Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den får med andras uteslutande sammanträda på detta vackra rum, som inom sig innesluter så många vackra minnen, erinrande de äldre om deras förbindelser till samhället och de yngre att efterfölja dem.
Detta uphör med antagandet af Ulsk:s förslag.
Om R. o. Ad. skall flyttas lill en kammare, hvaruti inlåtas äfven andra än Adelsmän, hvaruti ligger väl då företrädet?
Jag kan icke finna, alt detta företräde bibehålles derigenom, alt endast 15, hvilka icke tillhöra R. o. Ad. ibland dem inrymmas.
Det måste vara likgiltigt om 15 eller 500 blifva på R. o. Ad. inympade, då R. o. Ad. icke tillerkännes någon egen representationsrätt.
Dess nu ägande företrädesrättigheter gör R. o. Ad. lill ett politiskt element för sig, och borttagas dessa rättigheter, är R. o. Ad. i och roed detsamma tillintetgjord. R. o. Ad. har icke något serskildt interesse eller något annat än det gemensamma, ty inom R. o. Ad. finnas idkare af alla möjliga yrken jemte embelsmän.
De 15 ledamöter Const.Utsk. vill inympa på Ståndet hafva således icke det ringaste gemensamt med R. o. Ad., ty de äro eller hafva varit embetsman och idkare af jordbruk derjemte.
Visserligen finnas många bland R. o. Ad. hvilka kunna hänföras till denna kategori, men andra åter icke.
Således finnes icke någon gemensamhet i yrken eller sysselsättning, som förenar dessa 15 med R. o. Ad.
Enl. min åsigt skulle likväl någon företrädesrättighet kunna lemnäs R. o. Ad., äfven om den skall representeras genom valda ledamöter och sammanföras med andra, såsom exempel hvarpå jag vill anföra, att representationen fördelas på 2:ne kamrar, och R. o. Ad. tillerkändes rättigheten, att utse ett visst antal ledamöter i första kammaren.
Härigenom lemnäs R. o. Ad. en företrädesrättighet, och R. o. Ad. r 190
Den 27 Maj f. ni. är då såsom ett politiskt och för samhället nödvändigt element bibehållen, hvaremot Utsk:s förslag, så vidt jag kan finna, icke lemnar den ringaste företrädesrätt åt R. o. Ad., ty såsom företrädesrätt kan jag icke betrakta den inom detta hus för någon tid sedan omtvistade rättigheten för R. o. Ad. att i första instance dömas af Hofrätt i vissa mål.
Jag tillhörde då deras antal, hvilka ansågo detta icke såsom en företrädesrättighet utan såsom en verklig olägenhet, och jag har ännu icke blifvit öfvertygad om origtigheten i min åsigt.
Har man således uti förslaget icke förbehållit R. o. Ad. några företräden, så finnas de icke eller i verkligheten.
På grund af alla dessa skäl kan jag icke finna alt genom antagandet af Utsles förslag de nu öfverklagade olägenheterna af vårt representationssätt blifvit häfd.
Jag hoppas och önskar, alt R. o. Ad:s pluralitet delar denna min åsigt, och att under diskussionen någon af dess medlemmar med mera insigler, än jag kan ega, afgifver ett förslag till gemensam tanke, hvaruti jag kan instämma.
Skulle likväl icke så inträffa, förbehåller jag mig, att, sedan diskussionen öfver de öfrige §§:ne blifvit fulländad få framställa ett så beskaffad! förslag.
I detta plenum har Frih.
Raab vidt och bredt förebrått vår nuvar:de representation, alt den saknar de egenskaper, hvarigenom den är lämplig att utöfva lagstiftningskallet.
Jag är af alldeles olika lanke, och skall i fullkomlig motsats till Hr Frihtn icke orda vidt och bredt utan vara helt kort.
Jag skall blott låta erfarenheten tala.
Jag frågar då den värde Frilim hvilken af de
Europeiska staternes representation med undanlag af den Engelska har väl såsom den Svenska upfylt sitt lagstiflarekall? hvilken har varit beståndande under så många kriser?
Har det varit Portugals?
Har det varit Spanien eller har det varit Frankrikes?
Just derföre, att vår representation kunnat upfylla sitt kall, kunnat bestå genom århundraden, har, såsom jag förmodar, Gr.
Lagerbjelke framställt sitt förslag, att bibehålla det närvarande, och på de gamla Ståndan inympa de nya elementer, som småningom i samhället upstått.
Alt förslaget har många och stora förtjenster erkänner ingen heldre än jag.
De äro obestridliga, ty Stånden äro bibehållne.
De nya elementerna blifva i dem inrymde, och tillfälle beredes Stånden att gemensamt öfverlägga och besluta samt slutligen att arbetsordningen blifvit förenklad och förbättrad.
Uti förslaget finnes likväl en §, hvars antagande kommer att gnaga på rötterne för beståndet af Sveriges R. o. Adel, nemi. 12 §.n.
Denne § uphäfver R. o, Ad:s sjelfskrifvenhet, men icke nog härmed, den förutsätter, att de adelsmän, hvilka hädanefter skola representera Sveriges R. o. Adel, icke komma att väljas direkte ur R. o. Ad:s sköte, utan distriktvis.
Denne §, säger jag, gnager på rötterne för R. o. Ad:s betånd, ty jag tror, alt medvetandet hos hvarje individ, att han tillhör det stånd, som så verksamt bidragit till fäderneslandets bästa, medvetandet, att han såsom sjelfskrifven representant eger utöfva det dyrbara kallet att jemte Konungen stifta lagar för folk
Den 27 Maj f. m. 191 och land, äro de rötter, hvarifrån R. o. Ad. såsom en lefvande organism röres i samhället.
En af dessa rötter har Gr.
Lagerbjelke med sitt förslag velat afhugga.
Sveriges R. o. Adel har, utom omvårdnaden af fäderneslandets materiela och intellectuella intressen, städse äfven vårdat och omhugnat de minnesblommor, som, planterade af Svenska snillen och vattnade med Svenska krigares blod och Svenska arbetares svett, upspirat ur den Svenska fosterjorden.
Jag tror, att den Adel, som enl.
Lagerbjelkes förslag skall intaga den gamlas ställe, jemte Sveriges mera allmänna intressen, företrädesvis kommer att vårda provinsernas enskildta och lokala angelägenheter; att den glömmer dessa fosterjordens sköna minnesblommor för den kål och potatis som frodas i orterna.
Men om äfven 12 §:n i förslaget förändras, kan, enl. mitt omdöme, detta förslag icke destomindre beslå, utan att i öfrigt ett enda jota behöfver ändras i de §§, som innehålla sjelfva grunddragen.
Hvar och en inom delta hus känner nogsamt, att enl. nämnde förslag, Ståndet skall i första hand sammanträda lill öfverläggning och beslut såsom Riksnämnd, hvilken utgör Svenska representationens Underhus, men i sista hand skola Stånden hvar för sig serskildt besluta, och dessa Stånd utgöra representationens Öfverö us.
Med bibehållandet af denne grundtanke, skulle, enl. mitt omdöme, när Stånden sålunda serskiljas, Sveriges R. o. Adel såsom nu kunna mangrannt sammanträda till öfverläggning och beslut och för att välja de 60 ledamöter, hvilka skola inträda i Riksnämnden eller Underhuset.
Icke lida de andra Stånden deraf, ty inom Riksnämnden representeras R. o. Ad. endast af de valde 60 ledaraöterne.
Möjligen kan häremot invändas, att genom ett sådant förslag skulle styrkan hos de 15 personer, hvilka komma alt inympas på R. o. Ad. betydligt förlamas, enär de i sl. f. 60 kan någon gång få bekämpa 600 ledamöter.
Men detta är ett svepskäl; ty om de af R. o. Ad. valde 60 ledamöterne utgöra ett sannt uttryck af R. o. Ad:s tänkesätt, är det för de ofrälse ledamöterne, som på R. o. Ad. komma att inympas, lika svårt att besegra desse 60 ledamöter som om R. o. Ad. representeras af 600, i händelse nämnde 15 ledamöter skulle vara i opposition med de öfriga.
Jag vågar tillägga, alt om R. o. Ad. skulle beslå af 600 personer, skulle denna seger blifva kanske myckat lättare, ty jag tror att, om de 15 ofrälse ledamöterne vore personer med talang, de skulle lättare kunna göra sina åsigter gällande, när Ståndet är talrikt, ty de 60 valde adelsmännens åsigter voro säkerligen förut så bestämda att man föga kunde på dem verka, då deremot mången af en talrikare adel loge intryck af skäl, föredragna med talang.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag att få afgifva förslag till gemensam tanke icke blott i fråga om 12 § utan äfven om 23 §, hvilken, såsom afhandlande Riksnämnden eger sammanhang med den förra.
Förslaget, hvarå jag anhåller om Hr Frih. o. Landtnäs propos. till gemensam tanke, lyder sålunda: ”1:0 R. o. Ad. representeras enl.
Ridd.Ordn. 2:o. de egare och fideikommiss-innehafvare af i mantal satt jord, hvil- » ka till ofrälse stånd höra och på grund af Kongl, fullmakt inne - 192 Den 27 Maj f. m. hafva, eller förut innehaft tjenst å rikets stat, välje inora sig, distriktvis, riksdagsmän. 3:0
De enl.
2:dra mom. af denna § valde riksdagsmän vare femton oell intage säte och stämma bland R. o. Ad. för den riksdag, lill hvilken de blifvit befullmäktigade. 4:o R. o. Ad. välje, på sätt Ridd.Ordn. föreskrifver, 60 Adelsmän, hvilka jemte de enl. 2 morn. af deDna § valde män utgöra R. o. Ad. inom den i 23 §:n stadgade Riksnämnd.” — — — ”R. o. Ad., Preste-, Borgare- och BondeSl:n utgöra R.
De enl. 12 §:s 2:dra och 4:de mora., 13, 14 och 15 §§:ne valde 300 män skola till öfverläggning och beslut sammanträda gemensamt som Riksnämnd.
Dessutom sammanträde hvarje Stånd serskildt för sig.” TIr Printzensköld, Carl: Frih.
Raab har börjat sitt föredrag i denna fråga med en slags rethorisk framställning om de närvar:de politiska tänkesätten här i landet.
Ilan har omtalat, huruledes man i detta hänseende skulle befinna sig i ett slags stiltje, som icke vore af vanlig beskaffenhet utan snarare liknande ett töcken, hvilket inom kort skulle framalstra storm, om ingen förändring i nuvar:de representationsform åstadkommes, och, såsom ett ytterligare bevis för nödvändigheten af en sådan förändring, har Frilen yttrat alt, likasom inom den enskilda familjekretsen, kärleken emellan föräldrar och barn säkrast bibehålies derigenom, att barnen njuta lika rätt, så borde äfven lika rättigheter tilldelas alla samhällets medlemmar.
Frilen har vidare, för att ådagalägga olämpligheten af R. o. Ad:s bibehållande såsom Riksstånd, åberopat hvad en frägdad talare och ledamot af detta Stånd i det hänseendet anfört.
Frilen har äfvenledes, för att bevisa Stånds-representalionens oförmåga ali upfylla sitt kall, yttrat, alt såväl inom Stånden som Utsk. en splittring i meningar skulle ega rum, hvilken gått ända derhän, alt målen stundom, ja oftast afgjordes genom den förseglade voteringssedel!!, äfvensom att landet förlorat allt förtroende för dessa Stånd, sådane de nu åro inrättade, samt följaktligen upgifvit allt hopp, alt de skola kunna i egenskap af R.
S(:r upfylla sin bestämmelse; och slutligen har Frib:n sagt, att den nuvar:de representationen icke lyckats, att framkalla en konstitutionel Regering, af hvilka alla omständigheter jemte flere andra, dem jag icke kunnat bibehålla i milt minne, Frilun dragit den slutsatsen, att hos nationen skulle råda icke blott försoffning utan äfven missnöje med både Regering och Ständer, hvarefter Frilun förklarat alt mot detta onda ej funnes annat verksamt botemedel, ån i en förändrad representation af sådan beskaffenhet, som den blifvit föreslagen uti en af Hr Brink vid betänkandet fogad reservation, hvilken Frilun derföre yrkat att R. o. Ad. måtte antaga så som sin gemensamma tanka.
Jag skattar Hr Frih.
Raab lycklig som tror, ett en förändrad representation skulle vara mäktig nog, att afhjelpa alla de olägenheter och olyckor inom samhället, dem Frilun omtalat, i fall dessa funnos till i verkligheten.
Vore så förhållandet, så finge nog Frilun snart erfara vanskligheten af sin förhoppning.
Nu ligger lyck - Den 27 Maj f. m. 193 lyckligtvis liela den deduction, hvarpå Hr Frihin grundat sitt yrkande, inom de fria fantasiernes område.
Eller har Frilen rest landet omkring från gård lill gård, från siad till stad, för att inhemta huru man tänker 0111 Regering och Ständer?
Har Frilen icke det, huru kan han då tillåta sig påstå, det opinionen inom landet är sådan, som han upgifvit densamma?
ty icke må Frilen till bevis härföre beropa sig på innehållet af vissa tidningar, hvilkas redaktioner sjelfmyndigt uphäft sig till målsmän för folket, enär hvar man vet, som gör sig mödan att forska derefter, att tänkesätten om våra samhällsförhållanden äro hos den stora massan af nationen helt annorlunda, lin hvad dessa tidningsredaktioner hafva att derom berätta.
Obevist är och skall det således alltid blifva af den ädle Frilen, att Svenska folket är missnöjdt med sin Regering samt att det förlorat hoppet att något godt och nyttigt kan uträttas af den nuvarande representationen.
Och så länge Fribm icke förmår visa, det Styrelsen brustit i verksamhet eller att den dervid salt åsido landets lagar och sannskyldiga intressen, i hvilka hänseenden det sednast inom RiksStin handlagde decharge betänk, likväl ådagalägger alt ingen billig, knappast rimlig anledning till anmärkn. förekommit, så länge skall också Frih:ns klagan, att representationen, sådan den nu är sammansatt, icke lyckats framkalla en konstitutionell Regering, innefatta endast tomma ord utan ali slags betydelse, så vida ej Frih:n dermed åsyftar så beskaffade Regeringar, som finnas inom andra s. k. konstitutionella stater, hvilket vill säga detsamma, som lydiga verktyg inom det rådande partiet inom representationen.
Frihins framställning tyckes verkligen innebära en afsigt alt föra oss lill detta mål.
Det skulle ej vara långt aflägset, om den representation infördes, som är föreslagen af Hr Brink, oberäknadt de vådor för samhällets lugn och säkerhet, som i andra hänseenden derigenom skulle upkomma, hvarföre också de grunder, hvarpå detta förslag hvilar, för 4 månader sedan af R.
St. förkastades; och jemte det jag således protesterar emot den tendens, som röjer sig i Frih.
Raabs hela anförande, yrkar jag tillika, att hans förslag till gemensam tanke måtte af Ståndet lemnäs utan afseende.
Hvad derefter beträffar 12 § i Utsk-.s förslag, så innefattar dess första mom. den mest genomgripande förändring af R. o. Adis verksamhet såsom RiksStånd.
Const.Utsk. bar nemi. velat i grunden tillintetgöra första vilkoret för beståndet af R. o. Ad. såsom en politisk institution, enär Utsi:, föreslagit, att riksdagsmän för de å Riddarhuset introducerade ätter skola utses genom val, hvaraf naturligtvis följer, att sjelfskrifvenhelen kommer att uphöra.
Jag hade önskat att se några skäl framlagda till stöd för nyttan och behofvet af denna förändring.
Men man söker förgäfves efter sådane motiver uti Utskis betänk.
Då jag emedlertid är fast öfvertygad, att just sjelfskrifvenhelen är en lika vigtig som nödvändig beståndsdel uti en representation, som bar Monarkiens och således på en gång
Konungamaktens samt folkets sannskyldiga intressen att uprälthålla och försvara, torde det vara mig tillåtet, alt vid detta 7 H. 13 194 Den 27 Maj f. m. tillfälle framdraga några bevis om den stora vigt som ligger deruppå, att denna sjelfskrifvenhet varder bibehållen.
Dessa bevis skall jag likväl icke taga af mig sjelf, som man säger.
Jag skall hemta dem från just den af Frih.
Raab omförmäldle författare, hvars arbete, om också till sin tillvaro bekant inom detta hus, likväl torde för de fleste ledamöterne vara okändt till sitt innehåll.
Denne författare säger nemi.: ”R. o. Ad:s sjelfskrifvenhet har medfört och medförer ännu för rikets och dess representation, stora fördelar, hvilka ej böra förbises, då fråga är om hennes afskaffande.
” ”Sjelfskrifvenheten gifver åt Adeln ett oberoende af Konungamakt och folkvälde, af det ena eller andra öfvervägande partiet, samt derigenom en oväldighet, hvilka äro oersättliga.
Iugen som ej sjelf erfarit det, kan föreställa sig, huru ledigt och uplyftande det är, att för sin representationsrätt icke hafva att tacka någon lefvande menniska, utan endast rikets författning.
Svårligen kan någon alldeles undandraga sig anspråken att tala efter deras önskan, det vare sig Konungar eller valmän, som gifvit honom rätt alt begagna sin röst.
De tillsättande hafva naturligtvis sina meningar, om allmänna angelägenheters bästa vård, och göra, i öfverensstämmelse dermed, sina utnämningar, eller val.
Svarar ej den blifne riksdagsmannen mot deras förutsättningar eller önskningar, så anse de sig bedragna.
Tror sig riksdagsmannen åter böra göra mera afseende på dem, än på sin egen öfvertygelse, så är hans sjelfständighet förlorad.” — — — — — — ”Genom sjelfskrifvenheten är det omöjligt, ehuru öfverlägsen någon viss mening, eller något visst parti, uti riket må vara, att från Riddarhuset utestänga den motsatta meningens anhängare.
Det kan till och med hända, att de utgöra flertalet, och alt
Riddarhuset således står ensamt om sin mening, oberoende af dagens inkast i allmänna tänkesättet.
Så väl den ena som den andra meningens anhängare inträda sålunda på Riddarhuset i all stillhet, utan huller och bråk under valstrider mellan de olika tänkande, emedan inga val företagas.
Denna sjelfständighet i medlemmarnes tillkomst, och deras inträde, i trots af hvarje parti, som för ögonblicket har öfvervigten, gifver åt Riddarhusets sammansättning en blandning af olika meningars och intressens målsmän, hvilken för Ståndets handlingssätt i det hela medförer en sjelfständighet, som eljest svårligen kan vinnas eller godtgöras.
Så har Adeln stått emot öfverdrift, ömsom hos Konungamakten, ömsom hos folkväldet.” — — — — — — — ”Samma verkan, som sjelfskrifvenheten haft och har, på Adelns oberoende i det hela, samma verkan utöfvar den på hans oväldighet i serskildta ärenders behandling.
Antingen näringsfrihet och frihandel, eller bestraffningsceller och skattejämkning, äro på modet, så finnas alltid inom Adeln motsatta meningars målsmän, hvilka ej kunna, af de för ögonblicket rådande, utestängas.
Om än de underlägsne icke kunna hindra sakernas origtiga afgörande, Den 27 Maj f. m. 195 så kunna de öfverlägsne dock aldrig hindra sina motståndare att framdraga hvad sorn med skäl kan sägas deremot.
Derigenom få ärendena i allmänhet en fullständig utredning.
Dertill bidrager jemväl, alt |>u Riddarhuset finnas män af alla yrken, hvilka kunna gifva sakerna en mångsidig belysning.
Del är derföre, och emedan icke blott civila och militära embetsman af alla slag, utan äfven landt- och bergs-bruksegare, statsmannanäringars, vetenskapers och sköna konsters idkare, skolelärare, prester, åtskilliga Konungens rådgifvare och oppositionens män, som
Riddarhusets öfverläggningar merendels äro intressantare, än de öfriga Ståndens, och som dess läktare mest besökes, så framt ej utbrottet af personliga anfall, eller behandlingen af vissa för ögonblicket ömtåliga frågor äro hos de öfriga Stånden att förvänta.
Borgare och Prester kunna väl behandla vissa Ståndsfrågor med större sakkännedom, och de sednare med större lärdom; men mångsidigheten fattas, äfvensom det imponerande, hvilket mängden medförer, när Adeln är talrikt församlad, och innefattar dels rikets förnämsta embetsman och störste godsegare, dels ättlingar af dem, som i dess häfder hafva de ärorikaste namnen.”
Må man vederlägga, om man kan, sanningen af hvad sålunda blifvit yllradt.
Hvarje försök i denna väg skall, derom är jag säker, blifva fruktlöst, och når Adeln på det sätt den nu utöfvar sin representationsrätt, kunnat och ännu kan såsom den åberopade författaren beskrifvit, verka till fäderneslandets gagn, så hemställer jag, om det är välbetänkt, alt vilja utbyta
Adelns sjelfskrifvenhet emot en valrätt, som förvandlar R. o. Ad. från ett på ärftlighetsprincipen grundad t RiksSlånd till endast en valkorporation, och sålunda nedsätta Ståndet lill ingenting annat än jemlikhet i rättigheter med den lägsta handtverkare, hvilken, i denna sin egenskap både är valbar och kan välja till riksdagsman.
Jag hade trott, att man skulle annorlunda och från en högre synpunkt upskalta naturen af detta Stånd.
Dess politiska rättigheter härflyta icke från något visst yrke inom samhället, utan hafva sin grund ensamt uti den utmärkelse, hvarmed Konungen belönat ådagalagda tjensler emot fäderneslandet.
Hvar Aunes då ens den aflägsnaste anledning, att, genom sjelfskrifvenhelens borttagande, beröfva Adelsmannen just det företräde, som är en följd af denna utmärkelse samt derifrån omedelbarligen bar sitt ursprung, och hvarigenom R. o. Ad. förvärfvat ett rättmätigt anspråk uppå, både att kallas och att verkligen vara rikets första Stånd.
Man har alldeles glömt, att valrätt i politiskt hänseen de är någonting som aldrig kan förenas med elt namn, emedan begreppet om denna rätt oeftergifligen förutsätter' att den skall hafva sin grund uti en viss samhällsställning, som är antingen ärfd eller förvärfd.
Så har bonden rätt att välja och att väljas till riksdagsman på grund af den jordegendom han ärft eller förvärfvat.
Så har handtverkaren enahanda rätt genom det handtverk han lärt sig att idka — magistratspersonen genom den tjenstebefattning han bekläder o. s. v. Men har man väl ärft nå 13* - 196
Den 27 Maj f. m. got af allt detta derföre att man ärft ett adeligt namn?
Att deremot vara sjelfskrifven representant, utgör redan i och för sig sjelft en viss samhällsställning, den man således lika väl som sjelfva namnet, hvarmed den är förenad, kan håde ärfva och förvärfva, utan att sådant mera strider emot begreppet om rätt, än när det t. ex. gäller egendom, som genom arf eller på annat i lagarne godkändt sätt öfvergår från en till en annan.
Sjelfskrifvenheten utgör sålunda grundelementet för R. o. Ad:s tillvaro såsom politisk institution.
Den innefattar en företrädesrätt, i politiskt hänseende, framför öfrige medborgareklasser, hvilken rätt, på sätt Hr Akerman ganska riktigt anmärkt, skulle, genom förslagets antagande, försvinna, och R. o. Ad:s existens skulle i och med detsamma i sjelfva verket vara alldeles tillintetgjord, om också Ståndet skulle, efter valrättighetens införande, kunna någon kortare tid framlefva ett aftynande lif.
På grund häraf anhåller jag, alt R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanke förklara, alt dess sjelfskrifvenhet såsom Stånd icke skall uphöra, utan att det skall åligga Gonst.Utsk. att tipgnra ett nytt förslag, enl. hvilket 1111 orepresenterade samhällsmedlemmar inrymmas i RiksSt:n mod bibehållande af de rättigheter, som desse Stånd sedan uråldriga tider egt och enl. nu gällande grundlagar äro tillförsäkrade.
Emot 2:dra mom. af 12 § lönar det knappast mödan att göra någon anmärkn., emedan förslaget innebär uti sig sjelft bevisen för sin olämplighet.
Jag kan dock icke undertrycka min förundran deröfver, att man velat i grundlagen inlägga ett stadgande, hvarigenom ofrälse personer, hvilka innehafva Kongl, fullmakt och händelsevis ega t. ex. 124 mantal, skola erhålla lika politiska rättigheter med R. o. Ad., oaktadt desse personer icke af Konungen blifvit benådade med någon af de adliga värdighetcr, som utgöra vilkoret för rättigheten till inträde på delta rum.
Hvilka sympatier skola väl råda emellan R. o. Ad. samt dessa nyskapade ledamöter af Ståndet?
Man ville åstadkomma likhet i rättigheter hvarest en sådan likhet icke finnes och aldrig kan, med hopp om framgång, tilIvägabringas, emedan sådant strider emot rättvisans fordringar och saknar stöd för sig uti sjelfva samhällsbegreppet.
Och det är en icke ringa inkonseqvens af det Högloft. Coust.(Jtsk., att det velat liksom med Adlig sköld benåda alla ofrälse, med Kongl, fuilmagt försedde personer, endast de innehafva en ringa jordlapp, under det att samma Utsk. icke gifvit enahanda företrädesrättighet åt rikets högsta och mest uplysta ofrälse embetsman, hvilka icke ega någon jord.
Sannolikt komma skickligare talare än iag att upträda med anmärkn. emotifrågavartde 2:dra mom. af 12 §, hvarföre jag skall upskjuta allt vidare yttrande intilldess jag får erfara deras tankar i detta ämne.
Till någon del förekommen af föreg:de talare, tager jag mig friheten att till en början vända mig emot den ädle Frilen, som öpnade diskussionen.
Emot honom får jag anmärka, att jag föreställt mig, att de der granna theoriernes tid hade varit förbi.
Jag har mig bekant, hu - Den 27 Maj f. m. 197 ruledes efter de Statslivälfningar som föregått hos andra Europeiska nationer, en mängd förslag blifvit dels vid Universiteten och dels vid folkmöten i hufvudstäder upgjorde lill ombildning af nationalrepresentationen.
Så inträffade t. ex. i England efter år 1(564, att inför Parlamentet, förekommo icke mindre än 20 serskilda projekter från Oxford, London och Edingburg; men icke destomindre qvarstå de gamla Lordernes bus och ”ilie hoose of Commons” i hufvudsakligen lika skick som år 1664, hvarföre hvad än hvarje Engelsman må tro på, icke är det på sådana projekter.
Han talar icke om rättvisa och rätt, när fråga är om politik.
Politiken, medgifver han, följer belt andra lagar än Rätten.
Jag föreställer mig, att äfven den lid kommer, då dessa theoreliska spekulationer öfverlemnas åt Universitetens kathedrar, och icke vidare förekomma i delibrerande nationalförsamlingar.