Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men att då* såsom en följd af denna utaf Kongl Maj.t ensamt beroende åtgärd, räkenskaperne upptaga en icke obetydlig summa , som årligen kommit Staten till godo, derpå grunda en beräkning bland de Ordinarie intraderna, och derigenom så till sägandes göra till en Lag eller nödvändighet , hvad härtills af Kongl.
Maj ts omsorg och godtfinnande ensamt berott, och i vissa omständigheter kunde upphöra att blifva nyttigt, Vågar jag för min del* mera i afseende på grundsatsen än summan som är 1 fråga, icke tillstyrka, utan äf af den tanka, att häri bör förhållas sorn hittills, och den af Dödsfalls- och Avancements-besparingar beräknade årliga summa således från Riks* Statens ständiga inkomster uteslutas.
Vid hvad Utskottet i öfrigt anfört och framställt i afseende på de gjorda förhöjningar i StatsTitlarnes beräknade belopp, bör jag så mycket mindre göra någon erinran , som fullständiga undersökningar och erfarenhetens ledning dervid ligga till grund, så vidt som förhållandet under en kommande tid kan, i jemföring till det förflutna, på sannolika an. ledningar förutses och beräknas; men då
Ut* Den 15 Juni. giftsStatert annu ej är af Högloft.
Statsutskott tet reglerad, och jag således saknar kännedom huru Utskottet dervid ansett eller arnar till Riksens Ständer framställa de omständigheter, som föranledas af Kongl Maj ts Nådiga Proposition angående Stats Verke ts tillstånd och behof, särdeles hvad angår Försvarsverket till Lands och Sjöss, innefattande RiksStatens tredje HufvudTitel, och som upptages från pag. 4 till pag.
12 uti den tryckta Propositionen; så anser jag för en pligt vördsamt förekomma derom, att derest dessa nu föreslagna förhöjningar uti InkomstTitlarna icke beräknas såsom tillgång för de uppgifter Kongl.
Maj t uti förenämnde Proposition oundgängliga ansett, utan att kunna dem, på de anförda skäl, till bestämda summor vid samma tillfälle i allo uppgifva; så rubbas äfven den plan, på hvilken fullständiga Stater skulle kunna utarbetas samt Försvarsverket regleras; och till de oundgängliga tillökningarna uti krigsmagtens lönevilkor m. m. skulle i sådant lall nödig Fond komma att saknas, hvilket visserligen lika litet kan vara Statsutskottets som Riksens Ständers mening. jag skulle icke ens hafva ansett dentist vördsamma erinran vid detta tillfälle nödig, Om jag icke hade en särskildt kännedom om vidden och beskaffenheten af de tillökningar, sorn fordras till Krigsmagtens Jone- och underhålhs vilkor samt till Försvarsverkets vidtttagthållande - 304 Dm 15 Juni.
' För att derom lemna den upplysning, sorn ämnets ännu outredda skick kan medgifva , bör jag vördsamt nämna följande :
De vid Passevolancens återtagande från innevarande års början af värfvade Arméen fordrade tillökningar i nu gällande Aflöningsoch UnderhållsStater, uppgå till följande be* lopp, nemligen :
För Konungens GardesRegemente till Häst: I Penningar.
R:dr 45,678
I Spannemål Tunnor 702.
För Svea LifGardet . 17,926: 46: 4. 292.
— Andra Gardet . . 27,015: g: n- 534* För Artillerierna, oaktadt nedsättning af styrkan från 34CO till 2oooman, och användandet af hela den indragna delens aflöning och beklädnad med allt hvad i en eller annan måtto dertill hittills utgått, ytterligare 185189: 42: — 20g2a ,För Mörnerska HusarRe gementet .... 59,836: 44‘- 4* För Konungens Eget Värfvade Regemente . . 25,366: * Tillsammans
R;dr 194,013: 16: 7 och 3610 tunnor Spannmål.
ÉhuTU
Ehuru icke allt, som i denna del fordradt blifvit, lärer kommi att utgå, innefattas deruti likväl till det mesta sådana tillökningar, som nödvändigheten oundgängligen påkallar.
Dessutom tillkommer frågan om lönetillök* fring för Befälet sned penningeanslag vid alla Regementer (utom vid Artilleriet, der den ät* inberäknad uti den föreslagna Statsregleringen), efter de aiimänoa grunder Riksens Stander linna godt att derom stadga.
Lönetillökningen lör Flottorna, beräknad blott till 50 procent, kräfver allena Riksdaler 73)428 : 4: 8-, och det finnes likväl ej mera än 8 å 9 Löner på Flottornas stat, som uppgå till 600 R.dr och deröfver.
Beklädnaden för Värfvade Arméen uppgår mindst till 20 å 25,000 R.dr årligt utöfver förra Staten.
Tillökningar kräfvas å Nybyggnads- och XJnderhållsStaterna, samt å anslagen för Beväring, Artillerie, Utredning, SjukattiraiUe, m. ra.
Med den dertill å tredje titeln beräknade summan kan, vid nu gällande varupris, det mi befintliga uti sitt närvarande skick knappast underhållas, än mindre några nybyggnader verkställas.
Iordningställandet af allt detta förestår emellertid, utgifterna böra till intraderna lämpas, och det hela erhålla den riktning, som Rikets väl kräfver, hvarvid allt K.
Prof. Abo $9. 3
Majit icke förbehållit annat än att
Statsregleringen skulle till 'sina grunder förblifva olörändrad, och dispositionen af öfverskott och besparingar Kongl. Majit till Försvarsverkets reglering öfverlåtas ; tilläggande, att Kongl. Majit är för öfrigt lika angelägen med Rikets Ständer, att, då Krigsmagtens Stater blifvit omarbetade enligt Rikets nu totalt förändrade del msionsplan, Riksstaten derefter lämpas och rättas; och att i dertill hörande delar skola Rikets Ständers billiga önskningar för fullständiga utredningar och tabeller, så fort sig göra låter, nå sin fullbordan. 1 Hade gr¥iliderna för Försvars-väsendets förändrade skdck hunnit så etableras, att Statsutskottet nu kunde bestämma och till Rikets Ständer föreslå hvad till dstailen deraf hörde, samt derpåupprätta calculer för Krigsmagtens Speciålstätcr, så1 förfölle denna fråga i hufvudsakligaste måtto; men dä, enligt hvad Kongl. Majtts Nådiga Proposition innehåller, detta är ett verk som allenast under loppet af en längre tid kan nå sin fullbordan; så visar sig klart, huru vigtigt det är, att möjligheten för fulländandet häraf, genom opåräknad inskränkning i medlen, icke må aflägsnas eller till intet göras.
Och anhåller jag vördnadsfullt att detta mitt anförande må till Höglofl* StatsUtskottet varda remitteradt.
Detta ämne är af högsta vigt, och fordrar mogen öfverläggning i behandlingen.
Derför#
Den T5 Junit 3
Vid Friherre Wirstns yttrande öfver denna sak, får jag nu endast anmärka, att Riksens Ständers förra beslut derutinnan ej voro af Grundlags beskaffenhet, och att de derföre lätteligen kunna andras.
I Friherre StaeU begäran om Betänkandes ytterligare hviiande på bordet instämde friherre Hjerta, Axd^ öch Grefve LiUjencraniZ^ jjohan Wilhelm.
Grefve Mimer, Adolph Göran:
Då, efter hvad jag förmodar, detta Betänkande nu för ; första gången till afgörande företages
Och det Således, i fall det återremitteras, ännu en gång förekommer och man du får tillfälle att närmare bestämma sitt beslut, skulle jäg våga hemställa, att de Herrar, som begärt att Betänkandet ännu en gång skulle hvila på bordet, måtte derifrån afstå.
StatsUtskottet behöiver tid för att öfverlägga, och de gjorde anmärkningarne äro utaf natur att fordra det.
Det är Visserligen väl att Nationens Representanter äro angelägne att bevaka Nationens fördelar; men om de rätt förstå dem, skola de finna, att det hela fordrar, att icke mindre sönja för bevarandet af Regeringens Verkningsförmåga, än af Nationens rättighet.
Det är Regeringen, som h3r sig ålagdt ansvaret för bibehållandet af allman ordning och fyllandet af Rikets behof.
Om den ej äger Ben 15 Juni. nödiga tillgångar, är den också utur stånd ät£ verka, och Samhället lider af ilia beräknade indragningar.
För öfrigt kan jag icke finna att några olägenheter uppstå igenom återremissen, men väl i fall förslaget skulle bifallas.
Det är i sig sjelf obilligt} ty det uppför samma summa 2:ne gånger, först uti det allmänna anslaget för hvarje hufvudtitel och se. dan såsom besparing uppå samma anslag.
Denna inkomst är icke annat än en mindskad utgift och blir icke inkomst förr än den omständighet, som vållat besparingen, inträffar.
Detta kan åter icke bekommas förr än efteråt.
Det är således rättare att uppföra den under namn af tillfällig eller tillkommen, än såsom ordinarie inkomst.
Det sednare skulle också betaga Regeringen möjligheten, att införa en förbättring som varit åsyftad.
Sättet, på hvilket de besparda Avancements- och Lönebesparingsmedlen uppkomma, är antingen att Embetsman tjena 6, 7 å 8 månader utan lön, eller också att sysslor stå vacanta.
Det förra är hårdt och obilligt.
En rättelse i denna delen har varit påtänkt} men om Riksens Ständer, genom uppförande ibland de ordinarie inkomsterna af den således uppkomna besparing, stadga dess fortfarande, betaga de äfven Konungen möjligheten att häruti göra någon förändring.
Det vore likväl oväntadt, om Riksens Ständer, vid samma Riksdag, der man synes allmänt önska att förbättra Embetsmännens löner, skulle vidtaga en författning, hvarigenom Embetsman hindrades att så snart sota Den 15 Juni. ge5 möjligt komma i åtnjutande af den sysslan tillhörande lön.
Grefve Lilliencrantz säde sig hafva begärt Betänkandets ytterligare hvilanda för q.tt äga tillfälle närmare utveckla sina tankar i detta ämne, hvilka Herr Grefven yttrade vara öfverensstämmande med Friherre Wirsins anmärkningar.
Herr Grefven oth LandtMarskalken förklarade, att som flere Ledamöter instämt uti att ytterligare lägga StatsUtskottets Betänkande på bordet, så komme saken att dervid bero.
Up£rtOgta till afgörande och biföllos Ali* månna Besvärs- och OeconomieUtkottets den 1 dennes afgifna och sedan den 8 dennes på bordet hvilande Betänkanden: 1:0
Angående tidens bestämmande för Vägsyner uti Fublicationerna derom. 2:0
Om återupplifvande af Kongl. Brefvet den 23 September »747, angående prestanda till Bruken af åboerna ä de utaf Bruksidkare till Skatte köpta KronoHeraman.
Företogs å nyo Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottets den 26 sistlidne
Maj afgifva och den 8 dennes på bordet lagda Betänkande, rörande HusbehofsBrännvina-brän - Den 15 Juul. ningen och dermed gemenskap ägande omständigheter.
Herr Fladig Carl, anförde skriftligen:
Vid OeconomieUtskottets Betänkande rörande
Brännvinsbränningen föranlåtes jag göra några anmärkningar: jag delar fullkomligt den öfvertygelse Utskottet synes äga om
Brännvinsbränningens nära samband med en förbättrad och utvidgad Ladugårdsskötsel.
Jag skulle således visserligen önska att
Brännvinsbränningen fick fortfara de åtta föreslagna månader om året.
Men jag kan rj undgå att yttra nuti farhåga , för fortsättningen af dessa täta omvexliugar i tillåd te-lsec och förbud, som dessa sednare åren misshandlat Jordbrukaren.
Jag kan ej undgå att frukt-, detta till åtta ntånader utsträckt Bränningsfrihet, sä väl i Städerna som på Landet, torde så medtaga Spannmåls-tillgången, att en vis StatsSecrcterare för handeln och Financen skulle åtmindstone finna ett fagert sken af anledning, att i underdånighet hos Konungen föreslå Brännvinsbränningens totala inställande eller inskränkning.
Dessa förhållanden sätta alltid Ländtmannen i största ovisshet och förlägenhet , synnerljgast, som öfligt varit dessa sednare tider, då en prolongerad Ltännvinstermin ej blifvit i Landsorterna känd lörr än flera veckor efter sedan den skulle hafva tagit sin början, och hvaraf följden ofta blifvit den, att Landtmannen varit urstäodsatt att be - Den 15 Juni. 3U gagna sjelfva tillåtelsen, ehuru han ej mindre vid dylika tillfällen fått erlägga den nog dryga Brännvinsafgiften, än han den äfven måst vidkännas för en tid, då alls ingen Brännin'gsfrihet varit honom förunnad- Dessa våldsamma utgreningar af Jordbruks förtrycket böra förekommas.
Utskottet har ej funnit några gällande skäl tili upphäfvande af Städernas Bränningsfrihet.
Jag återigen kan ej upptäcka mer än ett enda skäl, som skulle kunna tala för densamma, och detta skäl, som är allmän näringsfrihet ^ finnes ej, och lärer ej komma att finnas i vårt land.
Ibland de tnångfalldiga skäl, sorn tala emot, att Städerna bränna Brännvin, vill jag blott anföra huru obilligt det är, att då endast 3 å 4 associerade personer i en
Stad draga vinst af denna rättighet, skola de öfriga Stadens fattigare invånare blifva lidande genom uppstegrade torgpris på ved och spannmål.
Städerna dela alla förderar med Landet, utan att Landet äger några af Stadens Härigenom uppkommer hos Landtmannen en total brist pä bytesmedel, #emot de mångfaldiga behof han skall taga hos Stadsboen; ett förhållande, så mycket vådligare att ej förekomma i en tidpunkt, då Rågen i Vestergöthland kostar 9, Kornet 5 , Hafran 2^ R:dv Riksgäldssedlar, och deremot Sill 25 R:dr tunnan, Salt 10 d:o och Socker 1 R:dr 4 sk.
I anledning af hvad jag nu anfört, yrkar jag; att Städernas Bränningsfrihet måtte allde* 315 Den 15 Juni. lss upphöra, och Utskottet vid skeende §terxemiss förständigas, att taga denna Ridderskapets och Adelns vilja i noggrannt öfvervägande» Hos Kongl.
Maj t bör äfven underdånig anmälan göras, det Konungen täcktes anbefalla Dess StatsSecreterare, att så tidigt utfärda ‘ Kungörelsen i fråga om förbud eller tillåtelse, att Medborgarens rätt ej, på sätt sorn skedt är, framdeles blifver förolämpad.
Utskottet föreslår, att då Brännings-förbud inträffar, skulle äfven Biannvins-försäljning förbjudas.
Utskottets afsigt torde härmed varaatfc förekomma lönnbränning.
Jag instämmer alldeles med Utskottet i vidtagandet af de starkaste medel till hämmandet häraf, men jag kan dock ej medgifva någon kränkning i dea lagliga ägande-rätten.
Detta skulle likväl inträffa, om det skulle kunna förbjudas mig att nästa år försälja en i laglig ordning tillkommen produktion, som i år ej kan afyttras.
Jag yrkar att denna Utskottets tanka måtte alldeles blifva förkastad.
Om hvar och en, sorn, vid inträdande Brännings-förbud, hade lager af Brännvin, vore skyldig att genast uppgifva dess qvantité hos Landshöfdingen, torde möjligen härigenom en nödig controli kunna erhållas , jemte många andra utvägar att förekomma^lönnbränning, om denna sak ej skådas igenom allt för glesa fingrar.
Utskottet föreslår att öfverträdelse af brännings-förbud bör, i anseende till större eller mindre pannor, straifas i samma förhållande sora ett till tio.
Jag för min del anser lagbrottet böra straffas efter en och samma princip 5 förlusten af en större Bränneri redskap och ett större qvantum tillverkadt Brännvin är, då lagen handhafves, redan en större bestraffning på en större öfverträdelse.
Jag skulle deremot önska, att en större plikt, ansvar och vanära utsättesför alla som öfverträda ett dylikt förbud, men att ingen skillnad göres på stora eller små pannor, emedan öfverträdelsen är oändligen mycket laitare med dessa sednare, och således efter min tanka ingalunda bör gynnas af ett ringare ansvar.
Utskottet anser äfven att förbättrad
Brännvins redskap bör beläggas med högre afgifter.
Jag hemställer till Höglofl Ridderskapet och Adeln, om ej förbättrade tlilverknings-methoder innebära en national-vinst , och böra en gång i vårt
Land vara fredade från lian, som afhugger den allmänna förkofran.
Jag anser således detta Utskottets förslag ej böra antagas.
Hvarefter Herr Flach yrkade på Betänkandets återförvisande, jemte de af honom gjorda anmärkningar.
Grefve Mörner, Carl Stellan, yttrade’: Riksens Höglofl.
Ständers Oeconomie- och BesvärsUtskotts nu upplästa Betänkande, rörande Brännvins bränningen, anser jag i flera ämnen väl grundadtj men en anmärkning dervid torde jag få framställa och hvilken kanske för - 314 Den 15 Juni. tjenar någon uppmärksamhet.
Höglor]- Utskott tet har insett vådan af Brännvinets' omättliga bruk, samt med en utmärkt sorgfällighet sökt förekomma anledningar till fylleri och deraf följande utsväfningar} men föreslagit, att Kronoåklagaren skall stanna i ansvar, när han, i brist, af fullkomligt laga skäl, ej kan öfverbevisa en instämd part deri brottslighet emot BrännvinsFörordningens föreskrift, hvartill denne sednare blifvit angifven- En KronoBetjent kan omöjligen sjelf öfvervara alla de tillfällen, der fylleri inom hans district föröfvas.
Han är dock. skyldig ilra emot de oordningar i samhället, hvilka hos honom blifva anmälta, och måste merendels i sådana frågor rätta sig efter andras uppgifter.
Huru ofta händer icke, att öfversittare, supare och allmänna lugnets förstö. rare hafva medhåll af den liderliga hopen , och erfarenheten visar ty värr ej sällan i våra tieler vittnens mindre pålitlighet.
Skall nu en åklagare ovilkorligen betala Rättegångs-omkostnader i alla så beskaffade brottmål, der, som kanske den mest skyldige parten i brist af nödig upplysning ej kan sakfällas, då lärer äfven den nitiske och uppmärksamme
Tjenstmannen akta sig a t r taga befattning med dylika ärtnderj fredliga medborgares öde är då att beklaga, och tiden skall, visa häri Samhälls-ordningens snara förfall derigenom- Af egen Embetstnanna erfarenhet har jag sällan funnit att någon Stads- eller KronoBetjent öfverspändt ifrat emot de brott, som härleda sig från fylleri} men till min stora förtrytelse snarare förniärkt ytlighet} och hvilket flera Den r 5 Juni. 315 gånger ledt till stränghet emot den vårdslösa underbetjenten, för att väcka honom till sina skyldigheters fullgörande.
Om nu Actor vid alla tillfällen skall åligga det ansvar Högloft.
OeconomieUtskottet föreslår, upphör möjligheten att för den allmänna säkerheten kunna handhafva PoliceFörfattningarne, och Länens Styresmän kunna icke hafva någon hand å Kronobetjenten till åtalande af brottet, då han lika så enskildt som rigtigt försvarar sig med den invändningen, att ej våga lagföra den brottslige i osäkerhet om Rättegångens utgå g
Och de följder, hvilka för åklagaren sjelf lätteligen kunna inträffa.
Jag medgifva visserligen, att menniskor finnas så vanartade, att de af egennytta eller hämndlystnad kunna våldföra äfven den oskyldiga} men sådant har Lagstiftaren insett, j allmänhet redan sökt förekomma genom stadganden i 60 Cap.
MissgerningsBalken , 2 1 Cap. 3 § RättegångsBalken , Kongl.
Förordningen den 12 Juli 1731, 7 morn-, samt Kongl.
Förordningen den 13 October 1739, der
Domaren tydligen är ålagd att genast lemna den tilltalade upprättelse, i händelse åklagaren o. hemult honom angripit och för rätta dragit.
Utaf dessa skäl tar jag mig friheten ödmjukast underställa, om icke vår nu. gällande
Lag må tjena till efterrättelse, samt i följd af min gjorda anmärkning Betänkandet till Högloft.
OeconomieUiskottet må återremitteras.
Grefve Gyllenborg, jjohan Henning, hade in» lemnat ett så lydande
Med erkännande att Höglof!.
Oeconomie(jtskottet, genom löreslående af Hera förändringar och tillägg i nu gällande Författningar rörande Brännvinsbränningen, i flera delar upplyst hvad man i allmänhet i detta afseende fordrar, torde mig tillåtas till Utskottets upplysta pröfning hemstäda, om icke ändringar i Betänkandet kunde i följande omständigheter lämplige anses.
Utskottet har, i frågan om Brännvins-bränningen i Stockholm, tillstyrkt att den borde, antingen för Kronans räkning verkställas eller åt BryggareSocieteten eller annat Bolag upplåtas; men detta sednare alternativ anser jag böra ur Betänkandet utgå, heldst då man ovilkorligen måtte antaga, att vidsträcktare Allmänna Magazins-Jnrättningar blifva i Riket nödvändige, och hvarom Riksens Ständer otvifvelaktigt denna Riksdag författning vidtagaj dermed står i sammanhang att för Kronans räkning, liksom nu sker, verkställa Brännvinsbränning, för att dervid kunna begagna den Spannmål, sorn i Magaziner möjligen kan blifva skadad.
Någon ändring torde vid närmare eftersinnande äfven finnas lämplig i det stadgande, att en näringsidkare och Gäsfgil- - vare skall 2 gånger plikta
Och 3:dje gången för alltid mista näringsfättigheten, antingen han försäljer Brännvin och Öl åt öfvermage, tjenste, eller lärogosse, eller tillåter någon i Den 15 Juni. 317 hans näringsställe sig öfverlasta, då i förra fallet ursägt skäligen kan förebäras om okunnighet om köparens ålder och yrke, och i sednare fallet, dä Näringsidkaren icke kan alltid förekomma att någon hos honom sig öfverlastar i saknad af kännedom om den ankommande annat näringsställe förut möjligen besökt, och således icke kan pröfva om och i hvad mån till honom starka drycker kunna försäljas, utan påföljd af rus, som till samma qvantitet kunde blifva rusgifvande för denna, hvilken annat näringsställe förut besökt, men icke för en annan.
Vid sådant förhållande vore dst icke rättvis bestraffning, att kunna möjligen för alltid fråndömmas nåringsrättighetcn, och svårigheter skulle dessutom visa sig i tillämpningen af en sådan föreslagen Författning, i synnerhet i anseende till Gästgifvaregårdar, om rättigheten att hålla Gästgifveriet skulle förloras lör det att gäster sig der öfverlasta, de.
Det händer icke sällan att en Gästgifvaregård innehafves af en ägare, och skulle det inträffa, att tre personer, en i sender, der blefve öfverlastade, synes, efter Utskottets mening, deraf blifva en följd, att om Gästgifvaren vore arrendator, dess Contract med ägaren matte, brytas, och denna sednare, utan all felaktighet, förlora rättigheten af Contractets fullgörande, äfven i fall ägaren sjelf vore Gästgifvare, och han således förverkade märingsrättigheten genom förenämnde händelserj det skulle inträffa, att vid en sådan Gästgifvaregård, Brännvin och öl icke vidare skulle få försäljas, som likväl icke lärer vara Utskot» 3>8 Dm 15 Juni. tets mening.
Hvad vidare angår de föreslagne böter för oloflig Brännvinstillverkning till tio gånger det belopp, hvartill algiften för den olof. ligen nyttjade brännvinspannan borde beräknas, färjag dervid erinra, om icke af denna beräkning kunde blifva en följd, att böterne ofta blifva mindre än de nu stadgade, som icke synes böra inskränkas, då afgiften för de mindre pannor blott är två skilling för hvarje kanna, och föreslår jag derföre, att i anseende till olofligt begagnande af sådana, nu gällande stadganden må bibehållas: då förbrytelsen är ena* handa, antingen den sker med större eller mindre brännvinspanna, synas böterna för mindra brännvinspannor så mycket mindre böra inskränkas, som oloflig brännvinsbränning med sådana lättare verkställes, och vanligen dertill begagnas.
Vid Utskottets tillstyrkande, att, i händelse af missväxt, brännvinsbränning, distillering och brännvinsförsäljning på en gång må inställas, får jag erinra , att då nyttjandet af brännvin är tillåtet, synes rättigheten till försäljning, om ock den till minutering är betagen, böra medgifvas, heldst med rättigheten att nytija brännvin bör vara förenad rättigheten att köpa och sälja detsamma och båda dessa, i ett sammanhang, böra antagen medgifvas eller inställas.
Jemte förenämnde mindre anmärkningar, får jag i synnerhet fästa min uppmärksamhet dervid, att Höglofl Utskottet* icke upptagit och besvarat Herr
Darellis med fleras yrkande , att afgiften för brännvinsbränningen icke borde blifva en Jordbruket åsatt bevillning, hvilken mening Utskottets Ledamot Dm 15 Juni.
Herr Kongl. Secreteraren Danckwardt rättligen understödt, särdeles sorn, då, hvad Utskottet föreslegit i anseende till tillverknings-rättig. heten, icke hämtar sin grund från en otvungen Näringsfrihet, utan erdast haft-lill lörernål en anstalt blott till husbehofsbränning , till en kanske mindre billig inskränkning i deras rätt, som äga större egendomar.
Det synes som Höglofl.
Utskottet, i sammanhang dermed, bordt hafva gjort det förbehåll, att någon bevillning för brännvinsbränning icke jorden eller hemmanen åläggas kunde.
Det obilliga i brännvins brännings-bevillningen visar sig i en starkare dag, då man granskar det olika förhållande till deltagande deri, som sig företer, emellan städer och landet och hemmansägare sinsemellan.
Eli ägare af ett hemman af 6coo R:drs värde betalar 3 R.drs brännv'nsbevillning för sin husbehofsbränning, då i städerna hvarje person i motsvarig bevillning erlägger blott t sk. 6 rsf, och således 96 personer fordras att utgöra en motsvarande bevillning af 3 R:dr; men ännu större blir skiljaktigheten emot de större egendomarna till de sistnämnda ägares förlust; till upplysande deraf, har jag vid Riksdagen i Örebro 1812 den 3 Augusti till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns Protocoll anmärkt, att då 3 åboer pä hvar sitt mantal eller tillsammans ett åttondedels mantal kunna bränna brännvin med tillsammans 150 kannors pannerymd och derföre betala hvardera 5 R:dr 12 sk. panneafgift och 12 sk- hemmansafgift, mäste ägaren af egendom till 22,000 R:drs värde för samma pan - 320
Den 15 Juni. nerymd i: pannor, ej allenast b .'tala 90 R.df, utan äfven 1 1 R.dr hemmansafgift särskildt , ehvad han brännvinsbränning något eller in* tet begagnar.