Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stjernstedt afgifvit emot Utsk:s betänk, och hvilken Hr Cederstråle jemväl biträdt.
Jag tror, alt denna reservation på det fullständigaste vederlägger alla de anmärkmr emot K.
M:s nåd. propos. dem Utsk. anfört uti de moliver, som äro införda i betänk. och ligga till grund för det förslag, som Utsk. afgifvit.
Jag anhåller således nu blott att få tillägga några ord till denna reservation.
De orden som förekomma uti den K. propos., nemi. ”att deraf skönjas må huru han” (förmyndaren)” den omyndiges egendom förvaltat”, innefatta, efter min öfvertygelse, allt hvad Utsk, i denna del kunnat åsyfta.
Om förmyndaren aflemnat ordentligen afslutad räkning öfver allt det han om händer häfver, sä ligger det i sakens natur, att denna räkning muste innefatta alla de upplysningar, som Utsk. ansett nödige.
Skulle dessa upplysningar i mer eller miudre mån saknas, så äga ju vederbör, ostridig rättighet att affordra förmyndaren hvad i detta hänseende möjligen må kunna brista.
Likaså är det ju vederbör, öppet, att hos förmyndare granska den säkerhet, som för omyndigs medel blifvit ställd.
Lagbudet i den K. propos. lägger deremot icke ringaste hinder.
Utsk. har ansett beliofvet påkalla ett stadgande, som sätter
Den 20 O c t o b e r. 355 domaren i tillfälle att controllera om förmyndaren fullgjort den honom ålagda 3-åriga redogörelsen.
Jag vågar påstå, att det nära nog ligger utom möjlighetens gräns för en underdomare på landet alt fullständigt utöfva en sådan controll.
Skyldigheten i detta afseende är lagd på fränderne och de gode männen; och just derföre behöfvas dessa af communerna utsedde gode män.
Utsk. har anmärkt, att rättens pligt att tillse, att den omyndige rätt sker, har blifvit förändrad lill en blott skyldighet att pröfva, huruvida en annan förmyndare förordnas bör.
Denna anmärkning ber jag att få bemöta med det svar, att något annat kan icke af rätten pröfvas pre timin ariter; men rätten kan luta bero vid anmälde, af förmyndaren frivilligt gjorda rättelser, och således undgå att förordna annan förmyndare; utan att likväl ett sådant rättens beslut lägger ringaste hinder i- vägen för framtida klander af en ny förmyndare, eller af pupillen sjelf, sedan han uppnått myndig ålder.
Vidare har Utsk. anmärkt, att gode männens befattning icke hör vara inskränkt endast till granskning af de 3-åriga redogörelserna.
Jag inser ej, huru Utsk. möjligen kunnat gifva en sådan tydning åt lagförslaget i deu K. propos.
Der står uttryckligen, att de gode männen skola äga samma granskningsrätt, som närmaste fränder tillagd är.
Någon inskränkning är hvarken omtalad eller åsyftad.
Hvad jag nu haft äran yttra gäller endast motiverna i Utsk:s. betänk., eller de af Utsk. anmärkte brister i den K. propos.
Jag anhåller att få tillägga några anmärkmr emot det nya lagförslag, som Utsk. framställt.
Uti detta förslag heter det: ”göra redo för nästa fränder eller, der sådane icke finnas, för de gode män” <Scc.
Af delta förslag skulle uppenbart följa, att de gode männen alls icke äger någon talan, med mindre styrkas kan, alt ”nästa fränder icke finnas.”
Detta kan icke rimligen hafva varit Utsk:s mening, och förslaget är alltså i den delen icke antagligt.
Det heter vidare: ”på sätt, för hvarje ort pröfvas lämpligt.”
Jag frågar om det är behölligt, eller ens lämpligt, alt i ett lagstadgande af denna art tala om sättet för de gode männens utväljande, då man icke med en enda bokstaf närmare bestämmer detta sätt.
Den K. propos. innehåller endast de orden: ”Stad, socken och härad äger utse gode män”; och detta enkla stadgande är, efter min lanke, allt hvad i det afseendet må finnas behölligt.
Det heter vidare ”en sluten räkning, med de bevis, som dertill höra".
Jag medgifver, att dessa ord igenfinnas i vår nu gällande lag; men lagbudet är sådant, att rättelse deruti bör ske; och derföre har det icke influtit i det nya förslaget.
Det är nemi. alldeles för mycket begärdt, att en förmyndare skall lemna ifrån sig alla verificationer till den afgifna redogörelsen, och sålunda afhända sig de vapen, hvarmed han skall försvära sig emot möjligen skeende anmärkmr.
Det synes mig vara nog, att fränder eller gode män kunna, om de dertill linna anledning, begära alt få se dessa bevis; och om förmyndaren tredskas alt uppvisa dem, då är vägen öppen, att hos domstolen begära lagligt åläggande.
Det - 356
Den 26 0 c t o b e r. ta stadgande, strängt tillämpad!, skall ovedersägligen leda lill åsidosättande af hela lagbudet.
Derföre är det vådligt att införa detsamma.
Det heter vidare : ”Ingifve förmyndaren derefter ofördröjligen till rätten bevis.” Jag anmärker1 häremot, att sedan bevis öfver tillställandet verkligen blifvit till rätten ingifvet, så är ju rättens controll i allt fall slut.
Huru skall rätten möjligen kunna tillse om fränderna eller gode männen verkligen granska?
Hvad blir påföljden, om det ifrägaställde beviset icke till rätten ingifves?
Huru skall rätten controllera att det verkligen sker?
Det beter vidare ”Rätten bör tillse, att den omyndige rätt sker”.
Afven dessa orden igenfinnas uti nu gällande lag; men de innebära verkligen ett förlängt utsträckt påbud; och derföre hafva de ej influtit i det nya förslaget.
Rätten kan nemi. icke ingå i någon egentlig pröfning af gjorde anmärkmr emot förvaltningen, endast på grund af frändernas eller gode männens blotta anmälan.
Denna pröfning kan icke lagligen äga rum förr än förmyndareskapet afträdes, eller nya förmyndare uppträder emot den förra.
Hvad fränderne medgifva, eller icke medgifva, kan ingalunda binda för framliden, eller lägga hinder i vägen för laga klandertalan.
Ehuru jag anser mindre behöfligt att ingå i någon detaljerad granskning af det särskilda förslag, som Hr Assessorn och Riddaren Lagergren uppgjort, och uti hvilket Ilr Revisions-secret.
Gunther, så vidt grunderna för förslaget angår, men under uppgifvande af en annan redaction, instämt, anhåller jag dock att fä yttra några ord i frågan om svårigheterne, jag ville nästan säga omöjligheten att verkställa stadgandet uti 2 § af dessa båda förslag.
Den 8 Oct. 1839 behagade K. M. i nåder infordra utlåt, från alla 3 Hofrätlerna i Riket samt Öfre Borgrätten öfver det förslag till ändring af I och 2 §§ i 23 cap.
Arfda-b:n samt tillägg till 7 § 20 cap. samma balk, hvilket blifvit uppgjordt af visse comiterade för åtgärders vidtagande i afseende pä de nya lagförslagen.
Uti det särdeles fullständiga och motiverade utlåt., sora inkom frän Götha Hofrätt, har denna Hofrätt emot comiterades förslag, i hvad det åsyftar skyldighet för alla förmyndare att hvart 3:dje år, vid vite af IS r:dr 32 sk., ingifva räkning till rätten, jemte åliggande för rätten att vaka öfver fullgörandet häraf, anmärkt: att, enär man kunde antaga, alt i de fleste domsagor årligen 200 förmyndare tillsättas, samt att de fleste förmynderskap fortfara i 10 är, komma hvarje domare att förteckna 2000 i utöfning af deras kall varande förmyndare, deraf 6 å 700 hade att hvarje år till rätten ingifva räkningar, och att, om man föreställer sig, att de fleste uteblefvo och att rätten således måste till vitet, 10 r:dr 32 sk., fälla en stor mängd, samt förelägga högre vite, skulle härigenom uppstå flere hundrade nya mål ärligen; dertill komme underökningar om ursäkter, förvarande och tillhandahållande af handlingar, förordnande af gode män lill granskning i utcblifne franders ställe, och slutligen det obehag och den ökade ovilja emot förmynderskaps åtagande, som af bifall till nämnde förslag skulle följa.
Dessa Hofrättens anmärkmr torde vara tillräckliga, för att öfvertyga Den 26 October. 357 en hvar, att reservanternas förslag i denna delen icke kan verkställas.
På grund af allt hvad jag nu haft äran anföra, yrkar jag vördsammast, att H. R o. Ad. täcktes afslå LagUtsk:s betänk.
N:o 14, samt bifalla K. M:s nåd. propos.
Cederström, Thure Fredr., som begärt, ordet förklarade sig afslå derifrån, i anseende till H. Ex. Hr Frih.
Gyllenhaals fullständiga yttrande i ämnet.
Ehuru det torde synas förmätet att nu yttra något vidare i denna fråga, så torde det likväl tillåtas mig att, i anledn. af hvad en talare anfört, förklara min öfvertygelse, det jag sannerligen icke mycket hoppas utaf franders granskning af förmyndares redovisning öfver omyndiges medel.
Min ringa erfarenhet af sådana måls handläggning vid häradsrätterne har öfvertygat mig derom, att denna granskning af fränder högst sällan verkställes, och att det således måste vara nödvändigt att, på sätt den K. propos. innehåller, åtgärder vidtagas, för alt betrygga den omyndiges rätt, särdeles om elen lysta förmånsrätten kommer att upphöra.
Jag vill likväl lemna osagd!, om fullkomlig säkerhet kan vinnas genom tillsättande af de föreslagne gode männen.
Jag fruktar, ali en sådan granskning af desse gode män ofia skulle blifva ganska flygtig, då de icke stodo i det ringaste ansvar för sin granskning.
Jag vägar hemställa, huruvida icke R. o. Ad. skulle linna lämpligt, att, pä sätt en ledamot af Högsta Domstolen föreslagit, en slags conserverande förmyndarekammare blefve inrättade, hvarom förslag jemväl vid sista riksdagen framställdes.
Redan under loppet af 10 år hafva mångfaldiga förslag angående inrättande af förmyndarekamrar blifvit framställde.
Allt hvad LagUtsk. vid sista riksdagen anfört emot inrättande af förmyndarekamrar, stödjande sig hufvudsakligen på Lagcomite'ens utlåt., går likväl blott ut på att bevisa svårigheten att inrätta administrerande förmyndarekamrar.
Jag har icke funnit några skäl anförde emot inrättandet af de conserverande förmyndarekamrar, som en ledamot i Högsta Domstolen föreslagit.
En sådan conserverande förmyndarekammare, i hvilken kunde nedsättas den omyndiges fordiingsbevis eller dyrbarheter, som icke borde föryttras, och som derjemte utöfvade en viss controll öfver förmyndares förvaltning, tror jag inom hvarje commun skulle kunna åstadkommas; men om detta icke kunde ske, då finnes en annan utväg, hvilken af flere främmande lagstiftningar blifvit vidtagen, nemi. den att domaren tillsätter en medförmyndare jemte den egentliga förmyndaren, eller en curator, hvars åliggande det är att bevaka den omyndiges bästa i de fall, då det skulle komma i strid med förmyndaren.
Jag anhåller, att LagUtsk. ville taga i betraktande dessa mina enkla förslag och alt antaga hvilketdera af dem som skulle kunna synas LagUtsk. mest lämpligt.
Cederström, Andars:
Gyllenhaal yttrande till förmån för det å K.
M:s nåd. propos. afgifna förslag och delar helt och hållet de åsigter, 358 Den 26 October. hvilka så väl han, som en annaii värd talare hår på andra sidan uttryckt i afseende på olämpligheten af Utsk:s förslag.
För min del anser jag en brist finnas i alla de uppgifna förslagen.
Det föreslås visserligen här, att domare skola, då fränder icke vilja granska förmynderskapet, förordna gode män alt sådant verkställa; men man har icke utsatt och bestämt, huruvida någon ansvarighet för gode männen skall äga rum, i händelse de eftersätta sitt åliggande.
Finnes ingen sådan ansvarighet stadgad, så tror jag visserligen att det är ganska lätt att finna gode män, som åtaga sig detta besvär; men skulle deremot ersättningsansvarighet uppstå för gode männen, i händelse de underlåta granskningen, så tror jag, att ifrågavar. befattning är af den vigtiga och ansvarsfulla beskaffenhet, att det ingalunda blir lätt att finna någon, som vill åtaga sig ett sådant bestyr.
Jag anser det derföre vara nödvändigt, att i förslaget bestämma, huruvida ansvar skall äga rum eller icke, samt huru domaren skall förfara, när ingen vill åtaga sig det ifrågavar. bestyret.
Då jag alldeles icke är jurist, så kan det icke falla mig in att inlåta mig i denna vigtiga fråga.
Jag har likväl ofta genomtänkt detta ämne, till och med gått så långt, att jag på tryck utgifvit mina tankar derom.
I andra länder, i synnerhet i Tyskland, har man längesedan inrättat provincial-pupillkamrar.
Ordet provincial är måhända der rätt användt; ty dermed afses icke en fömyndarekammare, som behöfver öfvertaga den speciella ledningen af myndlingens intressen, ulan dessa inrättningar utgöra ett slags öfver-pupillkamrar, som tillse att den tillfördnade förmyndaren gör sin skyldighet, och utan denna pupillkammares vett och medgifvande kan icke en förmyndare afhända sin pupill någon del af hans egendom.
Egendomen kan hvarken försäljas eller förpantas eller på något sätt förstöras, utan att sådant förut blifvit bos pupillkammaren anmäldt.
I en sådan inrättning ser jag den enda säkerhet, som måhända kan beredas åt omyndige, och onekligen, mine Hrr, hafva vi så många exempel, ty värr, på oredlige förmyndare och äfven på dem som, utan att vara oredlige, af bristande insigt vanvårdat myndlingars egendom, att det är oroande för dem sorn veta sina omyndiga barns välfärd anförtrodd åt så osäkra händer.
Jag anhåller om återremiss, samt att detta mitt yttrande måtte få åtfölja återremissen lill Utsk.
Hr Danckvardt:
Det är i anledn. af Hr Cederschjölds anmärkn-.r, som jag funnit behöfligt att referera mig lill mitt utlåt, i frågan, hvilket förutsätter antagandet, att icke något ansvar älåge de gode män, som uppdrages granskningen af förmyndareräkningen.
Skulle en sådan lag antagas, som Utsk. föreslagit, så har visserligen Hr Cederschjöld rätt deruti, att troligen ingen skulle vilja åtaga sig ett sådant ansvar.
Såsom den K. propos:n är uppställd, inser jag ingen nödvändighet att något ansvar skall åläggas dessa granskare (och ordalydelsen ger dertill ingen anledn., Den 2G Ootober. 359 hvilket äfven gäller för Ulsk:s redaction), ty de göra sina anmärkn:r blott på det att domaren må vara i tillfälle att pröfva, huruvida skäl är förhanden alt skilja en förmyndare ifrån förmynderskap och utse en annan.
Derpå förlorar myndlingen ingenting, ty han hade alltid rått att hålla sig till den nya förmyndare, som blir förordnad, om denne icke utkraft ansvaret af den afgångne.
Jag tror icke, att några gode män åtaga sig detta bestyr, om det blir förenadt med ansvar; ty det är verkligen icke så litet ansvarsfullt, som man torde föreställa sig.
Den anmärkn., Hr Cederschjöld gjort, förfaller efter min tanka alldeles, såvida det är fråga om att antaga K. M:s nåd. propos.
I annat fall må den gälla till den kraft och verkan LagUtsk. finnér den förtjena vid anmärkms besvarande.
En värd ledamot har yrkat, alt R. o. Ad. måtte nu genast bifalla K. M:s nåd. propos. i ämnet.
Jag anhåller att fä fästa Ståndets upppmärksamhet derpå, att, så vidt jag vet, har detta betänk, blifvit återremitteradt åtminstone af två Stånd.
Jag är icke viss på huru det förhåller sig med det tredje Ståndets beslut, men Ridd.secret. torde kunna upplysa derom.
Bäst torde således vara, att R. o. Ad. äfven återremitterar betänk, med de anmärkmr, som blifvit dervid gjorda, på det att saken måtte i ett sammanhang ånyo komma under öfvervägande hos LagUtsk.
Ehuru jag för min del har bestämt min öfvertygelse i saken och anser, att redan nu bifall skulle lemnäs till K. M:s nåd. propos., före hvars afgifvande alla de betänkligheter, som nu blifvit framställda, ingalunda blifvit förbisedda, utan tvertom noga öfvervägda; så, enär det likväl nu inträffat, att två Stånd återremitterat LagUtsk:s betänk, och äfven här hos R. o.
Ad. meningarne synas så delade, att det blefve att afgöra icke blott emellan Utskts betänk, och den K. propos. i ämnet, utan äfven de 4 eller 5 andra meningar, som blifvit framställda; så anser jag för min del aktningen för dessa särskilda meningar, och äfven för de öfriga Ståndens åtgöranden, fordra, att icke emntsätta mig återremiss, och jag förmodar äfven alt Frih. Gyllenhaal, som först yrkade bifall till K.
M:s nåd. propos. icke kan hafva något att invända emot en återremiss, öfvertygad såsom jag är, att saken icke skall derpå förlora, utan Utsk. få tillfälle att ännu ytterligare öfverväga och utveckla de skäl, som blifvit anförda emot den K. proposm. H. Ex. Hr Frih.
Nordenfalk och på de skäl han anfört instämma i begäran om återremiss af betänk., öfvertygad att denna åtgärd skall leda till det resultat jag åsyftat, nemi., bifall till K. M:s nåd. nåd. propos. i ämnet. R. o. Ad. ansåg de emot LagUtsk:s förevar, betänk, gjorde anmärkn-.r föranleda till detsammas återremitterande.
Anmäldes till föredragning LagUtsk:s d. 17 dennes f. m. på 360 Den 26 October. bordet lagda utlåt.
M:s nåd. propos., ang:de ändring af 8, 9 och 10 § i 17 cap.
Händelsen samt förklaring af 2 § i samma cap.
För den händelse att någon af Ståndets ledamöter sig med mig derom förenar, så anhåller jag, alt detta betänk, måtte ytterligare få hvila på bordet till nästa plenum.
Frih. Cederström, Anders, instämde i denna anhållan.
Jag tillstår, att jag skulle förena mig med Frih.
Cederström, i händelse fråga vore att nu afgöra detta betänk.; men jag tror mig kunna förutsätta, att. i anseende till det sammanhang, som finnes emellan detsamma och den K. propos., öfver hvilken betänk, nyss återremitterades till LagUtsk., nemi. den rör:de förmyndarekamrars inrättande, R. o. Ad. äfven återremitterar delta utlåt.
I det fallet vill jag icke förena mig med Frih.
Cederström; men om han skulle medgifva, att öfverläggningen måtte fortgå och om ingen yrkar bifall ulan endast återremiss, Friherren ville låta dervid bero; så finge saken sin fortgång utan att uppehållas längre än nödigt är.
Landtm, tillkännagaf, att Frih. Cederström, Anders, förenat sig med Frih. Cederström, Thure Fredr., och att således, derest de icke ville afstå från den begärda bordläggningen, det syntes onödigt att nu fortsätta öfverläggningen.
För min del har jag ingenting emot att afstå ifrån att förena mig i begäran om bordläggning; men jag skulle likväl tro, att om en discussion här skulle uppkomma och följden blefve, att den toge den tournuren alt man ånyo ville bordlägga betänk., så ser jag icke att man skulle vinna något med att nu upptaga discussionen, utan anser det lämpligare att uppskjuta den intilldess den efter andra bordläggningen ovillkorligen skall företagas.
Jag får förena mig i Hr von Hartmansdorffs anhållan om målets remitterande, och i händelse detta beviljas, så ber jag att få för Ståndet framställa de anmärkmr, som jag kan anse mig befogad alt göra.
Då återremiss blifvit ifrågasatt, icke på grund af sjelfva saken, hvilken visserligen är så utredd, att man genast derom kan stadga sitt omdöme, men på den riktiga grund, att denna fråga om tysta förmånsrätterna ovillkorligen står i ett ganska nära om icke oskiljaktigt sammanhang med den föreg:de redan återremitterade frågan om ändring i 23 cap.
Arfdab:n, så skulle jag för min del tro, att R. o. Ad. icke gjorde rätt att emotsätta sig återremiss, och i sådant fall hemställer jag, huruvida icke till tidens vinnande vore bäst att nu medgifva återremissen, särdeles som om någon har några anmärkmr att göra, det är lätt att i ett annat plenum få afgifva dem för att åtfölja lill Utsk.
Ben 20 O c l o b e r.
Sedan flere ledamöter yrkat, att jag malte alsia frän den af mig begärda bordläggning, sä vill jag visserligen göra det oell blott redogöra för skälet, hvarföre jag begärde detta betänk. [iä bordet, nemi., att jag icke nu är fullständigt beredd alt yttra mig i frågan samt att jag finnér alt alla de i Ständel gjorde anmärkmr, dä ilen K. propos. bär föredrogs, icke blifvit i Ulsk:s betänk, upptagne och således måhända icke eller af Disk. pröfvade.
Sedan sålunda de ledamöter, som begärt bordläggningen, derifrån afstått, lät II.
Landtm, uppläsa slutmeningen i LagUtsk:s ifrågavar. betänk.
Som jag kan förutse, att delta betänk, kommer att blifva älerremitteradt, så får jag för närvar, endast iuskränka mig till att yrka, att LagUtsk , vid afgifvande af det nya utlåt., som inkommer i följd af denna ålerremiss, mätte allvarligen taga i betraktande de förut vid den K. propos. gjorde anmärkmr och att Utsk. ville med skäl vederlägga dessa anmärkmr, så att anmärkarne åtminstone kunna finna, att LagUtsk. vid deras framställningar fästat något afseende.
Dåde s. k. tysta förmånsrätterna obestridligen menligt inverka pä crcdiiförhällandena, anser jag deni visserligen böra försvinna och instämmer i det afseendet i den mening, som K.
M:s nåd. propos. innehåller; men jag anser likväl, att bifall dertill icke bör äga rum på annat sätt, än med det villkor, alt den säkerhet, som för närvar, är lemnad åt den omyndige, att icke blifva lidande, må fortfarande bibehållas.
Jag anser sådant ganska lätt kunna ske, om det tillika stadgas, att den omyndiges capitaler skola i förmyndarens fasta egendom in tedi 11 as.
Den förmånsrätt, sorn den omyndige hittills haft tyst, upphör dä att vara lyst.
Den framstår uppenbarligen för hvar och en, och härigenom vinnes det ändamål, som med den K. propos. åsyftas, nemi. alt capitalisten aldrig kan blifva lidande genom de tysta förmånsrätterna, som nu tillkomma den omyndige, och derjemte vinner den förmän, att den omyndige icke blifver lidande genom förlust af den förmånsrätt, som han hittills haft.
Jag tillstyrker derföre bifall till den af K.
M. föreslagna förändringen, , med villkor all eli tillägg må göras uti en annan lag-§, deruti det stadgas, ali det må blifva en ovillkorlig pligt för förmyndaren, alt låta inteckna i sin lästa egendom de capitaler lian om händer har, för hvilka iuteckningssäkerhet icke är lemnad.
Ett sådant tillägg tror jag lämpligen kunna ske uti 4 § af 22 cap.
Ärfdabm, der det stadgas: ”De lösören, som omyndig ej sjelf be liöfver, böra lill hans nytto föryllras, och hans redbara penningar skall förmyndaren sä förränta och förkofra, som bäst och säkrast pröfvas.”
Dä det likväl, i fall ett sådant tillägg kommer alt äga rum, blir nödigt att någon controll finnes öfver förmyndaren, i afseende på fullgörandet af delta åliggande, tror jag äfven det är nödigt att ansvar stadgas för åsidosättande deraf, och auser detta ansvar 3 II. 46 362 Den 26 October. lämpligast böra blifva detsamma som för en oredlig ombudsman.
Dessutom tror jag, alt om K. M:s nåd. propos. om förmyndarekamrar, eller rättare sagdt om domstolars förordnande att vara öfverförmyndare, antages, så blir del lätt alt controllera, vid de redogörelser som förmyndaren bör afgifva, huruvida han fullgör sitt förutnämnde åliggande.
Jag anhåller om återremiss af betänk, och att dessa mina anmärkmr måtte få åtfölja lill Utsk.
För min del har jag visserligen icke något att anmärka emot den K. propos. om tysta förmånsrätters upphörande, utom i det fall, att förmånsrätt för omyndige skall nedflyttas efter inteckning, hvilket förslag jag anser vådligt, då jag icke kan finna, att det förslag, sora Hr Cederschjöld afgifvit, nemi. att myndlings egendom skall intecknas i förmyndarens fasta egendom, är lämpligt; emedan det finnes mycken egendom, som förmyndaren har om händer, hvilken icke låter sig inteckna i hans egendom.
Förhållandet är nemi., att den omyndiges capilaler väl kunna intecknas i förmyndarens fasta egendom; men om den omyndige besitter jordegendom, sä kan man icke i förmyndarens fasta egendom låta inteckna hvarken sjelfva jordegendomen eller räntan deraf.
Nu deremot äger myndling förmånsrätt hos sin förmyndare, i fall denna förestår myndlingens fasta gods.
Jag tror vidare, att det lättaste sättet att underhjelpa crediten i detta afseende vore, om man föreskref ett analogt stadgande med det som (innes i den Franska lagen, att nemi. hvar och en, som på hypothek upptager lån, är skyldig att uppgifva, huruvida han innehar förmynderskap, och om hans uppgift derutinnan är oriktig, så straffas lian såsom bedragare.
Genom ett sådant stadgande, tror jag, att de omyndiges rätt skulle vara tryggad och att äfven capitalisternas rätt vore försäkrad, emedan svårligen någpn person skulle vilja blottställa sig för ett så svårt ansvar, som det att anses för bedräglig gäldenär.
För min del instämmer jag i den af Hr Cederschjöld yttrade mening, att den, enligt nu gällande lag, omyndige beviljade förmånsrätt i förmyndarens egendom bör upphöra såsom tyst, men ersättas genom ett myndlingar rnedgifvet anspråk på hypothek i förmyndarens egendom, hvilket hypothek, för att blifva gällande emot 3:dje man, dock bör intecknas.
Jag har funnit denna regel följd af de flere Europeiska lagstiftningar, hvilka i sednare tider, för betryggande af realcrediten, upphäft de från Romerska lagen hemtade, icke offentliga hypothekerne.
Det torde tillåtas mig, att i största korthet anföra dessa lagars stadganden i detta afseende: