Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I anledn. häraf, och då alldeles samma skäl, som nyss förut blifvit anförda i afseende på frågan om en köping i Wittsjö, tala för afslag å detta betänk., anhåller jag örn Hr Gr. o. Landtinrs propos. till afslag.
Oecon.Utsk. betänk.
N:o 27 bief af R. o. Ad. afslaget.
Ånyo föredrogs Oecon.Utsk:s d. i5 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 28 i anledn. af väckt motion derom, att Arieplougs och Arfvidsjaurs Lappmarker mätte till Norrbottens län förläggas.
Jag finner Oecon.Utskrs nu föredragna betänk, val grundadt i den delen, som afser ett tillstyrkande af den inom BorgareSt. väckta motionen om Arieplougs och Arfvidsjaurs Lappmarkers föi flyttning under Norrbottens län.
Betänk, är i denna del upplysande och bör, efter min tanka, bifallas.
Men Utsk. har derjemte upptagit en annan fråga om en allmän länreglering, som icke blifvit föranledd, af någon motion; och jag bekänner, att jag från den närvar, tiden hemtar särskilda vigtiga motiver, hvarföre jag anser mig böra afstyrka detta förslag.
Ty då jag under en Den a5 April f. m. resa sistlidne sommar i södra orterna hörde, att uti ett län fauns en landshöfding, som önskade sig ett högt accord, och a:ne landshöfdingecandidater, hvilka begge hade rika svärfader, som kunde betala accordet, samt att allmogen i norra delen länet af sådan anledning förmåddes att ingå till Konungen med begäran om länets delning, hvarigenom alla tre förenämnde personer kunde vinna sin önskan, så, ehuru jag ej vill påstå, att den af Utsk. nu föreslagna allmänna regleringen står i något sammanhang med den särskilda ansökningen, fruktar jag likväl, att om R.
St., utan att ens dertill hafva blifvit föranledda af några från orternas full— mägtige väckta motioner, nu skulle ingå till Konungen med begäran, på säll Utsk. föreslagit, om en ny indelning af länen i åtskilliga delar af Riket, skulle Konungen deraf kunna hemta skäl för bifall till den särskilda ansökningen, såsom varande af verkligt behof påkallad.
Jag befarar således, att vi genom Utsk:s förslag skulle få ännu flera landshöfdingar an förut, särdeles som Utsk. yttrat sig i så generella orda lag, att det ej blifvit bestämdt, huruvida regleringen borde inskränkas till ny indelning af de redan existerande länen, eller alt flera nya län skulle inrättas; och örn således en allmän reglering skall begäras, önskar jag åtminstone, att det mätte blifva bestämdt uttryckt, att densamma bör verkställas på sådant sätt, att icke flera embetsman än förut derigenom behöfva tillsättas.
Jag skulle likväl för min del
Iro, att då ingen motion i detta ämne blifvit väckt, Utsk. kunnat bespara sig mödan af sitt förslag.
På dessa skäl och då Utsk:s betänk, nu icke får blott till den ena delen antagas, anhåller jag om återreiniss deraf.
Jag anhåller likaledes om återremiss af Oecon.Utskts ifrågavar. betänk., emedan man derför ulan icke kan i grundlagsenlig väg komma till det resultat, som jag för min del önskar.
Jag finner nemi., lika med Utsk,, en und. skrifvelse i den frågan, hvarom första delen af betänk, handlar, tilläfventyrs vara behöflig; men hvad sednare delen angår, är det min pligt att upplysa, att olägenheterna af den närvar, indelningen af länen redan länge varit föremål för Konungens omsorg och föranledt till åtskilliga förslag till ny indelning, hvilka redan, då jag var Statssecreterare, uppgjordes och voro ämnen för vidlyftiga undersökningar.
Jag tror således icke, att någon skrifvelse härom är behöflig; ty Konungen lärer i allt fall vidtaga de åtgärder, som finnas lämpliga, och härom vittnar äfven, hvad i detta hänseende redan skett i åtskilliga fall.
Men frågan är af största vigt och fordrar yttersta varsamhet.
Så skulle man t. ex. kunna hafva anledning til! förundran, hvarföre åtskilliga högst oregelbundna länegränsor ännu qvarstå.
Det har likväl vid närmare undersökning befunnits, att dessa gränsor hafva för sig heigden af flera 3o8 Den 23 April f. m. förhållanden, som göra deras bibehållande nödvändigt, eller åtminstone svårt att förändra dem, utan ingripande följder för folket.
Jag har trott mig böra upplysa detta, och anser R. o. Ad. böra afslå sednare delen af betänk., men bifalla den förstadelen; dock som betänk, nu är första gången före, och detta sätt att dels antaga och dels afslå det icke grundlagsenligt kan bifallas, nödgas jag vördsamt tillstyrka återremiss.
Såsom ledamot af Oecon.- Utsk. anser jag mig skyldig förklara, att jag icke förr, än nu på detta rum, hört den händelse omtalas, som af en värd ledamot, Gr.
Cronhjelm, blifvit anförd.
Således har denna händelse ej kunnat ligga till grund för Utsk:s förslag.
Men då motionären såsom skäl för den af honom väckta frågan uppgifvit, att Lapparne hade 3o till 4° mil till sitt länsresidens, och man fann, att andra hade lika långt (såsom förhållandet är med en del af invånarne i Norrbottens län, som hafva 40 mil till länsresidenset), hemställer jag, huruvida icke en sådan reglering kan anses behöflig, hvarigenom länsresidenset t. ex. i Norrbotten blir återflyttadt till Luleå, der det förr varit.
Det är en sådan reglering efter locala förhållanden och invånarnes beqvämlighet, som Utsk. åsyftat förnämligast i de norra länen, men äfven i åtskilliga andra delar af Riket, der sådant kan finnas af behofvet påkalladt.
Jag kan icke neka, att jag med förundran hört Oecon.Utsk. nu för andra gången klaudras för det Utsk,, med den rätt 34 Puksd.Ordn. lemnar, i anledn, af en väckt fråga inkommit med ett nytt förslag.
Här har blifvit sagdt, att Konungen redan visat omvårdnad om nödiga förbättringar uti nu ifrågavar. hänseende.
Detta visar, att Utsk. icke haft orätt i sin åsigt, hvarföre jag, om återremiss af andra ledamöter yrkas, väl icke vill bestrida densamma, men tror, att Utsk, svårligen kommer att frångå sin redan yttrade mening.
Jag anser mig skyldig att af mitt förra yttrande recapitulera, att jag icke tror den särskilda händelse, sorn jag omtalat, hafva legat till grund för Utsk:s förslag.
För öfrigt får jag blott tillägga, att då vi af Frih.
Ehrenborgh erfarit, att all förändring af den närvarande länregleringen , särdeles i de mera bebodda delarna af Riket, möter betydliga svårigheter, bör en anhållan derom icke utgå från R. St., sedan Konungen, efter hvad jag hört, sjelf funnit sig böra afstå derifrån, Oecon.Utskis betänk, N:o 28 återremitterades.
Oecon.Utskis d. i5 dennes e. m. på bordet lagda nedannämnda utlåUn blefvo af R. o.
Ad. bifallna, nemi.
Den a5 April f. ra. 3og N:o 2g. i anledn. af väckt motion, ang:de verkställandet af arbeten för K. flottans i Carlskrona behof; N:o 3o. i anledn. af väckt motion, att Förvaltn. af Sjöärend. måtte upplösas och dess göromål till K.
KrigsColhm öfverflyttas.
Företogs till pröfning Oecon.Utskts d. i5 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 31, i anledn. af väckt motion om meddelande af så beskaffade privilegier för Trelleborgs by, som medföra rättighet att hålla öppna salubodar.
Jag har begärt ordet för att yrka afslag å Oecon.Ulsk:s nu föredragna betänk., och mitt skäl dertill är, att Utsk. tillstyrkt en underd. skrifvelse med anhållan, att en köping, lydande under Malmö stad, må i Trelleborg få anläggas.
Redan åren 1823 och 1824 hafva ansökningar i detta ämne blifvit gjorda hos K. M., som, efter vederbörandes hörande, ej funnit skäl att dertill lemna bifall, och grunderna för detta afslag hafva varit dels obehöfligheten, dels att en ökad handelsfrihet i Trelleborg skulle medföra ett ökadt tillfälle till lurendrägeri.
Äfven jag tinner uti dessa skäl en stor anledn. till afslag å den gjorda motionen; och då dertill kommer, att fråga är om en und. skrifvelse i ett ämne, som redan 2:ne gånger blifvit af Konungen afslaget, utan att man nu. kan hoppas någon annan, förändrad utgång, anser jag mig så mycket mer böra afstyrka antagandet af detta betänk., som jag tror, att R.
St. böra vara sparsamma pä und. skrifvelser och ej onödigtvis göra dem, på det att de, sorn äro af behof påkallade, må hos K.
M. vinna afseende och ej med de obetydliga förblandas.
Det är möjligt, att hos Gr. v. Fersen en större localkännedom, än jag äger, ligger till grund för hans afstyrkande.
Jag har likväl af sakkunniga personer gjort mig underrättad om förhållandet och på ett sätt, hvars sanningsenlighet jag icke har något skäl att betvifla, fått upplyst, att en ovanlig spannmålshandel redan äger rum i Trelleborg och att hela den omkringliggande slätten har stor olägenhet deraf att icke på detta ställe äfven kunna uppköpa sina förnödenheter och idka den handel, som belägenheten och tillfället erbjuda.
Flera ledamöter af BondeSt. hafva inom Utsk. fästat uppmärksamheten härå.
Hvad den omständigheten angår, att föregående ansökningar rönt afslag, så lärer orsaken dertill hafva varit farhåga för lurendrägeri; men detta skäl synes numera böra förfalla, sedan tullverket fått en bättre organisation, så att ingen anledn. är för handen att mera frukta för lurendrägeri i Trelleborg, än i andra orter på Skånska kusten.
I anledn. af hvad den siste värde talaren anfört, får jag, under åberopande af mitt förra yttrande, erinra, att ehuru jag visserligen några gånger passerat
Pen a5
A pr i I f. m. orten, har jag likväl ingalunda den enskilda Iocalkännedom, att jag skulle kunna derpå basera min åsigt, utan jag stöder den på K. Resol. af d. 3 Juni 1824, deri det heter: "håfve Wi detta ärende Oss föredraga låtit, och enär Wi linder d. 19 Nov. förlidet år bestämt den gräns för Trelleborgs handelsfrihet, sorn Wi funnit lämplig för att å ena ”sidan lifva och uppmuntra industrien i kringliggande landsert och å den andra förebygga möjliga missbruk och öf"verträdelser af tullförfattningar och andra oeconomiska stadslander ; altså och då förevar, und. ansökning dels åsvftar "rättighet för Trelleborgs invånare att komma i utöfning
"af en städerna ensamt enligt författningarna förbehållen "handel, dels ock skulle, i händelse af bifall, kunna öppna "tillfällen till missbruk och underslef, till hvilkas förebyggande tillräcklig controll svårligen skulle kunna beredas, "hvartill kommer, att tullbevakningen i Skåne redan är i "elen mån förenad med svårigheter, att dessa icke böra utan "synbart och vigtigt behof förökas, bafve Wi på sådana "skäl funnit ifrågavar. und. ansökning icke kunna i nåder bi"fallas. ” På dessa, såsom mig synes, ganska grundliga skäl har jag begärt afslag A Utsk:s betänk.
Hvad för öfrigt beträffar det skäl, Gr.
Horn för sin mening velat hemta från tullbevakningens nuvar. organisation, så medgifver jag, att mycket till lurendrägeriets förekommande genom tullbevakningens nya organisation kan uträttas; men en köpings anläggande i Trelleborg skulle alltid påkalla behofvet af en större tullbevakning än förut, och det kan vara tvifvel underkastadt, huruvida nyttan skulle uppväga denna förökade utgift.
Då Trelleborg är belägen endast 3 mil från Ystad och Malmö, inser jag intet behof af en köpings anläggande derstädes, och jag fortfar altså i min begäran om afslag å betänkandet.
Jag är till det mesta förekommen af Gr. v.
Fersen och kan ej frångå den öfvertygelsen, att det icke är många, utan stora och blomstrande städer, hvaraf landet har nytta.
Jag har mig visserligen bekant, att en betydlig spannmålshandel äger rum i Trelleborg; men den bedrifves af handlande från Ystad och Malmö, hvilka infinna sig på stället, dels för den goda tillgången på varan och dels för den goda lastningsplatsen.
Den enda fördel, som skulle vinnas genom ställets förvandlande till köping, vore således, att allmogen, som ditför sin spannmål, der äfven skulle kunna uppköpa de effecter, som den har af nöden; men för uppfyllandet häraf hafva de handlande likaledes förut till en del dragit försorg.
Jag inser derföre ingen fördel för orten att få en ny liten stad jemte de flera, vi redan hafva, och hvilka ej uppfylla sitt ändamål; hvaremot Ystad och Malmö, som äro de bästa städerna i Skåne, skulle i samma mån, som deras förkofran Dcn 2j Apr il f. m. 311 underlättades i stallet för att motverkas genom de små städernas uppkomst, hafva ett ökadt inflytande på hela ortens välmåga.
Jag linner här samma skäl som i den föregående frågan om en köpings anläggande i Wittsjö, och jag tillstyrker således afslag å Utsk:s betänk.
Gr. Cronhjelm, Otto Äng.:
Förhållandet är, efter min tanka, icke alldeles enahanda med de hegge köpingar, hvarom i dag varit fråga.
I afseende på Wittsjö handlade det endast örn en föregående undersökning, som R. o. Ad. velat medgifva; nu deremot är frågan om ett bestämdt förslag om en ny köpings anläggande i Trelleborg eller, rättare sagdt, örn beviljande af köpingsrättigheter åt en redan existerande handelsplats, och för detta förslag synes mig den siste talaren hafva anfört de mest kraftiga skäl. lian har nemi. sagt, att en betydlig spannmålshandel redan på stället bedrifves af de handlande i Arstad och Malmö, samt att allmogen der få köpa de elfecter, som den har af nöden.
Nu frågar jag, sedan det sålunda är upplyst, alt handeln genom naturliga orsaker blifvit ledd till stället och icke kunnat af auetoriteterna hindras, om det är klokt efter vanliga statsccconomiska reglor att söka motverka denna handel?
Förhållandet är, att salubodar flera gånger blifvit öppnade i Trelleborg och åter tillstängda af K. M:s Bef:hde.
Jag begriper likväl icke, hvarföre man ej vill tillåta handeln att taga sin naturliga väg.
Här är dessutom endast fråga om en köping, och ökad tullbevakning behöfves således icke, tv den erfordras endast för stapelstäderna.
Det gäller blott rättigheten att hålla öppna salubodar under tillsyn af magistraten i Malmö.
Hvad åter angår laudtmannens trefnad och de bidragande orsakerna dertill, så tror jag för min del, att landtmannen linner sig bäst, örn han får sköta sig sjelf och söka afsättning för sina produeter, der det är fördelaktigast, men icke tvingas att forsla dem 3 mil.
Det är en sådan skråmessighet, som jag ifrat och ifrar emot.
Om en stad ej mägtar bibehålla sig, utan en annan yngre växer upp öfver densamma, finner jag deri intet ondt; och jag hemtar särskildt skäl för bifall till den nu föreslagna köpingen deraf, att då en olaglig handel, som icke kan förekomma.?, redan bedrifves på stället, är det bättre att göra den lill laglig.
Hvad farhågan för ökadt lurendrägeri beträffar, så är hela Skånska kusten särdeles ä porte'e för lurendrägeri; men icke blifver det större derföre, att stället förvandlas till köping; det beror på belägenheten, och, såsom bekant, är Rå fiskeläge, i anseende till sitt lage, i detta afseende mest utmärkt.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s förslag, såsom både påkalladt af den folkrika ortens behof och genom ställets belägenhet ändamålsenligt.
Jag anser, i likhet med hvad jag vid åtskilliga föregående tillfällen yttrat, detta rum icke Den a5 April f. ra. vara rätta stället för strider om statshusliållningssystemer.
Måhända har jag orätt i min åsigt; men trogen den grundsats, jag antagit, kan jag ej frångå den mening, att det för orten är fördelaktigast, om de redan befintliga städerna Ystad och Malmö lemnäs tillfälle att stiga upp, utan hinder af nya smärre köpingar.
Cronhjelm hade den practiska erfarenhet, som jag inhemtat derifrån, att jag bor nära en köping, skulle han tilläfventyrs finna den ringa nytta, som deraf tillskyndas orten.
Jag anhåller att fa instämma med Frih. Ehrenborgh och tror, att It. o. Ad. bör fästa afseende på en mans yttrande, hvilken är bosatt i orten och sjelf landtman.
Då Konungen redan afslagit 2:ne ansökningar i ämnet, synes det icke heller lämpligt, att R.
St. nu skulle förnya en anhållan derom.
Jag har blott begärt ordet för att få förena mig med Frih.
Ehrenborgh och den siste värde talaren i afseende på nyttan för orterna att hafva få, men större städer, i stället för en mängd köpingar.
Till bevis torde jag få åberopa Skaraborgs län, der vi hafva flera städer, men alla så små, att landtmannen i dem ej kan påräkna någon afsättning.
Då det är möjligt, att de grundsatser, man nu uttalat, äfven skola söka att göra sig gällande i andra frågor af större vigt, anser jag mig böra förklara, att jag för min del visserligen finner det bra att hafva stora städer, men framför allt många; ty ju mindre transportkostnader erfordras, ju bättre.
Det skulle säkerligen icke vara lyckligt för Upland och Södermanland , eller i allmänhet de till hufvudstaden närmast belägna provinserna, om de blott hade Stockholm och icke derjemte Enköping, Trosa eller andra småstäder, der landtmannen på närmare håll kan få någon afsättning, åtminstone för mindre partier af sina varor, dessa städer må för öfrigt vara så ringa som helst.
Men jag ser ej heller, hvarföre det icke skulle vara bättre att hafva rika köpingar, än fattiga städer.
Lika med Hr v. Hartmansdorff, sora ansett R. o. Ad. böra fästa afseende på Frih.
Ehrenborghs yttrande, anhåller jag att ännu en gång få fästa uppmärksamheten på Frih:s uppgift om den betydliga handel, som redan finnes i Trelleborg; och då handeln således sjelf så bestämdt Jedt sig dit, hemställer jag, om det kan vara rätt att neka stället köpingsrättigheter, hvarigenom denna handel kan, i stället för olaglig, blifva laglig, särdeles då man i allmänhet synes vara böjd för ett liberalare handelssystem.
Men så går det alltid; man säger sig väl hysa liberala åsigter, men då dessa skola tillämpas i någon särskild fråga, stad - Den 25 April f. ra. 3i3 stadna)* det doct slutligen dervid, att rann förb judes handla hus Pål, emedan det nödvändigt skall ske hos Pehr.
Belägenheten er vid Trelleborg förträfflig, vid Lusten och med en sädesrik ort rundtoral.ring.
Förhällandet ar således icke enahanda sora med staderna - Westergöthland, hvilka, såsom belägna lång t inne i lande- , ej kunna blifva afsa ttuingsorter för landtmanncn, emedan de sjelfva sakna tillfälle till vidare ofytlring.
Konungen redan aine gånger afslagit ansökningar i ämnet, bör hvarken förefalla underligt eller afskräcka; ty Konungen handlar, i min tanka, ganska visligt, om han ej för hastigt lösgör de gamla banden och derigenom väcker grannstädernas afund.
Konungen har således har gjort riktigt att hälla igen, tilldess sakens naturliga gång ådagalagt, ott rann mäste gifva vika.
Så har det gatt med Ronneby i Blekinge, so: i Carlskrona aldrig velat släppa ifrån sig; men Ronneby har icke destomindre, såsom en naturlig dcboucbc för handeln, växt upp och skulle, efter min öfvertygelse, innan kort växa öfver Carlskrona, om icke flottans station der funnes
Samma förhållande är öfverallt, och motverkandet bildar blott lagbrott; men sakernas naturliga gäng klöfver dock slutligen ut sin rätt, oaktadt de små in teressenas försök att Itgga hinder i vägen.
Efter canalens öppnande kom ju Norrköping oell ville qväfva Söderköping medelst yppad tvist om Söderköpings naturliga haran.
Jag tror, att nationalrepresentationen bör sätta sig öfver alla sådana små in toressen.
Jag har i Hera discussioner hört orden liberalitet och liberala ås ig ter upprepas; men jag har sä svårt att fatta rätta betydelsen deraf, att jag i sanning icke ..jolf vet, huruvida jag är liberal eller icke.
Cronhjehns uppfattning lärer jag likväl i denna fråga vara illiberal, och jag förklarar, att jag gerna erkänner rai vara illiberal.
Ty ehuru jag visserligen finner det bra att lägga theorien till grund för sina åsigter, måste dermed förenas någon praeiisk erfarenhet, så framt man ej skall fhlla i stora misstag.
Så är förhållandet här, och jag har för min del sett saken pvc etisk t.
Som domare har jag handlagt tvenne concursor af Trelleborgs största handlande under den tid, der funnos sådana; ty nu finnas inga egna handlande derstädes, utan handeln bedrifves af Ystads och Malmö handlande.
Erfarenheten har visat, att ingenting vunnits med särskild handelsrörelse på stället, och den har derföre blifvit nedlagd.
Dessa äro mina skäl, hvarföre jag ännu fortfar att anse förslaget utan nytta.
I afseende på hvad tien siste talaren nämnt om Ronneby, är förhållandet dermed helt annorlunda, men hörer icke till ämnet; hvarföre jag förbigår att yttra mig derom.
Jag anser de små städerna 5 II. 4<> 3i4 Den 35 April f. m. i allmänhet ieke allenast utan nytta, utan ofta, i egenskap af krognasten, skadliga för den kringliggande orten.
För i är sedan tillbragte jag någon tid uti en liten sjöstad och hade tillfälle att se, huru den störste handlanden höll krog uti sin bod.
Det förhåller sig med de många småstäderna och köpingarna som med den alltför stora hemmansklyfningen; vi göra Riket en bestämd skada genom anlaggandet af liera sådana tillhåll för menniskor utan beståndande näringsfång.
Jag vill blott i anledning af den siste talarens yttranden erinra, att här redan blifvit upplyst, att i Trelleborg säljas varor och förmodligen äfven brännvin, antingen stället blir köping eller icke; skillnaden är blott, att i ena fallet blir försäljningen laglig.
För öfrigt instämmer jag i Hr v. Hartmansdorffs åsigt om följderna af en alltför stor hemmansklyfning; men jag anser jemnförelsen icke vara alldeles adrequat.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde proposition tili återremiss af Oecon.Utskts betänk.
]N:o 3i.
Efter tvenne gånger förnyade propositioner, dels till bifall och dels till alslag å Oecon.Utsk:s betänk.
N:o 3i, förklarade H. Ex. Hr Gr. o. Land tm., att han af svaret å den sist framställda propositionen funnit, att R. o. Ad. afslagit nämnde betankande.
Jag anhåller att få reservera mig emot det af Hr Gr. o. Landtm, nu tillkännagifna beslut, emedan jag tyckt mig höra, att nej var det öfvervägande svaret på den framställda propositionen.
Jag skall likväl icke besvära med votering.
Hr Löwenström, Joh. Jac., förenade sig med Gr. Cronhjelm.
Jag får blott i anledning af den siste talarens anmärkning förklara, att för mig, som tillhör motsatta sidan , har det låtit, som ja varit öfvervägande vid svaret på den framställda propositionen.
Det torde således rättast få bero vid Hr Gr. o. Landtnäs uppfattning af detta svar. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 4 ln In fidem protocolli, F. O.
Fredagen den 25 April 1834- Plenum kl. 6 e. m.
Vid förnyad föredragning af Oecon.Utsk:s d. i5 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 3a, i anledn. af väckt mo - / Den afi April e. a. 3 15 tion, att beväringsynglingarna icke matte samlas till vapenöfning, förrän de uppfordras till Rikets försvar, blef samma utlåt, af R. o.
N:o 33, i anledn. af väckt motion, ang:de rättighet för en beväringsskyldig att annan duglig karl i sitt ställe insätta.
Hr af Halst rom, Gust.
Jac., uppläste följande:
Då jag ej kan instämma i de åsigter, Allm. Besv. o.
Oecon.Utsk. till R St. framställt i sitt betänk öfver Riksd.- fullm And.
Johanssons motion om rättighet för en beväringsskyldig att när som helst under dess beväringsår sätta annan duglig karl i sitt ställe, anser jag mig böra uppgifva de skäl, hvarpå jag grundar min öfvertygelse, att ej allenast motionären sökt, utan äfven Utsk. tillstyrkt en åtgärd, som föranleder utvidgad rättighet att lega, aflägsnar conscriplionssystemets syftning och gör det omöjligt att beräkna beväringens krigsbildning, ej endast i afseende på hvad punkt den nu står, utan äfven hvad den kunde blifva med utvidgad öfningstid.
Jag måste således förut fästa mig vid motionärens framställning.
Han yttrar: att en yngling, som varit till vapenöfning och krigstjenst obehindrad, d. v. s. deltagit i beväringsexercisen, sedermera under beväringsåren blefve bofast å landet eller förskaffade sig derstädes eller i stad lofligt näringsfång, vid uppkommande krigsoroligheter till tjenstgöring uppfordrad, icke utan skada för sig och anhörige kunde öfvergifva detsamma; hvarföre motionären hemställt, att i sådan händelse en annan duglig karl i dess ställe måtte få anskaffas.
Det är med en sorglig känsla jag erfar, huru egennyttan allt mer och mer afkyler och snart är nära att uttränga de samhällsdygder, som frejdat Norden.
Det är äfven med lika sorgslig känsla, jag påminner mig, att fordom ett annat språk blifvit földt af Sveriges allmoge, då det gällt fäderneslandets försvar; att det gifvits tider, då hvarje vapenför man var dertill färdig; då det icke gafs skillnad mellan civil och militär, hög och låg, rik och fattig; då det t. o. m. tillhörde hvar och en att sjelf förskaffa sig vapen, underhålla dem och deri öfva sig, ty uraktlåtenhet derutinnan ansågs förtjena namnet af ärelöshet.