Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man måste komma ihåg, att hvar och en menniska alltid söker någon ursäkt för sina fel och sina brott, och skall således alltid, om han blir fälld lill högre ansvar, tro att han blir för hardt dömd.
När han då kommer lill länshäktet och får en skrifvare till hjelp, så vet man huru denne alltid söker hjelpa honom att öfverskyla det begångna brottet.
När nu klagomål anföras hos en högre rätt, så händer det, att man af sjelfva ransakningshandlingarne icke kan fatta något så bestämdt omdöme om langens brottslighet.
Domaren, som har brottslingen för sina ögon, kan ofta då se hans verkliga själstillstånd och riitta sitt beslut derefter; men Ofverdomaren, som blott har handlingarne, har icke denna utväg.
Det skulle synas mig, att innan man antog allt detta, borde man hafva någon erfarenhet; ty blefve följden den, att hvar och en, som blifvit fälld till hö gre ansvar än det lägsta, klagade i högre rätt, så finner man lätt huru alia embetsverk skulle blifva öfverhopade.
Man borde väl äfven söka att vinna någon erfarenhet, huruvida sjelfva lagen blefve någorlunda lika tillämpad och huruvida något egenlligt sammanhang emellan olika domstolar kom att äga rum.
Huruvida icke de olika åsigterne i detta afseende mången gång skulle göra sig gällande, och huruvida man icke skulle finna alt samma brott vid olika domstolar blefve belagdt med olika straff.
Det vet man icke förr än lagen kommer lill verkställighet.
Slutligen skulle jag äfven tro, att det vore angeläget alt veta, huruvida man här i Sverige kan tillvägabringa ett sådant philantropiskt sällskap, som det af mig förut nämnda.
Utan ett sådant sällskap befarar jag verkligen, att när brottslingen kom^ mer ur arresten, så, om han också skulle vara moraliskt förbättrad, skulle likväl mången person, som vet att han deltagit i stölden, anse honom lika oförbättrad, som 0111 han bade under gått något annat straff.
I detta afseende kan jag tryggt säga, att jag trott mig kunna hemta ilen bestämda erfarenheten, att den som är straffad för andra resan stöld, får lika litet tjenst, örn han är straffad med vatten och bröd, som om han är straffad med spö.
Man mottager honom i begge fallen med lika liten välvilja.
Deremot har jag sett personer, straffade med spö, som likafullt blifvit antagne i tjenst, om de uppfört sig väl.
För att visa huru opinionen understundom kan vara rätt besynnerlig, vill jag nämna en tilldragelse, som jag 1841 hörde omtalas.
Jag lick berättelsen af landshöfdingen i det län, der händelsen tilldrog sig.
Det var en ung bonddräng, som hade begått stöld.
Haus husbondefolk förklarade, att de ville taga honom tillbaka i deras tjenst, blott han undginge att komma på länshäktet i sällskap med andre brottslingar.
Delta kunde ej undvikas, om han underginge fängelse vid vatten och bröd; men väl om han straffades med spö.
Länsmannen talte vid domaren och tjufven sjelf; och med hans begifvande dömde honom häradsrätten till spö.
Han undergick genast sitt spöstraff och Den 28 April. 319 korn tillbaka till sin tjenst.
Så olika kunna omdömena om siratfen vara; men att vallen- och brödstraffet icke har gjort det lättare för den brottslige att åter kunna få tjenst, det tycker jag erfarenheten besanna.
Om ingen anstalt göres, hvarigenom den utsiuppne fången erhåller någon hjelp, skall han snart återfalla i nya brott.
För min del vet jag verkligen icke något annat sätt att förekomma, att den straffade brottslingen blifver utskjuten ifrån samhället.
För att för det närvarande komma till något resultat, torde det vara lämpligast att antaga det förslag, som Hr Lagerhjelm framställt.
Jag skulle för min del tro, att om detsamma blir antaget och satt i verket, så kunde vi till nästa riksdag hafva en erfarenhet, huru det ifrågavar. straffet egentligen verkar i afseende på de omständigheter jag omnämnt, hvilken erfarenhet skulle blifva en ganska väsendtlig ledning för omdömet.
Jag skulle således för min del tro, att ett sådant beslut vore mest ledande till ändamålet och skulle fortare befordra den nya lagens antagande, än om man bifölle det betänkande, som nu är föredraget.
Det skulle mycket väl kunna hända, när man betänker vigten af de inkast, som redan äro framställda, att då vi hinna till nästa riksdag, underrättelserne 0111 utländske stralfinrättningar äro så missgynnande, att mången, som nu är höjd för det nya straffsystemet, dä icke vill rösta derföre.
Saknaden af inhemsk erfarenhet skulle säkerligen öka svårigheterne.
En ledamot har sagt, alt han icke skulle vara emot att besluta om några vissa punkter.
För min del vet jag icke någon möjlighet att vid denna riksdag komma till dylika beslut.
Den sorn icke vill afslå Utsk:s betänk., men icke helt och hållet bifalla detsamma, utan blott bereda möjlighet att sätta lagen i verkställighet i vissa delar, kan ju icke komma till ett sådant beslut på annat sätt, än det af Hr Lagerhjelm föreslagne.
Jag kan icke tro, alt det skulle innefatta någon oriktighet.
Det är en modificalion af Utsk:s förslag.
Hvad sjelfva straffsystemet angår, sä skulle jag hafva mycket alt derom säga, men jag fruktar, att discussionen är för långt framliden, och jag skulle måhända blifva alltför vidlyftig, utan att uträtta något med hvad jag har att säga.
Jag vill således afstå derifrån; men förklarar, att jag för närvarande anser, att förslaget borde omfatta flera straffarter, än deni som Ulsk. antagit, och att strafffängelsesystemet icke borde vara så uteslutande auviindt, som Utsk. föreslagit.
Många ledamöter ropade åter på propos.
Jag har under min parlamentariska bana aldrig frivilligt blottställt mig för den förebråelsen, alt utan ändamål upptaga R. o. Ad:s tid.
Den menniskau inneboende naturliga böjelsen att förklara oriktigt uppfattade meningar, och att söka vederlägga orättvisa tillmålen, offrar jag gerna vid detta tillfälle åt det högre ändamålet, alt snart komma till ett resultat af denna nog länge diseuterade fråga.
En 320 Den 28 April.
Värd talare har yttrat, att jag med mycken oskicklighet sökt vinna öfverlygelserna för min önskan, alt få bifall till det ifrågavarande betänk.
Det anstår mig ingalunda att bestrida ett så beskaffadt tillmäle, men jag tröstar mig fullkomligt med de sakrika och med så mycken skicklighet anförda yttranden, som af så många ledamöter inom detta Stånd blifvit framställda emot de få af Riddarhusets närvarande ledamöter, som yttrat sig emot bifall lill förslagets antagande.
— En värd talare, Hr von Hartmansdorff, har, i sin egenskap af en väldig utdelare af förtroende-värfven inom R.
St. vid denna riksdag, haft den godheten att tilldela mig representantskapet för det blinda framrusandet.
Jag linner mig således böra hos den värde talaren aflägga min förbindligaste tacksägelse för en af mig så oväntad uppmärksamhet ifrån hans sida, då jag vid detta tillfälle får räkna mig till sällskap alla de ledamöter af de särskilda lagberedningarne, som utarbetat detta förslag, alla de juridiska Faculteterna inom Academicrna, genom hvilkas yttranden förslaget äfven har vunnit den slutliga bearbetning, som har satt det i skick att kunna framläggas, alla våra hofrätter och hela vår domarccorps, samt slutligen K. M:s Conselj, som har tillstyrkt förslagets framläggande, och således vida verksammare än min obetydliga individualitet kunnat göra det, har deltagit i arbetet; och slutligen alla de ledamöter, som med så mycken sakkunskap sökt bereda framgång för Utsk:s ifrågavar. betänk.
Jag inskränker mig vid detta tillfälle till detta yttrande, och utber mig blott att få tillägga, att i afseende på den begärda ålerremissen, hvilken jag med särdeles tillfredsställelse har hört afstådd af en ledamot, men som likväl står qvar såsom begärd af Hr von Hartmansdorff, jag icke inser, hvartill den i ringaste mån skulle kunna gagna, enär jag icke anser densamma kunna leda till något annat resultat nu, sedan 2 Stånd bifallit betänk, i sin helhet, än att möjligen återfå betänk, till följd af en så beskaffad återremiss, och alt få besväret eller nöjet, hvilketdera man behagar, alt åter på nytt börja denna vidlyftiga discussion under en epok af riksdagen, då man med längtan emotser dess slut, särdeles inom de Stånd, hvilka äro genom sina valda befattningar bundna vid riksdagen och icke, såsom vi, i tillfälle alt efter behag aflägsna oss samt komma och gå.
Det är på denna grund, som jag fortfar i milt yrkande och min innerliga önskan, att bifall mätte lemnäs obetingadt till Ulsk:s förslag.
Afven efter detta anförande förnyades ropen på propos.
De anmärkn:r, hvilka blifvit framställda emot Utsk:s betänk., hafva af så många talare blifvit vederlagda, att det vore öfverflödigt af mig att höja min röst.
Jag anser mig emedlertid uppkallad af frågans vigt att yttra några ord.
För min del anser jag att lagförslaget icke bör åt en aflägsen framlid öfverlemnas.
Jag anser, att det är R.
St:s pligt att Den 28 April. 321 att yttra en bestämd opinion derom, samt att det är af försigtigheten på kalladt och att det nu är rätta tidpunkten derför.
Jag anser det vara försigtigt derföre, att erfarenheten visar, att brotten ökas äfvensom kostnaderna för fångvården.
Svenska nationen väntar en förbättrad lagstiftning.
Jag anser, att tidpunkten nu är inne, när man efter decennier erhållit erfarenhet och vigtiga upplysningar på en mängd särskilda ställen, och jag tror således, att man i detta ämne kan ganska bestämdt fatta sin öfvertygelse.
En ledamot har, näst den siste talaren, här yttrat, att det vore osäkert, huruvida man i vårt land skulle kunna införa uti ett penitentiärfäugeise den ordning, som fordras för att vinna ändamålet.
Jag önskade, att denna ledamot hade haft tillfälle, såsom flere närvarande ledamöter och äfven jag, att besöka ensamhetsfängelset i Geneve.
Han skulle då funnit, att så snart ensamhetsfängelse införes, ett ganska ringa antal vaktbetjeuter behöfves för ordningens upprätthållande.
— På dessa grunder anser jag mig skyldig att tillstyrka bifall till Ulsk:s betänk.
Mörner har förebrått mig bristande fullständighet vid uppläsningen afen strof af Ofverståth.- Embetets berättelse för år 1844.
Om jag icke har uppläst i sin helhet den lilla broltmåls-statistik, som deruti förekommer, så härrörde det deraf, alt min mening endast var att hemta skäl för att styrka förhållandet på det hela, ulan afseende ä de små omändringar, som under ett eller annat år kunnat äga rum.
Jag förebrår deremot Gr.
Mörner bristande fullständighet, då Gr.
Mörner endast har sökt vederlägga Öfverståth.Em betets berättelse för år 1844, men icke ingått i någon vederläggning af den uppgift, som blifvit lemnad af Hr Fåhraeus, beträffande den högst ovanliga och förskräckande tillväxten af personalen i correctionshusen och fängelser i allmänhet, ehuru denna uppgift lemnar ett tillförlitligt stöd för riktigheten af den framställning, som förefinnes uti den åberopade 5:le årsberättelsen, hvilken dessutom öfvereusstämmer med samma iakttagelser för de föregående åren.
Jag beklagar för öfrigt, att Gr.
Mörner var frånvarande när jag uppträdde med ett svaromål å hans anförande under den föregående dagen.
I annat fall hade han måhända lastat sig vid den erinran jag gjorde, att, då förhållandet med brottens tillväxt visat sig så bekymmersamt i en tidpunkt, då vår preventiva lagskipning ännu varit i besittning af tillfälle att kunna till correctionsinrättningar och arbetscorpser förpassa och försända alla för samhället vådliga personer, en tidpunkt af långt mera vådlig beskaffenhet kunde vara i annalkande, när detta brotlmålssystem, såsom nu är förhållandet, nått sin culminationspunkt, och när vår preventiva lagstiftning upphör genom sina egna misstag att på denna väg kunna vara verksam.
Jag betraktar R. o.
Ad:s beslut i denna fråga såsom jemförligt 10 H. 41 322 Den 28 April. med realisationen; ty nu som då är frågan i grunden ingen annan än den, att återgifva den gamla Svenska redligheten sitt fulla värde, och dertill fordras ieke små utvägar.
Jag tror mig finna, att det förslag, som här är framstäldt, är medlet dertill, och jag tillstyrker dess antagande.
Jag har icke he gärt ordet för att yttra mig i saken, hvilken är tillräckligt utvecklad.
Jag vill endast gifva tillkänna, att jag tillstyrker bifall till hvad LagUtsk. föreslagit; och har egentligen begärt ordet för alt fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet pä olämpligheten af det förslag, som af en talare i förra plenum blifvit väckt och af några talare understöd!, nemi. att tillvägabringa en ålerremiss af detta betänk.
En ålerremiss af elt betänk., som varit föremål för R. o.
Ad:s discussion under loppet af 2 dagars plenum, kan naturligtyis icke expedieras förr än efter en temligen lång tid.
Två Stånd hafva bifallit detta betänk., ett tredje
Stånd har fattat ett derifrån skiljaktigt beslut, men dock icke skickat betänk, åter till LagUtsk.
Hvart skulle det leda om R. o. Ad. återremitterade detta betänk.?
Del skulle leda till detsamma som ett afslag, emedan denna ålerremiss icke kunde hinna lill LagUtsk. innan riksdagen vore afslulad.
Det förundrar mig då, alt icke de, som yrkal denna ålerremiss, hellre yrkat alslag.
Della hade åtminstone varit renare spel.
Det var endast, för alt fä fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, innan det skred till votering, som jag har begärt ordet.
Öfverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarpå II.
Ex. Hr Gr. o. Land tm. hemställde, om R. o. Ad. ansåg de emot LagUtsk:s betänk.
N:o 93 gjorde anmärkntr föranleda lill delsammas återremitterande.
Ropades ganska starka nej, jemte några ja.
H- Ex. hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade bifalla Lag.Utsk:s förevar, betänk.
Då nu H. Ex. tillkännagaf, det han trott sig finna, att denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad, begärde Hr von Hartmansdorff votering.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan votering blifvit begärd, R. o. Ad. torde bestämma hvad som skulle komma alt utgöra contrapropos., i hvilket afseende II.
Ex. finge i R. o. Ad:s minne återkalla, att åtskillige ledamöter yrkat ålerremiss, och deremot dels Hr Tersmeden föreslagit, att R. o. Ad. måtte instämma i PresteSt:s beslut, men med en modification, som Hr Tersmeden likväl icke vid tillfället uppgifvit, och ej eller sedermera omnämnt, dels Hr Lagerhjelm framställt ett sedermera skriftligen aflemnadt förslag, hvilket H.
Ex. nu skulle uppläsa.
Härvid anmälde sig och yttrade Hr Lagerhjelm:
Som mitt förslag skulle komma att Den 28 April. 323 förfalla, i händelse Ulsk:s förslag bifölls, och deremot, i händelse Gr.
Mörners förslag bi fa lies, mitt förslag skulle kunna såsom motion komma till LagUsk:s kännedom, och LagUtsk. i hvad fall som helst deraf måste få del, i händelse någon sammanjemkning skall äga rum, så får jag för min del afstå ifrån yrkandet alt mitt förslag skall blifva föremål för någon votering, med villkor likväl alt, så vida R. o. Ad. skulle godkänna Gr.
Mörners förslag, min tanka måtte få såsom motion remitteras lill LagUtsk.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde vidare, ajt Hr Cederschjöld, Rob. Theophron, yrkat bifall till Utsk:s förslag med dea förändring, att mom. litt. d) skulle erhålla följande lydelse: ”ali lill en början och i den mån tillfälle dertill gifves, ensamhelsfängelset må begagnas högst under två års tid för hvarje fånge; men att den som är dömd till fängelse uli någon af de fern förta graderne, efter högst två års förlopp hör till gemensamhetsfängelse förflyttas,” samt att slutligen Gr.
Mortier yrkat: ”Ali, med ogillande af mom.
Lillis a) b) d) f) g) i) k) och I) i Utsk:s tillstyrkan, Ståndet måtte besluta, alt samma moni. skola erhålla följande lydelse: a) alt allmänna straffarlerne böra vara följande: l:o Dödsstraff; 2:o Landsförvisning; ä-o I 4:o I 5,:o | 6:o ) Straffarbete eller fängelse i 7 grader; 7:o / 8:o \ 9:o } )0:o Fängelse vid vatten och bröd; ] 1 :o Böter; b) all straffarbete eller fängelsestraff bör vara:
Första grad — straffarbete på lifstid, Andra grad — straffarbete från 8 till och med 10 år, Tredje grad — straffarbete från 6 — — 8 år, Fjerde grad — straffarbete frän 4 — — 6 år, Femte grad — straffarbete från 2 — — 4 år, Sjette grad — straffarbete eller ensamhetsfängelse frän 0 månader till och med 2 år, Sjunde grad —straffarbete eller ensamhetsfängelse från och med 30 dagar till och med 180 d. c) lika med Utsk:s förslag; d) att i den mån tillfälle dertill gifves, ensambetsfiingelse skall begagnas för dem, som dömmas till fängelse i sjunde eller sjette grad; e) Lika med Utsk:s förslag; f) alt vid hvarje i lag förekommande fall, del minsta och högsta belopp af böter, hvartill dömmas ma, bör vara utsatt; 324 Den 28 April. g) att böter, vid saknad tillgång till deras gäldande, böra i alimännhet till fängelse vid vatten oell bröd förvandlas, oell endast undantagsvis till sådant enkelt fängelse, som i fängelselagens 2 cap. oinförmäles; h) lika med Utsk:s förslag; i) att bärförutan särskilda straff för embetsmän böra vara; ]:o afsättning; 2:o mistning af embete; 3:o suspension; k) att domaren skall äga att, inom vissa i lagen utsatta gräusor, mäta straffet efter brottets omständigheter, dock så att denna åt domaren medgifva pröfning icke, utan för särskilda undantagsfall, må sträckas utom en viss straffart, eller en enda grad deraf; 1) att i följd häraf hvarje fall, på hvilket ett straff skall användas, bör i lagen, så långt möjligt är, noggrant bestämmas”; Hvarjemte II.
Ex. till kännagaf, att propositionernc skulle .komma att framställas i den ordning förslagen nu blifvit omnämnda.
Hr Cederschjöld, Pehr
I ett mål af denna beskaffenhet är del icke fråga om att Ståndet skall yttra någon gemensam tanka.
Jag får derföre vördsamt hemställa, att contrapropos. måtte blifva äterremiss af betänk.
I anledning häraf förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att, om han icke misstagit sig, det i Hr Tersmedeus, Hr Cederschjölds, Rob.
Theophron, och Gr.
Mörners förslag icke vore ifrågasatt, ali de skulle utgöra en så kallad gemensam tanke, utan att de skalle innefatta R. o. Ad;s definitiva beslut i ämnet.
Uti mitt korta anförande i går yrkade jag icke bestämdt bifall till biträdande af PresteSt:s beslut, utan endast villkorligt för den händelse, att under discussionen något förslag i denna syftning skulle framställas.
Detta har icke skett, och jag afstår således ifrån mitt yrkande.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. hifölle, alt äterremiss af Utsk:s betänk, kouimc att i den äska' de voteringen utgöra contrapropos.
Ropades starka nej blandade med många ja.
För att komma till slut och icke behöfva svara nej och ja Hera gånger på Hr Gr. o.
Landlm:s propos:r, anhåller jag alt vi måtte fä votera om contrapropos., och då icke de Herrar, som begärt äterremiss, med hvilken ingen ting kan vinnas, vilja afstå derifrån, i hvilket fall contrapropos. bort bestämmas igenom votering om antagande af Hr Cederschjölds eller Gr.
Mörners förslag, så kunde vi nu få votera om äterremiss, eller att särskild votering, i händelse nej vinner, må ske rörande Hr Cederschjölds eller Gr.
Mörners förslags antagande till contrapropos.
Den 28 April. 325 Hr von Hartmansdorff:
Som jag både har begärt återremiss och votering; så får jag, i anledning af Frih.
Cederströms uppmaning, förklara, alt enär det förslag, Gr.
Mörner framställt, innebär godkännande afen grundsats, som jag icke anser mig kunna antaga ; så kan jag destomindre afstå ifrån min anhållan om återremiss, som ett beslut i öfverensstämmelse med Gr.
Mörners förslag, om det än vore aldrig så förtjenstfull!, ulan tvifvel ieke har kunnat ögonblickligen uppfattas af Ståndets fleste ledamöter, och följaktligen skulle blifva för mången en gåta.
Men uti en sådan fråga, som denna, hör man veta bestämdt hvad man beslutar.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han ej bestämdt uppfattat, huruvida Frih.
Cederström yrkat votering om coutrapropos. , eller om H. Ex. borde ännu en gång framställa propos. , dä Frih:n, efter besvarandet deraf, kunde bedömma och tillkännagifva huruvida han ansåge voteringen nödig.
C e d e r s t r ö m:
Då Hr von Hartmansdorff nu tydeligen förklarat, att han icke afstår, följer ju af sig sjelft, att man måste votera. II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att, om R. o.
Ad. till contrapropos. anloge Hr von Hartmansdorffs yrkande, och dervid votering af Hr Cederschjöld och Gr.
Mörner ej blefve begärd, så kunde contrapropos. blifva bestämd utan votering, och hemställde derefter, örn R. o. Ad. behagade till contrapropos. antaga Hr von Hartmansdorffs yrkande om återremiss.
Ropades ja och nej, hvarpå II.
Ex. tillkännagaf, det han trott sig finna, att ja härvid varit öfvervägande.
Härvid ropades på votering, hvarjemte Gr.
Mörner yttrade:
Jag kan icke förena mig i anhållan om återremiss, och anhåller derföre, att mitt förslag måtte komma under votering.
Detsamma är icke en följd af något hugskott, utan det är af mig en längre tid öfverlagdt, och jag tror detsamma kunna af något hvar fattas.
II. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att vid den nu äskade voteringen om contrapropos., japropositionen mätte få lyda å antagnde af Hr von Hartmansdorffs förslag till contrapropos. , samt nejpropos. finge innehålla, att särskildt komme att afgöras huruvida Hr Cederschjölds eller Gr.
Mörners förslag skulle blifva contrapropos.; hvilket bifölls.
Sedermera och i ansende till vidlyftigheten af i synnerhet Gr.
Mörners förslag, hemställde II. Ex., om R. o. Ad. behagade tillåta, att uti voter.propos., till tidens vinnande, endast nämndes Hr Cederschjölds och Gr.
Mörners förslag, utan upptagande af desammas innehåll.
Ropades ja, hvarjemte Gr.
Uppå denna hemställan vill jag visserligen ingå, hvad den 326 Den 28 April. första frågan beträffar; men i händelse icke Hr von Hartmansdorffs förslag nu blir antaget, så får jag anhålla att mitt förslag måtte blifva utförligen inskrifvet i contrapropos., på det att ledamöterne måtte få tillfälle att derom taga kännedom.
Mörner, om det icke kunde vara tillräckligt, i fall Grefven gick in derpå, att Grefvens förlag hlefve tillgängligt på Landtmarskalksbordet för den, som vill derom taga kännedom, eljest skulle en half timmes tid åtgå för att afskrifva detsamma.
Landtm, yttrade, alt i afseende på den voter.propos., som nu borde uppsättas, Gr.
Mörner redan medgifvit, alt hans förslag icke behöfde deri ulskrifvas, och att hvad beträffade den nu ifrågasatta voter.propos., som framdeles kunde blifva framställd, det ännu vore oafgjordt om densamma borde komma i fråga, och för öfrigt, derest den komme alt äga rum, det funnes 2:ne sätt alt förfara, nemi. att antingen samma voter.propos. utskrefs på förhand under den nu förestående voteringen, eller också de ifrågavarande förslagen uppspikades bredvid voter.propos. Frih.
Det kan icke annat än på det högsta förundra mig, att någon vill neka den af R. o. Ad:s ledamöter, som framställt en proposition och deröfver begärt votering, att få densamma uppspikad bredvid voter.propos.
Ett sådant förnekande är icke vanligt.
Ingen tid kan genom verkställande af den vanliga ordningen förloras, ty afskriften kan ske till och med af 2:ne exemplar, under det att den första voteringen försiggår.
Jag förmodar derföre alt Hr Hjertås framställning grundade sig på det misstaget, att Gr.
Möruers förslag skulle förekomma vid den första voteringen.
Jag instämmer till alla delar med Frih. Palmstjerna, deruti, att så snart Gr.
Mörners framställning kommer under votering, så måste det äfven vara hans rättighet att få sin propos. uppspikad, och derom kan icke någon tvist uppstå; men skälet hvarföre jag egentligen begärde ordet var det, att jag icke rätt fattade, huruvida voteringen nu hr rörande Hr von Hartmansdorffs förslag, och om det icke sedan skall voteras äfven om Hr Cederschjölds och Gr.
Hr Cederschjölds förslag har först blifvit framsläldt och torde derföre äfven böra först förekomma.
I anledning häraf förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att om i den nu förestående voteringen ja vunne, Hr von Hartmansdorffs förslag klefve contrapropos., men om deremot nej vunne, R. o. Ad. komme att särskildt afgöra, huruvida Hr Cederschjölds eller Gr.
Mörners förslag skulle antagas till coutrapropos. vid voteringen om hufvudsaken.
Härefter upplästes till justering och godkändes följande voter. propos : Den 28 April. 327
Den som bifaller att, vid äskad votering om bifall till LagUtsk:s betänk.
N:o 93, contrapropos. må innehålla, att sagde betänk., på grund af deremot gjorde a'nmärkn:r, återremiteras, voterar ja; Den det ej vill, voterar neji Vinner nej, kommer R. o. Ad. att särskildt afgöra huruvida det af Hr Cederschjöld, Rob. Theophron, eller ock det af Gr.