Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskits hemställan, att denna § skulle företagas till pröfning i sammanhang med det förslag, som längre fram i Betänkit blifvit framställdt i afseende å § 4 m. fl. i instruktionen för taxeringsförrättningarne, blef af R. o. Ad. bifallen. § 6- Utskits hemställan samt sista momit i § 4 af instruktionen för taxeringsförrättningarne biföllos och godkändes. § 7. Utskits hemställan om införande i §:ns 2:dra mom. af ett så lydande tillägg: »löntagares inkomst af boställe, hvarför fastighets-bevillning redan blifvit innehafvaren påförd; icke heller den del af indelta arméens löner, som utgör afkomsten från de genom vederbörande boställsdirektioner utarrenderade boställen, för hvilka fastighetsbevillning erlägges».
Vid den ändring, som Utskit här föresla git, har visserligen löntagarnes rätt blifvit bevakad, och de skulle icke hädanefter som förut komma att betala dubbel hevillning 68 Den 6 Juni f. ». för dessa utarrenderade boställen, hvilkas afkastning ingår i den lön, för hvilken indelningshafvaren får betala bevillning, men deremot möter man en särdeles stor svårighet i afseende på sättet, huru man skall kunna beräkna dessa afdrag.
Om de verkligen skola ega rum, måste det tillgå på det sätt, att man först tager summan af inkomsten utaf de utarrenderade boställena, indelta räntorna med mera, och sedermera tillser huru stor qvot deraf, som belöper sig på hvarje särskild lönegrad; sedan man då funnit, huru många proc. af sammanlagda inkomsten, som tillkommer hvar lönegrad, måste man räkna efter, huru måriga proc. af summan inkomst, som härflyta från utarrenderade boställen, och sedermera minska med denna procentdel den qvot af inkomsterna, som tillkommer hvar lönegrad.
Det kan vid denna beräkning vara ganska svårt att veta, om man bör upptaga arrendeheloppet elter det arrende, sorn utgår, eller elter det belopp, för hvilket bostället är taxeradt.
Tager man upp det efter arrendebeloppet, så skulle detta utgöra vanlig ränta af hela det taxerade kapitatet; t. ex. om boställets taxeringsvärde uppgår till 200,000 rdr, skulle 10,000 rdr eller 5 proc. anses såsåsorr, varande det belopp, hvilket borde afdragas såsom redan beskattadt.
Uppgår arrendebeloppet till mindre, lider löntagaren orätt, men uppgår det till mera än 5 proc., t. ex. 6 proc., sker staten orätt, derigenom att jag afdrager 1 proc., för hvilken bevillning således icke kommer att betalas.
Man skulle äfven kunna anse att författningen i allmänhet antar att jord gifver 3 proc. i afkastning, och således upptaga den summa, som här afdrages, till 3 proc. af boställenas taxeringsvärden.
Mycken tvist kan uppstå huru dessa belopp skola beräknas, men när man ändtligen fått dem bestämda, äro icke svårigheterna dermed slut; sedermera kommer liqviden.
Enligt § 84 i bevillnings-förordnin skola debetsedlarne på bestämda tider och ställen tillhandahållas de skattskyldige.
Nu finnes här icke någon som är skyldig mottaga debetsedlarne för boställen utom aflöningskomitéerna.
De skola således skicka ut ombud till hvart och ett af dessa ställen för alt mottaga debetsedlarne.
Men det går likväl icke alltid så till, utan oftast praktiseras det så, att kronofogdarne insända dylika debetsedlar till K.
Befhide, som öfverlemnar dem till aflöningskomitéerna.
Likväl är det icke utan att på ett eller annat ställe man icke brytt sig om att göra hvad författningen föreskrifver, utan låtit debetsedlarne ligga qvar.
Allt detta trassel skulle likväl helt och hållet förekommas, om det hade fått qvarstå hvad den gamla författningen stadgade i afseende å militärlöner; der står nemi., att Häradskrifvararen skall till K.
Befhide uppgifva taxeringsvärdet å hvarje boställe inom länet, och K.
Befhide sedermera öfversända dessa uppgifter till vederbörande chefsembete för att tillställas Regementsskrifvaren, som påför alla tjenstemän vid regementet bevillning »i och lör bostället samt alla andra löneinkomster», samt sedermera uppbär och redovisar denna bevillning.
På de skäl, jag anfört, skulle jag således önska, att R. o.
Ad. ville återremittera denna punkt, på det att en ändring Den C Juni f. m. 09 i hufvudsaklig öfverensstämmelse med föreskrifterna i 1858 års bevillnings-förordn. måtte kunna ske.
Jag lår bekänna att ibland alla bevilln.- förordn:ns föreskrifter finnes intet stadgande, som förorsakat mig så mycken ledsamhet som just detta, hvilket åstadkommit betydlig villervalla.
Nu har Utsk:t föreslagit ett stadgande, som ‘är bygdt på riktiga grunder och som, efter hvad jag inhemtat, redan varit tillämpadt på åtskilliga ställen.
Gr. af Ugglas har visserligen framställt åtskilliga anmärkningar mot detta förslag, förnämligast af det skäl att svårigheter skulle möta vid tillämpningen.
Detta kan visserligen hända, men It. o. Ad. kan icke för dessa svårigheters skull sätta sig att utarbeta en ny instruktion för regementsskrifvarne.
Om vi blott tillse att bevilln.- förordmns föreskrifter äro fotade på riktiga grunder, så finna nog vederbörande regernentsskrifvare och uppbördsman utvägar för verkställigheten af detaljerna vid liqviden.
Af dessa skäl anser jag att en återremiss i syftning att utverka en återgång till föreskrifterna i 1858 års bevilln.-förordn. skulle vara i högsta grad otjenlig.
Jag har nemi. icke kunnat fatta fördelarne af det förra stadgandet, trots de upplysningar, sorn Gr.
Ugglas nyss afgifvit; och det förhållande att någon fråga om återinförande af detsamma icke blifvit väckt hvarken af enskild motionär eller Tlevilln.-Utsk:t, synes mig icke tala för dess lämplighet.
På grund deraf och då intet väsendtligt blifvit anfördt emot den nu föredragna punkten, hvilken obestridligen är billig och rättvis, får jag anhålla att det Högloft Ståndet måtte godkänna Utsk:ts hemställan.
Jag får bekänna, att jag icke kari inse de stora svårigheter, som Gr. af Ugglas framhållit skulle möta vid tillämpningen af detta stadgande.
För mig synes det vara en ganska enkel sak att för den, hvars lön utgår dels af inkomst från utarrenderadt boställe, dels af kontant anslag, räkna ut huru mycket som härflyter från det utarrenderade bostället, och då Utsk:ts här väckta förslag innehåller något, sorn är rätt och billigt och, så vidt jag kunnat fatta, enkelt i sin tillämpning, måste jag, lika med Hr von Koch, anhålla om bifall dertill; så mycket heldre som det är mig särdeles kärt att en gång kunna instämma i hvad Bevi!ln.-Utsk:t föreslagit.
Jag anser, att det enda rättvisa och erikla sättet att afhjelpa de orättvisor, som nuvarande bevillning å boställen och löner förorsakar, skulle vara att helt och hållet befria alla boställen från fastighetsbevillning.
Som jag likväl icke tror att detta mål skulle genom en återremiss vinnas, vill jag icke vid denna punkt framställa något särskildt yrkande. 70 Den 6 Jani f. m. Gr. Mörner:
Grunden för Utsk:ts förslag i denna punkt öfverensstämmer med det sätt, hvarpå 1861 års författning blifvit i allmänhet tillämpad.
Visserligen har det undantagsvis tillgått annorlunda i en eller annan ort, men då detta föranledt klagomål, hafva pröfningskomitéernas deremot stridande beslut blifvit ändrade.
Det kunde visserligen förr vara likgiltigt, huruvida boställen uppskattades till erläggande af bevillning eller ej, men sedan de nya kommunalförfattningarne kommit ut, är det af vigt för kommunerne att icke gå miste om de bidrag, som från boställen kunna dem tillgodokomma, hvilket lätt skulle kunna hända, om endast löntagarne, men icke boställena beskattades.
Då kunna nemi. städerna, der löntagarne i allmänhet äro bosatte, komma att tillegna sig de bidrag, som för boställena skulle utgöras, men tungan af fattigvård m. m. ifrån boställena, den finge landsbygden behålla.
Då ingen på detta rum understödt min framställning, så torde det icke löna mödan att vara envis; men att jag helt och hållet saknat understöd, torde i främsta rummet komma sig deraf, att man icke satt sig in i saken och icke velat tänka sig in i alla de olika förhållanden.
Det går visserligen an att, såsom en värd talare Hr von Koch sade, »stadga en princip och sedan, om den ock är svår att tillämpa, låta regementsskrifvarne finna någon utväg derför».
Men regementsskrifvaren måste lämpa sig efter författningen, och om man skrifver en författning, som icke erbjuder någon ledning vid tillämpningen, huru går det då?
Såsom jag förra gången, jag hade ordet, antydde, tror jag att full rättvisa i afseende å bevillning af löner icke kan vinnas, om icke hela lönen kommer från ett och samma håll och man då kan uträkna bevillningen å hela beloppet.
Jag tror derföre att det icke finnes något skäl att vidtaga bela denna ändring, utan att det skulle hafva varit allra bäst, om Utsk:t återgått till förut gällande stadganden.
Slutligen får jag bedja den föregående värde talaren om förlåtelse för det jag vågar anmärka en oriktighet i hans uppgift ang:de tillämpningen af sista Bevilln.-Förordmn.
Jag känner nemi. med säkerhet, att vid åtskilliga regementen dubbel bevillning blifvit erlagd, utan att någon rättelse uti detta missförhållande skett.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts förev:de hemställan och förslag, blef propos. å bifall dertill framstäld och med ja besvarad.
Utsk:ts hemställan om uteslutande af det i § 7 förekommande stadgande, att näringsidkare, som drabbats af förluster, likväl skall utgöra bevillning efter beräkning af en inkomst, mot - Den 6 Juni f. m. 71 svarande hvad en sådan rörelse, sorn den han drifver, i medeltal kan anses afkasta.
Angående detta stadgande vill jag erinra mig att det streds ganska lifligt vid föregående riksdagen.
Man invände likväl då, som mig synes, med mycket skäl deremot, att när man icke hade någon annan grund, än näringsidkarens egen uppgift, efter hvilken man kunde bedöma, huruvida han haft förluster eller icke, skulle man ganska ofta få höra anspråk på nedsättningar för diktade förluster.
Icke heller torde man kunna anse näringsidkaren berättigad till större förmåner i detta afseende än lastighetsegaren, som icke får någon eftergift, då han drabbats af missväxt eller annan oförvållad olycka, utan måste det oaktadt betala lika stor bevillning.
Under det näringsidkaren får nedsättning för de förluster han under föregående året lidit, kan han likväl under loppet af sjelfva det år, hvarom det är fråga, hafva haft en ganska stor inkomst.
Jag får således anhålla om afslag på Utskds förslag i den nu föredragna punkten.
Då Usta mom.t 6:te §:n af Bevilln.-förordmn innehåller »för all inkomst, vare sig af kapital eller arbete, erlägges bevillning med en procent, beräknad å behållna inkomstbeloppet», bar man inom Utsk:t trott, att detta stadgande skulle stå i strid med det morn., som Utsk:t här föreslagit måtte utgå, då deruti säges »att näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, äfven om han under nästföregångna året gjort förluster, beräknas till lägre belopp än hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses afkasta».
Afven om en näringsidkare icke haft någon inkomst på sin rörelse, skulle han således beskattas för en imaginär vinst, hvilket Utsk:t ansett stå i bestämd strid med det stadgande, som säger att endast den behållna inkomsten skall beskattas.
Inom den afdelning af Utsk:t, hvilken beredde denna fråga, hade man föreslagit en sådan redaktion af detta morn., att en näringsidkare alltid skulle komma att erlägga bevillning efter beloppet af sin behållna inkomst, vare sig att denna genom gjorda vinster uppgick till ovanligt högt, eller genom lidna förluster nedgick till ganska ringa belopp.
Genom ett dylikt förslag hade man, så att säga, försökt »sätta kyrkan midt i byn», men det vann icke Utskits bifall, utan Utsk:t beslöt i stället att ur § 7 utesluta det ifrågavarande mom:t, hvartill jag hemställer att det Högfl.
Ståndet ville lemna sitt samtycke.
Jag tar mig friheten hemställa till R. o. Ad:s bepröfvande, huruvida det vore rätt att delegarne i ett bolag, sådant som t. ex.
Karlsviks aktiebolag, hvilket vi veta har uti sin näring nedlagt belopp, uppgående till millioner, skulle sättas i likhet med trashanken på gatan, hvilken eger hvarken hem, kläder eller föda, derföre att bolagsmännen uppgifva sig året förut icke hafva haft någon vinst på sin rörelse.
Är det 7?
Den 6 Juni f. m. skäl att införa en sådan lagstiftning?
Ett dylikt bolag, som kanske året förut varit sysselsatt med reparation af sina fabriker och således då icke haft någon inkomst, kan likväl hafva en ganska betydlig sådan under det år, för hvilket bolaget beskattas, fastän man icke får reda på den förrän följande år.
Jag fruktar att något missförstånd inom Utsk:t egt rum i afseende å denna punkt.
Förhållandet är nemi. det, att man, vid beräkningen öfver hvad man skall skatta för det löpande året, begagnar sig af den siffra, hvartill det nästföregående årets inkomst uppgått.
Detta måtte hafva gjort att man trott att bevillningen alltid erlades för det föregående året, oaktadt den i sjelfva verket erlägges för det löpande och föregående årets inkomst endast är bestämd såsom beräkningsgrund.
I den nuvarande författningen har man varit mån om att framhålla detta, och första punkten i 3:dje mom:t lyder också: »Inkomstgenom bruks-, fabriks- och handelsrörelse, sjöfart, handtverk eller annat yrke samt de med tjenstebefattning förenade obestämda eller extra inkomster taxeras för det löpande året och böra i allmänhet beräknas på grund af förhållanden under näst föregångna året».
Till yttermera visso äro orden »taxeras för det löpande året» kursiverade.
Uti det morn., Utsk:t. velat borttaga, föreskrifves det icke absolut att inkomsten skall beräknas till lika belopp som föregående året, utan blott att den ej får beräknas under det belopp, dylik rörelse vanligen plägar gifva i inkomst.
När ovanliga omständigheter tillstöta och förorsaka förluster, uppskattar man således inkomsten efter medeltalet.
Jag tror derför icke, att det är ett onödigt supplement detta stadgande, som man nu vill taga bort, utan anser att det under några år kunde väl be höfva qvarstå såsom en förklaring, så mycket mera som jag icke hört några klagomål öfver orättvisor, som uppkommit af detta stadgande.
Mörner anhåller jag således om afslag å Utsk:ts förslag.
Jag kan icke finna annat än att Utsk:ts för slag är stödt på rättvisa och billighet, ty meningen är väl icke, att man skall skatta för mera än man verkligen erhållit i inkomst.
Förordnm föreskrifver att man skall beskattas för hvarje års inkomst.
Det är således icke fråga om någon medelbeskattning, utan om en person det ena året haft särdeles stor vinst, så höjes också den bevillning han skall betala.
Att då, när han det andra året gör en stor förlust, icke minska bevillningen i proportion derefter, utan i stället beräkna den efter medelinkomsten, kan jag för min del icke underlåta att finna högst obilligt.
Jag anhåller derföre om bifall till Utskits förslag.
Det har redan blifvit af en föreg:de talare anmärkt att, enligt nu gällande bevillnings-förordning, inkom - Den 0 Juni f. m. 73 sten af bruk, fabrik etc. skall taxeras för det löpande året, men att såsom grund för denna taxering bör beräknas förhållandet under näst föreg:de året.
Såsom en förklaring dertill förekommer i följ:de morn.; »Näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, äfven om han under nästföregångna året gjort förluster, beräknas till lägre belopp, än hvad en sådan rörelse, som den han drifver, i medeltal anses afkasta.»
Derigenom är ett medgifvande gjordt att, ehuru man har kännedom om att näringsidkares rörelse under det löpande året lemnat en ovanligt hög inkomst, man likväl med afseende å förluster, som han under det föreg:de året lidit, kan beräkna hans inkomst för det löpande året till ett något lägre belopp, som likväl icke får sättas under en viss gräns eller medelafkastningen af en dylik rörelse.
I allmänhet beräknas alla taxeringsvärden efter de förhållanden, som under föregrde året egt rum, men bevillnings-förordnm lemnar h. o. h. ur sigte frågan om gjorda förluster, utom hvad näringsidkaren angår, och håller sig i allmänhet uteslutande till hvad man, med ledning af kännedom om föreg:de årets inkomst, tror sig veta att hvarje person har i inkomst under det år som beskattas.
Jag tror icke att denna författning medfört några olägenheter, och fortsätter derföre mitt yrkande om afslag å Utskrts hemställan och bibehållande af nu gällande stadgande.
Tvenne föreg:de talare hafva fästat upp märksamheten derpå, att det icke är meningen i denna § att. beskatta den inkomst man haft året förut, utan den som man skall få under det löpande året.
Det må vara att detta varit den tanke, som ledt den, hvilken författat denna förordning, men att denna tanke icke blifvit konseqvent genomförd, det synes på flera ställen.
Så t. ex. säger 11:te §:n i instruktion för taxerings-förrättningarne.
»Då fartyg under hela det nästförflutna årets lopp icke varit upptackladt eller utrustadt och begagnadt, samt följaktligen icke för dess egare medfört någon inkomst, bör ej bevillning påföras.»
Här är således uttryckligen sagdt att näringsidkaren beskattas för föreg:de årets vinst, och om en skeppsredare egde fartyg af 1000-tals lästers drägtighet, men lät dem ligga obegagnade, blef han ansedd fullkomligt lika med den der trashanken, som en föreg:de värd talare nyss omnämnde.
Hvad samma talare yttrade om orimligheten deraf, att om ett stort bolag, sådant som t. ex.
Karlsviks, lidit så stora förluster, att det föreg:de året icke haft någon inkomst, skulle det icke heller utgöra någon bevillning, håller icke heller streck, ty om fabriksbyggnaderna stå qvar, kommer ju alltid fastighetsbevillning att erläggas för dem.
För öfrigt kan jag icke finna orimligheten deraf, att, om ett sådant bolag verkligen icke hade någon inkomst af sin rörelse, det då äfven behandlades såsom trashankar. 74 Den 6 Juni f. m.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts förev:de hemställan, dels ock afslag derå samt bibehållande af det nu gällande stadgandet, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades flere ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag derå och bibehållande af det nu gällande stadgandet, då svaren likaledes ut föllo med blandade ja och nej; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Happe begärde votering.
Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller Bevilln.-Utsk:ts i Betänk:t N:o 9 gjorda hemställan, att från § 7 i bevillnings-stadgan mätte uteslutas följ:de stadgande: »Näringsidkares inkomst för löpande året får dock icke, äfven om han under näst föregångna året gjort förluster, beräknas till lägre belopp, än hvad en sådan rörelse, sorn den han drifver, i medeltal anses afkasta»; röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad.
Utskds hemställan och bibehåller ofvannämnde stadgande.»
Utsk:ts hemställan om inskjutande i §:ns sista mom. af ordet »kapital» efter orden »behållen inkomst af», samt om införande uti § 20 i Instruktionen för taxeringsförrättningarne af ett så lydande tillägg: »Vid beräkning af ränteinkomst från utlånadt kapital, afdrages ränta, som den skattskyldige utbetalt å upplånadt kapital.» Bifölls. § 8.
Utsk:ts hemställan om förändrad lydelse af §:ns l:sta mom.
Jag tror att den förändring, som här är föreslagen, icke kan antagas.
Den skulle föranleda, att man, för att icke gå miste om något obetydligt belopp, blefve tvungen inlåta sig på något, som man hittills sökt undvika: uppskattning af fastighelsegarnes inkomster af sina fastigheter.
Denna uppskattning skulle blifva nödvändig, så snart man måste beräkna jordegarnes »sammanräknade årsinkomster.»
Den 6 Juni f. m. 75 Hittills hafva R.
St:r sökt att h. o. h. särskilja bevillning af fastighet och bevillning af kapital eller arbete, och det torde vara nödigt att väl betänka sig, innan man frångår denna distinktion, emedan det skulle blifva en odiös sak för rikets alla bevillnings-taxerings-komitéer att räkna ut hvars och ens sammanlagda och behållna inkomst, fastigheterna deruti inbegripna.
Har man skyggat tillbaka för denna sak, då det var frågan om att vinna ett så stort mål som att få hela bevillnings-förordmn sammanhängande, konseqvent och byggd på en och samma grund, nemi. bevillning af inkomst, så tyckes det mig, att man än mera borde studsa för detta arbete nu, då frågan endast är om dem, som icke hafva mera än 400 ä 1800 rdr i behållen inkomst.
Jag afstyrker således denna-åtgärd, så mycket mera, som jag icke vet, huru stadgandet skulle verkställas.
Om en person har i inkomst 400 rdr, deraf 200 rdr för kapital eller arbete och lika mycket af en fastighet, hvad skall han då skatta?
Icke kan man fordra skatt tvenne gånger för fastigheten?
Skall han då betala bevillning för inkomsten af 200 rdr?
Så har man icke tänkt sig meningen af stadgandet i första punkten af detta morn.; man har icke velat uppsöka desmå kapitalerna lägre än 400 rdr och hindra kapitalsamlingen, men då man genom detta stadgande skulle kunna beskatta än mindre kapitaler, så får jag å denna punkt yrka afslag och bibehållande af nu gällnnde stadgande.
I afseende åter å andra punkten, har blifvit anmärkt obilligheten deraf, att t. ex., när en kronofogde genom alkastningen af sitt boställe åtnjutit större delen af sin lön, så har den kontanta återstoden deraf blifvit så ringa, att enligt författrun afdrag deraf medgifvits eller tilläfventyrs bevillning icke bort erläggas.
Jag vill medgifva, att detta bör förekommas, men jag tror icke, att det afhjelpes genom Utsk:ts förslag, utan då måste det stadgas, att den, som eger en egendom af ett visst värde, ej får åtnjuta afdrag.
Ifall någon yrkar återremiss å sista punkten af detta morn., skall jag ej sätta mig deremot, ehuru jag skulle anse det vara bäst om motsvarande stadgande i nu gällande bevillnings-förordning bibehölles ovidrördt och Utskrts förslag ogillades.
För händelse af återremiss, vill jag projektera ett tillägg till § 10 i nu gällande bevillnings-förordning, hvilket jag anhåller att nu få uppläsa för R. o. Ad., emedan det står i oskiljaktigt sammanhang med denna punkt, ehuru det borde i författn:n införas vid 10:de §:n.
Det lyder som följer: »Lindring i bevillningen enligt 8:de §:n 2:dra moin:t får icke tillgodoberäknas den som eger fastighet uppskattad till 10,000 eller derutöfver, eller den löntagare, som*uppbär 300 rdr eller derutöfver såsom afkomst af boställe, antingen eget eller genom Jag får således anhålla om afslag å den nu föredragna punkten, och bibehållande af nu gällande författning, men för - 76 Den 6 Juni f. m. behåller mig att, om något annat yrkande, i afseende å sista delen af denna punkt, framställes, densamma måtte varda till Utsk:t återremitterad.
Den siste värde talaren yttrade att han icke visste, huru Utsk:t tänkt sig verkställigheten af detta förändrade lagstadgande.
Detta lemnar jag derhän, men sjelf har jag trott, att om det skulle blifva nödigt att uppskatta hvad hvar och en hade i inkomst af sin fasta egendom, skulle det blifva ganska lätt att göra den uträkinng, som kunde för ifrågav:de § erfordras.
Att billigheten talar för den föreslagna förändringen, kan icke bestridas, ty det är väl icke meningen att en arbetare, som förtjenar 400 rdr, hvilken summa han behöfver för sitt uppehälle, skall betala bevillning för densamma.
Men då det icke heller lär kunna förnekas, att såväl nu gällande stadgande, sorn ock det af Utsk:t föreslagna, kunna gifva anledning till åtskilliga missförhållanden, så anhåller jag, att R. o. Ad. måtte återremittera den nu föredragna punkten af Betänk:t, på det att Utsk:t må komma i tillfälle att, med ledning af Hr von Köchs förslag, möjligen afhjelpa denna brist.
Hr von Koch har redan anmärkt att denna §, såsom den af Utsk:t är föreslagen, förutsätter att jordbrukares inkomster skulle uppskattas, så snart de hafva någon annan inkomst än af sitt jordbruk, och anser jag, lika med nämnde talare, att en sådan uppskattning skulle medföra stora olägenheter, och visst icke bör införas för vinnande af ett så litet ändamål, som ifrågav:de.
Men äfven utan afseende på denna olägenhet, anser jag att den ringa inkomst, som för närv:de är skattfri, fortfarande bör få förblifva det äfven för jordbrukare, emedan eftersökandet af dessa små inkomster gör vida mera besvär och olägenhet vid taxeringarne än sjelfva saken kan vara värd.