Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De föregående ringningarne lära vara en påminnelse, att det är Helgedag och att det lider till Gudstjenstens början.
Den som behöfver dessa påst H. 12 178 Den 4 December f. m. minnelser, för att infinna sig till Gudstjenst, blir säkert, dem oaktadt, derifrån, och för dem, som hafva så lång väg till kyrkan, att de icke kunna höra irsta och 2:dra ringningarne, hvilka ske med minsta Mockan, äro de icke någon påminnelse.
De medföra således ingen nytta, men väl den onytta att klockorna och deras lager nötas, samt att Klockaren eller Kyrkoväktaren onödigt besväras.
Jag hemställer fördenskull vördsamt, om icke ringningarne må inskränkas till en enda eller sammanringning för hvar Gudstjenst, till ringning för döda och vid Begrafningar, när vederbörande, som derom besörja, det åstunda samt till de tillfällen, då ringning af Regeringen påbjudes; men att alla de öfriga, af hvilka de till vissa stunder på dygnet bestämda lära vara en lämning af Catholska- och Kloster författningarne, må upphöra.
Detta Memorial torde få remitteras till Lag-Utskottet och de öfrige RiksStånden communiceras.
Dessa sex Memorial lades på bordet.
Herr Crusenstolpe, Magnus Jacob, anförde skrifteligen:
Jag utbeder mig vördsamt få fästa Bevillningsutskottets uppmärksamhet på den stora nytta, ej mindre i financielt, än intellectuelt afseende, Fäderneslandet tillskyn - Den 4 December f. m. »79 das, om Rikets Ständer täckas besluta stämpelafgift och rättighet lill sändning på posten, utan särskild betalning, för hvilka tryckta skrifter som helst, i likhet med hvad nu sker i afseende på Tidningar.
— Remiss af motionen till Utskottet och communicerande med de Resp. MedStånden torde höggunstigt tillåtas.
Herr von Becker, Carl Johan, uppläste följande: Yid 1823 års
Riksmöte hade jag äran att från detta rum framställa nödvändigheten så väl för Staten, som för Jordbruket enskildt, af Spannmåls uppköp och upplag för allmänna medel, vid inträffande ymnig årsväxt, och då Spannmålspriset nedsjönk till ett visst bestämt minimum; jag sökte då väcka allmänna uppmärksamheten derpå, att utan en sådan Anstalt, klokt och enkelt organiserad, skulle Spanmålsprisets fluctuation blifva alltför stark; Att dess öfverdrifna låghet eller höjd skulle, efter årsväxtens föranledande, ruinera ömsom producenten och ömsom consumenten; Att man än skulle tråna under öfverflöd, vanvärde och saknad afsättning, samt än utsända Millioner till inköp af Utländsk Spannmål.
Man svarade mig då, att HandelsCorpsens enskildta speeulationer och i8o Den 4 December f. m. täflan sins emellan, skulle upprätthälla priset i ymniga år, samt att Sverige redan hunnit den grad af öfverproduction, att hvarken brist, hungersnöd, eller inköp utifrån någonsin mer vore att befara; Man svarade mig detta då — men nu, mina Herrar! sedan erfarenheten, under den korta tidrymden af fem år, olyckligtvis gifvit oss, i ännu svidande sår, sin skarpa läxa, så väl i afseende på nödj som vanvärde_, torde dessa svar icke mer böra förväntas; och synes det nu vara tid alt återkomma till ämnet.
Jag har nämt nöd och vanvärde; påminnom oss huru skarpa dessa ytterligheter varit i sina drag, och huru omedelbart de följt på hvarandra.
Missväxten år 1826 var nästan allmän, samt i en del provincer ryslig.
Oaktadt de mäst Faderliga anstalter från Regeringens sida, oaktadt det enskildta välgörandet utsträcktes till en förut ohörd vidd, såg man hela hushåll vandra omkring, hela Landsorter lifnära sig af halm- och barkbröd; såg deras befolkning framskrida som skuggor, med fÖrgulnade anleten och svigtande steg; deras hungersnöd röt en hemsk och förfärlig vederläggning af den från Cathedern klingande .theone, meni det praktiska lifvet olycksbådande princip: att
Staten ej bör befatta sig med uppköp och Den 4 December f. rn.
18 r upplag af Spannmål.
Också uppjagades priset derå till i3 å R:dr B:co för Råg, samt 9 å io R:dr B:co för Hafra; hundra tusendetals tunnor måste införskrifvas från Utrikes Orter, afvaktas med trånande längtan, och långsamt spridas bland den hungrande Nationen, som nyss hade sett Landets besparing i stora poster säljas bort för en lumpen penning från Kronans magaziner.
Så framskred under jämmerrop Våren och Sommaren 1827.
Hvad följde derpå? — jo! föga hade man hunnit äta sig mätt förr, än vår andra plågoande: 'vanvärde och bristande afsättning fullbordade Landtmannens förlägenhet, och hotade Undsättningstagaren med undergång; För att exempelvis nämna SkaraborgsLän, uppgick dess skuld för undsättnings-spannmål till circa 33o,ooo R:dr B:co; en dryg del af denna skuld, jämte årets skatter och utgifter af mångfalldig art, borde nu gäldas med Råg, som såldes till 2 R:dr 3a sk., med Hafra, som såldes till 1 R:dr 8 sk. tunnan.
— Jag frågar, mine Herrar! om icke allmänt och enskildt välstånd skall flykta under dylika förhållanden; jag frågar huruvida det icke varit bättre för Handelsvågen, bättre för den köpande, om, under hungersåret, Statens magaziner kunnat öppnas till
Spanmålsförsäljning för hälften af förenämnde förfärliga priser; och om dessa magaziner sedermera, under vanvärdet, kunnat uppköpa Landets öfverlopps-spanmål till pri - 182 Den 4 December f. m. ser, hvarmed Jordbrukare, och SpanmålsLöntagare varit någorlunda belåtne? — och dem som förnöjt sig med drömbilden om handelns, om den från concurence med MagazinsDirection befriade enskildta handelns medverkan, till jämnande af dessa halsbrytande höjder och djup, dem frågar jag, hvad tillgång i behofvets stund oss lemnades i våra Köpmäns Spanmålslager, eller hvad stegring, under van värdet, deras uppköp beredde?
Rätt obehagliga
Nej hafva mött oss, vid den ena tidens reqvisitioner, och vid den andras anbud.
Ingen må undra derpå; ty sådan är Handelns natur, hvad Spanmål beträffar.
Köpmannen, och särdeles Svenska köpmannen, med sina inskränkta Capitaler, bör och kan icke fastläsa dem i en vara, som uppslukar mycket penningar, och hvars afsättning beror af oberäkneliga omständigheter, såsom missväxter eller krig, hvarmed kan dröja några år.
Det är endast i stunden af Utländsk efterfrågan, eller Inländskt behof, som den kloke Köpmannen upphandlar spanmål, och då är det för Landet för sent, emedan det just är under öfverflödet, som Landet vill sälja utan Vanvärde, likasom det vid behof önskar köpa utan prejeri.
En hvar inser lätt, att detta intresse icke kan stå tillsammans med den enskilde köpmannens, hvars ögonmärke är den högsta vinst. -—
Då ingen lönande utsigt genast företer sig, skall nästan ingen gradaf-vaw - Den 4 December f. m. i83 värde förmå köpmannen att göra upplag; åtminstone är då detta vanvärde ett vilkor sine qva non; och när han vid brist och hungersnöd säljer, blir det, till följd af handelns och sakens natur, mot en blodspenning.
Den producerande och den consumerande
Näringsidkaren vore härmed båda lika illa belåtne.
Erfarenheten har nyligen bestyrkt allt detta; år 1825 samt i början af år 1826 stod spanmålen icke i högt pris; likväl och då Landshöfdingen i Skaraborgs
Län mot slutet af September 1826, med tillkalladt biträde af 2:ne Landtmän, infann sig i Götheborg, i Rikets andra Stadj för att uppköpa undsättningsspanmål, ägde ingen Köpman en enda tunna att aflåta; jag känner det bestämdt, emedan jag sjelf var en af desse tillkallade Landtman.
Å andra sidan, då Råg mot slutet af sistliden Julii månad, gälde å Torgen i Örebro, Hofva, Mariestad, Lidköping och flere Städer 2 R:dr 32 sk.
B:co per tunna, det vill säga En R:dr i Silfver, väckte det ingen Köpmans speculation; ingen formerade upplaga och Jordbrukaren, lemnad åt sitt öde, måste nedslagen och utarmad, sälja
Fem tunnor
Råg för En,, samt nära Atta tunnor bafra för En af dem han året förut till undsättning bekommit.
Ingen god Svensk kan annat än behjerta ett så olyckligt förhållande; denna star - ,84 De n 4 December f. m.
Isa flucluation måste förekommas, så vida Rikets vigtigaste näring skall räddas från undergång, Staten räddas från spanmålsimport, och Menniskolif från faran af hungers död, — Spanmåls-upplag, inköpte till ett medelpris, under öfverflödig tillgång, samt afyttrade med skälig förhöjning i behofvets stund, äro correclivet, och enda correctivet mot allt detta onda; de utgöra ett skyddsvärn mot båda dessa slags vådor, och gagna i dubbel rigtning, det vill säga, så väl när de uppköpas, som när de försäljas.
Att de, ur en sådan synpunkt betraktade, icke formeras och icke kunna det af våi’a Köpmän, tror jag mig redan hafva utredt, samt styrkt med factiska bevis.
Nå väl! hvad återstår annat, än det vanliga, då enskild kraft tryter, nemligen Statens mellankomst.
Staten har medel, som ej kosta den ränta; Staten vill och bör ej förlora, men den bör ej vilja vinna på ett biträde; den vinner å sina medlemmais vinst, hvilkas välstånd utgör Statens.
Man föreslår derföre en Inrättning, som till visst en gång för alla bestämdt minimipris. i goda år uppköpte Landets öfverlopps-spanrnål, eller om en inskränkning anses nödig, någon del deraf, för att i svå - Den 4 December f. m. i85 ra år afyttra den till ett högre, roen blott på Inrättningens bestånd, ej på dess vinst beräknadt pris.
Vid bestämmandet af detta minimum, borde man, för alt ej öfverhopas af spanmål, sänka sig så lågt, som jordbruket inöjeligen kan tåla; till exempel ungefärligen 5f R:dr B:co för Råg; 4f R;Lb’ för Korn, och 2f eller 2f R:dr för Hafra, nota bene för otorkad spanmål, och så mycket mer för den torkade, som kan svara emot intorkningen.
Endast torkad spanmål borde uppläggas; det vill säga: antingen vara torkad vid emottagandet, eller, hvad säkrare och jämnare vore, torkas vid upplagsstället, genom nu i Tyskland uppfunne enkla och föga dyrbara Torkningslnrättningar.
— Torkad spanmål kan aldrig förskämmas; den kan uppstapplas så tjockt man behagar; våra nuvarande Magaziner kunna rymma ofantliga lager; dessutom kunde ju bristande förvaringsrum blifva en gräns för uppköpet; Fonden kunde äfven begränsas, endast den ej tillskäres alltför knappt; Inga nya Embetsmän behöfde tillskapas; SlatsContoiret sände medlen till Herrar Landshöfdingar, Magazins-Förvaltarne emottogo spanmålen, och om ökade controller skulle vid upplagsorten tarfvas, kunde de lätt i86
Den 4 December f. m. i municipal väg-, och utan betalning tillvägabringas.
Med ingen bränvinsbränning borde Inrättningen sig befatta; aldrig lemna undsättningar, aldrig sälja annorlunda, än mot contant, för att undgå förluster, och ej skuldsätta Landet, hvilket allt ej beliöfdes, då priset blef drägligt.
Ville man försälja till Utländsk ort, borde äfven det ske vid Magazinets portar, genom den mästbjudande af våra Svenska köpmän.
Efter så enkel organisation, kunde det Reglementariska uppgöras på ett qvartblad, samt ErabetsVerken redovisa inför Rikets Ständer de uppburne allmänna medlen.
En hvar lärer lätteligen inse skilnaden emellan en sådan Anstalt, och vår förra förderfliga Magazinslnrättning.
Saknande all instruction, drefs den, vid sina åtgärder, som en Rö, än hit och än dit, efter ögonblickets tillfälliga impuls; grundidéen var stor och nyttig; felen i dess utveckling och utförande må ej komma den till last.
Vid medelmåttiga skördar skulle troligen Inrättningen icke besväras med något spanmålsköp, efter förenämnde låga priser; endast vid öfverflöd skulle den behöfva köpa; detta öfverflöd inträffar icke ofta, åtminstone icke utan afbrott, under vårt luftstreck; erfarenheten visar, att sällan tre, nästan aldrig fem allmänt ymniga år efter - Den 4 December f. m. 187 följa hvarandra; detta naturens egna correctiv är den säkraste borgen mot allt för hopade upplag, hälst ett enda svårt år uppslukar flera föregåendes öfverskott, realiserar varan, och lemnar ny fond till nya successiva uppköp.
Det Creditiv Rikets .Ständer behaga anslå till denna Rörelse, kan, äfven till fullo begagnadt, aldrig hafva någon menlig inflytelse på Myntvärdet, och Bankosedeln, emedan dessa sedlar icke utlemnas annorlunda, än emot redbart} flyttbart och lätt realiseradt hypothek, det säkraste näst silfver och guld, så länge missväxter kunna öfvergå jorden, så länge hungrande magar icke låta sig afspisas med Stats-ekonomiska theoder.
Om en sådan Anstalt framstår att betrygga Staten för spanmåls-införsel och hungersnöd, Svenska Jorden och dess product för vanvärde, alla näringar, alla consumenter för dyr tid; framstår att försäkra Indelta Arme'en, Presterskapet, och alla Spanmåls-Löntagare om en jämnare, och icke som nu stundom sker, till hälften nedsatt Löne-inkomst; då skall den förlägenhet upphöra, som nu hvilar tung öfver de endast spanmål producerande Landsorterne; då skola närvarande skatter med lätthet och utan klagan utgå; då skola dessa välbelåtne Landtmän gifva lif och rörelse åt Handel, Handtverkerier och Näringar, samt ett välstånd uppblomstra, som skall >88 Den 4 December f. m. besanna vår store Monarks från Thronen till oss yttrade sköna och verkligt Konungsliga ord, att: ”Den enda outtömliga skatt j ”är välmågan hos folket
Deremot olyckligt det Land, och föga oberoende det Folk, som icke inom sig äger ett upplag af lifvets första födoämne, som vid första missväxt nödqas anlita Utlandningen om ett dyrköpt bröd; men dubbel är dess olycka om massan af Nationen, om Jordbrukaren, det vill säga folket, utan belönad möda drifver sitt släpsamma yrke, om klagan höjer sig från hvarje Bondgård, och om Odlaren nödgas häpna vid åsynen af ymniga skördar.
Dessa dubbla olycksfall hafva våra misstag nyligen kallat öfver oss; misstag tillhöra menskliglieten, men den kloke drager ifrån dem erfarenhetens vinst, och bereder sig för framtiden en bättre lott.
Ständer före oss stiftade och bibehöllo en obegränsadj och just derföre förderflig Magazinslnrättning; andra Ständer före oss, nemligen de af år 1823 störtade sig i den motsatta ytterligheten, och instälde alla allmänna uppköp.
Följderna stodo tillreds, för alt stämpla åtgärden; hungersnöd, import för millioner, dyr tid, och ett genast derpå följande djupt vanvärde, blefvo dessa resultater. -— Nå väl, Mine Herrar! för ombytes skull, låtom då Den 4 December f. m. oss försöka medelvägen; jag liar föreslagit den, i en begränsad, strängt begränsad Anstalt; antagom den till nästa Riksdag; vi Lafva beredt oss medel till företag af mera problematisk nytta, och detta skall ej draga öfver oss förenämnde följder; men Jordbruket, denna vigtiga del af Staten, skall under dess skydd hvila ut, efter svåra brytningar, och en smärtsam kamp.
Herr von Becker munteligen tilläde:
Efter framställningen af dessa allmänna grunder, Önskar jag, i afseende på verkställigheten, få äran föreslå några mera bestämda föreskrifter; de kunna antagas, eller jämkas, eller aldeles utbytas emot andra, utan att rubba grundide'en.
Jag har i min Motion yttrat den förmodan, att intet Administrerande
Verk vore för denna Anstalt behöfligt; men om personer med mera sakkännedom, med mera ljus blick än jag, skulle vara af annan tanka, så får jag som alternativa vördsamt föreslå: 1:0 Det Rikets Ständer ville såsom önskningsmål bos Kongl. Majit anhålla, alt, på samma sätt, som det nu är Bruks-näringen tillåtit, genom sitt JernContoir, besörja Bruks-näringens allmänna intressen, hvartill Ständerne förunnat ansenliga Creditiver, så för Jernets beläning, som för en särskild
Disconträtt; det må blifva Jord - igo Den 4 December f m. bruks-Näringen tillåtet, att genom ett eget Verkj, tillsatt af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag, på samma sätt, som fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, samt redovisande inför Ständerne vid hvarje Riksdag, och inför deras Revisorer deremellan, ombesörja icke allenast Jordbruks-intressets angelägenheter i allmänhet, utan ock folkets behof vid missväxtår i synnerhet.— 2:0
Att detta Verk må, uppå de i Motionen framlagde grunder, och med samma biträde af Allmänna Auctoriteterne, som förra Magazinslnrältningen, öfvertaga administrationen af denna Anstalt. —- 3:o
Att såsom fond dertill må användas icke allenast nuvarande MissväxtCreditivet 1 Million, utan äfven ännu 1 Million, hvilka 2 Millioner dock ej svara mot beloppet af hvad Bruksnäringen äger, att såsom biträde af Staten påräkna.
I sammanhang härmed framställes vördsamligen 4:o
Den önskan, att från nuvarande
Diskonter den andel må afskiljas, som redan är lemnad Jordbrukare, samt öfverlåtas till JordbruksContoiret, att genom särskild Diskont hållas Jordbrukare till handa, på 9 månaders beläningstid, samt en åttondels inbetalning vid hvarje omsättning.
Länge har Svenska Jordbruket varit i behof af ett sådant eget Verk.
Af det Creditiv, som lemnäs detsamma, skall med så bestämda föreskrifter, under så enkla operationer, och med så ansvarsfull redovisning, ingen enda skilling gå förlorad.
Jag slutar med en erinran:
Vi hafva hört, vid denna Riksdag, Statens behof fordra nya anslag af ett förfärande belopp.
Om den grundsats står fast, som jag i inin Motion haft äran upprepa, nemligen: ”att den enda outtömliga skatts är välmågan hos folket, så torde det vara tid, att göra något för delta folk och denna välmåga.
Den anstalt jag föreslagit, skulle på en gångbetrygga Nationen för vanvärdets och den dyra tidens omväxlande olyckor, och bereda en välmåga, hvars tillvaro en välkänd och obestridlig
Auctor redan på sin tid ansåg högst nödig, då han yttrade: ”Att ”om man mjölka vill sin ko, så hör man ”ge den till att äta”.
Dessutom är en sådan inrättning, som jag föreslagit, en bland de äldsta Sociala företag, som man kan erinra sig.
Den härleder sitt ursprung från Konung Pharaos tid, hvars exempel gifvit första ideen dertill, och om jag rätt påminner mig den heliga skrift, säger densamma, att folket befunnit sig väl deraf.
Jag betviflar för min del nyttan af det förslag den sista värde Talaren anfört.
Vid förlid - 192 Den 4 December f. m. ne Riksdag blef fullständigt utredt och hevisadt, att Styrelsens inblandning i hvad bandel som häldst varit af en skadlig, ja högst skadlig beskaffenhet.
Det är ju öppet för hvarje Landsort, att öfverenskomma om anläggningen af District-Magaziner, Hvarje enskildt mans omtanka, att bespara säd, från det ena året till det andra, är berömvärd och nyttig; deremot är en sådan omtanka från Statens sida af en lika skadlig egenskap, emedan den icke kan stå i samma förhållande, vid föryttringen deraf, som den enskilde handlanden, nemligen att afse egen fördel och desses spannmålsupplag derigenom hindras.
Rikets Ständer hafva derföre vid förra Riksdagen, upphäft alla anslag till en sådan inrättning, och jag hoppas, att Rikets Ständer fortfara i grundsattsens noggranna efterföljd, för att dymedelst uppmana enskilda, att verkställa Spannemåls upplag.
Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja motionen till Utskottet.
Friherre Sturen Gustafanförde skrifteligen:
Jag handlade orätt emot den provins jag har äran bebo, och emot mig sjelf, om jag ej med tacksamhet erkände Herr Lagmannen von Beckers framställning, så upplysande och så sann.
Betänkelig är visserligen en ny Spannemålslnrättning; men hvar finnes någon bättre?
Så länge den existerade - Den 4 December f. m. rade, linde vi ingen hungersnöd, och vi hehöfde ej rikta Utlänningen, eller försämra värt mynt.
Den var knappast upphörd, förr än en högst ovanlig ebb och flod uti spannemålspriset uppkom, som undergräft allmänna och enskilda förmögenheten, Sveriges första näringsgren; ty landet är ej så förmöget, att enskilde speculanter kunna upprätthålla sädesprisen.
Ingen Svensk Medborgare kan förneka, att icke vårt fädernesland, i jemförelse med andra, varit fredadt från de större vådor och olyckor, hvarmed lidens anda höljt menniskoslägtet, och ostördt i fridens lugn njutit fridens Välsignelse.
Allt delta är en följd af en vis regerings omvårdnad, och Svenska folkets kraft; men å en annan sida äro vi långt ifrån den höjd af sjelfbestånd, som man har skäl att vänta af ett folk, vandt vid sparsamhet och hushållning, som, uppfödt under ett hårdt och mindre tacksamt luftstrek, är ihärdigt och arbetsamt.
Ett enda missväxtår har satt de fleste i beroende, och om de hafva tak öfver hufvudet, högre än våra förfäder brukade, och vackrare kläder, skulle de utan Styrelsens omtanka gått miste om det nödvändigaste till lifvets uppehälle.
Härigenom har den fattigare Allmogen blifvit skuldsatt, och som de ej skörda knappt så mycket de årligen lefva utaf, huru kunna de afbetala på capitalet, då penningebristen hindrar de så kallade forti H. 13 *94 Den 4 December f. m. mögnare att räcka de arbetsföre banden.
Sådan är för momenten belägenbeten i den landsort, der jag bor; och hvad kan väl Regeringen vänta för uppoffringar, i händelse, det Gud förbjude! nationalförsvaret skulle komma i fråga, det enda som kan mäta sig med sådane arméer, som nu uppställas till folkens underhafvande?
.lag klandrar icke, endast upplyser om nödvändigheten af hjelp och skydd mot van värdet af landets förnämsta product, samt möjligheten att frälsa redan svigtande medbroder från skuldsättning; ty de tåla det icke, så vida man till behofvets stund skall samla krafter.
Vår gamla Spannemåls-Inrättning kunde ej bära sig, ty den var ej grundad på ritorr spannemål.
Förråd häraf gjordes på obestämda grunder.
Herr von Becker har endast föreslagit uppköp de år-, då priset nedgår under ett visst minimum.
Allmänna anstalter äga i uppl justare tider alltid företräde för de enskilte.
Så är allmänna assecurancen tjenligare, än mindre privata inrättningar; så äro SockenMagaziner, såsom FilialDisconter till den stora gagneliga, afskalfade.
Grunderne härtill äro solklara:
Risknippan söndrad brytes'; men sammanhängande emotstår den hvad bemödande som häldst.
Det bar icke varit möjligt för mig, att så noga följa det Den 4 December f. m. af Motionairen upplästa anförande, att jag lian ingå i någon egentelig detail vid dess besvarande; men han har åberopat ett exempel, nemligen angående Konung Pharaos tid, hvarvid jag icke kan underlåta alt fästa mig.
Med ett skäligen lifligt minne af den Heliga Skrift, får jag äran nämna, att raka följden af Konung Pharaos Magazinsinrättning var långt ifrån invånarnes bibehållande vid deras frihet, enär de derigenom förvandlades till Konung Pharaos slafva^
Sedan folket för den meddelade undsättningen uppoffrat deras penningar, silfver och guld, samt återkommit med nya kraf om hjelp, sade Konung Pharaos minister, Joseph: hvad håfven J att betala med?
och då togos deras får och boskap.
När de ytterligare återkommo, togs deras jordegendom i betalning, och slutligen, när ■de icke hade något annat att erbjuda, gjordes de sjelfva med Hustrur och Barn till slafvar.
Jag hänvisar till den Heliga Skrifts innehåll, och frågar, om ett sådant exempel är uppmuntrande att för oss åberopas.
I afseende på sjelfva frågan, anhåller jag, att vid remissen få utveckla mina tankar, sedan jag genomläst motionen.
Jag får blott tillägga, i anledning af hvad Friherre Sture yttrat, det jag icke medger, att Landtmannens tillstånd, öfverallt i Skaraborgs Län, är så rysligt, som Herr Friherren det beskrifvit; jag känner nogsamt, alt ungefärligen ^ af Länet är i största förlä - itjfi D#u 4 December f. m. genhet, hvartill orsaken bör sökas och finnes i helt andra händelser, än MagazinsInrättumgens upplösning; men jag påstår, att denna ytterliga nöd icke finnes i de öfriga \ af Länet, som, hvad skogsbygden särskildt beträffar, visar en för fosterlandsvännen mycket gladare tafla.
Jag frågar, om en för det allmänna skadlig anstalt bör införas, för att hjelpa en mindre del af Landet, och jag förmodar, att der verklig hjelp behöfves, kan den åstadkommas utan sådana, all möjlig tillväxt af välmåga hindrande inrättningar, som den Herr Friherren understödjer.
Jag hade nästan väntat den anmärkning, som en värd Ledamot Friherre Cederström framställt, nemligen att saknaden af spannmåls upplag skulle kunna afhjelpas genom District- eller SockenMagaziner.
I afseende derpå, får jag erinra, att då Magazinslnrättningen förra Riksdagen upphäfdes, föreslogo väl Rikets Ständer inrättandet af DistrictMagaziner; men sådana hafva dock, utom i de Norrländska 'Provincerne, icke blifvit införde af det enkla skäl, att de icke kunna åstadkommas utan en kraftyttring af Nationen, hvartill den icke äger förmåga, och utan en omtanka af Allmogen, som man icke kan af dem sig förvänta.
SoekenMagaziner åter Den 4 December f. m. äro omöjligare att inrätta, emedan de innefatta en ännu mindre Corporation, och alla inrättningar inom en mindre krets falla tyngre på individen.