Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer på allt sätt att afböja detta förslag; sjelfva de skattdragande, till hvilkas båtnad detsamma skulle lända, ville icke sig deraf begagna, utan, med eget iklädande af alla de utskylder, sorn ansetts erforderlige för att fylla de behof Kongl. Maj:t i Nåder framställt, hafva de med handling ådagalagt, att de åt sine efterkommande ville lemna fäderneslandet såsom ett ointecknadt arf. Då Slatslåneobligations-förslaget, under namn af räntebärande Coupons, för några veckor sedan här å nyo framträdde, ansåg man det visserligen icke af så mycken betydenhet, så olycksbådande, som man understundom benämnde det förra; man satte endast i fråga, huruvida det, såsom sent väckt och verkande tidsutdrägt, borde till vederbörliga Utskott remitteras eller icke.
Antingen af öfvertygelse om åtgärdernas gagnelighet, eller till förekommande a£. (36 Den i5 December f. m.
Sfventyrligare förslag, liar man inom BancoUlskottet uppställt 2:ne project till vissa begränsade låneanslaller; det ena, i uppgifvit ändamål, att gagna handeln och näringarne, hade enahanda öde, sorn det i Konungens Nådiga Proposition om Statsverket omnämnda, att icke vilja begagnas af dem, för hvilkas bästa det sades vara tillkommit, det afslogs för några dagar sedan belt och hållit inom Vällofl. BorgareStåndet; det andra, om upplåning utrikes aftvå millioner R:dr, har ännu icke hunnit längre, än att inom BancoUtskottet med arne rösters pluralitet hafva blifvit bifallit, dagarne förrän Konungens nu senast afgifna Nådiga Skrifvelse i lika ämne, hvilket mången trodda skulle föranleda samma Nådiga Skrifvelses uteblifvande.
Jag tror således icke, att anledning till, förevarande Nådiga Skrifvelse varit af Rikets Ständer gifven, ej eller att Riksdagens förlängande, genom förevarande frågas återupptagande, så egentligen kan Rikets Ständer tillräknas.
Dessa ämnens invecklade natur och det motstånd Statslåne-förslagen rönte hvarje gång de blifvit förnyade, förklara både orsakerne till Riksdagens längd, och hvarföre vi i denna punkt stå på samma ställe, sora vid Riksdagens början.
Emellertid är nu frågan, huruvida det å nyo framställda löneförslaget kan mera gillas under skydd af Den i5 December f. m. det dermed nu' uppgifne ändamål, att hjelpa gäldskyldige inteckningsgifvare, än under något af förut framställde syften.
Den grundsatts, som Kongl. Maj:t yttrar, att man ofta hör framställas, den nemligen, att
Staten bör så litet som möjligt inblandas i enskildte förhållanden, saknar visserligen icke sina goda skäl, och det torde förtjena undersökas, huruvida ett undantag för dess tillämpning vid denna fråga hör äga rum.
Det kan icke hafva undfallit Riclderskapet och Adeln, att Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse icke innehåller något bestämdt förslag, utan endast den angifna åsyftning att hjelpa gäldskyldige jordbrukare genom användande af Statens credit, och att saken är mycket enkel i sig sjelf, då Staten genom sammansatt ränta förr skulle hiima afbörda sin skuld än den enskildte.
Då egenskapen af den Nådiga Skrifvelsen således egentligen är, alt öppna ett fritt fält för alla de upp- och utlåningsfÖrslag, som kunna framställas, och Rikets Ständer äro i saknad af bestämd vägledning för det
Nådiga förslagets bedömande, enär hufvudfrågorne: om lånets storlek; hvarest det skulle upptagas, inom eller utom landet; vilkoren som kunde ansetts vara att påräkna för ränta och återbetalning m. m., äro alldeles ovidrörde, så lärer den vidlyftighet, som tvekan om den bestämda meningen alltid 138 Dcn 15 December f. ra. medförer, billigtvis icke kunna mig tillräknas.
Då medel skola upplånas, måste de upptagas antingen inom eller utom Riket.
Upptoges lånet utrikes, så blefve, utom det politiska beroende, hvaruti Riket, såsom gäldenär, möjligen skulle kunna komma att stå, den gifna årliga förlusten, räntans utgående ur landet, hvilket skulle verka lika med undervigt i handeln lill fattigdom och ett ofördelaktigt inflytande på cursförhållanderne.
Om realisation ännu icke vore gjord, skulle LåneContoiret möjligen komma att utbetala den årliga räntan och Capitalet under sämre coursförhållanden ände, hvarunder det upplånades, hvartill sjelfva låneförslaget, genom räntemedlens utgående ur landet, bidraga.
De gäldskyldige inom Riket gjorde sina inbetalningar i de gångbara sedlarne, utan afseende på cours, men LåneContoiret finge erlägga sine efter hvad denna gick och gälde, och skillnaden blefve Statens förlust, hvilket allt torde framställa sig lika enkelt om icke enklare, än uppställningen angående den vinst, som Staten, genom sammansatt ränta_, skulle göra.
Fåfängt skall man söka att locka till sig Capitaler med annat än varor.
Ju mera och ju längre utländska lån begagnas, ju större ränta drages ur landet.
Den i5 December f. ra. i3g Upptoges lån inom landet, skulle det verka ofördelaktigt, dels derigenom, att räntan stegrades i första rummet å de lån, som Staten för sine behof genom RiksgäldsContoiret upptoge, och sedan för de enskildte lånbehöfvande, från hvilka dessutom skulle dragas de Capitaler, hvarmed de nu bispringas af enskildte långifvare, men hvilka säkerligen heldre lånade Staten, såsom varande en så säker gäldenär, att dess blotta skuldförbindelser gå såsom mynt i handel och vandel.
Desse verkningar skulle ofelbart inställa sig, så vida inrikes lån till något betydligare belopp upptogos, såsom väl ock blefve händelsen, då de skulle användas för ett så vidt utseende ändamål.
Men antagom alt upplåningen ginge för sig, så skulle naturligtvis LåneContoiret derföre först utgifva sine obligationer med förskrifven ränta och dernäst utlåna det upplånta; att Rörelse-Capitalet derigenom fördubblades är klart, enär vi hafva erfarenhetens, af Stats- ochBancoUtskottens vid denna Riksdag vitsordade, intyg, ora hvad ock lätt begripes, att desse Obligationer gå lika väl som andre penningar i allmänna rörelsen, och det vore väl underligt, om inan icke skulle heldre begagna ett fruktbart än ofruktbart rörelsemedel.
Uttränga LåneObligntionerne det allmänna sedelmyntet, så skall detta, såsom öfverflödigt i rörelsen, ingå i Banken och Den 15 December f. m. utlöma silfret, hvilket göres troligt ej allenast deraf, att adelar af den beräknade sedelstocken sakna fond, utan äfven deraf, att varubelåningen, efter de grunder, sorn redan äro stadgade och än vidare synas blifva gällande, kan till obegränsadt belopp öka sedelstocken.
Dessa LåneObligationer kunna på detta sätt tillintetgöra beståndet af den realisation, som Rikets Ständer under denna Riksdag, efter mödosamt arbete, sökt tillvägabringa.
Af det föregående torde således vara ådagalagdt, att vådan för Staten, att inblandas i enskildle förhållanden, icke är ringare i närvarande fall, än i andre, särdeles då någon råga på financielt oberoende destomindre kan anses vara upphunnen, som vi icke förmått taga första steget till sjelfva oberoendets vinnande genom att till slut bafva ordnat vårt myntväsende.
Det återstår att utreda, huruvida de tvingande omständigheter äro för banden, hvilka i den Nådiga Skrifvelsen omförmälas, såsom föranledande till Rikets skuldsättning.
Att de gäldskyldige, som vanligt, behöfva hjelp är otvifvelaktigt, men det är derföre icke sagt att de behöfva lån mot inteckning, tvärtom synes, vid tillfällen af fastigheters försäljning, ganska ofta, att tillgångarne på lån varit till den grad öfverflö - D e 11 15 December f. m. (lige, alt inteckningsbeloppet öfverstigit försäljningsvärdet, hvilket senare i allmänhet torde höra anses tillräckligen högt emot den afkastning, som fastigheterne inom vårt land lemna.
Det är då i räntans nedsättning på de nya lånen, och verkningarne deraf på de gamla, som förslagets gagnelighet skall sökas.
Jag har redan i afseende på inrikes lån anmärkt, att räntan skulle stegras, om lånehrist mellan enskildte uppkomme, i fall Staten concurrerade såsom lånsökande inom landet.
Vöre meningen, att utrikes lån skulle tagas, så torde man kunna stadna vid den förmodan, att StatsCrediten icke kunde komma att begagnas till högre belopp än 4 millioner, men månne dessas utgifvande i allmänna rörelsen mot en lägre ränta skulle kunna verka till nedsättning i räntan å massan af all intecknad gäld inom landet, som vanligen antages till 6o å 70 millioner.
Hvad verkan hafva i detta afseende de 6 millioner Fastighetslån, mot 4 procent, åstadkommit.
Har nedsättning i räntan lill 5 procent å de 8 millioner Discontlån, som sedan sista Riksdag skedde, verkat till nedsättning å lån man och man emellan; har det tvärtom icke blifvit svårare än förr att få Discontlån.
Skulle icke de 4 millioner Fastighetslån för en lägre ränta lika hastigt uttagas, som de 8 millio - Den i5 December f. m. ner Discontlån utgått.
Huru långt skulle de 6 förre då räcka/ Sedan kanske mången, i hopp alt af desse lån blifva delaktig, dels med kostnad sökt, alt få sin ograverade jord intecknad, dels uppsagt de lån hail innehar, för att få utbyta dem mot dessa må bända i procent fördelaktigare, så skulle han troligen mötas med underrättelse, det redan så många lånsökande sig anmält, alt någon vidare tillgång icke funnes; och då vore den på sin fasta egendom gnldskyldige jordägaren icke hulpen, hvarken med att andra jordägare, sorn haft ograverad jord, Ökat de gäldskyldiges antal, eiler dermed, att han uppsagt sine lån hos Capitalisten , som uti de utgifne StatsObligationerne fått en anledning mera, att icke vidare utlåna, utan skrinlägga och speculera med penningar, hvilka, förvandlade i det nya Obligationsmyntet, gåfvo ranta der de lågo, och voro till hands att såsom penningar användas för all slags rörelse, afven den, sorn kunde uppstå genom olika sedelmynt och agio.
Denna alldeles ofruktbara rörelse, räntegifvande för den större Capitalisten, på de mindre bemedlades bekostnad, skulle draga capitalerne från landets Verkliga näringar.
Ja, i sanning, jag fruktar, att örn sjelfva ägarne till den intecknade jorden kommo i tillfälle alt afgöra detta Låneförslag, skulle det röna samma öde, som det till Den i5 December f. m. 143 handelns befrämjande framstäldte vederfors inom BorgareStåndet.
Det vore ock besynnerligt, om, genom användande af några millioner fl:dr i låneväg, det skulle lyckas att nedsätta räntan under hvad den är i sjelfva det på penningar och Gapitaler rika Frankrike, för lån, som endast å den gäldskyldiges sida äro uppsägbara.
Jag kommer nu till ett ämne, hvilket man, under en mångårig vanvård, till den grad inom oss vant sig förbise, att jag verkligen, för ovanligheten af dess upptagande i sin helhet, genast befarar att man skall möta mig med invändning, att detsamma icke hörer till saken, så mycket mera sora det i Konungens egen Nådiga Skrifvelse heter: ”att det vore öfverflödigtj alt vid "detta tillfälle utveckla alla orsakerne der"till, att Svenska åkerbrukets framsteg, un"der de sist förflutna 20 åren, icke i sain"ma mohn verkat till producenternes ökade "välstånd;” men då icke allenast vid detta tillfälle, utan nästan vid alla under hela den i3 månaders långa och nu ytterligare sig förlängande Riksdagen, denna magtpåliggande utveckling af orsakerne till det föirfall, hvaruti Landets gamla modernäringar Åkerbruk och Boskapsskötsel sig befinna, blifvit både af Styrelsen och Rikets Ständers Utskott förbigången; då likväl från undersökningen härom det eftda sanna hjelpemedlet är att härleda; då tiden i alla i44 Den i5 December f. m. fall skall upptagas med lånprojecter, sorn antagne, efter min öfvertygelse, endast skola förvärra det onda, eller förhala tiden för det rätta botemedlets inträdande; så må det ursägtas mig, om jag gör någon afvexling med ämne i min framställning, hvilket dock har till föremål detsamma, som Konungens Nådiga Skrifvelse: upphjelpande af jordbruket, hvilket Kongl. Maj:t ansett vara uti en bekymmersam ställning.
Den Kongl. Skrifvelsen har blifvit åtföljd endast af det StatsRådets Protocoli, som vid justeringen blifvit förd t; måhända vitsordar Protocollet, som blifvit fördt under öfverläggningarne, om sjelfva saken, en StatsRådets öfvertygelse, att det vore uti de ekonomiska och icke uti de financiella Författningarne, sorn hjelpemedlet för näringarne tills vidare skulle sökas.
Emedlertid torde Konungens Nådiga Skrifvelse komma att remitteras till det Utskott, hvilket under denna Riksda g så oaflåtligen sysslosatts med finance- och låne-förslag; men då all ensidighet är farlig äfven vid Rikets Ständers Utskotts kraftansträngning, vågar jag hoppas, att Högloflige
Ekonomiutskottet icke längre skall underlåta, att, medan StatsUtskottet i financielt hänseende handlägger den Kongl. Skrifvelsen, begagna tiden, att taga landets allmänna Ekonomiska ställning i ett närmare betraktande och efter Grundlagens bok - Den 15 December f. m.
,45 bokstaf, ”i anledning af i Stånden väckte ”frågor, anmärka brister i de Allmänna llus”hållnings-anstalterne och förändringar der”uti föreslå.” Jag vet alt Ekonomiutskottet, efter den rådande meningen inom Utskottet, sökt att genom lån främja landets bästa, då det t. ex. med ett obegränsadt tillstyrkande, att använda Bankens medel till Spannemålsbelåning, kanske trädt BancoUtskottets rättigheter nog nära; jag vet, att Ekonomiutskottet, som i samråd med BevillningsUtskottet något vändt på bränneri-inrättningarne, så att äfven de smärre må åtkomma den näring, som dervid är att vinna; att vidare EkonomiUlskotlets function att föreslå hvad som kunde leda till näringarnes uppkomst i så måtto blifvit fullgjord af Bevillningsutskottet, som tullen t. ex. å salt blifvit höjd, förmodligen för att befrämja saltkokningen vid de inom landet befintlige saltkällor, emedan jag icke kan antaga, att ändamålet varit hvad som vunnits, att öka bevillningen , hvilket strider emot hvad Kongl. Maj:t, i dess Nådiga Proposition om StalsVerket, önskat, under det alt detta samma Utskott ansett
Ladugårdsskötseln så litet förtjent af uppmuntran, alt t. ex. tullen å smör blifvit förminskad, så att införseln deraf, sorn redan genom en, efter tractaten med Ryssland, till hälften nedsatt 53 H. 10 Den i5 December f. m. tull, var gynnad, ytterligare är uppmuntrad.
— Men om detta förfarande, att gynna införsel af alla slags victualievaror och öfverflödsvaror, hvilket torde vara, hvad som anses för en lycklig utveklirtg af ett friare Handelssystem , med ett ord, att på allt sätt vidtaga hvad som för ögonblicket skaffar penningar, så att blotta tullen å det förtullade uppgår till millioner, örn detta tillika med en flerårig lycklig jernförsäljning, säkrare än något annat, förklarar, hurti det är möjligt hvad Kongl.
Maj:t förklarar sig hafva funnit: att financerne blomstra, under det jordbruket är i en bekymmersam ställning, så bör ock deraf slutas, att dessa financer snart hafva blomstrat ut, emedan dess blommor för sina rötter sakna näringar j och således än mindre kunna gifva någon frukt eller kärna, hvaraf man kunde hoppas de för oss framställda florerande sammansättningar af financesystemer, hvilka troligen ännu på länge, och minst under dessa förhållanden, skola trifvas i vårt land, hvarest allt måste hafva slagit djupa rotter i den Svenska jorden för att icke förtorka under den långa sommardagen, eller förgås af köld under vintern.
Under sådana åsigter är det som jag vågar till EkonomiUtskottels förberedande handläggning framställa några betragtelser och frågor.
Att enskild förmögenhet och den der - Den i5 December f. in. 147 af beroende allmänna välmågan är i aftagande, bevisas af den tilltagande allmännare skuldsättningen och oförmågan att fullgöra åliggande inbetalningar
Att detta synnerligen är förhållandet på landsbygden, vitsordas af, bland annat, den allmännare klagan öfver SkiftesFörfattningarne, och att jorden icke förmår bära kostnaden ens för dess skiftande.
— Med det arf, sorn icke lönar skiftet, måtte det nu således stå slätt till, och månne någon, med hopp om säkerhet, derå skulle kunna lemna lån?
Af de få betydligare fastighetsinnehafvarne i landet, äro de fleste i anseende till ett redan öfver Löfvan drifvit lånsystem att förlikna vid Inspectorer, hvilka skola, i behörig tid indrifva landets frukt åt deras husbönder, de allmänna Cassorne och Låneanstalterne.
Desse Inspectorer stå dock under en strängare, ej sällan tillämpad, tjenstehjonsstadga, i händelse de försumma detta sitt åliggande; jag menar Bysättnings-och Concourslagarne.
För ringare jordbrukare tyckes skuldsättning blifva ännu mera oläglig, i anseende till deras mindre vana, att bedrifva upplåningsrörelsen.
Månne det då är lån, som jordbrukaren i allmänhet behöfver; hafva de icke skuld *) Factiska bevis härpå äro under denna Riksdag nog ofta anförde, 53 If. 10* i48 Den 15 December f. m. nog, och är det icke egenteligen penningar till lånens och räntornes betalande, som erfordras?
Finnes det icke någon annan utväg
För jordbruket, att erhålla desse penningar, utan genom ytterligare skuldsättning?
Månne de 3 å 4 millioner, efter blot* ta tullvärdet, hvilka årligen utgå för landt* mannavaror, att icke omnämna de genom Fabrikerne förädlade producter deraf, icke kunde komma landets egne jordbrukare till godo, och på hvad sätt, eller skall man an* taga, att Svenska jordbruket är oförmöget att åstadkomma detta varubehof?
Skulle icke från andra näringar, som lemna öfverflöd, kunna ledas någon tillgång för production af victualie varor?
När blotta införseln af Bränvin här i Stockholm för i år redan varit 2,783,573 kannor (utom hvad sorn inkommit, utan att man fått uppgift derå, och i sprit); huru många millioner kannor öfver hela Riket kan man då antaga vara tillverkade, och kunde icke fidei eller fidei deraf anses, så* som tillräcklig för behofvet, i ett land, der man förr nästan undvarit denna artikel?
Blefve då icke öfverskottet, äfven efter den lågaste förvandlingsgrund, fullt motsvarande behofvet af de landtmannavaror, som införskri Ivas?
Den i5 December f. m. '49 (Upplysningsvis får jag nämna, att med förvandlingsgrund menar jag: att om t. ex. en tunna potates antoges gifva, använd till Bränvin, 5 kannor å 24 sk 2: 24. och'drank — 24. tillsammans 3 Rd:r, kunde samma tunna, utfodrad till får, anses gifva fm Ull 2 Skalp, å 1: 24 3 R:dr.)
Månne icke, genom ett sparsammare bruk af Bränvin, som blefve nödvändigt, när tillgången blefve mindre, mycken mensklig sjals- och kroppskraft, som nu går förlorad, äfven komme näiingarne till godo?
(Kongl. Maj:ts egen Nådiga framställning om dessa ämnen, i dess Nådiga Proposition om StatsYerkets tillstånd och behof, synes härvid icke böra lemnäs utan underdånigt afseende, ehuru all utveckling deraf i ord eller handling, från Styrelsens sida, hitintills uteblifvif).
Kunna icke föredömen från andra länder, hvilka med vårt äro i lika läge, tjena till ledning vid dessa frågors bedömande, t. ex. Finland, som exporterar victualier, och har en inskränkt Bränvinsbränning, och hvarest bränvinet äfven lärer vara så fördyradt.
, att en för det gamla moderlandet föga hedrande insmygning af denna vara skall gifva vinst?
Då det är Sverige förbudet, att till Finland införa öfverflödsvara!!
Bränvin, mea i5o Den 15 December f. rn.
Finland tillåtit, att hit införa flere för vårt dagliga uppehälle nödiga landtmannavaror, vore det icke lyckligt, om förhållandet vöre tvärtom?
Huru skall ett sådant omvändande åstad-» kommas ?
Hvilka medel anser Utskottet tjenligast, att på en gäng eller successive användas, att uppmuntra produetion af behöflige landtmannavaror, och minska Bränvinsfabrikation, och consumtion?
Är Utskottets, i förening med Be villningsUtskottet, föreslagne inskränkning af de större Brännerierne, som naturligtvis skall befordra de mindres uppkomst, beräknad att borttaga frestelserne och anledningarne till en mera allmänt utbredd smak för och consumtion af denna vara för framtiden, och på hvilka grunder?
Är den beräknad på ett Bränvinsbränningens verkställande på ett mera hushållssamt sätt?
Om de 3,i43,486
R:dr (efter blotta tullvärdet och utom hvad som utan tull inkommit), hvilka årligen (år 1826) gått till utlänningen för blott oförädlade landtmannavaror, till större eller mindre del kunde komma landets jordbrukare till godo, blefvo de dermed icke bättre hulpne, än med lån å större eller mindre summor?
Den i5 December f. m.
Jernexporten gifver nu Riket ansenlig inkomst, men om snart den tid åter inträder, då jernets afsättning afstadna!’, då med detsamma de i Konungens Nådiga Proposition omtalade blomstrande fmancerna lära upphöra, så väl sorn detta slags prof på en omsorgsfull Styrelse; hvarmed skola då nödvändighetsvarorne för lifvets uppehälle förskaffas, om nu icke i tid sörjes för deras production inom landet?
Hvarmed skall då värdet af det sedelmynt, som i allmänna rörelsen till mer än dubbelt belopp emot silfver utelöper, och nu motsvaras af försäljbara varor, upprätthållas?
Är det icke nödvändigt så väl för Staten, som för den enskildte, att afväga inkomster och utgifter?
Kan icke ett likartadt öde träffa Staten i afseende på lån som utrikes göras, då betalningsförmåga brister, som den enskildte, hvilken ej förmår betala hvad han af andra lånat?
Och om än Riket kunde med våld sätta sig emot att betala, hvad det vore skyl digt, vore sådant förenligt med Rikets heder ?
Hafva vi förr, utan särdeles tillgångar, fått lån derföre, att utlänningen trott på vår vilja att betala; huru skulle det gå, sedan vi sjelfve emotsagt denna bättre öfvertygelse om vår ärlighet? 15?
Den i5 December f. in.
Dessa frågors behjertande är af vigt folden, som önskar sitt fäderneslands välgång.
Ekonomiutskottet bör icke anse sig förhindradt från deras grundrigtiga besvarande, deraf att redan väckte frågor, hvilka dock icke kunna anses annorlunda än som detailier af ett helt, redan kunna hafva blifvit afgjorde på ett sätt, som icke med Utskottets åsigt, vid hetragtaudet af landels hushållning på det hela, instämmer.
Yi kunna icke för oss dölja, alt olika åsigter och interesse» inom
Representationen störa sambandet ofta mellan paragrapherne inom ett enda Betänkande.
Huru mycket mera skall detta icke inträffa emellan sjelfva Betänkanderne, hvilka dock icke äro alt anse annorlunda än som tilläm unde paragrapher inom den större författningens område.
Rikets
Ständer insågo ock nödvändigheten af att i en enda hand lägga correctivet emot allt det osammanhang, som till följd af en ofullkomlig hopfogning af skilj— da intressen och åsigter inom Folkförsamlingen skulle kunna uppkomma, då de i 89 §.
RegeringsFormen åt Konungen uppdrogo, att enväldigt besluta om Rikets allmänna hushållning.
Men rättigheter förutsätta ock skyldigheter; och lika helig som Rikets Ständers pligt är, och måste vara, att tillse del in - Den i5 December f. m. 153 gen!ing brister i hvad som, å deras sida, för Statens Styrelse bör beviljas, lika helig är Konungens att så sörja för den allmänna hushållningen, att utvägar icke må saknas för dessa utgifters bestridande, och sådant fruktar jag ingalunda i längden sker, ggnom lånetillgångars beredande..
Måhända att en Styrelse vid strängt iakttagande af grundsattser ej undgår tadel, att något småinleresse oroas och bullrar, De allmänna Hushålls-författningarne få icke vara nät att fånga opinioner.
Folkel måste styras så, att det erfar, att det slutligen leder till ett godt mål, så i ekonomiskt som moraliskt afseende, och de fjell, hvarmed missnöjet skulle vilja skymma vår syn, bortfalla af sig Kjelfve, ju närmare vi nalkas ett mål, som på klokhet och sanning blifvit ärligt beräknadt.
Skulle vi se det rätta och icke våga att närma oss derintill, då vore vårt tillstånd i sanning redan betänkligt; dock, det hjelper icke, stegen måste tagas framåt, eljest gå de-af sig sjelfve tillbaka, hvad annorstädes till en med sedernas förbättring förenad hushållning kunnat vidtagas, det måste väl ock här kunna äga rum.
Ja, vi få icke i något stå' efter våra grannar, så att rum i ett enda afseende lemnäs till ofördelaktig jemförelse, och framförallt måste det vara vår pligt, att icke tillåta något insöfvande af smickrets röst, hvars vishet är ögonblick
Deri i5 December f. m. bets beräkningar, och hvars frugt pä sill höjd består i blommor för dagen.
Nu öfvertygad, att ehvad yttranden om den allmänna hushållningen än kunna komma att afgifvas, Konungens magt deraf är oförändrad, tror jag dock, att en Faderlig styrelse, som måhända med allt för mycken granlagenhet, i vissa fall, utöfvar denna magt, icke är likgiltig för folkets hyllning deråt.
Särdeles om det vid denna Riksdag icke alltid skulle hafva varit folkets röst, sorn vid besluten gjorts gällan-* de, så att leljderne af dessa beslut, så alldeles med rätta, kunde detsamma tillräknas.