Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu är det likväl inrälladt så, att dea s. k. rikshufvudboken samt Tullverkets, Postverkets och Chartaesigillatajverkets räkenskaper upprättas för calenderår, hvilken räkenskapsform gör, alt uti rikshufvudboken ingår statsinkomster af såväl ordinarie räntan som bevillningen, hvilka tillhöra det förflutna äret, men inflyta i Januari, Februari, 5Iars och April m. fl. månader, jemte tull-, post- och chartae-medel för det löpande äret, ehuru de icke tillhöra inkomsltillgångarne till årets utan till påföljande årets utgifter, hvaraf således dessa verks medel äro uteslutna från den summa, der de böra beräknas och der de skulle svara emot behofvet för utgifternas bestridande.
Häraf är äfven klart, att sä länge della virrvarr i tidsbestämmelserna för räkenskapernas afslutande fortfar, mäste ovillkorligen, när ett verk fördröjer sitt bokslut och måhända hvarken genom vilen eller pä annat sätt kan tillhållas alt så snart sorn andra verk dermed inkomma, man, såsom nu skett, icke fä rikshuf vudboken afslutad förr än fram i October eller November månad pä andra äret efter uppbördsåret; och det slut, som nu är gjordt, är innan ännu
Fångslyrelsens räkenskaper för år 1842 äro alslutade, ehuru vi nu skrifva Nov. 1844!
Allt detta gör, att jag, som i afseende pä sjelfva saken instämmer i slutmeningen af Frih. Palmstjernas reservation, likväl, hvad lillgångarne beträffar, anser följa af sig sjelf, att livad som verkligen är tillgång, mäste såsom sådan beräknas, utan afseende på de förmer, som för beräknings- och räkeuskapssätlet inom Slalsconl. eller landtstaten i Sverige äro genom författningar fastställde, äfvensom att man i följd deraf frän riksbokslutets beräkningar mäste afskilja allt som tillhör 1844 års inkomster för det påföljande årets utgifter, hvaraf följer klart, alt bevillningen för är 1844, post-, tull- och chartiesigillatai-medleu, hela boutiquen, skall beräknas för 1S45 års utgifter, från
Maj månad nästa år räknad.
St:s Revisorer äfvensom R.
St. sjélfve hafva talat om en grundfond för statsverket.
Denna grundfond är ingen annan, än det föregide årets inkomster, som ligga i cassan för det löpande årets utgifter.
När nu förhållandet är sådant, begär jag, lika med Hr Rosen - Den 20 November e. m.
Liad återremiss, med förständigande till SlalsUtsk. alt sialia sig 62 § lieg.F. lill efterrättelse och all, i öfverensstämmelse med Frih. Palmstjernas reservation, företaga till pröfning hvarje fråga om utgifter, som till Disk. blifvit remitterad; att vidare i afseende på statsverkets tillgångar iakttaga, att fullt och redigt från närvarande tillgångar skilja hvad som under loppet af är 1844 i stalscassan influtit, för alt dermed bestrida 1845 års utgifter, samt att sluleligen till R.
St. inkomma med anhållan om en und. skrifvelse lill K. M., hvaruti li.
St. begära, alt samtelige uppbörds-räkenskaperna i Sverige från och med är 1845 mätte börja med d. 1
Maj oell slutas med den sista April år 1846 samt sedermera allt framgent så måtte fortfara.
Dä kommer icke någon skillnad att linnas emellan rikshufvudbokens summor och landsböckernes, då skall icke eller någon skillnad finnas för de öfrige verken, i afseende på den lid, dä de böra med sina räkenskaper inkomma, och då kan icke eller den confusion i afseende på befintliga tillgångar inträffa, som nu visat sig, då en sådan massa af reservanter icke kunnat förena sig om hvad som är utgift eller tillgång.
Li Ijencrantz, Gust. Fredr.:
Ogillande det beslut, hvartill StatsUlsk. i sin slutmening kommit, anser jag likväl, alt man är Disk. erkänsla skyldig, derföre att detsamma uti ett sammanhang för R.
St. framlagt alla de anslagsfrågor, hvilka under loppet af riksdagen blifvit väckta.
Hade Utsk. nemi., hållande sig inom de tillgångar, som Utsk. ansett förefinnas, inskränkt sig till att utplocka sådane anslag, sorn Utsk. för sin del ansett såsom varande företrädesvis af vigt samt desamma R.
St. lill antagande föreslagit, så hade Utsk. naturligtvis kommit alt afstyrka alla sådane anslag, för hvilkas betäckande det ansett att nödige tillgångar icke varit tillgänglige, och resultatet hade då troligen blifvit, att R.
St., instämmande i dessa Ulsk:s åsigter, icke hade kommit i tillfälle att taga i öfvervägande alla de anslag, som nu blifvit dragne under R.
Enligt min tanka saknas icke tillgångar för betäckande af alla de i detta betänk, upptagne anslagsfrågor.
Utsk. har nemi. visat, att Riksg.cont. äger en tillgång af 2,484,409: 47. 6., äfvensom Utsk. derjemte har antydt, alt bland desse tillgångar icke finnes upplagen hancovinsten för de kommande åren intill nästa riksdag.
Om man äfven afdrager den del af hancovinsten för i år, sorn, efter hvad jag tror mig vela, BancoUtsk. i sitt snart inkommande betänk, anser sig behöfva använda för consoliderandet af Bankens reservfond, så uppkommer likväl åtminstone en summa af 250,000 r:dr.
Upptager man vidare 1845 och 1846 årens bancovinster till 700,000 per år, så har roan der redan en summa af circa 1,700,000 r:dr, som för Riksg.cont. är disponibel.
Antager jag dessutom, såsom man med full säkerhet kan göra, alt ett öfverskott af åtminstone några hundra tusen r:dr pä 1844 och de följande årens bevillning intill nästa riksdag uppkommer, så torde man kunna påräkna en be - Den 20 November e. m. 397 hållning af 2 millioner r:dr.
Skulle åler, såsom jag för min del lilligt önskar och på sålt jag vet alt föreslå, R.
Sl. finna för godt att medgifva, det lånediscontrörelsen, såsom för Bankens funclioner olämplig, blifver öfverflyttad på Riksg.cont., och skulle della Conior sakna utväg att fylla alla de anslag, som kornrne i fråga; så vill det synas mig, alt ännu ytterligare en utväg kunde beredas, derigenom att Riksg.- cont. med några hundra tusen r:dr årligen intill nästa riksdag förminskade denna discontrörelse och i det stället genom nyttiga statsanslag komme den allmänna rörelsen till hjelp.
Det nr en egenhet för vårt land, atl, under det Statens cassör äro rika, är den enskilde i det slörsla betryck.
Men det är icke blott Statens cassör, som göra sig skyldige lill del felet att hopa capilalhehållningar; våra talrika barmherlighetsanstaller hafva äfven genom reglementen sig ålagdt, att ständigt accumulera deras behållningar, hvaraf det slutliga resultatet torde blifva, om vi oupphörligen såsom hitintills komma att fortgå på samma hana, atl Sverige blifver en stor fattigförsörjningsanstalt, der de stora cassorna och hospitalerna äro capitalister och resten af innebyggarné förpaktare för desse capitalägare.
Det tyckes således vara tid, att vi vända af på en bättre väg och icke såsom hittills söka att upphjelpa näringarne och den allmänna rörelsen genom nya iånehiträden, utan att vi fastmera öfvertyga oss derom, att man på vida verksammare sätt understödjer näringarne genom att lemna anslag lill företag, som för det allmänna äro nyttiga.
Jemte instämmande i de ledamöters yrkande, som begärt ålerremiss af StalsUtsk:s nu föredragna mern., skulle jag för min del vilja föreslå, att det fl. Ståndet vid ålerremissen måtte förklara, att Ståndet instämmer i sista meningen af Frih.
Palmsljemas reservation, så lydande: ”att StatsUlsk. hör taga anslagens nylla och företagens allmänna gagn uti moget öfvervägande och föreslå R.
St. de utvägar, hvilka kunna beredas för företagandet och fullbordandet af alla de allmänna arbeten, hvilka Utsk. finner vara ändamålsenliga, verkligt båtande samt befordrande Rikets heder och framtida bästa.”
Jag får således hos Hr Gr. o. Landtm, och det H.
Ståndet begära ålerremiss af betänk., under vördsam anhållan, atl det H.
Ståndet ville instämma i den af mig sednast åberopade och af Frih.
Palmstjerna i slutmeningen af dess reservation framställde åsigt.
Jag erkänner lika med andra värde ledamöter förljensten hos StatsUtsk. att hafva i ett sammanhang framställt både anspråk och tillgångar, emedan det derigenom är för hvar och en öppet alt bedömma ställningen och derefter fatta sitt beslut.
Äfen jag anser tvisten om lillgångarnes storlek kunna blifva oändlig.
Man ser t. ex. inom sjelfva Utsk. huru den ene ledamoten beräknat på ett sätt, en annan på ett olika.
Sammaledes kunua äfven ledamölerne inom hvarje RiksStånd göra, och de olika meningarne skulle på det 398 D e u 20 November e. m. sättet blifva ganska många och svåra att utreda, särdeles om man vid samma tillfälle ville ingå i pröfning af sältet alt afsätta Kronans räkenskaper här i landet.
Jag skulle således önska, att såväl Frih.
Cederström som andra värde ledamöter mätte benäget afskilja denna fråga från det ämne, sorn nu bör behandlas, oell det så mycket hellre, som densamma redan, uppå derom gjord und. framställning af Slatscont. och Kammarrätten, är under K. M:s pröfning.
Hvad åter den egentliga frågan beträffar, nemi. utredningen af tillgångarnc för ögonblicket, så anser jag, för min del, det vara lemligen onödigt att nu på förhand afgöra, hvilka tillgångar man äger, innan man afgjort, hvilka utgifter man vill besluta; ty pä förband är det hvarken sagdt, alt man vill anlända allt hvad Riksg.cont. äger, eller inskränka sina utgifter lill de summor, som i berörde Contor kunna finnas att tillgå.
Del är möjligt, att II.
St. kunna finna vissa utgifter vara af den vigt, att om än penningar icke skulle ligga i Riksg.centis eller Statens cassör, så lånade man hellre desamma, än man underlät de nödige ulgifterne.
Om någon enskild man vid vinterns början är utan nödiga kläder, och icke eller bar de penningar, som erfordras, för att anskaffa en vinlerdrägl, sä lånar lian sig tvifvelsutan hellre medel, än lian under vintern går naken.
Likaså lära väl äfven R.
St. hellre pä ett eller annat sätt anskaffa medel till bestridande af de utgifter, som erfordras till nästa riksdag eller till nästa sommar, om man så vill kalla ett återkommande riksmöte.
Det är således nu i sin ordning, att Pi.
St. först pröfva, hvilka utgifter de vilja göra, och sedan besluta, huru medel dertill skola anskaffas.
Delta sätt att gä till väga öfverensstämmer med vår grundlags stadgande, att de medel, sorn anses nödiga, skola anskaffas.
Jag får således hemställa, alt R. o. Ad. icke mätte besluta någon äterremis, som, efter min tanka, till intet tjenar i närvar, ögonblick, icke eller tvista om rälta beräkningen — en tvist, som kan blifva ändlös — ulan att R. o. Ad. matte lägga detta betänk, lill lia u d 1 i ilga rne, med förklarande, alt R. o. Ad. icke vill ingå i pröfning af frågan, hvilka tillgångar böra användas till de ifrågavarande låneunderstöden och anslagen, förr än StalsUtsk. inkommit med utlåtande angide samma låneunderstöds och anslags behöflighet samt R.
St. deröfver beslutit.
Hr a f Harmens, Henr.
Jag har visserligen icke begärt ordet, för att i någon män försvara detta betänk.; tvertom har jag ansett, alt StatsUtsk. icke bort framkomma med en sådan beräkning som denna, förrän behofven varit pröfvade.
När man hyser en sådan öfvertygelse, sä biträder man naturligen den mening, som yrkar afslag å betänk., antingen detina ske på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, eller enligt Gr.
Liljencrantz framställning genom upptagande af en särskild del af Frih.
Palmstjernas reservation.
I öfrigt tror jag, i motsats till den siste talaren, alt man icke bör ingå i något bedömman - Den SO X o v c ni ber e. m. 399 de af det beräkningssält, sorn StalsUtsk. följt.
Det är redan visat genom reservationer pä huru mänga olika sätt StatsUtsk:s ledamöter hafva betraktat tillgångarne, och jag är öfvertygad, alt man ytterligare skulle kunna uppställa lika många beräkningar, som i det närmaste skulle vara lika rikliga.
Dessutom kunna Iliksg.conl:s tillgångar aldrig med säkerhet beräknas, förrän Ständcrne bestämt huru förhållas skall med bancovinsten för de kommande åren.
Pä grund af hvad jag nu haft äran yttra, får äfven jag anhålla om propos. pä alsing ä betänk.
Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh.:
Vid riksdagens början väckte jag motion 0111 inköp af Götha canal för statsverkets räkning.
Jag hade dertill tvenne motiver, det ena, alt jag ansåg slatsekonomiskt rikligt, attén så betydlig communicalionslinea icke boede vara i ett enskildt bolags händer, ulan tillhöra Staten i det hela, pä del all Slaten mätte kunna nedsätta afgifterne och derigenom framkalla en ökad trafik.
Jag ansåg fördelaktigt för vestra delarne af landet att fä communicationen med hufvudsladen lättad, och trodde att afgiftcrnes nedsättande vore enda medlet att framkalla en Ulligare rörelse och en transitohandel.
Men jag hade med denna motion äfven en annan afsigt.
Jag hade sett sisla riksdags statsreglering leda derhän, alt capiIaIer sammanlades i Riksg.cont. för att till enskilde bolag i låneväg utlemnas.
Jag menar med desse enskilde bolag hypolheksföreningar, oell jag har aldrig kunnat gilla den statskonst, som samlar capitaler lill utlåning, och således framvisar stora statsbehållningar, som motsvaras af enskilde medborgares skuldsättning.
Jag förutsäg, all möjligen äfven denna riksdag kunde leda till samma resultat, att nemi. tillgångar skulle hopa sig i Riksg.cont., och ville derföre pä förhand hafva reserverat min räll alt vid riksdagens slut fästa uppmärksamhet på ett sådant anslag, hvarigenom dessa ökade tillgångar kunde absorberas.
Ulsk. har lid della mill förslag fästat sä liten vigt, att det icke ens omnämnt detsamma i sin beräkning.
Jag skulle likväl tro, alt af de några och 60 anslag, sorn bär finnas uppräknade, såsom ännu icke pröfvade, hade äfven denna fråga varit förtjent att lagas i beräkning.
Orsaken hvarföre
Utsk. sett saken annorlunda förmodar jag vara den, att summan befunnits så betydlig, att något anslag dertill icke kunde komma i fråga.
Det är på denna grund som jag anhåller alt i korthet få framställa några anmärknir jemte en beräkning, egentligen grundad på de tillgångar, hvarom jag har en närmare kännedom, jag menar de tillgångar, som Ständcrne möjligen kunna från Ranken påräkna, i fall de förslag, som BancoUtsk. uppsatt, vinna 14.
Jag får dä äran upplysa, att eli BancoUlsk:s förslag, som nu är under uppsättning, lillstyrker, att Bankens behållna grundfond malte uppbringas lill ett belopp af 10 millioner r:dr, således fullkomligt i öfverensstämmelse med det förslag, som Hr Rosenblad nu väckt.
Om delta af R.
St. bifalles, 400 Den 20 November e. ra. så återstår att af delta årets Bancovinst, för att fylla denna summa, anslå circa 600,000 r:dr; men då denna vinst för de förra åren utgjorde 950,000 r:dr, hvarifrån dock bör afgå tillfälliga capitaivinster, omkring 95,000, anser Utsk. alt af 1844 års vinst 250,000 r:dr kunna till Riksg.cont. öfverlemnas.
För de kommande åren kan Bancovinslen med säkerhet beräknas till S00,000 r:dr årligen, som till och med 1847 utgör en summa af 2,400,000 r:dr, hvarjemte Disk. föreslår, att den från Riksg.- cont. uu utgående capilalafbelalning af 88,000 r:dr för obligationer äfven borde upphöra.
Härigenom skulle för nämnde Conior uppslå en tillökning under de följande 2:ne åren af 264,000 r:dr.
Likaledes har BancoUtsk. föreslagit, att disconlrörclscn måtte till Riksg.cont. öfverllyltas, hvarigenom äfven tillgångar uppkomma.
Den vinst på discontrörelsen, som redan för är 1S44 inllutit, utgör circa 450,000 r:dr.
Vidare har Utsk. föreslagit, alt de i Banken samlade, särskildt reserverade fonder matte ingå i den gemensamma grundfonden, hvarigenom äfven i påföljande års böcker komrne alt uppdehileras såsom tillfällig capitalvinst circa 240,000 r:dr, nu utgångna i handclsdiscontrörelsen.
Jag tror dessutom, alt man med säkerhet kan antaga, att, sedan Riksg.cont:s sedlar utgått ur rörelsen, till följd af den prescriplionstid som är stadgad, bör en vinst deraf tillfalla Cont. af minst 200,000 r:dr.
Dessa af mig nu uppgifna summor, sorn visserligen kunna komma att nedsättas med 4 a 600,000 r:dr, i fall BancoUtsk:s förslag om discontrörelsens öfverllyIlning icke vunne Ständernes bifall, skulle, efter den beräkning jag nu uppgjort, uppgå till icke mindre än 3,800,000 r:dr. R. o.
Ad. behagade häraf finna, alt tillgångar äro för handen, icke allenast för nu beräknade alla anslag, utan äfven vida derutöfver, såvida ej capilallillgäugar skola ytterligare, likasom förra riksdagen, samlas i Riksg.cont.
Jag har endast velat meddela dessa upplysningar och anhåller, alt Utsk., i stället alt samla capitaler, mätte, på de statsekonomiska grunder jag anfört, taga frågan om Götha canals inköp under förnyad pröfning.
Det är i anledn. af Hr von Hartmansdorffs framställning, att icke återremittera, utan lill handlingarne lägga detta betänk, samt all förklara, att R. o. Ad. icke vill ingå i pröfning af några summors beräkning förrän StatsUlsk. vtlrat sig öfver anslagen, som jag har begärt ordet, anhållande, att, i händelse R. o. Ad. skulle deruti sig förena, hvaremot jag icke har något att invända, emedan det står i öfverensstämmelse med slutet af Frih.
Palmstjernas reservation, deri jag instämt, StatsUlsk. matte i afseende ä de tvenne sista punklerne, livard jagfästat uppmärksamheten, inkomma med yttrande, nemi. i första rummet genom att noggrant skilja 1844 års inkomster från föreg:de och påföljande årets utgifter, så alt de 1845 blifva användbara, och alt för det andra inkomma med förslag till und. skrifvelse, hvaruti begäres, att Konungen täcktes anbefalla, att Den 20 November e. m. 401 att samtlige statsräkenskaperne, såväl rikshufvudboken som dc för tull-, post- oell cliarlae-sigillatoe-medlen m. m., skola vid en och samma tid afslutas, nemi. för uppbördsåret eller från d. 1
Maj det föreg:de till den sista April det påföljande året, och så allt framgent från och med år 1845.
Della mitt förslag vore att anse som en ny motion, som derföre hör remitteras, och hvilket torde ske i förening med det prol.uldr., som till Utsk. affärdas, i anledn. af beslutet öfver detta betänk.
Visserligen vore det mycket alt säga om hvad som under denna discussion förefallit, såväl i afseende på tillgångar som räkenskapernes beskaffenhet och de svårigheter, sorn skulle hafva för Utsk. förekommit att åtskilja de summor, som stå i debet, från dem, som böra finnas i credit; men det vore måhända alt allt för mycket uppehålla R. o. Ad. att om allt detta inlåta sig i öfverläggning och dessutom till intet båtande, då derigenom icke något inflytande utiifvas på R. o. Ad:s beslut i fråga om det nu föredragna SlalsUlskts betänk.
Emot Hr von Hartmansdorlfs förslag, att lägga detta betänk, till handlingarne och meddela StatsUtsk. det beslut, som han ansett att R. o. Ad. borde i denna fråga fatta, dervid har jag ingenting alt erinra, och anhåller derföre endast alt till Hr Rosenblad få ställa den frågan, huruvida icke den för riksgäldssedlarnes inlösen afsalia fond ifrån början har utgjort ett Bankens tillskott af penningar, och huruvida icke dea tillgång, som kan bernias af det lill inlösen af utelöpande riksgäldssedlar afsalia belopp, egentligen iir en Bankens tillhörighet.
Jag kan icke så noga erinra mig huru härmed förhåller sig och hurudant beslutet var vid 18‘2!) års riksdag, men Hr Rosenblad, som ej glömmer någonting, torde meddela den upplysning jag uu begärt. H. Ex. Gr.
Ehuru jag visserligen icke bestrider den åsigt, som llere värde talare yttrat, och hvarmed Frih.
Palmstjerna slutat sin reservation, eller att anslag böra föreslås till alla de arbeten, som synas gagneliga och nyttiga för Riket, ulan alt dertill endast beräkna nu befintliga tillgångar, ehuru, säger jag, denna princip ingalunda af mig bestrides, såsom ingående pä en af mig långt för detta gjord framställning om användande af fond- eller creditsyslemet, tror jag likväl, alt denna fråga utgör en sak för sig sjelf, att den bör ställas i system för att vara nyttig, att Ständcrue ännu icke algjort densamma, och alt man således icke bör ingå i beräkningar pä ett creditsystem, som ännu icke är grundadt.
Jag anser det äfven vara bäst alt beräkna de tillgångar man verkligen äger; det måste vara det rättaste, såväl i det publika som det enskilda lifvet, att hvar och en beräknar hvad han har alt bygga med, innan han börjar byggnaden, och tror derföre alt del vore ganska nyttigt att veta dc verkliga lillgångarne, som bero af de grunder man vid beräkningen antager.
Jag har 4 II.
~ 51 402 Den 20 November e. m. redan framställt min åsigt, att bland reservationerna är Fril), von Kraemers den, som jag mest gillar, ehuru äfven deruti kunna finnas misstag.
Jag skulle tro, alt, för lidens vinnande, del vore vä! om R. o. Ad. beslöle hvilka grunder som Ståndet ansåg riktigast, och skall jag för öfrigt icke opponera mig emot älerremiss, om pluralilelen så önskar; men då anhåller jag Utsk. mätte classificera alla föremål efter deras större eller mindre nytta, på det vi hädanefter ej må göra som hittills, att plockvis anslå, ulan att känna tillgångarue, och ali i denna dassilication, under rubrikerna ”nyttigast, mindre nyttiga och minst nyttiga”, må upptagas alla äskade anslag, på det man må se, hvilka föremål som genast äro förljente af uppmärksamhet oell hvilka kunna uppskjutas.
Det torde måhända icke vara utan intresse att höra det olika förhållandet på olika lider med inteckningars stigande i fast egendom.
Under året 1842 förhöll sig dermed sålunda: ^deln — nv inteckning 3,155,000: — — dödad d:o 1,1 19,000: — — Ökad inteckning 2,036,000: — — Ståndspersoner på samma sätt beräknad: ökad inteckning 1,812,000:
Bönder likaledes ökad inteckning . . . 4,102,000: — — Således summa ökad inteckning i landets fasta egendom under år 1842 — 8,260,000 r:dr b:eo.
Huru är sådant möjligt? frågar man.
Jo, derigenom att Banken och Riksg.cont. samt alla andra mångfaldiga cassör ständigt öka sina fonder och sedan utsläppa dem i låneväg.
Banken har nu sednast för sin consolidering, som det heter, ökat sin grundfond till 10,000,000 r:dr: hvad vill detta säga?
Jo, vunnit nya fordringar hos enskilde i landet.
Med Riksg.- eonl:s tillgångar förhåller det sig pä samma sätt.
De stora öfverskotteu från statsverket, räutevinsterua m. m. utlånas först i runda summor till större credil-inrättningar, derifrån spridas de åter ut i rörelsen emot inteckningar, och pä detta sätt strömmar en ständigt växande flod af ränlemedel tillhaka till desse sugande cassör, hvarigenom sä mycket mindre blir öfrigt för de enskilde alt reproductivl användas och att lefva på; förlägenheten ökas med hvarje år, jemmer och elände höres frän alla håll i landet, och hvarjehanda inrättningar och näringar, som åt lusendetals innevånare gifvit sysselsättning och bergning, råka i vanmagt, enär de slutligen alla måste drifvas med lanta penningar.
Det torde sålunda vara tid på att ändteligen öfvergå till en förståndigare statshushållningslära, än alt evigt samla capitaler pä några fä döda händer.
BaucoUtsk. har nyss, likasom af en aning, alt en förändrad opinion i detta hänseende skulle komma all göra sig gällande, skyndat att inkomma till Ständerne med ett litet knapphändigt betänk., att Banken åtminstone skulle få behålla alla sina kära vinster till ytterligare
Den 20 November e. irt. 403 vinning, och si! clt, tu, tre, en aftonstund
Lief della ulan discussion bifallet.
Det nu fiiredragna betänk. från StatsUlsk. tyckes vara i enahanda syftning vis-ä-vis Riksg.cont.
Jag iir, nu som förr, af den mening, alt ej vilja se summor beständigt samlas, för att sedermera dermed ockra på de enskildas bekostnad och tror derföre, att delta betänk, ingalunda bör bifallas, utan som Hr von Hartmansdorff föreslagit, läggas till handlingarne, så att Ståndet må hafva sig öppet alt framdeles besluta i hvarje särskildt fall.
I anledn. af den till mig, af Frih.
Palmstjerna ställda fråga, anhåller jag att få upplysa, alt det var Bankens medel, hvarmed fond skapades till inlösen af riksglsscdlarne, och all föreskrifter temnadcs huru dermed skulle förhållas, och det var derföre som jag hemställt, alt ett sådant beslut nu mätte komma alt föreslås af vederb. Utsk., emedan det klefve alldeles likgiltigt, antingen man tillerkände detta öfverskott åt Banken eller Riksg.cont., så snart man ansåg, att
Banken iclte borde skapa sig ytterligare behållningar utöfver de 10 millioner hon redan äger, som kan vara tillräckligt.
Utom sjelfva frågan har man äfven yttrat sig om andra ämnen och deribland framställt satser, som äro af för mycken vigt och inverkan på omdömet, för att kunna lemnäs alldeles obesvarade.