Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
BondeStåndet har anslagit fem millioner, utöfver hvad Utskotten tillstyrkt; Presteötåndet 45o,ooo R:dr om året; och BorgareStåndet helt och hållet afslagit^alla fastighetslån.
Dessa olika anslagssummor skulle föranleda olika maximibelopp för lånen.
I öfrigt skulle jag förena mig med Herr Hjerta
,om icke lånen voro ställde på personerne, och icke på sjelfva fastigheterne.
En Bonde, som åger tio Hemman, skulle då ej erhålla mera, ån ägaren af en fjerdedels.
Den farhåga en vård Talare yttrat för Den 13 September e, m. 687 BondeStåndets beslut, att räntan skulle erläggas i silfver, är så mycket mindre grundad, sora detta Stånd beslutat, att betalningen skall ske efter cours.
Jag tror således icke, att någon genom begagnande af fastighetslån blifver exponerad.
Herr Munck af Rofenjhjold: Sedan Bon* deStåndet genom enskiften, ökade anslag, rotering och dylikt, tvingats att skuldsätta sig, samt utvågarne att komma ur skuld blifvit vid sista Riksdagen försvårade; vill man nu icke behjerta jordbrukarnes belägenhet!
I det stället får man höra nära smädliga uttryck, i afseende på deras begäran.
I går omtalades fastighetslånen såsom ett oförstånd; i dag kallas de för en skänk; och det af samma Ledamot, som säger, att räntans erläggande i silfver vore allt för onereust.
Jag känner, att man med otacksamhet bemöter detta Stånds beredvillighet att bevilja de anslag vi begära, och glömma, att Ståndet kunde gå en annan våg, för att vinna lindring, nemligen påminna om en nedsättning i pennin-, gelönerne till hvad de voro före i8i5års Riks* dag.
Jag hoppas, att detta uttryck må ursäktas mig, som sjelf vid nämnde Riksdag väckte förslaget om lönetillökningen.
BondeStåndet har dessutom så mycket mindre begärt något för sig enskildt, som det beslutat ett högre maximibelopp än 2000 R;dr B.co.
Man har väl sagt, att om större jordbrukare fingo större lån, vöre BondeStåndet derigenom icke betjenadt.
Men endast penningarne komma ut i rörelsen, betyder det icke stort, hvem som får dem.
Jag 635 Den 13 September e. m. har ingen ting emot, att då fastighetslånen utgå i smärre summor, silfverrånta må undvikas | men då frågan åter år om större summor, bör man icke försumma, att iakttaga Bankens säkerhet.
Anckarsvärd har saknat grund för räntans bestämmande i silfver; men det år tillräcklig grund, alt Bankens siltverfond derigenom Ökes, så att, om förslaget bifalles, Banken erhåller efter 35 års förlopp två tredjedelar af lånesumman i silfver.
Man betviflar, att silfver finnes till denna ränta.
Jag förmodar likväl, att de, som dela FinanceCommittéens tanka, ej hysa detta tvifvelsmål, emedan Committéen påräknat tre millioner i silfver genom lån inom landet.
Om man behagar underrätta sig om jordbrukande dassens tillstånd i England, sådant det var för halftannat år tillbaka, då det sysslosatte Ministéren och Parlamentet, får man anledning till en jemförelse, som alldeles icke är förmonlig för vårt jordbruk.
Sorn bekant år, föreslogs i England, till betryckets afhjelpande, lån; men många satte sig deremot; ty, sade man, ännu har icke utmätning öfvergått jordbrukaren, och den, som har säkerhet, får låna emot fyra procents ränta.
Jag kan derföre ej finna jordbrukande classens begäran hos oss, att få lån emot fyra procents rånla och två procents afbetalning å capitalet, vara obillig.
Den återgångsperiod, Herr von Heijne omtalat, skulle jag önska aldrig må inträffa, då frågan år om återgång från ett större till ett mindre rörelse cspital.
Den 13 September e, m. 689 capital.
Försök dertill åro flera gånger gjorda, i synnerhet vid 1765 års Riksdag.
Om Riksens
Stånder ej låta varna sig af den våda, deraf uppkom, kan man med skål såga, att nationen blifver allt för litet understödd i sina fordringar af NationalRepresentationen.
På grund af hvad jag nu anfört, förenar jag mig med de Ledamöter, som yrka, att denna obetydliga summa må varda till fastighetslån anvånd.
Då Bonde Ståndet, med bifall till förslaget om silfveruppköp för 266,666 Ridr 02 sk., afslagit de af Utskotten till afbetalning å StatsVerkets skuld påräknade 160,000 Riksdalers användande till lika uppköp, förmodar jag BondeStåndet hafva afsett att Banken skulle få en billig tillökning i sin fond, genom de silfverräntor, som inflyta för fastighetslånen.
Bankens soliditet har således härvid ej blifvit leornad ur s*gte; och jag tillstyrker derföre bifall till de nya lånen mot räntans erläggande i silfver.
Då jag likväl delar deras öfvertygelse, som befara, att denna ränta kan föranleda till prejeri, vågar jag föreslå, att om silfver icke kan anskaffas, räntan må få betalas med sedlar, hvilka i sådant fall böra läggas tili silfver- uppköpsfonden.
1 öfrigt instämmer jag med Herr Hjerta i afseende på maximi-beloppet.
Han har visst ej Ridd. o. Ad.
Ben 13 September e. m. kunnat mena, att Riksens Ständer skulle skänka något åt BondeStåndet; men att sjelfva lånen, hvaraf 4 procent beräknas såsom ränta och 2 procent afgå från capitalet, egentligen äro att anse såsom en skänk, ty då 6 procents ränta är vanlig och laglig, kan capital- minskningen således anses som ren vinst för den låntagande.
Härvid måste man afse, att penningar, som erhållas på så fördelaktiga vilkor, må spridas på så många händer som möjligt, och icke stanna endast hos några få personer.
Jag utbeder mig Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på förslaget, med de af mig tillstyrkte förändringar.
Sedan de fleste punkteme i Finance-Betänkandet nu blifvit bifallne, och det vigtigaste återstår, torde det tillåtas mig att yttra mig i detta ämne.
Man har å ena sidan varit mon att ej på något sätt försämra Bancosedelns värde, äfvensom att å andra sidan gå BondeStåndets önskningar till mötes, Båda dessa åsigter äger äfven jag.
Här är ej tillfälle att öka den summa som Ridderskapet och Adeln bifallit till fastighets-lån, men jag tror, att medel kunna återstå, som icke allenast äro nyttiga för saken, utan äfven kunna blifva en anledning att få lånesystemet att upphöra.
Det medel som skulle vara mest verksamt, vöre, om den af Ridderskapet och Adeln oanslagna summa deltes uti tväune delar.
Den elia skulle vara ett creditif för dem, som ville formera privatbanker, den andra för dem, som nen 13 September e, m, 691 ville formera hypotheks - banker.
Derigenom kunde större tillgångar komina i allmänna rörelsen, utan att blifva menliga för Bankens credit.
Jag tviflar ej, att då dessa creditif afsattes till sådane Banker, i stället för att utlånas, lånetillgången blefve större.
Efter hvad jag hort,' tror man, att en million kunde på alla åren användas till fastighetslån, och man vet genom erfarenheten, att man kan låta gå i omlopp assig— nationer till 5 gånger så mycket som creditivet, när man bevakar sin säkerhet.
Derigenom skulle således 3 millioner kunna gå i omlopp, emot det att privat-bankerne lemnade säkerhet för, dubbelt så stor summa som creditivet.
Jag hemställer, om icke härigenom vunnes tvänne ändamål, att nemligen gå BondeStåndets önskningar till mötes, och att ej förderfligt verka på Bankens credit.
I händelse ej credit- och hypotheksbanker skulle formeras, borde dessa medel begagnas uti Discontväg, men så att de skulle förvaras till dess corporationer presenterade sig till deras begagnande, och således ej få omsättas, utan till fullo inbetalas efter hvarje halft år.
Denna proposition är ej alldeles ny, jag har omnämnt den flera gånger, men ej funnit tillfälle att förr kunna använda den, så väl som nu, då tillfälle derigenom blifver att öka fastighetslånen.
Jag skulle i sanning blifva mycket tillfredsställd, om jag härigenom såg upphöra det oriktiga system, att Staten skall vara förläggare för private.
Derigenom kunde ock hända, att förhållandet blefve motsatt i framtiden, och att den klagan upphörde, att Bancosedelns värde förminskas, och att de, som behöfva lån, blifva 692 Deri 13 September e, m. strandsatte.
Det ar en gifven sak, att hvar Landtbrukare hellre begagnar fastighetslån, än sådane som kunna uppsägas.
Alla andra näringar kunna med de senare vara belåtne, men ej jordbruket, ty hvar landtman, som lånar mot ■uppsägning, undergräfver sig sjelf.
Man kan sägaj att detta project är så nytt och framställdt så mot slutet af Riksdagen, att det blifver omöjligt att verkställa, men jag vet med säkerhet, att underrättelser här finnas, huru i andra länder sådane Banker äro formerade.
När man ej kan tillstyrka BondeStåndets förslag, så bör man åtminstone ej spara mödan att undersöka en sak, sådan som den jag framställt.
Hrer von Ideijnei Jåg anhåller få besvara något af hvad Herr Munck af Rosenskjöld anfört.
Det har visserligen en och annsn gång blifvit taldt om återgångs-principen, äfven af mig, men dermed har jag åtminstone menat Statens upphörande att inblanda sig i enskiltas företag, ingalunda en förminskad sedelmassa.
Äfven jag önskar att rörelsecapitalet må kunna ökas, men att detta må ske i naturlig väg och på sätt Utskotten föreslagit, genom insättning af silfver i Banken.
En sådan förökning kan likväl ej äga rum, innan productionen blifvit uppdrifven till sådan höjd, att den lemnar öfverskott till export.
Herr Tham yttrade, att de som voro de första att omtala silfverränta, nu icke understödja förslaget.
Jag var den förste, som yrkade denna tanka inom Utskotten.
Också har Den 13 September e, m. jag i en särskild reservation, bifogad Stats- och BancoUtskottens Utlåtande N.'o 28, angående fastighets- och odlingslån, yttrat mig derom, och anhåller, att vid detta tillfälle få uppläsa den punkt, som angår detta ämne, och hvilken lyder sålunda: ’’Jag tror, att om Riksens Ständer nu skulle besluta fortsättning af fastighetslån, det vilkor nödvändigt dervid bör fästas, att 2 procent i silfver årligen erläggas såsom ränta och capital-afbetalning, hvilket icke efter nu varande cours utgör fulla 5 procent i sedlar, och hvarigenom hela capitalet jemte årliga interesset vore på en tidrymd af 55 år och 4 månader liquideradt, och Banken vid denna tids förlopp, utan att sedelstocken derigenom förmindskadts, hade åter fått 66 Riksdaler 52 skillingar i silfver för hvarje utlånte ioo Riksdaler i sedlar.
Om våra handelsförhållanden blifva förmonligare, det vill säga, om luxe och grannlåt icke tillbytas för våra betydliga export-artiklar, skall coursen icke stiga, utan tvärtom småningom sänka sig.
Detta förhållande, som bör vara Styrelsens och Representantens stora ögnamärka, skall lätta med hvarje år det föreslagne betalningssättet och göra Nationen oberoende, då deremot ett försärnradt myntvärde och en stegrad cours nödvändigt skall bereda dess tilltagande vanmagt, med stigande låne-behof och ökad oförmåga till afbetalningar, under ett upp. hördt förtroende man och man emellan.”
Detta är hvad jag yttrat inom Utskotten, é§4 Den 13 September e, m; och jag är Öfvertygad derom, att denna återbetalning med 2 procent af capitalet i silfver, skall inför Nationen ådagalägga, att då låne systemet nu fortsattes, sker det i del dubbla ändamålet, att bereda de lånbehöfvande understöd, och att consolidera Bankens reela fond, Herr Cederfchjöld:
En vård Talare har såsom skål för sin mening om beviljandet af fastighetslån åberopat varnande exempel från frihetstiden.
Jag tillstår, att jag just från denna period håmtat stöd för en motsatt tanka.
Jag tror nemligen, att de lån, som då utgåfvos, beredde den myntförsämring, som ledde till 1776 års realisation, och lade grund till den luxe, som förtärde mera ån som var vunnet, genom productionens möjliga förökning.
Detta år ett af de skål, hvarföre jag anser fastighetslån icke vara nyttiga.
Men för att göra fastighetslånen, åtminstone i hnancielt afseende, så litet skadliga som möjligt, anser jag det vara bäst antaga BondeStåndets förslag rörande räntans 'erläggande i silfver.
Det år nemligen omöjligt att tånka på minskning af en sedelstock, som långe varit i omlopp.
Då följaktligen Bancosedelstocken hvarken kan eller bör minskas, skulle man med hvarje nytt lån minska möjligheten af en framtida realisation, så framt man ej i samma inon inbragte silfver i Banken.
Ty vid en realisation hjelper det icke att hafva pant af jord; utan det gäller blott att åga silfver i Banken att tillgå.
Om derföre dessa fastighetslån nödvändigt skola utgifvas, så anser jag det vara högst angeläget, att räntan ovilkorligen erlägges neri 13 September t, m. 695 i silfver.
Jag tillstyrker derföre Riddersknpet och Adeln, att gå BondeStåndets önskningar till mötes i denna del; och jag år förvissad, att BondeStåndet beräknat möjligheten att anskaffa silfver, innan det sjelfmant dertill erbjudit sig.
Skulle man åter befara, att allmogen ej kän i längden komma ut dermed, så förenar jag mig med Herr Lefrén, att räntan må betalas efter agio, oqjh sedlarne derefter ovilkorligen användas till uppköp af silfver.
Slutligen skulle jag tro, att då meningen år, att gå BondeStåndets önskningar till mötes, och i synnerhet åse allmogens fördel, bör man förena sig med Herr Hjerta deruti, att maximibeloppet må bestämmas till 1000 Riksdaler Banco.
Härigenom blifver ett större antal bisprunget; och hvad det inkast beträffar, som en vård Talare anfört, att derigenom skulle kunna hända, det en Bonde, som har flera Hemman, ej fick låna mera ån en sorn blott ägde en hemmansdel, får jag förklara, det jag önskar, att hvarje Bonde mindre speculerade på gårdshandel med lånta penningar^ ån på odling med egna armar.
Anckarfvärd:
Frågan synes mig vara, huruvida med de utvägar vi åga, man vill utgifva fastighetslån eller icke.
Med våra inskränkta tillgångar, och då det år den mindre jordägaren man vill hjelpa , kan jag ej finna något lämpligare, ån att bestämma maximibeloppet så lågt, som möjligt.
Det år ett bedröfligt tillstånd, då jordbi ukande" classen ismassa angif - 6g1} Den 13 September e. m. ver sig såsom lånbehöfvande.
Ett sådant tillstånd iemnar
Regeringen stora anledningar, att efterforska orsaken.
Om dessa lånebitråden påkallas endast, som en lindring till skatternas utgörande, så frågar jag, huru långe denna utvåg kan vara tjenlig. lag tror, att andra medel linnas, endast man vill göra sig den inödan att eftersinna dem.
Herr Munck af Rosenskjöld har anmärkt, att jag ej kunnat fatta uyftan af silfverråntana erläggande; och jag upprepar ännu ån gång, att den under ingen synpunkt år principenlig. dag kan ej förstå, hvartill det skall tjena, att personer, som ej kånna cours förhållanden, skola förbrylla hjernan med coursberåkningar, och slutligen falla i händerna på ockrare.
Man hör så ofta talas om öfverflödiga varor.
Jag begriper då icke, hvarföre man skall införa ett nytt behof, eller af silfver, hvilket måste vara en utländsk produet, efter vi ej sjelfve kunna frambringa densamma.
Jag hemställer till den värde Talaren sjelf, huruvida han verkligen år öfvertygad om möjligheten, att på detta sätt förstärka Bankens reela fond.
Jag frågar, hvilka Länder skola tillsläppa det silfver, man behöfver?
Det år efter mitt omdöme icke möjligt, att genom en calcul för 3o år förstärka Bankens fond till ett emot dess utelöpande sedlar svarande belopp.
Om sådant varit möjligt , hade uppfinningen långt för detta varit gjord i hela Europa, så att vi ej behöft fästa oss vid det inpractic.bla af ett sådant tankspel.
Den 13 September e. m. 697 Jag hemställer, hvad följden i allmänhet skulle blifva, om silfverrånta fåstades såsom ett vilkor för dessa lån.
Skulle ej hvarje enskild långifvare önska få sin ränta i silfver?
I sådan händelse blef vår belägenhet långt svårare, ån den nu år.
Jag tillstyrker derföre förkastande af förslaget om räntans erläggande i silfver.
Antingen har Herr Munck af Rosenskjöld eller jag hört orätt, angående de tillvitelser sorn hår skola blifvit gjorde det Hedervärda BondeSlåndet.
Jag har i går yttrat, det jag ej trodde några vidtomfattande åsigter i Financelåran vara hos detta Stånd att förvänta, och jag har stödt detta på Ståndets eget yttrande vid Riksdagens början.
För öfrigt bekymrar jag mig icke med att grubbla öfver de medel BondeStåndet kan äga att göra sin önskan gällande; de måjle val ligga inom G rundlagar nes område?
Fruktan för minskning i ägande inkomster bör hafva lika litet inflytande på en Svensk Riddersmans handlingssätt och grundsatser, sorn hoppet om befordringar och pensioner.
BondeStåndet har sannolikt med sitt beslut i detta fall afsett sitt eget interesse, och då frågan år att emot princip och allmänt interesse gå dess önskningar till mötes, bör sådant ske på det för detta Stånd mest gagneliga sätt, eller såsom Herr Hjerta föreslagit; hvaremot räntan lämpligast afhandla® i nästa punkt.
698 Den 13 September t, mt Friherre Bj6rnjijerna\
Jag hemställer, om icke qvaestio an nu bör afgöras, och qvaestio quo niodo, når det reglementariska till pröfning förekommer, på det man först må se skillnaden i besluten, om anslagssummans storlek, och derefter kunna lämpa maximi-beloppet.
Om summan ej blifver större ån Utskotten tillstyrkt, förenar jag mig ined Herr Hjerta.
I öfrigt an* ser jag det bäst att tjena BondeStåndet, på sätt det begärt; och som detta Stånd hvarken beslutat inaximi-beloppets bestämmande till 2000 eller till 1000 Riksdaler, synes man för närvarande ej behöfva ingå i denna detalj.
Jag år förekommen af Herr von Hohenhausen deri, att öfverlåggningen afvikit från ämnet.
Man har talat om räntan, hvilken dock först i 24;de punkten förekommer.
Hår år endast frågan om beloppet.
Jag har på god grund föreslagit dess maximum till 1000 R:dr, hvilket synes tillräckligt, då Hemman i Jemtland och Halland med flere Provinser, ej åro värde mycket mera ån 1800 Riksdaler.
Jag har aldrig tillstyrkt, att dessa lån skulle bestämmas blott för Allmogen, utan endast sagt, att når de blifva för små, kunna de endast begagnas af Allmogen.
Dit böra visserligen räknas mindre Possessionater, och i allmänhet vore det ej rått, att till blott en dass bevilja lån, som kunna anses såsom en present mot 28 års ränta.
Hvad Friherre Wrangel anfört, år icke nu i fråga.
Når Betänkandet blifvit till slut genom - I)en 13 Septemia' e, m. gånget, år tiden inne att föreslå nfsåttning utaf creditivet för MagazinsDirectionen till assignerings. fond för hypotheksbanker.
Detta allt har blifvit afsett, ehuru jag medgifver, att
Utskotten gjort för litet i allmänhet för enskilta credit-väsendets i~ ordningstållande.
Men det år omöjligt att tillvägabringa ett resultat i denna våg, då man ännu synes för litet kånna eller åtmindstone ej värdera principen för ali enskild credit, myntJiadga.
Emellertid kunde, på sått jag skall längre fram föreslå, en sådan afsättning af Creditivet göras, att den blifver ett medel att utsträcka fastighetslånen genom den enskilta crediten.
Jag år hufvudsakligen förekommen af Herr von Hohenhausen i hvad jag ämnade anföra, i anledning af Herr Munck af Rosenskjölds sista yttrande.
Likväl får jag tillägga, att de värde Ledamöter, hvilka ifra för låne-systemet, synas motsäga hvarandra, då en påstår, att fastighetslånen icke uteslutande åro bestämde för jordbrukande Bönder, och en annan åter, att det vore otacksamt emot BondeStåndet, att icke bevilja dessa lån.
För min del må jag erinra, att vi icke tala för något visst
Stånd, någon särskild dass medborgare, utan för hela Svenska Nationen, och denna Nation består ej blott af gåldskyldige.
Skulle man företrädesvis gynna någon, så torde det icke böra vara den gåldbundne, utan snarare den genom egen förmögenhet sjelfståndige mannen. 7®a Den 13 September *. ni.
För öfrigt instämmer jag med Herr Hjerta 1 anhållan om den proposition han begärt.
Herr Munck af Rofenjkjold:
Det har blif. vit sagdt, att man ej borde hos BondeStåndet förvänta några kunskaper i financiella åsigter.
Jag tror, att hvar och en får inskränka sig att bedöma sina egna, och ej yttra sig öfver ett annat Stånds mer eller mindre vidsträckta förmögenheter.
Man har yttrat emot förslaget om silfverränta, att den ej skulle kunna utgöras, emedan silfver vore en luxeartikel.
Bland alla sådane, måste man dock anse denna vara nyttig, och lär ej kunna få in den i landet, utan att betala den med egna varor.
Jag befarar, att en af orsakerna, hvarföre man sätter sig emot silfverråntan, år, att derigenom lättare bereda afslagå fastighetslånen hos pluraliteten*
Hår har blifvit taladt om de medel, som begagnats, för att vinna bifall åt dessa fastighetslån.
För min del får jag anmärka, att jag redan förra Riksdagen föreslagit dessa lån mot 2 procents ränta, så att jag nu ej behöft* någon främmande inflytelse, äfven som jag då fö. reslog den invexling af sedlar mot silfver, hvilken nu blifvit tillstyrkt och antagen.
I alla fall år svårigheten att få silfver genom de reglementariska föreskrifterna håfven.
Då dessutom FinanceCommiiféen påstått, att inom Sverige finnas tre millioner Specie, så Den 13 Srptember t, m. 701 måtte den summa, som fordras till årlig rånteoch capitalafbetalning å en million, eller på fern år 5oo,ooo R:dr, desto lättare kunna anskaffas , som det kommer att ske på flera hundrade ställen.
I denna punkt år föreslagit, att capitalafbetalningarne å fastighets, lånen skola utgå till samma ändamål.
Ridder-' skåpets och Adelns beslut vid 22 punkten vart att äfven de der uppkommande besparingar sko. la till fastighetslån användas, Motiverna dertill har Ridderskapet och Adeln funnit i sin benägenhet att gå det Hedervärda BondeStåndets önskningar till mötes.
Jag hemställer således, om icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja göra det äfven i afseende på sättet.
Om vi derföre besluta på samma sått, som BondeStåndet, komma vi lättast ifrån 23 punkten, och kunna hoppas, att sluta pröfningen af Betänkan: det i detta Plenum.
Herr Grefven och LandtMarjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverlåggningen fulländad, Ropades Ja.
Herr Grefven och LandtMarJkalken gjorde proposition till bifall af a5;de punkten i Utskot. tens Betänkande.
Ropades Ja och Nej. 70!
Den 13 September e. m.
Bjornjijerna:
Jag itererar min hemställan, om icke qvoestio an först borde afgöras, och sedermera qvaestio quomodo.
Räntan gör i alla fall ingen ting till saken.
Herr Gr efven och Landt Marjkctlken yttrade, att frågan om räntan hörde tili nästa punkt, samt att nu endast vore fråga om, huru vida de capitalafbetalningar, hvilka från och med nästa års början uppå äldre fastighetslån inflyta, böra til nya fastighetslån användas, eller icke.
Ancharfvärd:
En fråga finnes dock, om hvilken ineningarne synas mig vara delade: huruvida nemligen maximibeloppet skall vara 2000 eller 1000 R:dr.
BondeStåndet har i dess beslut förklarat, att frågan om utlåningsbeloppet borde uppskjutas tills det reglementariska förekommer.
Till fastighetslån hafva de 5:ne öfrige RiksStånden anslagit olika summor, samt Ridderskapet och Adeln derom ännu icke fattat beslut.
Någon jemkning kommer således troligen att ske.
BondeStåndets beslut synes mig ock derföre vara det råtta, att nu icke bestämma maximisumman.
Det var just detta Grefve von Schwerin afsåg; och det år derföre jag vågar tillstyrka, att, med antagande af principen, maximibeloppets bestämmande må uppskjutas, intill dess Riksens Ständers beslut rörande den summa, som till fastighetslån i allmänhet bör användas, blifver kändt.
Oen 13 September e. m. 705 Herr Hjerta:
Jag kan ej instämma uti att uppskjuta öfverlåggningen, sedan vi hår redan nära tre timmar discuterat, om maximibeloppet skall vara 2000 eller 1000 R;dr.
Herr Grefven och Landt Marjkalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla 23 punkten, med den förändring, att maxi-* mibeloppet för nya fastighetslån nedsattes till 1000 R:dr.
I händelse frågan om maxi^ mibeloppet nu skall afgöras, anhåller jag om votering Blifver dess afgörande åter uppskjutet, afstår jag från denna anhållan.
Herr Grefven och Landt-Marshalken föreslog, att a5 punkten måtte gillas, med den förändring, att den högsta summa, som en låntagare borde undfå, nu icke fastställdes, utan komme att uti det reglementariska bestämmas.
Ja och Nej, samt votering.
Äfven jag anhåller om \o~ teringj men å det af mig gjorde förslag.
Om bifallsproposi tionen ställes å Utskottens Betänkande oförändradt, blifver maximisumman ock 2®oo R:dr.
Betänkandet för andra gången år under öfverläggning, och flera Ledamöter föreslagit en 7®4 Den 13 September t. m. ändring i maximibeloppet; så möter intet hinder, att Herr Hjertås förslag kan blifva den andra propositionen.