Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Från handelsfriheten måste nödvändigt undantagas införskrifvandet af spannemål och bränvin, hvilka varor, uteslutande böra vara landtmanneo förbehållit att producera och försälja.
Jag vågar derföre föreslå, att Krono - Den 15 Febr ilar ii, 38» brännerierna böra nedläggas och försäljas j jag tror att de 1 senare åren ietnnat ringa behållning ; Städernes bränningsrättighet, om ej uppbä!vas åtminstone nedsättas tiil motsvarigheten af det jordbruk de inhafva.
Görliga indragningar af Statens mångfaldiga utgifter hvarom jag emotser sakkunnigas motioner verka äfven i sin mån fördelaktigt på förlägenhetens lättande.
Crediten emellan enskifta, torde sedan upphjeipas af sig sjelf, utan konstigare hjel— pemedel än tillgång på penningar och utan landsförderflige realisationer, hvarpå ett naboRike visar oss ett mindre tillfredsställande exempel.
Om remiss häraf till vederbörligt Utskott anhålles vördsamt.
Herr Tahmi Wollrath:
Det hade varit min afsigt, att då mitt på bordet liggande memorial föredrogs, iå göra några tillägg i afeeende på den af mig deruti nämnde frihet i näringar, med anledning af H err Friherre Cederströms om corporationers
Och skråordningars afskaffarde redan tiil vederbörligt Utskott remitterade memorial samtHerr Hammarskölds dervid gjorda anmärkningar, men då Herr von Hartmansdorff nu begärt att 39® Den i5 Fehruarii. nämnde mitt memorial ännu längre skulle få hvila på bordet, hvaremot jag icke har att påminna, anhåller jag att inför Högloft.
Ridderskapet och Adeln få uppläsa hvad jag i detta ämne antecknat.
Allmän klagan höres om medborgares förlägenhet och behof af hjelp, denne sednare påyrkas under yttrad fiuktan att förlägenheten eljest kan öfvergå till nöd Jag tillstår mig dela dessa farhågor, men hoppas att hjelp ksn finnas, icke genom våldsamma förändringar af äldre och nyare lörfattningar, de må angå financer, jordbruk, bergsbruk, handel eljer näringar; men genom omtänksam eller varsam utgallring af dem, som förfela eller motarbeta sitt ändamål samt införande af sådana, som öfverensstämma med tidens fordringar och saketras skick
Jag anser ej möjligt att penningeförlägenheten på en gang kan afhjelpas, rnen jag hoppas att Riksens Ständer sko' Ja utfinna och stadga medel, sorn säkert, fastän må hända långsamt leda till målet och då vågar jag tro, att ett bland de kraftigaste deribland ar, att lossa de bojor, hvari Svenska näringsfliten ännu tvingas Mine Herrar! om olika åsigter kunna bland oss väcka olika öfvertygelse, så öfverensstämma vi dock alla uti det stora ändamålet att söka bidraga till fo-terlandets välgång.
Denna visshet och ruin rena afsigt gifva rmg hopp om tillgift för de ofullkomligheter och misstag mitt yttrande kan innehålla; jag Den i5 Februarif.
391 begär ej bättre än rättelse och upplysning af den mer kunnige och erfarne.
Då näringsfrihet omtalas, bordet som jag tror, ske m*-d afseende på hela landet, ej blott på vi*sa delar deraf; hufvudstaden må vara af hvad vigt som helst, får dess erskilta fördel och beskaffenhet ej lägga hinder i vägen mot författningar, nyttiga för och påfordrade af antingen hela det öfriga, elier största delen af det öfriga landet, sä mycket mindre, som vid tillfälle af behof undantag kan ske för den d«T af samhället, hvars locala omständigheter sådant fordrar.
Till denna anmärkning föranledas jag af de, från dylika omstänt digheter hem*ade skäl, Herr Hammarsköld anfördt till försvar för Skråordningar.
Om den insigt uti historien jag haft tillfälle förvärfva ej missleder mig, tror jag, att dessa ordningar uti Sverige infördes af den om sitt lands väl omtänksamme Gustaf den bste.
Han emottog ett på folk, näringar och näringsflit uiblottadt land, sorn länge varit en blodig tummelplats för utländskt våld och inhemsk oenighet; för att upphjelpa näringarne och i afseende på dem göra landet lika oberoende sorn han gjort det emot utländsk öfvermagt, nödgades han införskrifva Tyska mästare och tillåta dem, att njuta samma privilegier som voro införda uti deras af små Stater och rrägtiga Städer bestående land, der hade Skråinrättningame vunnit burskap.
Jag medgifver äfven att de vid införandet här medförde nytta, men frågar: göra de ännu lika nytta, befordra de uti vårt vid - 392 Den 15 Februarii, sträckta fädernesland, der egenfeligen endast a:ne större Städer finnas, lika ordning, lika visshet örn förfärdigande af goda varor, lika tilltagande näringsflit och näringsbåg, sorn dermed varit åsyftad, och är ett systeme, sorn uti ltode Sedet gagnade Tyska Hans^städerna, nu mera nyttigt 1 Sverige eller bör det, om äfven skadeligt, bibehållas för dess Gerinaniska anda?
Jag nekar det dristigt och tror att Svenska folket, som från oberoende för fäder ärft egen nationalanda. bör uti den uppsöka grunden til sina lagar och efter den inrätta dem.
Af samma anledningar som Gustaf den Itste vid införskrifvandet af Tyska handtverkare tillät dc-m bibehålla sina Skråordningar, af lika anledningar medförd'’ de Bruksidkare och smeder, som Korungarne Carl den gide Och Gustaf den ctdre Adolph med flere af Sveriges omtänksamme
Regenter från utländske orter införde de privilegier och ordningar, hvilka voro gällande uti de land derifrån de kommo, och af anförda skäl böra äfven desse nu undergå ändring uti allt som lägger hinder uti näringarnes tillväxt och förkofran.
Nu frågas: i:0
Äro
Skråordningarne ännu uti allt eller till någon del nyttiga för hufvudstadens erhålles genom dem af aila slags handtverkare goda varor, för bästa möjeliga pris, och bbr den som ti!
Ii tat handtverkaren betjent med ordning och villighet; befordras eller motarbetas täflan, genom dessa ordningar?
Den klagan här höres öfver långsamhet, öfver bort - Den 15 Februarii. sk§mdt arbete, öfver dyrhet, orsakad af sammansättningar emellan handtverksclasser, talar åtminstone icke till deras fördel. 2:0
Äro Skrålnrättningar oumbärlige för Stadens proviantering; kan priset tor kött, bröd och dricka, alltid med säker billighet bestämmas af Policemagten och rätta medelvägen träffas emellan säljarens vinningslystnad och köparens behof, eller skulle denna gräns, som här med möda måste sckas, icke af sig sjelf visa srg, 0,11 frihet meddelades att utan skråtvång mföra , sälja och köpa dessa varor?
Jag vågar icke bestämdt besvara dessa frågor, men kan ej förneka min öfvertygelse, att uti allt hvad handtverkeri heter, skråtvång mera skadar än gagnar, Täflan uti tillverkningen af goda varor kan ej med skiå-inrättning förenas, så länge skråma tarén är säker, att endast han kan tillitas, frågar han föga efter afnämarens fördel.
Uti våra tider talas och skrifves öfverallt om menniskans medfödda fri- och rättigheter, om rätts-känsla och det rätts-enliga: kan skråtvång härmed stå i bredd, eller böra ej dessa grunder tillämpas vid användandet af medborgares aib*tslörmåga; är det intet näst personliga friheten , samhälis-rm nniskans dyrbaraste rättighet att då hon ej förnärmar sina medmenniskor och utgifver till S atén hvad af hennes förmåga billigt kan fordras, obehindradt få använda sin arbetsförmåga och de kunäkaper hon förvärfvat; och finnes någon naturligare och med erfarenheten mer öfverensstämmande utväg än sådan arbets- och e , 394 Den 15 Februetrii, näringsfrihet, för att uppväcka täflan och ernå förbättring uti tillverkningarna?
Hvad Stockholms proviantering åter be. träffar, tilltror jag tnig icke lemna något yttrande; det tillhör dem som varit eller äro i tillfälle att undersöka och bedöma hvad dermed gemenskap äger; men om för hufvudsta, den svårigheter sig yppa att uti allt upphäfva Skrålnrättningarne, möta dock, enligt min tarka dessa hinder icke för den öfriga delen af landet
Att döma efter den tillförsel, som nu finnes uti alla Rikets öfrige Städer, der landtb mannen sjelf mången gång på torget köper Jandtmannavaror för bättre pris, än uti sin egen hemort, så måste upphäfvandet af allt skråtvång äfven uti Städernas proviantering medföra fördel både för säljare och köpare.
Att ökadt afsältnir.gstillfälle med frihet från skråtvång åstadkommer och ökar tillgångarna progressivt, sådant har alltsedan 18.0 ögonskenligt visat sig vid Götha Canals arbetsstationer i Skaraborgs
Län samt sednare åren vid den i mitt grannskap uti en mager ort påbegynta Warnäs Fästning.
Vid början af dessa arbeten måste proviant anskaffas för hela arbetstreuppens behof, men efter hand har detta behof betydligt blifvit minskadt genom ymnig tillförsel, utan att densamma aftagit för provincens Städer och aldrig med uppstegrade, men ofta med fallande priser.
Orsaken är enkel, den igenfinnes uti behof, afsättningstilljtille och frihet
Otjenligheten af skråtvång uti alta handtverkerier så väl i småstäderna som på Den 15 Felntarii, 395 landet ligger i 'öppen dag för hvar-och en, 60m uti dessa orter något är hemmactadd.
Man träffar icke sällan på landet goda handtverkare, som aldrig lärt uti Mästare-Skrå och deremot rätt ofta uti småstäderne, de som föga duga. så är åtminstone ej sällan förhållandet uti Städerna inom Skaraborgs Län, hvad Skräddare, Skomakare, Smeder och Vagnmakare angår Frihet att efter anmälan hos ortens auctoritet idka det handtverk man kan, skall otvifvelaktigt väcka täflan för att få förtjenst och såmedelst skaffa förbättrade tillverkningar.
Blifva derjemte författningarne i afseende på lär— gossar och gesäller lämpeligen fötäudrade och dessa förpligtade att taga tjenst på år, samt förbudna att som tiggare och lättingar stryka omkring lsndet, skall bättre ordning dem emellan erhållas och landtmanneh borrag irån de olägenheter deras kringvandrande orsakar.
Hvad SkråOrdningar,äroför handtverkerierna, äro uteslutande privilegier för manufacturer och öfriga näringar, ofta af behofvet införda, nyttiga någon gång, men merendels 1 längden skadliga, om de ej rättas, modifieras eller äfven understundom alldeles upphäfvas; exempel torde bäst upplysa detta.
Uti vår Svenska Bruksrörelse var infördt det skråtvång, att vissa Stångjerns-Bruk icke ägde rättighet smida annat tackjern, än sådant, hvartill lättaste tillgången tycktes finnas den tid då Bruks-privilegier utfärdades; bergskarlen ägde rättighet sälja sitt Tackjern lill hvem 396 Den 15 Februarii. han ville, Städernas Borgare fingo dermed fritt köpslaga; men om Bruksägaren handlade af desse, till fri försäljning berättigade, var han förfallen till plikt och taekjernets confiskation, om det ej vid viss masugn var tillverkadt; denna författning ansågs länge för Bruksägares palladium, ändteligen blef den högt öfverklagad, af vår om rätta sammanhanget upplysta Konung upphäfven, jag tror för 3 eller 4 år sedan, och erfarenheten har visat, att ingen olägenhet derigenom har uppstådt, utan tvärtom deraf blifvit en följd att den Bergsman, hvars tackjern är elakt, nödgas genom inblandning af goda malmer eller förbättringar vid sin tackjernsblåsning göra sin vara till försäljning mera begärlig.
Inom Bruksrörelsen finnas ännu författningar, som nog likna Skråtvång.
Huruvida den ibland dem, sorn vid stort vite inskränker Bruksägares rättighet att årligen smida utöfver ett visst Skeppundtal, är af behofvet påkallad i afseende på de Bruk, som begagna köpekohl och köpe-tackjern, derom tilltror jag ej mig ingå i pröfning, ty annan mans lika goda gällande rättigheter kunna härvid komma i fråga ; men att Bruk finnas, hvilka äg-ande egna kohl, egen malm och eget tackjern, och sådant oagtadt hvarken till andra få afyttra öfverskottet af deras tillvsrkade tackjern, sedan deras eget behof är uppfylldt, ej heller deraf smida så mycket Stångjern de medhinna, då de derföre villja till Staten erlägga afgiften, detta vågar jag anse vara ett Den 15 Februarii, 39? olämpligt ingrepp uti medborgares-- rättighet att begagna sin egendom och ett lika onödigt, sorn onyttigt Statens förmynderskap för dea enskilta medborgaren.
Ägande-rätten tyckes i sin grund innehålla den rättigheten, att ägaren på sätt han bäst finner får förbättra sin egendom, följakt** ligen fritt använda och förädla de natur-alster der finnas.
Detta har icke allenast varit, det är äfven ännu förknippadt med många hinder af undersökningar, protester, resolutioner och derigenom orsakade uppehåll och kostnader, vid snart sagt anläggandet af hvad verk eller manufacturer som hälst.
Jag påstår icke att alla sådana författningar böra upphäfvas, men jag tror, att de mycket kunde förenklas och förkortas, mycken för Embetsman derigenom förspild tid besparas och för anläggaren äfven mycken kostnad, som bättre kunde användas på sjelfva inrättningen.
Vid dessa förslager, till fördel för näringsfriheten, möter mig må hända den anmärkning, att bevillning betalas till Staten för alla Skrå-rättigheter, och att för många privilegier och derpå grundade verk och inrättningar, ej allenast betalas bevillning men äfven grundränta.
Att så förhåller 6ig, känner jag fullkomligt; men då hvarje medborgare i Staten, i raon af sin handtering, näringsfång eller egendom, ovilkorligen är skyldig, att skatta för det skydd han i samhället åtnjuter, och jag är öfvertygad, att näringarne skola genom 398 Den 15 Februarii. frihet i hög grad förbättras och förökas, så blifva ökade inkomster för Staten deraf en naturlig följd och full ersättning skall således erhållas för de skatter, sorn försvinna genom upphäfda eller modifierade Skråförfattningar och uteslutande privilegier.
Med sann tillfredsställelse har den för laglig frihet nitälskande medborgaren, tid efter annan sett flera Författningar och Kongl. Resolutioner utkomma, som elter hand visat flera på Svenska näringarne lagde band, eller motat skrå-andans försök att upplifva den samtiden förlamadtj om Riksens Ständer efter allvarlig, men varsam, undersökning om hvad uti dessa vigtiga frågor till fosterlandets förkofran bör vidgöra?, till KonungaThronen der« om framföra sina underdåniga framställningar, skall Konungens vishet och kärlek för sitt folk, visserligen skänka landet författningar , som skola bidraga till dess förkofran och sällhet.
Jag skulle förnärma de ädla tänkesätt, som tillhöra det Stånd, hvaraf jag har den äran vara en medlem, om jag anhöll om tillgift för den tid jag upptagit till föredragande af ett ämne, så vsgtigt för landet som detta, men om jag emot min innerliga önskan, gjort framställningen derom ofullkomligt och illa, det anhåller jag vördsamt mätte mig tiligifvas.
Jag anhåller ödmjukast att detta anförande blifver communiceradt med de öfriga Riksstånden, samt jemte mitt förra memorial 01®
Den 15 Februarii, 399 handels- och näringsfrihet remitteradt till ve - derbörligt Utskott.
Bilagor till PleniProtocollet för d. 17 Februari!. N:o i.’ Friherre Palmjlievna, Carl Otto'.
Ett ögonblick får jag utbedja mig, för att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid ett ämne af vigt för Fäderneslandets framtid, af vigt för allmänna vettets utbredande i samhället.
Det år den uti alla landsorter kånbara bristen på skolor, der barn kunna undervisas uti låsa, skrifva och råkna.
Ingen upplyst man lärer bestrida nyttan af sådana Skolors allmånlighet ingen lärer bestrida nyttan deraf, att hvarje medlem i samhället får inhämta dessa första grunder till upplysningen, råtta ursprunget till all ordning i en lagbunden Stat, till all ändamålsenlig verksamhet, all Industrie, all medborgerlighet och all sann känsla af den allmänna anda, hvilken bör utgöra föreningsb vndet emellan Statens så skildta medlemmar.
Förbättringen af de gamla läroanstalterna och 400 fDen 17 Fcbrucirii. upprättande af nya, har ock i en sednare tid varit föremål för Regeringens omtanka och för patriotiska bemödander af tänkande ädle medborgare; men dels har detta verkstälts blott md Gymnasier och Högskolor, dels genom locala inrättningar här och der.
De ännu gällande Författningar om barnaundervisningen uti landtförsamlingarne hafva redan länge visat sin ofullståndighet och hundradetals Socknar sorn äro utan några slags skolor, vittna om nödvändigheten att vidtaga någon allmänt verkande åtgärd uti detta hänseende.
Den med mångahanda omsorger bekymrade Landtmannen, saknar på de flesta ställen medel att enskilt afhjelpa denna brist Bonden, som framför allt måste utgöra sin betydliga sk »tt till Prästen, torde ock med billighet kunna fordra dennes bestämda tidiga hjelp vid sina barns bildande till nyttiga medlemmar af samhället.
Detta var älven förr uttryckligen föreskrifvet, men denna skyldighet har sedan blifvit öfverflyttad till större delen på församlingarne sjelfve och till en del på Klockarne, hvilkas oduglighet i allmänhet i detta afseende år tåmmeligen vål bekant.
Nu åro visserligen de nitiske Prästmän ej sällsynte, hvilka hvarken spara tid eller möda, att efter otnståndigheternes möjliga medgifvande, arbeta på sina Sorknebarns tidiga undervisande, men lika obestridligt år ock, att detta på de flesta ställen ej sker förrän barnen nalkas manbara åldern och då sker ytterst ytligt; samt att all sådan undervisning - Den 17 Felruarii, ning motverkas af* det obestämda uti skyldigheten för lärande att undervisa grundligt och tilln racl^ligt, samt för föräldrarne, att längre tid sända sina barn till undervisnings erhållande, oberåknadt den tidspillan, som föråldrade låromethoder medföra.
Derföre ses äfven allmäna ligen Allmogens barn sakna all annan uppfostran ån den personliga erfarenheten kunnat gifva dem, samt så mången vårdig lärare skörda ringa frukt af sin härvid använda betydliga möda.
Det år i betragtande af våra stora behof utaf folkundervisningsanstälter och af de möjliga tillgångar som kunna vara att påräkna uti vårt fattiga Fädernesland, som jag kommit till den öfvertygelse att, åtminstone uti de mera tätt bebodda trakterne af Riket, nödige simpla Elementarskolor kunna med nu ägande tillgångar småningom bildas i alla Socknar, om för handen varande medel rigtigt begagnas, och den nyare läromethod, som äfven uti Fäderneslandet på flera orter en god tid varit nyttjad, till allmänt användande införes.
De för handen varande medel, hvilka i detta afseende kunna användas, anser jag vara; 1) Alla Klockar eidner uti Rikets Landsfor samlingar.
Om till Klockare blott antagaa »ådana personer, sorn till lärare uti låsa, skrif - JBil. till Ridd. 0. Ad.
Fr, 1 Band. 26 4o2 Den 17 F einiar ii. va. råkna efter nyare läromethoder kunna an våndas om de tillsattes af Consistorierne i den nion så beskaffade Candidater kunde fås och ledigheter sig yppade, om det blef dem ålagdt att dagligen besörja barnaundervisningen under Pastors tillsyn om det förböds attén Klockare tillika fick vara Torpare eller Hemmansbrukare, samt om
Författningarne bestämdt ogillade hvarje annorlunda qvalificerad Klockare med lön, så torde förnämligaste bristen derige-j norn alhjeipas. 2) Atskillige Pastor sboställen och stommar.
Om på de orter, der localen det medgifver, Församlingar eller Socknar förenades med angränsande Pastorat och Prästerskapets vanliga befattning på dessa orter verkställdes utaf ett något mindre antal personer, under det att lärare af detta stånd åtnjöt de öfverflödiga Boställenas afkastning, med 'vilkar att förestå vissa Skolor.
På slåttbyggderne uti några tråk. ter af Riket, torde detta kunna verkställas på ett och annat ställe. 3) Hemmamtionde uti en del orter, der ovanligt stora Pastorat finnas; om dessa delades så, att Pastor af sin Församling uppbar tertial* och qvecktionde till ett värde af 120 till l8o tunnor spannmål, samt att det öfriga nu årligen utgående af denna tionde, afgafs till Skollärare af PråsteStåndet, hvilken vöre att anse såsotn PastorsAdjunct, Den 17 Februarii. 4o5 4) Begagnande af åtskilliga redan, fast titan särdeles nytta ansiegne privatbidrag.
Öfvertygad att Herrar Biskoppar samt Högtördige PrästeSfåndet med sann patriotisk känsla omfatta hvarje ny anledning att visa det vackra outtröttliga nit för allmänt väl, för stigande upplysning samt lör en allmännare cultur, hvarmed detta Stånd från lång tid tillbaka hår utmärkt sig framför andra länders, får jag åran framlägga denna min motion nam ett förbättradt Skolväsende uti Bandtjör samlingarne till barns fullständiga coll tidiga undervisande uti läsa, skrifva och räkna, med ödmjuk anhållan om remiss deraf till Allmänna Besvärs- och OeconomicUtskottet, hvars mog„ na bepröfvande torde afgöra huruvida förslaget år användbart eiler icke. N:0 2.
Herr Heijkenskjöld, Carl Vilhelm%
För att i minsta nion Upptaga en tid, egnad åt flera vigtiga föremål, vill jag i ali kort* het framställa mitt ämne, angående en billigare bevillning för jerntillverkningen.
Hår har flera gånger blifvit ordadt om landets närvarande svåra ställning och i synnerhet jordbrukets betryck, samt om lindring och hjelp under förevarande omständigheter, hvaribland ock med skål yrkats Hemmansbevillningens nedsättning i öfverensstämmelse med f&etigheterae® 404 Den 17 Februarii nu mera fallna värde.
Samma afseende förmenar jemväl den Rikets hufvudnäring som står i bredd med landtbruket, jag menar Bergs- och Jernhandteringen.
Denna handtering har undergått lika om ej ån starkare skakningar ån Landtmannarörelsen.
Från 1807 till 1815 voro vål de flesta Bergsmån och Jerntillverkare i yttersta trångmål, derefter återhämtade de sig tämmeligen igen under några få års gynnande Jernconjuncturer, då år 1821 afsåttningen åter började aftaga och Stångjernspriserne betydligt och hastigt föllo; sistledne år gaf ett ännu sämre resultat och det nyss ingångna lofvar föga bättre.
All skadan häraf har egentligen drabbat Stångjerns- och Manufactur-tillverkaren, som måste erfara den så mycket hårdare, då närvarande bevillning å Bruk är på den grund uppgjord, att minst en sjettedel af Hammarskattsjernets pris skall anses för behållning å hvarje Skeppund tillåtet smide.
Utan fruktan att blifva vederlagd, vågar jag påstå, att Bruk, grundade på köpetackjern och till stor del äfven på köpekol, knappast vid något tillfälle lemnat en så dryg behållen inkomst, utan oftast högst en sjettedel och ej sällan blott en niondedel.
Maximitabellen utsätter en tredjedel af Hammarskattsjernets värde, såsom Bruksägarens gifna förtjenst å det privilegierade smidet; äfven de så kallade sjelfståndiga Bruksegendomarne låra sällsynt kunna producera en lika vågbehållning, men väl få stanna vid en fjerdedel eller en sjettedel deraf.
Då härtill äfven kommer, att
Hammarskattsjernets pris blifvit mera rättadt efter de högsta prisen å StapeUtadsvågarne, ån Den 17 Febru ar ii.
4o 5 afseende gjorts å det som Bruksägaren kunnat erhålla, samt bevillningssumman måst utgå, om ock de olyckligaste omständigheter mer eller mindre hindrat smidesråttighetens fulla begagnande, och slutligen, bevillning jemväl erlägges för sjelfva grundegendomen, så kan med fog sågas och yrkas, att nuvarande smidesbevillning år tryckande, och åtminstone behöfver en jemkning, att den ej må förblifva obillig både i princip och verkställighet.
Vid detta tillfälle anser jag det mindre nödigt ingå uti vidare detailler, eller föreslå bestämdt sätt till smidesbevillningens uträknande och fördelning på nya och drägligare vilkor; men blifva närvarande grunder för smidesbevillningens utgörande bibehållna, hvarvid jag får erinra, att
Hammarskattsjernets lösen aldrig borde få blifva så uppsatt, att Bruksägaren’ eller Jerntillverkaren förmås aflämna det in natura, till StatsCassans ringa båtnad, så skulle jag vid deras tillämpning våga föreslå, att då Bruk nu endast fördelas uti 4 Classer nemligen: till en tredjedel, en fjerdedel, en femtedel och en sjettedels behållning af Hammarskattsjernets värde, så borde classerna utsträckas till de vid en sjundedel, en åttondedel eller en niondedels behållen inkomst, inskränkta
Bruk ty så mån ga och stora skiljaktigheter finnas verkligen Bruksegendomar emellan, i anseende till läge och tillgångar rn. m. och böra tagas i noggrant betraktande, om ej bevillningen skall blifva allt för ojemt fördeld. åoG Den 17 Feiniar ii, Jag förmodar det nu vara nog att hafva väckt uppmärksamhet på ifrågavarande ämne och få det hånvist till BevillningsUtskottet, hvilket, å denna framställning torde i sinom tid göra allt möjligt afseende; och anhåller derföre att detta mitt anförande måtte till nämnde Utskott blifva remitteradt.
Herr von Heijne, Georg'.
Om någon större liflighet i tänkesätten visat sig vid detta Riksmöte, ån som ytlrat sig vid de föregående, vågar j^g tro, alt den mindre haft sin grund från något hufvudsakligt missnöje med det framfarna i landets styrelse än uti de allvarliga förhoppningar Nationen hyser, att dess Önskningar innefattade uti Representanternes — hädanefter icke skola lemnäs utan afseende.