Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig synes alldeles nödvändigt, såvida man nemligen vill ändamålet, att vi få full kännedom om, huruvida Bullm. förfarit så som de bort.
Jag understödjer derföre motionen; men skulle R. o. Ad. icke vilja nu bifalla densamma, så anser jag dock, att deri icke heller nu bör bestämdt afslås, på det man icke sedermera må kunna åberopa detta afsiag såsom ett hinder för dylika sammanträden.
Jag hemställer till dem bland eder, mine Hrr, som ansett frågan vara för tidigt väckt, huruvida icke beslutet må blifva, att den gjorda framställningen af sådan atil. ej för närvarande kan bifallas.
Hen siste värde talaren har med sin vanliga talang ordat ganska mycket om nödvändigheten att noggrannt granska Fullm:s åtgöranden i afs:de på vexelhandel!].
I detta förmenande har han otvifvelaktigt rätt, och jag har icke ört någon, som velat motsätta sig det.
Men frågan är icke, huruvida en sådan granskning skall ske eller icke, utan huruvida man nu skall besluta, att den skall ega rum vid allm. sammanträden, eller ej.
Åtskilige ledamöter, till hvilka äfven jag räknar mig, anse att denna fråga icke kan afgöras, förr än man har fått emottaga BankoUtskis Betänk, med ani. af Revisorernes berättelser.
Andra ledamöter tyckas deremot anse, att man utan delta material kan afgöra frågan.
Jag vågar dock till R. o. Ad. hemställa, huruvida det kan vara möjligt, att med någon slag3 sakkännedom besluta, huruvida allm. öfverläggningar skola ega rum, innan man vet det ringaste om Fullmis åtgöranden, annat än genom hörsagor 468 Den 30 November f. m. och rykten.
Deremot, då BankoUtsk:s Betänk, inkommit, vet man hvad man behöfver.
Jag hade orätt, då jag sade, att man ieke vet någonting, ty man har visserligen revisions-berättelserna att tillgå; men hvad man af dem får veta, är dock ganska obetydligt, helst i jemförelse med BankoUtsk:s Uti. ang:de dessa berättelser.
Om nu genom denna utredning visar sig, att något sådant förekommer emot Fullm., som kan göra en gemensam öfverläggning nödvändig innan décharge meddelas, så kan man ju då fatta ett sådant beslut, och det på grund af de skäl, som BankoUtsk.
, hvilket granskat frågan med ledning af de ursprungliga handlingarna, vitsordat.
Hr Cederschiöld sjelf lärer väl såsom gammal domare veta, att när man vet sig framdeles kunna få fullständiga handlingar i ett mål, så väntar man med dess afgö rande, till dess man erhållit dessa handlingar, och fattar icke sitt beslut på förhand.
Hvad åter beträffar den yttrade betänkligheten, att man genom ett afslag å Hr Flachs motion skulle hafva afskurit möjligheten att under loppet af denna Biksdag erhålla gemensamma öfverläggningar i frågan, så är det klart, att om de ledamöter, som nu afslagit frågan, gjort det på grund deraf, att den är för tidigt väckt, så lärer väl, derest förslaget längre fram skulle återväckas, ingen kunna säga, att Ståndets rätt att besluta en gemensam öfverläggning är afskuren genom ett beslut, fattadt i dag.
Jag förnyar min anhållan, att E. o. Ad. måtte afslå Hr Flachs förslag.
Den värde motionären har här upgif vrt, att anled:n till det af honom framställda förslaget egentligen är grundad på rykten oell lösa berättelser.
Jag hemställer, om det kan vara lämpligt att på grund af dylika rykten inbjuda de andra Stånden att med oss förena sig till gemensamma öfverläggningar.
Man måste väl först hafva dessa rykten bekräftade; ty det kan ju hända, att de blifva vederlagde, när vederbörande fått granska saken.
Jag kan åtminstone icke finna ett sådant sätt att gå tillväga vara E. o. Ad. värdigt.
Hr Cederschiöld har i sitt anförande gått före sin tid; han har nemi. egentl. hemtat skäl för bifall till Hr Flachs motion ur några upgifter, som stå i en motion, hvilken ännu finnes upförd på föredragningslistan och som innehåller några goda råd till BankoUtsk.
Vi fä dock tillfälle att tala derom, när den frågan förekomer.
Hr Flachs förslag,' är min öfvertygelse, att E. o. Ad. icke nu bör och icke kan bifalla detsamma.
Finner E. o. Ad., när décharge-betänk. hitkommer, att allm. sammanträden böra fega rum, så möter derför intet binder; men nog bör E. o. Ad. först se corpus delicti eller BankoUtsk:s Betänk.
Hr Flach: E. o.
Ad. täcktes benäget ursäkta att jag ånyo tager dess tid och öfverseende i anspråk, för att undanrödja det missförstånd, som föranledt Gr.
Lagerbjelke att af mitt förra yttrande draga den slutsats, att min mening vore, det de gemensam - Deli 30 November f. m. ma öfverläggningarne borde ega rum, innan décharge-betänk. inkommit.
Det orimliga i en sådan upfattning af min afsigt, måste jag således ådagalägga genom att ånyo uprepa mitt förra yrkande, att de gemensamma öfverläggningarne måtte ske inna1!! décharge-hetiink. förekommer till afgörande.
Tersmedens yttrande, att min motion skulle vara grundad på lösa rykten, så är det ett misstag; ty om Frilän med upmärksamhet genomläser min motion, så skall han dervid finna, att den varit föran ledd af helt andra sakförhållanden än de, hvilka grunda sig på lösa rykten.
Jag kan icke undgå att uttrycka min förundran deröfver, att en så frisinnad man, som Frih.
Tersmeden, hvilken ifrar så mycket för uplysning och fri forskning, har kunnat med så stor värma motsätta sig en granskning, hvilken jag trodde vara af lika mycket intresse för honom sjelf, som för en hvar i utöfningen af offentligt kall.
Om de allmänna samman trädena skola hafva någon verklig nytta med sig, anser jag nödvändigt, att de inskränkas till sådana riksvigtiga frågor, som, genom motioner eller K. Propos:r, underkastade R.
St:rs bedömande, befinna sig i det skick, att öfverläggningar derom, på grund af behörigen utredda sakförhållanden, kunna på ett uplysande sätt ega rum, samt en allmännare opinion om deras rätta beskaffenhet vinnas och stadgas.
Skulle deremot ett sådant förslag, som det Hr Flach framställt, redan nu före frågans utredning vinna R. o. Ad:s och de öfrige Ståndens godkännande, fruktar jag, att vägen derigenom vore öpnad till ett i min tanke ganska oriktigt begagnande af R.
St:rs tid och af de ifrågav:de slags öfverläggningarne.
De skulle, såsom saknande nog fast grund, förvandlas till sväfvande och af förutfattade fisigter upfyllda meningsstrider, der ingen sann vägledning för ett lugnt och opartiskt omdömes bildande vore att förvänta.
Gillas det nu föreslagna öfverläggningsämnet, oaktadt frågans ännu bristande utredning, torde nästa steg måhända blifva, att de allmänna öfverläggningarne, till sin egen och ärendernes stora skada, förvandlades till en R.
St-.rs dömande opinions-nämnd, och att, t. ex. innan LagUtsk:t hunnit yttra sig öfver Just.Ombudsm.-ns embetsberättelse, till föremål för allm. öfverläggningar gjordes huru Just.- Råden motsvarat det förtroende, som blifvit dem gifvet.
Eller kanske skulle vi, innan Konst.Utsk:ts Betänk. ang:de décharge för StatsRådets medlemmar inkommit, göra till föremål för representationens allm. öfverläggningar vissa frågor, som väckt någon allmännare upmärksamhet?
Jag kan icke finna något skäl att tillvägagå på detta sätt; men det vore i full enlighet med det nu gjorda förslaget.
Vi se hvart det leder.
Må Hr Flach icke, såsom han gjort med de med mig liktänkande och förut sig yttrande talarne, förevita mig, att jag missförstått hans ord och hans afsigter.
Ty oaktadt han förklarat, det han nu blott vill hafva afgjordt, huruvida allm. sammanträden framdeles må ega rum, sedan alla handlingar rör:de hufvudfrågan inkommit, så ligger det dock såväl i syftningen af hans motion, som äfven i den vigt, han å den lägger, att han tyckes hafva en nä - 47(1 Ilek 30 November /. m. görlunda stadgad opinion i ämnet, eller m. a. o, att han redan dömt på förhand vederb:de, sorn med ärendet haft att göra.
Och dä dessutom för öfrigt är utaf föreg:de talare ådagalagt, att, om äfven hans förslag i dag blir af R. o. Ad. ogilladt, det lika fullt står hvarje ledamot öppet, att, när frågan i behörig ordning inkommit till afgörande, då väcka förslag i samma riktning som han, ifall skäl sig dertill komma att förete, kan jag icke finna annat än att ett bifall till Hr Flachs motion nu, i sakens icke behörigen utredda skick, vore olämpligt, hvarföre jag anhåller om afslag derå.
I ani. af den siste värde talarens anm., att allm. sammanträden endast böra ega runi ora allmänt vigtiga ärenden, får jag flista upmärksamheteu på, att jag tror, det sättet för Bankens förvaltning måste vara ett bland de vigtigaste ärenden, som kunna förekomma till pröfning, särdeles under nuv:de förhållanden.
Men jag begärde egentligen ordet för att förklara, att sedan Gr.
Tersmeden bestridt motionen endast derföre att den vore för tidigt väckt, och sedan detta blifvit till prot:t antecknadt samt således deras yrkande på afslag å motionen i dag icke bör kunna utgöra något hinder för att den framdeles kan bifallas, så förenar jag mig med desse
Hrr och anhåller att motionen matte afslås af den uttryckliga ani. att den blifvit för tidigt väckt. llr Cederschiöld, Gustaf:
Jag har begärt ordet för att yttra mig öfver en af Frih.
Cederström framställd grundsats i fråga om de allm. sammanträdena.
Hvar och en känner att vår represeutations-form varit underkastad mycket klander, och att bland de väsendtligaste skälen till detta klander varit att vi sitta på 4 kammare, sorn t. o. m. blifvit benämnda med ordet: »bås», der man talar hvar och en för sig, utan att kommunicera sig med hvarandra.
Den uplysning, som vinnes på ett rum, kan icke sprida sig till det andra, och detta är ett af de största gravamina, sora kan göras mot vår representation.
Då under förra Riksdagen lagen om allm. sammanträden antogs, undanröjdes derigenom till en del det stora hindret för en allmän rådplägning.
Det är visserligen stadgadt, att icke beslut kunna fattas vid dessa öfverläggningar; men om man medgifver att beslut icke böra fattas utan sakkännedom, så måste det vara af största vigt, att hvarje fråga blir så utredd, att man derpå kan grunda ett sjelfständigt och klart omdöme.
Just för att åstadkomma en sådan gemenskap
Stånden emellan, samt för att utplåna den stora skillnad och t. o. m. hat, sora fordom rådde emellan dem, har jag gjort mig till en regel att aldrig motsätta mig en begäran om allm. sammankomster.
Hvad särskildt denna fråga beträffar, så är ett sådant sammanträde onekligen af vigt, äfven om förhållandet vore, att motionären skulle hafva grundat sitt förslag endast på lösa rykten, såsom åtskillige talare yttrat.
Nu har han dock sjelf upgifvit, att så icke är förhållandet, utan att den grundar sig på Revisions berättelserna.
Men äfven om det blott vore lösa rykten, så skulle det vara ett Den 60 November f. m. 471 tillräckligt skäl för R. o. Ad. att bifalla förslaget.
Angifvelse» rör ju en eller annan af R.
St:rs Fullm , och R.
St:r böra vara ömtålige om sine Fnllm;s ans:de, så att, så snart den minsta anklagelse förekommer, de genast söka få ljus i saken och begära undersökning; ty mot dem bör icke finnas en skugga af ani. till misstanka.
På sådan grund anser jag, att om det också vore det smygande förtalet, som ville göra sig gällande emot Fuilm., bör dock ransakning derom ega rum.
Allm. lagen har i visst afs:de just ett sådant stadgande; der heter det: »kommer allmänt rykte om grof missgerning, ransake då domaren».
Det är således en skyldighet för domaren att ransaka på grund af ett löst rykte, och allm. lagen kan derföre i nu förevrde fall icke lägga något hinder i vägen, utan tvertom.
Hvad åter beträffar förmenandet, att frågan skulle vara för tidigt väckt, ber jag att få upläsa början af 46 §:s 2 mom. i R.O. Der står: »Stånden vare naedgifvet att på ett rum till gemensam öfverläggning rör:de allmän, vid Riksdagen under handläggning varande fråga sammanträda».
Nu frågas, kan det ärende, som nu förekommit, anses icke vara under R.
St:rs handläggning?
För öfrigt måste man väcka dylika frågor tidigt, på det man icke må mötas med invändningen, att sådant skett för sent.
Någon preskriptionstid finnes ej.
Vidare får jag nämna, att då motionärens afsigt med förslaget jemväl varit att trygga vederbrde riksdagsmän, som vilja resa hem, så anser jag det ganska vigtigt att R.
St:r visa det de velat taga reda på en fråga, hvarom så många rykten varit i omlopp.
Jag anser mig, på grund af dessa skäl, icke kunna vägra min röst åt förslaget.
Bland de grundlagsförändringar, som under sednare tid blifvit gjorda, anser jag ingen vara vigtigare eller mera fördelaktigt följdrik, än dem, som influtit. i 2 mom. 46 § R.O. Den innefattar nemi. en tillstymmelse till den förändring i hela vår representationsform, som förr eller sednare kommer att inträffa.
Jag anser det derföre vara fosterländskt, att vid så många tillfällen, som möjligt, begagna sig af de allmänna öfverläggningar, sorn grundlagen medgifver.
Jag anser jemväl, att det ämne, som utgör föremål för motionärens framställning, är ett af de vigtigaste, som här kan förekomma.
Man har också icke bestridt, att öfverläggningar derom må ega rum, utan blott sagt, att rätta tiden icke vore inne.
Jag har nu begärt ordet, för att påminna derom, att då vid föreg:de Riksdag ett förslag i samma syftning väcktes, blef det afslaget just derföre, att det blifvit för sent framställdt.
När nu motionären icke afser, att öfverläggningarne skola ega rum, förr än BankoUtsk:ts Betänk, inkommit, anser jag icke, i likhet med en föreg:de talare, det innebära fullkomligt skäl till afslag, utan anhåller i stället om bifall.
För min del får jag förklara, att jag anser denna fråga vara en af de vigtigaste, som kan utgöra före - 472 Den 30 November f. iö. mål för R.
St:rs upmärksamhet; men det hindrar dock icke, att jag, i likhet med flere talare, anser frågan vara för tidigt väckt.'
Såsom jag tror, är det ganska lätt att förklara anlednin till motionärens önskan att nu f& denna fråga bragt å bane; han har förmodligen ansett den böra väckas före motionstidens utgång.
Då likväl förslag rörande gemensamma sammanträden när som helst under .Riksdagens lopp kunna framställas, förloras, efter min tanke, ingenting, om denna fråga anstår tilldess BankoUtsk:ts Betänkande inkommit; det står då motionären fritt att förnya sitt förslag.
Flere Ledamöter hördes nu ropa på propos.
Efter min förmening kan Hr Flachs motion nu icke bifallas; man kan ju lätt föreställa sig, att den fråga, som deruti afses, af BankoUtsk:t afgöres så, att icke någon ani. finnes till några gemensamma öfverliiggningar.
Jag tror visserligen icke, att den kommer att så afgöras; men R. o.
Ad. torde ändock finna, att då det möjligen kan inträffa, att man icke hade något att öfverlägga om vid dessa sammanträden, i fall de nu beslutas, så lärer motionen också icke kunna bifallas.
Detta afslag hindrar dock icke, att då ånyo väcka den.
En tredje utväg, som jag tror begagnades under förra Riksdagen, är att upskjuta frågan tills en lämpligare tidpunkt för dess afgörande inträffar, och för min del skulle jag tro, att en sådan behandling deraf vore den lämpligaste.
Ropen på propos. förnyades, hvarefter, uppå H.
Hr Gr, 0.
Landtnäs framställning, öfverläggningen förklarades fulländad.
Exc. propos. å bifall till Hr Flachs ifrågav:de förslag, och sedan denna propos. blifvit med starka
Ja och Nej besvarad, gjordes propos. å förslagets afslående och besvarades jemväl med starka Ja och Nej, hvarefter IL Exc. förklarade sig nu hafva funnit
Uplästes till justering följande voter.-propos.:
Den, som bifaller Hr Flachs förslag, att R. o. Ad. må för sin del besluta, att RiksStm skola sammanträda till gemensam öfverläggning rörande Bankens vexelhandel, samt inbjuda MedStm att i detta beslut instämma, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner Nej, afslår R. o. Ad. förenämnde förslag.
Hr Ced erschiöld, Gustaf, anmälde sig och yttrade:
Jag får hos II.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, vördsamt hemställa, om icke orden »för närvarande» kunde blifva tillagde i kontra-proposm, syn - Den 30 November f. m. 473 tiel-llgen sorn flere talare yrkat detta, och bland dem sednast Hr Alströmer.
I anledn. häraf yttrade H.
Exc, Ilr Gr. o. Landtm., att då, på sätt flere talare under öfverläggningen jemväl erinrat, ett afslag å Hr Flachs ifrägav:de förslag ingalunda kunde utgöra hinder för Hr Flach eller någon annan ledamot af Ståndet att framdeles ånyo väcka fråga om gemensamma öfverläggningar i ämnet, torde Hr Cederschiöld finna, att de ifrågasatta orden icke behöfde uti kontrapropos:n inflyta.
Jag afstår.
Sedan den uplästa voter.-proposm härefter blifvit af B. o.
Ad. godkänd, företogs voteringen, vid hvars slut rösterna befunnos hafva utfallit sålunda:
Nej — 86.
Hr Flachs d. 23 dennes bordlagda anförande, innefattande hemställan till BankoUtsk:t i afseende å utvägarne att erhålla fullständig kännedom om det sätt, hvarpå Bankens vexelaffärer bedrifvits.
Jag vill icke motsätta mig, att Hr Flachs råd till BankoUtsk:t blifva remitterade; men jag får förklara, att BankoUtsk:t, jemlikt sin instruktion och de föreskrifter, K.
St:r detsamma lemnat, är skyldigt att granska Bankens förhållanden i alla dess delar, och derom inkomma med yttrande, och jag är öfvertygad, att denna granskning kommer att ske med den noggranhet, som Hr Flach åsyftat, äfven om denna motion uteblifvit.
Tersmeden började sitt yttrande innan ledamöterna, efter slutad voter., ännu hunnit intaga sina platser, kunde jag icke höra, huruvida han bestridde äfven denna framställning; var det icke så, får jag tacka honom för det han haft den godheten att medgifva dess remitterande till Utsk:t.
I annat fall föranlåtes jag förklara, att det skulle vara ganska besynnerligt, om något motstånd från hans sida skulle ega rum äfven i detta hänseende.
Då jag sist bade ordet, yttrade jag, att jag icke ville motsätta mig remiss af Hr Flachs framställning, men jag finner den vara utan ändamål, om dermed endast afses att påminna Utsk:t om att fullgöra sin skyldighet.
Åsyftar deremot Hr Flach, att BankoUtsk:t skall till E.
St:r inkomma med upgift på de personer, hvilka idkat vexelhandel med Banken, så får jag förklara, att det är stridande mot den tysthetsed, som Utsk:ts leda - 474 Den 30 November f. m. möter aflagt.
För öfrigt kan jag försäkra, att Utsk:t skall åt saken egna all deu upmärksamhet och granskning, som kan vara af nöden.
Med anledn. af den utaf Frih.
Tersmeden yttrade förmodan, att min mening skulle vara, att BankoUtsk:t borde inkomma med upgilt till R.
St:r på de personers namn, hvilka idkat vexelhandel, samt hans anmärkn., att sådant vore lagstridigt, ber jag blott, att få hänvisa till innehållet af min motion, hvaraf skall finnas, att jag icke framställt något sådant yrkande, om hvars olaglighet jag, lika väl som han, hade full kännedom.
Afsigten med min motion har blott varit, att gifva Utsk:t en vördsam upmaning, att, med ledning af de för BankoUtsk:t tillgängliga handlingar, kontrollera de förhållanden, jag antydt.
Sedan öfverläggningen förklarats afslutad, biföll E. o. Ad. framställd propos. å remiss till BankoUtsk:t. H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag utfärdats till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Hr Åkermans, Fredr., d. 26 dennes bordlagde motion om Riksbankens reorganisation.
Då det möjligen kan hända att jag, då denna motion återkommer ifrån Utsk., icke har tillfälle att vara närvarande vid dess afgörande inom Ståndet, utbeder jag mig att nu få beledsaga densamma med några ord.
Hr Åkermans motion innefattar så många tänkvärda och efterföljansvärda sanningar, som man hade rätt att vänta af en man med haus skarpsinnighet, och med de djupa insigter, han eger i finanserna och stats-ekonomien.
Jag gillar till största delen hvad han yttrat, men ber dock att få i ett hänseende yttra mig afstyrkande.
Ingressen till motionen framställer den satsen, att silfverutvexlingen är en mätare på landets finansiella ställning i förhållande till utlandet.
Denna sats är ganska riktig; men då motionären vidare i sin utveckling af densamma, med anförande af de summor, som från utlandet indragits i riket, vill antyda, att denna silfverutvexling är en mätare på landets finansiella ställning i allmänhet, samt då denna sats ofta höres uprepas, ber jag att få uttala min opinion i ämnet.
Det är naturligt att ett land, sådant som Sverige, hvilket på de sednare tiotalen af år vaknat till ett industrielt lif, hvarom man för 50 år sedan knappast kunde drömma, ovillkorligen för sin vidare utveckling behöfver kapitaler.
Men de kapitaler, som hafva blifvit indragna, visa icke att landets ekonomiska ställning är på något sätt försämrad.
De kapitaler, som inkommit i och för jernvägarne, äro på dem nedlagda, och dessa jernvägar äro icke blott Statens, utan utländska kapitaler hafva Der. 30 Noveni Der f. ui 47f> afven användts för enskildes jern vägsbyggnader, utan att landels ställning derigenom blifvit på något sätt försämrad, ehuru naturligtvis nämnde företag ännu icke burit den frukt, som man deraf i framtiden kan vänta.
Se vi åter på landets finansiella ställning i öfrigt, så finna vi, att framsteg öfverallt, så väl i städerna som på landsbygden, egt. rum.
Kapitalerna, de må lånas från utliindningen eller icke, äro således ej borta, och vi skola hoppas, att efter några tiotal af år dessa lån skola vara återbetalda.
Att under sådana förhållanden den finansiella ställningen inom landet kan leda till förvirring och skapa olyckor och bekymmer, har sin förklaringsgrund äfven deruti, att Bankens ställning vid olika tidpunkter, med afseende på rörelse-kapitalet, varit ofantligt olika.
Granska vi Bankens räkenskaper, skola vi finna, att under den lyckliga konjunkturen år 1 856, silfver ditströmmade i sådan mängd, att Banken egde öfver 70 millioner i rörelsekapital, då det för några månader sedan knappt utgjorde 40 millioner.
Taga vi äfven Privatbankerna med i beräkningen, så se vi, att sammanlagda rörelsekapitalet under nyssnämnda lyckliga period utgjorde öfver 112 millioner, hvaremot det nu blott upgår till några och sjuttio.
Dessa fluktuationer måste ovillkorligen framkalla brydsamma förhållanden, hvilka dock i och för sig icke äro något bevis på landets dåliga ställning.
Bland de förslag, motionären framställt, är äfven att Styrelsen öfver Riksbanken skall förändras.
Häruti instämmer jag med honom, så mycket mer som jag i mitt anförande till Revisionsberättelsen yrkade nära nog detsamma.
Motionären föreslår vidare, att en del af den lånerörelse, som nu eger rum i Banken, skall från densamma öfverflyttas till något annat verk, emedan han anser den för Banken skadlig.
Utan att vilja bestrida denna sats, tror jag dock icke att ifrågav:de lånerörelse är så skadlig, om man blott ställer den så, att den icke inverkar störande på Bankens hufvud-ändamål, som är uprätthållandet af realisationen.
Lånerörelsen ställer
Banken i ett förhållande till allmänheten, som gör att den vinner dess välvilja, och den vinst, som deraf upstår, afundas ingen, emedan den tillfaller Staten och användes för allmänt nyttiga ändamål.
Man vinner sålunda till gifvenhet för en institution, som vid förefallande behof lemnar en hjelpsam hand, och jag tror, att vid de tillfällen, då Banken möjligen skulle behöfva R.
St:rs och allmänhetens välvilja, denna väl vilja då är ganska god att ega.
Vidare föreslår motionären antagandet af ett inhemskt fondsystem.
Frågan om införandet af ett dylikt system utgör numera nästan det enda samtalsämnet emellan personer, som tala om finanser.
Jag tror visserligen att det är nyttigt, men ber likväl att få anmärka, att derest ett sådant system skall införas, bör det ske med största försigtighet; ty alla de kapitaler, som för närv:de stå intecknade i real-säkerheter, skulle förmodligen blifva dragna derifrån för att förvandlas i fond-obligationer, hvilka lemna kapitalisten lika mycken säkerhet, och i allmänhet efter försäljningen lika hög ränta.
Häraf är lätt att finna, hvilka kastningar och 476
Den 30 November f. m. svårigheter detta skulle medföra för alla de näringar, hvilka iiro skuldsatta.
Men hvad jag framför allt ber motionären ursäkta, att jag icke kan ingå uppå, är att han vill inrymma privata personer delaktighet i Banken till ett belopp, som han vill hafva representerad t med 5 millioner rdr.
Det som, enl. min öfvertygelse, är grundvalen för all rörelse, är att värdemätaren är fast.
Hvarpå beror denna värdemätare?
Jo, på det förhållande, som existerar mellan den metalliska kassan och mynt-representativet, som på den är grundadt.
1830 års myntlag bestämde, att förhållandet emellan silfver och sedlar skulle vara som 2 till 5, d. v. s. emot ett silfver kapital af 10 millioner rdr, egde
Banken rätt att utsläppa sedlar till 25 millioner.