Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ännu ett stöd för denna mening liemtar jag deraf, att om ämnet icke vöre en skattefråga, så skulle det blott vara ett önskningsmål; men nu är det icke något önskpingsmål, och således måste det vara en skattefråga.
Erill.
Jag har begärt ordet i anledn. af Hr von Hartmansdorifs yttrande, att inbjudningen skulle vavara ett försök att upprifva R.
Ståndens beslut kunna icke anses för R.
St:s, så länge dessa beslut icke äro fullständiga. R. o.
Ad- har nyss beslutat en inbjudning, för att få dessa beslut fullständiga; och således är det klart, att äfven frågan om sjelfva förbuden kunna komma under öfverläggning.
Jag tillstyrker bifall lill
Hr Prytz’s fram» ställning i denna del, Hr Prytz!
Jag väntade mig visserligen icke annat af det medgifvande jag nyss gjorde, att mitt inbjudningsförslag skulle få delas, än att vissa utaf dem, som motarbeta dess framgång, skulle, sedan de fått sednare delen bifallen, söka visa den förra delens olaglighet.
Hr Gripenstedt har redan vederlagt Hr von HarlmansdorlFs anförande, Jag får upprepa bygd jag förut anfört, nemi. att ett R, Sl;s beslut bitr icRe Den 16 Januari f. m. 2l3 3:ne Stånds yttrade åsigt, förr än dessa åsigter genomgått Bevilln.
Utsk. och derifrån återkommit till Stånden och Bevilln.
Utsk;s yttrande, ehvad det vore att anse af bevillningseller annan natur, blifvit af Stånden granskadt och godkändt eller förkastadt.
Hr von Hartmansdorff har trott, att, då jag väckte min motion, jag icke kände det förhållande han framlagt.
Detsamma var mig då bekant, som nu, emedan de andra Stånden då hade fattat sina beslut.
Den uppgift Hr von Hartmansdorff lemnat på de olika besluten förringar icke angelägenheten af mitt inbjudningsförslag; ty jag tror, att om de förena sig med R. o. Ad. i de fall, der R. o. Ad. borttagit förbud, så hafva Stånden blifvit ense i sexton hänseenden, hvilka således icke behöfva blifva föremål för vidare diseussion i Bevilln.Utsk. och inom Stånden.
Jag vet icke hvarföre man skall förneka R. o. Ad. rättighet att göra ett försök, hurvida de andra Stånden finna skäl i R. o. Adis beslut, då man icke kan neka, att inom R. o. Ad. en viss conseqvens ägt runi vid tulltaxans behandling, i det att liberala åsigter gjort sig i allmänhet gällande inom detta Stånd.
De förbud, som blifvit bibehållna, hafva blott varit undantag, härledande sig från den åsigten, att husslöjden borde skyddas.
Hvad särskildt jernet beträffar, så anfördes de mest gilltiga skäl att å rudimaterien bibehålla exportförbud; och R. o. Ad. har ingalunda handlat illiberal!, utan tvertom i allmänhet ganska liberalt, hvarföre jag har velat öppna en utväg för de öfriga Stånden alt handla på samma sätt.
Jag finner ingenting vådligt lili att de öfriga Stånden lemnäs tillfälle att sjelfva öfverväga, huruvida de vilja ingå på inbjudningen eller icke.
Jag anser det af Hr von Hartmansdorff för förslagets förkastande anförda skälet, nemi. alt träslaget skulle vara olagligt, vara obevist.
Jag anhåller der fö i’P, att R. o.
Ad. ville fästa uppmärksamhet derpå, att mitt förslag icke innefattar någon olaglighet, enär inbjudningar från det ena Ståndet till det andra är någonting ganska vanligt och då det icke kan förnekas, att, om dermed icke skulle vinnas något godt, desamma åtminstone icke kunna åstadkomma något o 11 ti t -, Hr Lefre'n:
Som här sättes ifråga närvar, ärendes natur, så nödgas jag anhålla att få uppläsa ett kort mom. ur 34 §:n Riksd.Ordn.: ”Vilja R.
St., hellre än att tillsätta flera Utsk., remittera sådana mål, sorn till visst Utsk. icke höra, antingen lill Besvärs- och Ekon.Utsk., eller till något af de öfriga förut tillsatta Utskm, vare samma Utsk. p
I ig t ig t att med dess utlät., i enlighet med erhållen remiss, inkomma, och bestämme sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men icke den hvarje Utsk. särskildt i allmänhet uppdragna befattning, huruledes ett mål, i enlighet med R, Sits deröfver tillhöriga beslutanderätt, bör afgöras.” Detta Ippm, är så klart sorn något stadgande kan vara; ty det lif Den 16 Januari f. m. alldeles olagligt alt förklara, att något ärende kan förlora sin grundlagsenlign natur i fråga om dess behandling af R.
St, derigenom alt det blir handlagdi preliminariter af det ena eller andra Utsk., emedan dessa Utsk:s namn icke influerar det ringaste på ämnets natur och beskaffenhet.
Skulle man återigen vilja påstå mot allt hvad jag anser vara klart och tydligt, alt ett mål som detta icke vore af ekonomisk utan af ren bevillnings natur, så behöfver man blott se på 71 §:n i Reg.Ftn, hvarest det heter: ”Då skall hvarje RiksSt.
, som ändring uti Bevilln.Ulsk:s förslag åslundar, meddela de öfriga sina skäl dertill samt uppgifva det sätt, på hvilket en sådan ändring må vinnas, ulan att ändamålet förfelas.
Häröfver höres Bevilln.Utsk., hvarefter R.
St. skola (ill afgörande företaga den eller de frågor, om hvilka skiljaktighet dem emellan uppstått.
Bifalla 3 Stånd hvad emot Bevilln.Utskts förslag i en eller annan del anmärkt blifvit, varde förslaget i dessa delar förkastad!.” Således, 0111 äfven denna fråga skulle anses vara så inväfd med bevillningsfrågan , som man bär vill förespegla, så skulle likväl lie Stånds beslut vara tillräckligt.
Det är blott siffran, hvarom votering i förstärkt
Disk. kan komma att äga rum, och icke 0111 den ekonomiska delen af frågan.
Jag afstyrker bifall till Hr Prylz’s inbjudningsförslag.
Ad. behagade bifalla den nu föredragna första delen af Hr Prytz’s förslag tili inbjudning till de öfriga Stånden.
Atskillige ledamöter begärde votering.
Upplästes lill justei ing och godkändes följande voterrsproposition :
Den som bifaller Hr Prytz’s förslag, att de öfriga RiksSl:n böra inbjudas, att, i afseende på tulltaxan, förena sig med R o. Ad. i de beslut, hvarigenom hill ilis gällande förbud blifvit borttagna och ersatta med föreslagen i nf ö r s e I s l u 1 I, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda förslag.
Ja — 3 j. Nej — 5 7.
C h r i s l o p h e 1 ; Mot det Den i5 Januari f. m. 2l5 af R. o. Ad. förmedelst votering nn fattade beslut anhåller jag att till prot. få nedlägga min reservation, dels emedan resultatet af inbjudningen, derest de öfriga Stånden antagit densamma, icke kunnat blifva annat an förmånligt, och dels emedan jag äger anledn. att förmoda, alt ändamålet med inbjudningen skulle vunnits.
Jag har nemi. samtalsvis med ledamöter af de öfriga Stånden erfarit, att de icke skulle varit missbelåtne, om inbjudning skedde, derföre alt de icke haft tillfälle öfvervara alla voteringarna rör:de tulltaxan, hvaraf handt alt åtskilliga beslut blifvit fattade i strid med deras åsigt.
Jag anhåller att få reservera mig mot R. o. Ad:s nu fattade beslut.
Skälen lill denna reservation äro utvecklade i de yttranden, jag haft äran afgifva.
Hr Nordenanckars, Fredr.
Wilh., den i3 dennes på bordet lagda motion med förslag lill reglering af bankens lånerörelse i allmänhet.
Jag anhåller, om det är enligt med formerna, att denna motion måtte få hvila på bordet till nästa sammanträde.
Hr Frih. o. Landtm, ansåg icke förenligt med 4f) §:n Riksd.Ordn., att en väckt motion kunde mera än en gång bordläggas, hvilket icke heller förut under loppet, af riksdagen skett, utan hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade till BancoUtsk. remittera Hr Nordeuanckars nu löredragna motion.
Lades på bordet nedannämnda från LagUtsk. inkomna utlåt, och betänk., nemi.:
N:o 173, i anledn. af ålerremisser utaf åtskilliga från LagUtsk. afgifna betänka uden ; JNto 174, i anleda, af väckta motioner, angtde dels förklaring af 88 §:n i concurslagen den 12 Mars i83o, dels ock upphäfvande af hvad genom särskildta reglementen och beslut stadgadt är till inskränkning i rättigheten för köpaie af fast egendom, deri vissa inrättningar hafva inlecknin ö> att erhålla tredje uppbudet.
Upplästes från de öfriga RiksStJn ankomna prol.ntdr., nemi. från lbesteSt. af den 4: 5, 8, 9, 12, ■ 4? '5, i8, 19, 21, 22, 23 neli 3o sisth December; från BorgareSt. af den 4, 5, 8, g, 11, 12, 14, 15, 16, 18, 19, 21, 22, 23 och 3o sisth December, samt den g dennes; och från BondeSt. af ai6
Den 16 Januari t. m. den 28 Nov., samt den 1, 2, 4> 5, 8, 9, ir, 12, 18, 19 och 21 sisth December.
Lades tili handlingarna.
Ii. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 3 e. m.
Lördagen den 16 Januari i84i.
Justerades i prot.utdr. för denna dag f. ni. lindert.
Yid uppsättningen af det prot.- utdr., som till de öfriga RiksSttn bör afgå i anledn. af den inbjudning, som R. o. Ad. på f. m. beslutat lill följe af Hr Prylz’s motion, har förekommit, alt den framställning, som af R. o. Ad. blifvit bifallen, lyder sålunda: ”äfvensom att de öfriga RiksSttn ville, i likhet med hvad R. o. Ad. iakttagit, föreslå införsels- och utförselstull å alla de varuartiklar, hvarå förbud emot införsel eller utförsel ansetts eller ännu må anses böra bibehållas,” etc.
Måhända går det ej an att till de öfriga RiksSttn expediera prot.utdraget så att R. o. Ad. skulle hemställa till dem att föreslå in- och utförselstull på dessa varor, utan det torde förmodligen böra beta, att de ville bestämma denna tull.
Likaså torde ordalagen i slutet af Hr Prytz’s motion, der det står: ”eller ännu må anses böra bibehållas” etc. böra förändras.
Orden ”eller ännu må anses” hänsyfta på den första delen af motionen, deruti Hr Prytz föreslagit, att prot.utdraget skall innefatta en inbjudning till de öfriga Stånden att jemka sig efter R. o. Ad:s beslut i afseende på förbuden.
Enär R. o. Ad. ej bifallit den första delen af inbjudningen, torde det således äfven blifva nödvändigt att utesluta dessa ord: eller ännu må anses.
Om R. o. Ad. godkänner detta sätt alt uppsätta prot.utdr,, som jag vördsamt tagit mig friheten att föreslå, så skulle det komma att lyda sålunda:
Derefter upplästes prot.utdr. med de af Undeit.
Ridd.- Secret. deruti föreslagna redaclions-jemkningar.
Alt jag användt ordet föreslå, härrör deraf, att då R. o. Ad. utsatte lull försl ags - Den 16 Januari e. m. 2I7 slngsvis å sådana artiklar, hvarå förbud mot införsel bibehölls, ansåg jag, alt de öfriga Stånden borde inbjudas alt likaså föreslå tullbeslämmelser; men jag vill på intet sätt bestrida riktigheten deraf, att ordet’’b e s t ä m in a” torde vara ändamålsenligare än föreslå, och således förenar jag mig derom.
Attåler orden ”eller ännu må anses’’ uteslutas, är en tydlig följd deraf,att den första delen af mitt inbjudningsförslag ogillades.
Således får jag för min del instämma uti den af Hr Ridd.Secrettn föreslagna redactions-förändring.
Uppå derefter framställd propos. blef prot.utdr. godkändt, med iakttagande af de föreslagna redactions-jemkningarna.
Upplästes till justering Exped.Utskts förslag N:o 201 till R.
St:s und. skrifvelse till K.
M. ang:de skjutsningsanstalterna i Riket.
Begärdes på bordet af Hr von Hartmansdorff, August.
Justerades pleni-protm för den 11 sisth Decembei’ f. och e. m.
Hr Frill. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Gethe, Sten Porse, ledamot i LagUtsk., afsagt sig denna befattning, och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla hans tillika gjorda begäran att blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen.
Hr Landtm, anmodade i anledn. häraf Hrr Electorer, alt under loppet af nästa vecka sammanträda lör att välja en ledamot i LagUtsk. efter Hr Gethe.
Till pröfning företogs LagUtskis den 1 och 5 sisth December på bordet lagda utlåt.
N:o l5j, öfver gjorda anmärkntr vid Utsk:s betänk.
N:o 1 i3, i anledn. af så väl K.
M:s nåd. propos. med förslag till förändrade stadganden, rörtde bysältning, som ock särskildt i detta ämne väckta motioner.
Hr Carlheim Gyllensköld, Henr.
Adolph Oscar, uppläste följande:
Den tystnad, hvilken jag hittills iakttagit på detta rum, skulle jag önskat bibehålla, nöjd alt af de äldres och mera erfarnes öfverläggningar hemta undervisning och ledning för mitt omdöme öfver allmänna ärenden.
Men då jag trott mig böra antaga R. o. Ad:s Hrr Electorers kallelse .till ledamot af LagUtsk., och der varit af en från pl ura I i te te ns 19 H. 28 Den 16 Jtnuari «. m. skiljaktig mening uti en fråga, hvilken äger synnerlig vigt, utbeder jag mig att få något närmare utveckla denna mening och skälen derför.
K. M., som förutsett att förslagen till ny civil- oell criminal-Iag icke skulle kunna, i sin helhet, af R.
St. vid innevar. riksmöte slutligen pröfvas, har behagat till R.
St. aflåta åtskilliga nåd. propostr till ändringar af nu gällande lag, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med motsvariga delar af den föreslagna nya lagen.
Bland dessa nåd. propos:r är äfven den, hvilken föranledt det förslag till förändrade stadganden rörtde bysättning, som innehålies i LagUtskts nu förevar. betänk.
Det förslag till bysättningslag, R.
St. genom deras beslut öfver delta betänk, komma att afgifva, måste derföre betraktas såsom deras beslut öfver den deremot svarande del af nya civil-Iagen.
Hvar och en inser af huru mycken vigt det är, att härvid tillvägagå med varsamhet och urskiljning. 4 §:u af Utskts förslag innehåller: ”För fordran, som i gäldenärs concurs bevakad blifvit, eller för hvilken han en gång varit bysatt, må ej by sä 11— ning kunna honom sedan åläggas, der borgenär ej visar skälig anledn., det gäldenär undandöljer tillgång, som efter concursen eller bysätlningen honom tillfallit och till gälds betalning gå bör, samt gäldenären i thy fall ej gitter hos Konungens Bef:h:de eller inför domstol med ed styrka, alt ban sådan tillgång ej äger.”
För att böra antagas , måste ali lag vara behöflig och ändamålsenlig.
Jag tror icke, att det ifrågavar, stadgandet är någotdera.
Det innebär en trefalldig afvikelse från hittills gällande grundsatser i lagstiftningen: först, att föregtde bysättning eller bevakning i gäldenärs concurs beröfvar fordringsägaren rättigheten till bysättning å gäldenär; för det andra, att gäldenär, oaktadt borgenären visat skälig anledn. alt han äger tillgång, som till gälds betalning bör gå, ändock skall äga att med ed fria sig från bysättning; och för det tredje att Konungens Bef;h:de skall kunna ålägga sådan ed.
Mildring i nuvar. föreskrifter ronde bysättning är af behofvet högeligen påkallad, och jag röstar derföre för antagandet af de öfriga §§:na af Utsk:s förslag, hvarigenom så väl gäldenär som löftesman erhålla vissa förut icke medgifna fördelar; af hvilka rättigheten för gäldenär att, sedan han till borgenärerna afträdt sin egendom, icke kunna längre hållas bysatt, är väsendtlig och ändamålsenlig.
Det är ett hardt stadgande i nu gällande författning, som i bysättningshäkte qvarhåller en gäldenär, äfven sedan han med ed under svårt ansvar styrkt, att alla tillgångar äro till borgetta rernes förnöjande redligt uppgifna.
Men att utsträcka mildheten ända derhän, att man beröfvar fordringsägaren sådana medel tili utbekommande af en förfallen fordran, Den iS Januari e. m. hvilka Ingen i allmänhet godkänner, endast derföre att samma fordran varit i gäldenärens concurs bevakad, eller emedan gäldenären för densamma en gång varit bysalt, syneS mig hvarken behöfligt eller ledande till det dermed åsyftade ändamål.
Man vill, genom ett sådant stadgande, förekomma täta concurser.
Men denna afsigt förfelas, så långe det, enligt concurslagen, är hvarje innehafvare af en utmätningsgild fordran, för hvilken han icke blifver af gäldenärs gods till fullo godtgjord, obetaget att hos rätten begära hans försättande i concurstillstånd.
Vet borgenär, att bysättning icke kan erhållas å gäldenären, lärer han ej uraktlåta alt genast begära concurs; och lagstiftaren har då påskyndat hvad han velat förekomma.
Om skäl ändock icke saknas att befria gäldenär från bysättning för en fordran, som blifvit i hans concurs bevakad, och till hvars gäldande tillgång då icke funnits, derest icke skälig anledn. förekommer, att han sådan tillgång sedermera erhållit; gälla dessa likväl icke med afseende å en fordran, för hvilken gäldenär blott en gång varit bysatt.
Det är nemi. alldeles icke genom bysättningen utrönt, huruvida tillgångar verkligen funnits eller ej. livad som jemväl synes förtjena all här tagas i betraktande, är det förhållande, att en gäldenär icke sällan under bysättningen beredi sig medel att betala någon del af sin skuld, och att borgenären, för tillfället nöjd härmed och löfte om vidare afbetalningar, i den mån gäldenärens arbete kunde dertill bereda möjlighet, tillåtit hans lösgifvande, och på detta sätt blifvit efter hand godtgjord.
Detta har skett i förlitande derpå, alt, örn gäldenären icke uppfyllt sitt löfte, bysätlningen kunnat förnyas.
Anlages nu det nya förslaget, att bysättning för samma fordran kan äga rum blott en gång, så lära fordringsägare väl akta sig att ur bysättningshäkte! utsläppa någon förr, än han fullt inbetalt sin skuld.
Man har då skärpt, icke mildrat bysättningslagen.
Ehuru obehöfligt och för del dermed åsyftade ändamål otillräckligt ifrågavar. stadgande må vara, är det dock den gäldenär medgifria rätt, att, om än skälig anledn. finnes det han söker undandölja för handen varande tillgångar, ändock med ed fria sig från bysättning, och den Konungens Bef:h:de ålagda skyldighet att pröfya, om denna ed må tillåtas, som i ännu högre grad gör dess antagande betänkligt.
Lagstiftaren nedlägger härigenom för gäldenären en svår frestelse till mened.
Om detta stadgande icke antages, qvarstår väl möjligheten, att gäldenären, bragt lill concurs, der svär falskt.
Men den betydliga skilnaden uti ansvar för dessa 2:ne särskilda eder gör den falska concurseden vida mindre sannolik.
För denna dömmes gäldenär till schavott och fästning, hvaremot den förra lagligen försonas med i3 r:dr 16 sk. böter.
Der eden bevaras i sin helgd, utgör hon ett af de bä - 220 Den iG Januari e. m. sta bevisningsmedel, och bidrager alt i folklynnet bibehålla trofasthet och sanningskärlek.
Lagstiftaren bör derföre sorgfälligt söka att bevara helgden deraf.
Men denna helgd lörloras, i den mån edgången blifver vanlig.
Vår lag tillåter henne nog ofta, och man har skäl att befara, det verkan deraf icke varit god.
Man beklagar, att våra domstolar och våra lagar icke hos folket äga det anseende, som uti andra lagbundna samhällen, t. ex.
Frankrike och England.
Vi böre derföre söka att åtminstone bevara, om möjligt öka detta anseende.
Men del ökas icke, derigenom att man åt andra äfverlemnar ett af domarens vigtigaste uppdrag.
Af domarens anseende beror dessutom ofta lagens — och af lagens hos ett fritt tolk bör bero och beror ofta — dess frihet.
Någon skall måhända tycka, att jag lagt nog mycken vigt på denna sak; men jag beder, till min ursägt, lå erinra: att vi gå att besluta öfver en del af den tillämnade nya civil-lagen; att fråga är om antagande af tvenne grundsatser, som hittills icke finnas i vår lagstiftning, och af hvilka åtminstone tvänne äro i sin tillämpning betänkliga ; samt att jag i ämnet rådfrågat erfarna och erkändt skickliga domare, hvilka delat min mening.
Domstolen bar jemväl, såsom af bilagorna till K. M:s nåd. propos. synes, ansett så väl de nna, som åtskilliga ändra §§, uti det af särskilda ccmiterade uppgjorda förslag, böra utgå.
Anledningen dertill, att af dessa §§gendast jjdeu ifrågavar. influtit i K. propostn, är icke uppgifven.
Jag afstyrker antagandet af 4 §:n i LagUtsk:s förslag till bysättningslag, men tillstyrker bifall till öfriga delar af samma förslag, sådant det finnes uti betänk.
N:o i r 3.
Frih. Boye, Ludv.: jag anhåller hos Hr Frih. o. Landtm., att K.
M:s nåd. propos. eller betänk. — det är mig detsamma — må följas, men att betänk, må paragrafsvis föredragas.
Innan dess utbeder jag mig att såsom en inledning få erinra R. o. Ad. att under en lid, då en vacker känsla af deltagande här så nyligen visat sig äfven för fångar, som begått grofva brott, torde denna deltagande känsla vara något att påräkna för fångar, hvilkas öde, åtminstone hvad mängden beträffar, måste proesumeras härflyta mera af olycka, än eget förvållande.
Det är åtminstone icke ett brott att ej kunna betala.
Jag ber R. o. Ad. eftersinna, alt i hela Europa gifves det ej någorstädes så stränga bysättningslagar som i Sverige.
Vid flera riksdagar har man begärt lindring i dessa lagar, men man har gjort uppskof dermed, och må vara af hvad orsak som helst, så qvarstå vi likväl ännu i denna del af lagstiftningen långt efter alla andra nationer.
K. M:s nåd. propos., som i det närmaste öfverensstämmer med den nya civil-lagen, föreslår en lindring, som likväl ej är annat än hvad 1734 års lagbok i sin första början var.
Det var genom 1756 års
Den 16 Januari e. m. 221 förfallning, det var under slryp-systemels hårdaste period, som man, för alt slinka crediten, öfvergick lill en barbarisk lag, hvilken för omnjlighi ten atl belala en obetydlig siiiiuna stadgar svårare följder än lör svåia brott; ty daen brottsling eljest beror af lagen, så beror lian bär af borgenärens hämndlystnad.
Jag anhåller vördsamt, att vi nu mätte få gå lill detaljfrågorna och bestämma dem helt och hållet sådana, som de voro ifrån början, innan 1756
Ars författning tillkom.
Då ansågs bysättningen blott såsom en säkerhet, alt icke gäldenären skulle draga sig undan med sina tillgångar: nu blir det genom K.
M:s nåd. propos. och LagUtskrs betänk., 0111 det bifalles, en återgång till delta förhållande, och bysättningen blir endast ett tvångsmedel, för atl frampressa tillgångarna, hvarvid all åtgärd af samhället synes mig böra stanna.
Ad. alt Ulsk:s förslag skulle punktvis pröfvas.
Ingressen och lista §:n. 1 afseende på ingressen erinrade Ur F ri b. o. L a 11 el I 111., alt den berodde af de beslut R. o. Ad. rör.-de paragraferna fattade, hvarföre Hr Landtm, hemställde, alt dess pi öf ning måtte uppskjutas tills paragraferne blifvit pröfvade.
Lief 1 §:n af R. o. Ad. bifallen. lidra § 111.
Här sättes cautionisten i samma predicament med sjelfva gäldenären.
Förhållandet dem emellan, i anseende till rättsgrunden, är dock helt olika.
Man kan antaga, alt eäldenären förut alltid velat något om lagsökningens annalkande; cautionisten deremot bar varit i okunnighet derom.
Mig synes det således, att billigheten fordrar, att dessa åtta dagar, i Stället för att räknas ifrån kunskaps erhållande 0111 lagsökningen, borde räknas ifrån kunskapen om utslaget.
Det är icke billigt, alt cautionisten skall hafva mindre rätt, än sjelfva gäldenären, och gäldenären har förut vetat af lagsökningen, det kan man alltid antaga, då deremot cautionisten ej på förband derom äger underrättelse
Jag får således hos Hr Frih. o. Landtm, anhålla om propos. derpå, att dessa åtta dagar må räknas ifrån den dag, då cautionisten har erhållit del af utslaget, hvarigenom fordran är godkänd och till betalning fastställd.
I sjelfva verket lärer förhållandet ej vara så farligt, som Frih.
Boye påslår, emedan ungefärligen samma rättigheter i detta fall åtnjutas af borgesmannen, som af gäldenären.
Borgesmannen har, om denna 5 antages, åtta dagar efter det alt han erhållit del 222 Den 16
Ja nu ari c. m. af lagsökningen.
Gäldenären har också samma lid på sig elter det alt lian blifvit lagsökt, d. v. s. alt han ej kan byslittas förr än åtta dagar elter lagsökningen, och ingendera kan bysnttas förr un utslaget fallit.
Det kan visserligen hända, att borgesinannen bysättes samina dag sorn bysättningsulslaget meddelades, om han åtta dagar förut blifvit communicerad lagsökningen; inen han har haft åtta dagars betänketid på sig, och denna tid bör vara tillräcklig att anskaffa penningar, då han i alla fall vetat, att han vid förfallodagen bort vara beredd att inlösa gäldenärens skuld, om denne sednare med dess betalande skulle manquera.
Hr Stuart, Carl Gustaf: 2 §:n af Utsk:s förslag öfverensstämmer visserligen med K. förorda, af den 12 Mars i83o, men du man nu vill åstadkomma en af omständigheterna och billigheten högt påkallad lindring i hysätlningstvänget, så tror jag äfven, att detta ändamål vid granskningen af den nu föredragna §:n borde afses.
Jag förenar mig således i Frih.
Boyes anhållan, att tiden för bysättningens verkställande mot löftesmännen måtte räknas ifrån den dag, dä han erhållit del af bysättningsutslaget.
Det är ej otänkbart, att han i annat fall kommer i sämre ställning, iin sjelfva gäldenären.
Jag skulle derföre vilja föreslå, att lii- Frih. o. Landtm, täcktes lill H.
Ståndet framställa propos. örn antagande af andra §:n i Utsk:s förslag, med den förändring, att i stället för att här i §:n står: alt bysättningsutslaget ej må verkställas förr än åtta dagar efter den dag, då han erhållit del af lagsökningen, det måtte få heta, ntt bysättningen ej må verkställas förr än åtta dagar efter den dag, då Iian bevisligen erhållit del af utslaget.