Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den enkla prakti.ka orsaken, hvarföre det i grundlagen stadgas att frågor örn författningars stiftande eller andi ing anses vara af vigt, är den, alt missbruket af den arbitrage, sorn eljest skulle ligga bos den auctoritet, hvilken skulle bedömma orri författningen eller förändringen vöre af vigt eller icke, anses vara vådligt och böra undvikas.
På samma sätt synes mig bär äfven denna fråga böra betraktas.
Det har aldrig fallit Const.Utsk in, att alla R.
St:s önskningar skola vara af vigt, men
Utsk har varit af den tanke, alt missbruket af dm arbitrage, sorn skulle kunna finnas hos den auctoritet, som skulle bestämma om de vöre af vigt, skulle kunna vara vådligt, och alt, om icke det vore vådligt, skulle dock fruktan för detta missbruk vara vådlig.
Const.Utsk. liar ihågkommit, att vid R.
St;s önskningar och deras förhållande till
Styrelsen fäster sig eller kail möjligen i tidernas längd fästa sig ett parti-förhållande, och att vid sådant skick det skulle vara godt och nödvändigt att hafva ett bestämdt stadgande, som gjorde att man icke kunde skylla Regeringen i en framtid inom ett Const.- Utsk. för ett alltför lösligt behandlande af dessa önskningar.
Den siste värde talarens anförande har tillräckligt ådagalagt, att äfven ibland de mål eller frågor, ehvad de kommit från R.
St. eller icke, sorn kunna blifva föremål för öfverläggning i Statsrådet, och der, efter den i edaetion, sorn Hr von Hartmansdorff föreslagit, skulle fordra behandling af det större antalet ledamöter, kunna förekomma ganska många mål af ringa vigt och betydenhet.
Måhända skulle äfven det exempel, jag vill icke säga det beslut, som Hr von Hartmansdorff här åberopat, kunna hänföras dit; men då äfven sådana frågor som denna stå intagna uti ifrågavar. cathegori, så är det så mycket mer ådagalagdt, att alla de R, St:s önskningar och framställningar, sorn kunna fordra denna noggrannare pröfning, redan finnas i alla fall inbegripna i denna cathegori.
De som icke kunna inbegripas hvarken under frågor örn nya allmänna författningars vidtagande, samt upplnifvande och förändring af de förut gällande, eller under frågor om nya allmänna inrättningar uti särskilda Styrelsens grenar, med flera af dylik beskaffenhet, för utt icke nämna dem som röra stiftande af grundlag, kunna icke vara annat än högst obetydliga.
Skulle man då fordra afl minst sex af Statsrådets ledamöter skola öfvervara föredragningen af dessa obetydliga mål, så skulle det endast ske af det afseende, som fordrades för den person, som gjort framställningen eller inkommit med sin önskan, d. v. s. R.
St. och såsom D e u i December. ett skäl i delta hänseende liar Gr.
Spens anfört huru man kunde tänka sig, alt dervid kunde fästa sig parti-förhållanden eller parti-opinioner, sorn kunde fia ett eller annat salt inverka på pröfningen.
Gm man skulle af någon sådan consideralion eller egard för R.
Sits framställningar, bestämma ett större antal ledamöters närvaro i Statsrådet eller förutsätta en vidsträcktare pröfning äfven för de möjligen förekommande smärre frågor, som icke i a|la fall skulle komma under denna cathegori; då fordrade val också billigheten, mine herrar ! ali det funnes ett stadgande i motsatt hänseende, nemi. då konungamaktens framställningar komma under pröfning hos R, St.
Månne icke der lika latt parti-förha 1— landen eller olika opinioner kunna göra sig gällande vid behandlingen af ärendena, och m inne icke åtminstone för de stora vigtiga frågorna, för hvilkas behandling inom Utsk. och afgörande inom RiksSttn icke något sådant stadgande linnés, det vore mycket nödvändigare än för dessa obetydliga småsaker, hvilka icke i alla fall skola behandlas af ett större antal Statsi åds-ledamöter, alt stadga detta särskilda afseende? dag skulle tro, att när Coust.Utsk. nedskref dessa rader, hade Utsk. förut bort nedskrifva andra räder, sorn hade innehållit, att förslag lill R.
St. uti Konungens propus. om statsverkets tillstånd och behof eller Konungens propostr rör."de stiftande eller ändring af grundlag, äfvensom Konungens propostr ronde ändring af allmän lag, icke skulle få behandlas i Utsk., utan att t. ex. minst £:delar af ledamötcr ne vöre närvar., och icke uti RiksStin, utan att åtminstone en viss fraction af ledamöternes antal funnes tillstädes.
Hade elt sådant förslag, utvisande aktning för de framställningar, som komma frän konungamakten, och åsyltande en mera noggrann pröfning deraf, varit af Coust.Utsk. afgifvet, då hade det varit utan allt tvifvel att man gerna kunnat antaga äfven de här föreslagna ruderna, men då Coust.Utsk. icke afgifvit ett sådant förslag, och då dessa rader, afven om ett sådant förslag vore afgifvet, ej kunde anses vara af någon större vigt, så tror jag alt det vore olämpligt att godkänna dem, och instämmer derföre med Hr von Hart mansdoi (f. Gr.
Jag har verkligen ej varit nog lycklig att kunna inhemta den fullkomliga conscqvensen af den siste värde talarens argumentation.
Jag tager mig friheten först egli främst bedja honom taga i öfvervägande, alt det åligger Cons!
Utsk. alt inkomma med sådana förslag, som det ansei1 nyttiga och behölliga.
Hvad den värde talarens anförande vidkommer, att Coust.Utsk. bort afgifva förslag för vinnande af en större talrikhet inom Utsk;n ; så har det icke kommit till Const.Utskts kännedom att något så beskalfadt stadgande varit behöflig!, och Coust.Utsk. bnp haft svårt att föreslå stadgande!) för ett full, som Utsk. veterlig! icke inträffat, nemi. att Konungens proposir blifvit 21 Den i December. i Utsk. så lösligt behandlade, att icke antalet af de ledamöter derstädes, soni handlagt dem, varit så stort det för tillfallet kunnat vara, och äfvenså vågar man inom Const.- Utsk. föreställa sig, att någon lag om sjelfva .Ståndens fulltalighet vid afgörande! af R. propos:r ej heller varit behöflig, ännu mindre nödvändig, samt att en sådan säkerligen blifvit återförvisad såsom icke behöflig.
Men jag tror, mine herrar! att i denna fråga är för dem, sorn bestrida Ulskts förslag, det enklaste och öppnaste behandlingssättet att rent ut uttala den mening, att man å ena sidin blott erkänner konungamakten berättigad till afseende och aktning, men å andra sidan icke gerna vill medgifva att R.
St. utgöra en integrerande del af statsmakten, samt att de således i denna egenskap äfven böra åtnjuta något afseende från den andra statsmaktens sida.
Det faller af sig sjelft, mine herrar! att den opinion, som i detta fall är den mäktigaste, är den, som för tillfället äger bästa utsigten att göra sig gällande, och minoriteten får i detta hänseende, likasom i alla andia, underkasta sig majoritetens beslut; men för min enskilda del, och utan att kunna veta hvad beslut Utsk. på grund af en återreiniss kan komma att fatta, kan jag ej underlåta att förklara, det jag måste vidblifva min opinion ; ty jag är innerligen öfvertygad om att det goda förståndet statsmakterna emellan ingalunda förminskas derigenom att R.
St. förunnas något mera afseende i deras egenskap af Svenska folkets representanter, än det afseende, som kan af konungamakten lemnäs åt den enskilda individen och från densamma utgångna ansökningar och önskningar.
Det är på denna grund jag skulle önska godkännande af Const.- Utsk:s förslag, men jag förutser med mycket lugn det motsatta förhållandet, eller dess underkännande af den opinion, som åtminstone inom detta
Hus synes i delta afseende vara den rådande.
Det är visserligen sannt, på sätt Gr.
Anckarsvärd anfört, att det beror endast af Const.Ulsk. att inkomma med de förslag Utsk. pröfvar nödiga; men det lär vara de Stånds rätt, som pröfva dessa förslag, de Ståndens ledamöters rätt, som ingå i en sådan pröfning, att dervid anställa jemförelse om ändamålsenligheten af de förslag Utsk. afgifver, antingen isolerade eller i samband med andra förslag, som i deras tanke kunnat fordra mycket snarare handläggning, ehuru Utsk. ansett så icke vara förhållandet.
Derföre tror jag, att det varit mig fullkomligen behörigt och tillständigt att ingå i pröfning under hvilka förhållanden jag trott att man kunde antaga Utskts förslag.
Anckarsvärds yttrande om att han anser att en viss sida, vare sig inom detta Hus eller inom R.
St. i allmänhet, icke skulle vilja tillerkänna R.
St. dess andel i statsmakten, så tror jag detta yttrande vara fullkomligt orik - Den i December. tigt.
Jag för min del känner icke någon fraction inom R.
St., sorn icke fulleligen erkänner R.
St:s egenskaper alt vara sjelfve en statsmakt, och jag tror att det beliöfves ganska ringa betraktande af hvad som nu tilldragit sig för att finna att icke är det den statsmakten, sorn vunnit minsta afseende, minsta consideration och minsta yttre uppmärksamhet. leke är det den statsmakten.
Jag ämnar yttra mig öfver de framdragna byxorna.
De som tro att dessa äro af en underordnad vigt bedraga sig rätt mycket.
Jag är öfvertygad om, att, då R.
St:s fullkomliga rättighet är att framställa sina önskningar, och på en annan sida man icke kan förvänta att en Konungs uppmärksamhet skall vända sig på småsaker, en Konung, helst sådan som Sveriges är, gerna iakttager tillfället att göra sina undersåtare till viljes; och om det tillätes mig att fullfölja denna liknelse, samt förmoda att R.
St. skola i und. hos Konungen framställa den önskan att armeen måtte beklädas, öfre delen af kroppen med ett godt commisskläde, hvilket beliöfver till sin fabrikation utländsk ull, emedan den Svenska icke förslår till commissklädels tillverkning i vårt land, men till andra delen af kroppen med inhemskt vadmal; så tror jag att Konungen skall med sin perspicacile' och ljusa blick finna att det vore det bästa sätt att uppmuntra fårafveln i hans land, och kanske skall han då säga, att detta mål ingalunda är af så liten vigt, att Konungen ens skulle vilja afgöra det uti ett mindre antal Stalsråds-ledamöters närvaro.
Derföre finner jag ingalunda att detta mål kan classificeras bland de minst vigtiga, och får således instämma i hvad Gr.
Spens yttrat, att minst citationen af delta exempel kan i min vördsamma tanke föranleda till någon ändring i den af Utsk. föreslagna stylisering.
Af alla de anmärkmr, som mot mitt förslag kunna göras, hade jag minst väntat mig deri, att jag skulle hafva visat nog ringa aktning för R.
Under de ofta förekommande anfallen mot och klandret af dem från mina motståndares sida under denna riksdag, och äfven under föreg:de riksmöten, har jag vanligen varit den, som här tagit deras försvar.
Sålunda är det ingalunda från missaktning, som min motsträfvighet härleder sig, utan derifrån att jag anser förslaget vara hvarken nödigt eller nyttigt.
Den härleder sig helt enkelt derifrån, att 0111 man fordrar det flera ledamöter skola vara tillstädes i Statsrådet, så vållar det vanligen uppskof med ärendenas föredragning, i lliy, att om Statsrådets ledamöter hafva tjenstledighet, äro sjuka eiler frånvarande, så mäste de vigtigare målen uppskjutas.
Är det nu bestämdt föreskrifvet i grundlagen, att alla R.
St:s framställningar skola anses vara vigtiga, så blir också följden, att dessa blifva bland de mål som Den i December. ofta måste uppskjutas, emedan Statsråds-personalen icke iir fulltalig.
Delta iir hvad jag velat förekomma.
Att något godtycke eller någon likgillligliet herrskat i sältet alt behandla R.
St:S framställningar, det kan jag bestrida, så långt mili erfarenhet räcker.
Det iir för en hvar, som känner sältet att behandla målen hos K. M, bekant, att det tillhör föredraganden, genast ett mål inkommer, alt remittera det, innan drl föredrages hos K.
M. Men man har med R.
Sits skrifvelse!’, åtminstone så vidt jag känner, alltid iakttagit att, ehuru ringa föremål deruti än varit alband hule, föredraganden likväl icke tillåtit sig remittera eller handlägga dem på eget bevåg, utan först gjort framställning derom i sittande Statsråd.
Jag förbigår de smärre anmärkntr, som för öfrigt blifvit gjorda och får vidhålla den anmärka, jag vördsamt framställt.
Jag anhåller om ursägt för det jag ännu nödgas uppträda i detta amne.
Till Hr von Hartmansdorff, som säkerligen för närvar, har bland oss den största erfarenheten af sjelfva sakförhållandet, tager jag mig friheten stalla en fråga, huruvida de mål, som kunna rubriceras under R.
St:s önskningar eller framställningar, verkligen äro af ett så stort antal att derifrån kunde härledas den olägenhet, som Hr von Hartmansdorff anfört såsom ett af skälen hvarföre icke ett fulltaligare iStatsråds närvaro vid behandlingen af dessa frågor borde bestämmas.
För öfrigt ber jag äfven alt få yttra, ali under deri granskning af Statsrådets proh, som tinder denna riksdag försiggått inom Coust.Utsk., har jag varit i tillfälle att erfara, att vid allt för få tillfallen ett ringare antal än Gay Statsråds-ledamöler vid målens föredragning varit närvar., och på denna grund skulle jag vilja tro alt intet skäl till underkännande af Coust.Utskts förslag från denna invändning borde med rätta kunna bernias.
Fn annan sak, och detta blir en opinionsfråga, hvilken jag ganska väl linner kan hafva sina förespråkare oci: äfven sina motståndare, är den, huruvida R.
St. böra anses vara berättigade till det afseende afl önskningar eller framställningar till Konungen från deras sida böra tillerkännas något större afseende än den enskildes framställningar i allmänhet, och det torde egentligen vara detta, som utgör sjelfva hufvudfrågan.
Utgående från den synpunkt, att lika vidrigt det är att R.
St. alltför löslig! och knapphändigt affärda K. pro posti-, de må röra Rikets försvarsverk eller andra vigtiga och nödvändiga åtgärder, lika vidrigt må det äfven anses, om möjligen, hvilket man dock ej borde behöfva af en vis Regering befara, R.
Sits önskningar och framställningar icke skulle behandlas nied största noggrannhet i öfverläggningsväg elier till och med något - Den i December. got företräde i afseende å behandlingen åt dem lemnäs framför andra ärenden.
Jag erkänner visserligen, att R.
St. kunna framkomma och ofta framkommit med önskningar, sorn icke kunna gillas och ej heller blifvit gillade ; men att sjelfva den hos Regeringen föregående öfver läggningen måste bära stämpeln af grannlagenhet mot R.
St., hvilka utgöra en del af lagstiftande maiten, tyckes af dylika frågors ursprung gifvet.
Emedlertid synes mig i alla fall åtminstone icke vara ur vägen, alt en sådan punkt, då den nu är framställd och önskad, må inkomma i grundlagen.
Endast skulle jag dervid vilja göra den anmärkn., aät R.
St:s framställningar och önskningar äro nu satta framför ändringar af lagar, ehuru både den ena och andra statsmakten bör anse lagen vara öfver sig såsom ett allmänt rättesnöre, Således skulle jag tro att frågor om ändringar af grundlag och andra lagar i denna § böra föregå R.
St:s framställningar och Önskningar, så mycket hellre, som vi just nu hört, att frågor af så högst underordnad vigt deribland förekomma.
Det exempel, som en talare här framställt om sättet för fåi— afvelns förbättring, torde icke till så betydlig del ingrediera i detv af honom förordade förändringen i armeens beklädnad, att det dervid behöfde alt tagas i betraktande.
Jag skulle derföre tro, att när alldeles underordnade frågor stundom kunna förekomma uti Sländernes önskningar, dessa sednare med skäl kunde sättas efter lagfrågorna.
I öfrigt har jag ingenting emot att den föreslagna redaclionsföräodringen må antagas.
Jag ber R. o. Ad. om ursagt, att jag äfven upplager de förut omnämnda byxorna.
En värd talare, Hr von Hartmansdorff, har framställt såsom ett exempel, alt denna fråga vore af så liten vigt, att den icke borde hos Konungen i önskningsväg af R.
St. framställas; men jag ber alt få svara den värda ledamoten alt just denna fråga är af stor vigt.
Vi hafva gjor t ett Öfverslag, huruvida eller hvad besparing af statsmedlen skulle vinnas, orri de förut nämnda grå byxorna kunde blifva allmänt antagna.
Det gör icke mindre för hvarje gång, sorn ny beklädnad lemnäs för armeen, än ett capital af 40,000 r:dr r;gs.
Det tyckes då likvisst, att dessa 4°>00° ■':dr icke äro en småsak.
Utan att det ar nödvändigt att hela Statsrådet deröfver hör afgifva sitt yttrande, och jag kan icke frångå, alt så väl denna som flera andia saker, hvilka synas vara små, äro af ganska stor betydenhet.
Jag förenar mig således om bifall till TJlsk:s betänkande.
Spens: Sedan Hr Lagerheim äfven har upptagit det af Hr Rosenblad väckta förslaget och yttrat att Const.TJtsk. boil i delta mern äfven yttra sig om behandlingen af K. propos:r, när de förekomma hos RiksSt:n eller hos R.
Sl:s t8 H. 4 D t n i December.
Utsk., och sedan jag således här anleda, tro att denna fråga skall förekomma bland dem, öfver hvilka R. o. Ad. ml vill vltra sig, anhåller jag alt i delta afseende afven fä säga några ord.
Jag hemställer till herrarne, om icke frågan rörtiie behandlingen af K. proposir inom Representationen och dess delegationer är en så genomgripande fråga, att den rör, och svårligen kail behandlas utan att vidröra, största delen af representations-ordningen inom R.
Det måste således, när man tänker sig en grundlag underkastad ändringar, såsom vår Reg.F. har tänkt sig grundlagen, icke kunna vara någon vinst att uppröra alla frågorna på en gång, och del kan åtminstone icke vara någon förlust, alt man företager en sak i sender.
Frågan 0111 skyldighet för en stånds-försainling alt äga en viss talrikhet, innan den har beslutande ratt, är alldeles förbigången i vår Hilvar, grundlag.
Det är blott vid ett enda tillfälle, då vissa Utsk. handla med R.
St:s rätt, som jag vill påminna 111ig ali en sådan fråga förekommer.
Men för öfrigt är på intet ställe i Reg - F:n stadgadt, att Stånden skola hafva en viss talrikhet innan de besluta, vare sig oni det ena eller andra ärendet.
Att nu i hast besluta om huru vid olika tillfällen, icke vid alla tillfällen, ulan vid olika tillfallen, det ena målet skall få pröfvas i ett mindre antal ledamöters närvaro, men vid det andra målets afgörande ett större antal skall vala tillstädes, det tror jag vara alt införa icke blott en nyhet, utan ännu iner, att införa frågan, då den första gången förekommer, på en så vidlyftig bana att denna ändring vore så godt som på förhand förkastad.
Ilr Lagerheim har frågat, hvarföre orden "frågor ont R.
St:s framställningar och önskningar,’’ börja meningen.
Detta ar alldeles icke, såsom Hr Lagerheim tycktes tro, någon rangåsigt, att man velat sätta Ständernes framställningar framför lagfrågorna.
Coust.Utskrs ledamöter hafva alltid sökt och skola alltid söka hysa en motsatt åsigt, nemi. att lagfrågorna böra gå framför så väl det ena sorti det andra.
Hela orsaken ligger deruti, att här heter det ”frågor om” och längre fram heter det ”frågor och förslag om,” och måste heta så, efter som dervid kan icke blott förekomma den frågan att behandla ett redan uppgjort förslag, utan äfven att sjelf taga initiativ i alla de efterföljande? frågorna.
Derföre har Reg.Fins 8 § redan sagt ”frågor oell förslag om nya allmänna författningars vidtagande” o. s, v.- samt slutat med orden : "med flera af dylik beskaffenhet.”
Nu kunde icke gerna orden ”frågor om R.
Sits framställningar och önskningar,” sältas efter orden ”med flera af dylik beskaffenhet,’, hvilka tydligen höra sluta meningen.
Derföre, eftersom här endast skulle förekomma ordet ”frågor’’ och icke orden ”frågor och förslag,” så förde man tillsammans de sednare målen på det sednare stället.
D c ii i D c* c c m b c r. 27 Hr Lagerheim:
Jag bör först rätta ett misstag af den sista talaren, sorn trott »ilig, lika »ned Hr Rosenblad, hafva yrkat såsom ett förutgående villkor, att någon bestämmelse om viss fulltalighet inom RiksSt.n och Ulskm vid behandlingen af K. propos:r borde antagas.
Jag skulle önska en allvarligare och betänksammare behandling oell ofta nog mera grundlighet, samt att ett högre afseende lemnades åt dessa propossr, än stundom ägt rt»m.
Detta har jag ytttrat, men ingalunda i den mening att lika med Hr Rosenblad nu yrka ett särskildt förslag i »lenna del, såsom ett föreg:de villkor för antagande af Ulsk;s nu förevar, betänkande.
Deremot fortfar jag i min förut yttrade öfvertygelse 0111 o - lämpligheten att sätta Ständernes und. önskningar i grundlagsparagrafer framför alla allmänna lagfrågor och är ännu mera i denna mening stärkt genom det af den sjsla talaren anförda skälet af en så högst ringa svårighet, son» den, att rätta Svenska språket, eller att riktigt tillämpa del; ty likaväl kan man sätta R, St:s önskningar efteråt, som man börjar dermed; jag fortfar, säger jag, i den öfvertygelsen, att grundlag och allmänna lagbud i redactionen böra sättas före Ständernes ofta nog ganska obetydliga ämnen rör:de önskningar, och önskar för min del återremiss i detta hänseende till Disk. för vidtagande af ändring härutinnan, i öfrigt fullkomligt sinnad att bifalla det nya förslaget.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara, att utur Const.Utsk:s förslag till 3 inom. af 8 §:n Reg.F:n borde, såsom hvarken nödiga eller nyttiga, utgå orden: frågor om R.
St:« framställningar och önskningar, Ropades ja och nej.
Hr Fri h. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag god<- känna CJtskrs förslag i 3 mom. af 8 §:n Reg.F:u. Ropades äfven ja och nej.
Då Hr Landtm, af svaren icke kunnat utröna hvilkendera meningen som varit den öfvervägande, förnyade han sin nyss framställda propus., om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara, att nidén ' frågor om Riksens Ständers framställningar och önskningar,” borde såsom hvarken nyttiga eller nödiga utgå nr förslaget till förändrad redaclion i 3 inom. af 8 §:n Reg.F:n. Ropades starka nej, blandade med manga ja. llr Frih. o. Landtm, förklarade, att lian funnit nej hafva öfverrösta! ja. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att en annan ledamot föreslagit, att orden "frågor om R.
St:s framställningar och önskningar” borde flyttas efter de öfriga bestämmelserna i 3 morn. af 8 §:n; hemställande Hr Landtm, nu, om R. o. 28 Den i December.
Ad. behagade förklara denna anmärka, vara Ståndets gemensamma tanke.
Hr Frill. o. Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att nej öfverröstat ja.
Jag tillåter mig att göra ännu några anmärkmr linder den förutsättning, alt om §:n nu blefve rättad, så vore större förhoppning att förändringen en annan gång kunde antagas.
1 det påföljande morn. står: ”Statsråd, som enl. 3(), 4°> 41 eller 42 §§'-na styrelsen för.”
Det måste förmodligen menas förer, emedan för är ett vårdslöst uttal.
Vidare säges: ”må ej fatta något beslut, der icke minst 6 af Statsrådets ledamöter utom vederbörande fördragande när äro.”
Talesättet när il ro är visserligen Svenska, ehuru gammal, men snm det, då fråga är om olika kön, bar en annan bemärkelse, iin sorn af Coost.Utsk. åsyftas, så hemställer jag, om icke det rättaste vore att nyttja orden tillstädes äro, om man icke vill begagna det vanligaste närvarande.
Jag skulle således önska, alt det här finge heta förer och ej för och lillst iides i stallet för när.
Ordet när nyttjas äfven längre fram; min anmärkn. gäller för alla sådana ställen.
Jag tager mig friheten till Hr von Hartmansdorff framställa, huruvida icke ordet ”när” är ett mera riktigt uttryck i lagspråket, än det af Hr von Hartmansdorff föreslagna, och jag kan ingalunda inse, att någon otydlighet uppkommer derigenom, åtminstone har TJtsk. utgått från den synpunkt att ’’när äro” har varit formligare och bättre i lagstil än att säga ”äro närvara n d e.” Hr Frih. o.
Landtm, yttrade, att vid 4 mom. af 8 §:n den anmärkn. blifvit gjord, att ordet "för’’ borde förändras till förer; hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade förklara denna anmärkn. såsom Ståndets gemensamma tanke, Bifölls.
Hr Landtm, hemställde vidare, om Ståndet behagade såsom sin gemensamma tanke förklara den anmärkn., att i stället för orden ”när äro” måtte på alla ställen insättas orden ”äro tillstädes.”
I anledning häraf förklarade Hr Landtm., det han trott sig finna att nej öfverröstat ja.
Ett följande moment lyder sålunda: ”Så vidt som de mål, hvilka bär sist omförmälda äro, kunna förekomma i Statsråd, som med konungslig makt styr, vare för besluts fattande derom lag, som sist sagd är."
Den i December. a9 Jng tror att detta kunde något lättare oell rikligare uttryckas, om det hette: ”så vidt sist omförmälda mål kunna förekomma i Statsråd, sorn konungslig makt utöfvar, vare för hesluts fållande lag, som sist sagd är.
1 afseende på uttrvcket, med konungslig makt styr, anmärker jag detsamma, som emot för, att det borde heta styrer.