Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då talaren, efter en lång elliptisk utvandring, ändtligen återkommit till ämnet med den förklaring, att om stadgandet icke kunde tillvägabringas på ett sätt, så borde man söka vinna ändamålet på ett annat, vill jag upprepa, att det är just detta, som jag velat motverka; och jag hoppas, att om det icke lyckas att få grundlagen ändrad i laglig form, skola R.
St. icke vilja deruti åstadkomma ändring i civil lagstiftningsväg.
På dessa skäl får jag förnya min anhållan, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes följa den vink, K.
M. sjelf gifvit, att nemligen anse hela den Nåd.
Skrifvelsen, med dess bilagor, endast såsom en upplysning, och icke företaga den till remiss förr, än 72 §. blifvit afgjord.
Jag anmälde mig att tala under det Hr Rosenblad hade ordet, och linner visst att det är dristigt att yttra sig i detta ämne, som med vidlyftighetens hela upplysande kraft blifvit afhandladt, och sedan R. o. Ad:s uppmärksamhet blifvit upptagen med framställningar ej allenast i detta ämne, utan äfven i många andra.
Jag skall försöka, att så mycket som möjligt hålla mig vid den enkla formfrågan, som nu är för hand, nemligen huruvida det går an, medan en ny redaction till en grundlags §. ligger på bordet hos R, St. till afgörande med ja eller nej, att pröfva samma redaction under namn af civil lag.
Hrr Cederschjöld och
Dalman hafva redan framställt de menliga följder, som möjligen skulle uppkomma genom ett sådant förfarande.
Cederström har deremot anmärkt, att det icke vore möjligt undgå att remittera en K. M:s Skrifvelse, och såvida Hr Gr. o. Landtm, icke skulle dela Hr Cederschjölds tanka, att denna Nåd.
Skrifvelse icke blifvit aflåten i ändamål af remiss, kan icke undgås, att Hr Landtm, gör proposition till någon remiss.
Dalman har föreslagit remiss till Constit.Utsk., andra åter, Frih. Boye och Hr Rosenblad, till BancoUtsk.
För min del får jag anhålla, att Hr Gr. o. Landm., i fall han anser remiss böra ske, ville göra R. o. Ad. den proposition, att K. M:s Nåd.
Skrifvelse må remitteras till BancoUtsk:s behandling i de delar, hvilkas antagande icke 86 Den 8 Mars f. ni. rubbar det beslut, som vid denna Riksdag fattas om bibehållande af Reg.F:s 72 §. i dess närvarande skick eller antagande af den nya redaction, hvilken vid förra Riksdagen blifvit föreslagen.
Sålunda tror jag, att man på ett grundlagsenligt sätt skall kunna komma från denna debatt. II. E. Hr Gr. af Wetterstedt:
Jag hembär åt en värd ledamot, Ilr Cederschjöld, en gärd af min högaktning för det lugna sätt, hvarpå han vidrört detta ömtåliga ämne, ännu mer ömtåligt, dä, efter hans åsigt, det skulle vara grundlagsstridig i formen.
Ju mera uti en så vigtig fråga, som denna, våra stridiga meningar om form eller sak bara stämpel af ömsesidig aktning och fördragsamhet, och det isynnerhet i ett ögonblick, då denna fråga väckt så mångå, vare sig inbillade eller verkliga, farhågor, desto mera skall den gnista, sorn frambringas af striden om meningarna, blifva, hvad den i lagstiftande församlingar bör vara, icke ett brännämne, utan ett medel att sprida ljus öfver frågan. H. R. o.
Ad. torde tillåta mig att återgå till anledningen för detta lagförslag och tilldragelserna vid sista Riksdag, hvilka ovilkorligen förena sig med behandlingen af den fråga, som nu är före.
St. vid sista Riksdag, under beståndet af nu gällande redaction af R.F:s 72 §., inkommo tili K.
M. och begärde
Dess sanction på en lag för Banken och derjemte Dess sanction på myntbestämningslagen, torde det icke hafva undfallit R. o. Ad., att K.
M. länge tvekade, huruvida
Han skulle lemna denna sanction eller icke. K. M. hade icke åsyftat någon delaktighet i lagstiftningen för Banken, K.
M. hade varit fullkomligt främmande för de åtgärder, som blifvit vidtagna i afseende på Banken och hade icke önskat någon delaktighet deruti; men då den öfvertygelse af aktningsvärda män bibringades Konungen, att han genom Sin sanction skulle gå jR.
St:s allmänna önskan till mötes, gaf Hän dertill sitt samtycke.
Ilan ienmade det, emedan Han trodde, att Ständerna genom denna begäran sjelfva antydde, att några ej förut existerande garantier för beståndet af den ordning, som önskades, borde beredas derigenom, att densamma icke finge ändras, utan begge Statsmagternas öfverenskommelse.
Detta var enda anledningen, hvarföre K.
M. lemnade sarfctionpri, K.
M. såg derjemte, att, under loppet af Febr. i,83'o, Ständerna inom sig sjelfva öfverenskomino om förändring af 72 §. i R. F., ledande till delaktighet för K. M. i lagstiftningen för Banken.
Det var först sedan åsigterpa deroth i älla 4 RitsSt. blifvit smmanjemnkade till ett hvilande grundlagsförslag, sorn K. M. d. 1 Mars lemnade
Sin sanction till myntbestämnings- och bancolagen, och K.
M. trodde då, att när en för honom främmande inverkan begärdes, skulle åt Konungen lemnäs en laglig väg, icke att deltaga i Bankens förvaltning, men att deltaga i lagstiftningen för de grunder, hvarifrån förvaltningen borde utgå.
Det var linder dessa åsigter och till följd af alla dessa premisser Den 8 Mars f. ra. 87 som R.
St. egentligen sammankallades till denna Riksdag, för att gifva verkställighet åt det beslut, som vid förra Riksdagen fattades.
K. M aflat till Ständerna Sin Skrifvelse af d. 8 sisth Febi'., och begärde, att de ville, så snart som möjligt, till afgörande företaga R.F:s 72 §.
Då var syftemålet icke något annat, än att afvakta denna frågas afgörande, för alt sedan inkomma med det på sagda §:s förändring grundade förslaget till bankolag.
IVlen farhågor hafva uppkommit (jag vädjar till Herrarna sjelfva, om icke så skett), och dessa hafva kommit till Konungens kunskap.
Konungen var då den förste, som i StatsRådet framträdde och förklarade:
När Jag hör, att farhågor uppstått för en lag, som måste bero på förtroende, så lemnar Jag detta lagförslag till Ständernas kännedom eller, såsom orden i protocollet lyda, då till min kunskap kommit, att man torde önska kännedom af detsammas innehåll, för att samtidigt med öfverläggningarna rörande R.F:s 72 §. behandlas, har Jag beslutat att meddela R.
St. sagda lagförslag; delta meddelande är nu skedt, i delta meddelande finnas alternativer framställda, men lagen är uppgjord under åsigten af 72 §:s nya redactions antagande.
Det var under denna och icke under någon annan åsigt, som förslaget uppgjordes, och 10 §. i bancolagen visar tydligen, att Konungens deltagande i Bankens lagstiftning är antaget såsom gifvet.
Således och då bancolagen, i anledning af de stadganden, som derom blifvit införda, väckt farhågor, kan jag icke annat än högtidligen förklara, att dess öde i afseende på dessa lagstadganden kommer att bero af afslag eller antagande af 72 §:s nya redaction , och att jag skulle vara den förste att med Hr Cederschjöld säga, att detta förslag bör hvila tills det är afgjordt, huruvida denna §:s redaction vinner bifall, om jag icke trodde det vara mindre öfverensstämmande med lagliga former att neka remissen.
Jag kan icke dela denne värde ledamots farhågor för det, att icke BancoUtsk. och R.
St. kunde fullkomligen pröfva, ändra och afgöra det af K.
M. nu lemnade förslag till bancolag.
St. kunna, om de så vilja, till :K.
M. inkomma med ett alldeles nytt förslag, stödt på hvad vid denna Riksdag i grundlagsenlig ordning blifver beslutadt.
Detta är hvad jag trott mig böra nämna.
Jag känner icke allmänna åsigterna i detta ämne; men, såsom jag förut förklarat, månne icke sjelfva vägran till remiss kunde vara lika stridande mot formen, som att nu låta förslaget undergå granskning, då 56 §.
R.F. och 44 §•
Riksd.Ordn. innehålla, att Konungens Propositioner skola till Utskott remitteras, innan de till afgörande i Ståndens plena företagas?
Jag medger, att frågan om förslagets enlighet med grundlagen sålunda kan komma under Ståndens pröfning; men att nu genast upptaga den, vore att inlåta sig i en så ömtålig grundlagsförklaring, att jag icke vet, huru frågan skulle kunna redas.
Jag kan icke inse, att, om detta förslag till Den 8 Mars f. m. bancolag kommer att remitteras till BancoUtsk., så viii detta Utsk. som R.
St., sedan beslut blifvit fattadt om den nya redactionen af 72 §., icke skulle äga rätt att, med ledning af detta beslut, göra de ändringar i detta förslag, som kunna finnas nödiga.
Hr Cederschjöld har anmärkt, i afseende på de förändringar ifrågavarande lagförslag undergått, sedan det var hos Högsta Domstolen, att Högsta
Domstolen bort hafva yttrat sig, huruvida det öfverensstämde med grundlagen.
En värd ledamot, Hr Stråle, har redan till en del besvarat denna anmärkning.
Jag torde äfven få fästa Hr Cederschjölds uppmärksamhet derpå, att Högsta
Domstolen endast befattat sig med det juridiska, och att grundiagen icke lär stadga, det Högsta Domstolen, då fråga är örn en financiel lag, bör sysselsätta sig med annat än den juridiska delen.
Då likväldet förhållande, att förslaget undergått förändringar sedan Högsta
Domstolen deröfver yttrat sig, kunde verka farhågor, att något af det juridiska sedermera blifvit förändradt eller borttaget, skall jag, fastän jag fruktar att trötta R. o. Ad., upplysa, att dessa förändringar röra endast financiella ämnen.
De förändringar, förslaget efter Högsta
Domstolens hörande undergått, bestå deri, att i 4:<le §. efter orden namn och beskaffenhet står som helst, må ej; hvaremot förut varit infördt: de vara må, vare nu och alltid frikallade att, samt efter ordet beläggas nu finnas orden och ej heller i stället för eller att.
Sedermera har i 8 §. det tillägg blifvit gjordt:
"Hvad utaf grundfonden vid något "tillfälle användes, skall derefter af bancovinsten ersättas, så "att fonden, så snart ske kan, återbringas till sitt ursprungliga belopp."
Detta måtte icke vara någon juridisk fråga.
I slutet af 11 §. står nu:
"Konungens ombud läte i protokollet anteckna sina under öfverläggningen meddelade yttranden, men öfvervare icke besluten.”
Förut stod der:
"Konungens ombud må i protocollet låta anteckna sina unker öfverläggningen meddelade yttranden, men deltage icke "i besluten.”
Förändringen blef gjord derföre, att man ville ännu mei’a lugna dem, som trodde, att Konungens ombud skulle få ett öfvervägande inflytande i Banken.
Vidare stod i slutet af 16 §.:
"innehållande
U v. v. fint silfver."
Detta utföres nu sålunda: "af den vigt och halt, som K.
Förordn. om mvntfoten af d. 25 Juni i83o bestämmer.”
Man ansåg det blifva klarare att åberopa sjelfva Förordn.
Sedermera förekommer 18 §., som blifvit utesluten, sedan förslaget var hos Högsta Domstolen; den hade följande lydelse:
"Statens inkomst genom allmänna bevillningen, sådan den "vid hvarje Riksdag fastställd blifvit, insättes på särskild de"positionsräkning, och förskjute Banken, i mån af behofvet, "på denna räkning en summa, svarande mot ett års bevill— "ning; dock bör hvad för ett år förskjutet blifvit, vara till "ful - Den 8 Mars f. m. 89 fullo betäckt, innan nytt förskott får äga ruin.
Denna §. torde H. R. o.
Ad. finna icke innehålla något juridiskt.
För öfrigt är i 19$. ordet oundgängligen uteslutet efter orden Bankens egna förbindelser det, samt har i 20 §. tiden för belåning å brukseffecter samt tackjern blifvit utsatt till 9 i stället för 6 månader, äfvensom i 2r efter orden ”discontrörelse på namn” blifvit tillagdt: ”och på publika papper.”
Dessa äro alla de förändringar, som förslaget undergått , sedan Högsta Domstolen hördes.
Jag förnyar, hvad jag förut yttrat, att jag icke kan inse, att någon våda uppstår af remiss å förslaget, då Stånden hafva sig förbehållet att öfver frågan besluta, och att jag icke skulle hafva något emot att förena mig med Hr Cederschjöld i begäran, att det finge hvila, tills redactionen af 72 §. blifver afgjord, med mindre jag ansåg, att man då skulle gå grundlagen lika så nära, som den värde ledamoten anser alternativerna hafva tillvägabragt.
Med förbigående af allt, som blifvit yttradt i hufvudfrågan, i hvilken jag föresatt mig att icke yttra ett ord, äfven derföre, att jag gerna vill behålla hvad de Herrar, som nu yttrat sig derom, redan förlorat, nemligen nyhetens behag för hvad de vilja säga, då hufvudfrågan förekommer till afgörande, en egenskap, som icke kan tillhöra deras yttranden, hvilka för 2:dra eller 3:dje gången framställa sin mening; vill jag utlåta mig endast i formfrågan.
Deri hafva Hr Cederschjöld och Gr.
Spens yttrat sig.
Den förre, hvilken uttryckt sig med en grannlagenhet, som får hela min högaktning, har sagt, att örn vi gifva remiss, hvilket likväl enligt grundlagen är det enda vi kunna göra, så blir det för sent att sedermera eftersinna, om hufvudsaken innehåller något grundlagsvidrigt eller icke.
Denna betänklighet kan jag ej godkänna.
Mig förefaller det klart, att vi ej annorlunda än genom remiss kunna komma från saken, om vi vilja lyda 44 och 49 §§• Riksd.Ordn., och jag ser ej, att jag genom bifall till remissen lagt hand på mitt yttrande i hufvudsaken; ty R. o. Ad. kan icke genom remissen hafva förverkat sin rätt att pröfva, huruvida de skäl, Hr Cederschjöld anfört, äro grundade.
Hvad åter angår den begäran, Gr.
Spens ställt till Hr Gr. o. Landtm., att remissen till BancoUtsk. måtte innehålla en distinction, hvarigenom TJtsk:s handläggning skulle inskränkas till en del af förslaget, så kan jag omöjligen dela Hr Gr:s tanke.
Jag tror tvärtom; först af det skälet, att sjelfva distinctionen sjvulle innebära ett inträngande i den grannlaga hufvudsaken, hvartill vi icke äga någon rätt, så länge vi blott hafva formfrågan att afgöra, och sedan af det andra skälet, att jag icke allenast har det'förtroende till 4 H. 12 * 9° Den 8 Mars f. ra.
BancoUtsk:s ledamöter, att de sjelfva skola inse, huruvida en inskränkning i deras yttrande öfver lagförslaget är nödig, utan jemväl i alla fall framdeles har full rätt att pröfva, om de dervid gått för långt eller icke.
Jag anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om proposition på remiss till BancoTJtskottet.
Jag skall icke ingå i afgörande eller bedömande af den större eller mindre nödvändigheten att förändra 72 §.
Reg.F.; jag får tillfälle att derom yttra mig, då det hvilande grundlagsförslaget förekommer.
Jag vill ej heller ingå i undersökning om behöfligheten af de flera stadganden, ifrågavarande förslag till banklag innehåller; jag reserverar mig rättigheten att, sedan formfrågan blifvit afgjord, få i ett annat eller detta plenum yttra mig i hufvudsaken, och anhåller således nu endast att få öfvergå till formfrågan.
Då jag först hörde Hr Dalmans yttrande, kan jag icke neka, att jag ansåg den af honom uppgifna mening, att
Styrelsen skulle här vilja hafva en väg öppen att, på sätt Riksd.Ordms 8g §. föreskrifver, i civil lagstiftnings väg genomdrifva samma sak, som möjligen i grundlagsenlig väg icke skulle gå igenom, och jag trodde detta Hr Dalmans yttrande vara föranledt af en för tillfället fattad mindre ljus eller, kanske rättare, för mörkt uppfattad ide' om Styrelsens afsigter; men sedan jag hört Hr Rosenblad öppet bekänna, att kan man icke få lagen stiftad på ena sättet, bör man genomdrifva den på ett annat sätt, anser jag mig pligtig söka bevara vår statsförfattning mot möjligheten af ett sådant mot grundlagarna stridande försök.
I detta fall hembär jag min tacksamhet till H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, som öppet förklarat, att Styrelsen här icke utlagt en sådan snara, då H. Ex. sagt, att om den föreslagna nya redactionen af 72 5- Reg.F. förfaller, skall äfven detta förslag till banklag förfalla.
Jag tror således, att den farhåga ej bör äga rum, att vi kunna få samma stadgande, som nu åsyftas, intaget i banklagen, om också grundlagen blefve oförändrad.
Jag erkänner likväl med Hr Cederschjöld det mindre grundlagsenliga deri, att remittera en K. M:s Propos., som står i strid med grundlagen.
Jag erkänner, att för att stadga mitt bedömande, huruvida den nya redactionen af 72 §. borde antagas eller icke, hade jag önskat, hvad jag jemväl yttrat för några af Styrelsens organér, att man linge tillfälle att se K.
M.'s förslag till banklag och huru K.
M. från första början uppfattat den magt, som, enligt den förändrade redactionen, K.
M. tillkomme; hvilket jag så mycket mera önskade, som man icke kan fördölja, att denna redaction är vådlig och mindre väl vald.
Då jag nu erfarit innehållet af lagförslaget, är jag dock icke kommen ur det bryderi, hvaruti jag fann mig, derföre att det icke är framstäldt i den form, att det grundlagsenligt kan remitteras.
Jag bade föreställt mig, att förslaget bort vara sådant, att det inne - Den 8 Mars f. m. 9« hållit alternativa stadganden för bifall eller afslag å 7a §:s nya redaction, i hvilket fall vi hade tryggt kunnat remittera förslaget; men nu är förhållandet icke sådant, hvilket jag dock förklarar så, att tiden varit för kort att, efter det K..
M. beslöt lemna B,.
St. kännedom af banklagen, uppgöra de alternativa förslagen.
Vi befinna oss nu i en ganska kinkig formfråga, och jag medger, att Hr Cederschjöld i alla sina framställningar haft fullkomligt rätt.
Således önskade jag, att målet finge hvila, tills frågan om 72 §. blifvit afgjord
Men jag tror mig äfven kunna uppgifva ett sätt, hvarpå remiss kunde bifallas.
Jag ber att först få besvara Hr Dalmans hemställan om remiss till Constit.Utsk.
Om vi se i grundlagen, huru beskaffade de mål skola vara, som remitteras till detta Utsk., erfara vi, att detta mål omöjligen kan remitteras dit, emedan sådant förutsätter ett grundlagsförslag, som skall hvila till nästa Riksdag, hvilket icke kan vara meningen med denna lag.
Spens har åter föreslagit, att i propositionen skulle intagas, att R. o. Ad. ville till BancoUtsk. remittera K. M:s Propos. i de delar, som icke rubbas, antingen den nya redactionen af 72 §. antages eller icke.
Om man noggrannt betraktar detta förslag, finner man, att det ej är annat än Hr Cederschjölds, att frågan må hvila, emedan R. o. Ad. icke på förhand kan afgöra, hvilka delar genom beslutet rörande 72 §• kunna rubbas, och sålunda kunde ej remissen afgå, förrän detta beslut är fattadt, hvilket blefve hvad Hr Cederschjöld föreslagit.
Då jag likväl tror, att man bör söka förlika grundlagens föreskrift i Riksd.Ordnts 44 §•> som bjuder remiss å en K. M:s Propos., med den, som förbjuder att remittera en, som står i strid med grundlagen; så skall jag våga till Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad. framställa det förslag, att proposition på remiss framställes med det tillägg, att R. o. Ad. beslutar remiss under den förklaring, att, i händelse den nya redactionen af 72 §. blifver uti något Stånd afslagen, R. o. Ad. anser alla §§. i förslaget, hvilka icke då instämma med grundlagen, böra förfalla.
Detta instämmer med H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts förklaring, att nemligen förslaget skall stå eller falla med 72 §:s nya redaction; och om Hr Gr. och Landtm, vill gifva oss denna proposition, tror jag mig med godt samvete kunna bifalla remissen, emedan jag då icke behöfver befara den snara, Hr Rosenblad antydt, att nemligen saken i alla fall skulle drifvas igenom.
Hr Stråle: H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt har till en del förekommit mig i afseende på den anmärkning, en ledamot gjort vid Högsta Domstolens yttrande i ämnet.
Jag får fästa den värda ledamotens uppmärksamhet derpå, att han troligen icke rätt uppfattat meningen i mitt yttrande.
Jag har classificerat de stadganden, ifrågavarande förslag in - D e n 8 Mars f. m. nehålier, och sökt visa, att endast Bankens rättigheter och skyldigheter mot enskilda personer och dessas rättigheter och skyldigheter sins emellan kunde tillhöra Högsta Domstolens granskning; hvaremot jag ansåg de §§., som grundade sig på suppositioner om en ny §. i vår grundlag, icke vara bland dem, hvaröfver K.
M. ville höra Högsta Domstolen, emedan Högsta
Domstolen aldrig tillkommit att afgifva utlåtande i grundlagsfrågor.
Jag kan således icke för min del finna, att det kan anses hafva varit Högsta Domstolens mening att tillstyrka de §§., som bero af grundlagen, och tror jemväl, att om man läser Högsta Domstolens protoeoll, skall det i afseende på dessa §§. finnas innehålla hvarken utlåtande elier tillstyrkande.
Frih. Rantzou, Joli. A Ib.:
Jag reserverar min rätt att i nästa plenum utveckla mina anmärkningar emot förslaget; men då jag i hufvudsaken instämmer med dem, som talat deremot, förenar jag mig med Ilr Cederschjöld i den åsigt, att saken bör hvila, intilldess frågan om 72 §.
Iteg.F. blifvit afgjord.
Skulle deremot R. o. Ad. anse, att remiss till Utsk. ovillkorligen bör ske, så är min tanke, att detta lagförslag lika ovilkorligt bör hänvisas till Constit.Utskottet.
Jag skall äfven hålla mig inom formfrågan, och får då först hembära min tacksamhet till H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, som, i egenskap af Konungens Rådgifvare, tillkännagifvit, att det icke är Konungens afsigt, att på det sätt, Hr Rosenblad antydt, komma till den åsyftade förändringen i lagstiftningen för Banken.
Jag anser denna förklaring vara i full öfverensstämmelse med den åsigt, som blifvit yttrad af Hr Cederschjöld, med hvilken jag till alla delar förenar mig.
Jag erkänner dock, att jag hade önskat, att denna Nåd.
Skrifvelse icke varit i form af en Propos.; den hade då lemnat det ljus, Gr. af Wetterstedt velat sprida, i stället för att innehålla brännbara ämnen.
I det skick, hvari saken nu står, tror jag, att man bäst kan komma till slut, om man lagger den på bordet; och jag får begära dess bordläggning på grund af 49 §■ Riksd.Ordn,, som stadgar, att om fråga uppstår om och hvart remitteras bör, kan denna fråga hvila till nästa plenum.
Om den således nu lägges på bordet, kunna vi komma i tillfälle att fatta beslut om 72 §. och att sedermera på formenligt sätt remittera ifrågavarande K.
Skrifvelse, hvarå remiss icke kan vägras, då den ankommit såsom en Proposition.
Cronhjelm förenade sig med Gr. Horn.
Jag instämmer med Grefvarna Cronhjelm och Horn i hembärandet af tacksamhet till H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt för den förklaring, han gjort, att detta lagförslag skulle förfalla, i händelse den nya redactionen af 7a icke blefve antagen.
Jag har för min del derigenom D c n 8 Mars f, m. 93 blifvit lugnad för den oro, jag fått genom detta lagförslag, och hvilken nyss stegrades genom en värd ledamots tillkännagivande , att hvad man icke vann på en väg skulle sökas på en annan.
I händelse denna fråga nödvändigt skall remitteras, är äfven jag af den mening, att man bör från II. o. Ad:s bord förflytta den till Utsk:s, nemi. med förständigande, att, i händelse 72 §. icke blifver bifallen, saken kommer att förfalla.
Jag finnér mig icke, hvarken af Frih. Cederström eller Gr.
Cronhjelm, öfvertygad derom, att detta mål icke kan grundlagsenligt remitteras till Constit.Utsk.
Deremot finner jag alt, enligt 81 och 83 §§. R.F., alla frågor om ändring, upphäfvande eller förklaring af grundlagarna skola handläggas af Constit.Utsk., antingen de härleda sig från Konungens Propositioner, som framställas i Ståndens plena, eller från enskildas motioner, som anmälas i Utskottet.
Om man således antager, hvad jag antager, att ordalydelsen af denna K. M:s Propos. är stridande mot vår nu gällande grundlag, måste jag äfven anse Konungens afsigt hafva varit att föreslå en ändring i grundlagen och att denna fråga skulle i grundlagsenlig väg behandlas, hvilket icke kan ske på annat sätt, än genom remiss till Constit.Utsk.
Då jag med samma tacksamhet, som de öfriga ledamöter, hvilka redan uttryckt den, hört H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt tillkännagifva Konungens Rådgifvares öfvertygelse, att meningen här icke varit annan, än att denna banklag skulle antagas endast i den händelse, att redactionsförändringen af 72 §. ginge igenom, så hafva många af mina farhågor försvunnit; och jag vill derföre förena mig med Gr. Cronhjelm och Hr Cederschjöld örn remiss med sådant förbehåll de föreslagit, hvarigenom jag tror, att inan bäst förlikar de skiljaktiga åsigterna.
Denna discussion har redan blifvit betydligt förlängd, ehuru den hufvudsakligen endast rört formfrågan; men formen är ofta svårare att utreda, än grunden af en mängd ärenden.
När jag anhöll om ordet, hade ännu icke Råga uppstått, roen sedan har fråga uppstått om bordläggning af den del af ämnet, som rörer olika begrepp om hvart ärendet skall remitteras.
I händelse denna bordläggning äger rum, skall jag äga föga eller intet att säga, och äfven i motsatt händelse kan hvad jag önskade framställa föga vara annat, än en återklang af hvad en annan af Konungens Rådgifvare förut för H. R. o.
Ad. framställt.
E11 annan värd ledamot, Gr.