Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Reutersvärd: 1 likhet med Gr.
Mörner, får jas anhålla, att 3:dje morn., på grund af hvad R. o. Ad. vid den 21 § beslutat, måtte utgå.
Deremot kan jag icke instämma med Gr.
Hamilton i hans yrkande att 2:dra mom. skall försvinna.
Att det finnes en gräns för denna öfverskottstillverkning anser jag ganska lämpligt, och när den blifvit så rundligen tilltagen, som nu är händelsen, kan man gerna dervid stadna.
Hvad beträilär drickspenningarne till kronobetjeningen, tror jag det vara ganska lämpligt, om han försitt besvär får 3 rdr, på samma gång sorn jag är ölvertygad om att tillverkaren dermed skulle vara ganska belåten.
Det är för att motsätta mig det af Gr.
Hamilton gjorda förslaget, att 2:dra mom. skulle utgå, som jag begärt ordet.
Den förändring, som han åsyftar, skulle leda derhän, att ingen komme att anmäla sig för mera än minimum, då han alltid hade att påräkna en tiondedel af öfver-bränvinet för det gamla priset, och han, för hvad lian ytterligare tillverkade, hade den vinst att icke behöfva betala skatten förrän bränvinet blifvit färdigt.
Om en sådan öfver-tillverkning blir för honom fördelaktig eller icke, beror på priset på bränvinet vid den tidpunkt, då det är tillgängligt till försäljning.
Då det ar naturligt, att risken för bränvinstillverkaren minskas, då han blott 14 dagar förr, än varan blir färdig att kunna försäljas, behöfver fatta sitt beslut om tillverkningen, och han, med ledning af de uppgifter, som från bränvinskontroll-byrån allmängöras, städse kan med någorlunda säkerhet beräkna tillgången af bränvin i landet, samt han, hos hvilken den egenskapen väl måste förutsättas, att han skall kunna addera, dessutom lätteligen bör kunna uträkna huru många kannor han har, så vet jag icke hvarföre en rättighet, sådan som den ifrågavarande, kan vara af nöden.
Jag anhåller om afslag å Gr.
Då Hr Gr. o. Landtm, väckt min uppmärksamhet på, att ingen propos. kan göras, enär ingen motion i frågan blifvit väckt, så får jag derföre förändra mitt yrkande till anhållan om en återremiss i den syftning jag föreslagit.
Hvad beträffar det af Gr.
Mörner fällda yttrande, att ingen skulle komma att anmäla sig för mer än minimum, så anser ag det föga troligt att så skulle ske.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. och Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till §:n, med uteslutande af de i 3:dje moni. tillagda orden: »egande tillverkare härvid att, på sätt i § 21 nämndt är, till K.
Befh:de med posten insända afgiften för sådant öfverskott», och dels att §:n skulle återremitteras; hvarefter propos. å bifall till §:n, med Ben 8 Haj.
115 uteslutande af ofvanomförmälde mening, framställdes samt med ja besvarades.
Den vidare pröfningen af förevarande Betänk, uppskjöts till nästkommande plenum.
Upplästes ett af Hr von Möller, Peter, inlemnadt mern. af följande lydelse:
Härmed får jag vördsamt anhålla alt, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom ledamot uti Bevilln.-Utsk:t. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall, och anmodades Ståndets Hrr Elektorer att utse en ny ledamot i Bevilln.-Utskrt efter Hr von Möller. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 11 e. m.
Fredagen den 8 Maj 1863.
Justerades profit för den 11 sistl.
Landtm, lät uppläsa följande skrifvelse från tillförordnade Föreståndaren vid K.
Gymnastiska Central-Institutet:
Måndagen den 11 Maj kl. 11 f. m. anställes vid K.
Gymnastiska Central-Institutet slutöfning med den skolungdom, som, sedan förliden hösttermins början, begagnat Institutets undervisning i allmän gymnastik.
Föredroes ett från Hederv.
Ronde-St. ankommet prot.-utdrag N:o 272 för den 6:te dennes, innefattande dels nämnda Riks-Stånds beslut öfver Sammansatta Bevilln.-, Lag-samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 2, ang:de vilkoren för bran - 116 Den 8 Maj. vins tillverkning, dels inbjudning till de öfriga Riks-Stånden alfi samma beslut sig förena.
Fortsattes pröfningen af Sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk.
N:o 2, ang:de vilkoren för bränvins tillverkning; och förekom nu i ordningen: § 23.
Hr von Mentzer, Carl Fredrik: Sammansatta Utsk:ts beslut att lemna utan afseende mitt i afseende å förev.de § framställda förslag, hoppas jag icke af R. o. Ad. godkännes.
Dels måste nemi. fördelen för bränvinsbrännaren att kunna lämpa tillverkningsbeloppet efter sig företeende konjunkturer vara påtaglig, dels kan icke heller risken för staten vara särdeles stor.
Ingen tillverkare kan vara hågad att inbetala 8 å 10,000 rdr mer än han kan tillverka för, och således låta dessa medel ligga för sig räntelösa.
Hellre torde han taga till det belopp han verkligen anser sig kunna tillverka, än underkasta sig dylika uppoffringar.
Då skatten på förhand är inbetald och nedsatt i ränteriet, kan jag icke finna att det är för staten någon förlust, att medgifva en sådan frihet, att man får bränna så mycket man behagar, likvist icke under det bestämda minimum.
Deremot kan det för tillverkaren vara en stor fördel att veta det han icke anmält sig för förmycket, alldenstund lian har rättighet att återfå det belopp, hvarpå han missräknat sig.
Bränvinspriset, som så mycket annat, är beroende af den utländska marknaden, och denna marknad kan ganska ofta gifva tillkänna, att det vore fördelaktigt att tillverka en större qvantitet än man först åsyftat.
Alven andra omständigheter, såsom t. ex. tillgång på rudimaterier m. m., kunna vålla att det är särdeles fördelaktigt att icke vara absolut bunden i afseende å tillverkningsbeloppet.
Till vinnande af den rättelse, som i mitt förslag blifvit framstäldt, anhåller jag om återremiss af denna §.
Jag kan icke annat än förundra mig öfver det ändringsbegär, sorn vidlåder våra bränvinslagstiftare.
Inom hvarje annat lagstiftningsområde söker man, så vidt möjligt, bibehålla redan gällande stadganden, och vill icke införa förändringar, med mindre sådanajjäro af behofvet påkallade.
Annat är förhållandet med afseeede på bränvinslagstiftningen.
Der har man ingen aktning för det bestående, utan yrkar ständiga förändringar.
Hvad den nu afhandlade frågan beträffar, är jag af alldeles motsatt tanke med den siste värde talaren, och tror alldeles Dan 8 Maj. 117 icke att någon förändring är nödig.
Enligt det beslut, som fattades i förrgårs, eger man bränna 20 proc. utöfver det belopp, hvarföre anmälan skett, på den grund, att man icke med noggrannhet kan beräkna huru mycket bränvin kan tillverkas af de anskaffade rudimaterier.
Nu vill man ytterligare gå så långt, att, när man anmält sig för 1,000 kannor, skall man vara berättigad att nedgå till 300!
Men då det står mig fritt att återfå i;del af den erlagda afgiften, och dessutom öfverskottstillverkning af ända till ^:del utöfver det anmälda beloppet är tillåten, och jag således redan har 40 proc. att vinka på, synes detta i sanning vara tillräckligt; och den bränvinsbrännare, som så illa uppgör sina beräkningar, att dessa 40 proc. icke äro honom nog, han förtjenar att få vidkännas den förlust, som för honom kan uppstå.
Det visar sig dessutom att de belopp, sorn för obegagnad rättighet till bran vinstill verkning återbäras, icke äro af någon betydenhet.
Så t. ex. tillverkades under år 1861 14 millioner kannor bränvin, och bela återbäringen uppgick till 30,000 rdr; 1862 var tillverkningsbeloppet 5,500,000 kannor samt återbäringen ändå mindre än under förstnämnda år.
Detta visar, att den som vill göra beräkningar, ingalunda har behof af en sådan latitud, som mellan 1,000 och 300 kannor.
Jag yrkar bibehållande af den gamla författms stadgande.
Jemte det jag, på sätt jag förut under diskussionen nämnt, i allo instämmer i den af föreg:de värde talare uttryckta förundran deröfver, att man utan all anledning vill, att jag så må säga, tumma den gamla författn:n, ber jag att få erinra derom, att, för den händelse bränvinsbränning vore en industrigren, värd att uppmuntras, det kunde vara skäl att gå till väga utan rim och reson, men då så icke är fallet, är det icke skäl att gå in på Hr von Mentzers förslag.
Hr von Mentzer förmenar, att det för hvarje bränvinsbrännare vore af vigt att kunna lämpa tillverkningen efter de priser, som under bränningstiden vore gällande.
Under den korta tid bränvinsbränningen varar (15 Oktober—15 November, 15 November—15 December, 15 Januari—15 Februari, 15 Februari—15 Mars, 16 Mars—15 April), förekommer likväl icke någon betydlig fluktuation, och då framställningen i öfrigt icke har några skäl för sig, anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:ts förslag i denna del.
Gr. Hamilton, Malcolm Walter:
Jag anäer det vara både rim och reson att hränvinsskatt icke erlägges för mer än som tillverkas.
1 föreg:de § bestämmes, till förekommande af författnms kringgående, förhöjd afgift för den del af öfverskottstill ver k ningen, som öfverstiger en tiondedel af det anmälda beloppet.
Här eger ett motsatt förhållande rum.
Bränvinstillverkaren skulle redan vara underkastad den olägenhet att på för - 118 D«n 8 Maj. band hafva inbetalt ett vida större kapital än han behöft, och häri torde ligga nog korrektiv mot tillåtelsens missbruk.
Våra filantroper synas för öfrigt icke ega stor anledning till missbelåtenhet, om ett mindre qvantum än eljest komme att tillverkas.
Jag förenar mig med Hr von Mentzer i yrkande på återremiss.
Alströmer, Oskar:
Jag är visserligen af deras åsigt, som anse att s. k. chikariösa stadganden böra ur bränvinslörordningen borttagas, men jag kan icke (inna att ifrågav:de stadgande är af sådan beskaffenhet.
Jas tror deremot att den af Hr von Mentzer föreslagna förändring i viss mån kunde komma att inverka på andras rätt.
Man kan nemi. tänka sig att en person med nog kapitalstyrka anmäler sig för högsta belopp för att hindra en annan i grannskapet, och sedermera likväl tillverkar minsta belopp.
Detta skäl torde vara tillfyllest för att verka afslag.
Inom Utsk:t höjde sig endast få röster för Hr von Mentzers förslag, och jag tror icke att, i händelse af återremiss, någon framgång för detsamma vore att förvänta.
För tuin del anser jag mig böra förena mig med Gr. Hamilton och Hr von Mentzer.
Enda sättet att förekomma bränvinssupandet är att så mycket som möjligt höja priset på bränvin.
Derföre har jag tillstyrkt en förhöjning af skatten ; men att på samma gång un derkasta tillverkaren en mängd andra olägenheter, synes mig icke vara fullt lojalt.
Ehuru jag således, lika med Frih. Braunerhjelm, är af den åsigt, att principerna i vår bränvinslagstiftning icke böra förändras, vet jag likväl icke hvarföre, om man finnér något stadgande vara absolut orimligt, detsamma icke bör förändras.
Om skatten på bränvin höjes och drawback beviljas samt varan följaktligen kan utföras ur landet, måste tillverkaren nödvändigt fästa uppmärksamhet på fluktuationen i priset såväl på den s. k. förädlade varan som på råvaran.
Då han i allmänhet skall anmäla sig en månad före bränningens början, är det väl tänkbart att under denna tid förhållanden inträdt, som kunna göra det lör honom förmånligt att förändra den ursprungliga planen för bränningen.
Dels kail det inträffa att priserna i orten så stegrats, att det blir honom omöjligt att fortsätta tillverkningen i den mån häri beräknat; dels kan det å andra sidan hända att priset på potatis, som om hösten gemenligen är ganska högt, t. ex. genom potatissjuka betydligt nedgår.
För hela orten kan det vara nyttigt, om denna potatis, i stället att gagnlöst skämmas, kan till bränvinsbrännaren förvttras och af honom tillgodogöras.
Om denna nu vet att han icke får tillverka utöfver ^:del af anmäiningsbeloppet, och för det belopp, hvarmed tillverkningen understiger den qvantitet, hvarför afgift blifvit erlagd, återfår sina penningar endast för hvad som kan vara till - Den 8 Maj. 119 verkadt till eller mindre än ^:del af det belopp, för hvilket han anmält sig, så är tydligt att han, oaktadt att priset på råvaran fallit, icke derför kan göra sig någon vinst, då han icke får tillverka mer än i:del utöfver det anmälda beloppet och således icke kan inköpa denna vara, som nu måste ligga och ruttna onödigtvis.
Jag finnér således icke den ringaste fara ligga deri, att producenten tillåtes i ränteriet nedsätta en större qvantitet penningar än som erfordrats för det bränvin han verkligen tillverkat.
A andra sidan utsätter sig bränvinstillverkaren för den olägenhet att hafva sina penningar liggande räntelösa, men just derföre torde han vara mindre hågad att taga till för höga summor.
Vill bränvinstillverkaren, för att kunna afvakta eventualiteter, göra en penningnedsättning, vet jag icke hvarför staten skall förmena honom att se tiden an och tillskynda måhända icke blott sig sjelf, utan äfven sin ort stora fördelar.
Vid hvarje fabriksinrättning kunna omständigheter inträffa, som göra att rörelsen går val, men, utan att vara hemmastadd med bränvinshandteringen, kan jag lätt inse att bränvinslagstiftningen i vårt land måste vara för handteringen tryckande, alldenstund staten först och främst på förhand tager ut skatten och sedan säger: om du icke vill bränna, skall du likväl betala skatten.
Väl heter det, att man vid olyckshändelser, såsom t. ex. vådeld etc., får anmäla förloppet till vinnande af afkortning eller återbäring; men vid en fabriksrörelse kunna många ofall inträffa, hvilka icke kunna rubriceras under titeln olyckshändelse och för hvilka ingen afkortning eger rum.
Jag frågar, är det staten värdigt att taga ifrån en person ett kapital, sorn blifvit utbetaldt i förskott för afsedd tillverkning, då denna tillverkning blifvit inställd?
Man anmäler sig för 500 kannor, men kan icke bränna mer än 250, då återfås J:del af skatten, men skatten för 150 kannor tager staten för ingenting.
Obilligheten häraf synes mig böra af hvar man inses, och jag kan icke annat än tillstyrka bifall till Hr von Mentzers förslag.
Jag vill icke trötta R. o. Ad. med något ytterligare anförande i denna fråga, som af Gr.
Sparre blifvit tillräckligt utredd, utan vill blott emot Gr.
Liljencrants anmärka, hurusom det förefaller besynnerligt att Hr Gr:n, sorn alltid klagat deröfver, att det finnes för mycket bränvin i landet, nu motsätter sig ett förslag, som afser att icke tvinga bränvinsbrännaren att tillverka hela den qvantitet, för hvilken han anmält sig, utan skulle lemna honom frihet att med afseende på konjunkturerna lämpa denna tillverkning ända till det tilllåtna minimum.
Jag fortsätter mitt yrkande på återremiss.
Den nu stadgade latitud synes mig vara alldeles tillräcklig.
Då en person anmält sig för 1,000 kannors tillverkning och kan få tillbaka sina penningar för ända till 200 kannor, tyckes det verkligen sorn han eger all den fri - 120 Den 8 Mej. het, han rimligtvis kan begära.
Genom bifall till förslaget skulle dessutom för Konungens Refh:de uppstå ett ganska betydligt besvär med afseende på kontrollen, och jag får derföre, under åberopande af de utaf andra talare anförda skäl, anhålla om bifall till Betänk:t.
Vår förändrade bränvinslagstiftning åsyftar tydligen att skilja bränvinstillverkningen från jorden och öfverlemna den åt fabriksidkaren.
Man kan således i viss mån betrakta hränvinstillverkaren såsom fabriksidkare,och det skulle vara bedröfligt, om man hos en sådan icke funne förmågan att åtminstone för en månad göra beräkning öfver den qvantitet råvara, som lör hans rörelse erfordrades.
Inom Utskrt voro flera bränvinsbrännare, men alla voro enhälliga uti att afslå den ifrågasatta förändringen, och äfven andra bränvinsbrännare förklarade den vara alldeles obehöflig, emedan de ansågo rättigheten att återlyfta |:del af den erlagda afgiften vara allt hvad man kunde begära.
Sparre nämnde, att skälet, som förmådde R. o. Ad. att hilja skatten till 75 öre pr kanna, varit det, att drawback skulle af Ständerna beviljas.
Denna omständighet togs likväl då icke i betraktande, utan Ståndets beslut tillkom under förutsättning att tullen skulle höjas.
När den §, som bestämmer öfverskottstillverkningens maximum till £:del af det anmälda beloppet, blifvit bifallen, synes denna §, som medgifver rättighet att återfå ända till ^:del af det anmälda beloppet, äfven böra bifallas.
Hr von Mentzer har visserligen rätt deri, att jag ifrar för att bränvinsbränningen måtte blifva så obetydlig som möjliet, men detta hindrar mig icke att äfven ilra lör att lagstiftningen måtte stå i något sammanhang. 1 hela lagstiftningen är det en genomgående tanka att branvinsrörelsen må bedrifvas af kunnige män, med förstånd, och som icke bära sig så oskickligt åt, att de tillverka mer än ^del öfver det belopp, för hvilket de anmält sig.
Det kan icke för staten vara likgiltigt att denna rörelse bedrifves af personer, som icke bafva så pass förmåga att kalkylera.
Jag får äfven fästa uppmärksamheten derpå, att ett bifall till Hr von Mentzers förslag skulle medföra ett icke obetydligt ingrepp i statens rätt.
Det är föreskrifvet, att bränvinsbrännaren förskottsvis skall erlägga afgiften för det anmälda tillverkningsbeloppet.
Nu har, sorn bekant, Riksgälds-kontoret synnerligast i och för jernvägsbyggnaderna stora utgifter och reqvirerar derföre från landtränterierna penningar, så lort de hinna inflyta.
Nu kunna af de lör bränvinstillverkning nedsatta penningar J:delar till Riksgälds-kontoret insändas, men skulle Hr von Mentzers förslag gå igenom, måste man i ränteriet hålla inne de |:delarne och blott afsända |:del, och då tillverkaren har rättighet att dröja i 30 dagar, innan han uttager det depo - Den 8 Maj. 121 nerade öfverskottskapitalet, skulle man vara nödsakad att i kronans kassor behålla stora summor, som för statsverket kunde vara behöfliga.
Vid sådant förhållande hemställer ja®, om man för en sådan näring bör göra stadganden, som ingripa i statens rätt.
Jag fortsätter mitt yrkande på bifall till Utsk:ts framställning.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts ifrågavrde hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många ja, blandade med nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter förnyad propos. på bifall till Utsk:ts hemställan gjordes samt besvarades med starka ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Härefter tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm, att, till följd af R. o. Ad:s nyss fattade beslut, komme §:ns text att blifva oförändrad. § 24.
I denna 24:de § förekommer den bestämmelse, att den, som efter terminens början styrker, att algiften blifvit, »på sätt i § 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad», derefter må bränvinstillverkning utöfva.
Den del af 2lista §:n, hvarpå denna bestämmelse har afseende, har redan blifvit af R. o. Ad. afslagen.
Afven vill jag anmärka, att det heter: »dock vare han förlustig den i nästföreg:de § (23) omförmälda rättighet att, på grund af ringare tillverkning än hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna återlyfta.»
Detta är, enligt min tanka, ett af dessa chikanösa stadganden, som icke böra inflyta, och jag vet icke hvarföre den omstän dighet, att det stått i den gamla förordningen, bör vålla att det fortfarande bibehålies.
Jag åtminstone kan icke anse att underlåtenhet att inom 8 dagar efter terminens ingång erlägga afgifter för anmäld bränvinstillverkning bör beröfva någon rättigheten att, på grund af ringare tillverkning, än hvarför afgift blifvit erlagd, återfå £:del af beloppet.
Jag yrkar derföre att orden: »på sätt i §:n 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad», äfvensom »dock vare han förlustig den i nästföregående § omlörmälda rättighet att, på grund af ringare tillverkning, än hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna återlyfta», måtte ur förordningen utgå.
Jag anser icke denna § kunna antagas med mindre den förut blifvit omredigerad.
Det heter nemi.: »styrker han efter terminens början inför kontrollör och vittne 122 Den 8 Maj. att afgiften blifvit i Inndtränteriet insatt eller, på sätt i §:o 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad» etc. R. o. Ad. har icke godkänt Utsk:ts hemställan att bränvinsafgiftens insändande från postkontor i bref under öppen rekommendation skulle medföra samma verkan som afgiltens erläggande i landtränteriet, och denna § bör således till Utsk:t återremitteras för att omredigeras.
Huruvida detta bör ske i den af siste värde talaren föreslagna syftning, är en fråga, som då kommer att afgöras, enär hans anförande, i händelse punkten återremitteras, åtföljer till Utsk:t.
De anmärkningar, som mot denna § blifvit gjorda, äro af beskaffenhet att jag icke vet hvartill en återremiss skulle tjena.
Såväl Gr.
Liljencrants som Gr.
Hamilton föreslå att orden »på sätt i § 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad», skulle uteslutas, och Gr. ffamilton dessutom, att slutmeningen skulle utgå.
Dessa förändringar kunna lätt vidtagas utan någon återremiss, och jag ser icke hvarföre det Höglofl.
Ståndet icke genast kan fatta sitt beslut.
För öfrigt står det Ståndet öppet att, enär förändringen icke är af någon vigt, h. o. h. afslå §:n och bibehålla den gamla §:ns ordalydelse.
Jag tror att det är alldeles nödvändigt att återremittera §:n.
Ingen talare har uppträdt emot det föreslagna stadgandet, att utmätning skulle ske först 8 dagar efter terminens ingång, i stället för att utmätning för försummelse att erlägga afgift för anmäld bränvinstillverkning, enligt gamla förordningen, skulle ske genast.
Det föreslagna stadgandet i detta hänseende skulle således stå qvar, men den del af §:n, som åberopar 2l:sta §:n, hvilken redan blifvit af R. o. Ad. afslagen, måste naturligtvis förändras.
Under sådant förhållande och då en del af §:n måste qarstå, en annan del åter på grund af äldre beslut utgå, anser jag nödigt att §:n återremitteras; hvarpå jag anhåller om Hr Gr:s o. Lantnus propos.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att derunder hade yrkats dels af Gr.
Hamilton bifall till §:n med uteslutande af såväl orden: »eller, på sätt i §:n 21 föreskrifves, å postkontor aflemnad», som ock af den sista meningen, hvilken lydde sålunda: »dock vare han förlustig den i nästföreg:de § omförmälda rättighet att, på grund af ringare tillverkning än hvarför afgift blifvit erlagd, någon del af denna återlyfta»; dels af Gr.
Liljencrants, att §:n måtte återremitteras, och dels slutligen af Frih. Alströmer, att R. o. Ad., med alslag å Utsk:ts förslag, skulle bibehålla §:n vid dess nuvarande lydelse.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till §:n med de af Gr.
Hamilton föreslagna uteslutningar, hvartill svarades flera nej. jemte ett eller annat ja, och seder - Den 8 M»j. 123 mera propos. på §:ns återremitterande, då svaren utföllo med många ja, jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. § 25.
Frih. Cederström, Rudolf: Höglofl.
Ståndet finnér, att Hr von Mentzer i afseende på 25:te §:n föreslagit ett förtydligande, som Utsk:t å sin sida utsträckt på ett sätt, som icke obetydligt modifierar såväl
Hr von Mentzers förslag, som det förut gällande stadgandet.
Då kanske icke alla R. o. Ad:s ledamöter torde hafva tillgång till den gamla bränvinsförordningen, ber jag att derur få uppläsa ifrågav:de §.
Der heter det: »Varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt, må i förhållande till tiden, hvarunder bränvinstillverkning måst till följd deraf inställas, afkortning eller återbäring af bränvinstillverkningsafgiften beviljas.» Behandlingen inom Utsk:t af Hr von Mentzers förslag har ledt derhän, att Utsk:t icke blott tillstyrkt en förändring i afseende å beräkningen af det belopp, för hvilket bränvinstillverkaren eger tillgodonjuta afkortning eller återbäring, utan har Utsk:t jemväl förändrat det hittills begagnade uttrycket: »varder bränneri genom vådeld eller annan olyckshändelse förstördt» till: »varder tillverkare genom vådeld eller annan olyckshändelse urståndsatt att anmäld bränvinstillverkning utöfva eller fortsätta».
Häri ligger dock en ganska stor skilnad.
Om ett bränneri blir genom eldsvåda förstördt, är detta en sak, som alldeles icke kan vara något tvifvel underkastad.
Om deremot en skada å redskapen till följe af någon, vare sig oförvållad eiler förvållad, felaktighet inträffar, och tillverkaren blir urståndsatt att bränvinstillverkningen fortsätta, kunna icke ringa svårigheter, i afseende å utredandet af verkliga sammanhanget, uppstå vid den undersökning, som föreskrifves skola ega rum.