Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid anhåller jag alt • få veta, huru Hr Frih, o. Landtm, funnit den nyss framställda propos-.n besvarad.
Landtm, yttrade, att han funnit propos:n med både ja och nej besvarad, utan att tunna urskilja hvilken mening varit öfvervägande, hvarföre han nu ville framställa propos. å de särskildta förslag, som blifvit afgifna, hvarefter, om intet af dem antoges, han ville förnya sin nyss gjorda proposition.
Om Hr Frih. o. Landtm, behagade förnya proposm tili bifall på Ulsk:s betänk, sådant det är i denna punkt, så kunde vi kanske befrias från de öfriga framställda förslagen.
Hr Frih. o. Landtm, förnyade i anledn. häraf sin propos. om bifall å Utsk:s förslag rör:de theater-directeurer.
Likaledes bifölls hvad Utsk. ronde doctorer föreslagit.
Fortsättningen af detta inåls pröfning uppskjöts till eftermiddagen. H. R. o.
Ia fidem protocolli, F. O.
Lördagen den 3 October i84o.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att från Exped.- TJtsk. inkommit t vänne förslag till R.
St:s tind. skrifvelser till K. M., hvilka i början af nästa plenum komme att till justering föredragas, nemi.:
N:o ii3, ang:de ändring i vissa delar af nuvar. lagstadganden om giftorätt och arfsrätt, m. m.; N:o 114, angrde upphäfvande af kämnersrätter, lagmansrätter och riddare-synerätter , samt ändring eller upphäfvande af åtskilliga lagens rum, rörtde rättegångs-ordningen. □ en 3 Octoler c. ni.
Fortsattes den på förmiddagen började pröfningen af Bevilln.Utskrs utlåt.
N:o 27, i anlcdn. af anmärkningarna emot betänk.
N:o 12, angtde grunderna för den blifvande allm. bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf. i5:de §:n.
Bokstafven E. Utskottets förslag bifölls.
Bokstafven F.
Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att på förmiddagen en anmärkn. gjordes vid Utsk:s förslag, i afseende på fruntimmer, som idka klädessöm.
Hr von Har t ma n s d o r ff, A 11g.:
Jag tror, lika med den ledamot, som yttrade sig i förmiddags, att åläggandet för fruntimmer, som idka klädessöm, alt betala lika med handtverkare, är öfverdrifvet.
För få personer torde det i närvar. tid vara svårare att ärligen sig försörja, än för fruntimmer, som lefva af sömnad.
Detta torde ej kunna förnekas af någon, som vet till hvad grad hvarjehanda arbeten, på hvilka de fordom kunde förtjena, numera blifvit för dem tillgängliga, derföre att en mängd arbeten tillverkas af fabriker, hvilka fordom gjordes för hand.
Jag tillstyrker således att R. o. Ad. måtte nedsätta det här föreslagna beloppet, och att fruntimmer, som idka klädessöm, måtte i bevilln. föi liknas med handtvcrks-gesäller eller sådana, som betala mindre afgifter.
Ehuru jag visserligen icke ämnar motsätta mig en nedsättning i detta afseende, får jag likväl fästa uppmärksamheten derpå, ali de fruntimmer, som bär äro i fråga, äro sådana, som hafva en eller flera medhjelperskor, och att de således verkligen idka en näring.
Jag skulle derföre tro, att ej någon stor nedsättning för dem bör komma i fråga, emedan de tyckas kunna jemlöras med skräddare i allmänhet.
När Ulsk. gjort det villkor för denna bevillnts erläggande, att en sådan klädessömmerska skall hafva en eller flera medhjelperskor, så synes mig, att man kan anse henne hafva riktig verkstad; och i sådant fall anser jag hennes kön ej göra något till saken, ty hon kan förtjena mer än en skräddare.
Detta är åtminstone förhållandet i provinserna.
Jag känner der flera sådana näringsidkerskor, som lefva ganska godt och hafva ganska god förtjenst.
Huru det är i Stockholm vet jag icke, kanske äro de härstädes alltför många, för att hafva lika god utkomst; men emedlertid anser jag dem idka en näring med riktiga verkstäder.
En annan sak vore, om hon sutte för sig sjelf; men Den3 0ctober f. m. 57 men då lion har medhjelperskor, som ej erlägga något annat till Staten än sin skyddsafgift, då tyckes den här föreslagna afgiftcn, eller minst a rrdr broo, ej vara för hög.
Jag anhåller derföre om bifall till Utsk:s tillstyrkande Uti denna punkt.
Ha milton, Flenning Hugo Ludv.:
Den anmärk n., sorn i förmiddags gjordes, rörde egentliga s. k. syjungfru!', som blott gå omkring och sy för dagspenning.
Med dem torde förhållandet vara att de äro i sämre omständigheter.
Hrad åter beträffar fruntimmer, som idka klädessöm med en eller flera medhjelperskor, så tror jag, i likhet med hvad den siste värde talaren anfört örn landsorterna, att förhållandet äfven i Stockholm är sådant, att de i allmänhet berga sig ganska väl.
Hvar oell en, som är bosatt här, torde veta huru stor svårighet frunlimmerna vanligen hafva alt inom koitare tid få sina kläder färdiggjorda hos sådana personer, emedan de äro öfverhopade med arbete, och att de för sitt arbete taga väl betaldt, det torde äfven hvar och en känna Jag tror det således ej vara någon stor obillighet att jemföra dem med handtverkare.
Beträffande åter dem, hvilka den i förmiddags gjorda anmärkn:n rörde, torde förhållandet vara annorlunda.
Utskts förslag under bokslafven
F bifölls, med de förändringar och rättelser, som i utlåt.
N:o 27 finnas upptagna.
Bokstafven G.
Hr von Rosen: Sedan Utsk. tagit för grundsats alt ej låta arbetskarlar betala någon skatt, så kan jag ej finna skäl, hvarföre någon bevilln. skall erläggas af gesäller.
De äro i samma predicament som de förra.
Om man känner deras öden. i hvad skick de äro, i hvad fattigdom en del mästare äro, hvilka derföre hellre hålla lärlingar än gesäller; så är jag öfvertygad om, att man, lika med mig, skall finna, alt både gesäller och mästare, så väl som allmänheten, skulle vinna, 0111 gesällerne ansågos lika med arbetskarlar.
Jag får således vördsamt anhålla, alt Hr Landtm, täcktes göra propos. derå.
Det kan möjligen hända, på sätt FJr von Rosen yttrat, alt gesäller ej blifva använde af mästarne, derföre att det betalas något mera för dem än för lärgossar.
Men egentliga skälet, hvarföre gesällerne blifva mindre begagnade, tror jag vara icke skatten, utan den omständigheten, att gesällens arbete kostar mästaren mera än lärgossens.
När nu så många mästare, som anmäla sig, äfven pläga blifva antagna, så varda de utan arbete, och kunna ej hålla någon gesäll, utan fnåste åtnöja sig med lärgossar.
Jag tror att man gjorde riktigare om man iakttoge livad bevilln.förordningen hittills stadgat, nemi. gesäl14 H. 8 58 Den 3 OctoLcr f. m. lernes indelning i trenne classer: 1:0 verk-gesäller, hvilka betala 3 r:dr; för dem, sorn äro på verkstad, der minst 3 gesäller finnes a:dr t6 sk., och för öfriga i r:dr 32 sk. b:ccr.
I det stället har Bevilln.Utsk. nu bestämt en afgift af 2 r:dr b:co för hvarje gesäll, antingen han ur verkgesäll på större eller mindre verkstad, antingen han är verkgesäll eller helt enkelt gesäll.
Detta synes mig vara att lägga lika skatt på olika förhållanden.
Jag vågar således vördsamt tillstyrka R. o.
Ad. att godkänna den classification, som uti den gamla bevilln.förordn. är upptagen.
Då vinnes äfven den lindring, hvilken Hr von Rosen åsyftat för dem, som äro blott och bart gesäller.
Min erfarenhet som landshöfding gifvet1 mig ledning för mitt omdöme vid detta tillfälle.
När en gesäll blir skattskrifven hos en mästare, kan han blifva qvar i >4 dagar hos honom på verkstaden och sedan lemna den; han får icke pass förrän han företett bevis att han betalt skatten till sin mästare; han gör icke detta, men bladet oaktadt icke qvar på verkstaden, ehuru han icke kan komma utur staden, åtminstone icke annorlunda än som lösdrifvare.
Han är då för tillfället en skadlig medlem af samhällsordningen; åtminstone är detta förhållandet i den ort, der jag vistas.
Det vore deremot ganska hårdt för mästaren att för honom betala skatten, då gesällen ej arbetar hos honom mer än en kort tid.
Enligt min öfvertygelse borde gesällerne således vara frie från annan afgift, än skyddsafgiften, då de erlägga den, och såmedelst hafva uppfyllt sin förbindelse till Staten.
Hr von Hartmansdorff har förnämligast yrkat den gamla förordningens bibehållande, på den grund, att han förutsätter att verkgesäll alltid skulle finnas på verkstaden.
Jag ber likväl få fästa uppmärksamheten derpå, att detta ej är det vanliga förhållandet, åtminstone ej på andra ställen än Stockholm, Götheborg och Norrköping.
Uti alla andra städer kan man gerna säga, att mästarne äro sina egna verkgesäller.
Det skulle vara ganska tungt för mästarne uti de smärre städerna alt för den förste gesällen betala 3 r:dr, för den andra 2 r:dr jfi sk. och i r:dr 32 sk. för den tredje.
Detta kan möjligen äga rum i Stockholm, men ej på andra ställen; ty man vet att gesäller nu för tiden i allmänhet äro mindre brukbart folk, och de fleste duglige hålla sig inom Stockholm och de andra större städerna.
Jag förenar mig således uti Hr von Rosens yrkande, att nedsättning af denna afgift lill i r:dr för alla gesäller måtte äga rum.
I afseende på den anmärkn., som af Hr von Hartmansdorff blifvit gjord, får jag blott tillkännagifva, alt det verkligen varit Utsk:s afsigt och önskan att åstadkomma minskning uti de afgifter, som mästare i all - Den3öctoberF. m. 5g mänhet skola betala för sina gesäller.
Utsk. trodde nemi., att det skulle vara mindre kännbart för dem, som hade blott en gesäll, att få betala 16 sk. mera än förut, än för dem, som hafva flera gesäller, hvilkas arbete de ändå, åtminstone i hufvudstaden, måste ganska val betala, att erlägga för en verkgesäll en så hög skatt, som 3 r:dr och folden andra gesällen 2 r:dr 16 sk.
Utsk. ansåg äfven, att man ej borde lägga hinder i vägen för den, sorn ville utvidga sin rörelse, genom att begagna tillfället och ålägga honom en högre skatt derföre, att han ville hålla sig flera gesäller.
Om jag trodde att genom det förhållande, sorn Utsk. åsyftat, arbetarnes belägenhet i allmänhet skulle försvåras; så skulle jag visserligen vara bland de första, som ville medgifva, att man återgick till det gamla.
Att helt och hållet befria gesällerna från bevilln., tror jag vore obilligt, då de åtminstone här i hufvudstaden i allmänhet hafva så betydlig förtjenst, att mästarens vanligen är ingen eller åtminstone mindre än deras.
Dessutom hafva vi i andra punkten, angtde fruntimmer, som idka klädessöm, hänvisat till handtverksgesäller, och således torde åtminstone någon bevilln. för dem böra sättas.
Skulle R. o. Ad. finna, att den bör minskas, så vill jag ej sätta mig deremot; men jag har ansett mig härmed böra redogöra för den åsigt, som inom Utsk. var gällande.
Sedan jag anmälte mig, har redan af Gr.
Hamilton till stor del blifvit sagdt hvad jag ämnade säga.
Inom Utsk. önskade man åstadkomma en lindring för en del mindre arbetare.
Den gamla författningen, som Hr von Hartmansdorff önskat alt få återupplifvad, förutsatte, att det alltid skulle finnas en verkgesäll uppå alla sådana verkstäder, der minst 3 gesäller finnas.
Denne blef dyr och derföre ville man ej hos sig låta skattskrifva så stort antal gesäller.
Jag tror alt den mästare, som har flera arbetare, har lättare att utgöra den högre afgiften, än den som blott har en eller två arbetare, och att det vore orätt att pålägga den som har en så liten verkstad alt skatta för en gesäll, ty ingendera af de två är verkgesäll och ännu mindre den enda lärlingen, der det blott finnes en.
För min del får jag på dessa skäl och dem som Hr von Rosen anfört fullkomligt instämma med de värda talare, som önska att bevillningen för gesäller måtte borttagas.
Tvänne värde ledamöter hafva påstått, att jag sagt hvad jag hvarken yttrat eller någonsin tänkt, och som ej heller står uti den gamla författningen, hvilken jag försvarat.
De hafva nemi. påstått, att hvarje gesäll skall vara en verkgesäll.
Uti författningen står: verkgesäll eller den förste på verkstad, der minst fyra finnas.
Således skall han hafva minst tre gesäller under sig 6o Den 3 Octobe r f. m. för alt vara verkgesäll.
Det andra fallet inträffar, der minst tre gesäller äro på verkstaden, hvarest den, som anses för verkgesäll, således har i under sig; meri om verkstaden blott har två gesäller, så är det klart, att ingendera af de tvänne anses för verkgesäll och ännu mindre alt för någon sådan betalas, då blott en gesäll arbetar på verkstaden, eftersom gesäller i de begge sistnämnda fallen upptagas tili författningen under benämning: alla öfriga gesäller.
De sistnämnde betala, efter gamla författningen, i r-‘dr 32 sk., men efter Ulsk:s förslag skulle de erlägga 2 r:dr.
Jag frågar då eder, mine herrar! hvilken tillstyrker väl lindring för gesällerna, antingen jag, eller de ledamöter, sorn yrka att alla gesäller skola erlägga 2 r:dr?
Min mening är ej heller att höja afgiften för dem, utan tverlom att låta henne fortfara sådan hon hittills varit eller också att minska henne.
Nu är ej fråga om alt bestämma afgiften på skillingen, ty del kommer att ske sedermera, utan vi skola endast afgöra, huruvida någon classification af gesällers skatt bör finnas eller ej.
Jag tillstyrker det förra, då fråga är om större verkstäder med 4 gesäller eller derutöfver, och om mindre, hvarest färre eller blott en gesäll finnes.
Jag medgifver att mitt minne något tagit felt vid detta tillfälle; men då det i författningen står, att då enka fortsätter sin aflidne mans rörelse, anses den förste arbetaren såsom verkgesäll, så var det detta, sorn missledde mig, men jag fortsätter dock milt yrkande alt bevillu.afgiften för gesäller måtte upphöra.
I det fallet skulle jag så till vida vilja ändra hvad jag förut yttrat, att för den verkgesäll, som förestår en verkstad och således är uti mästarens ställe, bör betalas; men då gesällerne vandra omkring, så händer det att de vid mantalsskrifningen ej hafva något ställe att vara på, och när den är förbi, vill ingen mästare antaga dem, hvarföre de gå såsom lösdrifvare.
Hr Frih. o. Landtm, ansåg sig nu först böra framställa propos. endast ang:de gesäller, samt fann sig böra Jemna de öfriga till bokstafven G hörande artiklar till en annan propos., hemställande nu om R. o. Ad. behagade bifalla att, på sätt Bevillo.Ulsk. föreslagit, gesällerne böra upplagas endast under en class.
Hr Landtm, hemställde, 0111 R. o. Ad. ansåg, att gesäller böra classificeras i likhet med hvad i förra bevilln.- förordn. föreskrifves.
Jag anhåller vördsamt om Hr Landtm:s propos. uppå, hiu vida gesällerne böra vara frie från bevillning.
Den 3 O c löher. f. m.
Gi Hr von Hartmansdorff:
Jag tror ej att man sa på ungefär bör befria den ena eller andra inedborgarclassen trun alla afgifter.
Skulle man handla följdriktigt i delta fall, så borde man förfara likaledes i öfriga punkter, då man linge se, att bevilln.förordn. erhölle ett helt annat utseende.
Afgifterna torde till och med blifva otillräckliga.
Om 11. o. Ad. ej finnér för godt att i detta hänseende låta 3 classen qvarstå, likasom i den gamla förordn., så tillstyrker jag tvänne classen.
Det är i alla fall Ståndet öppet, när vi komma lill sjelfva afgiftens bestämmande, att då afgöra i hvad mån dessa classen skola betala mer eller mindre.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg alt gesäller böra vara fria från bevillning.
Hr Landt m. hemställde, om R, o. Ad. ansåg, att gesäller böra uppföras till bevilln. i två classen.
Då R. o. Ad. nu beslutat, alt gesällerne skola erlägga bevilln., hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt att gå en medelväg och indela dem uti tvänne classen.
Dm första classen skulle blifva verkgesäller, för hvilka borde erläggas 2 r:dr 16 sk., eller lika som nu betalas för verkgesäll på enkas verkstad.
För alla de öfriga, som borde utgöra den andra classen , skulle betalas 1 r:dr.
Då har man galt en medelväg emellan hvad här är yrkadt och hvad den gamla författningen innehåller.
Landtm, yttrade, att då R. o. Ad. på förmiddagen beslutat att i allmänhet uppskjuta medbestämmandet af det bevilln.belopp, som bör utgöras, R. o. Ad. torde finna lämpligt alt nu äfven i afseende på gesällerna uppskjuta med bestämmandet af någon viss siffra, hvaremot intet hinder vore att bestämma, t. ex. att första classen borde erlägga dubbelt så hög bevilln., som den andra; hemställande Hr Landtm. 0111 R. o. Ad. behagade bifalla ett sådant stadgande.
Jag anhåller att vi måtte få uppskjuta afgifternas bestämmande och proportionen deni emellan för de begge olika classcrna.
Hvad i öfrigt under bokstafven G blifvit föreslaget, bifölls.
Bokstafven IL Hr von Rosen:
Jag väckte fråga i förmiddags oin Kronans handtverkares afgifter.
Dessa handtverkare äga löner på stal samt rättighet att åtnjuta samma förmåner, sora 6a Den 3 October f. m. andre tjenstemän inom armeen.
Mig synes derföre, att de böra betala bevilln., om deras löner gå till 200 r:dr eller derutöfver; men om lönen understiger 200 rldr, så äro de fria.
Jag begär propos. derpå.
Gr. Posse: Jag har redan vid föredragningen af betänk.
N:o 12 reserverat mig emot Utsk:s tillstyrkande ronde hästhandlare.
Ang:de dem heter det i betänk, salunda: ”Hästhandlare, eller sådana, som resa att sälja och byta hästar, erlägga, utan åtskilnad på hufvudman eller följeslagare” etc.
— Jag tror att ordet ”följeslagare” ej är lämpligt, emedan såsom följeslagare då möjligen kunde anses stalldrängar, som föra hästarna.
Jag får derföre anhålla, att detta ord måtte blifva förbytt lill delägare i handeln.
Bland de personer, som här äro omnämnda, äro också huspredikanter.
Då det ej nu kan komma i fråga att bestämma någon siffra, emedan det enl. fattadt beslut skall ske sednare, så vill jag blott i förbigående nämna, alt af Utsk. har blifvit föreslaget 33 r:dr 16 sk.
Jag skulle tro, att om huspredikanter, då R. o. Ad. numera icke i allmänhet har några sådana, och då de egentligen finnas på större bruk och landtegendomar, samt sådana ställen, der de verkligen behöfvas, likväl skola taxeras; så böra de ställas i parite' med informatorer och lika med dem taxeras.
Jag har begärt ordet i anledn. afHr von Rosens yttrande om handtverkare.
Jag får upplysa, att jag tror Utsk. hafva fattat detta beslut derföre, att handtverkare i städerna sällan hafva mer än 100 r:dr, högst i5o r:dr i inkomst 0111 året Kronans handtverkare deremot hafva bestämdt 200 r:dr i lön oell arbeta icke längre än till klockan 1 på dagen, hvarefter de kunna efter behag använda sin lid.
Således är det väl icke för mycket, om de betala 2 r:dr b:co.
Jag är egentligen förekommen af Hr Edenhjelm, då jag ämnat yttra mig ang:de Kronans handtverkare, och vill derföre till hvad han anfört endast tillägga, att då desse handtverkare, utom den lön, de uppbära af Kronan, äga tillfälle till annan förtjenst, så torde det ej vara för mycket, om de betala livad Utsk. föreslagit.
IIr Silfverstolpe, David Willi.:
Med anledn. af hvad Hr Edenhjelm anfört, får jag äran upplysa, att af Kronans handtverkare hafva mästarne icke mer än 100 r:dr och gesällerne 90 r:dr.
Jag skulle tro, alt detta åtminstone bör gifva anledn. till nedsättning uti den föreslagna bevillningen för dem, 0111 den icke kan helt och hållet försvinna.
Dessutom är förhållandet med Kronans handtverkare, att de antagas med tre månaders uppsägning, då deremot enskilde handtverkare hos en privat mästare kunna Den 3 October (.
ni. lemna sina tjensler, när de för godt finna.
De förre äro således underkastade ett tvång, som de sednare ej behöfva vidkännas, hvilket bör vara ett skäl att ej bestämma deras Devi11ii. alltför hög.
Jag skulle derföre vilja föreslå, att K i önans handtverkare ej må blifva upptagne till högre afgift än i r:dr. Gr. Hamilton: ] afseende på Kronans handtverkare är jag hufvudsakligen förekommen af Hr Edenhjelm, som lillkännnagifvit orsaken, hvarför Utsk. ansett dem böra taxeras såsom här skett.
Han yttrade nemi., att då de blott arbetade pa förmiddagarna för Kronans räkning, och om eftermiddagen hade tillfälle att arbeta på öfverbeting eller finge särskildt betaldt för arbete, som de då kunde förrätta antingen för Kronans eller för enskildes räkning, så kunde de väl bära en sådan bevillning.
Då jag likväl önskar alt så mycket som möjligt lindra den arbetande classens belägenhet, sa vill jag ej motsätta mig den nedsättning, som i denna punkt kan anses böra äga rum, ehuru jag tror den föreslagna bevillningen ej vara öfverdrifven.
Det var likväl egentligen om huspredikanterna, som jag nu ville yttra mig, efter detta ämne har blifvit inblandadt uti (ifverläggningen om de öfriga arbetarne.
Förhållandet med dem är visserligen sådant, att huspredikanter numera sällan kallas; men anledntn till min önskan, att de skulle åläggas denna bevilln. var den, att jag hört, att åtskilliga unga predikanter, hvilka önska undandraga sig den tjenstgöring, som consistorium ålägger dem, att blifva adjuneter på ställen, der de icke vilja vara, skaffa sig att blifva huspredikanter och undandraga sig sålunda den tjenstgöring, som skulle grunda deras framtida skicklighet.
Här kan nu ej blifva fråga om att bestämma summan; men här har blifvit föreslaget att huspredikanterne skulle blifva debiterade i likhet med informatorer; och det är denna förändring, som jag bestrider, på de skäl jag nu anfört.
Då de värde ledamöter, som yttrat sig ang:de Kronans handtverkare, icke yrkat alt de skola befrias från all skatt, så anser jag någon öfverläggning i detta ämne nu icke böra äga rum, emedan tiden att bestämma beloppet af denna skatt, inträffar när R. o. Ad. tager detaljerna i öfvervägande.
Likaså, om man får tala om alla föremål på en gång, lärer det förhålla sig med hästhandlare så att desse, om man ej vill att de skola befrias fran alla afgifter, icke höra till närvar, öfverläggning.
Det enda jag anser höra hit, är hvad Gr.
Hamilton, såsom jag tror, ganska riktigt anmärkt.
Cederström har begärt, att huspredikanter skulle till deras afgifter förliknas med informatorer.
Detta måste jag, på de grunder Gr.
Hamilton anfört, lika med honom bestrida.
Det är ett missbiuk att, da medlemmar af R. o. Ad. begagna dessa perso* 04 Den 3 October f. m. ner lill deras enskilda tjenst, om jag så får yttra mig, dessa predikanter ändock få tillgodonjuta samma tjenstårsberäkning, som om de hade betjenat en hel församling.
Önskar derföre att de måtte beskattas rätt dugtigt, på det att missbruket så litet som möjligt må komma i fråga.
Olämpligheten af alt sätta huspredikanter i likhet med informatorer, torde man finna deraf, alt informalorerne äro lärare för herremannens barn, men huspredikanterne måste i christendomen vara lärare för herr’n sjelf.
Det är således väl skäligt, att han betalar mera för sin egen än för barnens lärare.
Såvida en särskild bevilln. bestämmes för de huspredikanter, som kallas af R. o. Ad , vill jag ej sätta mig emot hvad Utsk. har föreslagit; men då stora bruk och inrättningar på landet, som äfven kalla sådana predikanter, ofta äro uti ett verkligt behof deraf, så skulle en så stor afgift som 33 r:dr 16 sk. blifva ett hinder att få delta behof uppfyldt, hvilket för dem vore kännbart, då de för det mesta äga en ansenlig arbetspersonal, hvilken eljest mäste färdas till en aflägsen kyrka och derföre sällan kom i tillfälle att få höra Guds ord.
Om man vill göra undantag för de huspredikanter, som kallas af R. o. Ad., så må det så vara; men att de som kallas af bruk och dylika inrättningar skulle erlägga en sådan afgift, det tror jag ej vore lämpligt.
Jag vet ej hvad som kan hindra en bruksidkare, mer än hvar och en annan, att gå till kyrkan, och kan derföre ej inse, att ett hink, mer än något annat ställe, är i behof af egen predikant.
Brukspredikanterne kunna ingalunda komma under samma cathegori som huspredikanter, emedan, såsom ganska riktigt anmärkt är, det är en rättighet för R. o. Ad. att kalla huspredikanter och en skyldighet för consistorium att honom missivera.
Det missbruk, som derigenom uppkommer, bör molas genom den bär föreslagna afgiften af 33 r:dr 16 sk. b:co.
I afseende på hvad Hr Ribbing anfört, får jag anmärka, att månget bruk är så aflägset från kyrkan, att bruksfolket ej kan gå dit, och då är det högst nödvändigt att en brukspredikant kallas, som förrättar gudstjensten vid bruket; hvilket förhållande på flera ställen i Westmanland äger rum.
Skulle brukspredikanter kallas vid alla de bruk, der folket har långt till kyrkan, så tror jag ej, alt våra prester skulle räcka till.
Utskottets förslag under bokslafven H bifölls.
Bokslafven I.
Uti den gamla bevilln:s för - Den 3 Octo ber e. m. 65 förordningen äro informatorer upptagna under tvänne classer.
De sorn tillhöra den första erlägga 2 rtdr, de andre ( r:dr.
I det stället har Utsk. nu upptagit blott en enda class, der alla betala 1 rtdr 2.4 sk.
Jag anser det vara oriktigt alt på detta sältet hänföra alla till lika afgift.