Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu har dock Hr von Hartmansdorff icke allenast icke gjort så, utan han har upptagit alla dess hufvudgrunder; han har t. o. m. gillat somliga, under det han gjort anmärkmr mot andra.
Det torde således icke anses obehörigt af mig att jag försöker att upplysa i vissa detaljer hvad hans anmärkn:r äro värda, och ehuru de kunna vara mer och mindre riktiga, bör dock ingenting hindra R. o. Ad. att något fundera på saken.
— Hr von Hartmansdorff har först ingått i undersökning, huruvida det kunde vara riktigt anse, att det allmänna intresset mera komme att utgöra föremål för en representation än de enskilda.
Ilan har sagt, att han icke nekar det i allmänhet, men, säger han, tiden är så besynnerlig, att det ej saknas exempel uppå, att, under det man talar om de allmänna intressena, så lemnäs dessa å sido och man är i stället inne på gebietet 3f de enskilda, eller sina egna.
Mine Hrr! hvad slags vederläggning finnes väl i en sådan Hr von Hartmansdorffs utveckling af denna principfråga?
Jag kan ej finna, att den kan bevisa annat, än att möjligen det nu för tiden, genom ståndssplittringen kommit derhän, att man har svårt alt få reda på det allmänna intresset, men jag tror det blifva helt om - Den II Mars f. m. omvändt, om ståndsfördélningen blolfupphör.
Det är just den upptäckten, som jag tror mig hafva gjort, att det är den nuvar. ståndsindelningen, mera än individuella äsigter, som gör, att man tänker på sitt intresse, såsom något särskildt både från det allmänna och det för alla enskilda sanna; det är just dessa olyckliga slags ståndsintressen, som jag en gäng ville se upphöra, och dertill har Gr.
Anckarsvärds förslag verkligen erbjudit ett medel.
Hr von Hartmansdorff har vidare ansett antalet af hamrarne* personal, 250, vara temligen riktigt; men han har egentligen motsatt sig den omständigheten, som det Anckarsvärdska förslaget innehåller, att det skall vara llere ledamöter i den yngre, än i den öfre eller äldre kammaren, samt att Grefven icke motiverat sin framställning i della hänseende.
Jag tror saken vara lätt att motivera, dä man kommer ihåg, att den öfre kammaren är en pröfvo-nämnd öfver hvad den yngre föreslagit, och då bör man väl också finna, att då den yngre kammaren är den, i hvilken alla motioner skola origineras, så bör den också äga llere ledamöter.
— Jag begifver mig nu till en annan sak, som Hr von Hartmansdorff ogillat, och den äfven jag ogillar, nemi. att hamrarne sammanträda för att gemensamt votera öfver någonting.
Det duger icke, det är ett fel; men jag ser ej att det är ett större fel, än som kan afhjelpas, äfven om det skulle komma till Const.Utsk., som en R. o. Ad:s gemensam tanka.
Det är en detaljsak, och jag hemställer huruvida det är möjligt alt framställa ett förslag, hvars alla detaljer äro riktiga genast och ej kunna behöfva undergå någon jemkning?
— Hr von Hartmansdorff har vidare sagt, att i organisationen af andra kammaren röjes en öfvergång från allmänna val till classval.
Ja visserligen! det är också ett fel; men det är kanske just derföre, som Hr von Hartmansdorff synes mera porterad för Gr.
Anckarsvärds förslag, än han varit förut, då fråga varit om consequent vidhållande af allmänna valgrundsatsen.
Men jag må nu hemställa till honom, utan allt slags bemödande att satirisera, huruvida icke det är mera ordet classval, än saken i och för sig sjelf, hvarvid han fästat sig.
Det vore åtminstone icke omöjligt alt sig så förhölle, alldenstund jag funnit en mängd menniskor, som till den grad fästat sig vid ord, att de ofta glömt hvad som dermed skulle menas.
Vore det nu nog för att förmå flere af R. o. Ad:s ledamöter att fatta sympalhi för Gr.
Anckarsvärds förslag, derföre att han indelat de väljande i 2 eller rättare 3 classer, så hade det väl icke varit så orätt af Gr.
Anckarsvärd att säga det förslaget grundade sig pä classval.
Skulle man försaka ett medel att göra förslaget populär här på Riddarhuset, sedan man hört en af Konungens rådgifvare i går yttra sig på ett sätt, hvarigenom man har anledn. tro, att han icke är emot classval, och då det i öfrigt alltid är mera likgillligt hvilket valsätt som antages utom det efter ståndsskilnad? ett yttrande af Hr Silfverstolpe, hvarföre jag är Hr Statsrådet ganska tacksam.
Låt då vara att det är classval, men på hvilken grund äro dessa classer indelade?
Gr. 8 H. 16 122 Den 11 Mars f. m.
Anckarsvärd sjelf synes — kanske mer än nyttigt varit — hafva lutat åt ett annat håll, och han gick vid förra riksdagen in på graderade classer efter förmögenheten, hvilket med synnerlig värma blifvit uppfattadt af Gr.
Det är detta likväl som jag måste på det högsta bestrida vara en riktig grund för classification, eller att denna såsom princip får förblandas med beskattningsprincipen, som verkligen är något helt annat än förmögenhets* principen.
Lika oriktig som förmögenhetsprincipen i min tanka är, såsom grund för en graduerad scala, — mot hvilken äfven Hr Silfverstolpe, i går yttrat sig, — lika riktig är den, att erkänna beskattningen, somen den allmänligaste, ändamålsenligaste — när det är fråga om folkets val af representanter — princip för classindelning, eller rättare för underafdelningar inom den stora gemensamma classen, motsatt embetsmannaclassen.
Just derigenom alt beskattningen erkännes som en allmän princip för valsätt, kunna de högre skattande, ulan skillnad i valrätt, få bli en särskild dass för sig, emot de lägre, just derigenom slå ändock båda afdelningarnes intressen i harmoni med hvarannan — oaktadt classafdelningen — enär bådas function vid riksdagar är att bevilja skatter.
Och endast med sådan afdelning eller classification låter det sig göra att bestämdt i vallagen utsätta, hvad alia på förhand ville veta innan de antaga den, nemi. huru många riksdagsmän hvarje sådan dass får tillsätta, hvilket ganska dunkelt lyser fram i alla de öfriga förslagen.
Hvad Hr von Hartmansdorff yttrat om de gräliga ledamöterne, tror jag redan blifvit vederlagdt af Hr Hjerta, hvarföre jag ej vidare behöfver uppehålla mig dervid, än alt yttra, att det ju ingalunda är sagdt, att man i den nya församlingen skall få in personer, som äro besvärliga och gräliga, om man icke kan neka att några ledamöter af sådan beskaffenhet i den nuvarande representationen finnas, och vi få icke bedomina det tillkommande af det nuvarande.
I öfrigt anser jag mig så af Frih.
Hamilton förekommen, att jag icke vill besvära R. o.
Ad. att nu höra ytterligare förklaringar, och jag hoppas endast, att den utveckling saken fått, måtte vid snart förestående voteringen visa en liten, om än aldrig så obetydligt större majoritet för detta Gr.
Anckarsvärds förslag, än den, som i går företedde sig för de s. k.
Reformvännernes.
Jag begärde ordet, egentligen för att vördsamt till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida det förslag till gemensam tanka, som Hr Hjerta yrkal, skulle kunna framställas, enligt hvad Hr Gr. o.
Landtm, förut yttrat.
Jag tyckte mig nemi. märka, att Hr Hjerta åsyftade framställandet af ett sådant förslag, att R. o. Ad. skulle förklara, det Ståndet icke afstode sin bördsrätt till deltagande i representationen.
Men efter jag har ordet, ber jag att få bemöta ett yttrande af en värd ledamot här midt emot, Hr Frih.
Hamilton, som fästat sig vid ett uttryck af mig, då han sagt, att det vore en högst oriktig benämning att kalla en samhällsförändring för revolution, då denna förändring kan beredas
Den 1 i Mars f. m. 123 på ett lagligt sätt.
Frih:n ansåg nemi. att vår grundlag medgifver alt i laglig väg föreslå och besluta en tola! förändring af samhällsförfattningen, sådan den nu är föreslagen.
Skulle det verk^ ligen vara Frih. Hamiltons tanka, att alla förslag, som, i följd af vår grundlags egenhet i denna del, skulle kunna framställas till öfverläggning, att alla förslag, af hvad tendens som helst, skulle kunna anses för reformförslag och icke innebära någon revolutionär syftning, så skulle naturligtvis, i consequens med en sådan förklaring af grundlagen, äfven kunna här uppställas ett förslag att omintetgöra, eller förändra den conslitutionella monarkien, vare sig lill republik eller hvad annat styrelsesätt som helst, — men manne icke detta vöre en revolution på laglig väg?
Det är ett sådant förhållande, sorn jag anser så högst onaturligt, och örn man så förklarar grundlagens mening, så inkommar man i de mest brydsamma öfverläggningar, och möjligen till sådana beslut, som en framtid skall tillräkna oss som ett brott.
Vidare hav
Frilna gifvit mig en apostroph, som jag påstår vara alldeles oförtjent, då han trott sig finna mig ibland folkledares antal.
Jag får i anledn. häraf äran förklara, att jag aldrig kunnat eller velat räkna mig till dessas antal; att jag väl funnit mig i nära beröring med sådane, men att jag skulle kunna åberopa vittnesbörd af dem, som gjort mig olfert af att vara folkledare, det jag sökt afböja sådane förhandlingar, att jag ej tillåtit mig att vara colporteur af listor, för samlandet af underskrifter, och att jag aldrig satt mitt namn på elt sådant papper.
Men jag återgår till den vördsamma förfrågan, om Hr Gr. o. Landtm, kan anse Hr Hjertås framställning om icke afstående ifrån bördsrätten, utgöra förslag lill gemensam tanka.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m., samt förklarade derjemte, i anledn. af Gr.
Horns 'förfrågan, alt enligt II.
Ex:s uppfattning Hr Hjertås yttrande icke innefattat något förslag lill gemensam lanke.
Då jag i gårdagens plenum så länge upptog R. o. Adis tid, synes det måhända, förmätet att ytterligare vilja taga Ståndets tålamod i anspråk; men Huset torde benäget finna, att då det är milt förslag, som är under öfverläggning, så tvingas jag så lillsägandes all äter uppträda, för att, så godt jag kan, vederlägga de inkast, sorn. emot detsamma blifvit gjorda.
Alldenstund j»S förmodar att, då fråga, icke varit om något annat förslag än mitt, de anmärkn-.r, som blifvit framställde, äfven riktats deremot; så har en värd ledamot, Hr Gr.
Björnstjerna yttrat, att samma förslag lemnade en alltför stor öfvervigt åt BondeSt. i valrättens ulöfvande.
Den värde talaren har dervid åberopat af mig företedde slatistiske beräkningar öfver val förhållandena efter Reformvännernes förslag, men ingalunda efter det förslag, som jag tagit mig friheten framställa, och som nu utgör föremål för öfverläggningen.
Det är tverlom just resultatet af dessa? statistiska beräkningar på den öfvervigt, som BondeSt., oaktadt alla gradationer, alla stegrade scalor af förmögenhetsförhållanden, ovillkorligen Den 11 Mars f. m. skall komma att erhålla — det är just på grund deraf, mine Hrr, som mitt förslag stöder sig, och den enda utväg, som jag kunnat utfinna, för att förebygga hvad man på goda grunder ansett vådligt, ansett skadligt och onyttigt äfven för sjelfva det
Stånd, hvars fördel det synes skola egentligen afse.
Jag har naturligtvis utgått från den förutsättning, alt K. o.
Ad. skulle afstå ifrån, och som en gärd på fäderneslandets altare nedlägga sin sjelfskrifna representationsrätt och träda i folkets ring, för att der genom de allmänna valen vinna den rätt, som vederbörligen tillkommer, och aldrig uteblifver för kunskaper och upplysning.
Jag har trott, att detta icke på annat sätt kunde vinnas, än genom ett slags classval, men med hvilka classval jag ber att få uttrycka, att jag aldrig och ingalunda afsett skrämessiga fördelningar ända lill oändlighet, utan de större massor, som bilda de verkliga större intressena i landet.
Jag har derföre trott, att när valrätten fördelades, till en viss andel åt städernes befolkning, till en viss andel åt de mindre egendomsinnehafvarne på landet, och till en viss del ät den högsta förmögenheten, uttryckt i den högsta beskattningen, samfäldt för stad och land, så skulle genom en sä beskaffad fördelning af valsättet all möjlig garanti uppkomma, för alt ål den sammanträdande riksförsamlingen vinna de mest upplysta, de mest redbara, de dygdigaste, de för sina kunskaper och för sitt fosterländska nit bäst kända medlemmar i samhället.
Jag gör mig förvissad om, och är innerligen öfvertygad, i motsats lill mänga andra ledamöter af detta Hus, alt Adeln skulle komma att spela en vida vigtigare röle genom sådane val.
Inom den högsta beskaltningscathegorien kommo Adelns ledamöter säkerligen i åtanka; inom den andra classen på landet, lägre tjenstemän af Adeln, .och de Prester, som gjort sig förtjcnle af sina communers förtroende; men jag får äfven förklara, hvad jag förliden gårdag yttrade, alt jag anser det aldra största duperi ligga i ett så beskaffad! valsätt, som det af Utsk. föreslagna och af åtskilliga ledamöter förordade, att Adeln skulle välja inom sig.
Vår förmån ligger i vår sjelfskrifvenhet, i rättigheten att kunna personligen utöfva det dyrbara kallet att vara lagstiftare för våra medborgare; men, mine Hrr, alt välja inom oss det antal, som vid ett sådant val belöper sig på oss, att välja ett antal af circa 20 personer, hvilka skulle väl dessa blifva?
Jo, de högst uppsatte, emedan Adeln förnämligast inneslutes inom embetsmanna-hierarkien.
Och hvilket beroende blefve deraf ej en följd?
Ty det lärer ej kunna förnekas, att med den aktning och det förtroende, som de underhafvande anse sig skyldige mot förmän, valen skola riktas på desse sednare; och hvad den egentliga sjelfständigare delen af Adeln beträffar, så är det åtminstone min öfvertygelse, att den alldeles icke komme i fråga.
Det är på denna grund jag tänkt mig mitt förslag, och jag får säga, att om en annan ledamot, som haft den godheten biträda detsamma, efter all derpå tänkt en natt, så får jag, till svar på hvad en annan talare här midt emot i detta hänseende anfört, äran försäkra, att jag kommit till den öfvertygelse, som i oftanämnde förslag uttryckes, efter 15 gånger 365 nätters, eller, Den 11 Mars f. ni. 125 rallare sagdt, dagars begrundande.
Min värde vän Gr.
Björnstjerna liar behagat lemna mig en menlion honorable för den moderation jag under denna discussion visal.
Jag skulle hafva varit -tacksam derföre, dä lofordet kom ifrån denna hand, om det ej tillika varit beledsagadt af en grad af förundran, att denna moderation visat sig hos Ordföranden i 1840 års Const.Utsk.
Jag bör öppet erkänna, att jag är för mycket bunden genom'aktningens och vänskapens band till de ledamöter, som jemte mig utgjorde delta Ulsk., lill följd af min kännedom om deras redbara karakter, för att med likgiltighet emottaga en apostroph på deras räkning och elt beröm, som jag icke förtjenar som motsats till deras välkända förtjenster.
Yttranden, påkallade af ingenting, hemtade så till sägandes ifrån luften, och hvilka, såsom sådana, synas mig som foster af en mörk sinnesstämning, och möjligen endast utur drömmen utgångna, oroande vålnader ifrån en förfluten tid, som på sådant sätt möjligen kräfva hämnd för verkligt ”afsigtlig! förräderi mot monarkien”, sådane yttranden säger jag, synas mig hvarken böra upptagas eller vederläggas, emedan de för ingen del passa in hvarken på mig eller på mina politiska trosförvandter.
En annan värd ledamot, min förnämsta motståndare på detta rum, har äfven haft den godheten att complimentera mig för min s. k. moderation.
Jag kan ej neka att, dä jag -ifrån så olika håll får uppbära beröm, det förefaller mig något misstänkt; men jag måste erkänna, alt sedan tuppen värpte ät mig i ABC-boken har jag icke emotlagit en sä beskaffad skolmästare-discretion, som den, hvarmed jag nu blifvit hedrad.
Jag är numera kommen till den ålder, då moderationen möjligtvis blir en följd af kroppskrafternes aftagande, och om jag under min ungdomstid orättvist fått uppbära förebråelser, derföre alt jag ej varit af lika tankar med mine motståndare, så får jag säga, det jag anser mig lika oförtjent att nu emottaga en nära nog liktydig förebråelse för moderation, då jag i detta hänseende icke tror mig hvarken i tanke- eller handlingssätt hafva undergått någon förändring.
Min värde motståndare, jag menar Hr von Hartmansdorff, hat mot 1 § i mitt förslag gjort den anmärkn., alt uttrycket riksförsamlingen representerar Svenska folket, är både sant, oell motsatsen, och tillagt, att Svenska folket nära nog omöjligen skulle kunna sägas vara fullständigt representeradt, om icke alla classer och yrken voro intagne i representationen.
Den värde ledamoten har tillika gifvit ett extant bevis på den mångsidighet i kunskaper, som inom della
Hus finnes, då han sjelf användt paletoten i afseende på sina argumenter om kamrarnes sammansättning, ty detta hans yttrande gifvet ju tillkänna, att skräddare-embetet, utan alt hafva någon egentlig representant inom detta Stånd, likväl i den vidsträckta kännedomen om paletotens användbarhet, äfven under en discussion om representationssättet, icke här saknar sin målsman.
Den hiskligt sönderdelade classfördelning, som den värde ledamoten i sitt förslag yrkat, såsom det enda möjliga me - 126 Den 11 Mars f. nu. tiel för en representation alt fullgöra sitt åliggande att bevaka alla intressen, gifver mig anledning framställa ett exempel såsom en bevisning mot bebofvet af en så långt utsträckt fördelning.
Hela vår ekonomiska lagstiftning, mine Hrr, ligger i Konungamaktens händer; det skulle på samma skäl kunna sägas, att Konungens Conselj borde vara sammansatt af skräddare, skomakare, hökare, gross- och minuthandlare, m. e. o. att alla de otaliga detalj-intressen borde inom Conseljen vara representerade, hvilka den ekonomiska lagstiftningen omfattar.
Men icke har jag vid något tillfälle funnit behofvet deraf; och om man säger, att Conseljen är biträdd af hela embetsmannabierarlcien och derföre icke behöfver representanter för hvarje särskildt intresse, för att veta dess behof och ställning, så svarar jag, alt representationen bar samma utvägar, ty jag kan ej tänka mig en väl ordnad representation, baserad på god grund, som ej skulle kunna förskaffa sig alla möjliga upplysningar i förekommande ämnen, hvaraf hon kunde vara i behof, ifrån de särskilda embetsverken; men att i representationen vilja införa denna embetsmannacorps, som är anställd för att verkställa lagarne, och sålunda äfven göra vet kställarne till stiftare af samma lagar, det skulle, efter mitt förmenande, komma helt och hållet sakna sympathier, till den grad att det skulle förete ändå mera omöjligt i verkställigheten, än för R. o. Ad. att frånträda sin rätt att utse representanter.
— Samme värde ledamot har tyckt, att kamrarnes benämning af äldre och yngre vore den rätta.
I fråga om tycken kan ingen tvist äga rum, och sjelfva saken är i sig obetydlig; men hvarföre jag aldrig kunnat förlika mig med denna benämning, så är det ingalunda af farhågor, hem lade ifrån andra länders mera eller mindre obehagliga minnen i detta afseende, utan derföre att jag är rädd för alla parafraseringar, för alla glosor, ty denna benämning har synts mig snart kunna urarta till den af gubbhus och barnkammare, hvilket borde undvikas.
Den värde ledamoten har äfven lyckt, att de grå håren passade så väl för den äldre kammaren, och att den yngre komme att sc bättre ut: detta 1)1 ifver således en helt och hållet, ny qvalification; men tyvärr, de grå håren kunna lika väl träffa den unga som den gamla, och om det blifver utseendet, som kommer att bestämma valbarheten till den yngre kammaren, så blifver det säkerligen en ganska afundsvärd lott att få inträde företrädesvis till denna.
Den värde ledamoten har yttrat sig bestämdt emot ett mindre antal ledamöter i den öfre än i den nedre kammaren.
Då man förutsätter, att valet till en öfre kammare skall komma alt innebära ett högre kunskapsmål!, en högre erfarenhet m. m., så synes det äfven vara tydligt, att det ringare antalet der, skall kunna uppfylla hvad det större antalet åligger i den andra.
Dessutom måtte det icke vara utan allt värde i historiskt afseende, hvad dervid förekommer, ali sådant är förhållandet i alla länder, till en vida större höjd, än här af mig blifvit föreslaget.
Någon siffra har jag dessutom icke uppgifvit; sådant ankommer på Const.Utsk., som får sig anför trodt att arbeta på dessa grunder och att föreslå detaljerne.—
Den 11 Mars f. m. 127 Vidare har talaren sagt, att den kammaren, som har de liesta medlemmarne, är alltid beklädd med det största förtroendet.
Jag vill ej neka detta, men det är ej eller något ondt deruti.
Jag finner tvertom det vara det mål man söker, att en sådan kammare må få allt möjligt förtroende.
Det har af en talare, jag påminner mig ej nu i hast af hvilken, blifvit yttradt, att konungamaktens deltagande i valet till den öfre kammaren icke skulle gifva några garantier för ett sådant.
Derpå får jag svara, att det påståendet var något ytterst främmande och oförväntadt att få höra på detta rum, der den monarkiska principen eller det K. prerogativet så högeligen förfäktas vid alla tillfällen.
— Samme talare sade äfven, det jag, genom mitt förslag till 3 eller flere classer, derigenom vore på rätta vägen att komma till Ståndsval.
Jag bör i anledning deraf försäkra den värde ledamoten, att jag hvarken pä denna, eller någon annan väg, kan någonsin komma alt rösta för ståndsval, lika litet som för införande af Hinduernas kastfördelningar, så att här skulle blifva en valkrets af hvartenda arbetsyrke inom samhället, något som vore alldeles absurdt.
Man har äfven yttrat den farhåga, att de som ringa äga, kunna komma att beskatta andra ända till medellöshet, ända till tiggarstafven.
Det är just en sådan händelse, mine Hrr, som jag åtminstone föreställt mig att mitt förslag förebygger, ty genom den af mig upp gjorda fördelning af olika classer, skola ovillkorligen i Riksförsamlingen inkomma representanter, om hvilkas redbarhet, fosterländska nit och klokhet man icke bör hysa några tvifvelsmål.
— Man liar fästat sig vid förslag om duplicanter af talmän.
Dermed har jag naturligtvis menat och afsett det förhållande då begge hamrarne sammanträdde till gemensam öfverläggning på ett rum, då en person borde finnas, hvilken som ordförande fungerade för hela riksförsamlingen.
Det är för sådane tillfällen jag föreslagit en särskild ordförande, och att denne måtte af Konungen tillsättas äfven för de tillfällen, då riksförsamlingen uppträder i önskningsadresser, vid uppvaktningar o. s. v. Hvad ordförandeskapet i de särskilda hamrarne beträffar, har jag deremot ansett det vara väl att befria Regenlen ifrån detta bestyr, då jag tror att med största säkerhet kan antagas, att dessa val i allmänhet göras af hamrarne sjelfve.
Dessutom förekommer den omständigheten, alt det är en ganska besvärlig post att vara talman, och att det är för mycket hegardt, alt en person skall dermed kunna uthålla en hel riksdag, hvarföre jag skulle önska att i det afseendet man gjorde här, som i Norrige, att talmän valdes månadsvis, med rättighet att kunna omväljas.
På dessa grunder hvilar mitt förslag i denna del, och jag minnes väl, ja, mer än väl, ifrån mitt första uppträdande inom detta rum, huruledes under många riksdagar, den värde ledamolen Hr von Hartmansdorff ständigt, snart sagdt i hvarje yttrande, för att icke säga hvarje ord, åberopade Norrige och den Norrska statsförfattningen, så att jag ännu deraf har mina öron fulla af dessa lofsånger.
Slutligen, mine Hrr, och sedan detta mitt förslag blifvit af så många talare, dels motsagdt, dels förordadt, samt af mig nu 128 Den 11 Mars f. m. ytterligare utveckladt så godt jag kunnat och så mycket jag, utan att missbruka Herrarnes tålamod, trott vara mig tillsländigt, afsagd- jag mig all vidare yttranderätt i detta ämne, underkastande förslaget voteringens slutliga resultat.
Anckarsvärds förslag kan i min tanka icke uppfylla de fordringar man har rätt att framställa i fråga om detsammas antagande till rättesnöre vid ombildningen af vårt representationssätt, så framt man afser att deraf skola uppkomma 2;ne kamrar, hvilka kunna stå bredvid hvarandra, hvilka äro af hvarandra oberoende, och hvilka således kunna, oberoende af hvarandra, fatta de beslut, som för Rikets bästa äro af nöden.
Enligt förslaget ligger nemi. hela makten och inflytandet i den nedre kammaren, den första som är sammankommen genom allmänna val, och deri egentligen icke elen högre förmögenheten och större bildningen kunna ingå, enär i förslaget är afsedt, att de personer, sorn äro taxerade för högsta bevillning af egendom, embeten och yrken, skola få plats i den öfre, eller andra kammaren, hvadan i den nedre endast en mindre grad af upplysning och insigler skulle blifva rådande.