Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1 detta hänseende innehåller ofvanbemälde 21 § li.O., att JustitieStatsMinisterns granskning af fullmakterna bör vara fullbordad inom 4 dagar från Riksdagens början; men enahanda tidsbestämning lärer man väl svårbgen kunna utsträcka till ett följande moment, genom ett semikolon skiljdt från det föregule, och handlande om Ståndets pröfningsrätt.
Åtskilliga ledamöter inom Konst.Utsk:t hafva ansett, att preskriptionstid bör, äfven om denna min nvssanförda mening gillas, kunna, i stöd af andra ställen i grundiagarne, antagas ega rum, men man har icke kunnat komma öfverens om, huru lång den bör antagas vara.
En ledamot har ansett, att 23 § 11.0, vore härvid tillämplig; men antages denna tolkning, skulle man upställa den fordran, att första dagen, då Stånden samlas, innan någon talman ännu finnes utnämnd, hvilken de just då skola begära af K. M., skulle Ståndet vara färdigt att ingå i diskussion och beslut ronde samtlige sina medlemmars behörighet; men efter denna plenidags utgång skulle det icke vidare ega rätt dertill, änskönt att kännedom om möjligen förelupne misstag eller förbiseenden vid valet först sedermera blefve inom Ståndet kunniga.
Jag måste finna en sådan tolkning hvarken vara rimlig eller antaglig, ej heller att den är grundlags-enlig, enär 23 g derom ingenting uttryckligen förmäler; och såsom slutsats, dragen ur dess ordalag, synes den mig alltför djerf.
Eli annan reservant har utgått från 56 § 11.0.
Häraf finner man, att frågan företer flere sidor, enär reservanterne ej kunnat stämma öfverens sins emellan om lagens innehåll; hvilket allt ytterligare bevisar, att det icke i verkligheten är så lätt att härom fälla ett säkert omdöme, som de föreställa sig, hvilka, på grund af en förutfattad åsigt eller snarare önskan, fordra, det domen fälles efter denna, lämpande och tydande lagens ord derefter.
Om än de af Utsk:t valda ordalag i ett eller annat hänseende kunnat falla sig bättre, jag medger att det på ett par ställen behöldes, har jag dock ej velat anteckna mig såsom i dessa underordnade delar reservant, enär jag i hufvudsaken delat Utsk:ts tanka; men jag har inom Utsk:t tillkännagifvit mig ämna hos K. o. Ad. nämna, det jag i ett par fall icke gillar Utsk:ts argumentation.
Jag har dock icke funnit dessa fall vara så vigtiga, att jag velat betunga Riksdagstrycket med någon särskild reservation; det må för min egen tillfredsställelse vara tillräckligt, att jag anser Utskits deduktion i allmänhet öfverensstämma med grundlagens bud.
Emellertid torde det nu tillåtas mig upgifva de få differenspunkterne emellan Utsk:ts upfattning och min.
Ben 8 Fabr aari e. in. 3R1
För det lörsta kan jag icke alldeles instämma med Ut sk:t deruti, att det ansett sig helt och hållet förhiudradt från att inså i bedömande af preskriptions-tiden; dock vågar jag vidhålla, att Utsk:t i denna fråga icke egde ingå i vidf.triicktare mån, än hvartill de föreliggande handlingarne gåfvo ani.
Andra frågan blilver denna: — finnes någon annan begräns ning för den i 21 § R.O. RiksStånden förbehållna pröfningsrätls utöfning?
Härtill svarar grundlagen ja, men endast så till vida, art den må tillämpas å antingen dem, hvilkas fullmakter ej blifvit hos JustitieStatsMinistern godkände, eller dem, emot hvilka, till följd af 14 och 18 §§, någon anm. eger rum.
Ur dessa §§ måste således anfin kunna hämtas.
Detta var också här förhållandet.
Beträffande hufvudsaken, iir visserligen den individuella Riksdagsmannens rätt ganska vigtig; men det iir också af högsta vigt, att hvarje RiksStånds konstitutionella rätt hålles i fullkomlig helgd.
Konst.Utskrt har vid detta tillfälle icke halt att ingå i betraktelse, huru det, alltefter individuella åsigters synpunkt, må synas önskligt, att grundlagen i ena eller andra fallet vore beskaffad, eller huru den, efter skeende förbättringar, möjligen kan i en framtid blifva aflfattad.
Utsk:t har icke haft rättighet att följa enskilda sympathiers eller antipathiers ledtråd.
Utsk:t har, enl. mitt förmenande, haft hvarken moralisk förpligtelse eller statsrättslig befogenhet, att döma på annat sätt, än efter grundlagen, alldeles sådan den är.
Då grundlagen icke uttryckligen inskränker
Ståndens pröfningsrätt annat än i den mån någondera af 14 och 18, jemförda med 21 och 22 gg R.O., bestämma, så har jag, enär besagda 14 § här är åberopad och finner sin tillämpning, följaktligen och i likhet med Utskrts majoritet funnit denna omständighet vara af sådan vigt, att Utsk:t icke egde att annorlunda förtära, än pä sätt det iakttagit.
Reservanterna hafva, i likhet med den talare, som näst före mig hade ordet, ingått i bedömande af Utsk:ts ordalag samt dervid tillåtit sig en tydning, som jag lör min del icke finner vara riktig.
De hafva nemi. trott och upgifvit Utskrts mening hafva varit, att borttaga eller uphäfva möjligheten och rättigheten för domstolarne, att ingå i pröfning af frågor, rör:de vald Riksdagsmans behörighet.
Men detta har Utskrt icke. sagt; det har blott yttrat, att domstolarne icke i dylika frågor hade samma uteslutande domsrätt, som i andra hänseenden, och till en sådan åsigt måste man ju komma, derest man, frigörande sig från alla sidoblickar oell från de mer eller mindre subjektiva önskningarnes dragnings kraft, tager grundlagens ordalydelse och ingenting annat i noggrannt betraktande.
Man har här med mycken känsla och emfasis uprepat det i slutorden af Hr Munck af Rosenschiölds reservation förekommande uttrycket: »Det är första gången, sedan vårt nya stats-skick infördes, som, mig veterligen, ett RiksStånd försökt sätta sig till doms öfver Högsta domare-makten.
Må det äfven blifva det sista!» — Må vi dock besinna huruvida det härvid utgör någon hufvudsaklig omständighet, att besvären blifvit fullföljda till högsta domare-mak - 382 1) en 8 Februari e. m. ten!
— Om det t. ex. hade varit fråga om något landtligt rätt visones säte, der, i en krets af fromt sig på domhafvandens vishet förlitande hedersman, någon ung jurist, nyss utsluppen från de Akademiska lärosalarne efter aflagde examensprof, huggit sina första lärospån uppå medborgares lif, ära och gods, eller andra medborgerliga rättigheter, samt derunder haft alt handlägga ett Riksdagsmannaval, men dervid, i sin oerfarenhet, råkat begå något förbiseende, som sedermera, af en eller annan ani., icke öfverklagats och sålunda råkat blifva hvad man kallar laga kraftvunnet, — skulle man väl då anse det vara så alldeles fördelaktigt, om RiksStåndens rätt att pröfva en olagligen vald ledamots behörighet vore utskuren?
Kommen ihåg, Mine
Hrr, att i alla eller åtminstone nästan alla andra länders representant-kammare en sådan pröfningsrätt finnes stadgad, som R, o. Ad. nu vill frånkänna våra RiksStånd!
Jag torde i detta hänseende blott behöfva åberopa den Norska grundlagens 64 g; den är bestämd och oförtydbar, samt alldeles utan all inskränkning i StorThingets pröfningsrätt.
Åtskilliga ledamöter hafva vändt sig klandrande mot mig personligen, för det jag icke kunnat följa mina Ståndsbröder inom Utsk:t, hvilka icke haft samma åsigt som jag.
Men, Mine Hrr, det vore en feghet af mig att stillatigande mottaga sådana före bråelser, eller också vore det en alltför stor föränderlighet i åsigter, om jag på dessa få dagar skulle hafva ombytt öfvertygelse, och af sådan ani. lemnade anm:ne i sak utan all vederläggning.
Ehvad fel jag än må hafva, och mig rättvisligen må tillvitas, dessa båda vidkännes jag dock icke.
Må Ståndets medlemmar uttrycka sina individuella åsigter, det är hvars och ens rättighet; längre sträcker sig ej befogenheten vid detta tillfälle.
Konst.Utsk:t har utöfvat den af R.O:s 55 g stadgade domsrätt; den kan ej vidare rubbas.
Hvarje försök dertill i form af gillande eller ogillande utaf RiksStåuden skulle innefatta ett försök att gå längre än grundlagen medgifver.
Under denna öfvertygelse anser jag endast återstå, att de, som hafva en från Utsk:ts åsigter i sak afvikande mening, nedlägga den, om de så vilja, i sitt Stånds prot.
Tadlet emot mig önskar jag endast besvara med den förklaring, att regeln för mitt handlingssätt blifver, hädanefter, som hittills, den, att, med oförställd och uttalad aktning för andras öfvertygelser, söka bilda mig en egen samt redligen följa den.
Frih. v. Schultzenheim, David:
Då jag anser denna fråga, som med skäl väckt mycket upseende, vara tillräckligt utvecklad i afs. å grundsatserna och de juridiska förhållanderna, vill jag dervid blott uppehålla mig i förbigående och innan jag öfvergår till den praktiska delen af ämnet.
Jag ber i sådant fall få påpeka det förhållande, som skulle upstå emellan den lagstiftande och lagskipande makten, derest Utsk:ts resonnement skulle göra sig gällande.
Man anför t. ex. besvär öfver ett riksdagmannaval; K. M:ts Bef:des utslag blir öfverklagadt och slutligen blir detta faststäldt af Högsta Domstolen; den valde blir derigenom berättigad att inträda i det
Stånd, till medlem hvaraf han blifvit utsedd.
Det tillhör den 1' p n S F etir 11 ari e. m. exsekutiva makten att befordra ett utslag till verkställighet; och säl. kail, derest hinder upstode, exsekution begäras på Högsta Domstolens utslag.
Sådant skulle icke kunna inträffa, derest ej K.
St sr glömde, att dea lagstiftande makten icke får inblanda sig i den lagskipande maktens åtgärder.
Men jag lemnar det juridiska i frågan, för att öfvergå till hvad jag kallar det praktiska.
Då detta Betänk, icke kan återremitteras, utau blott begrafvas och det sål. bör lå sina tre sk o fl ar mull, så, på det att det icke måtte spöka mer eller få någon åler upståndelse, d. v. s. blifva något prejudikat för framtiden, finnes det två vägar derför; den ena att li. o. Ad, med atil. deraf, att It. o. Ad. icke ansett motiveringen fullständig, ingår till Konstit.- Utsk:t med anhållan, att erhålla denna motivering fullständig, på det den må kunna tjena till prejudikat för framtiden, eller ock att Ståndet vid Betnnkits läggande till handlingarne, utan att på något sätt uttrycka ett ogillande eller en förkastelse öfver Utskit, dock gör det så, att Ståndet lagger Betänkit till handlingarne utan gillande af den deruti förekommande motivering.
Vid det hedröfliga förhållande att Konst.- Utsk:t, som är satt till den högsta tolken af våra grundlagar, framkommit med en tolkning, om hvilken jag tror att våra meningar icke äro delade, (ty i detta fall är jag af motsatt tanke med en föregående talare, emedan jag lyckligtvis icke ens hört någon olika mening framställas) vid detta förhållande, säger jag, återstår för representationen icke något annat, än att beklaga, att något sådant inträffat, och uttala sitt omdöme.
Den mening, till hvilken jag i denna fråga bekänner mig, är tillräckligt motiverad i reservationerna samt har äfven blifvit det här, oell den sena timman bjuder mig för öfrigt att vara grannlaga emot R. o. Ad., så att jag icke vill ytterligare förlänga diskussionen, ehuru jag i sanning anser frågan förtjent deraf.
Blott det vill jag tillägga, att det är märkvärdigt att, sedan 13, 14, 15, 16, 17 och 18 §§ R.O. innehålla föreskrifter ang:de riksdagsmannaval m. m., och slutligen 19 § talar om att, derest någon väljande anser olagligheter vid valet vara begångna, besvär deröfver må anföras hos K.
M:ts Bef:de, man ändock kan försöka den tolkning häraf att dermed icke skulle menas just sådana olagligheter, som i de föregående §§ blifvit omhandlade.
Den, som försöker en sådan lagtolkning, han har i sanning antingen aldrig velat göra sig uågot begrepp om hvad lagtolkning vill säga, eller oekså försöker han en tolkning, för hvilken vi skola för framtiden bedja Gud bevara oss.
Jag tror icke att på det yrkande, som af den siste talaren blifvit framställdt, kan af H.
Landtm, göras propos.; men jag har äfven i min ringa mån velat tillkännagifva, att jag icke kunnat stillatigande låta ett sådant Utlåt, från Konst.Utsk:t passera.
Erih. Tersmeden, Wilh. Fredr.:
Jag är öfvertygad om att hvar och en, som är mån om våra grundlagars helgd och som 384 Den 8 Februari e. m. genomläst detta Betänk., gjort det med mycken förundran och sorg; åtminstone liar det hos mig framkallat dessa känslor.
Det är redan af flere föregående talare, synnerligen af Hr von Ehrenheim, tydligen ådagalagdt, hvarthän Konst.Utskrt velat.
Det är dock en sida af frågan, som jag ännu icke hört beröras, nemi. kommunens rätt.
Det är likväl den, som jag anser vara den vigtigaste, då det är frågan om att utse representanter och få dem godkända.
Att en representant, som blifvit af en kommun utsedd, och som, sedan valet blifvit öfverklagadt, men detta i alla instanser godkändt, sedermera under loppet af tre till fyra månader fungerar såsom ledamot i det KiksStånd, till hvilket han blifvit befullmäktigad, att en sådan person skall kunna riskera att blifva utesluten, att ett RiksStånd skall ega rätt att efter så lång tid utesluta honom, det är ett förhållande, som jag tror icke kan ifrågakomma i något annat land, Frih.
Cederström må åberopa
Norige eller hvilket annat land som helst.
Endast detta var, efter min öfvertygelse, ett tillräckligt skäl för Talmannen att vägra propos. å det väckta förslaget, Jag beklagar, att Konst.Utsk:t upfattat sin egenskap af högste domare i en fråga, sådan som denna, så oinskränkt, att det ansett sig endast kunna till pröfning uptaga de skäl, som Talmannen för sin vägran anfört, oaktadt jag anser äfven dem fullt giltiga.
Jag beklagar ytterligare, att Utsk:t, då det är sista instansen i denna fråga, icke kunnat höja sig åtminstone så högt, att det ingått i bedömande af, huruvida det vore lämpligt, att en person, som redan förut i flere månader utöfvat representantkallet, borde ifrån sitt Stånd uteslutas.
Jag önskar och hoppas, att detta måtte blifva det enda exemplet på Konst.Utsk:ts sätt att gå till väga.
Det är ett minne från frihetstiden, från en tid, då ordning och lag icke voro gällande, utan majoriteten efter sina tycken bestämde landets och individernas öden.
Vi skola icke återgå till dessa tider, vi lefva i ett konstitutionelt samhälle och måste framför allt bevara helgden af våra grundlagar.
Att meningarne om detta Betänk, varit delade, det synes af de Betänk, vidfogade reservationer, men att de icke äro det inom detta Stånd, det tror jag mig kunna antaga på grund af den kännedom, jag under en lång följd af år haft tillfälle inhemta om detta Stånds tänkesätt i dylika frågor.
Ty sedan 1 805), då vårt nya statsskick blef-nfördt, harman icke hört talas om, än mindre sökt genomdrifva några sådana grundsatser, som här blifvit framställda.
Utsk:t yttrar, pag. 5: »Of vanstående utredning af 18, 19 och 21 §§:s innehåll visar äfven, att embets-myndigheterna ovilkorligen endast ega att, på grund af anförda klagomål, pröfva huruvida olagligheter blifvit vid riksdagsmannaval begångna, men icke med enahanda ovilkorliga rätt afgöra, huruvida den valde vore i alla hänseenden behörig att blifva Rikdagsman, hvaröfver afgörandet. ensamt tillkommer vederbörande Riks - B en 8 Febr nai i e. m. RiksStånd.»
Hår liar Utsk:t sål. tydligen sagt att det ensamt tillkommer ett Stånd att afgöra behörigheten.
Skulle denna grundsats blifva gällande, blefve följden densamma som under Franska revolutionens tider, då majoriteten först förhindrade olika tänkande tillträde, och slutligen lät guillotinera desamma.
Jag kan icke annat än på det högsta ogilla ett sådant ätt satt tolka grundlagen och ehuru jag visserligen vet, att densamma förbjuder att vidtaga någon åtgärd med ett så beskaffndt Betänk, som detta, har jag dock icke velat underlåta att öppet ultala min tanke derom.
Då Konst.Utsk:t icke, såsom jag tror varit vanligt vid föregående tillfällen, då propos. blifvit af någon Talman vägrad och frågan derom dragen noder Xonst.Utsk:ts pröfning, helt enkelt ställt sitt memorial till det Stånd, som saken angått, utan till R St:r gemensamt., hvarigenom Betänk:t äfven blifvit föredraget inför R. o. Ad., måste jag för min del anse hvarje ledamot berättigad att vid detta tillfälle yttra sin mening, äfvensom att full anledning finnes till ett ogillande af de satser, Utsk:t inför Ständerna framlagt, samt bekymmer öfver att något sådant kunnat inträffa.
Jag tror dock icke, att R. o. Ad. kan på något sätt fatta ett kollektivt beslut i afs. på denna fråga, eller såsom
Stånd uttrycka sitt ogillande eller missnöje; ty Konst.- Utsk;t är i alla fall den högsta domaren i dessa mål; och om It, o. Ad. skulle lätta ett beslut, som uttryckte ett gemensamt ogillande af de motiver, som i detta memorial äro framlagda, fruktar jag, att Ståndet skulle i sin ordning göra sig skyldigt till samma fel, som man nu med rättvisa förebrår Konst.Utsk:t, nemligen att det up böjt sig öfver högsta domaremakten i landet, likasom det utgör .högsta instansen i afs. på grundlagstolkning.
Jag instämmer i det yttrande, syrin Hr Ehrenheim afgifvit.
Ilr Tersmeden, Per Reinhold:
Jag är till större delen förekommen af Frih.
Sprengtporten; ber dock att äfven få yttra några enkla, passionfria ord, utan några juridiska härledningar, utan •rhetoriska prydnader, och endast hålla mig till 5 5 § R.O.
Då vår grundlag stiftades, förutsåg man det ömtåliga, grannlaga förhållande, att en Talman kunde blifva af olika tanke med sitt Stånd, och man updrog då åt Konst.Utsk:t att, såsom den högsta politiska domstol, genom ett slags kompromiss, afgöra sådana frågor.
Och då man får underkasta sig den högsta juridiska domstolens utslag, så får man väl äfven underkasta sig den politiska domstolens.
I afs. å hufvudsaken ber jag att få till alla delar instämma i Hr Munch af Rosenschiölds reservation, och ogillar således Utsk:ts både motiver och det resultat, hvartill det kommit.
Jag vill icke här yttra min åsigt om huruvida ens en diskussion öfver det här gifna domslut är passande eller praktisk, utan vill blott nedlägga min protest mot det sätt, hvarpå man här angripit en ledamot af berörde domstol. R. o. Ad. måtte val icke i detta fall anse sig såsom någon opinions-nämnd.
Annu mera får jag protestera mot det förslag, som här blifvit framstiilldt, nemligen att Betänka skulle H. III.
^ 5 386
Den 8 Februari e. m. med ogillande eller utan gillande läggas till handlingarne.
Jag hoppas, att H. Exc Hr Gr. o. Landtm, icke lärer framställa proposition på något annat, än att helt enkelt lägga Betänk:t till handlingarne.
Då jag i egen skap af ledamot af Konst.Utsk. afgifvit en utförlig reservation, torde det icke vara i sin ordning att vidlyftigt uprepa hvad den innehåller; men då jag så väl af tidningarne, som af den diskussion, här föregått, tyckt mig finna, att man i allmänhet inskränkt sin läsning till Hr Munch af Rosenschiölds reservation, torde det tillåtas mig, att i några få ord få framställa grunderna, hvarföre jag reserverat mig.
Jag har nemligen föreställt mig, att det vore ett bland de allra vigtigaste af Konst.Utslcs åligganden, att pröfva, huruvida en af Talman gjord propos.-vägran är stridande mot, eller enlig med grundlagen.
Ty om det å ena sidan icke kan bestridas att det, för den fria eganderättens helgd inom representationen, ligger stor vigt uppå, att en Talmans vägran af propos. icke vinner bifall af Konst.UtsL, då den icke grundar sig på grundlagens stadgande!), så är det ock å andra sidan af lika stor vigt, att denna vägran vinner Utsk:s godkännande, då den grundar sig på grundlagens bud.
Ty det finnes icke något annat bestämdt hinder för ett Riksstånd att trampa grundlagen under lötterna, än Talmannens rätt att vägra proposition.
Att domaremaktens beslut hållas i helgd, utgör ett af hufvudvilkoren för samhällets bestånd, och derföre måste det också ligga största vigt uppå, att denna makts beslut icke blifva föremål för R.
Sådant är också uttryckligen förbjudet i 90 § R.E. Frih.
Cederström har visserligen sagt, att saken är af en särdeles invecklad beskaffenhet.
Jag hemställer dock till hvar och en, huruvida icke, såsom jag i min reservation påpekat, det förhållande, som utgjort föremål för Hr Bomans anmärkning, är precis detsamma, som af Högsta Domstolen redan blifvit afdömdt, nemligen frågan huruvida Hr Wallenberga val borde ogillas på den grund, att han icke vore bosatt i Sundsvall. Hade Hr Bomans yrkande i detta afseende förklarats vara berättigadt, så hade också högsta domaremaktens beslut i och med detsamma blifvit uphiifdt.
På denna grund anser jag Talmannen hafva haft fullt skäl, att vägra propositions framställande.
Men det gifves äfven ett annat skäl, nemligen det, att motionen blifvit för sent väckt.
I början ville man icke lyssna härtill; majoriteten, som förmodligen fann ännu större svårighet att komma ifrån denna anmärkning, ville icke ingå i pröfning deraf, ehuru R.O. uttryckligen föreskrifver, att Konst.Utsk:t skall pröfva frågans stridighet med grundlagen, utan att vara inskränkt till det skäl, som Talmannen anfört.
Jag anser således att Talmannen nu vid frågans förnyade handläggning hade med full rätt kunnat förklara, det han funne sig pligtig att vägra propos. på den grund att motionen var för sent väckt; och då hade saken återkommit till Konst.Utsk. derföre, att Utsk. icke gjort sin pligt att undersöka frågans öfverensstämmelse med grundlagen i alla särskilda fall.
På detta sätt Deri 8 Februari e. m. 387 kan en fråga gå fram och tillbaka många gångar från Konst.Utsk. till Ständerna, och jag anser derföre, i likhet med hvad flere ledadamöter inom Utsk. yttrat, att Utsk. äfven i denna del förfarit oriktigt.
Cederström har till min förundran förklarat, det han icke i allo gillar Utsk:s Betänk. l)et förundrar mig, säger jag, derföre att, då Sekreteraren först hade uppsatt ett Betänk., som dock icke vann Hr Frih:s bifall, åtog han sig sjelf att uppsätta detsamma till påföljande dagen och gjorde det också.
Att han sedermera funnit anledning att frångå, hvad han sjelf uppsatt, vill jag icke klandra, emedan jag, såsom jag nyss sade, ogillat alltsammans ifrån första början.
Man har sagt, att detta Betänk, skall blifva ett prejudikat för framtiden.
Jag anser också att det skall blifva af den vådligaste beskaffenhet; men jag hoppas också, att det för framtiden skall innefatta en varnande påminnelse derom, att det vid val af ledamöter i Konst.Utsk. ej gör tillfyllest, att de valde äro allmänt aktade, redlige och insigtsfulle män; utan det ligger äfven mycken vigt deruppå, huruvida de i någon högre grad besitta den mera sällsynta egenskapen, att kunna helt och hållet frigöra sig från det ena eller andra partiets förutfattade meningar.
Man har trott, att R.
St. icke skulle hafva ratt att uttala ett ogillande af Konst.Utskns förtärande, emedan detta Utsk. vore den högsta politiska domstolen.
Jag ber att få förklara, att jag ganska val vet att uppskatta det förtroende, som R. o. Ad:s Elektorer visat mig, genom att invälja mig i Konst.Utsk.; men så långt har jag ingalunda gatt i min inbillning, att jag trott mina åtgöranden såsom Utsk:s-ledamot, vara fridlyste från allt ogillande af mina principaler.
Jag föreställer mig nemligen, att R. o. Ad. i hvarje förefallande fråga är obetaget, att öfver mitt förfarande uttrycka sitt gillande eller ogillande.
Ingen lärer kunna framkomma med det påstående, att, om de tre öfriga Stånden sammanstämmande gilla ett Betänk, uti en fråga der tre Stånds beslut utgöra R.
Stms, det fjerde, eller R. o. Ad., icke skulle, det oaktadt, kunna, oberoende deraf, fritt och sjelfständigt fatta ett alldeles motsatt beslut, och således ogilla samma Utsk:ts Betänk., som redan blifvit af R.
Man har förblandat ogillande med uphäfvande; det är fullkomligt rätt, att hvad Konst.Utsk. beslutat i sådana frågor som denna, kan ingen makt i verlden uphäfva; men att uttala sitt ogillande deröfver, det måste stå hvarje Riksstånd och hvarje representant fritt.
Att lägga Betänk:t med ogillande till handlingarne är således R. o. Ad:s rättighet; att åter uphäfva det, dertill är R. o. Ad. oberättigadt.
Skulle emellertid en motsatt åsigt göra sig gällande och H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, anse sig af grundlagen förhindrad att framställa propos. på Betänk:s läggande till handlingarne med ogillande, får jag för min del yrka, att Betänk, lägges till handlingarne med det förklarande, att R. o. Ad. icke delar de af Konst.Utskit i denna fråga uttalade åsigter.
Hr Munch af Rosenschiöld, Thomas:
Då meriingarne 388 Den 8 Februari e. m. hos Ii. o. Ad. icke tyckas vara delade i nu förevrde fråga, har jag icke hegart ordet för att yttra mig i sjelfva saken, rörande hvilken jag fullständigt uttalat mina åsigter i den Betänk:t vidfogade reservation.
Jag finner mig dock upmanad att, med anledning af Frih. Rudolf Cederströms anförande, yttra några ord.