Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde härefter, om R. o. Ad. behagade bifalla Osta punkten af Ridd.Ulsk:s mern. eller Ulsk:s tillstyrkande, att t. f. Ridd.secret., Notarien Johan Albert Wilh.
Munck må varda till RiddarhusSecreterare utnämnd, med åtnjutande af dermed förenad lön och öfrige förmåner.
Ropades enhälligt ja; hvarefter H. Ex. frågade, om R. o. Ad. bifölle den sednare punkten af mein., att Ridd.secret.
Munck må tilläggas rättigheten, att med Ridd.secret.befattningen få förena notariesysslan i K. Kammarcoll.
Munck, inkallad, underrättades af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm,, om II. R. o.
Ad:s nu fattade ofvanberördc beslut, under lyckönskan, att genom R. o. Ad:s förtroende hafva erhållit en befattning, hvartill Hr Ridd.secret., enligt hvad er - Den 29 Januari e. m. 019 farenlicten visat, ägde alla erforderliga egenskaper; hvarefter Ridd.secret.
Munck anhöll, att få hos H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, samt Ii. R. o.
Ad. aflägga sin tacksägelse för det förtroende och den ynnest, sorn honom genom detta beslut blifvit bevisad, samt att vördsamt få försäkra, det han icke skulle underlåta att, efter yttersta förmåga, söka uppfylla de åligganden, som tillhörde den befattning, hvarmed han blifvit hedrad.
Ridd.secrctcrareu återtog härefter prolocolls-föringcn.
In fidem, linut Bosin. @ —— Thorsdagcu den 30 Januari 1845.
Justerades 21 prot.utdr., deraf 5 för den 28, och 16 för dels f. och dels e. m. den 29 dennes.
Upplästes lill justering och godkändes Exp.Ulsk:s under N:o 86 afgifna förslag till R.
St:s und. skrifvelse till K. M., ang:dc regleringen af utgifterne under riksstalcns 6:te hufvudtitel.
Vid föregående tillfällen, då IL o. Ad:s ordförande Ilr Landlmarskalkcn talat på samtlige RiksSl:ns vägnar, har Högloft.
Ståndet anhållit hos Landlmarskalken, att det tal han således äfven på Ståndets vägnar hållit, mätte få inflyta i dess protoeoll.
Del tal vår vördade Landtmarskalk i går höll på Ständernas vägnar är desto anmärkningsvärdare, som det inträffade vid det för fäderneslandet vigtiga och i Svenska historien sällsynta tillfälle, då Konungen går alt lemna riksdagsorten, under det att R.
St. är© församlade.
Jag är derför så mycket säkrare, alt R. o. Ad. med mig instämmer i den anhållan jag tager mig friheten lill II.
Ex. framställa, att det värdiga och vackra tal, II.
Ex. vid nyssnämde tillfälle höll, måtte få i R. o. Ad:s protoeoll inflyta.
Många ledamöter hördes häruti instämma, hvarefter II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. önskade, alt det af Frih.
Hamilton omnämnde talet blefve införd! i R. o. Ad:s protoeoll.
Ropades ja. 11. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf derefter, alt han, såsom oberedd på den nu af Frih.
Hamilton gjorda framställ - ti20
Den 30 Januari. ning, icke medtagit ifrågavarande tal, men alt detsamma i nästa plenum skulle blifva uppläst för alt intagas i prot.
Hr von Eli ren heim, Christ.
Det linues förhållanden, då del allmänna måste erkänna en pligt att bispringa och söka afhjelpa hvad den enskilde medborgaren lidit; en pligt, som får en högre betydelse, i samma mån som den enskilda verksamheten varit utsträckt och gagnande för en större del af samhället.
En olyckshändelse har under Rikets Ständers sammanvaro inträffat, som synes påkalla erkännandet af denna pligt.
Söndagen d. 25 Aug. sistl. år inträffade i Wermland en af dessa vilda naturtilldragelser, vid hvilka inenniskokraflcn ingenting förmår att uträtta, och de förluster, som uppstå, blifva sä mycke hårdare för dem, som träffas af olyckan, då intet förutseende, inga af de medel, hvarmed eljest menskliga uppfinningsandan vetat att försäkra den enskilda egendomen, kunna afhjelpa eller förminska desamma.
Efter ett ovanligt långvarit regn, förvandlade sig stilla elfvar lill forsande (loder, sorn öfversvämmade kringliggande trakter samt bortförde broar, dammar och byggnader.
Ingenstädes visade dock dessa öfversvämningar en sådan häftighet och våldsamhet, som i Östmarks socken uti öfre, Fryksdahls härad, genom Röjdelfvens våldsamma utbrott utur sin bädd.
Efter ett förskräckligt regn hela dagen, åtföljdt af häftig åska på e. m. störtade stora vattenmassor nedifrån de kringliggande höga bergen, som äro utgreniugar ifrån Norrska fjellryggcn.
Bäckarne antogo utseendet af vilda forsar, som medförde allt hvad som låg i deras väg, husbehofsqvarnar, hölador, o. s. v. Elfven, som skulle emottaga dessa vattenmassor, växte pä en limma 12 till 13 fot i lodrätt böjd och störtade mot bruks- och sågverksanläggningarne vid Conradsforss, medförande vid flodstranden anlagda mindre qvarnar, byggnader, broar, samt en hop timmer, hvilket allt, sedan det genombrutit timmerkistorna och brukets öfra bro, störtade mot den fasta stendammen.
Nu blef vid det anträffade motståndet vattnets vilda kraft ännu förfärligare.
Jorden utskärs på vestra sidan om dammen, och under det vattnet utsprängde sten efter sten af denna, banade elfven sig en ny väg genom utskärningen, samt bortförde med sig ett stort nybyggdt kolhus, en jernbod med stång- och tackjern, spik och inventarier, sliphus, stångjernssmedja, 5 spik- och en kniphammare, tvenne biåsverk, ett kolhus, beläget (> alnar öfver elfvens vanliga vattenhöjd pä en stark stenfot, nedra dammen med de nedanför belägne qvarnar, hvilka jemte bruksbyggnaderne nedfördes utför elfven.
Sjelfva grunden, der byggnaderna, stått rasade och bortspolades.
Agaren af Conradsforss, Brukspatronen C. B.
Fitinghoff, som år 1838 börjat anläggningen af detta bruk och verkställt densamma under loppet af de tre påföljande åren, såg på en timma frukten af alla sina uppoffringar och trägna arbeten gä förlorad, och Den 30 Ja n uar i.
621 den arbetande classen i en hel landsort har förlorat en genom denna bruksanläggning grundlagd utväg till bergning.
Hr Fitinghoff, om hvilkens sakkunskap, verksamhet och nit för denna eljest arma och vanlottade ort, en allmän röst höres, och som ägde en liten, genom llit och ihärdighet sammanspard förmögenhet, hade nemi. år 1837 sökt tillstånd, att vid Röjdelfven på Långeneds hemman i Östmarks socken, få anlägga ett slångjernsverk, bestående af 2 härdar och hamrar för 1000 Skf? smide och derå erhållit privilegier d. 21 Juni 1838, äfvensom följande året å anläggning af ett manufacturverk.
Allmogen i Östmarks socken hade förut haft sin hufvudsakliga förtjenst af timmerförsäljning; men denna inkomstkälla var nu uttorkad; ty timmerskogen hade blifvit nästan alldeles uthuggen.
Kolskog fans till betydlig mängd, men i brist på afsättning lemnades den till förruttnelse eller förstördes genom svedjande.
Nöden i hela denna trakt var stor, och i synnerhet ibland dea s. k.
Einnallmogen ytterlig, så alt under åren 1836, 1837 och 1838 den måst tillgripa bark och andra oljenliga ämnen lill sin föda.
Vid undersökningen, som föregick anläggningen, visade sig äfven huru önskvärd bruksanläggningen var för hela orten, och huru stort bekymmer allmogen hyste för sin utkomst, om ej genom den nya utvägar öppnades till arbetsförtjenst.
Ryggnadsplatsen för bruket ansågs äfven väl vald.
Efter allt hvad man af hundraårig erfarenhet hade sig bekant om
Röjdelfvens vattenhöjd borde ingen våda af vattenflöden befaras, så, sorn anläggningen beräknades.
Redan 1839 var det nya jernbruket i gång.
Ett sågverk och ett garfveri anlades äfven, och den verksamma anläggaren sökte på allt sätt att betrygga anläggningens framtid och göra den för orten så gagnelig som möjligt.
En segelled öppnades emellan Flaten och Höåsjöarne samt Ostmarkshro; vattnet i Höåsjöarne, Kläggsjön och Lormörks eif afsänktes, hvarigenom allmogen vunnit 1200 tunnlands ny odlingsbar jord; nya vägar hafva årligen sedan 1840 blifvit anlagde inom socknen, allt på hans enskilda bekostnad, utan ringaste biträde af det allmänna.
April 1843 hade han det missödet att brukets kolhus afbrann, och utom den, till öfver 3500 r:dr uppgående directa förlusten häraf, medförde detta brukets afstannande i åtta månaders tid, emedan kol icke i denna ort kunde förrän på vinterföre framforslas.
Men han hade icke väl öfvervunnit denna motgång och sett sin anläggning i full och lönande gång, förr än den förutnämnde olyckshändelsen inträffade, och medförde för honom en förlust, som vid skedd besigtning uppskattats lill 23,720 r:dr b:co, mea som dessutom, då tillföljd af densamma hans fordringsägare ansträngde medelst executiva åtgärder, förökades genom lösegendomens brådstörtade försäljning med omkring 7000 r:dr b:co.
Lägges härtill en hop kostnader, som måste utgå oaktadt bruksdriften upphört, och fordringar hos allmogen för förskotter å kol m. m. hvilka endast genom arbete kunna gäldas, sedan den förlorat sin väsändtligasle utväg till penningeförtjenst; så inses 022 Den 30 Januari. lätt, att hela förlusten för Hr Fitinghoff utan öfverdrift kan beräknas tili 60,000 r:dr lnco, och en hel trakt, en hel befolkning, som i bruksrörelsen såg enda hoppet för sin framtid, har förlorat ända till utvägen att genom sin flit försörja sig i liernbyggden.
Den måste lill stor del vandra ut, för att kunna lifnära sig, om ej denna bergningsutviig kan återställas.
Den ihärdige och nitiske mannen, som med hela sin byggd nu delar följderna af denna olycka och hårdast af alla träffats deraf, har likväl icke nedtryckts; han lefver ännu i hoppet att kunna återställa bruket, att genom sin verksamhet kunna uppfylla sina förbindelser, och ännu i kraftfull ålder, rik på erfarenhet, hoppas han alt kunna förena sin enskilda fördel med den omgifnings, för hvilken Iian redan sökt att uträtta så mycket, och som han önskade att en gång på ålderdomen se i en förbättrad ställning.
Allmogen sjelf hyser lifligt den önskan, att ban deri kunde lyckas.
Värdet af den fasta egendomen uppgick,oenl. 1841 års taxeringslängd, till 46,026 r:dr 32 sk. b:co.
Aterställes bruket, hvilket, med den erfarenhet man äger, kan ske på ett sätt, att en dylik olycka bör i framtiden kunna undvikas, så kan del antagas, att medelst ännu mera förbättrade inrättningar, värdet snart skall kunna öfverstiga, snarare än understiga denna summa; och Hr Fitinghoff anser sig kunna utföra denna sin plan, om han kunde erhålla ett lån af det allmänna till belopp af 30,000 r:dr b:co, och på villkor, alt det hlefve räntefrilt under 6 år, samt sedan fick återbetalas med 5 proc. årligen, hvaraf 3 proc. ränta och 2 proc. capitalafbetalning.
Såsom säkerhet, om ett sådant lån honom beviljades, kan Hr
Fitinghoff lemna första inteckuingen uti egendomen, sora således icke öfversteg två tredjedelar af 1841 års taxeringsvärde.
Detta understöd synes af många anledningar förtjena alt af R.
Att ej nämna den öfvensslämmclse i skälen dertill, som kan sökas i de ofta beviljade anslagen och lånen till afbrände städer, eller till menigheter, som behöft ålerbygga kyrkor, m. m., så synes äfven billigheten deraf böra behjertas, vid jemnförelse med de lån till nya anläggningar, förlagslån till fabriker o. s. v. som af allmänna medel så ofta, på vida osäkrare grunder medgifvas.
Här gäller alt återställa hvad ingen falsk speculation, ingen vårdslöshet, ingen underlåtenhet vållat, utan som en naturtilldragelse, mot hvilken den enskilde, icke engång genom assuranceafgift, kunnat bevara sig, ådragit bonom, samt att genom hans fortfarande nit och verksamhet gagna, ja kanske rädda en hel landsbyggd.
Jag vågar derföre tro, att på de villkor, som här blifvit uppgifne, bjclpen vore lika påkallad af mcnniskokärleken och statsklokhctcn, lika hedrande för R.
St. som ändamålsenlig; och säkert skulle denna offentligen gifna hyllning åt medborgerlig verksamhet uppmuntra lill alt i det enskilda lifvet söka förena den egna fördelen med del allmännas, på sätt den man gjort, som sett sina vackra bemödanden på ett ögonblick tilliulctgöras, men som i förtröstan Den 30 Januari. 023 på Försynen icke låtit nedtrycka sig af olyckan, utan manligt vill söka att besegra deri och gagna.
Jag anhåller om remiss af denna motion till StatsUtsk. i hopp att Utsk. skall finna sig uppmanadt af de fullständiga intyg, som jag utbedjer mig att la särskildt bifoga angående alla bär gjorda uppgifters riktighet, att tillstyrka R.
St. till att låta Riksg.cont. meddela det föreslagna lånebiträdet; och får jag äfven vördsamt begära, att denna min motion malle blifva med de respective Medstånden communieerad. R. o. Ad. biföll, uppå af H. Ex. IIr Gr. o.
Landtm, framställd propos., att denna motion linge remitteras lill StatsUtsk. och communiceras dc öfriga RiksSlm.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 11 och 2!) dennes på bordet lagda betänk.
N:o 56, i anlcdn. af dels K.
M:s nåd. propos., med förslag till förändring om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, dels ock väckt motion i samma ämuc.
Jag anhåller att af Ridd.secret. blifva underrättad om detta betänk, hos de öfrige Stånden verkligen förevarit.
Ridd.sec reterare tillkännagaf, att prot.utdr. ankommil, som visade, att ifrågavar. betänk, blifvit återrcmilteradl af PresteSt. samt bifallet af Borgare- och BondeStm.
I händelse vid detta betänk, skulle komma att göras anmärkningar af den beskaffenhet, att R. o.
Ad. anser sig böra detsamma återremittera, så skulle jag tro bäst vara, alt de särskilda §§, vid hvilka ingen anmärkning göres, ej genast godkändes, utan att
Ståndet behagade återremittera betänk, i sin helhet, på det att man icke mätte, genom för tidiga beslut, möjligen binda händerna på Utsk.
Då härefter uppläsningen af Utsk:s i delta betänk, afgifna förslag börjades, anmälde sig och yttrade Frih.
Då jag förmodar, att hvar och en af R. o. Ad:s Ilrr ledamöter genom läsning af det tryckta betänk, tagit kännedom af denna vigtiga fråga, så tager jag mig friheten föreslå, det uppläsningen, som endast onödigtvis tager bort tid, icke måtte ske af denna lag.
Uppå i anledning häraf framställd propos. förklarade R. o. Ad. sig icke anse förslagets uppläsande vara nödigt.
Jag anhåller blott, ali Ridd.- canccllisten mätte säga upp numret pä hvarje §.
Då härefter de i Utsk:s förslag uppptagnc §§ uppnämndes, gjordes anmärkn:r endast i afseende på nedannämnde §§. § I Hr Gunther, Claes Ephraim:
För min del skulle jag helst hafva önskat, att betänk, icke hade blifvit punktvis före - 02-4 Den 30 Januari. draget, emedan anmärkmr kunna framställas, som syfta på flera §§.
.lag skall dock nu i afseende på den 1 § anhålla, alt få hänföra mig lill dea reservation, sorn jag vid helänk. har bifogat, och deruti jag har gjort anmärkning vid 1 §, såväl af K. M:s nåd. propos., sorn af Ulsk:s förslag.
Utsk. har visserligen, i öfverensstämmelse med min åsigt, i I § af sitt contraförslag uteslutit den sista meningen af samma § i K. M:s propus.; men Utsk. har, i likhet med den Kongl, propos. stannat vid en redaction i början af §, som jag för min del icke kan gilla.
Jag har i min reservation anmärkt, att denna §, såsom den nu lyder, alltför knapphändigt bestämmer i hvilka fall expropriation skall äga rum, eller i hvilka fall den enskilde ägaren skall afstå sin egendom för allmänt behof.
Der talas nemi. endast om, alt sådant skall ske, när ”Konungen pröfvar nödigt.”
Efter min åsigt är det angeläget, att fä dessa fall närmare bestämda i sammanhang med de beslut, hvarigenom K. ål. förklarar att behof af expropriation är för handen.
Jag bar sökt att i min reservation ådagalägga dessa förhållanden, och torde jag för mera korthets skull kanske få uppläsa den l:sta punkten deraf, så lydande: ”Uti Usta § synes man med de orden, der Konungen pröfvar nödigt, alltför knapphändigt hafva behandladt sjelfva hufvudföremålet för den föreslagna lagen, som är att bestämma, när och under hvilka villkor den enskildes äganderätt bör vika för allmän nytta.
Om man än härvid, lill följd af Konungens grundlagsenliga rättighet att efter godtfinnande förordna i alla administrativa ärenden, icke beliöfver så omständligen reglementera, sorn den Franska expropriationslagen, torde det likväl vara nödigt altså ordna förhållandena, alt man förvissar sig, att af alla tvistiga frågor endast den om ersättningens belopp återstår, då saken lill särskilda nämnden hänskjutes, helst nämndens pröfning, efter förslaget, icke får sträcka sig härutöfver.
Men för en sådan visshet erfordras, efter, min tanka, några bestämmelser, som i lagförslaget saknas.
Härtill hörer dels ali, i sammanhang med det beslut, hvarigenom
Konungen pröfvar behofvet af en expropriation vara för handen, jemväl varder, efter en förut uppgjord fullständig plan för det allmänna företag, som är i fråga, med noggrannhet bestämdt, huru mveket den enskilde ägaren skall af sin egendom afstå, och dels att, i händelse det härvid skulle befinnas, att blott en del af en viss lägenhet för ändamålet erfordras, men alt återstoden för ägaren blifver onyttig eller icke medför besutenhet, han dä är berättigad att fä lösen för hela lägenheten.
— Sällan eller aldrig skall dock en tillförlitlig utredning i dylika eller andra möjligen uppkommande tvistefrågor kunna vinnas, utan undersökning vid domstolen i orten; och i likhet med hvad 25 cap. 1 § Byggn.b:n nu innehåller, tror jag således en föreskrift- jemväl vara behöflig derom, att då emellan ägaren och exproprialionssökandeu stridigheter uppstå, som Den 30 Januari. 625 som icke röra ersättningens belopp, frågan alltid bör, innan Ko nungen deröfver fattar
Sitt beslut, biinskjutas till domstolen i orten, som skulle äga att, efter föregången undersökning, meddela utlåtande öfver alla så beskaffade stridigheter, på det des sa sedermera må kunna i eli sammanhang af Konungen pröfvas och afgöras.
Jag hemställer således, om icke vid en återremiss Ulsk. bör taga i öfvervägande, huruvida icke ett så besk a lfa dt tillägg bör göras vid 1 §, eller ock såsom en särskild § införas.
Jag ber alt få förena mig i hvad llr Gunther i ämnet yttrat, men anhåller äfven få till lägga, att, efter hvad jag tror mig vela, något missnöje hittills icke ägt rum öfver den makt, som nuv.ar. lagstadganden i delta fall tillägga Konungens Bef:h:de.
Jag skulle derföre tro det vara mindre visligt af lagstiftaren alt draga en hop obetydliga fall under K.
K. M:s tid är så tillräck ligt upplagen dem förutan, att del icke torde vara skäl att ännu ytterligare upptaga Högsldensamme med pröfningen af den mängd möjligen förekommande småtuål, ang:de häradsvägar, byvägar och hamnvägar, ulan torde bedömmaudet i detta fall framdeles, såsom hittills, kunna öfverlcmnas ät en lägre auclorilet, än K. M. sjelf. § 3.
Denna § lyder som följer: ”Till särskilda nämnden skall hvardera parten föreslå 6 och rätten nämna 3 i orten boende män, af hvilka, sedan de blifvit af domstolen ojäfvige förklarade, tre ibland de af vedcrparten föreslagne och en ibland de af rätten nämnde personer, böra af hvardera parten, ulan anförda skäl, uteslutas.
De sju, som så utsedde blifvit, skola nämnden utgöra.”
Mig synes antalet 6 å hvardera sidan vara för stort.
Om man tanker sig sänkning af ett stort vattendrag, så händer del alt socknarne liings hegge sidorna af vattendraget äro till största delen intrcessei-ade i företaget.
Hvar skall man finna så många gode män ä ömse sidor?
Uppdraget alt i detta fall vara skiljedomare varder utan tvifvel obehagligt.
Mängden vill undandraga sig det, och bland skicklige män, som återstå, torde antalet icke vara sä stort.
Om man fordrar, ali 6 skola utses å ömse sidor, så torde parterne möjligen råka i förlägenhet att finna erforderligt antal.
Jag tror tillräckligt vara, om hvardera parten utnämner 3, på samma still som rätten; om dä en ibland de af parterna föreslagne samt en ibland de af rätten nämnde personer å ömse sidor titeslötes, sä komma af hela antalet, 9 alt utgå och då återstode 5 i stället för 7, hvilket antal synes mig, som sagdt är, vara tillräckligt. § 14.
I afseende på denna § har jag i min re 6 H. 79 626 Den 30 Januari. servalion gjörl en anmärkning, som jag önskar all Utsk. malle taga något bättre i öfvervägande, när målet, såsom jag hoppas, dit återkommer.
Jag har i denna reservation sökt visa obehörigheten af Utsk:s förfarande, att, sedan målet redan hunnit så långt, som till nämndens sättande och ersättningens bestämmande, då först föreskrifva, att rätten skall meddela beslut ronde de frågor, hvarom 14 § handlar.
I sammanhang med min anmärkning vid 1 § får jag förklara min åsigt vara, att de här omtalade stridigheter böra afgöras pä samma gång K.
M. beslutar, att expropriation skall äga rum, och alt således rätten vid en föregående undersökning endast må härom meddela underd. utlät, till K. M., som bör äga alt i sammanhang med sjelfva expropriationsbeslutet afgöra dessa frågor både i första och i sista haud; i stället för att efter Utsk:s förslag, rätten kommer alt derom meddela difiuitivt utslag, som i laga ordning kan öfverklagas och gå alla instanserne igenom, under det alt juryn får sitta och vänta, innan den kan fatta sitt beslut i de till dess pröfning hörande ämnen.
Det [står väl i denna §: ”skulle blott en del af lägenhet vara nödig för allmänt ändamål, och lägenhet, genom afskiflande af denna del, blifva för ägaren elior innehafvare!) onyttig, bör bela lägenheten, enligt nu bestämde grunder, lösas, der ägaren det äskar;” men det är icke nog dermed, alt här finnes uttryckt, huru förhållas skall, da, genom afskiljande af en del, hela lägenheten kan för ägaren eller innhafvaren blifva onyttig; ty det kan lätt hända, att jemväl den återstående delen, utan att blifva rent af onyttig, likväl väsendtligen förlorat i värde genom afståendet af cn för densamma väsendlig adpartinens, och då tror jag ägaren hafva rättmätiga anspråk på ersättning, icke blott för den del af lägenheten, som han mister, utan äfven för hvad den del af hans jord, som han får behålla, minskas i värde. § 24.
Hr G iin ther:
Jag får äfven i afseende på denna § hän visa till min reservation, deri jag sökt ådagalägga Utsk:s inconsequens i uppställningen af denna §.
Utsk. har vid besvarandet af denna K. propos. i 1 § sagt, att ett beslut om expropriation aldrig bör gå i verkställighet förr, än ersättningen blifvit bestämd.
Jag har derom varit med Utsk. ense. Men Utsk. har icke desto mindre här i denna § så ordnat inteckuingshafvarnes rättigheter, att de skulle kunna komma att göra om hela saken och fordra juryns sättande, äfven sedan jorden redan blifvit afträdd och expropriaäioneu sålunda gått i verkställighet.
Det är denna inconseqvens, som jag gjort anmärkning vid, och som jag tror all Utsk. bör rätta. § 26.
Om återremiss beslutas, så som jag förmodar, så får jag anmärka ett felaktigt uttryck.
Den 30 Januari. 627
Ulsk. har i slutet af § sagt ehvad i stället för antingen, såsom svarande emot eller, hvilket kommer sednare.
Ehvad är, såsom hvar man vet, ett adjeetivnm, och, här är det en conjunclion, som skall sältas, nemi. antingen.
I afseende på den af Utsk. i sammang med dess lagförslag tillstyrkta ond. anhållan hos K.
M. gjordes ingen erinran, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemsällde, om R. o. Ad. ansåge de emot LagUtsk:s betänk.
N:o 56 gjorde anmärknir föranleda till detsammas återremitterande.
Företogs till pröfnining LagUlsk:s d. 11 och 29 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 60, i auledii. af väckt motion, ang:de upphäfvande af 3 och 4 §§ i K. förordn. d. 10 Juni 1841, ronde bysätlning.
Jag anhåller vördsamt, alt della betänk, matte uppläsas i sin helhet.
Sedan denne uppläsning skett, anförde Hr.
Printzenskjöld:
Under det att man ifrån alla håll hölen rättmätig klagan öfver den stora bristen i våra credillagar, hvarigenom all credit nära nog försvunnit, så synes mig, som hade man hort, för dess återupprättande, göra mer än hvad Ulsk:s förslag innehåller.
1835 års författning om lösöreköp vidlogs, och man beredde derigenom ett alldeles förträffligt medel för den oredligc gäldenärcn alt bedraga sine borgenärer.
Man var dock icke nöjd härmed.
Uppå R.
Sl:s förslag vid 1840 års riksdag utfärdades den författning, hvarom uu är fråga och hvilken utgör ett ordentligt jernbref till förmån för den gäldskyldige.
Erfarenheten under de få år, som sedan dess förllutit, har också tillräckligen ådagalagt, det denna sisla författning, i förening med den af mig nyss omförmälda af år 1835, i grund förstört den sisla qvarlefvan af credit, som fans i vårt land hvilket förhållande också måst uppslå, när man, såsom här, helt och hållet fästat sig vid gäldenärens person oell förmåner, utan att å andra sidan hafva gjort det ringaste afseende på for dringsägaren oell hans rättigheter.