Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föistår väl, att Utskottet icke i sitt Betänkande upp tällt den, såsom eit lagbud till skydd för hvarje samhällsmedlems rätt, utan blott råtom en theorctisk princip, från hvilken Utskottet harleder de stadganden söm det föreslår; tr.en äfven såsom theoretisk, måste jag, elter mih åsigt al Statslifvet, ogilla den.
Än mera likväl mäste jag ogilla sila utfärdade
Hvarje sund individ ogillar hos en annan en sådan Viljans träldom under hans så kallade förstånd; det finnes intet samhälle som icke mer eller mindra högljudt ogillar sin lag* stiftare, när han underkastar detsamma sådana begränsningar som skola räcka evigt, eller dem förståndet i andra afseenden icke kan godkänna* Jag ogillar det nu rådande Systemet* men jag önskar en försigtig och långsam öfvergång till ett friare och bättre— försigtig och långsam icke derföre att jsg, med en annan värd Ledamot anser tillvarelsen af konstflit, af näringsfrihet och af stadga i myntväsendet vara *tt vilkor för möjligheten af denna öf-; vergina; utan derföre att det ligger i mänskliga naturen, och således äfven i samhällets natur, att gränser skola långsamt utflyttas: att brist på försigtighet skulls kunna förråda blist på ledande förmåga, och brist äfven pa välvilja och billighet, der, såsom här förhåle
Ben 38 Juni i e. m. landet varit, onödigt strängt begränsande lagar funnite, på hvilkas tillvarelse likväl mången grundat
Isina beräkningar och sina bemödanden att komma till välstånd*
Den andra satsen som Utskottet uppställt, att nemligen landets local, Sjöstädernas stora afstånd från hvarandra och deras ringa befolkning göra det omöjligt att här införa en så hög införsel, elier skyddande tull, som i andra länder kan äga rum, emedan, såsom erfarenheten visat, förlust för Staten och immoralitet hos Folket deraf är en följd, synes mig vara den uppå hvilket det nya Systemet bör byggas.
Omöjligheten7 nämligen, satt kunna hindra lurtndrägeriet, gör det absolut nödvändigt, att sådane varor sorn icke kunna i landet tillverkas, också måste till bruk och nyttjande förbjudas, om man förbjuder deras införsel} el. ler också att deras införsel bör tillåtas, när de» ras bruk icke kan hindras.
Då svårigheten att bevaka kuster och att göra Isgarne åtlydd*, utgör hufvudsakliga hindret, hvarföre man ej hår såsom i andra länder genom en hög införseltull hägnar de Fabricationer som ännu behöfva hägnas, torde ännu för vissa fabsikationer Intörielförbud blifva nödvändige.
Men dessa Förbud efter den sata sorn jag ef vanföre uppställt, böra icke uthfrdas sibom Den 28 Juni i e, m. för beständigt gillande, de böra anse? såsom premier på bestämda tider; såsom temporaira suspensioner i utöfningen af andra Statsborgares rätt.
Då RegeringsFormens 60 §, uppställer den grundsats: ”Ej må Konungen till vinning för sig och Kronan elier enskilta personer och corporstioner några monopo!iej> fastställa,” synes Lagstiftaren hafva handlat enligt ofvannämnde åsigt.
Ett absolut och för beständigt varande införselförbud uppå ert vara, är ett
Monopol till förmon för den som inom landet tillverkar dylik vara.
Huru lätt kan icke hända, inom ett Land som vårtt tued ringa befolkning och ringa capitaler, att en enda person, ehuru flere kalias berättigade att drifva samma handtering, och att täfla om varans godhet och pris, genom öfvervigten af sitt Capital, drar till sig ali den vinst som denna näring ger, Och genom införselförbud på den vahra som han tillverkar, kommer i tillfälle, att höja priset efter behag, att efter behag skattlägga sina medborgare, och att utöfva ett för andra förderfligt monopol, Pröfningen af införselförbuds behof bör naturligtvis tillhöra verkställande magten, men jag tror att de ej borde utfärdas, utan att Konungen vid allmän Riksdag deröfver hort Rikets Ständer och att de ej borde gälla längre än från Riksdag till Riksdag.
Jag tror att man hvarken bör eller behofver inlåta sig i en vidlyftig undersökning »f den fragen, huruvida gränslinierna emellan t
Den 28 Junii c. nr.
Ofvanlöre citerade sista moment af RegeringsFormens 60 § torde göra osäkert huruvida ett, i afseende på tiden illimiteradt införselförbud, lagligen kan af verkställande magten utfärdas.
Står den sats fast, att Ständerna icke kunna garantera den Sutsintrad, som genom Tulluppbörd påräknas, med mindro icke Tariffen nedsättes, så gör ofelbart en anmälan deraf jemte nödvändigheten att afskaffa Lsgar som mana till brott, tillfyllest, för att bestämma Kongl» Majlts beslut.
Om Utskottet, sedan d« gjorda anmärkningar blifvit pröfvade, bibehåller sina nu framställda åsigter, så måste naturligtvis när Betänkandet återkommer, motiverne från Tull' tariffen skiljas.
Denna senare hlir ett föremål för Ständernas beslut; rnotiverna för Ständernas beslut, Kongl. Maj-.t i underdånighet meddelade, lära sedan ofelbart erhålla det afseende, som Kongl.
Majtt vid pröfningen af före-» kommande casus, kan pröfva nödig.
- Beträffande Tariffen, får jag fästa Utskottets uppmärksamhet på nedannätr.nde puncter; Höfrö torde böra beläggas med högre införseltull, än för frön t allmänhet blifvit föreslagit.
Höfröhandeln har redan blifvit cu inhemsk handtering.
Vien 28 Junti c, m, Tullen på Mascowade synes mig vars nog hög i förhållande tili tullen på Toppsocker.
Dea lärer förr ha varit 6 procent af varans varde, nu skulle d«n förhöjas till to procent.
Utskottet föreslår att Styrelsen matte berättigas att efter omständigheterna moderera införseltullen för SpanBemål.
Jag tror att; maximum af de i landet gångbara Spannemålspris borde bestämmas, innan Tull, på utländsk Spannemål bör kunna helt och hållet upphä fvas.
På Malt, Hvete och Ärter bör Tullen alltid vars högre äo på Råg och Korn.
Herr Lefrén, Johan Pehr Man anmärker mot ProhibitifSnJlemet chss o.~ verh/lällbarhet. i anfeende till en jorm enad omöjlighet att vidniagthålla dertill nödig bevakning.
Gerna medgifver jag att denna omständighet är ganska betydande, men jag kan derföre ej medgifva systemets förkastlighet.
Är åndamålet som sökes godt , så, måste man ej, misströsta örn dess ernående för det medlen äro besvärlige. jag medgifver. äfven , att huru ock Tullbevakningen må regleras oc-h styras, likväl lu - Den 28 Junit e. rrt, rmdräjeri skall äga rum ; ty den äreförgetne lagbrytaren, är alltid till reds att begagna hvarje tillfälle, då egennyttan kan tillfredsställas; men jag medgifver dermed ej, alt 1 arend; sjerier, då en god bevakning finnes, kunna drif vas till den betydenhet, att ProhibitifSystemets verkan idet hela deraf lider.
Jag vet att lurendräjaren nu är mindre Vanärad än han bprde vara, men jag vågar tro att detta yrke skall återtaga sin naturliga stämpel af föraktlighet om vi af erfarenhet fortfarande lära inse, att Lurendrä jaren är en äreförgäten bof, sorn trottsar nationalintressef j i Stället att sotn nu sk«r, hylla liana bandtverk, derigenom att man anser detsamma ej kunna utrotas
Detta förefaller mig tämmeligen lik» atåmrnigt med den åtgärd i vissa landar, att negociera med stråtröfvare, sedan man af svaghet i anstallter och sömnsgiighet kommit derhän, att man ej tror sig kunna uthålla öppen fegd med våldsverkarne och slutligen utrota dem Deltagandet för iurendräj.erieyrket, hvilket stundom kallas förlåtligt, och om icke moraliskt, åtminstone ej omoraliskt, undergräfva i betydlig grad Regeringens anstallter och förlamar deras verkan.
Jag föreser förhoppningsfullt den dag då vi skola se de såkallade bildade och bättre Folkclassernes barn 5 verksiäderne sysselsatte med att bidraga till egen och det allmännas förkofran i stället att öka deras Glass som täres af anspråk och lätjs; och jag hoppas att när vi finna våra barns intresse i sirid mot Lurendräjarens, vi åtminsto - Den 38 Junii e* m. ne då skola inse hvad vi nu synas vilja lönligen förbise.
Denna tidpunkt är må hända närmare, än man i allmänhet vågar hoppas,och det beror af nu församlade
Ständers åtgärder att påskynda dess inträffande.
Dessa åtgärder äro redan föreslagne af Friherre Franc Sparre och med allmänt bifall mottagne, och jag vågar hysa den bestämda öfvertygelse, att ProhibitilSystemets bibehållande är ett oeftergifligt vilkor för en lycklig utgång af denna synnerligen stora och hedrande Plan, hvilket jag till lugnt och fördomsfritt behjertande tror inig böra vid detta tillfälle framställa»
Dessutom torde i fråga om nödvändigheten af en alfvarlig Tullbevakning få anmärkas: att en af Ledsmöterne i BevillningsUt' skottet sjelf öppet uttalat, att det föreslagne nya så kallade TariffSystemat är alldeles odugligt i händelse Tullbevzkningen ej allvarligen i öfverenstämmelse dermed inrättas, så att
Tullförsnillning i stort blir omöjlig samt att han ej misströstar om möjligheten att så inrätta densamma.
När nu detta är medgifvit, så frågar j»g om det ej med samma åtgärder är möjligt att hindra Lurctidrä/eriet sorn erkändt är lättare att förekomma än Tull försmärting; och om således det skäl mot ProhibitdSystcmets bibehållande, som hämtas från otillräckligheten af Tullbevakning, i allmänhet ej nu mera kan anses såsom vederlagt af dem sjelfva, hvilka förkasta detta systeme?
Hvad åter vidkommer den förmenta de - Den 28 Junii <% rn.
299 moralisation som skall vara en följd af ProhibitifSystemet, så medgifver jag gärna att demoralisationen verkeligen äger rum; men anmärker sorn jag tror med skäl, deremot, att demoralisationen inom nationen blifver både större och hvad värre är, sträckt längre ner till de mindre upplyste Folkclasserne, om det fria importsystemet skulle införas.
Vi hafva erfarit en försmak deraf såsom en följd af våra förhållanden, från 1811 till 1815 och jag anser afgjordt att hvarje husfader både kändt och ännu känner följderne af denna period.
Jag anser ej något vunnit dermed att utbyta en demoralisations anledning mot en annan, och tror att ProhibitifSystemet rätt vårdadt, är det som minst förderfvar sederne och verksammast bidrager att förekomma anledningarne till demoralisation, emedan det hyllar såsom grundsats nationalflit och nationalitet i åjigter
Och således har en ovedersägeligen god syftning, sorn. alltid skall verka på det stora hela af Folket, medan minsta delen, jag menar dem som låta fåfängan dåra sig, blir ett offer för dess skuggsida; hvaremot det fria importsystemets syftning är antinatioml, emedan det i längden dödar konstsinnet och konstfärdigheterne, gör landet till en Provins af verlien i stället för ett oberoende Rike i verlien, samt Folket till ett rosniopolitifht afskum i stället för en högsint fojlerlandf t tänkande brödra familj.
Man fäger att confnmenten bår få kåpa varor af hvilken nation forn hälft, och ef få, under Statens för myndor ef ap, Den 28 Junii c, na Odet Förmyndare/kap är nu ett af dessa fältrop för dagen, genom hvilka man söker stt imponera- ett af dessa, ord utan bestämd bemärkelse, med hvilka man tror sig kunna lösa alla förefallande svårigheter.
Möd det går ej mera an att herska genom trollrunor: man mår ste öfvertyga med skäl och fada.
Hvilka äro då dessa coasumenter af utländska luxartiklar?
Hvilka äro de som tillfälligtvis skulle vin-; oa på införseln af de utländska kramvaror?
Hvilka de olycklige resultatcrne för defc allmänna, »af denna oupphörliga fortgång i sinnliga njutningar?
Consumeoterne äro för det närvarande de bildade classerne, som till stor del lefva af Statscassan och utan blygsel ej kunna tillåta sig att fortgå i stigande fordringar, och utan samvetsagg ej kunaa tillåta sig, att fortfarande gifva elakt exempel och derigenom smitta nationen.
De sorn tillfälligtvis, och intill dess ali förmögenhet i landet vöre uttömd, skulle vinna på utländska kramhandeln existera ej ännu egenteiigen att tala, \ty några uslingar, Lurendräjare, som, trottsande lagarne, idka en sådan handel i smyg, räknar jag ej) d# herrliga följdertie af en så ian handel och *n sådan consultation, äro att tillskapa nya behof utan grän.- Den 28 Junii e. rn. 301 sor, nya beskattningar, nya läster och att sluteligen alldeles utplana utur kärnan af nationen all Physisk och moralisk kraft, all känsla för storhet i tanke- och handlingssätt, ali förmåga till uppoffringar och försakelser för ali— ment väl, och dä! hvar finna stöd för Statsföibundet? hvar armar till försvar? hvar denna urgamla Svenska sinnes styrka som aldrig misströstat, som växt med farorne och mer än en gång visat Verlden, ett man är stark i samma inon som man är dygdig, och att dygd är ett tomt ord der nationalmåttlighet saknas. jfg kati ej afhålla mig, ätt viddetta tillfälle anföra några drag af den olika anda sorn råder i olika länder* i frågor eom röra nationalintressena.
En Svensk, som ägde ett större Manufacturverk, hade under sina resor i England genom urval, samlat, modeller för sina verkstäder af det bästa slag som i England kunde utletas och uppställt dem i ett Cabinett.
Denna Modellkammare visades en gång för en samling Svenska Hetrar och Fruntimmer.
Det omdömesrika sällskapet fann pjeserne mycket vackra, men kunde dock ej undgå att anmärka, att de, likväl hade någonting som utmärkte att de ej voro Engelska.
Ägaren log åt dess - patrioter; men besparade dem, såsom artig värd, förödmjukelsen af en närmare förklaring.
Vid samma tid för circa ao år sedan reste en Svensk Handels - Den 28 Junii e. m. expedit öfver Götheborg till London.
Han köpte sig i Götheborg ett slags der tiUverkade utmärkt vackra stålknappar.
Jag vågar äfven nu återkalla i minnet den sköna ägta Engelska anecdoten då en rik Engelsman samlade
Londons förnämste
Män till en måltid och lät i en Mortel sönderstöta en Perla af stort värde, hvilken Drottning Elisabeth ej haft råd att köpa, emedan hon användt sine skatter till inrikes industriens upphjelpande, och sedan i en Vinpocal blanda gruset af denna Perla, för att dricka Drottningens skål.
Der medborgaren värderar sin regerings bemödanden att upphjelpa landet, och med hänryckning omfattar det allmännas intresse, der visar sig sådana resultat, som vi se i England och i alla länder, der verklig lyftning i tänkesätten finnes: och att det tillhör nationalrepresentationen att häri föregå nationen, kan ej betviflas.
Den 28 Junii c. m. N:o 5.
'Grefve Spens, Carl Guflaf:
Då mot Utskottens nu på bordet lagde
Betänknnde jag går att göra några anmärkningar, som jag anhåller må jemte detsamma få hvila på bordet, och om återremiss beviljas, få till Utskottet åtfölja , ledes jag dertill visst icke af den tankan, att mitt yttrande skulle äga den förtjenst, att det för sakep vore af någon serdeles vigt, om det under denna tid underställes Ridderskapets och Adelns pröfning, utan helt enkelt af det skäl, att de förfall som jag för Herr Grefven och LandtMarskalken omnämnt , möjligen innan detta Betänkande till pröfning egentligen företages, tvinga mig att afresa på någon korrt tid från Riksdagsorten.
Då under denna tid frågan kan blifva afgjord genom bifall på Betänkandet, och jag anser hvarje Representant göra orätt, om han försummar att yttra sig i de frågor, der hans öfvertygelse hunnit stadga sig till olikhet med den ä bane varande afgöringen, har jag velat till Protocollet säga mina tankar, att de må kunna stå der som en reservation för min räkning, i händelse Utskottens Förslag blifvar bifallit.
I likhet med hvad flere gånger under denna Riksdag handt, anhåller jag derföre att få begagna detta tillfälle som för mig är det enda, och då Betänkandet ostridigt är före, så Den 28 Junti e. m. att hvar och en närvarande lika ostridigt hat rätt att yttra sig Jag skulle harvid otillbörligt upptagå Ridderskapets och Adelns dyrbara tid, öar jag ej genast öfvergick till sjelfva propositionernas granskning; recensionen af theorier och motiver hsr jag ofta funnit icke uträtta mycket, och det fordras dertill en längre tid, och vida större kunskaper* än jag har kunnat använda. ltsta Afdelningen!! irsta Momentet innefattar ett afstyrkande af nu genast företagen realisation.
Sjukdom hindrade mig under Riksdagens första månader att afhöra de interessanta debatter, som då rörande detta ämne föreföllo; jag vill derföre nu blott i korrthet yttra mig öfver denna fråga, eftersom den är den egenteligen preliminaira, och efter som, oagtadt jag på det hela instämmer med Utskotten i afseende på s<ken, skälen dertill äfven i mina egna ögon äro af en serskild art, och sådana, att jag aldrig skulle förlåta mig dem, om icke det förevarande målet vors en creditfråga.
Riksdagsmannens hufvudskyldighst är nemligen vanligen helt ovilkorligt den , att blött följa sin egen öfvertygelse och opåkallad medger jag, och begär tili min säkerhet, då en gång alla yttranden i dessa ämnen skola blifva - Den 28 Junii e, m. va underkastade allmänhetens och framtidens pröfning, att nu få till Protocollet förklara, att jag har ansett sjelfva denna realisationsåtgärd, som jag afstyrker, så väl lämplig som möjlig.
Frågan är likväl af den besynnerliga art, att jag icke tvekar, att afstyrka samma åtgärd, just derföre och endast derföre, att den af aå många bestrides.
Vid 6ista Riksdag hade jag tillfälle mer än en gång yttra mig i financefrågor, och var då liksom flere andra , afgjordt öfvertygad om olämpligheten att då vidtaga några steg till realisation eller silfverutväxling.
Den plan, eller rättare tendens (ty icke vill jag åtaga mig att uppsöka conseqvens i den kedja af åtgärder jag här menar,) som vid 1812 års
Riksdag förbereddes genom diverse reactioner mot de förra besluten, och 1815 inträngde i Financegebietet genom stadgandet, att Banken hädanefter för egen räkning skulle drifva en den betydligaste del äfven af landets lånerörelse på namncredit, denna tendens hade före 1818 ännu ej framträdt i full dag: under Riksdagen var det ännu oafgjordt, hvad resultat det våldsamma störtandet af FilialDisconteme skulle komma att få; och möjlighet fanns ännu, att söka bibehålla det gamla , eller återställa det, innan någon betydligare vådlig följd af rubbningen uppstått.
Knutarne afhöggos genom det i Financiel! afseende så högst märkvärdiga RiksdagsBeslutet, en seger vanns der - Bil. till Ridd. 0,' Ady Pr, V.
Band. 20 3oS Den 28 Juni! e. m. vid af den ofvannämnda indragare- eller reactionstendenseo, ehuru grundadt hopp hvar och en med Sveriges historia bekant kunde äga, att 1760-talets varnande exempel ännu ej skulle vara glömdt.
Sjelf är jag den första att påminna, huruledes följderne häraf icke aldeles blifvit så hotande för hela samhället, som dem jag, enligt min reservation af den 7 Junii 1S18, J hvilken åtskilige med mig instämde, befarade.
Grundlagen stridande försummelse har gjort vår ostridiga rättighet, att äfven för dessa yttranden i ett tryckt Protocoll erhålla ett rum, nu redan i fem år successivt om intet.
Hvilka följder som af indragningssystemet uppstått, har emedlertid af tusendes ruin blifvit vitsordadt, och förgäfves försökte man vid början af denna Riksdag tysta ropet om landtboens olyckliga belägenhet; den som då hörde det kraftfulla sätt, på hvilka dessa olyckor afmålades, kunde hoppas, att vid blifvande besluten, skulle enighet finnas, eller åtminstone bestämda öfvertygelser.
Det kan nu med stort skäl ifrågasättas, om icke en så kallad realisation nu vore lämpelig.
En sådan åtgärd äger alltid det stora företräde att vara hel, eller kunna blifva det; och vvgten för en representation af allt hvad som i detta meningsfulla ord innefattas, skulle vid början af denna Riksdag säkerligen hafva bringat mig att rösta för rcalisationeo nu? se^ Dtn 28 Jun i i t. rn.
307 dan invecklingen hunnit den grad , att detta ändå förr eller sednare blir resourcen.
Men Creditfrågor medföra den besynnerliga egenskapen, att samma åtgärd , som i sig
Bjelf är den rätta, och som är möjlig der fasM het finnes i en sammanstämmande vilja, i motsatt fall kan blifva skadlig.
Den 2i 0 c t o b e r. 301 jag den önskan, ali icke lefva den dag, då mitt fädernesland skulle sakna en institution eller genom indragningar se densamma försvagad, hvilken pä en gång gifvet- trefne, aktade medborgare och mogne försvarare, kring hvilka de unga krigarne kunna sluta sig, när det på allvar gäller att kämpa för ett älskadt fosterland och ett älskadt konungahus.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. an såge de anmärkmr, som emotUlsk:s under förevar, litt. d. afgifne yttrande blifvit gjorde, föranleda ålerremiss, med förklarande, alt R. o. Ad. ansåg de af K.
M. för instrnctions-compagniers underhäll äskade 37,500 r-.dr årligen böra beviljas.
Litt. e) möteskostnader och litt. f) ersättning för utgående högre betalning till inqvarteringsgifvare för dagportioner vid indelta rcg:tenas marcher till och frun möten. R. o. Ad. biföll hvad Lisk. under dessa litt. af 2 punkten föreslagit. 3:o Varfvade arméen, 4:0 beväringen och 5:o materielen.
Dessa punkter biföllos. (i:o Diverse anslag.
Litt. a) spanmälsupphandlings- och bageri-kostnader, litt. b) durchmarche-kostnadcr, litt. c) rese- och tractaments-kostnader, litt. d) rese- och traclaments-kostnader för städernes magistratspersoncr och borgare vid besigtningar, litt. e) uccordsförskott och ersättningar, samt litt. f) skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Departementets Cancelli-exped il ion.
Utsk:s under dessa litt:s afgifne yttranden blefvo af R. o. Ad. bifallne.
Litt. g) skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus för Iirigscullegium, Krigshofrätten m. fl. verk.
Den motion, som Hr
Durietz gjort, anser jag vara väl grundad.
När skrifmaterialier, ved och ljus äro föremål för förslagsanslag på alla andra titlar, hvarföre skulle de icke vara det på 4:de och 5:te?
Följden deraf att icke så är, måste naturligtvis blifva den, att en inskränkning göres i de anslag, som eljest borde användas lill andra behof pä 4:de och 5:te hufvudlitlarne.
Huru högt dessa kostnader stiga, känner jag icke, men af Revisorernes berättelse har jag sett, att de för 5:te hufvudtiteln äro rätt betydliga och följaktligen minska anslaget för flottans materiel.
Jag anser detta olika sätt att behandla mililärlitlarne, jemnförelsevis med de öfriga, vara så obilligt, att rättelse derutinnan bör ske, och hemställer derföre vördsamt, att denna punkt måtte återremitteras.
Jag instämmer så mycket hellre i Rivon Harlmansdorfls begäran om återremiss i detta fall, som det I 302 Den 24 October. mäste för en hvar vara klart, att dä arbetena inom embetsverkcn äro ganska olika det ena året med det andra, och följaktligen i förhållande dertill skrifmaterialier, ved och ljus älgå, så kan anslaget dertill icke vara annat än ett förslagsanslag, så framt icke arbetet skall komma att stå efter det ena året af bristande skrifmaterialier, ljus och ved.
Hr Virgin, Christian, Adolph:
Med anledn. af den fråga Hr von Hartmansdorff vackt, anser jag mig böra upplysa, att kostnaden på 5te hufvudtiteln för skrifmaterialier, ved och ljus belöper sig lill ungefär 16,000 r:dr b:co, hvilka nu utgå från anslaget till materielens underhåll.
Jag instämmer fullkomligen med de Hrr, som yttrat sig i ämnet; men jag anser alt rälta tillfället för denna frågas behandling
Olifver då 5:te hufvudtiteln förekommer lill afgörande.
Här vid den 4:de hufvudtiteln har Utsk. besvarat motionen.
Jag har således ansett nödigt att göra anmärkn.; den gäller för 4:de hufvudtiteln lika väl som för den 5:te, och bör icke underlåtas på någotdera stället.
Det kan visserligen synas som om Hr von Hartmansdorff och Frih.
Cederström hade rätt i sin anmärkn., men förhållandet är bibehållet, såsom det förut varit. K. M. har icke framställt någon propos. om ändring deruti, och derföre har Utsk. icke funnit skäl att tillstyrka någon sådan.
Detta hindrar visserligen icke, att denna punkt kan återremitteras, men jag fruktar att deraf icke Olifver något resultat.
Jag anhåller att få tillägga några ord i anledn. af den siste värde talarens yttrande.
Det följer ju alldeles klart af sig sjelf, att om det fordras mera skrifmaterialier, ved och ljus inom ett embetsverk, än man förut bestämt, en sådan brist måste fyllas genom anvisning på anslaget för oförutsedda militärbehof, och att sålunda en förminskning sker i delta anslag, som af Konungen hade kunnat bättre användas.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot Utsk:s under litt. g) i 6:te punkten afgifne yttrande gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss.
Propos. å bifall till samma yttrande biet derefter framställd och besvarad med starka nej, blandade med många ja.
Jag skulle icke tro den omständigheten, att enskild riksdagsman framställt något förslag, böra föranleda R. o. Ad. att låta den falla.