Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt veta de äldre handelsplatserna ganska väl hvad i slika läll är att göra.
— De anlägga contor i den nya orten, der deras gamla respecterade firmor med sina capitaler och sin verldskända credit länge blifva deras nybegynnande concurrenler öfverlägsna.
Piikets s t a t se k o n o tn i s k a fördelar blifva, vid ifrågavar. anstalt, de sorn alltid vinnas genom tillkomsten i Riket af en ytterligare, och blomstrande handelsplats; ty deraf stegras i Riket varu- och capital-omsältningen, affärsrörelsen och idoghetsförtjensten.
— Af delta allt ökas Statens inkomster, och ökas nemi. i hugneligasle väg; nemi. icke i mån af pålagor, utan i mån af stegradt antal skattande; och af dessas välstånd och skatteförmåga.
— Indirecta beskattningens uppdrifvande är det yppersta medlet till jordens, så länge, så ofta, så nitiskt och .... så improduktivt omtalta skattelindring.
Våra, oss egna förhållanden, medgifva icke, att vi någonsin deri komma så långt som de Stater, hvars budget, i fredstid, till största delen, örn ej totalt, bestrides af tull- och consumlions-taxor, och som till krigstiden, då dessa kullor sina, spara fastigheterna, hvilka icke, så - De ii g September f. m. sorn capitälerna och rörliga egendomen, förmå hålla sig då undan.
Rikets politiska intresse påkallar ifrågavar. anstalt, betraktad såsom medverkande medel lill Goltländska befolkningens förökning och förkofran.
— Redan då 3:dje hufvud iteln förevar, och jag förordade anslaget åt Gottlands beväring, uttalade jag min uppfattning af vigten för Sverige af Gottlands besittning.
Likgiltighet derom, eller förutsättningen ens af Sveriges trefna framlid ulan Gottland, vore de osaligaste opininnsveek som kunde slå sig i Svenska tänkesätten.
— Sverige är stat jemn t så länge sorn det är sjöstat.
— Sverige är sjöstat jemn t så länge som det besitter Godlund; ty ingen svag stat lager det; oell den mäktiga stat, som der fastsäller sig, comrnenderar sedan Östersjöns örlogsfart och handelsfart; och så viss möjligheten är för Sverige att försvara Gottland, så oviss är den, att afen mäktig eröfrare åter eröfra det.
— Men aldrig blifva vi förmögue nog att på Gottland hålla garnisoner, som trygga oss mot en öfverrumpling; neli befästningar äro något, i mån allenast af försvararne på vallarna.
— Endast genom befolkningen således, kan Gottlands försvar blifva påräkneligt
Nu är till öfverflöd kändt, all Gottland kan idkeligen försörja ett mångdubbelt antal innevånare.
Men då bör folkökningen på ön i möjligaste måtto befordras — dock visst icke i pur arithmelisk hänsigt,— icke genom de medel sorn i drifbänk framskaffa ogräs; meri medelst användande af dem, genom hvilka välmågan ökar en behållen och belåten befolkning.
Till hvad grad
Gotlländuingarne kunna påräknas, synes tillräckligen deraf, att några och 4°>O0° innevånare nu ställa 6 ä 7000 man i beväringsleder; således hvar 3:dje eller 4-tde mansperson, nemi. alla karlar mellan i5 och 5o år.
Med undanlag blott af de absolut och totalt soldateska, Österrikiska och Ryska befolkningarna på gränslinjerna emellan Christenheten och Turkiet eller Asien, kan ett annat exempel af en sådan beväring icke i hela Europa uppvisas — och, i hvad angår Gotlländningarnes ypperliga 111 iIitäriska egenskaper, åberopar jag tryggt alla de militärer, som på Gottland tjenstgjort; och främst åberopar jag den, här på denna bänk närvar, patriotiske man, som qvarlefver af de 2:ne, hvilka aldraförst åvägabragte och organiserade denna så vigtiga beväring, och sedan i sin egenskap af landshöfding på Gottland så kraftigt vidmakthöll den.
•—Må jag härvid anmärka, alt äfven denna väsendtligen fosterländska anstalt är under närvarande Regering tillkommen och bör, jemte så många andra skapelser, lefva i våra tacksamma minnen.
Att Gottland, i mån af dess förkofran, skulle blifva för inkräktare begärligare, vore elt inkast, af hvilket min åsigt alldeles icke sknlle åverkas.
— Äfven såsom utfattig, ja så - Den 9 September f. ro. sorn alldeles öde, förblefve ön, genom sin belägenhet, begärlig nog ändå; och förhlefve det till den grad, ali några millioners grund- eller capitalvärde mer eller mindre icke i lingaste mån kunde stegras eller förringa denna vår våda.
— Besinne man blott, att en inkräktare, mäktig nog för tilltaget, är det också nog att inom ganska kort tid på Gottland skapa allt hvad vi der hade försummat.
Ja, alltför snart, finge
Öslersjö-folken erlefva och erfara hvad ett florerande och väl befästadt
Slitö kan i Östersjön betyda.
— Vår var ju för öfrigt aldrig den politik, som styfmoderligare behandlar besittningar i mån af deras för inkräktning mera blottställda läge.
Så förfara vi ju icke i anseende till våra norra landskaper.
Så förfär icke den civiliserade politiken.
Visserligen blir det nödigare i den mån Slitö tillväxer.
Men denna befästning anser jag oumbärlig i aila fall, och påkallad af hamnens blotta naturbeskaffenhet, sorn medgifver största flottors inlöpande och ankrande, hvilket förhållande allena innebär för oss frö till politiska bekymmer, som, under en collisionsepok, blifva vida betänkligare än de, hvilka under sådan conjunctur kunna oss, genom tillvaron på Slitös nederlag af utländska varulager, beredas.
— Och medel till denna befästning besitta vi ju; och berömligaste afsigter i fråga om befästningars påkostande, synas leda Stånden och StatsUtskottet.
— Må anslagen blott icke beslutas i det systeine som åt barnabarn bekostar vallar och torn.
Må Slitö skansar blifva tidigare färdiga än Carlsborgs! Om Slitö skall blifva handelsplats, må Slitö blifva det snart.
— Jag var ännu liten gosse, när jag hörde omtalas, såsom en då redan länge påtänkt sak, odlandet af Gottlands hela 4° ® 5o,ooo tunni, förträfflig myrjord, och mig vattnades i munnen.
Men 60 år hafva runnit öfver mig och öfver myran — och ännu väntar hon på forsta spaden — och jag sörjer de 60 skördarna af dessa många tunnland, hvilkas hopadderade värde ju bildar ett capital, vardt att saknas.
— Med hvarje år man fördröjer ett som nyttigt och som möjligt erkändi företag, blir affären jemnt ett års afkastning mindre fördelaktig, — hvarjemte så ofta inträffar att vidriga conjuncturer mellankomma.
Man vet ingenting om förmågan åt året.
Frihamnsrätt, som Utsk. icke föreslagit, hafva många, som jemte mig ifra för SlitÖ, lifligen önskat.
De hafva blifvit missförstådda, såsom bade de haft i tankan något likt Marstrands, under frihetstiden anlagda Porto Franco.
Men för en sådan mening må de rättvisligen fritagas
Sådant hade icke sports sedan Romulus och Remus an lade Rom.
Desse bröder handlade conseqvent: de vbste hvartill de ämnade sin tiva befolkning; men att, till befrämjande af handel och credit, öppna ett asylum ål skälmar, var en ide', D * il 9 S c |) t e ni b c r f. m. a63 hvilken (otroligt om det ej vore factiskt) en gång i an* nars normalt organiserade hufvuden uppstått, men icke på 1800-talet får sin andra upplaga.
Det som nu med Porto Franco menas, är den hamn, der sjöfarten ar fri för afgifter till fiscus; d. v. s. för lastpenningar (tonnage).
Sålunda äges Porto Franco-rätt af Marseille och af flera andra Europeiska platser, hvilkas fräjd sannerligen ändå är så god som någon ofri hamns.
Detta anförde jag blott till försvar åt dera, som förordat frihamns-rättigheten i Slitö.
Jag vore visserligen icke deremot.
Ju kraftigare understödet åt det man anlägger, ju rationellare; ty ju vissare och hastigare uppkomsten.
Dock vill jag ej gå längre än Utsk. i sitt betänk., för hvilkets antagande jag röstar.
Detta mitt votum beledsagar jag dock med erinran, att detta ärende icke är att förblanda med våra vanliga önskningsmål, i hvilka vi med mer eller mindre fog anse oss veta allt hvad, till en menings uttalande, att veta var.
Detta mål har flera sidor, än jag här kunnat framvisa, hvarjemte det visserligen kari hysa framtids-förhållanden, fjermare än min synkrets når.
Derföre, och då jag röstar för frambärandet till K.
M. af vår und. tillstyrkan, vill jag hafva föreslagit, alt vi uttrycka icke blott den und. tillit, hvilken grundlagen, då vi begagna denna ät oss öppnade önskningsväg, alltid hos oss förutsätter, men äfven vår vid detta tillfälle specie It rönta öfvertygelse, att
Konungens högre vishet allena förmår skönja hvad i detta mål Statens närvar, och framtida gagn allsidigt bäst är.
Jag beklagar, alt jag i detta ämne är af motsatt mening med den sista värda talaren och med andra, i hvilkas tänkesätt jag eljest vanligen instämmer; äfvensom jag beklagar, alt jag, vid detta tillfälle måhända icke har röst, sorn förslår till de skäl, som jag skulle vilja anföra.
Första frågan tyckes vara den, huruvida det i allmänhet är lämpligt, att när ett mål ligger under K.
M:s pröf ning, och man förmärker att med afgörandet dröjer, eller med andra ord, att det måtte vara betänkligheter, som afhålla K.
M. ifrån att bifalla sökandernes önskan, då begagna utvägen att, emedan riksdag lägligtvis inträffat, göra en motion, för att genom 3 Stånds bifall dertill åstadkomma en recoinmendation af R.
St. hos Konungen, eller af den ena statsmakten hos den andra, då i sjelfva sakens natur saknas skäl, som tala för framgång.
För att lyckas, när invändningar göras emot sakens riktighet, så säges i alla Stånd såsom här, att det ju må vara oss öppet att önska; att en högre vishet bedömmer om våra önskningar äro kloka, om de äro af beskaffenhet att kunna uppfyllas; och dermed anser man sig hafva samvetet fredadt från all förebråelse för det oförståndiga i hvad man begär.
Jag åter är af den me - D c 11 g September f. m. ning, att mati borde, i egenskap af stånd, af lagstiftande makt, afhålla sig från all befattning med en fråga, som till sin natur är ett slags privat-angelägenhet, nemi. frågan huruvida en viss stapelstad i Riket skall få lika, eller större friheter, än andra åtnjuta.
Jag tror äfven att Sländerne. i alla fall böra vara försigtige i sina lind. framställningar, på det att icke alltför mångå måtte såsom obefogade afslås, och detta åter föranleda mindre välbetänkta anmärka:r af Const.Utsk. och enskilda riksdagsmän mot Konungens rådgifvare.
I afseende på sjelfva saken frågas: hvad nytta kan förslaget bringa åt ön Gottland?
Hennes utförsel, bestående af trävaror, kalk och något fårkött, säd, kanske äfven rofvor, lära icke genom någon transitohandel komma att gälla utöfver hvad nu är förhållandet.
Gottlands afsättning skulle då, med undantag måhända af färska födoämnen, icke blifva större, om det finnes en frihamn vid Slitö.
Föidel för Gottland skulle således icke uppkomma på annat sätt, än att en stad möjligen uppstode vid Slitö, hvarest förtärdes något af de födoämnen jag nyss nämnde och förbrukades en del skogsalsler, såsom byggnadstimmer, ved m. m.; men om Slilös läge är så fördelaktigt, som de värde talarne påstått, så torde följden blifva att, i samma mån det befolkades, blefve Wisby tomt.
Då har man icke åstadkommit annat, än att man förflyttat den enda stadens läge från vestra kusten till den östra.
Delta kunde åter medföra den olägenhet ali, i stallet för det Gottland nu har, om jag så får säga, sitt öga riktadt åt Sverige, så blefve ögat riktadt åt Ryssland.
Måhända hände det då Gottländningarne, såsom andra lefvande varelser, alt de ginge åt den sidan der ögat sitter, att de vände oss ryggen, med ett ord alt dragningskraften blefve belt annan, än hon hittills varit.
Gottland är ändock, ehuru länge det tillhört Sverige, till sitt läge och till hela sitt skick så afsöndradt från det öfriga v. O t O Riket, och nar man kommer dit, så hör man att en resa till Westervik kallas en resa till Sverige.
Man förnimmer att man är i ett landskap, som ännu icke känner sig sjelft rikligt införlifvadt med den öfriga samhällskroppen.
Är det då skäl att vidtaga åtgärder, hvarigenom detta tänkesätt skall blifva ännu längre beståndande?
Om det för Gottland icke är af något väsendtligt värde, att en sådan inrättning åstadkommes, så blifver nästa fråga, huruvida den vore af något värde för den norra delen af Sverige, såsom en upplagsplats för dess varor.
Det norra Sveriges utförsel består, såsom man vet, hufvudsakligen af trädvaror.
Att föra dem lill Gottland, lossa dem i Slitö och lasta dem åter, vore ett förelag, sorn utan tvifvel skulle så förspilla tiden och fördyra varan, alt när hon kom till en utländsk hamn, så vore hon icke säljbar utan förlust Den g September f. m. 265 för ägaren.
Den nitvar. tidens sjöfart åsyftar väsendtligen att göra snabba och direcla resor, utan omlastningar eller sådana omvägar, Sorn i fordna tider brukades.
Endast derigenom att man så förhåller sig, kan man hafva någon vinst på rörelsen.
För Norrland vore således denna inrättning utan allt annat ändamål, än att möjligen sådana skepp, hvilka vore för sent ute på hösten, skulle kunna lägga sig i Slitö öfver vintern.
Deraf blir icke någon stor handel.
För dem som gå till eller från Öresund är det en omväg att fara öster om Gottland.
De ligga beqvämligare i Wisby, om dervar. hamn upprensas.
De som gå östra vägen kunna redan nu begagna hamnen vid Slitö, sådan han nu befmnes, ty der bo åtskiliige personer, af hvilka de kunna få sina förnödenheter.
Dernäst följer frågan: hvad verkan skulle en sådan inrättning hafva på Sveriges öfriga städer?
Antingen blir den ingen, i händelse Slitö ej varder hvad somliga hoppas, eller om så skedde, lärer väl i och med detsamma handeln för våra öfriga stapelstäder undergräfvas.
Man skulle göra med dem, såsom man gjorde med Wisby, emedan man redan sagt, att de stora handelscontoren borde hafva den omtanken, att upprätta filial-contor på Gottland.
Således dit och följaktligen från de öfriga stapelstäderna skulle handeln och välmågan dragas.
Om nu så illa åtbure, att vi förlorade ön, just för hennes rikedoms skull, så vore vi af med rikedomen och bade emedlertid icke uträttat annat, än på försök förderfvat våra öfriga stapelstäder och nedsatt dem under den ställning och den förmögenhet, de nu innehafva, endast för alt göra Gottland så mycket begärligare för andra makter.
De särskilda städernas yttranden visa också, att de yrkat antingen för hvarje stad samma frihet, som för Slitö, eller också att Slitö ej måtte få henne dem till skada.
Skulle man nu handla rättvist, så borde man gifva alla samma fördel i hvilken händelse
Slitö ej finge något annat framför de öfriga, än den fördel, som läget kan gifva.
Hvaruti består nu den?
Man har nyss sagt att Slitöhamn är så belägen, alt den bemäktigade sig ångbåtsfarten på Östersjön.
Af samma skäl, som jag förut nämnt, kan Slitö icke bemäktiga sig någon annan ångbåtsfart än sin egen; ty den, som sker emellan Petersburg och Danzig eller Lubeck, kommer ej att beröra Slitö för annat än olycksfall eller att förse sig med färskt kött och stenkol.
Jag har varit vid Slitö just då en sådan ångbåt kommit in för någon tillfällighet och köpt sådana förnödenheter.
Del händer någon gång men sällan ; emedan en resa från Lubeck till Petersburg icke är längre än att man ombord har tillräckligt både proviant och stenkol för att ej behöfva förspilla tiden vid Gottland.
För ångbåtsfarten kan Slitö således icke blifva af någon vigt.
Hvarigenom skall den då uppkomma till den betydenhet, som i3 H, 34 Den g September f. m. härar ifrågastiilld?
Jo! så vidi jag förstår, endast genom lu— rendrejeri på Ryssland, Preussen och Sverige.
PA Ryssland linge det en alldeles förträfflig afsättning, emedan det är ett stort och mäktigt rike, som mycket förbrukar, och emedan iletta rike icke allenast vidhåller ulan afven ökar förbudsåtgärderna till sina inhemska näringars uppdrifvande.
Samma förhållande är med Preussen.
Hvad sedan Sverige beträffar, sA ifall vi skola i en hast antaga de liberala theoiiema och för utländningens hästa tillintetgöra våra inhemska näringar, så Liefve vinsten väl kort, emedan jag förmodar alt Slilö icke hunne s i snart uppbyggas, som våra näi ingar vore undergriifda.
Skulle åter våra näringar vid denna och en kommande riksdag fä så mångå försvarare, alt de icke kunde utrotas så snart, sorn SI itö Liefve upprältadt, så befarar jag alt dess uppkomst just skulle ske genom deras lindel gång.
Men det är på det alt delta medel ej må vara tillgängligt för våra näringars förderf, som jag vill motarbeta del nya förslaget.
Från Slilö kunde man med båtar lätteligen införa varor till alla punkter på våra kuster i grannskapet, och tullbevakningen Liefve der lika svår på den kuststräckan, som vid Öresund eller på Halländska kusten. jag vill nu öfvergå till den politiska delen.
Det lie klart, att
Gottland alltid är af stor vigt för den, som vill beherrska Östersjön.
Utan tvifvel var det skälet hvarföre de stora statsmän, sorn på 1600-tnlet ville grunda Sveriges herravälde öfver Östersjön, begärde Gottland framför sådana landskap, sorn sammanhänga med det gamla Sverige.
Det är troligt, att om våra grannar i Ryssland och Preussen retades, så mvcket man utan krigsförklaring kunde göra det, genom deras näringars tindergräfvande medelst lurendrejeri och tullförsnillning; så skulle de icke dröja alt vid första tillfälle söka bemäktiga sig denna ö, som för Ryssland vore af större vigt.
Liefve det förmodligen besiltningstagnren, om ej någon af de makter, hvilkas varor lurendrejades och tuIIförsnillades, nemi.
England eller Frankrike, skulle finna för godt alt sjelf äga upplagsorten för sina varor.
Ce semil ä q ni commencerait, såsom det heter i franska visan.
Det skulle bero på hvem som kunde först bemäktiga sig ön.
Mörk Liefve då utsigten för oss att kunna bibehålla ett landskap, som vore tvisteämne emellan de 4 största makterna i Europa.
Troligen behölles ön af någon bland dem.
Vi hade skammen att se ett Svenskt landskap vara tummelplatsen för främmande makters strid, utan att förmå åtskilja deni och behålla vår ö.
När hon vore förlorad, samt våra städer och vår inhemska varuföiädling, folden fria handeln i Slilö. förut blifvit undergräfda, så hade vi skadan derjemte.
Det är till förekommande af sådana händelser, som jag önskar alt Gottland ej mätte göras begärligare och ej heller förhatligare för våra grannar, andel hittills varit, oell båda delarna skulle efter min lanke in - D e ii 9 Sept c uibei f. iil. 11 åfFu, om en sådan åtgärd vidtoges, sorn den nu ifrågavarande.
Dessa, mine herrar! äro de allmänna skal hvarför jag yrkar afslag.
Men jag anhåller att afven få till besvarande upptaga någia af deni, som mine motståndare har halva anfört.
Det lörsta var, att man skulle tro sig förstå saken bättre lin Konungens I3ef:h:de på Gottland.
Ingen af eder torde vara villigare lin jag alt gifva all uppmärksamhet åt den mans yttrande, som nu är Konungens I3ef:h:de derstädes; men jag frågar, om någon af eder vore landshöfding på Gottland, oell der föresloges ett lördag, sorn möjligen kunde lyckas fastän äfven misslyckas; hvad skulle landshöfdingen göra, då hans yttrande erfordrades?
Skulle han blott se på möjligheten att misslyckas?
Ligger det ej naturligare i hans ställning att snarare se på möjligheten all lyckas?
Så tror jag alt mitt aktningsvärde vän derstädes sett frågan, då han yttrade sig.
Ilvad General-tullstyrelsen och Commerce-colhm beträIFar, så skulle det varit en alltför stor motsägelse af dessa begge frisinnade myndigheter, om de i denna fråga, som åsyltar den friaste handel, icke hade tillstyrkt af alla krafter.
Ilade de afslyikt der, Innu skulle de då kunnat någorledes försvara dem af sina å(gärder, som vid denna riksdag varit så mycket klandrade.
Jag anser följaktligen nämnda utlåtanden vara bundna yttranden, på hvilka föga afseende är alt göra.
Man har sagt att välmågan på Gottland skulle okas.
Ja, men det skulle ske på samma sätt som under medeltiden, då hansestädernes och andra främmande köpmän loniiuo dit för att samla penningar och skicka dem hem till sina contor.
Ifrån det ögonblick Waldemar Atterdag sköflat Wisby, tog det slut med dess välmåga.
Det kom sig deråt, att hon icke var grundad på öns egna tillgångar, utan på yttre tillfälliga omständigheter, som förändrades.
På samma sä tt föi höll det sig med Götheborgs välmåga under den handel och de upplag, som der ägde runi under det Napoleon och Kliglund stridde om herraväldet, då Götheborg var en nederlagsort för lurendrejeri på fasta landet.
Dessutom, mine herrar! lönade det val mödanatt för en välmåga, som vore så tillfällig oell så läll flyttbar, äfventyra krig och vanära för fäderneslandet?
En talare liar sagt, att här finnas nog capitaler i Riket, blott inan får tillfälle att begagna dem.
Det var fägnesamt att sådant erkännes.
Jag tror knappast alt jag under liela riksdagen från den sidan bort omtalas, att hos oss finnes annat än fattigdom och elände.
Olli man nu lyckligtvis upptäckt att här verkligen finnes penningar, så torde dock föremål för deras fördelaktiga användning, Slitöhandeln förlitan, icke saknas.
Han har äfven yttrat, alt det vore väl om både England och Ryssland ville hafva Gottland, ty då begge ej kunde få det, skulle det af ingendera erhållas.
Jag tror det säkraste varu, att 0111 två så mäktiga stater' vilja 2G8 Den 9 September f. m. hafva ön, så äre vi för svaga att försvara tvistens äpple.
Samme talare liar jemväl sagt, att de skulle vilja taga ön ändå, utan ifrägavar. inrättning.
Det är möjligt, men vi hafva sett, alt så länge vi icke retat våra grannar med dylika anläggningar på Gottland, så hafva de låtit oss hafva vår ö i fred.
Hade vi deremot gjort på annat sätt, så hade måhända Gottland, lika litet som Åland, blifvit Svenskt vid sednaste fredsslut, med Ryssland.
Vidare har samme talare trott, att tullbevakningen vore lätt vid Slitö.
Jag frågar huru han det vet, om han varit der, om han känner belägenheten, om han har någon kunskap om tullbevakningens möjliga inrättning derstädes?
Thy förutan måste en tro blifva utan inflytande på andras möjligen olika mening.
Här är nämnt att Söderköping har transito-rätt.
Jag anhåller att man måtte gifva akt på Söderköpings belägenhet å Sveriges fasta land, utan något mellanliggande haf; och der de förenämnda farorna icke hota.
Man har åter upprepat huruledes Fredrik II omtalade hvad Sverige vore mäktigt, som ej gått under, oaktadt man så länge arbetat derpå.
Fredrik den store lefvat nu och förnummit hvad samme talare sagt, månne Konungen räknat talaren lill arbetarne på Sveriges undergång eller icke?
Man säger, att företaget är så vigtigt för Gottland, att ön skulle kunna försvara sig sjelf.
Derjemte omförmäles, alt Gottlands national-beväring ej allenast är ett stridbart folk, utan uppgår till 6 eller 7000 man.
Jag vill då fråga huruvida det ej var mera skäl att tro det Gottland skulle kunna försvara sig sjelft, då Wisby stad allena hade, jag minnes ej rätt om det var 12 eller 20,000 stridbare män, hvilket förre landshöfdingen derstädes torde kunna upplysa.
Del oaktadt föll dock Gottland för Waldemar Atterdag, och Wisby har sedan aldrig kunnat resa sig.
Morarne stå qvar efter de präktiga kyrkorna och andra byggnader, men ägarne voro flyttfoglar, och derföre synas endast de grå qvarlefvorna af deras nästen.
Hvad Carlshamn beträffar, så skall den, som behagar läsa den stadens yttrande, nogsamt finna huru väl man der betänkt sig, innan man utlät sig öfver det ifrågaställa förhållandet i Slitö.
Här är sagdt, alt man bör beflita sig om alla sådana inrättningar, hvilka möjligen kunna befordra Rikets välmåga, och skaffa Staten en större bevillning samt derigenom befria oss från grundskatterna.
Det ser ut som Slitö vore nyttigt till alla goda verk.
Men jag tillägger vid hvad jag förut sagt, att om välmågan ej kan grundas på annat än lurendrejeri och tullförsnillning, så är hon osäker, och kan ej upptagas i bevilln.förordningen.
Då är det äfventyrlig! alt af Slitö vania en säker ersättning för de vissa grundskatterna.
Här är sagdt, all man hoppades af StatsUtsk. så stora anslag lill befästningarna, att man troligen skulle lä nog, äfven för att befästa Slitö hamn.
Jag skulle önska att det blefve så godt om anslag mot riks - Den 9 September f. m. dagens slut.
Men ehuru mycket jag eljest talat för sådana, skulle jag då nödgas tala deremot, på det att penningarne måtte blifva något buttre använda.
Jag är icke militär och förstår icke att bedömma fästningsverken vid Slitö, ehuruväl jag förmärker, att det är ett ställe alt slitas om.
Men det har jag förnummit, att Slitö fordom varit befästadt, och att dess fästningsverk på Konungens befallning blifvit raserade.