Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessa voro, att 5 riksdagar erfordrades för att den öfre kammaren skulle blifva fullkomligt likstämmig och uttryckande samma opinion, som uteslutande varit herrskande under den tid, som omfattar dessa särskilda riksdagars representantval.
Nu tror jag icke, att uti denna tid ligger något slags misstag, hvarken arithmetiskt eller af annat slag.
Dessutom har bär blifvit uppgifvet, att val, som skedde i de särskildta districterna, enligt Hr von Hartmansdorff? förslag, icke skulle vara så gifna i en riktning, som de, hvilka skedde i den nedre kammaren.
Det kan visserligen hända, och är till och med troligt, att en del af dessa särskildta districtval skola falla på personer, som äro af annan opinion än majoriteten i nedre kammaren, men det är också troligt, att sådant i viss mån kommer alt äga rum äfven vid de val, som ske i ne - Deli 28 Octo ber e. m. 5 dre kammaren.
Man ser sällan, vid val af ett betydligare antal ledamöter inom representationen, att icke en och annan af minoriteten följer med.
Således tror jag, att man i afseende på siffrorna kan finna båda förslagen stå i bredd med hvarandra.
Mea här är visserligen icke blott fråga om siffror.
Hela min bevisning hvilar på den sats, att öfre kammarens nytta endast består i det anseende den kan vinna inför folket.
Misstager jag mig i denna sats, då erkänner jag, att allt hvad jag yttrat i ämnet förfaller.
Men jag måste bekänna, att jag icke kunnat finna sjelfva denna sats vederlagd.
Om den äger sin riktighet, så tror jag att man förgäfves väntar, att, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, den öfre kammaren kan vinna lika anseende med den nedre, och ännu mindre det öfvervägande anseende, som erfordras men föga torde vara att förmoda, såsom tillkommande den ena kammaren framför den andra, då begge utgå från samma valcollegier.
Om man då får antaga dem i sig sjelfva vara lika goda, så hafva de likväl olika bevis på folkets förtroende.
Det är visserligen sannt, att de äro valde af samma valcollegier; men, mine herrar! om man påstår sig uttala allmänna opinionen, så är det icke detsamma att vara vald i går eller att vara vald för feni riksdagar sedan.
Deruti ligger en skilnad, som endast kan motvägas derigenom, alt den sednare utgår från en valförsamling, som är af högre egenskap, som anses närmare uttrycka nationens allmänna intressen och tänkesätt, än den andra.
De svårigheter och missbruk, som ansetts bestyrkta genom Norriges exempel, tior jag icke höra hit, ty förhållandet är helt olika, då det blott är fråga om att skilja ifrån sig några ledamöter för en riksdag, eller att utse ledamöter i en rådsförsamling för fem på hvarandra följande riksdagar.
I det ena fallet är det att meddela ett högre, ett vigtigare förtroende, uti det andra är det ett sätt att skaffa undan de ledamöter, som man vill vara af med, synnerligen då förhållandet är såsom i Norrige, att den afskiljda kammarens rätt inskränker sig till att någon tid fördröja med beslutet, som sist afgöres genom gemensam votering.
— Hvad den anmärkn. angår, som sednast af Frih.
Sprengtporten blifvit framställd, nemi. att den öfre kammaren skulle blifva beroende af den nedre, som efter behag ånyo kunde invälja den öfre kammarens ledamöter, så vågar jag jäfva densamma såsom saknande all grund, emedan ingen ledamot af den öfre kammaren kan räkna på att, då han kan komma i fråga att åter inväljas i denna kammare, såsom sina valmän åter finna de samma ledamöter, hvilkas gunst han skulle hafva sökt.
Dessa val till öfre kammarens ledamöter skulle naturligtvis ske vid början af riksdagen, således innan riksdagsarbetena i öfrigt hunnit synnerligen långt fram.
— Annu mindre kan jag gilla den andra anmärkningen, att förslaget åsyftar att i någon mån rubba jemnvigten emellan Stånden.
Afven detta här uppgifna fel, eller hvad som skul - 3j6 Deu 28 October e. ta. le gifva anleda, till detsamma, erkänner jag vara en af de omständigheter, som mest hos mig stadgat öfvertygelsen alt gilla Frih. Hamiltons förslag.
Jag tror sannerligen, då man uppdrager så skarpa ståndsskilnader vid valen till den nedre kammaren, att det kan vara nyttigt att se dem, om icke försvunna, åtminstone modifierade vid valen till den öfre kammaren, så att ståndsprincipen då inskränkes dertill, att electorer af de särskildta Stånden uti ett gemensamt valmanscolkm välja, utan afseende på hvilka
Stånd de äro, hvarifrån personerne blifva utsedde.
I anledn. af Hr von Troils yttrande utber jag mig blott att få nämna, det jag ej velat säga, att Frih.
Hamiltons förslag åsyftar att rubba jemnvig ten emellan Stånden, men att jag tror ett sådant förhållande möjligen kunna uppkomma genom detta förslags antagande.
Hamilton har här antydt på ett förslag, sorn jag jag hade förra året meddelat i tryck, och gifvit tillkänna, att hans förslag grundade sig på mitt.
Jag har icke förbi sett värdet af det stöd, som Frih.
Hamilton lemnat åt mitt förslag.
Jag har således funnit mig särdeles tillfredsställd, att uti de flesta punkterna kunna erkänna riktigheten af Frih.
Hamiltons anmärkn.-r och deruti instämma, äfvensom uti den omständighet, att representationen borde vara bildad på tvänne kamrar i stället för på en, såsom jag hade föreslagit.
Men jag har ej kunnat, i den fråga, som angår kain — raines sammansättning eller deras bildande, förena mig med Frih. Hamilton, och i detta fall har jag ansett mig pligtig att uttrycka min olika åsigt.
Då emedlertid någon kunde vara af den tanken, att jag talat emot ett förslag, som ursprungligen utgått ifrån mig, så får jag endast erinra derom, att jag utgått från den princip, att det låg redan så mycken conservatism i bibehållande af ståndsvalen, att man ej då behöfde fästa särdeles vigt vid att bilda ett tvåkammarsysleme, samt att man således, med bibehållande af ståndsvalen, kunde måhända tillämpa de Norrska formerna, men jag hade dervid tänkt mig ett annat correctiv, nemi. det att afskilja de politiska frågornas behandling ifrån denna kammare.
Denna åsigt har icke vunnit något stöd hvarken inom representationen eller eljest, utan tvertom blifvit motsagd, af hvilken anledn. jag icke ansett mig böra densamma vidblifva.
Jag har ansett mig skyldig att i anledn. af Frih.
Hamiltons yttrande gifva honom denna förklaring.
Sedan den i början af plenum upplästa redaclion af 8 punkten i Frih.
Hamiltons förslag ånyo blifvit uppläst, hemställde Hr Frih. o. Landtm., om R. o.
Ad. behagade antaga nämnda i 8 punkten framställda förslag såsom Ståndets gemensamma tanke.
Hr Den a8 October e. m.
S77 Hr Fril), o. Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att nej öfverrösta! ja.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att till följe af R. o. Ad:s nu fattade beslut äfven 9 och 10 punkterna af Frih.
Hamiltons förslag torde böra förfalla, och ville Hr Landtm, nu låta uppläsa dem.
Sedan nu den sista grundprincipen, som jag hade framställt såsom förslag till gemensam tanke, har blifvit afslagen, så skulle jag vördsamt anhålla, att de öfriga punkterna, såsom ingenting betydande, äfven måtte anses såsom förfallna, så att vi kunde få öfvergå till något annat.
Uppå derefter gjord hemställan af Hr Landtm., fann R. o.
Ad. de öfriga punkterna af Frih.
Hamiltons förslag nu böra förfalla.
Landtm, hemställde, då klockan redan var 9 slagen, och det förslag, som återstod att pröfva, var temmeligen vidlyftigt, om R. o.
Ad. måhända fann lämpligt att dermed uppskjuta till en annan dag.
Hr Frih. o. Landtm. tillkänDagaf, att Hr Tersmeden.
Gustaf Reinh., ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utsk., anmält sig för någon längre tid vara nödsakad att från riksdagen vara frånvar., men anhållit att det oaktadt blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen; och hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade härtill lemna sitt bifall.
Hr Landtm, anmodade Hrr Electorer att innan nästa plenum välja så väl en ny ledamot i Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. efter Hr Tersmeden, som en ledamot att uti samma Utsk. inträda under den ledighet på tre veckor, som blifvit beviljad Hr Tornerhjelm, Erik. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. f till to om aftonen.
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. i5 H. 48 Den 3i October f. ra.
Lördagen den 3i October i84o.
Öppnades Hrr Electorers lista till val af ledamöter att uti afgångnes ställe inträda i nedannämnda Utsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde, nemi. i Allm.
U t s k o 11 e t:
N:o i5o5.
Hr von Seth, fullm.
Hr Aminoff, Joh. Fredrik., efter N:o 2.77. Frih. Mannerheim, fullm.
Hr Tersmeden, Gustaf Reinhold ; Riddar husUtskottet: N:o io5. Gr. af Ugglas, Ludvig, efter N:o 25.
Gr. Wachtmeister, Knut Axel.
Hrr Electorers lista till val af en ledamot att inträda i Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. under den ledighet, som blifvit beviljad N:o 1774- Hr Berch, fullm.
Hr Tornerhjelm, Elik; och befanns dertill hafva blifvit utsedd : N;o 57g.
Hr Klöfverschjöld, Carl Fredrik, Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Frih. Gyllenstjerna, Nils, till följe af enskilda angelägenheter, och Hr af Zelle'n, Nils Wilh., till följe af tjenstegöromål, afsagt sig sina befattningar, den förre i Bevilln.- och den Sednare i BancoUtsk.
, under anhållan att det oaktadt blifva vid deras riksdagsmannarätt bibehåIIne; och blef denna deras begäran, uppå särskildt framställda propostr, af R. o. Ad. bifallen.
Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att under loppet af nästa vecka sammanträda, för att välja ledamöter i de sålunda afgångnes ställe.
Fortsattes pröfningen af Const.Utskrs mern.
N:o 38, angående nationalrepresentationens ombildning.
Till Hr Frih. o. Landtmrs loyala bedömmande öfverlemna!- jag, huruvida icke, då Ståndets ledamöter hittills ägt den erfarenhet, att någon tid vid början af plenum upptagits med protocollsjustering, Hr Frih. o. Landtm, täcktes tillåta att ämnen utaf mindre vigt må få föregå det som egentligen utgör föremålet för dagens öfverläggning, på det att icke detta vigtiga amne må förekomma, då tankarne ännu äro rent af tomma.
Den 3i October f. m. gerna, att detta är Ståndets fel; men de frånvar. äga för sin bortovaro den ursägt, att de bort förmoda det någon tid äfven i dag skulle upptagits med prot.justering.
Landtm, fästade, i anledn. af Frih.
Boyes yttrande, uppmärksamheten deruppå, att klockan vore nära, 10, och att Hr Landtm, icke trott sig kunna längre fördröja början af föredragningen.
Att nu föredraga något annat ämne, under förväntan derpå att samlingen skulle blifva mera talrik, torde R. o. Ad. finna icke kunna ske; men hvad det nu föredragna ämnets behandling anginge, så berodde det af R. o. Ad:s ledamöter att så tillvägagå att, innan discussionen vore fulländad, Ståndet kunde vara mera talrikt samladt; Hr Landtm, skulle icke hasta med propostns framstäl lande.
Jag hade visst icke ämnat vid detta tillfälle yttra mig, utan dessförinnan afvakta hvad som kan sägas af dem, som ännu icke yttrat sig, derföre att jag är ledamot af ConstUtsk.; men då jag, efter den framställning Frih.
Boye gjort till Hr Frih. o. Landtm., som densamma ganska riktigt besvarat, förmärkt en allmän tystnad, så har jag begärt ordet.
Jag anhåller härvid likväl först att få till prot. reservera mig för den händelse jag kommer att öfverlefva nästa riksdag och att deltaga uti dessa ärenden, rnen icke då skulle finna mig kunna biträda beslut om antagande af de satser, som af Hr von Hartmansdorff nu föreslås, och som möjligtvis med blott få modificationer kunna blifva antagna.
En persons åtgärd vid nästa riksdag kommer att bero på hvad han då tror dermed kunna uträttas.
Samme persons åtgärd vid denna riksdag rättar sig lika naturligt efter hvad han tror nu kunna uträttas, och det har visat sig åtminstone på detta rum, som om Hr von Hartmansdorff^ förslag vore det högsta man kunde komma till; jag vill derföre försöka att yttra mig, icke örn hufvudåsigten, utan om rättelser uti de särskilda punkterna deraf, i §:n lyder sålunda: ”Riksförsamlingen utgöres af 2Öo medlemmar: 5o adelsmän, 5o prester, 5o borgare, 5o bönder och 5o till något af fnrenämnda
Stånd icke hörande ståndspersoner.”
Hr von Hartmansdorff har här sammanfört så många af sina hufvudprinciper, att om denna § antages, är största delen af dem på förhand antagen; och min första anhållan är derföre, att de särskilda sakfrågorna, som deruti ligga förvarade, måtte skiljas åt och komma under särskild öfverläggning.
Der står först att riksförsamlingen utgöres af i5o medlemmar.
Talet tyckes vara likgiltigt; roen efter det beslut, som är fattadt, att en del af riksförsamlingen, nemi. de äldres kammare, såsom den af Hr von Hartmansdorff benämnes, skall utses för flera riksdagar, är det en tydlig följd utaf
Hr von Hartmansdorffs uti en efterföljande § utvecklade tanke, enligt hvilken kamrarne skul - 38o Den 3i October f. m. le vara lika talrika, att om man för hela riksförsamlingen antager en siffra, hvars hälft icke är delbar med annat än fem, man bundit sig i frågan om öfre kammaren skall vara vald för fem eller tre riksdagar.
Således synes mig som om siffran 2Öo icke borde antagas förr än man beslutat, huruvida öfre kammaren skall väljas för, fem eller för tre riksdagar.
I fall valet skall ske för tre riksdagar, borde siffran blifva 240, på det man må hafva sig öppet alt i hufvudsaken antaga Hr von Hartmansdorff» ide'e uti 2 §:n, att kamrarne skola vara lika.
Hr von Hartmansdorff säger vidare: 5o adelsmän, 5o prester, 5o borgare o. s. v. Derigenom har Hr von Harmansdorff enoncerat en princip, som går ett steg längre än R. o. Ad. hittills velat gå.
Hittills har R. o. Ad. genom votering afslagit den tanken, att nedre kammaren skulle få väljas utom Stånden; men under sista plenum var icke fråga om något annat; icke huruvida valet skulle vara bundet för öfre kammaren eller den som väljes för flera riksdagar.
Detta återstår oss således att besluta om, och i sådant fall borde det beta: 5o ombud för R. o. Ad., 5o för PresteSt., 5o för BorgareSt. o. s. v. Afgörandet af den nu nämnda frågan skulle då komma att tillhöra 4 §:n, der det heter: ”Intet
Stånd och ingen valkrets må välja riksdagsmän utom sina egna medlemmar.
” I stället skulle contra-propos. lyda: ”Intet
Stånd och ingen valkrets må till yngre kammaren välja utom sina egna medlemmar.”
På det sättet kunde en sak i sender komma att afgöras.
Den 3 frågan, som ligger i denna §, är den, att alla Ståndens personal skulle vara lika uti riksförsamlingen.
Det är också en tanke, som är mycket omtvistad.
Här framställdes uti sista plenum åtskilliga ideer, hvilka genom votering blefvo afslagna, nemi. att man skulle rätta proportionen af iedamöterne inom classerna efter förhållandet 180g och icke efter det nuvarande.
Äfven detta är en tanke, som torde förtjena en preliminär öfverläggning.
Den 4 frågan, icke utan vigt i detta ämne, ligger uti ordalydelsen: ”Till någotdera af förenämnda Stånd icke hörande ståndspersoner.”
Derigenom är sagdt, att ståndspersonsclassen blott skulle få en negativ definition.
Ståndsperson vore den, som icke hör till annat Stånd.
En sådan negativ definition är bland det aldramenligaste uti en lag, hvars hela karakter bör vara positiv.
Jemför jag denna redaction med ordalydelsen i 12 §:n nng:de ståndspersoner, så finner jag på sednare stället följande mening.
”Ståndspersonerne välja sina ombud lika som R. o. Ad.,” det vill säga per capita.
För öfrigt inhemtar man icke något mer om dessa ståndspersoner, än att de komma att få en cancellidirection.
Hufvudkarakteren refererar sig således till nyssnämnda negativa definition.
Till hvilketdera Ståndet hörer då backstuguhjonet, och till hvilket hörer den lägre embetsmannen ?
Eller skall ingen skilnad göras emellan backstuguhjonet och Den 3i October f, m. den rikaste possessionat, emellan den högste och den lägste embetsmannen, emellan den som blott undergått apologistexamen och den som tagit högsta lärdomsgraden?
Med ett ord, det finnes inga bestämmelser på något håll.
Det är icke lätt afgöra huru cancellidirectionen skall bara sig åt.
Jag tror att för bildande af ett femte
Stånd icke finnes någon annan utväg, än att från Const.Utsk. begära ett förslag till sammansättning af detta Stånd; ty inom en talrik församling lärer en sådan fråga icke på en enda dag kunna utredas.
Också är det en klar följd af Utsk:s framställda princip om allmänna val, att en sådan utredning i detalj icke kunnat ifrågakomma i detta Utsk:s betänk.
Vidare heter det uti io §:n: ”Preste-, Borgare- och BondeSt:n välja sina riksdagsmän såsom tillförene, eller på det sätt dessa Stånd, hvart för sig, kunna finna skäl att, under iakttagande af förenämnda grunder, närmare bestämma.”
Denna rättighet, om den skall finnas, synes mig äfven böra vindiceras åt vårt eget Stånd.
Det synes mig likväl som om densamma, så väl för det ena som för det andra af de gamla Stånden, icke borde komma i fråga mer än högst på första riksdagen; ty om ock det, när Stånden, de som äro delade i fyra kamrar, taga afsked från nationen, kan vara politiskt att lemna dem en dylik rättighet, vill jag ej derföre tillstyrka det såsom billigt eller priocipenligt.
Jag tror det tvertom vara principvidrigt, men att det torde ilända kunde vara en utväg att i någon mån minska det motstånd, som kan komma att äga rum mot förslaget.
Men för mycket vore det visserligen att tillåta för all framtid och för hvarje kommande riksdag beständiga jemkningar genom blotta ståndsbeslut i valsättet för hvart och ett Stånd; emedan hvarje Stånds valsätt, sedan samtliga Stånden inrymmas uti en kammare, icke mera angår blott en fjerdedel uti representationen, utan hela nationalförsamlingen.
Jag skulle derföre tro, att, om man också skulle öfverlemna åt de gamla Stånden rättighet att för sina efterföljare skrifva delaljvalstadganden, man likväl bör bestämma, att de sålunda en gång antagna stadgar icke må ändras i annan väg, än som gäller för Sveriges civillagar, d. v. s. att dertill skall fordras så väl K. M:S som riksförsamlingens samtycke.
Derefter kunde det vara skäl att åt särskildta Stånd, efter Stånd skola finnas, lemna initiativ och till och med veto i fråga om eget valsätt; men längre bör man icke gå.
— Jag nämnde det jag trodde, att B. o. Ad. borde bevara åt sig sjelft samma rättighet, som det medgifver de andra Stånden.
Det kunde ske genom borttagande af hela ii §:n.
Jag tänkte först på den utvägen, men när jag kom att närmare betrakta saken, fann jag, att uti i i §:n förekommer en punkt, som ovillkorligen måste bibehållas, nemi., att då B., o. Ad. från närvar, förhållande öfvergår till val, skilnaden emellan hufvudman och ättemän bör upphöra.
Det kunde annars hända, att B. o.
Ad:s när - 38a D en 3i October f. tu. var. ledamöter vid nästa riksdag skulle kunna inskränka valet inom R. o. Ad. till blott ett val inom ättemännen.
Derigenom hade R. o. Ad. på en gång organiserat val och förorsakat en nv högst ojemnt fördelad massa af orepresenterade medborgare.
Det är derföre i min tanke nödvändigt alt bibehålla den delen af t i §:n. men för öfrigt taga bort densamma och icke nämna
Ridd directin mer än de öfriga cancellidirectionerna.
— Sedermera förekommer i 8 §:n ett så lydande tillägg: ”De förra påräknas att inträffa livart 3 år, utan rubbning genom de urtima.”
Detta angår ett ämne, som bör afhandlas uti Coust.Ulskrs detaljbetänkande ang:de de §§ uti Riksd.Ordn och Reg.F.n, som tillböra detta förslag till representationsförändring; men uti närvar, vallag förekommer det icke och kan icke förekomma der, ehuru jag tror, att Coust.Utsk. i sina motiver nämnt något derom; men då jag lägger tillsammans de särskilda ordalydelserna af Const.Utsk;s betänk, på sidorna 66 och 67, finner jag att det måste vara Ståndets sorgfalliga bemödande att så litet som möjligt gå in på det område, der Utsk. ännu icke framställt förslag, utan blott sagt sig vara sinnadt att afgifva ett sådant.
Det är på denna grund jag tror, att man om riksdagsperioden nu icke bör yttra sig.
Frågan om ledamöternes antal uti hvardera kammaren synes mig på samma sätt beroende af hvad befattning kamrarne erhålla.
Deröfver är icke ens något betänk, inkommet, ehuru man visserligen tält derom under Ståndens gemensamma öfverläggningar i detta ämne.
Alt vi nu afgöra att tvänne kamrar skola finnas är redan ett betydligt afsteg från ämnet; men det är redan gjordt genom den votering, som ägt rum i den frågan.
Att nu gå ett steg längre och yttra oss om proportionen emellan ledamöternes antal uti de begge kamrarne, innan vi afgjort deras befattning, huruvida den ena skall hafva en conservativ egenskap eller ej m. m., synes mig vara oriktigt; och jag skulle derföre önska, att man så litet som möjligt yttrade sig om denna proportion.
Efter de grunder jag nu i korthet haft äran framställa, skulle Hr von Hartmansdorffs ainenderade förslag komma att lyda sålunda : 1 §:n. ”Riksförsamlingen utgöres af x5o medlemmar, nemi. 5o ombud för R. o. Ad., 5o för PresteSt., 5o för BorgareSt., 5o för BondeSt. och 5o för det femte Stånd, hvarom i § 12 stadgas.”
Jag mäste härvid anmärka, att äfven jag i denna punkt sammanfört 2 frågor, nemi. ledamöternes antal, samt att de skola vara lika många för hvart Stånd.
Jag har icke kunnat föreslå något annat antal än a5o, efter jag upptagit Hr von Hartmansdorffs ide'e om 5 riksdagar; men om någon skulle yrka, att ombytet bör ske för 3 liksdagar, så torde siffran böra hållas öppen, så att man särskildt voterar derom. ■x §:n. ”Riksförsamlingen indelas uti tvänne kamrar, Den 3 s Octobcr f. m. 383 de äldres och de yngres, hvardera sammansatt af alla Stånds ombud till lika antal för hvarldera Ståndet.” 3 §:n. ”Hvarje Stunds medlemmar i hela Riket indelas i valkretsar efter antalet af de ombud, som hvarje Stånd skall till hvardera kammaren utse.”
Jag har här uti 2 §:n, under godkännande af Hr von Hartmansdorffs åsigt, till ventilation framställt frågan huruvida ledamöternes antal skulle vara lika eller olika i begge kamrarna och uti 3 §:n sökt göra redactionen sådan, att det passar hvilketdera man beslutar. 4 §tn. ”Intet
Stånd och ingen valkrets må välja ombud till yngre kammaren utom sina medlemmar.”
Det är denna §, som jag för min del anser vara den enda, hvarigenom väsendtlig förbättring kan göras uti Hr von Hartmansdorffs systeme.
Det vore nemi. derigenom man kunde komma derhän, att valfrihet, åtminstone i äldre kammaren, ägde rum.
Medgifver man ej den, tror jag att man med detsamma afsagt sig möjligheten att till representanter erhålla de skickligaste och bästa personerne; ty jag öfverlemna!- åt edert bedömmande, mine herrar! om det är sannolikt med den erfarenhet vi äga om långa riksdagar, och som det kanske blir svårt nog att på länge taga ur Svenska nationens minne, att en näringsidkare skulle vilja åtaga sig riksdagsmannabefattningen för femton år, och således under i5 år skyldigheten att hvart 3 år vara borta från sin näring, kanske * ett helt år eller Säg månader.
Jag fruktar således, att om man icke medgifver valfrihet för öfre kammaren, skola många kretsar finnas, der ingen vill åtaga sig riksdagsmannakallet, då man icke med arfvode kan ersätta hvad näringsidkaren förlorar, derigenom att han så ofta är borta från sin näring. 5 §:n godkänner jag alldeles oförändrad; 6 §:n äfvenså, och likaså den 7. 8 §:n skulle jag önska måtte erhålla denna lydelse:
''Vid val till ombud i äldre kammaren göres ingen skilnad emellan lagtima och urtima riksdag;” och att §:n der slutades. 9 §:n lyder så: ”Till hvarje riksdag utser hvarje valkrets ett ombud till yngre kammaren, äfvensom ett till den äldre, om kretsens ombud dött eller efter ålder afgått.”
— Här är icke taladt om laga förfall.
Det bör likväl tilläggas, emedan ingen kan förbindas att tillgodonjuta den rättighet, som innefattas uti laga förfall.
Äfven borde man bestämma under hvad villkor den väljes, som valdes i stället för en som visat laga förfall.
Jag skulle derföre önska, att redactionen blefve sådan: ”Till hvarje riksdag utser en hvar af valkretsarne till yngre kammaren e^t ombud; äfvensom en hvar af de valkretsar till,äldre kam målen, der kretsens ombud enligt 8 §:n afgått eller visat sådant förfall, som nedanföre nämnes.
Afgången riksdagsman kan återväljas.