Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan att påstå, det rätta tiden ännu kan vara kommen för Judarnas totala emancipation, vågar jag dock hålla för, alt en allvarsam revision af 1782 års
Judereglemente är af behofvet i hög grad påkallad.
Jag får derför vördsamligen föreslå: Att Judereglementet måtte varda i så måtto uti vissa punkter ändradt och leutereradt, att Judar, som lofligen och i enlighet med författningarnas föreskrift i Riket inkommit, matie lemnäs tillstånd att ingå i hvad slags handtverk som helst, med rättighet, då de fullgjort praestanda, att derpå vinna burskap samt detsamma i ordentlig verkstad drifva.
Äfvenväl vågar jag hålla för, att Judarna icke borde förnekas att söka förkofran och befordran i alfa slags literära och vetenskapliga företag, likasom jag tror, att man borde lem - Den i Mart e. m, 181 na Judarna öppet att bosätta sig hvar helst i landet, de det önskade, med öppen rättighet att bruka jorden och förvärfva den, om de genom flit och arbete ville bjuda till att göra det.
Om i öfrigt Judereglementets föreskrifter blefve gällande, skulle, såsom jag vågar hoppas, dessa tillökade friheter ingifva Judarna ett nit för Sveriges väl och bästa, som de nu svårligen kunna äga, ehuru erfarenheten ådagalagt, att flera individer af denna nation, sedan de lyckats att genom särskilda tillåtelser vinna rättighet att drifva lofliga handteringar, uti dem visat sig både nyttiga och verksamma, till allmän och enskild båtnad.
Sverige, af naturen begåfvadt med mångfaldiga ressourcer, blott de af industrien uppletas, behöfver ännu, uti länge stigande antal, armar och hufvuden, äfvensom capitaler; och för min del vågar jag hålla före, att den lagstiftning, som i vårt land inlockar industriösa främlingar samt här qvarhåller dem, är den klokaste och ändamålsenligaste.
Att detta mitt vördsamma memorial mätte varda till Allm. Besv.- och Oecon.-Utsk. remitteradt, derom anhålles lika vördsamt. 3:o
Under den märkvärdiga och obehagliga brodertvisten om det herrliga godset Ekolsund, en tvist, som de Svenska domstolarna icke synas hugade eller capabla att bringa till ett lyckligt slut, hafva, efter min öfvertygelse, sådana äldre och nyare handlingar blifvit producerade, som ådagalägga, att godsets natur af Kungsgård aldrig blifvit definitivt förändrad.
Sjelfherrskaren K. Carl XII, som Jernnade det åt sin svåger såsom ersättning för penningefordringar, respecterade så till vida Statens rätt till egendomen, att han öfverlät den åt Fredrik af Hessen endast under förpantningsrätt, hvarom KammarCollegii och StatsContrs för honom utfärdade förpantningsbref, deruti R.
St:s Iöserättighet tydligen förbehålles, nogsamt vittnar.
Fredrik sedermera öfverlät
Ekolsund först åt sina naturliga barn och derefter åt Prins Gustaf, kunde han naturligtvis icke öfverlåta annat, än hvad han sjelf ägde, nemligen förpantningsrätten; så äfvenväl K.
Gustaf III, då han vidtog det, måhända, mindre grannlaga och mindre välbetänkta steget att åt enskild man, den äldste Seton, försälja denna Statens dyrbara egendom.
På dessa skäl, och såvida ingen act passerat R.
St., som bestämdt upphäft det för K.
Fredrik utfärdade förpantningsbref, vågar jag vördsammast föreslå, att R.
St. ville begagna sin uti delta bref förvarade rätt, att för den deruti fixerade summa inlösa Ekolsund, samt af denna egendom göra en und. skänk till H. M. Konungens andra Sonson, H. K. II.
Hertigen af Upland, för att af H. K. II. och Dess manliga afkomlingar, efter förstfödslorätten, i cvärd - 182 Dcu i Mars e. m. liga tider besittas, och således utan rättighet att någonsin godset föryttra eller förpanta, samt med förbehåll, att detsamma, i händelse H. K. fl. skulle utan manliga afkomlingar aflida eller hans ätt alldeles utgå, Ekolsund då till Staten såsom en vanlig Kungsgård återginge.
Delta nya prof af Nationens tillgifvenhet för Konungen och Hans Dynasti, skulle isynnerhet blifva dyrbart för den hoppgifvande Furste, som nu bär titeln af Uplands Hertig.
Jemte det jag vördsammast anhåller, att denna min motion måtte med de öfriga MedSt. varda communicerad, anhåller jag likaledes, att SlatsUtsk., dit jag önskar den remitterad, måtte anmodas att anskaffa alla de i detta fäll nödiga och uti handlingarna lätt tillgängliga upplysningar. 4:o Jag utbeder mig att under en kort stund få taga i anspråk
Ståndets uppmärksamhet på ett ämne, af den vigt för den inre hushållningen i vårt land, att det visserligen förtjena!' blifva ett föremål för Konungs och Ständers välvilliga omtanka och för en förändrad och förbättrad lagstiftning.
Det är oss väl bekant, att högstsalig Konung Carl XI:s indelningsverk anvisade vissa krono- eller andra, för Kronans räkning tillbytta eller inköpta, hemman till bostäder åt Befälet vid den indelta Aromen.
Med några få undantag beboddes och brukades dessa boställshemman, ända intill våra da gar, af indelniugshafvarne sjelfva, tilldess, i följd af en lång erfarenhet och mognad öfvertygelse om det ömsesidiga menliga inflytande, som dels befattningen vid ett jordbruk, utöfvade på den personella militära tjenstbarheten, och dels det, som sjelfva tjenstgöringen genom boställshafvarens frånvaro, stundom under de för jordbruket vigtigaste perioder, eller genom de till tiden alltid obestämda omvexlingar af innehafvare utöfvade på hemmanens brukning och vård, man tillgrep den närmast till hands liggande utvägen utan indelningsverkets rubbning, att på längre tids arrenden, för boställshafvares räkning, upplåta en del af dessa boställen.
Man trodde sig nu varu försäkrad om en bättre framtid för dessa hemman; men ännu har icke en mansålder förflulit, sedan d enna åtgärd vidtogs, och vi hafva något hvar med egna ögon skådat eller af tillförlitliga berättelser inhemtat det beklagansvärda skick, hvaruti en stor del af dessa boställen sig befinner.
En nyare, för landet nog dyrköpt erfarenhet har öfvertygat oss om odugligheten och skadligheten äfven af nuvarande hushållningssätt i detta afseende.
Yi veta, huru svårt det är för den enskilde att med sin uppmärksamhet följa ooh förebygga de afvikelser från afslutade contract om utarrenderade hemmans brukning och deras åbyggnaders vidmagthållande, som af egennyttiga arrendatorer företagas; huru mycket svårare— ja, nära omöjlig — är icke denna omsorg för auetoriteter, de der af mång - Den t Mars e. m. i83 faldiga; af dem sjelfva icke beroende, öfriga åligganden hindras att taga en omedelbarlig och speciel kännedom af hushållningen vid denna massa af boställen, som linnas utbredda på den vidsträckta ytan af ett indelt regrtes hela station.
Men är tillsynen svår, så är ännu svårare förekommandet och utkrafvandet af ansvaret för hemmanens vanskötsel.
Huru olika äro också icke förhållandena vid de arrenden, som emellan enskilda afslulas, och dessa publika?
Den enskilde väljer sjelf sin arrendator, med afseende ej mindre på hans vederhäftighet än på hans personliga egenskaper af redbarhet, ordningskärlek, drift och skicklighet, pröfvar sjelf, derest han linner sådan säkerhet af nöden, de mäns vederhäftighet och pålitlighet, hvilkas borgen arrendatorer) liar att erbjuda.
Huru går det deremot till vid dessa publika arrenden?
Auctioner hållas, hvarvid täflan uppstår merendels emellan personer, som äro i lika saknad af bostad sorn af enskild förmögenhet, eller emellan tilltagsna speculanler, af hvilka den djerfvaste, oftast den minst vederhäftige, den minst kunnige eller driftige jordbrukaren stadnar för högsta anbudet.
Regelmässigt granskas den borgen, som inroparen åligger att afgifva; belinnes då denna borgens vederhäftighet af K. M:s Bef:h:de eller af domare i orten bekräftad, måste anbudet gillas, om an den offentliga auctorilet, som äger antaga arrendatoren, uti honom känner en äfventyrare, utan insigt och vana vid jordbruk, utan förmåga och afsigt att uppfylla de förbindelser, han sig iklädt, och uti borgensmännen personer med tvetydiga, om än icke bevisligen dåliga affärer, eller af constaterad opålitlighet och oordentlighet.
Uti dessa omständigheter träffas utan tvifvel oftast anledningarna till den successiva vanhäfd och förstoring, som mänga af Armeens boställen framställa; men icke alltid och icke ensamt hvilar skulden derpå.
Boställsjorden tryckes nemligen af ett onus af den svåraste natur: underhållet af boställenas åbyggnader.
Ett visst antal hus, hvardera till vissa af ålder bestämda dimensioner, skall linnas på hvarje boställe och derstädes ovilkorligen vidmagthållas.
Med tätt på hvarannan följande besigtningar på boställena stå arrendatorerna under en besvärlig och obeveklig, d. v. s. utan pröfning af omständigheterna tillämpad controll, af den kraft och verkan, att derest t. ex. någon af byggnaderna synes eller verkligen linnes mer eller mindre förfallen och icke inom en kort, godtyckligen bestämd prescriptionstid iståndsättes, det kan bero af ett lika godtyckligt beslut af en — stundom icke nog oberoende — syneförrättare att förklara arrendatoren sitt arrende förlustig.
Med omtanka för boställenas upprätthållande kan icke heller undvikas att i detta afseende lemna godtycket ett stort spelrum.
Betänkligt vore det också att tillförbinda synerätterna att taga i betraktande dessa mångartade considerationer och ömande omstän - Den i Mars e. m. digheter, hvilka, ofta nog, utgöra tillfälliga anledningar dertill, att reparationer blifvit åsidosatta, men hvilka, åt den enskilda pröfningen öfverlåtna, kunnat antagas såsom giltiga skäl och ursägter.
Genom den i sednare åren företagna reglering af skogarna i Riket äro boställena utestängda från den rättighet till kostnadsfri utsyning från allmänningar och kronoparker, som gjorde det möjligt för de många, som sakna egen skog, att, jemte de icke sällan allt för högt uppstegrade arrqndeafgifterna, draga bördan af boställshusens underhållande.
Pä slättbyggden, der afståndet till skogen är stort och der till det höga inköpspriset för skogseffecterna måste läggas en stundom ännu dyrare transportkostnad, der skola förberörde förenade omständigheter, inom en icke mycket aflägsen tidpunkt, ofelbart medföra den verkan, att förbindelsen till laga husens underhållande blifver det enda qvarstående vilkor, som arrendatorer af militieboställen förmå att sig åtaga.
Till Hrr Piegttschefer och det öfriga Befälet vid de indelta Reg:terna vädjar jag , om icke åtminstone flera bland dem äga anledningar nog att med bekymmer dela mitt omdöme om de betänkliga förhållanden, som redan förefinnas eller hota att inträffa pä den till framtida utarrendering bestämda boställsjorden.
De hafva erfarit, huru arrendatorer, ja, stundom arrendatorer och borgesman på en gång, befunnits utan tillgångar till arrendens och husrötas godtgörande; huru arrendatorer, fråndömda boställenas besittning, men begagnande lemnade besvärshänvisningar, trotsat och gäckat alla bemödanden att återtaga boställena och, under dessa olyckliga mellantider, användt alla upptänkliga medel för att fullständigt och planmessigt utmergla boställenas jord, nedhugga och förskingra qvarlefvorna af deras skogar, låta byggnaderna nedfälla eller åtminstone fodringarna derå till bränsle användas; huru sådana boställen, sent omsider återvunna, måste öfverlemnas till brukare för hvad som kunnat erhållas, eller kanske, med vilkor af flerårig besittning, mot skyldigheten allena till boställshusens upprättande.
Reglemente för Reglternas s. k.
BoställsDirectioner, af år 1832, är väl ett nytt och föran— dradt sätt för boställsutarrenderingen föreskrifvet; men änskönt detsamma visserligen innebär många nyttiga och helsosumma stadganden, skall det bemödande alltid blifva fåfängt att med föreskrifter, om än aldrig så omsorgsfulla och stränga, förekomma de olägenheter, som ligga i denna saks natur.
Huru skall man t. ex, förvissas om absolut och fortfarande säkerhet hos borgesmän?
Huru skall man kunna upphäfva den rättsform, enligt hvilken en sitt arrende fråndömd arrendator må äga föra klagan öfver en, efter hans förmenande, mot honom orättvis dom?
Huru skall väl conlrollen på Den i Mars e. m. i85 på arrendatorer utöfvas med sådan säkerhet cch fullständighet, att boställets skada förekommes, utan att arrendatorens säkerhet i sin besittning och i sin dispositionsrätt alltför mycket störes.
Först efter lösandet af dessa problemet- vore det tänkbart, alt ett lyckligare förhållande med de utarrenderade boställena kunde inträda.
I sanning, lika ömkansvärdt som dessa boställens tillstånd ar och blifver, lika naturlig, lätt och gagnelig vore öfvergången till ett annat förhållande: boställenas försäljning till kronoskatte h e m m a n. I Febr. månad förb år har K. M. i Nåder antagit och fastställt en ny lönereglering för den indelta Armeen och, i sammanhang dermed, stadgat, att vissa uppräknade boställen borde bibehållas till bostäder åt de embets- och tjenstemän, som ansågos vara i behof deraf; alla de öfriga, d. v. s. största antalet, skulle utarrenderas.
Då vissa Committerade redan med loeal- och sakkännedom samt noggrannhet pröfvat, hvilka boställen som borde bibehållas, äga vi häruti en bestämmelse gifven, hvilka boställen som, åtminstone i första rummet, kunna och böra underkastas försäljning, nemligen desamma, som blifvit till utarrendering för framtiden föreslagna.
Vi vänta oss numera icke det inkast, att en så välgörande åtgärd icke borde företagas derföre, att den medförde ett partielt upphäfvaude af indelningsverket.
Vi älska i stället att tro, det upplysningen vill och verkar alla samhällsinstitutioners fortskridande utveckling till allt mera och mera ändamålsenliga och fullkomliga former, och anse det envisa qvarståendet vid det gamla — om än för sin tid det bästa — såsom en orimlighet, såsom en sats, härledande sig från en från barndomen medförd förkärlek för vissa idéer bos några få, de der icke vilja eller ock icke magta följa med lidens allt skarpare och mera bestämda begrepp om det för,menskligheten och samhället, i dess olika bildningsmomenter, gagneligaste.
För öfrigt är indelningsverket genom den nya löneregleringen redan rätt mycket rubbadt i sina väsendtligaste syftemål och bestämmelser, då största delen af boställena upphört att vara de tjenandes bostäder; då boställen äro omflyttade till andra innehafvare, än indelningsverket föreskrifver; då löningsräntorna äro fördelade och omkastade, med afseende på skedda indragningar af vissa beställningar och förhöjda lönebelopp för andra m. m.
Den ide', som ligger till grund för conseriptionssystemet (hvilket, antaget i andra länder, man icke kunnat underlåta att äfven hos oss efterfölja), att nemligen ett samhälles försvar icke bör utgå från en viss kast af dess medlemmar allena, utan från hela det stridbara antalet deraf, synes oss icke heller stå tillsammans med ideen för indel3 H. 2.4 i86
Den i Mars e. m. ningsverket och med dess upprätthållande; lika litet som det står tillsammans med rättvisa, att samhället till sina försvarare, såsom vedergällning för de stora uppoffringar detsamma af dem krafvel', på vinst och förlust öfverlemnar den osäkra och vacklande inkomsten af ett stycke jord, till hvars nyttiga begagnande — oberäknadt de nödvändiga inskränkningarna i den fria dispositionsrätten — visserligen ingen är mindre tjenlig än den, som i hvarje stund måste hålla sig färdig och äfventyra att på längre eller kortare tid skilja sig från tillsynen och brukningen deraf, och den, hvars böjelse och syftemål det måste vara att genom befordran förflyttas till högre tjenstegrader med dertill hörande boställen och indelningar.
Huruvida i öfrigt denna sysselsättning med och dessa omsorger vid ett jordbruk lemna tid och lust öfrig för utbildandet af de kunskaper och den practiska erfarenhet hos Arme'ens befäl, hvarpå anspråken blifva allt större och större, derom öfverlemnar jag, tviflande, omdömet till de många upplysta och tänkande män bland antalet af nämnde befäl.
Det är endast en nog stadgad opinion om det i allmänhet otjenliga af boställen och jordbruk för militärbefälet, som jag, till vederläggning af den hos några ännu qvarlefvande förkärlek för indelningsverket, i förbigående tagit mig den friheten att här uttala.
Naturligtvis gälla dessa reflectioner i ringare måtto de större militieboställen, hvilkas innehafvare dels icke hvarken sjelfva lägga hand vid jordbruket eller ens hafva af nöden den närmare tillsynen dervid, och dels finna lättare tillgång till personer, hvilka kunna förestå bestyret vid boställena vid de tillfällen, då K. M:s och Kronans tjenst påkallar boställshafvarens frånvaro.
Med antagande af slutsatser, hemtade dels från sjelfva sakens natur och dels från den allmänna syftning, som tide— hvarfvets anda tagit, kunna vi derföre icke föreställa oss annat, än attén militärtjenstemans disposition öfver en Staten tillhörig jordegendom alltid skall komma att anses såsom ofördelaktig för jordbruket, hinderlig för tjenstemannens kall samt otjenlig och orättvis, såsom löningsanslag betraktad.
I följd häraf tillstå vi oss också oförmögna att inse, till hvad nyttigt ändamål, i något hänseende, militieboställens utarrendering skall leda; men väl — och utan fruktan för misstag —. förutse vi den bedröfliga följden deraf, att dessa hemman skola gifva allt mindre och mindre afkastning, till dess de en gång, förr eller senare, af förstörelsen härjade, måste bortlemnas mot blotta skyldigheten till husens och hägnadernas upprättande.
Jag bör icke förbigå att också från en annan sida, i ali korthet, betrakta och framställa olägenheterna eller förlusten för det ällmänna af den tillfälliga besittningen af boställshemmanen.
Huru många naturförmåner vid sådana hemman ligga icke i denna stund obegagnade, eller begagnas de Den i Mars e. m. på ett förstörande sätt.
Vid många boställen finnas ännu någorlunda sparade skogar, vattenfall, kalkbrott, qvarnstensbrott m. m.; men huru skall det af en boställshavare eller af en arrendator, med en alltid osäker besittning, kunna fordras nog håg och oegennyttig verksamhet för ett sådant hemmans förbättring; huru skall man af honom kunna fordra uppoffringar af tid och enskild förmögenhet till företagandet af större måssodlingar, till anläggandet af qvarnar, sågverk och mera dylikt, för att draga fördelen af den i granskapet, på många ställen, rika tillgången på skog och på mäld; huru skall man väl kunna föreställa sig en ändamålsenlig, af behofvet allt mer och mer påkallad hushållning med boställenas egna skogar genom trakthuggning och rödjning, då allt sådant, i vissa fall, medförde en större utgift och, i alla, beredde den största fördelen och vinsten åt efterträdarne?
Man ser, huru på boställen, med den lättaste tillgång till upprättande af stenhag, detta kostsamma, men varaktiga sätt att freda sina ägor åsidosattes för det synnerligen beqväma att tillgripa den uppväxande skogen å ett hemman, hvaraf man hvarken för sig sjelf eller för sina barn har att vänta någon annan nytta.
Under enskild äganderätt deremot skulle många af dessa hemman gifva mångdubbel afkastning emot nu och deras värden otroligt stiga, genom ett förbättradt jordbruk, ett förnuftigt begagnande af tillfällen till odlingar, till skogshushållning och till vinstgifvande anläggningar, — att icke tala om de många, nu obegagnade, sköna belägenheter för åbyggnader och prydliga anläggningar, som skulle föranleda till upprättandet af sunda och angenäma bostäder och bidraga till landets försköning.
Såsom vilkor för verkställigheten af den af mig föreslagna försäljning kunna tvenne alternativer uppställas å Statens sida, nemligen antingen att Staten, på vinst och förlust, åtager sig att ansvara och godtgöra den indelta Arme'en beloppet af de afkastningar, hvartill boställena nu finnas uppskattade af 1827 års BoställsGommitteer, med tillgodonjutande af den sedermera antagna nedsättning derå, eller ock att
Staten af boställenas köpeskillingar, till huru högt belopp desamma än må uppgå, lemnar Aromen vissa procent; i hvilket sednare fall, och för att göra löntagaren oberoende af vacklande myntförhållanden, köpeskillingarna kunde förvandlas till eller beräknas uti spannmål eller vissa persedlar, och den procent, som tilldelades lön tegarne, också beräknas i samma slags spannmål eller persedlar, hvilka, för hvarje år, borde lösas af Statsverket efter de för året gällande markegångsvärden.
Slutligen bör jag icke underlåta att tillägga, att, derest förhållandena — hvilket jag visserligen anser icke otroligt — i vissa delar af Riket erbjuda väsendtligare afvikelser från den beskrifning af boställenas tillstånd och från an - *88 Den i Mars e. m. ledningarna till den farhåga i afseende på deras öde, som jag ansett mig förpligtad att inför Rikets nu församlade Ständer framställa, synes likväl ingenting böra hindra, det försäljningen af militieboställshemman tillsvidare inskränkes till de orters eller regementers allena, dervid förhållandena finna tillämpning.
Muni köpeskillingarna ändamålsenligast skola användas till det allmännas gagn, huru försäljningen, i afseende på sättet, ordningen och vilkorens bestämmande, bör tillgå, dessa äro ämnen, liggande utom gränsen af det, hvilket jag gjort till föremål för min behandling, men som, i nödvändigt sammanhang dermed, förtjena R.
St:s mogna pröfning och förfogande.
Dessa 4 anföranden lades på bordet.
Hr Roos, Bo Christian, hade ingifvit ett så lydande anförande:
Med stod af sednare tiders bedröfliga erfarenhet, att vårdslösa gäldenärer, sedan de inom fäderneslandet till yttersta grad missbrukat medborgerligt förtroende, derefter fly landet och medelst skydd hos nästgränsande magter frikalla sig från alla de ansvar, Svensk lag en vårdslös gäldenär ålägger, föranledes jag hemställa: om icke R.
St. böra ingå med und. hemställan till K. M., att den öfverenskommelse må med främmande Magter träffas, att hvardera
Rikets för gäld rymda undersåtare må kunna reclameras.
Denna vördsamma motion anhåller jag måtte, genom remiss till LagUtsk., underställas dess bedömande.
Hr Gunther, Carl Gust., hade inlemnat följande:
En genom sina förtjenstfulla bemödanden för fosterlandets väl utmärkt statsman har sagt: ”alt lagstiftande magten i Sverige ej begagnat ao års tillvarelse, under nästan oafbruten fred, för annat än att gå i en cirkelgång till samma punkt af obetydlighet och brist på den inre oeconomiens försummade fält, hvarifrån den utgått, medan andra länder, mindre välsignade af Försynen, under denna tid gjort jettesteg till utveckling och förkofran."
Förlåt, mina Herrar, att jag här erinrar om dessa betydelsefulla ord, hvilka innehålla en uppmaning till nu församlade R.
St. att riktigt uppfatta deras höga kall och vidtaga sådana samhällsförbättringar, som kunna föra fosterlandet fram till välstånd, bildning och frihetskänsla.
Denna samhällets utveckling beror väsendtligen af stadga i myntväsendet och fastmera af ett väl och ändamålsenligt ordnadt creditsystem, hvars utvecklande nu, då fråga är om realisationens verkställande, är af yttersta vigt för näringarnas, handelns och rörelsens lifvande; ty det förutan kan realisa - Den i Mars c. m. tionen hvarken medföra det gagn, man deraf hoppas, eller kan den det förutan blifva varaktig.
Grunderna för realisationen äro af förra Ständer bestämda; första och vigtigaste föremålet för närvarande Ständers omsorg anser jag derföre vara ordnandet af creditrörelsen på ett sätt, sorn uppfyller och motsvarar behofvet, ej endast vissa classers, utan hela Nationens, ej endast penningeägarens och utrikes handelns, utan alla näringars och isynnerhet jordbrukets, hvilken näring här Sveriges tyngsta oell största statsbördor och utgör Sveriges liufvndnäring.
Den oro för följderna af realisationens isolerade verkställande, som märkes hos nästan alla samhällsclasser i Riket, kan vara mer eller mindre grundad; men hos den af skatter och skulder tryckta jordbrukaren härrör den af fruktan att, tillika med andra gäldbundna producenter, tvingas att sälja sin egendom, och att, genom ett sålunda nedtryckt egendomspris, blifva alldeles ruinerad.
Ehuru skuld ofta blir förderflig för den enskilda genom ett oförståndigt eller lättsinnigt användande af de lånade penningarna, farman ej antaga, att allt slags skuld är förderflig; ej heller får man derföre påstå, alt jordbruket icke får vara skuldsatt; ty då skulle det hållas tillbaka från de kraftiga framsteg, hvaraf det är Olägligt; ja, då skulle det, till största skada för Riket, snart allt mer och mer förfalla genom den oändliga hemmansklyfning, som deraf blefve en följd.
Vi finna af K. M:s Nåd.