Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det andra är att dämma Wåtsjöus utlopp i sjön Möckeln vid Walåssens bruk, som till den ändan måste raseras, ocb öppna ett annat utlopp åt Wåtsjön genom en vild skogsmark ner i Holmsjön och vidare fram lill sjön Ölen.
Men någon redovisning, om det verkligen finnes en sammanhängande låg dalgång 352 Den 29 Juli e. m. emellan dessa 3 sjöar, och hvad en sådan graf skulle kosta, om den är utförbar, finnes alls icke i kostnadsförslaget.
Det synes således som om sjelfva hufvudfrågan om Svea kanals anläggning alldeles icke vore utredd.
Jag har icke anfört detta af någon motvilja mot en möjligen skeende framtida anläggning af Svea kanal; utan jag har åberopat ofvanstående faktiska förhållanden derföre, alt man velat begagna sig af utsigten å de fördelar, dem en sådan kanal kunde medföra, för att, medelst hänvisningen på kanalens framdeles möjligtvis förestående anläggning, undanskjuta den fråga, som för det närvande är framställd, nemi. den om en jernvägs anläggande genom ungefär samma delar af riket, der kanalen var ämnad att framgå.
Men att på sådant sätt till förmån för en kanal, hvarpå man sedan längre lid tillbaka icke mera synes hafva tänkt, troligtvis verkställande af densamma hindrad genom de olägenheter och svårigheter, som emot företaget visat sig förefinnas, vid detta tillfälle af sådan anledning motarbeta ett arbete, hvars företagande och hvars fullbordan man, i händelse af R.
Sl:s bifall lill StatsUtsk:s förevar:de förslag, torde inom en nära stundande tiderymd få förutse; det är ett förfaringssätt, sora jag icke kan godkänna, än mindre låta på mig inverka till frånträdande af mina åsigter i detta ämne.
Ty att jernvägars anläggning och ångvagnars begagnande derå, utgöra en af vår tids märkvärdigaste industriella uppfiningar, det lärer väl icke kunna förnekas.
Och att Sverige, jernets hemland, skulle afsäga sig att af denna uppfinning draga fördel, det vill och det kan jag icke föreställa mig.
Jag vågar dessutom påstå, att den föreslagna linien är en den mest lämpliga, såsom vald att utgöra en början till dylika företag.
Den kan nemi. likväl i och för sig sjelf, om man så vill, utgöra ett slutet helt, under det att den både vid ändpunkterne och under loppet af banan, erbjuder många tillfällen till dess förlängande och utbredande.
Hvad åter beträffar vilkoren för det understöd, som Staten härvid skulle lemna; så om man jemför detsamma med de understöd, sora för andra kommunikations-anstalter i vårt land blifvit tid eftar annan medgifne, synes mig mycken billighet i detta hänseende nu vara iakttagen.
Hr von Hartmansdorff har visserligen häremot gjort invändning, med påstående, att ett medgifvande till hvad härvid blifvit föreslagit, torde komma att leda till statsverkets framtida ruinerande.
För min del kan jag dock icke inse, huruledes en årlig utgift, i värsta fallet, af 129,600 r:dr, under loppet af femton år, skall kunna anses verka så förstörande på Statens finanser, att deras undergång deraf vore att i någon mån befara.
En annan af nyssbemälde talare jemväl framställd anmärkn. innebar, att då man ansett sig icke kunna gifva hvad som säges behöfvas för fängelsebyggnaderne, bör man också icke ikläda sig något ansvar för ränta till det_ aktiebolag, som åtoge sig utförandet af ifrågavar:de jernväg.
Afven i denna del nödgas jag förklara mig vara af en motsatt mening.
Ty just genom att bereda tillfällen till arbetsförtjenst, helst medelst sådana arbeten, som äro Den 20 Joli e. m. 353 äio af produktiv natur eller ock ländande till uppmuntran för produktion, genom lättade kommunikations-anstalter, undanrödjer man i och med detsamma många anledn:r lill de brott, som alstras af arbetslöshet.
Man invänder att, då detta arbete blifver slutadt, hvart skall då arbetspersonalen taga vägen?
Bland aliade otaliga invändningar, som, på sin tid gjordes emot anläggandet af Götha kanal, torde väl äfven denna icke blifvit förbigången.
Men erfarenheten har visat, att de personer, hvilka arbetat på nämnde kanal, hafva derigenom, i murare-, timmermans- och andra handtverk, förvärfvat sig en arbetsskicklighet, som gjort dem mycket användbare och eftersökte såsom arbetare, för enskildes räkning, inom en betydlig del af detta land.
Samma förhållande skulle säkerligen också inträffa med dem som vid jernvägsbyggnaden blefve anställde.
Anckarsvärd har på f. m. i dag, uti ett längre föredrag anfört alla möjliga tänkbara, och jag vågar tillägga otänkbara skäl emot detta förslag.
De flesta af dessa äro redan af föregide talare vidrörde och bör af mig derföre icke vidare omförmälas.
Ett af dem anhåller jag dock att få till skärskådande upplaga.
Den värde talaren behagade nemi. göra en sammanställning emellan jernvägs-arbeten och de s. k. national-verkstäderne i Paris, hvilka sistnämnde onekligen bidragit att försätta Frankrikes hufvudstad i en så högst olycklig ställning.
Ilr Gr:n gifver äfven jernvägarne en dryg andel i skulden för Frankrikes iråkade olyckor.
Jag kan icke erkänna detta, tvärtom tror jag att det framskridande i industriell och merkantilt hänseende, hvartill höra förbättrade kommunikationsanstalter, som Regering och folk bemödat sig att framkalla icke varit skadligt, utan tvärtom.
Det bade otvifvelaktig! för landet varit högst välgörande och önskligt, om en för landets förkofran så nitälskande administration i dessa sina bemödanden längre fått fortfara.
Så mycket mera är jag alltså öfvertygad att det orofulla och beklagliga tillstånd hvaruti Frankrike sig nu befinner, alldeles icke har sin grund i jernvägsanläggningarne.
Detta tillstånd härleder sig fastmer hufvudsakligen från den oförnöjsamhet, som vida skiljd från en sann patriotism, gaf sig luft hos äldre och yngre exalterade personer, hvilka fulle af lättsinne och fåfänga, uppträdde såsom talare vid reformbanketter och andra tillfällen, der de, under hållande af incendiära tal upphetsade de oupplysta folkmassornes sinnen, samt derigenom i främsta rummet föranlede de oroligheter, som inträffade, samt de olyckor som deraf blefvo en följd, och hvilka äro för nogsamt kända, för att här behöfva närmare angifvas.
Dä en af reservanterne i StatsUtsk. antydt huruledes den ränte-garanti, hvilken Utsk. föreslagit att Staten skulle ikläda sig för jernvägsanläggningsföretaget, skulle innefatta en fullkomlig nyhet inom den industriella verlden, och samma åsigt jemväl under öfverläggningen inom detta hus i någon mån synes hafva framträdt, torde det tillåtas mig att erinra derom, att enligt tillför7 H. 23 354 Den 29 Juli e. m. litliga uppgifter, har Engelska Regeringen beviljat till en jernvägsanläggning på ön Ceylon af 10 å 11 Svenska mil, garanti å 5 proc. för en anläggnings-kostnad af 12,000,000 r:dr b:ko.
Samma Regering har tillen jernvägsanläggning på Trinidad, af 8 Svenska mils längd, beviljat garanti å 5 proc. på 3,000,000 r:dr b:ko anläggningskostnad, samt dessutom utlofvat bolaget en skänk af öfver 100,000 Svenska tunnland jord, när vägen skulle blifva färdig.
Likaledes har Ungerska Regeringen år 1834 beviljat till en jernvägsanläggning emellan Fiume vid Adriatiska hafvet och Ronau (omkring Petervardein), hvars högsta kostnad skulle få gå till 36,000,000 r:dr b:ko, på 30 års lid en garanti af 3 proc. ränta, sålunda att dessa skulle utgå oafkortade, äfven om jernvägen gaf 2 proc., hvarigenom med största sannolikhet 5 proc. ränta garanterades bolaget.
Vidare äro jernvägs-anläggningar företagne vid Demerara och New-Brunsvick, med beviljade ungefär lika förmåner som på Ceylon och Trinidad.
Man kan visserligen häremot invända, att värt land icke i rikedom, folkmängd och naturliga förmåner på långt när kan täfla med dessa länder; men så bör man också icke å andra sidan lemna ur sigle att flera af dessa anläggningar blifvit företagne i aflägsna kolonier, hvaråt man likväl icke tvekat att ägna sä betydliga garantier; då deremot bär är fråga om att garantera räntan för kostnader till ett arbete, som skall företagas i sjelfva hjertat af riket, egnadt att pä ett sätt, som efter min öfvertygelse blifva öfverstigande värdet af den garanti, Staten ikläder sig, lifva rörelsen i landet och befordra folkets välstånd till ökad förkofran.
Jag har redan vid ett föreg:de tillfälle uttalat min öfvertygelse i denna sak, innefattande att det vore högeligen önskvärd!, särdeles för vårt fäderneslands förhållande, att erhålla de lättade kommunikationsmedel, som inom alla andra länder visat sig vara den mägtigaste häfstången till åstadkommande af en större nationell välmåga, en lifligare industri inom landet samt en större lätthet för befolkningen att berga sig.
Detta oaktadt och ehuru ogerna jag sätter R. o. Ad:s tålamod på prof, kan jag likväl icke nu underlåta alt med några ord söka bemöta dem bland de visserligen af många och mägtige talare framställde inkast, som under diskussionen blifvit gjorda, men icke af någon förut blifvit besvarade, äfvensom de anmärkmr, som af flere reservanter blifvit uttalade.
Jag skall dervid söka iakttaga den största möjliga korthet.
Bland reservanterne är det en som beklagar alt jernvägarne och ångan i allmänhet skola uttränga de nu använda kommunikations-medlen eller rättare sagdt de krafter som åstadkomma de nu brukliga sätten för transporters verkställande.
Han befarar sålunda ibland annnat att seglationen skulle komma alt gå under.
Ett faktum är likväl att seglationen aldrig varit så utvecklad och antalet af seglande fartyg så stort som i vår tid.
Vidare påstår samme värde reservant att den sysselsättning med forsling af effekter, som vår allmoge hittills haft och Den 29 Juli e. m. 355 sorn hos dem skall utvecklat omtanke och krafter, skulle genom jernvägars anläggande försvinna.
Detta påstående torde jag få besvara med den erfarenhet jag sjelf varit i tillfälle att inhemta såväl under föreg:de resor i utlandet, som sednast i år under en resa som jag i tjensteärender företagit och hvarunder jag äfven ansåg min pligt fordra att skaffa mig del af den erfarenhet som man om jernvägarne vunnit.
Dervid har jag erhållit den högst frappanta upplysning att öfverallt der jernvägslinier öppnats har priset på hästar varit i stigande och stått ganska högt, äfven der jernvägar endast ett år varit begagnad.
Hvad vill detta såga an nat än att behofvet af forsling ökats i starkare proportion än antalet af formän och dragare medgifvit.
Hvar och en torde oskså finna att pä sätt en talare redan före mig anmärkt, det nuvar:de forslingssättet i Sverige ingalunda kan lida något verkligt afbräck genom jernvägars anläggande, enär transporlerne till dessa komma att lemna full sysselsättning åt den forslande allmogen.
Den omförmälde reservanten säger ytterligare att jernvägarne skulle skapa rikedom blott på ändpunkierne, men icke på mellanliggande eller aflägsnare punkter.
Afven detta är oriktigt.
Ty erfarenheten öfver allt har visat att jernvägar spridt välmåga, ej blott till de mest aflägsna orter, äfven om dessa icke i samma mätt, som de närmast liggande orterna, kunnat immediale deltaga i de välsignelser, som jernvägarne åstadkomma.
Ty den lifligare rörelsen och ökade afsättningen har framkallat ökad produktion, hvaraf följden blifvit att innevånarne kunnat berga sig bättre än förut.
Samma erfarenhet lärer äfven att icke blott vid ändpunkterne utan äfven vid mellanliggande stationer är rörelsen liflig.
Der sammanhopas nemi. en mängd landtmannaprodukter, för att på jernvägen bortföras lill sin bestämmelseort.
Hvad åter angår jernvägarnes inflytande på moraliteten, torde det icke för detta ypplysta Ståndet behöfva omtalas, att numera en vida större del af menniskoslägte! än förut kommit i åtnjutande af civilisationens och kulturens välgerningar.
Det är dem nu möjligt icke blott att kläda och föda sig bättre än förut, utan äfven att erhålla undervisning för bättre pris än förr.
Dertill hafva machiner och de öfriga uppfinningar sednare lider lemnat hufvudsakligen bidragit.
Dessa machiner äro naturligtvis af mångahanda slag; dit höra t. ex. äfven förbättrade åkerbruksredskap.
Nyssnämnde förhållande har man väl ej skäl att klaga öfver, man må för öfrigt vara så konservativ som möjligt är, eller tillhöra hvad parti som heldst.
Man har i dag här anmärkt emot StatsUtsk. att det icke skulle hafva behandlat denna fråga med vederbörlig uppmärksamhet, att Utsk. icke stadgat tillräckligt många och nog tydligt uttalade vilkor för det tillstyrkande, som meddelats R.
För min del kan jag icke tro annat än alt Utsk. jemväl afsedt den officiella behandling, som citeras i premisserne till Utsk.-s betänk., nemi. 1845 års resolution, hvarest de vilkor äro stadgade, under hvilka endast octroj på jernvägsanläggning kan erhållas.
Dessa vilkor äro redan så allmänt kända ej blott af oss utan 23* 356
Den 29 Juli e. m. äfven af alla som kunna vara hågade att ingå i det blifvande bolaget, om något sådant kommer till stånd, att det alldeles icke behöfdes ytterligare omnämnas i StatsUtsk:s betänk.
Det kan således icke gerna blifva fråga om att utsätta K.
M. för det obehag, hvarom flere ledamöter bär talat.
StatsUtsk:s betänk, innehåller ganska riktigt endast de vilkor, hvarunder R.
St. för deras del bevilja vissa förmåner åt ett blifvande bolag; hvilka förmåner naturligtvis aldrig komma att af bolaget åtnjutas, så vida det ej äfven uppfyller alla de öfriga vilkor, sorn i oktroj-resolutionen äro omnämnde.
Bland dessa sistnämnde vilkor finnes äfven ett om tiden för arbetets fullbordande, hvarom man här talat.
Del heter nemi. der i slutet af 3:dje punkten: ”dels ock för företagets verkställighet inom viss tid, som af K.
M. blefve bestämd etc.” Jag vill icke trötta R. o. Ad. med uppläsandet af hela punkten, då hvar och en haft tillfälle att uti betänk, deraf taga kännedom.
Man har här emot Gr. von Rosens kalkyler gjort en anmärkn., som ej af någon före mig upptagits till besvarande, innefattande att man ansåge den till 250 r:dr per tunnland beräknade jordersättning vara för lågt tilltaget.
Det är väl något svårt att riktigt på förhand bedöma detta; men då man af meddelade upplysningar finner alt banan skulle löpa genom från exportorterne lemligen aflägsna skogsmarker, som till en stor del bestå af sandbackar, sä tordeo det vara temligen gifvet att beräkningen är tillräckligt hög.
Åtminstone får jag förklara, att skogsägarne på min ort skola anse sig särdeles lyckliga om de kunna för ett sådant pris få sälja sina skogsmarker.
Att den blir något högre på stadsjord är naturligt, men detta inverkar i alla fall högst obetydligt på det hela.
Man har anmärkt att aktieteckningen hittills gått så trögt.
Denna anmärkn. är redan af en annan ledamot besvarad och jag får tillägga alt den hittills tecknade summan uppgår till 6 å 700,000 r:dr b:ko.
Att under den tid frågan berodde på R.
St:s pröfning, teckningen skulle nästan afstanna, torde för hvar och en vara tydligt, ty del är klart att åtminstone hvarje klok affärsman, som vore sinnad att i bolaget ingå, borde afvakta R.
St:s beslut innan han tecknade sig för delaktighet uti bolaget.
Det är vidare sagt att de större företag till kommunikationernes förbättrande här i landet som man hittills verkställt, icke medfört de fördelar man önskat och väntat.
Detta vill jag gerna medgifva, ty man kan önska sitt fädernesland de största möjliga välsignelser, utan att en sådan önskan kan uppfyllas.
Deremot vore det väl strängt om man påstode alt de icke uppfyllt något af hvad man deraf väntat sig.
Jag vädjar lill de Hrr, som äro från Westergöthland och frågar dem om icke jordegendomarne i Westergöthland i allmänhet stigit omkring 50 proc. i värde, sedan Götha kanal öppnades; och om icke landtmannaprodukterne derifrån i medeltal stigit omkring 25 proc. sedan dess.
Detta landskap, fordom Sveriges kornbod kalladt, hade på en tid nedsjunkit i välmåga: men sedan kanalen blef färdig, har välmågan åter höjt sig i en progressiv skala.
Detta lärer väl ingen kunna bestrida.
Det är väl möjligt att, på sätt en talare här Den 29 Juli e. ra. 357 yUrat, den icke så direkte verkat till förmån för Stockholm; men jag tror dock att äfven denna stad kan hafva någon nytta af att i ett svårt år kunna draga spanmål från aflägsnare provinser.
Hafva de anlagda kanalerne icke gagnat på annat så hafva de åtminstone framkallat en ökad rörelse med ångfartyg.
Såsom ett motskäl emot dem som påstå att lä resande skulle komma att begagna den projekterade jernvägen, ifall den blefve anlagd, behöfver jag blott hemställa till dessa
Hrr, om väl någon för 25 år sedan skulle hafva trott att cirka 50 ångbåtar hafva sysselsättning med transporter emellan Stockholm och kringliggande orter.
Då man för ej så många år tillbaka betvillat att en ångbåt skulle kunna bafva vinst på alt gå emellan Norrköping och Stockholm, gå der nu tre och aktieteckning för den fjerde är i fråga.
Sammalunda är förhållandet med åugbåtsfarten på Norrland.
När fråga derom först uppstod; frågade man hvem som väl skulle kunna komma att resa från detta folkfaltiga land.
Innan kort hade likväl 2:ne ångbåtar full sysselsättning, nu är del fråga om att bygga ännu 2:ne nya fartyg för denna kommunikationslinie och sedermera måhända än ytterligare två och man tror alt det ändå icke skall räcka till.
Hvarföre skulle då ej en liflig rörelse lika väl kunna uppstå på en linie förenande rikets 2:ne största vattendrag?
En värd talare har sagdt att antagande af ifrågavar:de förslag skulle kunna leda till landets financiella förderf och att dess kapitaltillgångar deraf skulle förstöras.
Utom det att jag aldrig kan undei trycka den anmärkn. att den värde ledamotens uttryck är något för mycket tilltaget, äfven för den händelse att de ifrågakomne 1^ millionerne skulle helt och hållet förstöras, på sätt lian yttrat; så tager jag mid derjemte friheten att erinra, att kapitaler nedlagde på produktiva företag alldeles icke förstöras.
Man torde i allmänhet icke kunna tala om att kapitaler förstöras, såvida man ej rent af bränner upp dem eller på dylikt sätt tillintetgör dem.
Men att använda kapitaler på ett företag, som icke blott i och för sig sjelft är nyttigt och produktivt, utan jemväl under företagets verkställande lemnar arbetsförtjenst åt en mängd familjer, — det kan man visserligen icke kalla alt förstöra kapitalerne.
Att i ett sådant land, som England, der till följd af den stora rikedomen på kapitaler, spekulationsbegäret en tid varit högt uppdrifvet samt nu sednast kastat sig uteslutande på jernvägsanläggningar, en återgång skulle en gång inträffa var naturligt, och det var så mycket naturligare att förlägenheten der nu skulle uppstå, då sedan en större handelskris der inträffat.
Att enahanda förhållanden skulle kunna uppslå och framkalla enahanda resultater i vårt penningfattiga land, torde väl ingen med full öfvertygelse kunna påstå.
Att handelskriser äfven här kunna inträffa är mycket möjligt, men ej kunna de uppstå till följd af jernvägsanläggningar.
Lika litet kan jag instämma i det här yttrade påståendet att jernvägsariläggningar skulle i Sverige skapa en sådan mängd sysslolöse arbetare; som under detta är i flere Europeiska länder stört lugnet och freden.
Det kan visserligen ej nekas att hvad Frankrike beträffar, en del af de arbetare, som i dess 358 Den 29 Juli e. m. hufvudstad tillställde oroligheter, utgjordes af från jernvägarne afskedade, sysslolösa personer; men icke får man söka anledn. dertill i sjelfva jernvägsföretagen.
Ty om landet hade fått fortfarande bibehålla det lugn, det sedan en längre lid tillbaka åtnjutit och om icke anarkiska män arbetat på dess rubbande, hade arbetarne aldrig behöft lemna jernvägarne, emedan de der haft full sysselsättning.
Om eljest de underrättelser jag sökt förskaffa mig äro tillförlitliga, så bestod största delen af de arbetare, som deltogo i oroligheterne af sädane, som arbetat för lyxen och rikedomen och hvilka till följd af revolutionen blefvo helt och hållet utan sysselsättning; ty de rike och förmögne drogo sig antingen undan, eller om de qvarslannade i Paris, tordes de dock ej visa det välstånd hvarmed de förut framstått, af fruktan alt anses för aristokrater.
När då dertill kommer alt arbetarne från många håll (ingo höra den satsen försvaras, att de ägde rätt att utfå lön och betalning, utan att hafva ärligt förtjena! det, så är det väl naturligt att lillgångarne lill uppehälle åt den talrika arbetsklassen allt mer och mer minskades.
För all tala med en gammal liknelse, så handlade de såsom gumman i fabeln, hvilken slagtade hönan som värpte guld ät henne.
Då redan så mycket blifvit ytlradt i frågan vill jag icke längre uppehålla Hrrme, utan slutar med att uttrycka min tacksamhet för Ulsk., som gifvit oss della förslag samt att tillstyrka R. o. Ad. att antaga detsamma.
Frih. Fock, Alexander Georg:
Bland de många inkast emot nyttan af jernvägsanläggningar i vårt land, som här blifvit anförde, är det utan tvifvel ett bland de vigtigaste, som afser de stora kostnader, dessa anläggningar förmodas medföra.
Det kan måhända synas djerft af mig att till besvarande upptaga de så genomgripande aumärkmr, isynnerhet då jag icke har andra skål alt ställa deremot än hvad jag genom mina studier i ämnet kunnat inhemta.
Men äfven med fara att, såsom en föreg:de talare, derföre blifva apostroferad, vågar jag dock anföra resultatet af mina forskningar i detta afseende.
I Frankrike har förhållandet varit att jernvägsföretagen i början helt och hållet öfverlemnades ät den enskilda spekulationen.
Den första jernbanan i detta land, mellan St.
Elienne och Audrieux anlades år 1828 eller 1829.
Alla jernbanor, som sedermera allt intill år 1840 inrättades i Frankrike, till och med personella, hade lokala intressen att tacka för sin tillkomst.
Följden blef att de icke anlades efter något visst system.
Behofvet af ett sådant system och att få jernvägarne inrättade lill större nytta för landet i allmänhet, befanns likväl allt mer och mer trängande.
Men då regeringen slutligen år 1842 fann sig nödsakad att taga itu med dessa företag för alt briuga dem till ett helt, kunde det ej ske utan oerhörda uppoffringar och under vilkor, som man här knappast kan föreställa sig.
Lagen af den 11 Juli sistnämnde år stadgade att staten skulle betala ^ af jordersåttningen, och bekosta sjelfva jernvägsanläggningen med dess konstbyggnader.
Rörelsematerialens bildande öfverlemnades deremot åt enskilde.
Följden blef också att statens
Den 29 Juli e. m. 359 kostnader för jernvägsanläggningar uppgått till 700,000,000 francs, och de privata bolagens till 500,000,000.
Ungefär likadant är förhållandet i Preussen,oehuru ej i så stor skala, derföre alt man der började sednare.
Ar 1842 fallade regeringen derstädes det beslut att kraftigt understödja jernvägsanläggningar och anslog derföre 250,000,000 thaler lill åstadkommande af ett jernvägsnät af 220 tyska mil.
Till beslyrkande af Gr. von Rosens yttrande att ideen om jernvägar med acelamation emottogs och omfattades i detta land, anhåller jag att här få anföra, att den kommitté af 100 personer, som nedsattes för pröfvande af jern vägsfrågan, enhälligt förklarade att de ansågo en förhöjning af saltskatten vara för Preussen mindre skadlig än saknaden af sådane kommunikationsanslalter.
Jag anser detta vara ett talande bevis för den dä rådande öfvertygelsen om jernvägarnes nytta.
Alla jernvägar i Preussen hafva efter denna tid anlagts af privata män med af Regeringen lemnad garanti för en viss ränta på olika antal är.
I de länder der Staten från början sjelf utfört jernvägsanläggniugarne, såsom i Relgien och Hannover, (framför allt Belgieu), der har jernvägarne icke förorsakat annat än godt, och från dessa land har någon klagan deröfver icke försports.
Regeringen i Belgien ansåg dessa anläggningar, såsom ett medel till välmågans förökande och att förhjelpa Staten från dess financiella betryck.
Det enda land der jernvägsanläggningarne lyckats utan en sådan ledning från statens sida, är Förenta Staterne.
I intet land hafva också dessa anläggningar lemnat så lyckliga resultater, som derstädes.
Det finnes i Staten New-York en jernväg, sora lemnar akiieägarne 12 proc. årlig behållning.
Nord-Amerikas jernbanor bilda en väglängd af öfver 6000 egelska mil, och behållningen deraf utgör i medeltal 6 proc.
Dessa uppgifter äro hemtade från Stuchlié voies des Communications aux Etats Unis.
Jag anser således den stal handla klokt, och tillgodogöra sig hela Europas erfarenhet som från första stunden i sin hand tager ledningen af jernvägsföretagen och ordnar dem till ett helt.
Ty den dag kommer alltid, förr eller sednare, då sådant blir oundgängeligen nödvändigt, och medförande större kostnader ju längre det dragit på tiden.