Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid de utländska akademier, jag har besökt, hållas utmärkta föreläsningar i denna del af vetenskaperna, men vid våra kännes den knappt.
St. eljest anse sig böra bevilja något extra anslag, vågar jag föreslå, alt de bevilja 10,000 r:dr för en hamnanläggning vid llåå fiskeläge i Skåne.
Att anläggningen torde vara af någon vigt, behöfver icke af mig förordas, då Styrelsen sjelf gått sä långt, alt den infordrat de omkringboendes förklaring huruvida och i hvad män de ville till denna anläggning bidraga.
Jag föreslår privatbankernas upphörande vid nuvar. oktrojers slut och inrättande af banko-diskonter i alla de städer, hvarest privatbanker finnas, i hvilka banko-diskonter lån böra fås mot 3 procents ränta och på 10 omsättnings-terminer.
Om remiss till Ranko- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:n anhålles.
Remitterades till BankoUtsk. 5.
Då landshmes sjelfskrifvenhet lill ordf. uti hushållssällskaperna, af orsaker som kunna bättre inses än omtalas, ofta medför stora olägenheter, vågar jag föreslå, alt R.
M. tillkännagifva den önskan, att reglementerna för nämnde sällskaper ')
Den åberopade förteckningen åtföljde remissen lill Utsk., och är ej i prot. intagen, 442 Den 23 December e. m. mätte på så sätt ändras, att de föreskrifva ordf:s tillsättande genom val.
Anhålles om remiss till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Begärdes på bordet. 6.
Jag föreslår att hvar och en, som köper Svensk jord, i och med samma stund skall anses för Svensk medborgare och icke någon särskild ansökan om infödingsrätt behöfvas.
Om remiss lill LagUtsk. anhålles vördsammast.
Remitterades till LagUtsk. 7. Jag föreslår, att R.
St. ingå till K. M. med anhållan, alt Höganäs i Skåne måtte erhålla stads- eller köpingsrättigheter.
Om remiss till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. anhålles.
Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. 8.
St. skulle, hvilket jag för min del gerna önskar, bevilja det af Regeringen begärda anslag för arméens pensionskassa, föreslår jag, att dervid får fästas det oeftergitliga villkor, alt direktionen skall till R.
St:s och dess revisorers granskning öfverlemna och till allmänhetens kunskap genom trycket befordra en fullständig och speciel redogörelse för pensions-fonden ända från dess stiftelse, upptagande så väl intlutne som utbetalte medel, hvilken redogörelse vid hvarje riksdag för de under tiden deremellan förflutne åren förnyas, samt vidare det villkor alt en militär, som tjent tredjedelen af den till pension berättigande tiden, får |:dels pension och hälften, half pension o. s. v., så snart han uppnått den för pensionsmässighet bestämda åldern.
Anhälles om remiss till StatsUtsk.
Hr Hjerta, Lars, uppläste följande 3 motioner: 1.
Af offentliggjorda underrättelser om riksbankens tillstånd sedan sista riksdag finner man det märkliga förhållande hafva ägt rum, alt de särskilda afdelningarna af bankodiskonten stundom haft flere millioner liggande, som ej kunnat utlånas.
En och annan har ansett detta förhållande vara en följd endast af privatbankernas tillvaro, och deraf slutat, att dessa ledde till förlust för statsbanken, derigenom att de så tillfredsställde penningebehofvet öfver hela riket, all statsbanken måste skrinlägga sina medel.
Utan att vara beundrare af privatbanksystemet i tlere andra hänseenden, sådant det nu är, tror jag likväl att man genom omdömen af nyssnämnda beskaffenhet kommer in på en alldeles oriktig väg.
Sä länge det är bevisligt, att privata diskonteringar, till vida högre belopp än de summor som legat oanvända i bankens, diskonter, ske genom mäklare, med drygare kostnad för de Den 23 December e. m. 443 näringsidkande klasserne eller låntagarne, än hvad de skulle få vidkännas till banken, om lånen der kunnat upptagas, så följer deraf den slutsatsen såsom ovedersägligt bindande, att orsaken hvarföre bankens medel ej blifvit utlånade, icke legat uti ett större förråd på penningar, än rörelsen kunnat använda, utan i för mycket inskränkande föreskrifter i afseende på sjelfva villkoren för utlåningen.
Bland dessa inskränkningar kan man väl ulan misstag i första rummet räkna föreskriften, alt ingen, eho det vara må, kan fä i banken diskontera vexlar eller andra skuldförbindelser lill mera än ett visst belopp, som är högst otillräckligt för den större handelsrörelsen, och dernäst, att någon varubelåning, med undantag likväl för jern, koppar och ädla metaller, icke får äga rum.
Denna föreskrift har blifvit meddelad af lofvärd omsorg om bankens säkerhet; men det är påtagligt, att man genom ett öfverdrifvet nit här slått sig sjelf i skuggan.
Utan alt uppehålla sig vid den satsen, som likväl äfven förtjenar afseende, att eli bankinstitut icke är till endast för alt samla penningar åt Staten, hvilket egentligen bör ske genom beskattning, utan äfven och i främsta rummet för ali underlätta handel och näringar, så är det klart, att om 2 millioner varit outlånta, utgör saknaden af räntan derpå, som efter 5 procent är 100,000 r:dr, en vida större förlust för banken än den sannolikt kunde lida genom låntagares oförmåga att betala, äfven om större lån än nu beviljades; men de 2 millionerna, utlånta, hade under tiden lemnat tillfälle till en mycket ökad arbetsförtjenst, och sålunda på annan väg bidragit till nationalförmögenhetens och statsinkomsternas tillvext.
Det är också i sjelfva verket klart, att banken äfventyrar vida mindre att på kort tid lemna en större summa i lån till personer, om hvilka bankstyrelsen likväl kan känna, alt de äga i förmögenhet mångdubbelt den summan, än genom utlånande af det belopp, som inskränker sig inom det fastställda maximum, till personer, om hvilka det är osäkert, huruvida de äga någonting.
När man nu i det sednare fallet anförtror saken åt bankslyrelsens urskilning, hvarföre kan det ej äfven ske i det förra?
Jag tror, att det kan ske utan all fara.
På denna grund föreslår jag vördsamt, att det för lån i handels- och näringsdiskonten hittills fastställda maximibelopp hädanefter må försvinna, och lånens beviljande med förtroende öfverlemnas åt banko-styrelsens bepröfvande, dock med den generella föreskriften, att, der tillgången ej medgifver alla godkända ansökningars beviljande, de mindre lånen i allmänhet må äga företräde framför de större.
Likaledes föreslår jag vördsamt, att BankoUtsk. behagade till R.
St. inkomma med förslag lill föreskrifter, som kunna medgifva belåning äfven af sådana handelsvaror i allmänhet, som kunna ställas under publik kontroll, samt icke lätt åro underkastade förskämning.
Begärdes på bordel. 444 Den 23 December e. m. 2. K. M:s nåd. fabriks- och handtverksordn. af d. 22 December 1846, hvars egentliga syfte synes vara en förökad näringsfrihet, har likväl, genom ett par stadganden, i viss mån åstadkommit ökad tunga på dem, åt hvilka den afsåg en fördel.
Så är åtminstone förhållandet genom det uti dess 26 § innefattade stadgande, om åliggande af föreg:de anmälan, såsom villkor för försörjningsrättens utöfvande.
Föreskrifterne uti nämnde § hafva redan visat sig vara af en för den fattige arbetaren så betungande art, liksom hvad man med dem velat vinna synes medföra så ringa fördelar, att jag anser mig böra föreslå, att R.
M. mätte anhålla, det samma § förändras till följande lydelse: § 26. ”Astundar någon att, efter hvad i § 12 säges, bandtverk eller annan handtering, såsom försörjningsmedel, utöfva, äge rättighet dertill, utan föreg:de anmälan.”
Vidare föreslår jag, att i 12 § 3 mom. måtte utgå orden: ”sora fyllt 25 år”, samt: ”och äger god frejd”, enär ej något skäl synes tala derför att qvinnan bör äfven före denna ålder förmenas, att med sina händers arbete sig ärligen försörja.
Då ett villkor för den en gång fallnes försoning med samhället synes bestå deruti alt honom icke bör kunna förmenas, alt ärligen sig försörja, föreslås, att mom. 4 uti samma 12 § alldeles måtte utgå, liksom ur samma §:s 1 mom. orden: ”och äger god frejd.”
Utsk. af denna min motion anhålles ödmjukast.
Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.
Utsk. 3.
Ibland de metoder, som i flere andra länder mera än hos oss begagnas för omsättning af varor och egendom, och anses särdeles underlättande för handel och rörelse, är försäljning till den mestbjudande genom auktion.
I London, det ställe, der man otvifvelaktigl äger den största erfarenheten om de tjenligaste medlen till välståndets befordrande, sker större delen af dess omätliga kolonialhandel på platsen genom auktioner i de s. k. comrnercialrooms, och jemväl de flesta fasta egendomar föryttras på detta sätt.
Afven i butiker ser man ofta auktioner hållas på varor; ty rättigheten till försäljning på auktion är der fri, så att de kunna förrättas af hvem som helst.
I Köpenhamn hållas börsauktioner hvarje vecka, och detta bruks fortfarande och tilltagande visar, att både de handlande och allmänheten finner sig väl deraf.
Ilos oss, åtminstone här i hufvudstaden, skulle otvifvelaktigt samma försäljningssätt komma i bruk mera än hittills, om det icke vore förenadt med de kostnader, som äro en följd deraf, att försäljningen skall ske genom stadens auktionskammare.
För de s. k. husauktionerna och de egentliga stadsauktionerna betalas 3 procent af varornas värde, antingen de äterropas eller icke, i af - Den 23 December e. m. 445 gift till staden; men härtill komma ännu diverse diskretioner och afgifter, dem bruket etablerat ehuru de icke stå i reglementet.
För s. k. börsauktioner åter, eller vid partiförsäljning af varor pä börsen, betalas minst ^ procent lill mäklaren, ^ procent till stadskassan, och dessutom diskretioner och aflöningar till kommissarie, utropare, notarie och vaktmästare.
Ar det fråga om mycket stora varulagers försäljning på en gång, så kunna dessa faux fraix, hvartill ännu kommer en s. k. slag-afgift för hvarje nummer som utropas, betyda mindre; men att de i alla fall utgöra ett hinder mot metodens vidtagande såsom ett handelsbruk, hvars nytta likväl på andra ställen blifvit insedd, visar sig bäst deraf att de så sällan hos oss äga rum.
På denna grund vågar jag vördsamt föreslå den ändring i nu gällande föreskrifter rör:de försäljningar genom auktion, att, med bibehållande af de nnvar. stads- och husauklionerne sådana de äro, för den som vill anlita dem, det må vara en hvar tillåtet, att genom edsvuren mäklare, ulan auktionskammarens anlitande, hålla auktion å varor i gross, enligt den betydelse, som allmänna lagen i handelsbaden gifver åt detta ord, emot skyldighet, att erlägga i afgift till stadens kassa en fjerdedels procent aj försäljningssumman, för hvilket mäklaren skall ansvara, och utan lokalens inskränkning till börshuset, såsom nu är föreskrifvet, men hvilket i anseende till otillräckligt utrymme försvårar dylika auktioners hållande; att jemväl auktioner å husgeråd må hållas af hvem som helst, samt å varor i minut af handlande, emot en afgift af 1 procent till stadskassan, men i de båda sednare fallen med förbindelse, att anlita en tjensteman vid auktionsverket att öfvervara försäljningen och kontrollera beloppet, dervid denne tjensteman må äga, att för hvarje dag beräkna en viss fastställd måttlig aflöning.
Den minskning i procent-afgiften, som här är föreslagen, skall rikligt ersättas genom den ökade omsättningen.
Slutligen föreslår jag äfven samma frihet för försäljning å auktion af fast egendom, med samma afgift till stadskassan som för auktioner i parti, eller |:dels procent af försäljningssumman.
Achates, uppläste 3 motioner af följande innehåll: 1.
Då nu gällande Intecknings-förordn. i åtskilliga hänseenden kan föranleda och äfven föranledt en i dess resultat orättvis tolkning, särdeles i de fall, då inteckning blifvit i flere fastigheter för samma fordran beviljad, torde ett lämpligt tillfälle erbjuda sig att, sedan lag-beredningen, uti sitt från trycket utgifna förslag till 9 cap. jorda-balken, på eli både fullständigt och enkelt sätt nämnde författning omarbetat, derå fästa R.
H. St:s uppmärksamhet, hvarföre jag vördsamt föreslår: all de i nämnde förslag upp - 446
Den 23 D ecember c. m. fattade stadganden må af R.
St. såsom lag antagas; anhållande jag om remiss af denna motion till H. LagUlsk.
Uti det af lagberedningen nyligen från trycket utgifna förslag till Arfda-balk, handlar det 10:de cap. om ”Hvad i testamente gifvas må, så ock om verkställighet af testamente.”
Detta förslag synes mig leda både till enkelhet och betydlig förbättring i denna vigtiga del af vår nu gällande lagstiftning; men då LagUtsk:s tid redan förut är betydligt upptagen med granskningen af det nya brottmåls-lagförslaget, och uti nämnde cap. åtskilliga förut ej väckta frågor förekomma, som stå i sammanhang med andra större eller mindre delar af både civil- och kriminal-lagförslagen, torde det icke vara skäl att nu motionera antagandet af alla de stadganden, hvilka i samma cap. äro uppställda.
Deremot torde intet hinder möta att nu lägga grunden för en ny lagstiftning om testamente, genom att väsendtligen förenkla de för närvar, så mycket invecklade och sins emellan stridiga stadgandena om: ”Hvad och huru mycket i testamente gifvas må.”
För min del skulle jag visserligen önska, alt i detta fall borttaga alla band, då jag är fullt öfvertygad, att kärleken till egna barn och bröstarfvingar, med högst få undantag, alllid är stark nog, för att förmögne föräldrar företrädesvis åt dem skola bevara sin egendom, åtminstone sä mycket deraf, som är erforderligt för deras bergning, hvaremot det ofta kan leda till skada och förderf för barnen att de anse sig äga en obestridlig rättighet till en större del af föräldrarnes förmögenhet, hvarjemte åtskilliga skäl skulle kunna anföras emot all slags inskränkning af dispositionsrätt öfver egendom, den någon sjelf sig förvärfvat.
Jag underordnar likväl gerna mitt individuella omdöme de motiver, som ligga till grund för lag-beredningens förslag, emedan derigenom ändå alltid en likhet vinnes i afseende på all slags egendom utan hänsigt till dess natur af ärfd eller förvärfd, lös eller fast, eller testators stånd och hemvist.
Jag föreslår således vördsamt: alt, med upphäfvande af 17 cap.
Ärfda-balken, K. förordnm och förklaringen d. 19 Aug. 1762 och d. 4 Febr. 1801 samt 12 § i 11. o. Ad:s Privilegier d. 16 October 1723, detta cap. må erhålla följande lydelse: § h
Ej ma någon genom testamente bortgifva mer än hälften af sin qvarlåtenskap, der bröstarfvinge tinnes.
Andra bälten falle bröstarfvinge till: den hälft kallas bröstarfvinges laglott.
Ej heller må den, som häfver bröstarfvinge, genom testamente så förordna om sin egendom, alt bröstarfvinges rätt lill afkomst eller nytta af hvad i hans laglott räknas bör, derigenom inskränkes.
I 2\ b innes ej bröstarfvinge; då må man all sin egendom genom testamente bortgifva.
Den 23 December e. m. 447 § 3.
Teslamenle må ej tagas af bo oskifto, utan af dens del, som gifvit häfver. § 4'
Ilar någon i testamente gifvit mer, än lag säger, varde testamentet, då tvist uppstår, rältadt efter lagen och gånge för öfrigt i verkställighet.
I sammanhang härmed torde 8 cap. jorda-balken, om gåfva, äfven böra förändras så, att förbudet mot arfvejords borlgifvande äfvensom inskränkning i rättigheten alt bortgifva jord, hus eller tomt i staden må upphöra.
Remitterades till LagUtsk. 3.
Då vid de af Hr rådmannen och ingeniören Falkman nyligen verkställda forskningar uti det s. k.
Rentekammer-arkivet i Köpenhamn åtskilliga för Sveriges kameral-väsende vigtiga handlingar blifvit funna, ang:de de s. k. konqveterade provinserne, hvilka handlingar äro upptagne å en till K. M. af Hr Falkman ingifven förteckning, får jag vördsammast föreslå att R.
St. bos K. M. i und. anhålla, att framställning i ministeriel väg må göras hos K.
Danska regeringen, ang:de utbekommande af nämnde dokumenter (hvarå jag om några dagar skall hafva äran ingifva generel-förteckning); och får jag i detta hänseénde, så vidt reklamationen åsyftar de för 1658 dat. handlingar, fästa uppmärksamhet
å 10 punkten i Roeskildska fredstraktaten d. 26 Febr. 1658, bekräftad genom 14 punkten i Köpenhamnska fördraget d. 27 Maj 1660, hvilken § lyder: ”Det är ock derhos aftaldt, att, när fästningarne och landen inrymmas K. M. och Sveriges kronas fullmäktige, alt då tillika hvad efterrättelse och doknmenler, som vid handen finnas om ländernes och deri liggande godsens lägenheter, räntor och ingäld, så ock om gränsorna, råmärken och byskilinader, samt hvad justitien angår, sådana skrifter, jordböcker och underrättelser, tillika öfveråntvardas skola, såvida de finnas kunna och icke allaredan öfverlevererade äro.” Remitterades till Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk.
Mörner, Ollo Gabriel, uppläste en så lydande motion:
Redan flere gånger har R.
St:s uppmärksamhet varit rigtad på behofvet af jemkningar uti K.
M:s nåd. stadga om skiftesverket i riket d. 4 Maj 1827 samt K. kungörelsen d. 9 Juni 1832.
Uti de stadganden som innehållas i 1 § 2 cap. af nämnde förordn. har, vid sednast förflutne riksmöte, riksdagsmm Nils Nilsson från Wermlands län, genom en ganska väl motiverad motion, föreslagit den ändring, att icke den landtmätare skulle ovillkorligen nämnas som den jordägare föreslår, hvilken begär laga skifte, utan att alla de som i skiftet äga del skulle, genom 448 Den 23 December e. m. votering efter hemmantal, välja deD landtmätare de hade förtroende till.
Billigheten häraf ligger för öppen dag, äfvensom alt den sannolika följden borde blifva erhållandet af en skicklig och opartisk landtmätare, då alla de välja som uti skiftet äga del och ensidiga bi-afsigter oftare kunna antagas hos en ensam jordägare som begär skifte, än vid samfäldt val af ett helt skifteslag.
Men ett sådant förslag ansågs möta flere svårigheter vid verkställigheten och blef derföre, vid nästlidne riksdag, ehuru af Utsk:n tillstyrkt, i Stånden förkastadt.
Först under skiftesförrättningens fortgång blifver delningsgrunden tillförlitligt bestämd, och följaktligen kunde vid förrättningens begärande ej afgöras huru jordägarne skulle deltaga i ett sådant val.
Om hvarje ansökning, till erhållande af laga skifte, blefve utställd lill kommunikation med de jordägare som i skiftet hafva del jemte föreläggande alt, inora viss kort tid, inkomma med förslag, i fall de särskildt ville landtmätare föreslå, och landsf).embetet bemyndigades att förordna den landtmätare, som ansåges lämpligast, bör man hysa det förtroende till vederbör, aukloriteter att den tjenligaste landtmätaren erhölle förordnandet, sedan hvarje part kunnat göra sin framställning i ett för alla jordägare sä vigtig! ämne.
Afven torde i sammanhang härmed böra tilläggas det stadgande, att landsh.embetet, så vidt görligt, undveke att till företagande af nytt skifte förordna en sådan landtmätare, som till följe af laga domstols beslut har oafsluladt skifte att omarbeta.
Vördsammast anhålles om remiss härå till Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:n. Begärdes på bordet.
Upplästes 2:ne af Hr Fitinghoff, Conrad Blechert, inlemnade motioner, så lydande: 1.
Det är bekant att sjön Wenern genom sin vattenhöjd, hvilken ofta under lång tidföljd af år tilltager och isynnerhet under långvariga regntider ofta står flera alnar högre än eljest, icke endast ådrager strand och öboar betydlig skada, utan äfven förhindrar förbättradt åkerbruk och odling af måhända sina 100,000 tunnland jord, hvilka eljest, såsom till stor del varande af förträfflig beskaffenhet, skulle kunna erbjuda tusentals familjers arbete och bergning, samt ansenligt bidraga till jordbrukets utvidgande.
Det är väl sannt, att en del förmögnare possessionater kunnat något afböja dessa olägenheter genom dammbyggnader och pumpverk, men mängden af små jordbrukare kunna icke bestrida de kostnader som dertill erfordras; och i alla fall uppstå lätt skador å sådane anläggningar, då förlusten stundom blir i samma mån förstörande, som man i hopp om deras varaktighet nedlagt mycket arbete och kostnad på markens odling.
Den 2o December e. ra. 449 Jag liar väl hört, all frågor varit väckta och undersökningar gjorda ang:de möjligheten alt sänka sjön eller hålla den vid jemn vallenyta.
Men de synas åtminstone icke ledt till något resultat.
Saken borde dock icke vara svär.
I trakten af Wenersborg finnas ställen, ibland andra vid den s. k.
Nybro, der ganska lätt en bred kanal synes kunna åstadkommas, hvarigenom vallenliöjden, medelst stämbord, kunde hållas till en viss höjd; och seglationen på Wenern behöfde ingalunda derigenom lida, då sjöns djup i alla fall säkert blef tillräckligt för de fartyg, som kunna begagna Götha- och Trollhälte-kanalerne, samt större fartyg icke gerna på insjöar ne begagnas.
I anledn. af dessa förhållanden, anhåller jag att R.
St. måtte hos K. M. i und. framställa den auhållan, att genom styrelsen för väg- och vatten-byggnader upplysningar mätte inhemta», huruvida en bestämning af sjön Wenerns vattenyta med fördel för kringliggande jords odling och utan att tillintetgöra kanalseglalionen ä nyssnämnde kanaler, eller framgående till de vigligare hamnar vid sjön, skulle kunna utföras, samt hvilka kostnader, som i sådant fall skulle erfordras; äfvensom, i fall saken visar sig vara möjlig och nyttig, låta utarbeta förslag huru arhetet bäst kunde utföras, af Staten eller genom eli bolag, samt hvad villkor som borde ett sådant erbjudas, på det R.
St. må blifva i tillfälle att härom öfverlägga.
Jag är öfverlygad att våra efterkommande skola erkänna hvad i sådant afseende under vår trd kunde utföras; och anhåller om remiss af denna min motion till Ekon.Utsk. 2.
Ibland de förhållanden, som synas vara på samma gång tryckande för vår handel och sjöfart och nedslående för vår nationalära, är det i mänga afseenden märkvärdiga, att oaktadt vi äga ena stranden till Öresund och den naturligaste rättigheten till dess djupaste farvatten, vi likväl nödgas erlägga för våra fartyg och värt gods en så betydlig afgift till Danska kronan.
Jag vet att det är ömtåligt alt vidröra detta ämne, sedan genom fredsslut man så oförsigtigt frånkändl sig rättigheten, alt obehindradt och utan s. k. ”lull”, segla vid landets egen kust; men just för den goda anda sora råder mellan så väl de begge regeringarne som folken, anser jag rätta tidpunkten vara, att nu väcka frågan om denna afgifls och dermed förenade lull-visitations afskaffande.
Det synes mig finnas så många sätt, att till inbördes fördel tillvägabringa en lösning deraf, all det goda förståndet icke derigenom bör kunna rubbas och jag är förvissad, att vår Konung och Hans regering skall med nit och klokhet söka genomföra den för Svenska folket så vigtiga befrielsen ifrån ett så betungande åtagande och ett så kränkande beroende af en annans Stals godtycke.
De svårigheter som åtfölja denna tull-klarering, oaktadt något afhjelpta genom i sednare tider gjorda öfverenskommelse!-, äro 1 II. 29 450
Den 23 December e. m. likväl ännu så stora; sjöfartens förlust af tid och ofta derigenom ådragna vådor, sä betydliga och till förluster af folk, fartyg och gods ledande, att jag blott behöfver erinra derom: de äro allmänt kände; och det är i den förhoppning, att R.
St. icke skola tveka om sin pligt att understödja Regeringens framställningar i denna del, som jag vågar föreslå, att R.
St:s Ekon.Utsk., till hvilket jag anhåller alt denna min motion må öfverlemnas, måtte tillstyrka R.
St., att bos K.
M. tind. anhålla del H.
M. täcktes på diplomatisk väg öppna underhandling, om upphörande af all visilations- och passage-afgift för Svenska fartyg, i Öresund.
Dessa motioner remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.
Upplästes följande af Hr Reenstjerna, Malcolm, inlemnade motion:
Bland hela arméens befäl äro yngre kaptener och suhallerner vid artilleriet i allmänhet de som äro sämst lönade.
Ty om man börjar granskningen med underlöjtnantsgraden, så bestås densamma visserligen 300 r:dr b:co i lön; men sedan alla afdrag äro gjorda, återstår ej mer, än några och 60 r:dr b:co i qvartalet, eller circa 32 sk. b:co om dagen.
Löjtnantslönen är pä stat 450 r:dr b:co, men verkliga kontanta behållningen blir af samma skäl ej mer än circa 1 r:dr 5 sk. b:co om dagen.
En yngre kaptens lön är 540 r:dr b:co, men som afdragen å densamma äro betydligt större än ä löjtnantens, så blir behållningen nära densamma för båda.
Dessa löner kunna väl sägas vara högst ringa, då man tillika tager i betraktande den längre exersisliden, samt 1 månads kortare semester vid artilleriet, än vid den öfriga arméen.