljning af bränvin, all utskänkning, såväl i stad som på landet, må vara under Helgedag förbjuden vid samma ansvar, som för förbrytelser mot samma § i öfrigt stadgadt är.
Remitterades till Bevilln.Utsk.
Sedermera anförde
Hr Ehrenborg, dels muntligen dels skriftligen : 1:0
Med angifvande af dessa grundsatser, hvarpå lagstiftningen ronde frågor inom det kyrkliga och andliga området bör, efter mitt förmenande, byggas, särdeles i vår tid, har jag häruti tagit mig friheten införa gemensamma motiver för fyra särskilda motioner; men som dessa motioner torde komma att remitteras till olika Utskotts behandling, får jag i denna inskränka mig till att föreslå:
St:r för sin del måtte besluta ett tillägg till 3 kap. 8 §:n Missg.Bm, hvaruti en straffbestämmelse må stadgas, tillräckligt kraftig att inställa och förekomma handels idkande uti salubodar under Helgedag.
Uti en del trakter beifras aldrig detta brott, utan rangeras saken emellan åklagare och handlande på ett för bådadera i ekonomiskt afseende visserligen fördelaktigt sätt; men äfven der åklagaremakten icke blundar för Den 26 November e. m. 397 oskicket, blir dock bötesbeloppet, af Tre B:dr 16 sk. b:ko, en i allmänhet föga känbar afbränning på sabbatshandelns vinst.
Då man vid bestämmandet af ett straff har förnämligast att taga i betraktande vigten af det bud och den makt, som genom förbrytelsen violeras, samt väl detta brott icke kan hänföras till dem, som tillfälligtvis eller af öfverilning ske, utan obestridligen utgör ett af vinningslystnad föranledt och lugnt öfverlagdt trots mot den Gudomliga viljan, så har jag visserligen tvekat huruvida icke en urbota straffbestämmelse vore här på sitt ställe; men med afseende på missbrukets hittills varande allmänhet samt den fördragsamhet dermed, som inom den allmänna opinionen beklagligen tyckes ega rum, vågar jag f. n. ej föreslå högre ansvarsbestämmelse än böter af Etthundra
K:dr r:mt för hvarje gång öfverträdelse sker.
På samma grunder som jag i föregrde motioner anfört, och hvilka ordagrannt äro införda i den jag nu ämnar väcka, anhåller jag, att, då dessa grunder icke torde behöfva ånyo uprepas, få föreslå: sådana förändringar i K.
Eördmn om Sockenstämmor i Eiket, hvarigenom dessa blefve lagligen bestämda att på söcknedag hållas.
Så länge ett motsatt förhållande eger rum, torde det vara tydligt, att om den sabbatsälskande kyrkobesökaren är i den borgerliga samhällsställning, att han vid sockenstämman har något updrag att redogöra för, någon sak att framställa eller någon rätt att bevaka, så, ehuru angelägen han än må vara att troget och samvetsgrannt sköta alla äfven de jordiska bestyr, i hvilka han blifvit satt, är han dock här, genom den Gudomliga och verldsliga lagens inbördes kollision, tvingad i den ställning, att antingen nödgas bryta sabbatsbudet och försaka sin helgedagsfrid för den borgerliga pligten, eller ock till en del försumma sina jordiska angelägenheter för det högre budets och gåfvans skull.
Sockenstämmans förflyttning från helgedagar har visserligen försökts af en och annan pastor, vare sig af rent kristliga bevekelsegrunder eller såsom en klokhetsmesyr till förebyggande af så väl söndring och förargelse, som den förlust och olägenhet, hvilken vid de kommunala frågornas behandling genom en och annan sabbatsälskande församlingsbos uteblifvande upstår.
Men dessa bemödanden måste dock alltid stranda mot en mängd omöjligheter, så länge pastor ej har att stödja sig vid ett bestämdt lagbud, hvilket, respekteradt ej mindre af de högre auktoriteter, som understundom utsätta sockenstämmodagen, än äfven af församlingens medlemmar, ovillkorligen bjuder dess hållande å sockne - 3<J8 Den 26 November e. m. dag.
I afseende å detaljerna och tillämpningen af ett dylikt stadgande har jag tänkt mig, att ordinarie sockenstämma skulle lämpligen kunna bestämmas att hållas i hvarje församling, alltid i socknestuga och tvenne gånger, eller t. ex. första och tredje helgfria Lördagen i hvarje månad, samt att dervid föredroges alla de mål, som nu höra till sockenstämmas handläggning och som blifvit på nästföreg:de sockenstämma kungjorde.
Derjemte skulle äfven upläsas alla de kungörelser, som nu från predikstolen meddelas, helst äfven den nu gällande sockenstämmoförordmn beviljar tillträde till sockenstämman, ej blott åt de röstegande, utan åt hvarje församlingsmedlem, och således denna stämma med rätta kan anses för en hela församlingens sammankomst, der lagar och författningar lämpligen kunna promulgeras.
Detta vore således alltid ett ämne att på ordinarie stämman meddela, äfven om emot förmodan ingen annan angelägenhet vore att föredraga, hvilket dock är föga sannolikt, helst i en tid då det kommunala lifvet är i ett jemnt framåtgående.
Jag har vid ofvannämnde förslag till tidsbestämmelser antagit, att församlingsboerna ej skulle behöfva inhemta kungörelser oftare än tvenne gånger i månaden, helst som K. M:s Befdnde och andra auktoriteter, äfvensom hvar och en enskild person, om detta vore lag, på förhand kände de dagar då sockenstämma allestädes samtidigt hölles, och derefter lämpade kungörelsernas utfärdande.
Naturligtvis skulle äfven extra sockenstämma, då den för angeläget ärende erfordrades, kunna hållas, efter pålysning derom vid nästföreg:de ordinarie stämma.
Allt detta skulle i utförandet ej möta svårighet i sådana församlingar, der folket i alla fall hvarje Lördag samlas till torgdag i den vid kyrkan belägna staden eller kyrkbyen, samt derstädes vanligen vid samma tillfälle ha sina kommunala nämnder för fattigvård, vägar m. m.
Här skulle sockenstämman, vid sidan af de öfriga verldsbestyren, falla sig särdeles lämplig, och dessa dagar just blifva samlingsdagar för upgörandet af allmänna och enskilda verldsligt angelägenheter, samt detta sammanförande af det ena med det andra till samma tid utan tvifvel bidraga till det kommunala lifvets tillväxt och styrka.
Deremot möta oss olägenheterna inom de mindre folkrika och försigkomna socknarne, der måhända intresset för gemensamma angelägenheter är ringa och ingen annan anledn. förefinnes, att gå den kanske långa vägen fram till socknestugan, samt sålunda husfadern och socknemannen skulle under året göra en förlust af 24 arbetsdagsförmiddagar eller 12 dagsverken.
Detta kan visserligen icke bestridas; men om, såsom sannolikt är, den brodd till kommunalvakenhet, hvilken på sednare Den 26 November e. m. 399 tiden äfven hos allmogen röjt sig, ej dör ut, utan tillväxer, så blir det nog en dag för socknemannen klart, att, äfven ur blott ekonomisk synpunkt betraktadt, dessa tolf arbetsdagar, upoffrade till rådplägning om kommunens gemensamma angelägenheter, ej äro förgäfves bortkastade.
Att svårigheter kunna möta, hvilka jag måhända ej kunnat på förhand beräkna, är jag emellertid gerna villig att erkänna, och det sknlle förundra mig, om ej motstånd skulle rönas i ett försök till rubbning af en så gammal sed som sockenstämman om Söndagen; men jemte det jag härmed sökt efter förmåga motivera min öfvertygelse om förslagets praktiska utförbarhet, beder jag att framförallt få ännu en gång vördsamt erinra, att de skäl, som föranleda denna motion, mer än upväga alla praktiska betänkligheter, samt att den säkraste garantien för problemets lyckliga lösning liggér i det oss gifna och på såväl samhället som individen tillämpliga löftet, att om vi först söka efter Guds rike, så faller oss äfven detta timliga till; att om vi först och främst göra afseende på hvad som i sig sjelf vigtigast och angelägnast är, samt derefter föga och lämpa oss i de mera underordnade förhållanderna, så, äfven om vi ej kunna annat än motse en och annan upoffring eller olägenhet, röner dock den lagstiftning, som framför allt vårdar samhällets högre intressen, utan tvifvel, äfven inom det verldsliga, långt mera framgång och välsignelse än den, som underskattar de förra.
På grund af hvad nu anförts vågar jag härmed föreslå:
St:r måtte hos K. M. i underd:het anhålla om utfärdandet af en författning med nedannämnde ändringar i den nu gällande SockenstämmoEörordmn nemi.: §:n 1 erhåller denna lydelse:
Sockenstämma skall i hvarje socken hållas två gånger i månaden, nemi. den första och tredje Lördagen, så vida ej helgedag derå infaller, i hvilken händelse stämman hålles nästa söcknedag derefter.
Emellan dessa ordinarie sockenstämmor må äfven, när nödvändigheten så fordrar, extra sockenstämma å söckendag hållas; dock skall alltid underrättelse om tiden derför å nästföreg:de sockenstämma af Ordf:den meddelas; och får icke å extra sockenstämma beslut om afgifter varda fattadt. §:n 2 utgår. §:n 3 erhåller denna lydelse: 1 morn.:
När något ärendes handläggning å sockenstämma af Vår Bef:h:de eller DomKapitlet äskas, må sådant icke vägras. 400 Den 26 November e. m. 2 morn.: Magistrat, Kronobetjente, SoekenNämnd och enskilde ledamöter, som i sockenstämma rösträtt ega, vare ock berättigade att upgifva ärende för sockenstämmas handläggning; dock eger Kyrkoherden etc. §:n 4.
Af första stycket qvarstå endast orden: »Sockenstämma skall hållas i socknestuga.»
Andra stycket erhåller följande lydelse: »Yid sockenstämma skall alltid lemnäs bestämd upgift om öfverläggningsämnen för nästa sammankomst.
Ar ämnet af den beskaffenhet, att det fordrar gemensam öfverläggning af flere socknar inopi samma pastorat, må socknarne till gemensam stämma å det ställe, som finnes lämpligt, sammankallas.» §:n 5. 3 mom. förändras sålunda: »Den rösträtt, som på nämnde grund af bevillning tillkommer socknens innevånare, skall hvarje år, vid den andra ordinarie sockenstämman, i Maj månad bestämmas, och på landet etc.» §:n 8. 1 mom. erhåller i 3:dje punkten denna lydelse: »Prot. må, när så ske kan, genast, men skall i annat fall sednast å nästa ordinarie Sockenstämma justeras.»
Före §:n~ 9 inflyter följande stadgande: »Vid Sockenstämma upläsas de Författningar och Kungörelser, hvilka skola soeknemenigheten meddelas.» §:n 11. 1 mom. erhåller i första punkten följande lydelse: »Nu är Sockenstämmoprot. och beslut justeradt och underskrifvet: då skall beslutet med besvärshänvisning, som alltid bör åtfölja, å nästa sockenstämma upläsas.» §:n 13.
Sista mom. utgår.
Uti det förslag till förändrad lydelse af SockenstämmoFörord:n, hvilket jag härmed tagit mig friheten anföra, förekommer en punkt, nemi. ang:de Kungörelsernas upläsande på Sockenstämman, hvilken, såsom åsyftande en rubbning af Kyrkolagstadganden, ej hörer till det Utskotts behandling, till hvilket motionen i öfrigt torde komma att remitteras.
Jag har dock icke ansett mig af detta skäl nödgad att här utesluta denna punkt, helst som jag ernar genast härefter taga mig friheten i afseende på berörde sak med få ord anföra en särskild motion.
Denna motion remitterades till Allm.
Hr Ehrenborg upläste slutligen 2:ne motioner af följande innehåll: 1:0
För den händelse att min, vid denna Riksdag väckta motion, ang:de förändringar i nu gällande SockenstämmoFörordn., skulle i öfrigt vinna R.
St:rs bifall får jag härmed vördsamt föreslå: det R.
St:r mätte för sin del besluta, att, med uphäfvande af ändring af K.
Förordmn d. 8
Maj 1849 Den 26 November e. m. m samt alla de Lagar eller Författmr, hvilka innehålla bestämmelser om kungörelser och andra verldsliga akters upläsande från predikstolarne, stadgas måtte, att, med undantag af Bönedagsplakat och kollektpå lysningar, alla de tillkännagifvanden och promulgationer, hvilka hittills lagligen från predikstolarne skett, hädanefter skola å Sockenstämma meddelas; och får jag, i afseende härpå, hänvisa, så väl till de motiver, som blifvit anförde i min motion, ang:de förhöjdt ansvar för handels idkande i salubod under helgedag, som till förstberörde, ang:de förändringar i SockenstämmoFörordmn, väckta motion, helst den sistnämnde torde komma under sammansatt Lag- och Ekon.Utsk:s behandling.
Denna motion remitterades till LagUtsk. 2:o Uti 23 §:n af K. M:s Nåd.
Förorda., ang:de vilkoren för försäljning af bränvin, är stadgadt, att »utaf de afgifter — — — — — — — — — •— — — — — till hvarderas folkmängd.» Förgäfves har jag sökt utröna anleda, tili och syftemålet med skiljaktigheten uti denna bestämmelse hvad städerna och hvad landssocknarne angår.
Så mycket lättare har det deremot varit att se frukterna deraf, i thy att städerna, direkt intresserade för stegrandet utaf afgifterna till högsta möjliga belopp, sökt begagna alla uptänkbara utvägar för att, till fyllande af sin fattigkassa, aflönande af sina tjenstemän m. m., upmuntra superiet och öka krogarnes antal, till stor skada och förderf för de landssocknar, som äro i den ledsamma ställning, att de lia en småstad i sin närhet.
Med anledn. häraf, och enar stadgandet utan tvifvel endast härrörer från ett förbiseende, får jag härmed vördsamt föreslå: det It.
St:r måtte för sin del besluta, att, med ändring af denna §:s nuvar:de lydelse, de 4/5:delarne af minuthandels osh utskänkningsafgifterna måtte, äfven för städerne, aflemnas i Landtränteriet för att, tillsammans med dem från landtsocknarne, fördelas på länets samtliga såväl stads- som landsförsamlingar, i förhållande till hvarderas folkmängd; äfvensom jag får föreslå, att uti samma § den bestämmelse må intagas, att dessa medel användas till församlingens fattigvård, enär bränvinskonsumtionen obestridligen är den rot, hvaruppå fattigvården växer.
Uplästes en af H.
Exc. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel, inlemnad så lydande motion:
Då ibland de stora föremål, hvilka fästat Konungens upmärksamhet vid aflåtande af Sina Nåd. Propos:r, de Kongl. Lustslott, hvars Ståthållare jag är hedrad att vara, nemi.
Drottningholm och Svartsjö, blifvit undanskymde, anser jag det vara min pligt att härå fästa Ståndets upmärksamhet. H. I. 26 402 Den 26 November e. m.
Drottningholm, det förnämsta af våra Lustslott, har, genom K.
M:s oaflåtliga upmärksamhet och frikostiga understöd, närmat sig den punkt, då det skall stå fulländadt och förskönadt.
Men jag bör ej dölja för Eder, mine Hrr, att under fullgörandet af Konungens Nåd. befallningar har LustSlottets kassa iråkat en icke obetydlig skuldsättning, dock icke större, än att den genom ett något ökadt anslag skall inom kortare tid åter stå skuldfri, och sedan i stånd att med det ökade anslaget se alla sina behofver upfyllde.
Det har för öfrigt säkert icke undfallit
Ståndets upmärksamhet, att priset på alla ätandes varor, och dermed äfven priset på dagsverken, stigit ända till 100 proc. öfver hvad de voro för några fä år tillbaka.
Den allmänna löneförhöjning, som nu är föremål för Ståndets omhugnad, är derom ett ojäfaktigt vittne.
Jag får derföre vördsamt föreslå, att Drottningholms och Svartsjö Lustslott måtte under påföljande tio år erhålla ett tillökadt årligt anslag af 3,333 R:dr 16 sk. b:ko.
För att visa hvad
Drottningholms anslagen utgjort förr och nu, får jag här derå lemna en noggrannt utarbetad öfversigt, allt ifrån Gustaf IILs tid och intilldess nu gällande Stat upgjordes vid 1809—1810 års Riksdag.
Bilag.
A. Till Ståthållaren å Drottningholms och Svartsjö Kongl. LustSlott, Hans Exc:s m. m.
Högvälborne
Hr Gr. C. A. Löwenhjelm.