Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förhållande har ock dertill föranledt, att vid 1S12 års Riksdag, OeconomieUtskottet i dess sednare Betänkande gjort det förbehåll, att brännvins-bevillning icke skulle hemmanen påföras, hvilket af alla RiksStånden gillades, men som BondeStändet, förmodligen på vederbörligt tillstyrkande, se* dermera frånirädde och som gaf dertill anled* ning, att af BevillningsUtskottet nu varande brännvinsbevillning hemmanen blefpåförd.
Ert bevillning, orättvis i sin grund och i sin tillämpning ojemt fördelad, som, i jemförelse till andra medborgare, varit hemmansbrukare så mycket mera partielt betungande, som under 1813 års brännvinsförbud de väl betalt hemmansafgiften, men ej fått bränningsrättigheten begagna.
Att till upphafvande af densamma OeconomieUtskottet nu, liksom 1812, måtte tillstyrka ett förbehåll, att BevillningsUtskottet meddelas, är hvad jag med denna anmärkning åsyftar; men då jag icke saknar erfarenhet, att enskilld anmärkning ofta icke förmår verka ändring i eller tillägg till ett af Utskottet fattadt beslut, och min anmärkning i ett ämne af så mycken vigt således icke torde bereda ett önskadt ändamål, så får jag vördsam. ligcQ J* nställa, örn icke Högloft.
Ridderskapet och Adeln, i fall denna princip anses förtjena afseende, skulle linna godt härom låta till Utskottat utgå detta jordbruksStånds allmänna - IV.
Den 15 Juni. manna anmärkning, som likväl icke innefattade något i förväg meddeldt yttrande i hufvudsaken.
Sådana anmärkningar äro icke ovanliga, och har jag varit i tillfälle att till ett sådant gifva en anledning , då vid 1809 års Riksdag både Ridderskapet och Adeln och Prest-Ståndet genom Stånds anmärkningar yrkade förändring i ett Bevillningsutskottets betäckande, som föreskref chartering af alla öfverenskommelser och contract emellan husbönder, underhafvande Och andra på landet.
Man invänder emot hvad nu är föreslaget, att brännvinsbränningen förut lemnat
Statsverket en årlig behållning af nära 300,000 R:dr ; och att densamma äfven hädanefterbör föranledatill en lika inkomst för Staten, som säkrast är att påräkna då den efter hemmantalet utgöres.
Jag medgifver användbarheten af denna Stats* maxime att taga der man säkrast finner, men medgifver icke rättvisan deraf, heldst mången hemmansägare icke begagnar rättigheten att tillverka brännvin; deremot synes consumtionsafgift och panne-afgift vara mera lämpliga, då för brännvin något skall utgöras, och torde till större delen tillvägabringa hvad under benämning af brännvins-bevillning nU utgått, särdeles som afgiften efter pannerymden under en längre bränningstid i allmänhet något höjes, och bristen, som sedan möjligen kati uppstå, må fyllas af andra Statens tillgångar.
Det är orimligt att påslå, att för det att husbehofsbränneri medlen särskildt upptagas 1- bland bevillnings-rubrikerna, ett lika belopp Ridd. 0. Ad, Prat, N;o 41. 42. 322 Den 15 Juni, alltid skall utgå under samma benämning, heldst det icke bör kunna undfalla, att upptagande deraf jemte andra Statens inkomster icke åsyftar annat än ett förbehåll, att brännvins-afgiften, likasom andra i Regeringsf ormen upptagna, äro bevillningar och stå under Riksens Ständers disposition till användande efter föreskrifter, men deraf följer icke, att bevillning särskildt och till ett olika belopp, under hvarje af dessa benämningar skall beräknas , förmodande jag, i anseende till brännvinsbevillningens beräknande, att något hinder för nedsättning deri så mycket mindre må äga rum, som af StatsUtskottets afgifna Betänkande oin Stats-inkomsterna är upplyst, att mera än i8c,oco R:drs större tillgäng nu är än vid 1812 års Riksdag, som kunna fylla den brist, sorn i beräkning af brännvinsbevillningen möjligen kunde uppstå.
Jag anhåller vördsamligen att med dessa anmärkningar OeconomieUtskottets
Betänkande må återremitteras.
Jag skulle kan hända icke denna gång yttra mig öfver förevarande ämne, i synnerhet sedan flere värde Ledamöter dervid gjort grundade anmärkningar, om jag icke händelsevis funnit i mitt förvar ett Memorial rörande samma fråga, hvilket var ämnadt till uppläsande vid sista Riksdag i Örebro, men då ej blef uppläst, emedan jag, af brist på boningsrum, nöd sakades resa från Riksdagen.
Dess innehåll torde nu, mera än då, öfverensstämma med de rådande tlinksätten hos Riksens Ständer.
Den 15 Juni. 323
Så stridiga tankarna för öfrigt i anseendetill brännvinsbränning kunna vara, äro vi dock alla ense uti att fördömma det öfverhand tagande öfverdrifna brännvins-supandet och att önska kraftiga medel för detta till sina följder både pbysiska, moraliska o«h ceconomiska. endas hämmande.
Vi måste äfven komma öfverens derom, att blott (vänne utvägar härtill för oss erbjuda sig, nemligen: antingen genom att directe mindska produetionen; eller genom aft directe mindska consumtionen af brännvinet.
Den liberala ande, sorn styrde Riksens Ständers företag år 1809, men sorn, vi måste tillstå det, ej alltid åtföljdes af en motsvarande lika stor klokhet och förutseende, för-3 mådde Riksens Ständer att vidtaga, och ännu oftare att föreslå Författningar, hvilka, betraktade isolerade, voro förträffliga och äfven i förening med andra, dermed gemenskap hafa vande anstalter, i andra länder varit med framgång satta i verket; men ryckte ur sitt sattin band med andra inrättningar, nödiga för möjligheten af deras gagnlighet och bestånd, kunnat bli de mest skadliga.
Det öfverensstämmer med hvar och en liberal Statsförfattnings grundsatser , att tillåta: frihet i Näringar, och således äfven i brännvinsbränning, mot, i förhållande till vinsten för idkaren eller förmenad förlust för det allmänna, proportionerad afgift till Staten.
Således dömde man rätta utvägen till Brännvins^ supandets och den derigenom öfverdrifnaSpann. måls-förtäringens hänimande icke vara den, att 324 Den 15 Jun'^ mindska productionen af Brännvinsbränning;.
Men man försummade härvid, hvad man 1809 kanhända mer än sedan hade tillfälle tili, att, i samma förhållande som man utvidgade friheten till production, vidtaga Författningar till inskränkandet af consumtionen inom Riket; utom det att man endast och allenast åt denna Näring — och, om man så vill, åt den, att oförsynt trycka personliga injurer, gaf fullkomlig frihet.
Och hvilka äro utvägarne till brännvins-consumtionens förmindskande ?
Månne man inskränker det dagliga drickandet af flera supar om dagen , äfven af pojkar, genom förbud mot fylleri, då en sådan daglig supaie j allmänhet mer sällan gör sig skyldig dertill, än den ovande?
Jag menar Nej.
Consumtionen mindskas i längden genom en allvarlig folkupplysning, allmän undervisning, af Presterna väl inskärpt och med deras eget exempel bestyrkt, om skadligheten af brännvinssupande, i synnerhet för den uppväxande ungdomen, och genom sådana Författningar, som mindska tillfällen Och retelserna till supande; till hvilka höra icke blott eller i synnerhet de af OeconomieUtskottet föreslagna, om krogars inskränkning m. ni., utan ock, samt framför allt, afskaffändet af våra nuvarande skjuts-inrättningar, i synnerhet af hållskjutsen, sorn tillåter gossar på egen hand, och fäder, skilde från åsynen af behöfvande, efter bröd ropande hustrur och barn, att hela dygnet utsättas för tillfället och frestelsen att bortdrifva tiden med brännvin, och att använda en del af den, enligt deras inskränkta begrepp
Den 15 Juni. 32 J ofta lätt förtjenta, skjutslegan till supande.
När således
Utskottet icke vill eller kan tillika föreslå afskallåndet af denna skadliga inrättning, som fräter sjelfva märgen af Statskroppen, när ännu icke vi kunne skryta af någon allmännare tilltagande sann folkupplysning, och så länge våra fleste PolisFörfattningar äro egentligen blott att anse som beskatt-; ningspåbud till fördeiför enskildta så medger jig att utvägen till Brännvinsconsumtionens directa förmindskande är af tid och omständigheter eller af vår egen svaghet spärrad, Ovh att den enda som för momangen tycka återstå, är att till en viss grad inskränka productionen, så mycket jag för öfrigt inser och af erfarenheten känner lättheten af utländskt brännvins införsel, samt är fullkomlj*; gen öfvertygad, att, för sig sjelf och utan samband med andra Inrättningar betraktad, är hvar och en tillverkning äfven fpr Staten den formonligaste, som sker med största vinst för tillverkaren, och att olyckan af brännvinstillverkninge» ej består deri, att mycket brännvin produceras, utan deri, att mycket consumeras.
Dessa grundsatser, sorn jag i det till uppläs^ ning vid sista Riksdag ämnade Memorial yrkat, öfverensstämma äfven med mia öfvertygelse för närvarande.
Jag kan derföre icke nog förundra mig öfver, att OeconomieUtskottet i sitt Betänkande föreslår, om jag ej oriktigt under uppläsningen fattat det, ej blott en förhöjd afgift för sådana förbättringar af brännvins-rcdskap, hvar* 326 Dm 15 Juni, Igenom mera brännvin af samma qvantum säd produceras, utan till och med förbud mot en ny uppfinning af en dylik, förmonlig förbättring af redskapen, i stället för att, såsom vanligen i andra länder, föreslå premier för sådana uppfinningar.
Äfven tror jag, att frågan om rättigheten för Städer att bränna brännvin ej kan afgöras, förr än den redan tidigt under Riksdagen väckta motion om en allmän näringsfrihet blifvit afgjord.
Blir denna frihet besluten, så kan Städernas rättighet till idkande af nämnda tillverkning ej sättas i fråga 5 men skola Städerna ännu bibehållas v:d sina SkråFörfattningar och uteslutande rättigheter lill de flesta handtverk och för handelns utöfning, så är det ej obilligt, utan tvärtom rättvist, att
Landtmannen tillerkännes någon motsvarande exclusiv'rättighet, på det.- att det tvång, som pålägges landtmannen till en, åtmindstone vid första påseende, inbringande fördel för Stadsboen, må motvägas af ett annat tvång, pålagdt Stadsboen till förmon för Landtmannen.
Jag tror således , att Vällofl.
OeconomieUtskottet hade bort först yttra sig öfver den gjorda motionen om en allmän näringsfrihet, innan det sökt att bestämma, huruvida Städerna borde tillåtas bränna brännvin.
Man bör först discutera och komma öfverens om principerna i en sak, innan man går i öfverläggning om alla dess detailer Utskottet föreslår äfven, om jag icke misslager mig, att brännvinsförsäljningen på Landet ber inskränkas till Gästgifvaregårdarna»
Den 15 Juni. 327 Äfven denna fråga kan ej med klokhet och rättvisa afgöras, förr än bestämdt blifvit, huruvida vår hittills varande skjutsinrättning, och i synnerhet hållskjutsen, skall bibehåilas eller icke.
Blir denna inrättning afskaffad, så är det billigt, att försäljningen af brännvin på Landet tillåtcs, heldst på Gästgifvaregårdarna.
Men skall denna inrättning i sitt närvarande skick bibehållas, så blir Gästgifvaregården just det stället, der brännvinsförsäljningen kommer att göra mesta skadan, den blir då, som hittills, en uppfostringsanstalt för att bilda och uppdraga Allmogens barn till supare och osedliga menniskor.
Jag förenar mig derföre med den värda Ledamoten som yrkat återremiss af Betan* kandet.
Grefve Lillj ener antz, yohan Wilhelm:
Med den ofullständiga kännedom jag hunnit taga om Utskottets Betänkande, vill jag dervid döck göra några anmärkningar.
Redan har jag, vid ett annat tillfälle, föreslagit en till tiden oinskränkt brännvinsbränning för hela året, och jag förnyar nu min begäran derom.
Lika med Utskottet, erkänner jag svårigheterna, som förekomma vid brännvinspannornas försegling.
Sant är att den blifver både kostsam och tidspillande, men den kan ej undvaras så länge inskränkning i bränningstiden skall äga rum.
Vid möjligheten att utan försegling förekomma missbruk anmärker jag, att man måste uppskjuta med beräkningarne derpå, intilldess 328 Den 15 Juni.
Ständer gifva akt på Embetsmäns klagan öfver bristande utkomst för dem som skola vaka öfver Förfatmingarnes efterlefnad.
Då man afslår all slags lön åt LandsFiscaler, och någon skälig förbättring i Länsmännens vilkor, är tiden ännu icke inne att vänta controll i sådana fall, Jar har redan inför Höglofl.
Standet anmält, att den andel af BrännvinsBevillningen, som dertill fått användas, på intet sätt är tillräcklig till arfvode åt en eller tvänne BrännvinsFiscaler i hvarje
Län, om än de erhöllö hela den ena procenten, som är anslagen för debitering och redovisning.
Hvad Städernas bränningsrättighet beträffar, förenar jag mig med dem sorn yrkat deras uteslutande derifrån.
En annan sak af mycken vigt bör jag tillägga: den nemligen, att omförsegling skulle äga rum, den icke må sträckas till kittlar eller pannor med fals, emedan Allmogen ofta behöfver begagna samma panna både tilt brygd och brännvinsbränning ömsom, och ej har råd till att så ofta förändra redskapen.
Med pannor och kittlar med och utan fals sker bränningen lika lätt, och utan deras förseglande kan nödig säkerhet vinnas, blott Embetsman» nen tillse, att bröstet, hatten och slangen, hvarförutan ingen afverkning kan verkställas, blifva förseglade.
Med Utskottet förenar jag mig uti deft meningen, att plikten må vara olika efter för»
Den 15 Juni. 329 brytarens olika förmögenhet, dels derföre att straifet eljest blefve obetydligt för den rikare, dels ock derföre att man bör förvänta mera moralitet och laglydnad af de förmögnare och med detsamma vanligen uppl ystare medborgare. ■> 'i Rättigheten att få försälja Brännvin den årstid då bränning icke är tillåten, anser jag icke böra förbjudas de hemmansbrukare, som äga tillverkningsrätt, ehuru möjliga missbruk kunna öka behofvet af Embetsmäns vaksamhet.
Nödvändigt är att aldrig tillåta oinskränkt pannerymd, förr än man kommit derhän, att export af Brännvin kan äga rum, genom beviljande af tillräckligen höga exportpremier; ty ehvad anstalt som må tagas, skall ditintills consumtionen stå i nära förhållande med productionen.
Jag anhåller att mitt förut tryckta Memorial om Allmänna Magazinslnrättningen och ett stadgadt Spannmålspris, så vida det rörer brännvinsbränningen, mätte få, jemte detta mitt anförande, remitteras till OecoaomieUtskoftet, såsom anmärkningar vid Utskottets Betänkande, Herr af Klinteberg, Wilhelm, yttrade.
Af en händelse kom jag att åsidosätta uppmärksamhet på Besvärs- och OecoaomieUtskottets i dag upplästa Betänkande, rörande brännvinstillverkningen, och får derföre ntt anhålla, att vid åtevremiss af samma Betankande mina tankar deröfver måtte få bifogas, att jag i alla delar med det af Herr Gref-, 333 Den 15 Juni. ven och Presidenten Ulerner afgifna ulåtande och äfven i Herr Landshöfdingen, Grefve Lillj ener antz1 s . anmärkningar, så vidt angår alla de ämnen, instämmer, hvilka icke innehålla uteslutande rättigheter från gemensamma förmoner, och särskildt får jag tillägga, dels att icke något ansvar blifvit projecteradt för dem, som utan allt slags tillstånd tillverka Brännvin, hvilket dock torde böra lämpas efter enahanda grund, som blifvit projecterad för o behörigt nyttjande af större pannor än som vederbör, dels ock, att ehuru tillåtelsen med allt skäl blifvit inskränkt endast till verkliga hemmansägare, torde dock den af ena Ledamoten i Utskottet Herr Prosten Wikblad yrkade rättighet för ägare af utjordar, hvilka blifvit satta i hemmantal vid Extra Roteringens utgörande, desto heldre blifva tillagde berörde förmon, som exempel gilves äfven i Malmö Län, det utjordar eller särskildta lägenheter, som icke äga hemmantal, blifvit, såsom innehafvande 20 å 30 tunnland jord och deröfver, indelte i berörde Extra Rotering, och satte i hemmantal, hvilkas innehafvare, försedde med särskildta åbyggnader och flera dragare, hafva lika behof, som andra hemmansägare, att för deras ladugård och öfriga hus-j hållsbehof, använda deras produeter till Brännvins tillverkande, utom hvilken frihet de sättas i förlägenhet att, då afgång ej blir å Spann, målen, prestera de afgifter, sorn genom städja eller arrende, jorden åtfölja.
I anledning af nu gjorda anmärkningar, blef Qe^onomieUtskottets Betänkande, uppå Den 15 Juni. 331 derom af Herr LandtMarskalken gjord proposition, till ytterligare handläggning återförvisadt.
Företogs till afgörande Särskildta Utskottets, den 5 dennes afgifna och sedan den 8 på bordet hvjlande Betänkande, angående förslag till ett förnyadt Reglemente för härvarande judar.
Herr König, Per, hade inlemnat ett skriftligt yttrande, som upplästes, så lydande :
Då respectiva Särskildta Utskottets Betänkande om judarna nu kommer under granskning, kan jag ej afhålla mig ifrån att anföra de betänkligheter hos mig yppats emot det af Utskottet gjorda förslag om utvidgande af de ras rättigheter i detta Land. jag ledes icke af något religionshat emot dessa kring jordklotet spridda främlingar och jag förvillas icke af de till en del orimliga beskyllningar man gjort dem 3 men andra länders historier har visat mig de bedröfliga följdeL deras innästlande i mängd i fattiga länder medfört, och jag kan icke sanslöst bifalla det jag är öfvertygad om skall bidraga till fäderneslandets skada och framtida förderf, utan tvingas upphäfva en varnande röst.
Polen, der Judarne utgöra en betydlig del af folkmängden, både i städer och på landsbygden , har visserligen icke vunnit dervid. 332 Dm 15 Juni.
Genom förskott och thy åtföljandeocker, hålla de den ringr.re hopen i den största uselhet.
Coxe, i sinresa genom Polen, gör en ryslig målning på deras förhållande.j|
De biträda, efter hans uppgift, egendomsherrarna att plåga deras underhafvande och de deltaga i stråtröfverier.
I Rhen-departementerna från Basel till Holland måste Franska Regeringen i början af detta seculo vidtaga ganska kraftiga mått och steg, för att göra slut på Judarnes ocker, att alldeles ruinera denna landsbygd.
JBuonaparte, som så mycket gynnat Judarna, dem det påstås han ofta nyttjat som spioner, som tillåtit dein hålla ett allmänt Kyrkomöte i Paris, har likväl i Decretet af år 1806, som stadgar deras rättigheter, funnit säkrast förordna strängare försigtighetsmått emot Judarna, än emot andra Religionsförvandter.
De äro förbudne att låna penningar till hustrun utan mannens, till tjenstehjonet utan husbondens, till Soldaten utan CompagnieChefens bifall.
De få icke låna på pant till ar betskarlen.
De utskrifne få icke lega karl i sitt ställe c- s. v. I Bajern, der Regeringen gjort så mycket för landets upphjelpande, iakttages docksträn-, gare behandling emot Judarna.
Om Judarne erhöllo. tillstånd att bosätta;, sig på landet, skulle vår Svenska Allmoge, enfaldig, redlig och godhjertad, snart på säth-* Den 15 Juni. 333 ma sätt som i Polen blifva ett rof för deras ocker och bedrägerier.
Främlingars inlockande anses vara af mycken förmon för Riket, när de medföra penningar eller kunskaper, konstflit eller arbetsförmåga, under förmodan att de beständigt förblifva här och så småningom införlifvas med landets barn.
Men vinsten uteblifver och betydlig förlust inträffar, om sådana personer inkomma, som endast qvarblifva tills de samlat någon förmögenhet på inbyggarnes bekostnad, eller som.äro lindansare, taskspelare och dylika usla konstnärer, eller ock sådana, som befatta sig med vexelvingleri, agiotering, ocker, lurendrägeri, öfverflöds- och bedrägliga varors utprånglande, underhaltiga guld- och silfver-arbetens försäljning, som aldrig införlifvas bland landets barn, utan utgöra en liten stat i Staten, så mycket farligare, som enighet, penningestyrka , utländska förbindelser och illslughet hos detta slägte äro förenade med en ihärdighet utan exempel och en guldtörst utan like.
På Barbariska kusten i Turkiet äro dessa utsatta för den våldsammaste medfart, för beständiga prejningar, i Rom för smuts och förakt; men de tåla allt i hopp om vinst; kan hos sådant folk väntas frihetskänsla, moralitet och ära?
och bör man vara angelägen om, att öka en sådan colonie ?
Vi håfve, ty värr, nog infödda egoister, procentare, lurendrägare och bedragare, utan att behöfva auctorisera ytterligare import af dessa öfverflödsvaror, 334 Den 15 Juni.
Må Judarne, som redan äro bosatte i Sverige, få qvarblifva och erhålla riktiga Borgare-rättigheter i de dem anvista städer, icke annorstädes , icke någonsin på landet få insmyga sig eller tillhandla sig jord} må de ä» ga rättighet att gifta sig med Svenska fruntimmer och Svenskar med Judinnor, emot det vilkor, att barnen uppfödas i Evangeliska Läran } men må ock med detsamma porten för evigt vara stängd för flera Judar, att ytterligare inkomma i vårt Nordiska Canaan: hörandes till den ändan årligen ett exemplar af en förteckning på alla Judar i hvarje stad inlemnas till Magistraten och der förvaras, och ett exemplar till Kongl.
CommerceCollegium in* sändas.
I händelse att Betänkandet blifver återremitteradt, hvarom jag anhåller, smickrar jag mig med det hopp, att respectiva Utskottet fäster någon uppmärksamhet vid mina anmärkningar.
Herr Heykenskjöld, Ludvig, anförde:
Då jag inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln begär ordet, får jag till en början för.' klara, att jag på det högsta ogillar det af Särskildta Utskottet afgifna Betänkande rörande Judarna, Blomman af min lefnad har jag uppoffrat för Fosterlandets försvar mot utländskt våld, i det hopp att Svenska jorden äfven framdeles allena skulle besittas af Svenska ättlingar, af tjijin, hvilka heligare band än blot - Den 15 Juni. 335 ta egennyttans vid densamma fästade. -Gifve Gud att jag nu vore lika mägtig af min tunga för att uttrycka hvad jag känner, som jag är säker på min arm i striden} ty här gäller att försvara mitt land mot en .inkräktning, af farligare natur än den hvarmed fiendens svärd kan hota, mot främmande inkräktare, som icke med härsmagt, men med guld och med list skola söka tillvinna sig det ena stycket af fädernejorden efter det andra, och förvandla dess fria ägare till arbetande trälar.
Gustaf Wasa! då Du krossade de bojor, som tryckte
Ditt älskade fosterland, och återgaf lifvet åt Svenska friheten, icke förmodade du att i framtiden Judar från alla verldens delar skulle inbjudas att förvärfva den jord, sorn af Dig blifvit befriad från träldomen.
Ädle, vördade Carlar! när J med hjeltemod och kraft i spetsen för Svenska härar försvaraden Sveriges och edra rättigheter, icke trodden J då, att Svensk medborgarerätt, med edert blod åt efterkommande förvarad, skulle en dag för silfver och guld upplåtas åt Judar.
Det Särskildta Utskottet har ansett oss böra begagna Judiska Nationens ägande industri och capital för att ersätta bristen häraf inom vårt Fädernesland, och att i sådan afsigt rättigheten att idka hvad näring och rörelse som heldst i Städerna och på Landet, med frihet att förvärfva och besitta Svensk jord, borde dem lemnäs.
Hvad först angår felande industri och capital inom vårt Fädernesland, har jag trott orsakerna härtill igenfinnas i flera hit - 336 D en r 5 Juni. tills fällande Författningar, som i Väsendtlig mån hindra Svenska medborgare ifrån fritt användande af sin egendom och k< after,, och n;t då dessa hinder blefvo undanröjd?., skulle indhstrien återkomma och med den äfven ca* pitalförmögenhet.
Men om ock industrien och cr.pitalerne genom Judarnes inflyttnmg och bosättning i landet skulle vinna en hastigare tillväxt, bör likväl denna fördel försakas , när inan allvarligt besinnar de följder, som kunna uppkomma afJudarnes kringspridandet Landet.
Alla försök, sorn hittills i andra länder blifvit gjorda att nationalisera Judar, hafva misslyckats.
I följd af deras troslära och sedvanor hafva de alltid utgjort
Och skola äfven framdeles förblifva en särskild corpora* tion inom Staten, utan något interesse som medborgare för det samhälle, inom hvilket de njuta skydd, utan att vara fästade vid detsamma med de band, sorn för Landets uråldriga inbyggare äro heliga och oupplösliga.
Fåfängt skall man vänta, att kärlek till vårt Fädernes* land, att ett lågande nit för Sveriges ära och sjelfständighet skall tändas i Judarnes bröst, om man ock beviljar dem förmoner, som synas dertill böra föranleda.
Dessa känslor, som förmå en Svensk att med glädje uppoffra sitt lif och blod för fosterlandet, äro födde af do minnen våre store föifäder oss lemnat, hvilkas hjeltemodiga handlingar städse påminna oss att lemna vårt land åt våra efterkommande lika fritt och sjelfständigt som vi det emottaga.
Den 15 Juni. 337 git.
Dessa bevekelsegrunder, som allena i farans och nödens stund äro mägfige att uppelda ett folk och åstadkomma dess frälsning, kunna aldrig väntas hos Judar, och hvarken genom tvång eller fördelar skall patriotisme hos dem kunna väckas.