Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om detta tillstånd, på sätt här ofvan är vordet i underdånighet föreslaget, i allmänhet, med undantag endast för det fall, att tillfälle kunde saknas till användande af det öfverskott af tackjern, som vid en större tillverkning på ett ställe tilläfventyrs för någon gång icke kan afsättas, ej meddelas förr, än Bruks-egarne utom Bergslag erhållit någon viss tid sig förbehållen, under hvilken de kunna, då de så önska, utvidga sina verkstäder samt öka arbetarnes och äfven hamrarnes antal, der det sig göra låter, så anse Rikets Ständer, för deras del, säkert, att smides-beloppet utom Bergslag skall tillvexa betydligt, och tackjerns-tillverkningen, i följd af en sålunda ökad afsättning, lemna en så mycket större vinst, att egare af tackjerns-hyttor inom Bergslag, då i framtiden Expedilions-Utskottets Förslag till tind.
Skrifvelsej N.o 351. y63 en mera oinskränkt smides-frihet dem beviljas, i högst få fall skola sig deraf begagna.
Den enklaste beräkningen skall visa dem, att de hafva större vinst af att använda de inom dessa orter alltid dyrare kolen till uppdrifvande af deras hufvud-näring, hvartill förlags-capilalet en gång är nedlagdt, än att med högst dryga kostnader kasta sig in på en ny tillverkning, hvilken med så dyra kol, som vanligen inom Bergslag ej ens kan bära sig med någon möjlighet af täflan, och hvartill äfven sällan nödig vattu-tillgång finnes i dessa trakter, sedan den förut blifvit till hyttorne disponerad.
Rikets Ständer göra sig tvertom förvissade, att tackjerns-tillgången skall, i mon af den ökade afsättningen, betydligt stiga, då malm-grufvorne äro, inom de större Bergslagen, nära outtömlige, och då de nu befintliga kol-tillgångarne kunna, utan ökad consutnlion, förslå till en beLydligt större production, så snart
I3ergsmans-hyttelagen finna med sitt intresse förenligt att mera allmänt öfvergå till sambruk och att, i följd deraf, förbättra sina blås maschiner och använda varm bläster.
Yid de fleste Bergsmans-hyttor åtgå nemligen ännu 16 å 20 tunnor kol för hvarje skeppund tackjern, då deremot, vid de bäst inrättade större hyttorne, åtgången endast är 10 å 12 tunnor.
Rikets Ständer hafva ansett sig jemväl böra till pröfning upptaga den frågan, huruvida den oinskränkta smides-friheten kan blifva så vådlig för den mindre Bruks-egaren, att dennes framtida bestånd derigenom hotas med undergång; egande Rikets Ständer härutinnan den öfvertygelse, att denna frihet måste vara förmonlig för hvarje någorlunda oberoende Bruksegare, som har lust och förmåga att tillegna sig senare tiders förbättringar.
Den nu varande Bruksegaren har alltid, vid täflan med nya anläggare, det företräde, att hans verk redan finnes, att förlags-capitalet redan är lagdt och att han således kan använda till framsteg och förbättringar de medel, som hans medtäflare måste utbetala för den första anläggningen.
Endast de mindre talrika Bruksegare, hvilka ej ega några egna rudimaterier, och derigenom ej synas kunna tillverka sin vara för det pris, som de mera oberoende Bruksegarne, skola måhända nödgas upphöra med sin tillverkning.
Förr eller senare måste likväl sådant äfven under nu varande förhållanden inträffa, ty det skydd, som gaf värde åt sjelfva smides-privilegierne, utan afseende på en för öfrigt någorlunda oberoende ställning, upphörde redan genom 1803 års Författning, som beredde och började den öfvergång till ett fritt system, hvars slutliga utveckling utgör föremålet för Rikets Ständers förevarande underdåniga framställning.
Den största vinsten för det hela af en allmän frihet förutse Rikets Ständer uti den möjlighet, som derigenom uppstår just för de smärre, hittills 764 Expedilions-ZJtskoltets Förslag till und.
Skrifvelse } N.o 351. med liten eller ingen verklig behållning drifne, jernbruket!, alt sammanslå sig i större bolag och, genom sålunda förenada krafter, äfven för sin tillverkning kunna tillegna sig alla de förbättrade methoder, som genom vetenskaplig behandling af yrket blifvit införde, samt att, genom dymedelst ökad drift och minskad förvallningsskostnad, kunna med större vinst bedrifva sin näring.
Endast genom en sådan concentrering af krafter, för hvilken friheten är ett oeftergifligt vilkor, skall det blifva för Svenska jern-trll verkaren möjligt att täfla med. de utländske, ty endast derigenom kan den förre, med samma behållna vinst som hittills, nedsätta sitt tillverkningspris, det bestämda vilkoret för en säker afsättning i stort.
I sammanhang härmed och då hos Rikets Ständer jemväl förekommit fråga om kolhandelns digifvande, få Rikets Ständer äfven i underdånighet framlägga sina åsigler härutinnan.
För denna industri, liksom för hvarje annan, är det angeläget, alt den så fort sorn möjligt, befrias från de tryckande band, som ända till de sista tiderna förqväft omtankan för införande af en bättre hushållning, i afseende å denna för hela landet vigtiga näring.
Att vilja hindra egare af skag att få, till sin största fördel, sjelf sköta och använda densamma, liksom ali annan dess rättfångna egendom, kan ej annat än förslöa hans håg alt vårda den, och har utan tvifvel varit samt är ännu den förnämsta orsaken till den förstöring, den liknöjdhet för all bättre hushållning, sorn hittills dervid egt rum.
Det välmenta syfte, som legat till grund för detta alltför länge följda förmyndare-system, har sålunda alldeles förfelats, och är det, enligt Rikets Ständers tanka, hög tid att frångå detsamma öfver allt, der det lagligen kan ske, på det skogsegaren må återfå ett intresse alt rätt vårda bans dyrbara egendom, hvarigenom tryggt kan antagas, alt alla de farhågor för skogarnes bestånd, som iner än Ett hundra år gjort sig gällande, skola på det säkraste och för framtiden mest varagtiga sätt undanrödjas.
Rikets Ständer hafva härvid icke förbisett, att hinder för ett allmänt frögifvande af kolhandeln, i vissa fall, möta uti lagligen eontraherade rättsförhållanden, såsom intressentskap i hytta, hvilket icke kan annnat än som ett bolag betragtas, med ifrån början frivilligt åtagna skyldigheter, hvarpå hela bolagets framtida bestånd hvilar; samt i vissa orter skyldigheten till kolleverering ernot bestämdt pris, uppkommen, dels genom öfverlåtelse af Kronans rätt till vissa ädlare verk, dels genom förbehållna vilkor vid köpe-afhandlingar eller genom ingångna och i hemmanen lagligen intecknade eontract.
Att söka åstadkomma en våldsam rubbning i sådane bestående förhål • 1* # _ O Q O landen är visserligen icke Rikets Ständers afsigt, utan torde i dessa fall en - Expedilions-U Lskoltels Förslag till lind.
N.o 35i. y$5 dast den åtgärd kunna vidtagas, att, der dessa contract äro så tryckande, att allmogen ej erhåller en emot skogsvärdet svarande ersättning, vilkom! genom frivillig öfverenskommelse, om rnöljligt är, mildras så, att väl skyldigheten till kol-leverering fortfar, men kolen likväl betalas efter det i orten allmänna priset.
Det qvarstår i alla fall derutöfver en mängd andra förhållanden, der allmogens skogar i fordna tider blifvit, i annan ordning, sora icke har samma bindande kraft, underlagde jernvérken, hvilkas innehafvare begagnat sig deraf, för att obilligt nedtrycka kolprisen; och är rättelse härutinnan i första rummet af nöden.
Rikets Ständer hafva tagit kännedom om den åtgärd, E. K. M., till följd af Bruks-Societetens underdåniga anhållan i ämnet, anbefallt, att nemligen en allmän undersökning skall företagas, för att utreda alla härtill hörande förhållanden, och Rikets Ständer hoppas med visshet, att så väl en sådan lindring, som den förenämnde, der den är möjlig, skall, i följd deraf, åstadkommas, som att öfrige missförhållanden skola afhjelpas, men hafva dock ansett sig böra hos E. K. M. i underdånighet anhålla, att, der inga laga hinder möta, kolhandeln må, så inom sorn utom bergslag, så fort ske kan, förklaras fri, så att det för hvar och en må vara öppet lemnadt att sälja och köpa kol från och till hvilken inrikes ort och till hvad belopp, som helst, samt att, der en sådan frihet, i följd af lagligen bindande skäl, ej kan för det närvarande beviljas, E. K.
M. täckes anbefalla vederbörande att, så vidt sig göra låter, söka, genom frivillig öfverenskommelse, bereda någon lindring i de bestående contracten, och möjlighet för skogsegare!! att erhålla sina producter betalda med ett pris, som åtminstone i det närmaste motsvarar deras värde.
I afseende på Hyttelagens likaledes hos Rikets Sländer ifrågastälMe vil— korliga upphörande, hafva Rikets Ständer ansett, att, om ett helt hyttelag enhälligt förenar sig om att nedlägga hlåsningen, detsamma icke bör fornenekas, dock att i sådant fall de i detta hyttelag inbegripne hemmansdelar måste, på sätt ofvan vid frågan om smidesrätten är yltradt, blifva skattlagde och till ordinarie rotering indelade lika med landslag..
Då Rikets Ständers vid sista Riksdagen hos E. K.
M. gjorda underdåniga framställning om ändring af Förfallningarne, rörande mutsedlar och jordegande-rälten till grufvor, hittills icke föranledt annan åtgärd, än att BergsCollegii Utlåtande deröfver i Nåder blifvit infordradt, hvilket dock ännu ej lärer vara afgifvet, och olägenheter i flere afseenden visa sig såsom följder af ofullständiga föreskrifter i detta ämne, få Rikets Ständer ytterligare hos E, c 66 Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelsej N.-o 352. K. M. göra underdånig framställning om denna angelägenhet, och anhålla, att E. K.
M. täckes deråt egna Nådig uppmärksamhet.
Beträffande slutligen hvad uti E. K. M:s Nådiga Skrifvelse förekommer, rörande den beskattning, som hädanefter bör erläggas för stångjernssmidet och den gröfre jernförädlingen i Riket, skola Rikets
Ständer serskild skrifvelse derom i underdånighet afgifva.
Hvilket allt, till svar å E. K.
M:s i dessa ämnen gjorda Nådiga framställningar, Rikets Ständer få härigenom underdånigst anmäla.
Rikets Ständer framhärda &c. Stockholm den 2 Juni 1841.
Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående ändringar i Ansvarighets-lagen Jör Stats-Rådets Ledamöter.
N:ris 127 och 179.) S. A. K. Sedan hos Rikets Ständer framställning blifvit gjord derom, att, enär uti nu gällande Ansvarighets-lag för Stats-Rådets Ledamöter af den 10 Februari 1810, åtskilliga brister förekomme, bland andra att i samma
Lag nämndes embetsman, de der, enligt Grundlagen, numera icke funnos, samt att intet ansvar deruti vore stadgadt för den embetsman, som kunde blifva förordnad i Departements-Chefs ställe, berörde Ansvarighets-lag, såsom dessutom i flere delar otydlig och icke öfverensstämmande med Grundlagarnes nuvarande lydelse, måtte undergå en allmän granskning och rättelse; hafva Rikets Ständer, till följd häraf, granskat omförmälde för Stats-Rådets Ledamö - N:o 352.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln Presle-StaDdet Borgare-Ståndet Bonde-Ståndet den 29 Maj 1841, den 1 Juni — den 1 — — den 1 — — Expeditions-V'iskottets Förslug till und.
Skrifvelse , N.-a 352. 767 ter utfärdade Ansvarighels-lag och jemfört densamtna med Grundlagarne, sådane desse, med de tid efter annaa deruti skedde förändringar, numera lyda, dervid Rikets Ständer, för att undvika att i hvarje §. af Ansvarighetslagen upprepa benämningarne på de serskildte ledamöterne af Stats-Rådet, ansett lämpligt, att i sjelfva rubriken varder införd en allmän bestämmelse, som tillkännagifver, hvilka embetsmän nu', enligt Grundlagarne, till StatsRådet böra räknas, och att vidare i Lagen endast benämningen Stats-RådsLedarnot begagnas; hvarjemte, enär de uti 2 mom. 8 §. förekommande stadganden redan linnas uti inledningen till Ansvarighets-lagen upptagne, Rikets Ständer ansett berörde mom. böra från denna Lag utgå.
Efter att derjemte hafva iagttagit några få, till tydlighet ledande, rättelser i redactionen, af nu gällande Ansvarighets-lag, hafva Rikets Ständer, för deras del, beslutat, att Ansvarighets-lagen för Stats-Rådets Ledamöter bör erhålla följande, i vissa delar förändrade lydelse; Lag hvarefter Stats-Ministrarne och öfrige Ledamöter af Stats-Rådet, till hvilka, för alla i denna
Lag uppräknade fall, äfven hänföras för tillfället förordnad
Föredragande och den embetsman, som i Commando-mål Konungen råd gifvit, skola för Embetsfel af Riks Rätt dömas.
Stats-Rådets ledamöter skola, på satt Regerings-Formen den 6 Juni 1809 föreskrifver, uti förekommande regerings-ärenden, af hvad beskaffenhet de vara må, efter bästa förstånd och öfvertygelse, råda Konungen till det, som Rikets Grundlagar likmätigt är, samt i öfverensstämmelse med dem, Konungens och Rikets förmon befremja; alltid låta sig vårda om Konungens magt och Rikets Ständers samt innebyggares fri- och rättigheter, allt efter hvad härom i Rikets Lagar och Författningar är stadgadt och förordnadt, sjelfkrafde påminna om Rikets rätt och bästa; dock endast Konungen råd gifva, men ej jemte honom regera.
De äro ej allenast såsom medborgare och för sine personer underkastade, hvad allmän Lag och laga stadgar bjuda, utan skola ock för sine rådslag och gerningar, i och för deras embeten, vara Konungen och Rikets Ständer ansvarige, på sätt Regerings-Formen utstakar, och här nedanföre stadgas, men ej i och för dem af enskilde personer kunna tilltalas.
D. sse embetsman kan ej heller till last läggas, om, emot deras, på anförda skäl grundade, råd, utgången, utan deras förvållande, blifver olycklig, och det åsyftade goda ändamålet icke vinnes. jgg Expcdilions-Utskotlets Förslag till und.
Slrifvelse, Nio 3j2. §- 1.
Försöker någon Slats-Råds-ledamot, under den tid, då regeringen, enligt 39, 40, 41, 42 och 43 §. §. af Regerings-Formen, fores af Stats-Rådet, att vålclsammeligen öfverändakasta regeringssättet, sådant det genom Rikets Grundlagar antaget är, eller med råd eller gerning medverkar till lagstridigt kullkastande af någon Rikets Grundlag, eller tillstyrker någon Stals-Råds-iedamot, när regeringen icke af Stats-Rådet föres, sådant lagstridigt steg, eller underlåter alt deremot göra föreställning, enär han finnér sådant å färde vara, eller uppsåtligt och bevisligen fördöljer någon omständighet, sorn kunnat sådant steg förekomma, straffes såsom Rikets förrädare och miste lif, ära och gods.
Ehvad regeringen föres af Stats-Rådet eller icke, vare till samma straff skyldig den ledamot af Stats-Rådet, hvilken genom tillstyrkande eller underlåtenhet att föreställning göra, när han finner sådant å färde vara, eller genom uppsåtligt och bevisligt fördöljande af någon upplysning befremjar elier vållar sådant lagstridigt steg, som, enligt 110 §. af Regerings-Formen, såsom förräderi anses bör. §• 2.
Underlåter Stats-Rådet den ovilkorlig» pligt att, i de fall, 91, 92, 93 och 94 §. §.
Regerings-Formen utstaka, till deruti föreskrifne tider Rikets Ständer till allmän Riksdag kalla, eller skulle en eller flere Stats-Rådets ledamöter sådan kallelse afstyrka, eller Rikets Ständers sammankomst till lagtima Riksdag å den tid, de utsatt, förhindra söka, skola den eller de brottslige mista embete! samt vara ovärdige att vidare nyttjas i Rikets tjenst.
Lag samma vare, om ledamot af Stats-Rådet tillstyrker Konungen att, innan Riksdagskallelse i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord blifvit, egenmägtigt eller vålclsammeligen lyfta den i 63 §.
Regerings-Formen sist omfönnälda penningesumma, hvarå Rikets Ständer förseglad Anordning kunnat; likaledes om Stats-Rådet, då det, likmätigt 39, 40, 41, 42 och 43 §. §.
Regerings-Formen, förer regeringen, på ofvan omför mälda olagliga tid och sätt, berörde summa lyfter, eller någon Slals-Rådets ledamot ett så beskaffad! lyftande tillstyrker. §. 3.
Skulle Stats-Råds-ledamot tillstyrka Konungen att vidtaga sådant steg, hvil - Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelse, N.-o 352.
769 hvilket uppenbarligen är stridande emot R eger i ngS-F ormens bokstafliga föreskrift uti 57 §., rörande Rikets Ständers beskattningsrätt, uti 60 till för* höjande af den bevillning, Rikets Ständer sig åtagit, eller af sådane artiklar, hvilka i densamma lill bevillning räknas: allt sådant till förökande af Kronans inkomster; dock härunder icke inbegripne sådane, i denna 60 §. ej omnämnde, algifter, hvilkas föremål äro inrättningar lill enskildes gemensamma nylla och beqvämlighet, såsom Båk-, Bro-, Färj- och andra afgifter af dylik beskaffenhet; uti 73 §., rörande påbjudande, uppbärande eller fordrande af nya pålagor, utskrifningar af manskap, penningar eller varor, utan Rikets Ständers samtycke; uti 66, 68 och 72 §. §•, rörande Rikets Ständers befattning med Banco- och Riksgälds-verken; samt uti 78 §., att någon del af Riket icke må kunna derifrån afsöndras, eller underlåter han att emot sådant lagstridigt steg göra föreställning eller det vållar och befremjar genom uppsåtligt och bevisligt fördöljande al någon upplysning, miste embetet och varde ej vidare nyttjad i Rikets tjenst. §•4.
Stats-Råds-ledamot, hvilken tillstyrker emot verkställigheten af den, af Konung och Ständer fastställda, Tryckfrihetslag, stridande steg, eller underlåter att deremot göra föreställning, miste embetet. §. 5.
Underlåter Stats-Råds-ledamot att, på sätt 65 §. förmäler, till Protocollet göra föreställningar emot användandet af Rikets ordinarie Stats-medel, eller åtagen bevillning, annorlunda än Fastställd t blifvit, eller försummar han att i sådant fall till Protocollet anföra, hvad Rikets Ständer i den del förordnat, eller tillstyrker sådan embetsman något, som uppenbarligen är stridande emot Regerings-forraens bokstafliga föreskrift uti 1 mom. af 74 §., rörande gärds fordrande vid truppeis tåg och marcher, till utförande af ett uppkommet krig; uti 76 §., angående Rikets fördjupande i skuld och upptagande »f lån; ali 77 §., rörande disposition af Kronans domainer, så vidt sådant angår den Rikets Ständer i samma §. förbehållna rätt; uti 79 §. om myntväsendet; och uti 80 § om indelningsverket, eller underlåter han att emot sådant lagstridigt steg göra föreställning, eller det vållar eller befremjar genom uppsåtligt och bevisligt fördöljande af någon upplysning, eller tillstyrker Konungen att något beslut fatta i de mål, om hvilka 13 §. handlar, utan att Lill utomordentligt Siats-Råd kallelse blifvit utfärdad, miste embetet.
Prot. t&^i. to Sami. 1 dfd. 97 770 Expcditioiis-Utskoltels
Skrifvelse, IV.o 352.
Om genom någon Stats-Råds-ledamots tillstyrkande eller underlåtande alt göra föreställningar, eller uppsålligt och bevisligt fördöljande af någon upplysning, någon lider skada till lif, ära eller personlig frihet, utan alt lagligen förvunnen och dömd vara, eller förloras gods, löst eller fast, utan laga ransakning och dom, eller varder någons frid i hans hus störd, eller förvises någon från ort till annan, vare, för sådant lagstridigt förhållande, Lag, som i 1 Cap. 12 §.
Rättegångs-Balken stadgad är för Domare, hvilken vrång dom fäller. §.6.
Uragtlåla Stats-Rådets ledamöter att de öfrige dem i Grundlagen uttryckligen föreskrifne, men i denna Ansvat ighels-lag icke serskildt uppräknade, pligter och föreskrifter iagttaga och fulhöra, ankomme det på Rikets Ständer att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 §. af Regerings-Formen dem herättigar, med lagttagande af de vilkor, samma §. i dess senare mom. stadgar. §• 7. Döljer Stats-Minister för Utrikes Ärendena, eller den Stals-Råds-ledamot, Konungen i dennes frånvaro tillkallar, för Konungen bevisligen någon af Konungens embetsman eller fremmande magters sändebud, till följd af dem uppclragne kall, meddelad vigtig underrättelse i frågor, som röra krig, fred elier förbund emellan Riket och annan Stat, miste han embetet.
Sker det af bevisligt uppsåt att Konungen och Riket skada, straffes han efter 4 Cap. Missgernings-Balken. §. 8.
Från Konungen utgående Expeditioner och befallningar skola vara försedde med den föredragandes contrasignalion och instämma med deröfver förde Protocoll; sker annorlunda genom någon Föredragandens åtgärd, miste han embetet, utan att någon tid kunna deruti åter insättas, eller till annat embete inom Stats-Rådet förordnas.
Uragtlåter Föredragande att till Stats-Rådets Protocoll gora föreställning emot sådant Konungens beslut, hvilket han finner stridande emot Regerings-Formens bokstafliga föreskrift, och, oagtadt Konungens ändock foitfarande yrkande, alt ett sådant beslut skall utfärdas, han ej då utöfvar sin rättighet och pligt att contrasignation derå vägra, vare lag samma; likasom om han embetet återtager förr, än Rikets Ständer hans föi hållande pröfvat och gillat.
Lider någon skada till lif, ära eller personlig frihet, eller mister gods, löst eller fast, ulan laga ransakning och dom, Expeditions-Utskottets Förslag till und.
Skrifvelset N.-o 35a.
771 eller blifver någons frid i hans hus störd, eller någon förvisad från ort till annan, derigenom att Föredraganden contrasignation ej vägrat, straffes han dessutom för sådant lagstridigt förhållande, på sätt allmänna lagen i 1 Cap. 12 §.
Balken stadgar för Domare, som vrång dom fäller. §. 9. Stals-Råd, hvilken, af Konungen dertill utsedd och förordnad, tager säte och röstar i Högsta Domstolen öfver mål, som från Krigsdomstolarne dragas under Konungens pröfning, vare för sådan domare-befattning underkastad domarejäf och ansvar, enligt lag och laga stadgar, lika med annan ledamot af Högsta Domstolen. §• 10.
Enär någon af de i denna
Lag omnämnde embetsman tilltalas, som redan ur tjensten blifvit entledigad eller afsked tagit, och varder om begångne förbrytelser öfvertygad, vare han förfallen till enahanda ansvar, såsom vore han verkligen tjenstgörande, och svare förlusten af hvad han i pension eller andra förmoner af Statsmedel kan innehafva emot förlusten af embetet, om lian det ännu innehade. §. 11 Hvad emot Siats-Råds Protocoll intill den dag, då Riksdagen börjas, under då påstående Riksdag icke anmärkt blifver, derå må sedan vid påföljande Riksdagar åtal icke ega rum.
Hvilket Rikets Ständer härigenom få hos E. K. M. i underdånighet anmäla, framhärdande &c. Stockholm den 1 Juni 1841. 7fa Expeditions-Utsköttets Förslag till und.
Skrifvelse, IV.-o 353.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 29 Maj 184 r. Presle-Ståndet den 1 Julli — Borgare-Ståndet den 1 — — Bonde-Ståndet den 2 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i anledning af Kongl. Majits Nådiga framställning om anslag för Cabinetts-Cassans behof. (Stats-Utsk.
Nsris 427 och 489 samt Mern.
N:o 518, äfvensom Först. Stats-Utsk.
N:o 533.) S. A. K. Genom Nådig Skrifvelse till Rikets Sländers Statsutskott af den 31 December sistlidet år, har, under åberopande af det, Stats-Ulskottet tillförne, genom afskrift af en till E. K. M. utaf Stats-Ministern for Utrikes ärendena afgifven underdånig rapport, meddelade förhållande, att Cabinetts Cassan häftar för en, under de 15 år, som närmast föregått bemälde Stats-Minislers inträdande i Embetet, åsamkad brist, för hvars successiva godtgörande nödige åtgärder blifvit vidtagne, under förutsättning, att de af Cabinetts Cassan förut åtnjutne anslag och tillgångar fortfarande skulle blifva alt påräkna, K. K. M., af anförde orsaker, fästat Stats-Utskottets uppmärksamhet på nödvändigheten af att vid Extra Stats-regleringcns uppgörande taga förrberörde fråga i öfvervägande.
Ständer hafva detta ärende till pröfning forehaft, men icke funnit skäl vidtaga någon åtgärd, i afseende å medels anvisande lill det i Högstberörde Nådiga Skrifvelse antydda ändamål; hvilket Bikels Ständer få till svar i underdånighet anmäla; framhärdande &c. Stockholm den 2 Juni 1841.
Expedilions-l)tskottets Förslag till und.
Skrifvelse, iN o N:o 354.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den ig
Maj 184 * * Preste-Ståndet den 1 Juni — Borgaie-Ståndet den 1 — — Bonde-Slåndet den 3 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse , med anhållan, att de af Kongl. Maj:t och Kronan afyttrade Krono-skogar och parker i Riket ej måtte få styckas i mindre lotter, än de blifvit af Kongl. Maj:t och Kronan försålde.