Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreslår på dessa skäl och med hänvisande till min första motion i ämnet af den i Mars och under åberopande af de upplysningar, jag uti mina yttranden den 8 Mars och 4 Juli 1834 afgaf> att R- St. matte lagligen låta undersöka förhållandet och att, sedan löserätten dervid blifvit Staten tillerkänd, densamma på offentlig auction för Statens räkning utbjudes och försäljes.
Hr af Uhr, Carl
David, uppläste följande anförande:
Med anledn. af K. M:s nåd. propos. till R.
St:s StatsUtsk. , oin Stats-verkets tillstånd och behof, i sammanhang hvarmed till Utsk. blifvit öfverlemnadt und. utlåtande af stor-amirals-embetets tredje afdelning, i afseende å anläggande af en hamn vid Höganäs fiskeläge å vestra kusten af Skåne, i grannskapet af Kullens fyr, hvarigenom en säker tillflykt kunde beredas för trafikerande från alla länder, som besöka dessa trakter, att anlöpa vid inträffande stormar och svår sjögång i detta trånga med skär och grund farliga farvatten , och såmedelst förekomma de olyckor och betydliga förluster af både menniskolif och egendom, som årligen inträffa i saknad af någon tjenlig tillflyktsort , att i nödens stund tillgå, hvilken icke finnes på hela denna vidsträkta kust, har jag ansett för min pligt att, innan motionstiden löper till ända, fästa R.
St:s uppmärksamhet på denna, för handeln och sjöfarten i allmänhet, högst vigtiga angelägenhet.
Från äldre tider liar man klagat öfver förenämnde olägenheter, hvilka påkallat så väl sjöfarandes, som skeppsredares gemensamma önskan och förhoppning, att en hamn härstädes måtte inrättas, för att i behofvets stund kunna tillgå; men ehuru sjelfva naturen vid Höganäs erbjuder en ganska tjenlig och lämplig local för en hamn-anläggning, af tilfräcklig djuplek och vidd för både djupgående och grundare fartyg, att till ett större antal på en gång kunna inrymmas, hafva likväl de för ett sådant företag erforderliga kostnader, öfverstigande den enskilda förmågan, deremot lagt oöfvervinnerliga hinder och tillintetgjort alla förhoppningar, tills de slutligen ådragit sig Regeringens uppmärksamhet.
Af sådan orsak, och för att bereda verkställighet af detta för den allmänna rörelsen vigtiga förelag, har uppå K.
M:s nåd. befallning tvänne särskilda undersökningar blifvit verkställda, hvarom berättelser, med dertill hörande fullständiga kostnadsförslag, till K. M. i und. äro aflemnade, 9* Dan 4 Mart e. m. den första Sr 1827 af frami. H. Ex. Hr Gr.
Platen , och den sednare år i83g af chefen för södra canal-districtet, Hr Capitaine von Sydow. — Öfver begge dessa undersökningar och förslag har K. M. i nåd. infordrat stor-arnirals-embetets utlåtande, hvilket äfven under den r6 Dec. sisth år i und. blifvit afgifvet, och finnes bilagdt öfriga till statsregleringen hörande handlingar, som till StalsUtsk. i nåd. blifvit öfverlemnade, och innefattar ett tillstyrkande till den ifrågavar. hamn-anläggningen.
Då jag, på grund af hvad ofvan blifvit anfördt, och till stöd för den af mig nu gjorda motion, åberopar denna af stor-amirals-enibetet meddelade handling, som visar nyttan och behofvet af hamnen vid Höganäs; får jag äfven vördsamt anhålla, örn remiss till StatsUtsk., med begäran, att Högh Utsk. må anmodas, att af statsverkets tillgångar utse och anvisa nödiga medel för verkställigheten af denna försa väl fäderneslandets som andra nationers handel och sjöfart nödiga hamnbyggnad, hvilken enl.
Capitaine von Sydows förslag kommer att fullbordas på 5 år, räknadt från arbetets början, under hvilken tid den behöfliga summan efter hand skulle komma att utgå och användas; och då jag tillika är öfvertygad, att denna hamn, en gång fullbordad, med afseende på dess belägenhet nära inloppet till Helsingör, der alla fartyg måste passera, skall blifva mycket besökt, i betydlig mån underlätta våra handelsrelationer, samt inbringa betydliga inkomster, och såmedelst till statsverket idkeligen återgälda de för densamma gjorda uppolfringar, vågar jag äfven hoppas, att anslaget för detta ändamål, såsom bidragande till landets verkliga fördel, skall anses väl användt, samt att StatsUtsk., såsom en följd häraf, utser, och R.
St. benäget bifalla den för hamnbyggnaden erforderliga summan.
Frih. Cederström, Thure Fredrik Theodor, uppläste följande tvänne motioner: 1.
En hvar, som i brottmåls-lagskipningen har någon insigt, torde det icke vara obekant, alt den uppenbara kyrkoplikten, långt ifrån alt medföra nyttiga resultater, tvertom haft menligt inflytande och oftast medverkat till demoralisation hos dem, som blifvit dömde att undergå densamma; hvadan jag — då den uppenbara kyrkoplikten , hvars uppkomst helt och hullet är att härleda från den religiösa åsigt, att förbrytaren, sedan han utstått det straff den borgerliga lagen för det begångna brottet bestämde, borde aflösas,.innan han i församlingens gemenskap åter blef upptagen , hvilket ses af g Cap. Kyrkolagen af d. 3 Sept. 1686, destomindre motsvarar sitt åsyftade ändamål, som den numera långtifrån att ur dess religiösa synpunkt betraktas, snarare anses såsom Den 4 Mars c. m. 93 elt straff, hvarigenom den brottslige, satt på pliktpallen, blifver ett föremål för offentlig vanära — får vördsammast föreslå upplnifvande af den uppenbara kyrkoplikten, samt att för alla de brott, hvarför uppenbar kyrkoplikt hittills ådömts, enskild skrift och aflösning hädanefter må åläggas.
Och förmodar jag destomera bifall till min motion, som H. II. o. Ad. upplyst behagade finna, att den uppenbara kyrkoplikten, som måhända var öfverensstämmande roed tidsandan, då den infördes — en tid som likväl i religiöst hänseende var behäftad med många papistiska villfarelser — är stridande, ej blott emot vår tids upplysta åsigter, utan äfven mot den christna religionens anda.
Härtill kommer äfven, att den uppenbara kyrkoplikten, som enl.
1734 ars lag endast är påbuden för ett enda fall, nemi. då någon af obetänksamhet smätlar Gud, Hans Heliga Ord och Sacramenten, tillkommit genom särskilda författningar, hvilka här blefve för vidlyftigt att upprepa, och hvaraf jag endast får nämna den hulvudsakligaste, nemi. K. Förklaringen den 23 Mars 1807, som i dess punkt upptager de flesta fall, der uppenbar kyrkoplikt bör äga rum, samt äfven förordnar, ej mindre huru förfaras bör för den händelse, som ofta beklagligtvis inträffat, att förbrytaren, sedan han utstått straff för det begångna brottet, vägrar ait undergå uppenbar kyrkoplikt, än äfven huru förhållas skall, ifall någon, till kyrkoplikt förfallen, fått tillfälle att gå till Nattvarden, innan den uppenbara kyrkoplikten blifvit fullgjord.
Om remiss af denna motion till LagUtsk. får jag vördsamt anhålla. 2.
Att rätt bestämma den straffpåföljd, som för olika brott bör äga rum, ar ett af lagstiftningens svåraste problemer; också ådagalägger tydligen dc olika straff-theorier, som af lagstiftare och criminalister blifvit föreslagna, den svårighet, som härvid möter, hvilken icke sällan är så stor, att det bl ir omöjligt för nägon lagstiftare, att för hvarje brott bestämma det straff, som är rättvisast och ändamålsenligast.
Utan att vilja ingå i någon granskning af lämpligheten och rältsenligheten i allmänhet af de straff, som, enl. gällande författningar, hos oss åläggas förbrytare, hvilket blefve ett alltför vidlyftigt och min ringa förmåga vida öfverstigande företag, kan jag icke undgå att nämna, det mig synes, alt lagstiftaren bör, vid bestämmande af straff, i första rummet taga i betraktande, att förbrytaren eller missdådaren är en menniska, som har anspråk på mensklighet och menskligt måste behandlas; hvadan uppenbart följer att straffet bör i första rummet afse förbrytarens moraliska förbättring, samt i andra rummet en indenmisation åt Staten och den förorättade.
Utgående från denna synpunkt och vägledd af historiens erfarenhet, som bär vittne derom, att alltför stränga lagar, långt ifrån att hämma brotten, tvertom ökat deras 94 Den 4 Mars c. m. antal, då deremot milda och rättvisa straffbestämmelser verkat förmånligt till förekommande af brott, får jag bos H. R. o. Ad. motionera upphäfvaude af K. förordn. d. 16 Juli 1776, deri sålunda stadgas:
"Om någon enskild tjenare, "bonde eller torpare, som betjenar med dagsverke, sätter sig "i försåt för lmsbondefolket, ehvar helst det är, att gora "dem skada till lif eller lem, och sargar dem eller slår blånad eller blodvite, skall den brottslige straffas, mannen med "3a par spö och qvinnan med 24 parris, samt derjemte milsta äran och arbeta ett eller flera år på fästning, allt elster brottets grofhet och den brottsliges arghet; och skall ”brottslingen dessutom under arbetstiden på fästningen utstå "samma straff af spö eller ris, en gång hvarje år, på samma "dag han eller hon första gången det undergått.”
Genom tillämpning af detta lagbud, komme denman, som enl. detsamma blifvit fälld till två års fästningsarbete, genom straffets itererande på den bestämda tiden, alt för ett och samma brott afstraffas med 96 par spö, ja ända till 128 parspö, om han dömdes till 3 års fästning.
Nekas kan således icke, att denna författning ej blott är hård, orättvis, omensklig och barbarisk, utan äfven stridande emot allmänna lagen, enär 2 § 5 Cap. Straffbalken förmår:
"att ej må man stråf"fas med flera än 4°
Par spö och ej qvinna med flera än "3o par ris."
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, vågar jag vördsammast föreslå, att, med upphäfvande af förenämnde författning, de förbrytelser, som i densamma omförmälas, måtte i stället beläggas med det straff, sorn sednare mom. af 1 §:n 20 Gap. Missgern.balken, sådant det lyder i K.
Förordn. den 20 Jan. 1779, sla<%ar, nemi. ett års fängelse å fästning med eller utan arbete, 100 daler silfvermynts böter, eller i saknad af tillgång till böter, att derföre 4 månader arbeta å fästning.
Om remiss af denna min motion till LagUtsk., får jag vördsammast anhålla.
Båda dessa motioner lades på bordet.
Hr Roos, Bo Christian, uppläste följande!
Ehuru flera ledamöter af detta
Stånd redan afgifvit motioner, rörande så väl Svenska som utländska lotterier, vågar jag dock öka antalet med följande:
Med stöd af 5i §:n Riksd.Ordn. anser jag visserligen, att frågan om Svenska och utländska lotterier bör utgöra tvänne särskildta ämnen, men då så väl Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, som Hr Rosenbiand, Bernhard, sammanfört dem till en, anser jag mig kunna följa samma behandlingssätt.
Beträffande först och främst de utländska lotterierna, så instämmer jag med hvad förenämnde herrar, rör:de desammas mindre tillförlitlighet, andragit, och torde deruti Den 4 Mars c. m.
95 kunna åberopa någon erfarenhet, då jag tvänne år varit ombud för sådana lotterier, men redan i838 afsagt mig desamma, af orsak att, hvad varu-lotterierna beträffar, de vinster, som utföllo, voro af den beskaffenhet, att de ingalunda motsvarade hvad de deröfver upprättade planerna förespeglade.
Utländska penninge-Iotterierna uter hafva hittills gifvit rum åt föga eller ingen klagan för brist i uppfyllandet af sina förbindelser; dock, sedan en chef för bildandet af sådana lotterier nyligen bankrutterat, torde det åligga statsmakterna att vidtaga sådana stadganden, alt den inhemske deltagaren må vara betryggad att erhålla hvad enligt lotteri-planerna blifvit utlofvadt, till hvilket ändamål jag föreslår: 1:0 att utländskt lotteri-bolag må härstädes göra ansökan om rättighet till försäljning af lottsedlar, och dervid bilägga sådana bevis från auctoriteterna i sin ort, som kunna fullkomligt vitsorda lotteriets säkerhet; 2:0 att, då lottförsäljning blifvit medgifven, en lämplig skatt, beräknad efter lotteriets större eller mindre fördel af försäljningen, må förskottsvis erläggas, och hvilken jag ville föreslå från 5 till 10 proc. af värdet utaf de lottsedlar, hvilka bolaget uppgifver sig härstädes till hvarje dragning vilja försälja; 3:o att de nu påbudna afgifter för lotteri-ombuden må upphöra, mot skyldighet för dessa, att ovillkorligen till hvarje dragning inkomma med förteckning öfver de försålda lotternas antal och det belopp i penningar, som för desamma ingått; så väl som att efter hvarje dragning uppgifva de vinster, som utfallit, — hvarigenom en noggrannare kännedom erhölles om den fördel eller skada, som dessa lotterier för riket medföra, för att deraf hafva ledning till ett framtida förbud eller fortfarande tillåtelse; och 4:o att det ombud, som icke sådan redogörelse afgåfve, kunde kännas skyldig till den afgift, som ombudsskapet hittills skolat medföra till stats-cassan, nemi. 5o r:dr b:co.
Hvad som borde verka förbud mot utländska lotteriers lottförsäljning härstädes, är det förhållande, att lottsedlar på Svenska lotterier äro till försäljning förbjudne, så väl i Finland, Ryssland, flera Tyska stater som ock i Danmark, och då synes det vara obilligt, om icke rättsvidrigt, att samma länders lottsedlar här skola vara till försäljning tillåtne.
Då jag icke kan biträda den sats, att någondera statsmakten bör göra sig till förmyndare för enskilda, beträffande sättet att använda deras egendom, intilldess det visat sig för Staten medföra en bestämd skada; så kan jag icke yrka ett direct förbud, ens för de utländska lotterierna, annorledes än såsom reciprocite' mot dessa länders förbud för oss, men väl yrka vidtagande af sådana åtgärder, som betrygga dem, som deltaga i utländska lotterier, att de icke på bedrägligt sätt blifva sina utgifna penningar förlustige. 98 Den 4 Mars e. m.
Na Öfvergående till de Svenska lotterierna, så, beträffande först och främst det K.
Nummer-lotteriet, gillar jag
Visserligen den princip, som sökt göra sig gällande, att Staten icke bör med sådant sig befatta, ehuruväl vi från flera andra länder hafva alldeles motsatta exempel, hvaribland må nämnas ET. Kejser!.
Ryska Majtts egna garanti för ett Ryskt-Polskt "sfats-lotteri, lindér benämning Ryskt-Polskt stats-lån.
Skall Svenska Nummer-lotteriet fortfara, så bör en helt annan plau för detsamma upprättas.
Olämpligheten af den nu gällande beder jag att i största korthet få ådagalägga, hvad angar de a:ne spelsätt, som äro de mest begagnade, nemi. utdrag- och amb-spei; de öfriga tern och qvatern äro så orimliga, att om dem är öfverflödigt att något orda.
Bästa beviset om K.
Nummer-iotteriplanens olämplighet, torde vara, alt upplysa, att för en utkommande amb erlägger K, Nummer-lotteriet 270 ggr insatsen, hvaraf fråndrages i5 proc., och för enkelt utdrag i5 ggr insatsen.
Nu har- enskild man inrättat ett lotteri, under benämning a:dra stads-egendoms-lotteriet, på grund af det K. lotteriets dragningar, der de vinnande erhålla för arab 3,ooo ggr insatsen medelst actie i egendom, eller, om så åstundas, den utfäste löseskillingen 2,325 ggr insatsen, och för utdrag 200 ggr.
Enär nu K. lotteriet lemnar för arab, efter i5 proctts afdrag, 229J- ggr och den enskilde 2,320 ggr, och K. lotteriet för utdrag lemnar |5 ggr, och den enskilde 200 ggr; så synes mig deraf bestämdt följa, att K.
Nummer-lotteriets plan är lindrigast sagt olämplig.
Hvad sålunda det K.
Nummer-lotteriet beträffar, och då jag, i följd af hvad jag nu anfört, yrkar dess upphörande efter den plan, som hittills för detsamma varit gällande, anser jag mig skyldig att påkalla uppmärksamhetens fästande dervid, att allmänheten måtte om detsammas upphörande så lung tid förut underrättas, att icke rättsvidriga förhållanden må kunna uppstå emellan de cnskildta lotterierna och dem, som deri deltagit, på grund af hittills gällande författningar.
Vidkommande slutligen de enskildta lotterierna, så är det klart, att, om sådana tillåtas, uppkommer dem emellan en täflan att medgifva de möjligaste största 'fördelar till vinst för allmänheten; dock böra dessa lotteriers dragningar verkställas af dertill förordnade Statens tjenstemän och under den strängaste controll på redlighet i planens uppgörande, dragningens verkställande och de åtagna skyldigheternas fullgörande, hvarföre jag vördsamt anhåller, att sedan frågan om enskildta lotteriers inrättande blifvit afgjord, och i händelse af bifall dertill, då få till Utsk. inkomma med förslag till de stadganden, som jag af erfarenhet funnit vara af behofvet påkallade, inskränkande mig för närvar, till att förnya hvad jag vid frågan om de utländska lotterierna - Den 4 Mars c. ra. 97 lierna — ehuru nied andra ord —*• yttrade, nemi. att hvarje Svensk medborgare må bibehållas vid rättigheten , att fullkomligt sjelfständigt få disponera öfver sin egendom; och då synes mig icke dermed rätt låta förena sig, att förbjuda en egendoms innehafvare att på för sig fördelaktigaste sätt, således äfven genom lotteri, realisera sin tillhörighet.
Enär dessutom en allmän brist på penningar försvårar försäljningen, synes mig mindre väl betänkt, att äfven utestänga den möjliga utväg, som förefinnes.
Från så väl hufvudstaden, som från de flesta provinser af Riket, kan jag förete mångfalldiga uppdrag att genom lotteri försälja så väl stads- som bruks- oell landtegendomar— och de fleste uppgifva såsom skäl för sin önskan, att köpare saknas, och att de, som finnas, icke kunna betala hvarken egendomsvärdet eller på de lider, som för betalningen kunna utföstas.
— På alla dessa anförda skäl, yrkar jag fortfarande rättighet för enskild man, att under vederbörliga controller få, på för sig förmånligaste sätt, afyttra sin tillhörighet genom lotteri.
Jag anhåller vördsamt om denna min motions remitterande till behörigt Utsk.
Då Hr Roos, Ro Christian, härefter började uppläsa en motion angtde förändring i någon § af Riksd.Ordn., erinrade Ilr Frih. o.
Landtm., att här ej vore stället att väcka en sådan motion, emedan förslag om förändringar i grundlagarna, enl. 8r §:n Reg.Formen, skola directe till Const.- Utsk. ingifvas och ej få i R.
St:s plena väckas.
Frih. Cederström, Anders, anförde till prot. följande:
Redan vid föregtde riksdagar har uppmuddringen af farleden genom södra Stäket utgjort föremål för R.
St:s öfverläggningar.
Mätningar och afvägningar hafva, på så väl enskildas som Statens bekostnad, för detta ändamål blifvit gjorda, men ännu har tyvärr intet resultat af dessa tillgöranden försports.
— Farleden genom södra Stäket till Stockholm från Dalarön utgör en sträcka af 4w sjömil, då deremot den yttre farleden förbi Waxholmen uppgår, om jag ej missminner mig, till i4 mil.
Lägges nu härtill, att vägen genom Stäket kan befaras med en och samma vind , då deremot den yttre farleden löper i så många directioner, alt de flesta fartyg antingen nödgas kryssa hälften af denna väg eller ock invänta annan vind; så blir detta ännu ett skäl, att önska kanalgräfning eller muddrandet vid Stäket.
Det är visserligen en bedröflig sanning att sjöfarten, de sednare 3o åren inom vårt fädernesland, legat i en dvala, endast förklarlig af de prohibitiv- och tullsystemer, sorn inom landet gjort sig gällande.
Stockholms sjöfart har måhän3 H. 13 9» Den 4 Mars f. m. da i högre grad, fin någon annan orts, aftynat och förfallit; men en lid må väl komma, då liberalare åsigter i afseende på så väl öfriga näringar, som handeln i allmänhet göra sig gällande: ja! jag hoppas, att denna.tid ej är aflägsen , och då torde en lättad comrnunication för hufvudstadens handlande vara likaså behöflig som önskvärd.
Största hindret för uppmuddriugen af södra Stäket, loide hafva bestått i fruktan, att kostnaderna skulle blifva alltför stora, och att Staten ej af företaget skulle kunna påräkna motsvarande fördel.
Jag förutsätter detta, ty annars kan jag ej förklara, hvarföre denna likaså nödvändiga som nyttiga farled blifvit till den grad förbisedd och försummad, att numera under lågt vattenlag knappast småbåtar der flyta fram.
— Jag tror likväl, att denna farled, utan någon direct kostnad för Staten, skulle kunna göras farbar af i4 till >5 fots fartyg, om entreprisen uppläts åt enskilda, och dessa tillerkändes rättigheter och fördelar, motsvarande de uppoffringar, sorn verkställandet af detta företag har med sig.
Det är med anledn. häraf och på denna grund jag vågar föreslå, att uppmuddriugen af södra Stäket må upplåtas åt enskild person, Corporation eller bolag, med rättighet att af Staten för detta ändamål uppbära ett amorteringslån, som om 3o år bör vara återguldet, af högst 100,000 r:dr b:co, mot ställande af godkänd säkerhet eller borgen , med skyldighet för entreprenören, att inom viss bestämd tid hafva muddrings- eller gräfningsarbetet färdigt och farleden farbar för minst 10 fots fartyg; hvaremot den person eller det bolag, som sålunda åtagit sig och låtit uppmuddra Stäket, må berättigas att för sig, arfvingar eller rättsinnehafvare i everdeliga tider, uppbära någon viss lämplig afgäld enl. lästetalet af alla de fartyg öfver 5 fot, som begagna denna farled, emot skyldighet att bekosta och allt framgent fortfara med underhållet af deri"sålunda tillkomna nya farleden.
Om remiss af denna min motion till Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsktn anhålles ödmjukast.
Hr Hård, G u s t a f Ma g n u s, hade inlcmnat ett så lydande anförande:
Redan vid sistförflutna riksmöte väckte jag inom H. R. o. Ad. en motion , hvilken till H. StalsUtsk. vardt reinitteradt, att, som jag den 4 Juli 182! blifvit befordrad till Lieutenant vid armeens flotta och samma år den 24 Oct. , enl.
Chefs-embetets vid Stockholms escadre meddelade order, deponerat accord till vinnande af lieutenants-lön, hvartill jag ock den 8 Maj 18241 en då yppad vacance, såsom varande den äldste i tur, blifvit uppförd; jag matte —ehuru, vid den i slutet af sistnämnde år verkstälda nya organisationen af K.
M:s flotta, uppförd å expectance-stat med endast under-lieutenants-lön — likväl förklaras berättigad , aU D e u 4 Mars c. m. 99 vinna ersättning för skilnaden emellan urjder-lieulenants- och liculenants-lön , med ioo r:dr årligen, att utgå från och med den i Maj 1824.
Resultatet af motionen Lief en , uti lind. skrifvelse af d. 3o Juni i834, Rån R.
St. afgången hemställan, att jag kunde vid afskedstagande! blifva hugnad med elt efter min tjenslegrad Iämpadt anslag, att, utöfver det mig tillkommande pensionsbeloppet, å flottans expeclancestat uppbäras; hvarefter K.
M. behagade, under den 3i Jan. 1835, med bifall lill R.
St:s hemställan samt med fristadt afseende tillika å mitt under tjenstetiden ådagalagda välförhållande, i nåd. tillägga mig, utom den pension jag i arméens pensions-cassa hade att, enl. författningarna, vid afskedstagande påräkna, etthundrade sjuttiofem r:dr på expectance-stat, såsom utgörande skilnaden emellan den mig tillkommande pensionen och lönebeloppet efter innehafva nde grad.
Maj i835 erhöll jag, på und. anhållan, K.
M:s nåd. öppna bref på mitt afsked; och jag bär ifrån den ti den fått uppbära på nyssnämnde stat ofvanberörde lyörtdr.
Med vördnadsfull tacksamhet erkänner jag R.
St:s behjertande af det öde, som öfvergick mig; men mina förluster för åren emellan den i Maj 1824 och till samma tid 1835 äro dock icke ersatta.
Om det redan var hårdt, att, efter min mångåriga tjenstetid , och utan att hafva begått något det ringaste tjenstefel, se mig beröfvad allt hopp om vidare befordran; så var det dock ännu hårdare, att, utan eget förvållande och i följd af förr'berörde organisation af vapnet, gå miste om en löne-inkomst, till hvilken jag hade erlagt accord och å förslag blifvit uppförd.
Jag vågar således härigenom vördnadsfullt anhålla, att åtminstone den ersättning af 100 r:dr, hvarom jag år 1834 solliciterade, kunde varda mig tillerkänd för åren från den 1 Maj 1824 lill samma tid i835, då jag af pensionen, jemte skilnaden emellan den och min lön efter grad, kom i åtnjutande.
Jag anser det icke vara mig tillständigt, att upptaga H. R. o.
Ad:s dyrbara tid med några vidlyftigare framställningar af sättet, huru jag, i och för meranämnde organisation, blifvit behandlad, väl vetande, att det H.
StatsUtsk., dit jag vördsamt anhåller, att frågan måtte varda remitterad, skall med vanlig grundlighet och oväld utreda förhållandet, hvilket närmare belyses af de många ömmande skäl, som vid sisth riksdag, äfven inom dessa murar, till min fördel uttalades.
Men det torde dock tillåtas mig, att vördsamt påkalla H. R. o.