Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Adeln, enligt elen sednare, agde rättighet, att återremittera ConstitutionsUtskottets förslag.
I följd deraf finge Hans Excellence nu först hemställa, huruvida Ridderskapet och Adeln till den behandling 56 och 81 §§.
RegeringsFormen föreskrifva, behagade godkänna de af Kongl. Maj:t föreslagne och af ConstilutionsUtskottet tillstyrkte förändringar i 19, 21 och 88 §§. af RegeringsFormen.
Hvarefter Hans Excellence frågade, onl Ridderskapet och Adeln ansåg de af Herrarne Crusenstolpe och von Hartmansdorff framställde anmärkningar, att utur 19 §. orden: eller anses eljest Högste Domstolens förklaring i sådant fall nödig, måtte utgå; samt att sednare Momentet af 88 §. måtte erhålla följande förändrade lydelse:
De förklaringar öfver Lagens rätta mening Högsta Domstolen, med Konungens bifall, gifver, skola Rikets Ständer vid nästpåföljande
Riksdag till godkännande meddelas, och, om de ogillas, upphöra att vara gällande; böra förklaras utgöra Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar, samt på sådan grund till ConstilutionsUtskottet hänvisas.
Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det han icke Den 16 November f. m. 5i kunnat tillförlitligen utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet.
Herr Crusenstolpe hegärde votering.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken framställde följande Voterings-proposition i Den, sorn, till den behandling 56 och 8r §§.
RegeringsFormen föreskrifva, godkänner de af Kongl. Maj:t föreslagne, och af ConstitutionsUtskottet tillstyrkte, förändringar i 19, 21 och 88 §§. af RegeringsFormen, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses de af Herrarne Crusenstolpe , Magnus Jacob, och von Hartmansdorff, August, framställde anmärkningar, att utur 19 §. orden: eller anses eljest Högste Domstolens förklaring i sådant fall nödig, måtte utgå; samt att sednare Momentet af 88 §. måtte erhålla följande förändrade lydelse:
De förklaringar öfver Lagens rätta mening Högsta Domstolen, med Konungens bifall, gifver, skola Rikets Ständer vid nästpåf oljande Riksdag till godkännande meddelas, och om de ogillas, upphöra att vara gällande; böra förklaras utgöra Ridderskapets och Adelns gemensamma tankar, 5o ii. 4* 5a Den 16 November f. m. samt på sådan grund till ConstitUtionsUtskottet hänvisas.
Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapetoch Adeln godkändes, samt anslogs.
Jag får till protocoliet reservera mig mot det beslut, som kan komma att fattas genom bifall å det sednare alternativet i Voterings-propositionen, hvilket icke är i öfverensstämmelse med Grundlagens tydliga bud.
Voteringen börjades klockan 1 e. m., och befunnos vid voteringens slut klockan tre qvart till 2 e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer:
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LanclbMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således såsom Ståndets gemensamma tankar antagit de af Herrarne Crusenstolpe och von Hartmansdorff framställde ofvanberörde anmärkningar, hvilka följaktligen kommo, att till ConstitulionsUtskottet hänvisas.
Herr Uggla} Carl Wilhelm:
Jag reserverar mig emot det beslut, som genom Den 16 November f. m. 53 votering nu blifvit fattadt, emedan jag anser det stridande emot Grundlagen.
Herr Stråle, Nils Willielm, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande Högloft.
Ridderskapet och Adeln har i Plenum den 3 dennes e. m. till Lagutskottet återremitterat dess Betänkande JN:o 113 i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående rättighet för patrull, post, vaktkarl eller fångförare att, genom bruk af skjutgevär, söka förekomma fånges flygt; och som detta ärende ännu icke lärer till förnyad handläggning hafva hos Utskottet förekommit, torde det tillåtas mig att anföra mina tankar i denna vigtiga fråga, hvaröfver jag ännu icke haft tillfälle yttra mig.
Då en person lagligen blifvit förklarad vara för allmänna säkerheten så vådlig, alt densamma icke vidare kan tillåtas att vistas på fri fot, utan måste såsom fånge förvaras, är det den Styrande Magtens pligt att tillse, det denna person blifver qvarhållen med så pålitliga medel, att utvägar till rymning må förekommas.
Denna sanning torde af ingen bestridas.
Men om allmänheten skall emot Styrelsen kunna äga anspråk, att fången icke lemnäs utväg att rymma, så måste del å andra sidan vara en nödvändighet, att den Lagstiftande Magten lernnar Styrel - 54 D#n i G November f. m. sen i hand alla de medel, som för ändamålets vinnande äro nödvändige.
Yägrar man detta, så har man framställt osäkerheten såsom medgifven, och frånträdt anspråket att genom Styrelsens försorg varda fredad från vidare förolämpning och våldförande af den dömde fången.
Delta lärer dock hvarken vara förenligt med ändamålet för Samhällsinrättningen, allmän säkerhet, eller i längden vinna Allmänhetens bifall.
För att bedöma frågan, huruvida våld må nyttjas för att hindra fånges flygt, blir det då nödvändigt att undersöka, om, utan detta medel, tillräcklig säkerhet kan åstadkommas, eller ej?
Det torde dervid blifva nödvändigt, att göra skilnad emellan olika slags fångar, och olika ställen för deras vårdande.
Att emot en anklagad fänge, som ännu icke är till brottet förvunnen, tillåta användandet af så stränga medel, att lifvets förlust deraf kan lätteligen blifva en följd, synes mig ej vara med rättvisa förenligt, och ej eller af nödvändigheten påkalladt, emedan det ej ännu, så länge fången icke är dömd, kan anses fullt bevist, att hans frihet är oförenlig med allmänna säkerheten.
Det första vilkoret för möjligheten, att tillåta skjutgevärs användande emot fången, torde således vara, att han är förvunnen och sluteligen dömd för ett sådant brott, hvarigenom han anses farlig för allmänna säkerheten.
I af - Den i 6 November f. m.
55 seende på stället för fångens vårdande, torde äfven böra tagas i betraktande, att så länge denne under ransakningen eller för domens verkställande hålles i allmänt fängelse, detsamma bör vara så inrättadt, att flygt derutur ej är möjlig, utan vårdarens försummelse och efterlåtenhet.
Lemnar man nu åt denne vårdare en i lag grundad magt, att till fångens qvarhållande, sedan han redan kommit utom fängelsets murar, använda skjutgevär, är det att befara, att vården inom fängelset blefve mindre noggrann, och stora missbruk kunde deraf lätteligen blifva följden.
Samma förhållande inträffar äfven, då fången under transport är under fångförarens uppsigt, och utan dennes försummelse ej lätteligen kan komma lös, så vida han ej brukar våld, som då äfven berättigar FångGevaldigern alt nyttja sine vapen, och dermed förmå fången till lydnad.
För min del hyser jag äfven mycken betänklighet vid att lemna rättigheten till skjutgevärs begagnande åt de personer, som besörja fångars bevakning, medelst ett allmänt lagstadgande, hvaraf synes följa, att icke ens förmäns på goda skäl grundade befallningar skulle deruti kunna göra inskränkning.
Deremot synes mig ett annat förhållande äga rum i fråga om arrestanter å fästningarne, samt sådane personer, som å allmänna Arbetsinrättningarne och Correctionsanstalterne qvarhållas.
Desse äro slutligen 56
Den 16 November f. m. dömde icke blott tili fängelse, utan äfven till arbete.
För detta, ändamål måste de ofta uttagas ur fängelset, eller lemnäs större frihet, än deras säkra förvarande eljest skulle medgifva.
Så länge uppfinningsgåfvan ännu finnes hos fången, (och, skärpt genom nöden, uppnår densamma ofta en förvånande höjd), måste man vara beredd på ständigt nya försök till fribetens återvinnande.
Icke är det möjligt, att för hvarje arbetsfånge hålla en vaktkarl, som sysslolös åskådar den andres arbete?
En man mäste vakta flere* och huru lätt är det icke dervid, att ett. ögonblicks mindre uppmärksamhet iemnar fången tillfälle, att så långt aflägsna sig från vaktaren, att denne ej vidare kan nå honom utan med skjutgevär.
Under sådane omständigheter anser jag för min del rättigheten, att begagna detta medel till fångens qvarhållande, böra lemnäs, emedan skyldigheten, att ful Igöra pligten att säkert qvarhålla fången, eljest icke kan utfordras.
Jag. anser likväl nödigt, att vapnet icke må kunna användas af någon annan än verklig soldat, som dertill, samt om sättet och vil— koren derföre, erhållit si 11 förmans uttryckliga befallning'; men icke att blotta åberopandet af en lag i detta afseende må göra tillfyllest.
Det bör äfven förutsättas, att sol v daten är posterad utom fängelsets murar, och alt fången således redan skall vara stadd på flygten, förr än våld mot honom användes.
Den 16 November f. rn. 5j
På dessa grunder vågar jag vördsamt föreslå, alt Rikets Ständer i så måtto lemna bifall lill Kongl.
Majrts Nådiga Proposition i detta ämne, att Rikets Ständer uppdraga å Kongl. Maj:t full magt och myndighet att genom utfärdande Ordres anbefalla, det soldat, som är ställd till yttre bevakning å fästning, der till allmänt arbete dömde fångar förvaras, eller å allmän Arbetsinrättning eller Correctionshus, eller å annan ort, der fångar till allmänt arbete hållas, må äga, att, i enlighet med särskild meddelad föreskrift, å flyende fånge, sorn på Irenne anrop, ej stannar och återvänder, aflossa sitt gevär, hvarvid skottet bör rigtas så, att fara till Jifvet i möjligaste måtto undvikes; och torde Rikets Ständer göra sig förvissade, att Kongl. Maj:t vid utfärdande af dess Nådiga befallning i detta ämne, tillika meddelar sådane föreskrifter, hvarigenom all våda för missbruk förekommes.
Bland de särskilda föreskrifter, som således skulle komma att meddelas, föreställer jag mig, att den boide äga rum, att skottet ej skulle ske med kula, utan med gröfre hagel, hvarigenom vådan för lifvet bl ifver mindre.
Äfven torde andra locala föreskrifter, så i afseende på tiden, som stället för skottets lossande, vara nödvändige.
Men om all nödig omsorg och omtanka i detta afseende användes, har jag svårt, att föreställa mig möjligheten af missbruk, el - 58 Den 16 November f. m. ler att våda kan uppstå för någon annan, än den flyende fången, sorn, på fri fot kommen, hotar den allmänna säkerheten.
Anser man honom hafva en naturlig rätt att söka sin frihet, så kan roan väl icke neka samhället genom dess utsedde vårdare af allmänna säkerheten, en lika naturlig rätt, att använda alla medel, som erbjuda sig alt hindra fången ifrån att uppnå sin åstundan, Det skulle i annat fall blifva, under vissa omständigheter, hans lagliga rätt att rymma.
Denna kan jag för min del icke erkänna; och om den regeln skall följas, att man af 2:ne onda ting måste välja det minsta, kau jag icke annat finna, än att den ovissa farhåga för möjligheten, att fången utan verkligt behof skulle blifva sårad, måste vika för den bestämda osäkerheten i fångvården, sorn å andra sidan visar sig.
För den, som tror, att fången i allmänhet skulle vara blottställd för misshandling i fängelset, och att en ytterligare våda i detta afseende skulle af den ifrågavarande tillåtelsen blifva en följd, får jag blott åberopa, att då Lagen nu tillåter alt under sjelflorsvar döda angriparen, skulle detta Lagbud vara nog för den illasinnade fångvaktaren, att opåtaldt misshandla fången i fängelset, der laga bevisning sällan kan åstadkommas, och om den vill undvikas, merendels blir omöjlig; och det oaktadt äro exemplen af fångars misshandlande hos oss så få, att någon grundad anledning till farhåga icke finnes, Af mitt förslag är Den 16 November f, in. det dessutom en följd, alt, stället der skjutgevär mot fången nyttjas, mäste vara utom fängelset, och vid anställande undersökning bör det då ej vara svårt, alt utröna, om förhållandet varit sådant, att våldet med full anledning blifvit användt, eller icke.
Om remiss häraf till Lagutskottet anbålles vördsamt.
Grefve von Fersen 3 Hansj uppläste följande:
Då frågan om MötesPassevolancen är till det mesta afgjord, och genom Rikets Ständers beslut i denna fråga KnekteContrakterne enligt min öfvertygelse partiel t upphäfna, begagnar jag detta tillfälle både att vördsammast reservera mig emot Ridderskapels och Adelns den 26 sisth October fattade beslut att bifalla Stats- och EkonomiUtskoltens i detta ämne afgifne Betänkande N:o 72, äfvensom att i sammanhang med detta ämne väcka en motion.
Om undseende anhåller jag, att denna motion ej framkommer förr än efter det Riksdagen redan varat öfver ett år; men förrän Irenne RiksStånd beslutat ett partielt upphäfvande af de af Högstsalig Konung Carl XI sanctionerade KnekteContracten, har jag ej ansett mig böra framställa den.
Nu mera finnas påtagligt stadganden, hvilka både till ordalydelse och anda äro förändrade, och ej mera 6o Den 16 iN7 o v e ni lie 1 f. m. till efterlefnad gällande; och synes mig således liden vara inne att genom förnyade Contracter förebygga oenighet och missförstånd, samt för framtiden trygga Rust- och Rotehållare emot förökad tunga uti prestation af de skyldigheter, som desamma nu åligga.
Uti ett Conslitutionelt land synes mig rättigheter och skyldigheter, befallande och lydande emellan, uti Lagar och Contracter böra vara på det nogaste uttryckte, och genom bokstafvens tydlighet tillfälle ej lemnäs öppet för missförstånd och ensidig tillämpning.
Bevis på stridiga åsigter, huru KnekteContrakten bordt förstås, hafva vi under innevarande Riksmöte erfarit.
Den slutsats att, med undantag af några få Regementer, meningen vid IndelningsVerkets inrättande ej varit, att soldatens underhållande å Möten skulle af Roten bekostas, har jag ur KnekteContrakten, och jag tror flere lika med mig, ansett kunna dragas.
Plurali teten af Rikets Ständer hafva dragit en annan slutsats af Contrakternes ordalydelse i denna punkt, och detta tyckes mig bäst bevisa, det dessa Contracter, Staten samt Rust- och Rotehållare emellan, sakna den bestämdhet, som i dylika afhandlingar bör finnas.
Utom den tvetydighet, som funnits i denna punkt, i afseende å soldatens underhållssätt, och hvilken punkt numera snart sagdt är försvunnen ur dessa Contracter, finnas åtskil - Den iö .November f. m. 6i lige andra stadgande», hvilka af tidsförhållanden dels blifvit genom förordningar och öfverenskommelse!’ förändrade, dels äro öfverflodige; med ett oid de KnekteContracter, som på slutet af 1600-talet blefvo upprättade, äro nu ofullständige och föråldrade.
Ytterligare torde jag äfven få fästa uppmärksamheten derå, att, mig vetterligt, ej något Contrakt, i likhet med KnekteContrakten för Infanteriet, för det Indeldta Cavalleriet linnes emellan Staten och de Rustande upprättad t, utan äro, efter hvad jag kunnat finna, de Rustande tvungne följa en mängd i detta afseende utkomne författningar, af hvilka en stor del ej kunna genom köp erhållas, och hvaraf åter följer mindre kännedom om öfverenskomne rättigheter och skyldigheter.
Det är af dessa anledningar jag tager mig friheten vördsammast föreslå: det Rikets Ständer mätte uti underdånig skrifvelse begära, det Hans .Maj.t täcktes luta utarbeta, och för nästkommande Ständer framlägga Förslag till Nja KnekteContrakter, grundade pä de skyldigheter Rustoch Rotehållare vid IndelningsFerkets upprättande af Konung Carl NI sig ålogo.
Höglofl. Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart lill 3 eftermiddagen.
In iidem Protocolli, O. J. Lagerheim. 6a Den 16 November e. m. Måndagen(1.16 November 1829.
Företog HÖglofl.
Ridderskapet och Adelil val af åtta Suppleanter uti Förstärkta StatsUtskoltet, efter följande dels Ordinarie Ledamöter, dels Suppleanter i samma Utskott, hvilka tid efter annan afgålt nemligen: Ordinarie Ledamöter: N:o 22.
Friherre Baner, Johan Gustaf. „ i 40.
Friherre Leuhusen, Wilhelm Reinhold. „ 236.
Friherre Stjerneld, Algernon. „ 771.
Herr Starenflycht; Fullmäglig Herr Törneblad, Gustaf. ,, io53.
Herr Hammarberg; Fullm.
Herr Kuylenstjerna, Erik Magnus. „ 1917.
Herr Berg von Linde, Johan Albert.
Suppleanter: „ 1912. B. Herr Nordenskjöld, Otto Gustaf. „ i543.
Herr Hederstjerna, Erland.
Och befurmos, efter valförrättningens slut klockan 8 e. m., följande Herrar hafva genom de fleste rösterne blifvit till Suppleanter utsedde:
Den 16 November e. m. 63 Röster.
Friherre Silfverskjöld, Carl 81. „ a63.
Friherre Marcks von Wur tenberg; Fullm.
Friherre Sparre, Sixten ...... 80.
„ 2i5g.
Herr af Wingård, Johan . . 80.
„ 2297.
Herr Tamm, Pehr Adolph 80. „ 102.
Herr Oxehufvud, OlofPhilip 79. „ 211.
Friherre Cederström, Jacob j5. „ 33o.
FriherreSilfversparre; Full mägtig Grefve Oxenstjerna, Erik, genom lottning med N:o 44^ Herr Netherwood, Wilhelm; och N:o 478.
Herr Printzenschöld, Axel ....... 61. s, 446.
Herr Netherwood, Wilhelm, genom lottning med N:o 33o.
Friherre Silfversparre; Fullm.
Grefve Oxenstjerna, Eric, och N:o478.
Herr Printzenschöld, Axel 61.
Ånyo föredrogs StatsUtskollets den 22 sisllidne Oclober under N:o 310 afgifne, och den i3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 189 förut meddeldte Betänkande, angående anslag af medel för tryckning af Lundshöfdingarnes EmEetsKungörelser. 64 Den 16 November a. m. Herr Rosenqvist _, Fredrik Leonhard:
Då Utskottet ej mägtat vederlägga de anmärkningar jag framställt emot öfverförandet af tryckningskoslnaderne för Landshöfdingarnes EmbetsKungörelser på Statens räkning, nödgas jag qvarblifva vid min åsigt af ämnet, och bestrida all utgift för Staten i detta hänseende; hälst en slik utgift synes så mycket mera öfverflödig, sorn förslaget endast åsyftar maklighet för tjenstemännen vid LandsCancellierne.
Om Kungörelserna ej blifva tryckta, kunna de likväl skrifne komma till erforderlig allmän kännedom.
Jag yrkar alltså afslag å Utlåtandet, äfven af det ytterligare skäl, att om denna Statsutgift nu beviljas, skall den vid nästa Riksdag möjligen blifva förhöjd.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjorde proposition till bifall å StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt afslå berörde Utlåtande.
Ja och Nej. Hans Excellence förnyade väl dessa propositioner, men de blefvo åter båda med Ja och Nej besvarade.
Herr Den 16 November e. rn. 65 Herr Rosenqvist:
Jag anhåller om votering, derest Herr Grefven och LandlMarskalken icke är i tillfälle att bestämdt förklara, huru svaren utfallit.
Grefve von Fersen_, Hans:
Som pluraliteten tycktes mig vara för bifall å Utlåtandet, anhåller jag vördsamt, att Herr Grefven och LandtMarskalken läcktes förnya propositionen till bifall derå, samt tillika låta meddela upplysning, huru de andra Stånden afgjort frågan.
StatsUtskottels förevarande Utlåtande är af Preste- och BorgareStånden bifallit, men af BondeStåndet afslagit.
Friherre Cederström, Jacob: Sedan två Stånd bifallit och ett
Stånd afslagit StatsUtskottets tillstyrkande, är det mig alldeles likgiltigt, huru frågan nu af Ridderskapet och Adeln afgöres, ty om Ridderskapet och Adeln afslår Utskottets Utlåtande, blir resultatet, att Förstärkta StalsUtskoltel skall votera derom.
Det må i öfrigt vara Herr Rosenqvist förbehållet, alt tro, det
Staten vinner mera på att genom en votering först här, och i fall den slår ut efter hans önskan, sedan i Förstärkta StatsUtskottet, möjligen slippa denna utgift, än att ersätta hvad som förloras genom tidsutdi ägten. 5o H. 5 66 D e ii 16 November e. m. Herr Rosenqvist:
Om Herr Grefven och LandtMarskalken täckes förklara, att Utlåtandet blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit, vill jag visst icke genera med votering; i annat fall förblifver jag vid mia anhållan derom.
Cederström kan jag ej instämma deri, att det är egalt, huru saken här afgöres; ty sådant skulle förutsätta bestämd kännedom, huru Förstärkta StatsUtskottet tänker uti ämnet, i händelse det blef dragit under dess pröfning.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade ännu en gång de af honom förut gjorde propositioner dels till bifall dels till afslag å SlatsUtskottets Utlåtande; men de blefvo åter båda med Ja och Nej besvarade.
Hans Excellence förklarade, det han af Ridderskapels och Adelns svar å de af Hans Excellence framställde propositioner, icke kunnat med fullkomlig säkerhet utröna Ridderskapets och Adelns pluralitet; och då votering redan blifvit af Herr Rosenqvist i sådant fall begärd, finge Hans Excellence föreslå följande Voterings-proposition:
Den, som bifaller SlatsUtskottets ytterligare
Utlåtande angående anslag af medel för tryckning af Landshöfdingarnes ErabetsKungörelser, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Den 16 November e. m.
Vinner Nej, anses StatsUtskottets berörde Utlåtande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit.
Voteringen börjades klockan ett qvart till q e. m. och befunnos efter voteringens slut klockan g e. m., sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 35.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att StatsUtskoltets ofvanberörde Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Justerades 6 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plena den i3 dennes f. och e. m. fattade beslut.
Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: 5o H. 5* 68 Den 16 November e. ra.
Af den 7 dennes: N:o 97.
Angående åtskillige åtgärder till befordrande af en Bergslags inrättande i Norrbottens Län.
Från Stats- och BancoUlskotten:
Af den dennes: N:o 21.
I anledning af RiksStåndens beslut, i afseende på de af Utskotten, uti Betänkandet N:o \f\, gifne tillstyrkanden i fråga om myntbestämningen och dermed gemenskap ägande ämnen.
Från Stats- samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten:
Af den 5 dennes: N:o 96.
I fråga om Städernes InqvarteringsBesvär.
Den 18 November f. ra. 69 Onsdagen d. i 8 November 1820.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnde från ExpeditionsUtskottet inkomne förslag lill Rikets Sländers underdåniga Skrifvelser lill Kongl. Majit: N:o 238.
Angående reglering af RiksStatens Åttonde HufvudTitel.
N:o 23g.
Angående ett af StatsVerkets öfverskoltsmedel beviljadt belopp till ombyggnad af Lejonbacken vid Stockholms Slott.
N:o 240.
Angåcnfle reglering af RiksSlatens Nionde HufvudTitel. N:o 241.
Angående fördelningen af de, genom en med Kejserliga Ryska Regeringen afslutad Liqvidations-Convention, influtne medel. N:o 242.
Angående Ottenby Kungsgårds användande till Stuteri.
Angående anslag af medel till kostnadernes bestridande för Hennes Majit Drottningens Kröning.
Nio 244-
Om låneunderstöd till beredande af communication, medelst ångfartyg, emellan Stockholm och Städerne vid Bottniska Viken. 7<> Den 18 November f, m, N:o 245.
Angående verkställd granskning af Hospitals-och Barnhus-fondens samt Lazaretts- och Curhus-räkenskaperne.
Angående iocal för RiksArchivet.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskottets den 24 sistlidne October under N:o 314 aflåtne, och den i3 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, i anledning af skiljaktiga beslut inom RiksStåuden, i frågan om utskylders utgörande till staden Nyköping af LandshöfdingeResidencehuset derstädes, äfvensom afgifter till Städerne i allmänhet för Kronans deri varande egendomar; fann Ridderskapet och Adeln för godt bifalla berörde Memorial, samt godkänna de deruti föreslagne voterings-proposilioner.
Boye* Ludvig* anförde skriftligen ; Med den rätt Grundlagen ger, och med anledning af BancoUtskottets, angående allmänna lånerörelsen, under N:o 82 afgifne Utlåtande, som ligger på hordet, anhåller jag att få göra följande vördsamma motion, I den öfvertygelse, att ju flere utvägar, till penningebristens afhjelpande i landsorterne, föreslås, ju lättare blir det att finna en pålitlig att använda, föreslår jag; Den 18 November f. m. 71 1:0
Att elen summa, som, enligt StåtsUtskottets Betänkande JN:o 255, blifvit till försvarsverkets iståndsättande beviljad, men som icke pä en gång, utan successift dertill erfordras, må, såsom till stor del redan disponibel, insättas i Disconten, för 3 procent, att derifrån till allmänheten för vanlig
Discontränta utlånas; under vilkor likväl, att, i den mån dessa medel varda af Regeringen, efter 2:ne månaders uppsägning, återfordrade, de må tillhandahållas. 2:0