Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är just af den anledning , att jag , när Betänkandet till justering communicerades OeconomieUtskottet, fann den disposition af medlen, som vid förra tillfället blifvit föreslagen, vara förändrad af StatsUtskottet, som jag ansåg mig föranlåten att reservera mig, hvilket skedde uti Ekonomiötskottets Plenum.
Hvad åter sjelfva reservationen angår , är den blott ett hänvisande till beslutet vid i 818 års Riksdag.
Genom detta , var Statens fördel vida bättre afsedd, än genom ifrågavarande förslag.
De enskilde hade ingen orsak att klaga ; ty då de ej funno sig vid att skatteköpa Recognitions-skogarne inom den dertill bestämda tid , så kan väl Staten icke vara förbunden att i evärdeliga tider hålla dem dessa skogar, för sådant ändamål, tillhanda.
När erfarenheten visat att skattläggningen var så lindrig , att räntan icke allestädes uppgick till förra recognitions-afgiften , så uppstod naturligtvis det förhållande, att alla Bruksägare ville hafva sina skogar afvittrade.
Deraf härledde sig 1818 års beslut, hvilket är det rättvisaste.
Till och med Brukspatroner, ansågo det vara billigt.
Det nu föreslagna sättet, medför en gifven förlust för Staten Och jag yrkar derföre , att samma beslut måtte fattas nu som vid förra Riksdagen.
Torde hända, att orsaken, hvarföre Riksens Ständer 18:8 fattade ett annat beslut än 1810, ligger uti otydligheten af 1811 års Författning om Re - 382 D*n 11 Augusti e, m. cognitioneskogarne.
Detta är til] en del upplyst uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition; och den orättvisa, sora vid sednaste Riksdag tillfogades Bruksägare, har Kongl. Majit ej funnit vara enligt med de år 1810 utstakade grunder.
Jag vill ej ingå i detaille; ty Propositionens innehåll är tydligt; likväl kan jag icke undgå nämna , att just den författning, Utskotten åberopat, upptager i ingressen, att Bruksägarne erhållit vissa skogar, af hvilka deras egendoms bestånd till större delen beror.
Jag hemställer , om det kan vara Staten värdigt , att , sedan personer blifvit uppmanade att anlägga Bruk emot vissa förmåner , återkalla dessa , utan Bruksägarnes eget förvållande.
Detta var grunden till 181® års beslut, och 1811 års författning, hvaruti praescriptionstiden ganska tvetydigt utsattes.
Jag hänvisar i detta afseende till Collegiernes tillämpning deraf.
Det har vållat , att en del Bruksägare anmält sig hos Collegieme, en annan del åter hos Kongl. Majtts Befallningshafvande.
Dessutom hemställer jag, huru den föreskrifna afmätningen kunde verkställas , då man saknade tillgång på Landtmätare ?
Ehuru jag ej talar för egen förmån, emedan jag har Konungens Resolution till skattelösen på den skog jag behöfver , måste jsg intyga, att man icke, utan största svårighet, kunde få Landtmätare till dessa förrättningar, hvarföre de ock på många ställen uteblefvo och uppskjötos-
Derjemte var uti författningen stadgandet om hemmannens rättighet till skogshygge, så otydligt, att det tillämpa - Den il Augusti e, m, 583 des olika af Konungens Befallningshafvande, i 2,ne bredvid hvarandra belägne
Län och olika i Collegierne , till dess Konungen, till hvars pröfning frågan omsider hänskjöts, gjorde slag i saken- Detta var icke Bruksägarnes fel, utan Ständernes eget , som beslutat en författning , hvars Redaction och innehåll voro lika ofullkomliga.
Jag kan derföre icke annat än förena mig med Herr Danckwardt , ty jag anser det vara nödvändigt, att föreskrifterne äro så tydlige, att nya misstag må undvikas och intet hinder läggas i vägen för verkställigheten af Riksens Ständers beslut.
Jag anhåller på sådan grund om återremiss af Betänkandet dervid dessa anmärkningar torda få åtfölja.
Herr von Hartmansdorff, Augnst:
Då det beslut , Riksens Ständer vid sista Riksdag i detta ämne fattade, blifvit ansett för orättvist , torde Ridderskapet och Adeln tillåta mig, att ur det Betänkande StatsUtskottet då afgaf, och som grundläde beslutet , uppläsa det hufvudsakliga af premisserna och slutsattserna, hvarigenom en säkrare ledning för vårt omdöme , i närvarande ögonblick, kan vinnas- I nämnde Betänkande säges : Herr Reuterskjöld, A. D-, har yttrat: ”Att genom ”de, efter det vid 1809 års Riksdag fattade ”beslut om
Recognitions-skogarnes försäljning ”till skatte emot den ringa köpeskilling af ”-Sex års oförvandlade Jordeboks-Räntor, re”dan skedde skatteköp af säaane skogar, skall 384 Den 11 Augusti e. m, ”Staten förlorat betydlige penningesummor, ”sorn vid nu varande financielia förhållanden ”varit en lycka, att som behållning beräkna: ”Att
Rikets fördel icke blifver belordrad ge”nom den hittills följde methode , har Herr ”Reuterskjöld sökt bevisa genom ett från ”Kongl.
KammarCoIlegium erhållit Utdrag af ”en Skattläggnings-Act öfver Helleforss Silfver”och jernverks Recognitions-skogar och mark, ”enligt hvilken hvarje hemman fått 350 tunneland i iaägor och *,363 tunneland i skogs”mark , eller inalles på hvarje Mantal 2,713 ”tunneland, oberäknadt Berg och Mossar; ”Herr Reuterskjöld yttrar sig ej kunna Förklara, hvarföre i Örebro och Carlstads Län , ”där dessa skogar äro belägne, 2,713 tunneland , inbegripne flere hundrade tunnelands ”redan inhägnade ägor, blifvit på ett hem”man beräknade, när i Westerbottens ödemar”ker , enligt Kongl.
Brefvet af den 23 Maij ”1780 , och endast med afseende på Ortens ”svåra belägenhet, ifrån 700 till högst 1,400 ”tunnelind kunna ett hemman tilläggas:
Icke ”eller vill han bedöma, hvarföre skattläggnin”gen skett efter Savolaxska methoden , hvarigenom värdet af ett tunneland så väl ut- som ”itsägor beräknas till två tredjedels Öre
Silf— ”vermynt eller två runstycken , och hvaraf följden blifvit att En skilling
Banco blifvit skattelösen för Ett tunneland jord ; Men han för”mäler sig icke kunna oanmärkt lemna den ”betydeliga förlust
Staten skall fått vidkännas , då tjugu med så ovanligt vidsträckta ”ägor, Peri ii Augusti e. m. ”Igor, försedda hemmao blifvit försålda för ”den lumpna löseskillingen af Ett Tusende ”Sextiosex R:dr 41 sk. 6 rst.
Om des”sa i Bergslagsort belägne ofantlige rymder ”blifvit i mindre hemmansdelar skattlagde, skul”le säkerligen , till Statens båtnad , först ett ”större antal af hemman uppkommit, och ee”dan för det andra , hvarje tunneland , sorn ”på Auction försåldes , bli t vit löst med minst ”En R:dr , der nu
En skilling blifvit betald. ”Herr Reuterskjöld anser denna sin förmodan ”så mycket mer grundad , som då han köpt ”skogsparker på korrt tid, för att g dem ”verkställa kolning , han icke dragit i betänkande att betala 10 R:dr tunnelandet, än”skönt ägande latten vid dessa afhandlingar "icke åtföljde ; Men om också nu för ägande ”rätten endast antoges en tiondedel eller En ”R.dr per tunneland, så hade Staten bordt tillbyta 6c,000 R:dr der 1,066
R:dr blifvit erlag— ”de; Till en jemnförelse emellan Statens vinst ”om ägorne på öppen Auction blifvit försålde; ”och dess förlust , då de lösas efter sex års ”sammanslagen ränta , anföres exemplet af ”Tofta hemman på Adelsön, som såldes till ”skatte på öppen Auction för 9,100 R:dr Ban”co , i stället för att skattelösen endast upp”gått till 89 Rdr 19 sk-, om det fått lösas ”med sex års ränta efter Kronovärdie.
Till ”förekommande af de för Nationen mäst kännbara förluster vid dylika till fällen , föreslår ”Herr Reuterskjöld samma behandlingssätt med Kidd, 0, Ad.
Piot. VII.
Band. *5 386 Z?«/! i i Augusti e, rtt. ”Recognitinns-skogarne, sorn han för Kronb*2 ”skogarne i allmänhet tillstyrkt, nemligen; ”att de måtte på öppen Auction försäljas och ”till mindre hemmansdelar skattläggas efter ”örtens skattläggningsmethöde , med hvad för "'öfrigt samma tillstyrkande innehåller.’’
Sedan följer en förteckning på de skatteköp, som i anledning af 1811 års författning blifvit beviljade eller satta i fråga , och sluteligen yttrar Utskottet: ”Af de utaf Kongl. ”Kammar- och Bergs*Collegierne sålunda med?, deldte Handlingar har StatsUtskottet inhämtat att å en del Recognitions-skogar hafva ”ansökningar om skatteköp inom föreskrifven ”tid till Kongl.
KammarCollegium inkommit, ”å några efter den i författningarne bestämda ”tid , samt å cn stor del eller de fleste alldeles icke någon sådan anmälan blifvit gjordt ’’Då häraf sig visar, att hvad genotn ”Kongl.
Förordningen den 4 Februarii 1811 ”blifvit stadgadt angående Recognitionsskogar”nes afmätande och undersökning m. m. i afseende på deras upplåtande och användande ”såsom Riksens Ständer vid 1809 och 1810 ”årens Riksdag förordnade, ännu icke, i anseende till dervid förekomne hinder och svårigheter, hunnit komma till någon allmännas ”re verkställighet 5 har Stats-Utskottet, som ”ansett Bruksägarnes rätt icke kunna ifråga— ”ställas 5 att så snart de åtgärder blifva vid5’tagne , som böra föregå skattelösningen af ”de dem tilldelande Recognitionsskogar, sig 9rn ti 'Augusti e. th. ‘■^deraf i föreskrifven ordning begagnapå 9a(t ”högstberörde Nådiga Författning bestämmer , ”skolat tillstyrka Riksens Högloflige Ständer , ”att hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, det måtte de hinder , som mött verkställigheten häraf, genom Kongl. Maj;ts Nådiga ”omsorg varda undanröjde,, samt verksamme ”anstalter vidtagas till befordrande af ändatnå”let , så att den för Staten afsedda förmon vid ”ifrågavarande disposition af Recognitionsskö”garne måtte vinnas; Hvarförutan
Och soni ”härvid jemnväl synes nödigt , att utom de ”uti i g 11 års Kongl.
Författning utstakade ”förberedande åtgärder ined skögarnes äfmä”tande och undersökning m. m. en viss tid bestämmes inom hvilken det skall åligga inne”hafvame af RecognitionsSkogar att sig oni ”skatteköp anmäla ; på det den återstående de)» ”len deraf måtte kunnaf såsom förordnadt blifvit, föryttras; så hemställer Utskottet till ”Riksens Högloflige Ständer, att.en tid af Sex ”Månader efter det Bruksägares rätt, i afseende ”på dess Recognitionsskog genom laga kraft--, ”vunnit Utslag blifvit fastställd, ihåtte vardå ”bestämd, inoni hvilken anmälan örn Skatteköp ”å den honom för Brukets drift tilldelade,sko. ”gen bör göras, samt härvid tillika föreskrif”vas , att denna anmälan j oansedt äldre författningar innehållå j det Skatteköp böra be”gäras hos Landshöfdingen , skall ske host ”Kongl.
Maj:ts och Rikets KammarCollegium j ”Och i händelse sådant icke iagttages , kötn"mer Bruksägaren att anses förlustig den ho! nom eljest tillkommande rätt t att till sig 151 n ii Augusti t. m; ”lösa den f5r Brukets behof afskiljde de”len , samt dermed förfaras på lika sätt som ’*med den öfrige :
Och beträffande åter den ”sistnämnde eller återstående Recognitionssko^ ”gen , som ej för Brukets drift tarfvas; så ”löreslår Utskottet , att med dess användande ”till
Statens nytta må förfaras på lika sätt ”och efter eoahanda grunder som Utskottet i 9’serskildt Betänkande af detina dag angående ’5Kronans öfrige disponible skogar i allmänhet ”tillstyrkt; Och hvilket till Kongl. Maj:ts Nådiga sanction och åtgärd af Riksens Höglof”lige
Ständer i underdånighet lärer varda öf”verlemnadt.
För min del finnér jag icke de grundsats ser obilliga, som StatsUtskottet i detta Betänkande yttrat.
Det är väl gifvit , att de Bruksägare , som få begagna Recognitionsskogar mot en viss afgift, ej kunna beröfvas den* na förmån, så länge de fullgöra deras skyldigheter.
Men det är ock tydligt, att då den skog, som för Bruksdriften möjligen erfordras , blifvit dem tilldelad , bör öfverskottet komma Staten till godo.
Så gjorde äfven lgig års Statsutskott sina slutledningar.
Det enda , hvaröfver Bruksägarne med skäl synas kunnat klaga , var öfver en för korrt prsescriptionstid till skattelösen.
Erfarenheten har visat , att Collegierne ej kunnat , inom densamma, utreda beloppet af den skog, som skulle af Bruksägarne få skatteköpas, och att upp* mätningen deraf, ej heller medhunnits.
Om, istället för 6 månader, efter det Collegierne Den II Augusti t, m. 389 meddelat deras Utlåtande, en längre och lämpj Jigare termin för vederbörandes anmälanden bestämmes, så torde ingen annan förändring i 1818 års beslut böra ske, utan dervid förblifva, emedan Kronan eljest, emot en alltför obetydlig inkomst, afhändes den stora egendom , som ligger i dessa skogar j ty det har visat sig vara en följd af 1811 års författning, att afgitten till Kronan för skogens skatteköp blifvit mindre, än recognitions-afgiften , föc dess begagnande, tillförene varit.
1 händelse af åtetremiss , anhåller jag , att desse anmärkningar, måtte få densamma åtfölja.
I anledning af hvad Herr Tham anfört, anhåller jag få framställa några anmärkningar.
Öfverlemnandet af Recognitionsskogarne till Bruksägarne, är väl på sätt och vis ett Contract, det vill säga, Staten har lemnat dem rättighet till deras begagnande, emot recognitionsafgift, men då hvarken tiden för ett sådant begagnande , eller afgiftens belopp varit bestämde, att i all framtid oförändradt fortfara, så är det klart, att Riksens Ständers beslut år 18to, hvarigenom beloppet både af skogen och afgiften skulle utstakas , icke med skäl kan anses för obilligt eller kränkande Bruksägarnes rätt.
Det är naturligt, att, om myntvärdet fallit 4:ra skillingar, ej mera äro detsamma, sorn då de först erlades , och att ett sådant förhållande nödvändigt måste i sin mon medföra 3ga iMn fl Augusti e, m. förändring.
När nu Riksens Ständer ej bestämde så korrt lid, att ju Brukeägarne hade till-, räckligt rådrum att anmäla sig , och få skogarne afvittrade., måste väl den inträffade oredan varit en följd af deras enskildta för-. sum.ligh.et, ån mot slutet af praescriptionstiden.
Ganska, få hade förut afvittrat skogen, enligt 1810 års. beslut.
Herr Tham har yttrat, att ibland or^, sakerna till den ovisshet som uppkommit , i afseende på hvad man hade att iakttaga, äf-i ven yar, att i författningen ej stod föreskrift
Vet, hvar anmälan skulle ske.
Enligt van-, lig praxis,, gjordes den emedlertid hos Konungens Befallningshafvande.
O/n någon låtit uppmäta sin skog pch i vanlig form anmält sig hos Konungens Befallningshafvande, och. denne icke inom korrt tid öfverlämnat åren-, det till KammarCollegium , så finnes i Sverige, utvägar , hvarigenom man kan befordra tili; skyndsamt slut, hvad som genom, en Embetsmans försumlighet blifvit öfver,höfvan fördröjdt, och jag, kan. ej. inse., huru ett sådant mål , skulle kunna läggas ad acta.
Jag tror, att om, det i rätter, tid inkommit, hade det ock i vanlig ordning, blifvit handlagd!.
Men då Bruks-, ägarn e i stället först mot slutet a.f pr.aescriptionstiden, vidtpgo de dem åliggande åtgärder , •och en stor del anmälte, sig , utan att hafva låtit afmäta skogen, så voro.
Konungens Befall» mngshaf.vande i sjelfva verket, af ett sådant förhållande , lagligen hindrade att till Colle-, gierne insända handlingar , som voro ofullständige.
Ssdan den först uIsatta pracaeiipticns?
Den 11 Augusti <*. m. 391 tiden var försutten , lemnade Riksens Ständer Brukeägarne en ytterligare praescriptionstid och fastställde enahanda grunder för köperätten , men bestämde närmare, hvad i afseende på värderiDgen skulle iakttagas, efter hvarje Provinces olika method.
Herr Tham har ytterligare anfört, att stubbe- och röjsel-rättea ej skulle vara bestämd för sådane lägenheter,, som ligga på Recognitionsskogen.
I 1811 års författning , är likväl stadgadt, att sådane hemman skulle , efter afvittringen, bibehållas vid stubbe och räjselrätten ?*och i 18»8 års beslut, är ganska omständligt beskrifvit, huru härmed skall förfaras.
Ingen tvetydighet förefinnes härutinnan, så vida man annars rätt förstår hvad man läser. för min del har jag visserligen ej något emot, att Betänkandet varder återremitteradt.
Men jag skalle tro, att, då Riksens Ständer, med stöd af 77 §* Regeringsformen, beslutit om Recognitionsskogarne, och af hvad anfört blifvit, är utrönt, att i8icS års beslut är väl grundadt % detta oqk bör fortfara ate blifva gällande..
Grefve Spens-, Carl Gustaf :■
Om jag icke fattat oriktigt, hafva alla de Ledamöter, sorn yttrat sig i detta ämne , dels yrkat återremiss dels icke bestridt densamma.
Jag förmodat derföre att den varder beviljad ; och det ät också blott under förutsättande deraf , jag an_. håller att få framställa en anmärkning, i ani ledning af formen för skattläggningen af recognitionsskogar.
Skulle den vara grundad på en oriktig beräkning, så faller af sig sjel%.
JS*« ii Augusti ei nt. att en rättelse härutinnan är af vigt.
I alla fall förtjentr detta ämne , att derå fästa upp* märksamhet.
Om jag icke bedrager mig , iakttages vid skattläggning af lägenheter å Recognitionsgkogar, ingen skilnad mot skattläggning af hemman i allmänhet.
Likväl består denna icke blott i stadgandet af vissa onera till Staten , utan deri ingå äfven flera skyldigheter ioom districtet, såsom deltagande i skjutslag och dylikt.
Om det nu verkligen för håller sig på detta sätt, sä hemställer jag, om icke denna method i tvenne afseenden är olämplig. i:mo Emedan dessa onera, redan äro emellan samtlige stamhemmannen fördelade , och det icke synes vara skäl , att de, genom nya hemmans skattläggning , skola på derss bekostnad vinna en lindring, atdo Emedan det på lika sätt skulle kunna inträffa, att, genom dessa namnet hemman åtföljande onera, utom sjelfva skatten möjligen en alldeles förstör tunga ålades det nyskattlagde hemmanet, enär t. ex. skjutsen genom locala omständigheter blef särdeles svår att utgöra.
Jag hemställer på grund häraf, om det icke vöre tjenligast, att, sedan desse lägenheter blifvit skattlsgde efter ortens methode , de onera som districtvis utgöris , måtte förvandlas i penningar eller vahror , efter ett medeltal af deras belopp inom districtet, samt betalas till Staten.
Jag anhåller om ursägt, att jag ännu en gång i detta ämne upptager Ridderskapets och Adelns tid; men det torde ej t>fn ii Augusti 0, m, 393 vara orätt, då det gäller att försvara medborgare mot godtyckligt förtryck.
Jag bestrider visserligen icke Friherre Cederström förmågan att begripa 1811 års Författning.
Jag har ock studerat densamma, och derom bestämt mitt begrepp, men det torde ursäktas, att jag icke förstår den lika med Herr Friherren, enär till exempel frågan om rättighet till Skogshygge blifvit annorlunda förstådd af Landshöfdingen i Skaraborgs Län, Hans Exellence Herr Grefve Adlersparre, annorlunda af då varande Landshöfdingen i Nerike Friherre Löwenskjöld, samt annorlunda af Bergscollegium, KammarCollegium och Kongl. Maj:t.
Då lär det ej vara underligt, att äfven andra varit villrådige om egentliga meningen af denna författning.
Herr Ehrenborg torde kunna vitsorda rigtigheten af hvad jag anfört.
Det vöre önskeligt, att de, som författa Oeconomiska Förordningar, agde nödig localkännedom.
Då begingos ej sådsne miss*»g som här skedde år 1818- Utaf hvad Herr von Hartmansdorff af sista Riksdagens handlingar, uppläst skulle man kunna dömma, att de sorn då fattade det för Bruksägarne så högst menliga beslut, ansågo alla recognitionsskogarne vara väl belägne, lätt odlingsbara, och lätt åtkomliga.
Jag får derföre upplysa det ungefärliga förhållandet härvid inom Skaraborgs och Örebro Län.
Jag tilltror mig kunna bevisa, att, på en sträcka af 13,000 tunnelands rymd, enligt vederbörandes undersökning , ej kan uppletss odlingsbar mark för ett enda helt m Ztera II Au*asbi «. m. {lemman.
Samme Embetsman kunna intyga» att
Bruksägarne hittills fått erlägga en afgift» beräknad så, att de å dessa 13,000 tunneland, skulle kohla a 800 stigar, ehuru loo åra erfarenhet visat, att de ej med skogens bestånd, kunna taga hälften deraf.
Jag frågar, när det kostar mera att bana sig väg till trädet, än detta är värdt, och sådane trakter likväl ej vid skattelösen få undantagas, jag frå-t gar säger jag, om sådane skogar skäligen kunna sättas i bredd med andre, som väl belägne bestå af jemn mark.
Jag hemställer, om någon, jemförelse billigtvis kan äga rum, emellan trakter sorn äro lätt tillgänglige och sådane, hvar-, till man, snart sagdt, endast kan komma fogelvägen.
Jag hemställer, om det tilhör en upplyst nation, att sedan hoa genom utlofvade förmåner förmått personer att på oländiga trakter];nedläg-*t ga sin förmögenhet, omtanka och möda, påen gång fråntaga dem de derföre lemnade förmoBer, derigenom att å skogen sättes ett pris, sorn, vida öfversegel egentliga värdet, jag kaa, tryggt försäkra, att efter det pris Riksens, Ställ-, der år 181& utstakade, finnas månge Bruksägare, sorn ej, kunna lösa skogen, ty de kunna ej uthärda med dea orimligt höga skatten.
Följden blifver troligen, att Bruken på dylika stäilen afstadna, och skogarne förblifva olöste:
Staten vinner ej derpå.
Den som ej vill tro detta, behöfver blott undersöka förhållandet med stora och lilla Tiveden , utgörande minst 100,000 tunneland, belägna i Skaraborgs Län och Nerike.
Ytterligare känner jag bestämdt, att, till exempel, ägarne af.
Aspa och Lassåna Den li Augusti e, »i. 395 Bruk anmälte sig vilja skatteköpa sina recog»itionsskogar, och försummade ej iakttagandet ^f någon föreskrifven formalitet; men Landt-, rnätarne hunno, ej, inom praescriptionstiden, upp-, *näta skogen, och genom flera Rättegångsfrågor som uppstodo, och hvilka, till en del, ännu icke blifvit slutligen afgjorde, kunde skattläggaingen ej fullbordas, Ar detta väl ett fel i Författningen eller hos Embetsman, eller tillhör felet endast tiden, och mindre kunskap, oin rätta förhållandet med recognitionsskogarna hos dem som inbillat sig tjena Landet och Jordbruket, då Bruksägaren ruinerades, och Statens ingånga co.ntracter våldfördes.
Den förevarande pch genom discuss.iooen utredde frågan, lärer hufvudsakligen bero deraf, huruvida Bruksägarne förvärkat den rätt , som blifvit dem, medelst 1810 års Riksens Ständers beslut, tillerkänd; ty i annat fall måste väl detsamma böra förblifva beståndande.
Man har sagt, att de förverkat denna rätt , emedan de icke inom behörig tid anmält sig till skattelösen af recognitions-skogarne, det är dock medgifvit, att Brukens andelar ej ;varit afskiljde från den pfrigaöskogen, och att Bruksägarne sjelfve ej känt den mark, till hvars skattelösen de skolat anmäla sig.
Detta har äfven blifvit anmärkt såsom deras fel; inen är det så mycket mindre, som, enligt 1818 års beslut, om jag ej, misstager mig, Bruken blott skulle deltaga i kostnaden för afinätningen, hvaremot det öfriga var iästadt a&som ett åliggande vid vedeii 3§6 ten 11 Augusti c, m. börande autoriteter.
Att hinder yppats, genom Författningen* otydlighet, har blifvit bestridt; men jag kan icke annat ä'n fullkomligen vitsorda, hvad Herr Tham derom anfört.
Tvetydigheten visade sig isynnerhet, i afseende på de hemman, som skola äga stubbe- och röjsel* rätt.
Förstafrågan blef hvad dermed skulle förstås, och hvilka hemman den borde tillhöra.
Vissa Autoriteter ansågo dem endast tillkomma Kronohemman; andra åter tillerkände dem alla hemman, som voro på recognitions-skogen upptagne, äfven om de sedermera blifvit löste till skatte.
Sedermera var det ej eller bestämdt, om stubbe- och röjselrätten skulle bestämmas efter matlag eller hemmantal.
Det lär finnas flera utslag, som olika tillämpat dessa grunder till dess slutligen Kongl.
Maj:t förklarat hemmantalet vara den rätta grunden.
Vidare finnes ingen föreskrift, huru mycket mark på hvarje hemman borde sig belöpa.
Collegierne hafva derföre ock i denna omständighet meddelat olika utslag.
Att sådant skall verka uppehåll, är gifvet, och jag har förut vitsordat, att Bruksägare, som haft recognitionsskogar, på en gång i Skaraborgs och Nerikes Län, genom dylika processer, ej fått deras skog afskiljd, inom den föreskrifna tiden.
Vid ett sådant förhållande, och då i 1811 års författning ej var stadgadt det äfventyr , att den, som ej inom viss tid anmälde sig till skattelösen af recognitioneskogen, skulle förlora rättigheten dertill, hvaraf synes att meningen varit det samma rättighet skulle fortfarande stå dem öppen
,j så tyckes det vara obilligt, att nu vilja anse ti - M>«n il //ugust t •», %gj dea dertill vart försutten.
Det man såsom skil, emot Kongl. Maj.ts Nådiga proposition åberopat , att nemligen skattläggning skulle föregå skattelösen, är i sjelfva verket ej af den betydenhet, som det vid första påseendet vill synas.
Ty först har Herr Tham ganska riktigt anmärkt beskaffenheten af den mark som är i fråga.
För det andra, beror det äfven af den olika skattläggningsmethod som följes.
Och sluteligen är det ej blott afgiften till Staten, utan måoga andra onera, som öka tungan af ett sådant skatteköp.
Jag har ansett mig böra lemna dessa upplysningar, men bestrider i öfrigt icke, att återremiss må äga rum, i anledning af hvad Herr Danckwardt anfort.