Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag harle önskat, att det varit möjligt för SlatsUtsk. att kunna tillstyrka anslag i en helt annan riktning, än den, hvari anslagen nu blifvit lemnade; men det ilar äfven af den värda talaren blifvit klandradt, att man nog frikostigt velat understödja, ej allenast canaler, utan äfven väganläggningar.
Hvad de förra beträffar, så får jag nämna, att om man med Gr.
Frölich antager, alt de stora communicationsliniernes öppnande i Riket är en statsangelägenhet, så skulle jag visserligen nu önskat, alt man hufvudsakligen kunnat lemna medel lill de stora canalsträckningarna, framför de mindre; men äfven i afseende på de mindre canalsträckningarna, har det varit en skyldighet för StatsUlsk. nit afse just hvad den värde Grefven finner vara nödvändigt, nemi. att hindra de enskildla bolagen att helt och hållet kunna disponera dessa canaler såsom sin enskilda egendom och derigenom göra trafiken på dem alltför kostsam.
Rian har trott, att om det allmänna lemnade understöd åt dessa canaler, så skulle äfven dessa vigtiga communicationer kunna hållas öppna till mindre tunga för allmänheten, än om de varit i enskildes ägo.
Hvad åter beträffar väganläggningar, måste vi besinna, att vägars byggnad och underhåll egentligen tillhör communerna.
Detta är en tunga, som uteslutande faller på jordbruket, och då det här i landet visserligen vore utväg att använda många millioner för dessa communicationers förbättrande; så tycker jag för min del, att StatsUlsk. till en början visserligen icke gjort för mycket, utan snarare för litet, för alt underhjelpa, eller åtminstone vända hågen åt dessa företag, att förbättra våra landtcommunicationer, hvilket jag anser fullt ut lika vigtigt, som att öppna sjöcommunicatio - Den 18 Mars. 71 ner.
Jag är glad att med den värda talaren kunna instämma i lians åsigt, rör:de beliofvet af större anslag lill sjöetablissementer oell sjöförsvaret.
Till de förra räknar jag den stora frågan om hamnanläggningen vid Höganäs och Svinebodan.
Jag tror, att det allmännas intresse dervid är vida större, än det enskildta intresset, och kommer således, för min del, äfven att tillstyrka detta anslag.
Jag hoppas likväl nu, att R. o. Ad., ifrån dessa allmänna raisonneriaenter, rör:de de allmänna grunderna, öfvérgår lill pröfningen af de enskildta anslagen; ty om detta ej sker, så är det svårt för R. o. Ad. alt ingå i en noggrann pröfning af de aninärkn:r, som blifvit gjorda, eller som ännu komma att göras, dä de omfatta det hela på en gång.
Sprengtporten, Jacob Wilh.: R. o. Ad. torde behaga inse, alt, sedan StatsUtskrs första betänk, rörrde den extra-statsregleringen, hvari Utsk. föreslog, alt endast använda omkring 3 millioner af statsverkets behållningar för de ändamål, som denna reglering omfattar, blifvit till Utsk. återremitterad! af samtliga RiksStrn, hvilka samtidigt härvid beslutade och disponerade något öfver 2,3oo,ooo rtdr af bancovinslen för allmänt nyttiga föremål, StatsUtsk. icke allenast varit förbundet ställa sig till efterrättelse ordalagen i Ständernes föreskrift, utan äfven ägt skälig anledning till den föreställning, att det öfverensstämde roed den mening, sorn gillades af Representationens majoritet, att dessa samlade tillgångar borde användas för sådana allmänna arbeten och förelag, som voro af vigt för landet, penningarna på detta sätt spridas, och derigenom nya krafter och värden skapas, hvilka i sin mån ökade nationalrikedomen, och i samma mån anvisade på möjligheten i framtiden, att i ett för producenten och alla Rikets innebyggare gynnsammare förhållande, än som nu äger rum, behöfva anlita deras krafter för Statens allmänna behof.
Något förslag, som ens förvärfvat sig skenet af ett mera allmänt bifall, eller' understöd, att använda bancovinsten för en skattenedsättning, har icke kommit Utsk. tillhanda, och hade svårligen kunnat vinna något afseende, äfven af den anledning, alt ett sådant dispositionssätt icke gerna kunde förblandas med or dalagen i R.
St:s, och icke ens med ordalagen i BondeSt:s särskildta beslut röride användandet af denna vinst.
Dessutom torde det förtjena att allvarligt begrunda, huruvida det må anses vara politiskt och statsekonomiskt rätt, att grunda skattenedsättningar på tillfälliga behållningar; mig förefaller det åtminstone, såsom om många förhoppningar, särdeles hos de mindre upplysta samhällsclasserna, skulle finna sig på ett bekymmersamt sätt gäckade vid det tillfälle, då den samlade sparpenningen tagit slut, och beliofvet sålunda inlrädt att ånyo höja skatterna J2 Den 18 Mars. till det belopp, hvarvid de bort bibehållas, om icke den upplagda behållningen blifvit lagen i beräkning lill fyllnad i statsbristsiimman.
Något förslag att upplägga bancovinslen eller att afsätta den för framtida behof var icke heller väckt, om icke af en ledamot i BorgareSt., som föreslagit att afsätta omkring 2 millioner till en fond; men detta förslag ansåg Utsk. förfallet genom Ständernes beslut.
Om således StatsUtsk. icke lyckats att träffa den allmänna meningen i sin lätta ståndpunkt, genom sitt förslag, bör detta icke föras på räkning af någon ombytlighet i tänkesätt hos Utsk., utan torde, åtminstone till en stor del, få tillskrifvas de instructioner och den ledning Utsk. fått emottaga af sina principaler.
Man har jemväl, icke blott inom detta Stånd, utan annorstädes, förebrått Utsk., alt hafva gynnat enskildta intressen, då Utsk. tillstyrkt anslag för en mängd spridda företag och allmänna arbeten.
Denna förebråelse är i sanning hård och orättvis, om man dermed velat säga, att Utsk., under uppfyllandet af sitt grannlaga uppdrag, förbisett sin pligt och den allmänna fordran; men anmärkningen har en sida, som, jag erkänner det, är mer än oskyldig, i så måtto, att man synes hafva glömt, att det innebär en ren omöjlighet att bevilja anslag för att bygga hamnar och befordra lättade communicationer, utan att sådant skall i första rummet medföra fördel för den ort, hvarest dessa anläggningar göras.
— Något annat sätt att undvika denna stötesten hade sålunda icke funnits, än om Utsk., tvertemot Ständernes anvisning, afstyrkt alla anslag till canaler, hamnar och strömrensningar.
Man hade bort, säges det, använda anslagen för något stort, hela nationen intresserande företag, såsom Svea canal.
Härvid torde i förbigående böra anmärkas, att denna canal äfven skulle hafva det felet att befordra på ett märkligt sätt industrien inom bergslagen.
I öfrigt, mine herrar ! är det ju ett stort nationell förelag att upplifva Sveriges sjöfart, genom att öppna hamnar på dess kuster.
Ej heller kan det anses vara likgilltigt för hela Riket, om våra stora, aflägsna fjälltrakters och ödemarkers rika skogsalster blifva eller icke blifva tillgängliga för verldshandeln.
Frölich har uppställt den theorien, att Staten bör bekosta de stora genomfartscanalerna, eller stamlederna för canalsystemet, men deremot orterne allena bi-canalerna.
Jag frågar då — hvem har hindrat orterna e11er| enskilda från att bygga canaler eller hamnar?
Tvifvelsutan ingen; om icke den omständigheten, att vi lefva i ett glest befolkadt land, och att vi hafva ringa capitaltillgångar och hög räntefot, och att allt detta i förening, i de flesta fall, förbjudit den enskilde att, utan Statens mellankomst, inlåta siS D e ii 18 Ma rs. sig i företag, sorn icke lofva ali lemna honom någon motsvarande ersättning för sina uppoffringar; men hvad bör man då göra i fråga om sådana canalanläggningar ? — torde det frågas.
Det naturliga svaret, såsom en följd af Hr Grefvens princip, synes vara, att man bör vänta intilldess man blir rikare; men om, för alt blifva rikare, de lättade communicationerne erfordras, hvilken utväg är då att vidtaga?
Jo, mine herrar! att förkasta theorien, och efter hvad möjligt, rätt och billigt vara kan, understödja sådana företag, som kunna gagna Riket, dessa ma nu kallas stamleder eller bi canaler, dock alt vid allt detta det må tillses, att den enskilde bidrager i ett förhållande, som motsvarar hans fördel och förmåga.
Utsk. har för pröfningen af de särskildta företagens företräden oell måttet af de enskildes bidrag, i hvarje fråga haft ledning af vederbör, ernbetsmyndigheters och sakkunnige ingeniörers yttrande.
Intet enda företag hor af Utsk. blifvit tillstyrkt, som icke till sin nytta och nödvändighet förut varit hos K.
M. på detta sätt anmäldt, och Utsk. befa rar så myckel mindre att hafva inledl R.
St. i några vådliga misstag, sorn Utsk. bundit skäliga villkor vid anslagens användande, och äfven hemställt, att, om något anslag kunde synas för högt tilltaget, Regeringen då måtte nedsätta detsamma.
Af livad jag sålunda haft öran anföra behagade R. o. Ad. finna, att Utsk. icke så alldeles planlöst behandlat sitt ämne, sorn man velat antyda; den vidlyftiga utredningen vittnar åtminstone derom, att Utsk. rådfrågat de källor, hvarifrån upplysningar varit alt hemta.
De summor, som äro tillstyrkta, uro betydliga, det är sanni , men de närma sig likväl icke beloppet af de uppoffringar, som Svenska folket gjort för dylika, kanske någon gång mindre produetiva företag, under mindre gynnsamma financiella förhållanden.
I ett ögonblick, då vi se hela den odlade menskligheten betacka den jord, den trampar, med lättade communicationsanslalter, kunna vi icke heller, utan äfventyr att se våra tunga produeter uteslutna från verldsmarknaden, fortfarande belasta dem med så höga transportkostnader, som nu äger rum.
Vi böra icke heller åsidosätta dessa angelägenheter och derigenom försaka ett af de vigtigaste civiIi— sationsmedel, som är vår tid eget.
Det oaktadt erkänner äfven jag, att en Representation bör gå tillväga försigtigt och veta att lägga band på den så naturliga böjelsen att inom sitt land uppresa minnen af dess kraft och fosterlandssinne; men jag tror icke gränsen här vara öfverträdd.
En Representation, som äger den lyckan att hafva nedsatt sina medborgares skatter med omkring en tolftedel eller en million, kan vara berättigad att använda deras samlade 22 H. 10 74 Don 18 Mars. öfversko t
Ismedel för sådana företag, som på en gång gagna och hedra folkel och lidehvarfvet.
Jag har funnit mig föranlåten att begära ordet af följande anledningar.
Först och främst, för att på sätt och vis instämma med Gr.
Anckarsvärd deruti, att en skattenedsättning borde vara R.
Sits förnämsta ändamål vid denna riksdag.
Jag har äfven i mitt föregående yttrande antydt, att jag önskar den, då jag nemi. an-peglade på, hvarifrån en stor del af dessa medel kommit.
Orsaken, hvarföre jag likväl ej, så mycket som Hr Grefven, härpå detta rum trott mig böra framställa denna fråga, har varit den förmodan jag hyst, att frågan, åtminstone icke här, skulle kunna göra sig gällande lill del resultat, sorn Gr.
Anckarsvärd åsyftat.
Dernäst får jag förklara Gr.
Horn min erkänsla, för det han instäint i de åsigler, jag tagit mig friheten utveckla; men beklagligtvis finner jag, alt han äfven nu har missförstått mitt yttrande i en högst väsendtlig punkt, hvilket missförstånd nu egentligen har föranledt mig att begära ordet.
Han har utsagt följande af mig antecknade ord :
"att det skulle vara vådligt alt följa den bana, sorn Gr.
Frölich synes vilja hafva öppnad” och hvilken af Gr.
Horn beskrefs vara den, att öfverlemna några stora, runda anslagssummor åt Regeringen; ty om något sådant skulle kommit i fråga, skulle jag yttrat alldeles motsatsen.
Så väl Gr.
Anckarsvärd, som Gr.
Horn, hafva talat om nödvändigheten att släppa ut medel i allmänna rörelsen.
StalsUtsk. har synbarligen äfven haft den öfverlygelsen, att sådant vore nödvändigt.
Jag får i detta fall erkänna, alt jag under en stor del af riksdagen, och isynnerhet i höstas, varit af den öfvertygelsen, att det vore högst angeläget, alt på nära nog hvad sätt som helst bispringa den allmänna rörelsen genom medlens utsläppande.
Det var naturligt, alt den accumulation i våra cassör, som jag hade tillfälle erfara vara skedd, skulle bibringa mig en sådan tanke, oell jag fann derföre nödvändigt, — såsom jag hoppas, alt de ledamöter af R. o. Ad., som följt mina tillstyrkanden, skola erkänna — alt bidraga till en sådan utsläppning af medlen.
Nu får jag bekänna, alt jag af de spanmålspriser, sorn i orterna visat sig på alla betydligare platser vara gällande, funnit, att det ej måtte vara något så stort behof, som man föreställer sig, att i hast utkasta stora summor.
En sådan utkastning af stora summor i en hast tjenar till intet annat, än att missleda dem, som befatta sig med rörelsen, och inbilla dem , att en sådan utsläppning blir continuerlig och förleder dem att derefter rälta sin rörelse.
Det är en stor otjenst man gör rörelsen, genom en sådan alltför hastig utkastning, och jag tror det ej ens i närvarande stund vara behöfiigt.
Då jag förklarar detta, är det likväl ej för att derigenom tillkännagifva något klander öfver de motiver, Den iS Murs. som ledt StatsUtsk.; och jag får, isynnerhet i anledn. af den sUle välde talarens replik på hvad jag sagt, förklara, att jag alldeles icke har haft för afsigt, och tror ej heller, atl mina ordalag kunnat innefatta någon sådan afsigt alt instämma med dem, som föt öfrigt under denna riksdag velat illa tilltyga StatsUtsk.
Jag hembär tvertoin SlatsUtskrs både majoritet och minoritet min uppriktiga erkänsla och tacksamhet, både för de grundsatser de erkänt och uttalat och för det säll, hvai på de följt dessa grundsatser.
I afseende på denna fråga erkänner jag derjemte, att StatsUtsk. nära nog varit försalt i nödvändighet ali handla så, sorn det i detta betänk, handlat; men deraf följer väl ej, att R.
St. nu, vid pröfningen af Utskts förslag, skall anse de motiver, som hafva ledi StatsUtsk, vara så evigt verkande, att vi ej i delta moni. skulle få betrakta, om vi ej kunna handla annorlunda.
Vi erkänna, att StatsUtsk. handlat conseqvent, efter sina åsigter, men deraf följer väl icke, att vi allt framgent skola ledas af dessa åsigter.
Sprengtporten har, så vidt jag kunnat fatta, lagt grunderna till en theori, som jag länge varsnat hafva både uppslålt och utvecklat sig under denna riksdag.
Han har väl sagt om mitt försök alt etablera en theori i en viss punkt, nemi. om fördelen att låta stora genomskärningar of landet bedrifvas af Regeringen, i stället för af enskildta bolag, att det vore en omöjlighet, men jag hoppas, alt det nu mera åtminstone snarare skall blifva en omöjlighet för Frih.
Sprengtporten, eller någon annan, att etablera en sådan theori, som den, hvilken synes mig legat lill grund för de flesta af hans yttranden här.
Om jag ej misstager mig i mitt omdöme om hurudan denna theori är, så visar den sig vara ungefärligen sådan, som skulle Regeringen jemka emellan de olika provinsernas förmögenhet, d. v. s. taga en andel af en större provins’ förmögenhet, för att genom allmänna arbeten utsträcka den till en mindre förmögen provins, eller att söka genom förordande af lättade contraunicationer, såsom motiv till anslag af statsmedel, skaffa Regeringen ett tillfälle att disponera sådana medel, likasom Regeringen skulle vara den, hvilken oupphörligt borde drifva nationens productiva kraft, och söka utveckla den på ett annat sätt, än nationen sjelf kunde och borde göra.
En man i ett annat
Stånd, som af många, och äfven af mig, i ett visst afseende anses för en stor statsman, har i en motion utvecklat en nära nog lika beskaffad theori.
Han har fästat vår uppmärksamhet på, att äfven detta Iilla land skulle vara utsatt under en tilltagande civilisation för pauperism, hvilken, såsom en skugga till sin kropp, skulle blifva dess oundvikliga resultat och slutligen föra demoralisation med sig.
För att förekomma denna pauperism och denna demoralisation, så bestode nu den moderna statskonsten hos Regeringarne uti att söka med allmänna medel åstadkomma be - Den 18 Mars. höflign allmänna arbeten, hvartill den fattiga skockens arbetare skulle användas, och i den progression, sorn folkmängden knnde gifva eM öfvers kott., i samina progression, skulle statsmedel af Regeringen användas, för att sätta deni i arbete, och detta öfverskott på Sveriges folkmängd beräknades för närvarande lill a5,ooo man.
För all uppman:» till antagandet af en theori, som skulle hafva sådana följder, mine herrar! har denne statsman pä samma sätt sorn Frih.
Sprengtporten, alluderat på hvad andia länder gjort i fråga om canalers öppnande och andra större förelag.
Sprengtporten liar han ansett, att vi ej borde stanna efter andra nationer, utan följa samma spår.
Utan att vidare ingå på detta gebit, hvilket naturligtvis är både för vidlyftigt och för djupsinnigt alt af mig nu behandlas, torde det tillåtas mig förklara, att då jag, såsom jag redan yttrat, varseblifva denna theori, förmärkt att den griper omkring sig och inom mig känt mig lifligt förfärad af deima theoris hastiga utspridande oell de manga proselyter, den redan gjort, alt jag anser mig vid detta tillfälle, då den framträder genom en så aktningsvärd organ, som den siste värde talaren, böra fästa R. o. Adis och hela Svenska folkets uppmärksamhet derpå.
Vid ett annat tillfälle torde det blifva mig tillåtet alt närmare granska denna theori, och visa, att den hvarken är riklig eller ens möjlig att utföra.
Nu inskränker jag mig blott till att säga, alt 0111 denna theori har legat till grund för StatsTJIsk:s förfarande, så förundrar det mig ej, att StatsUlskis betänk, blifvit sådant, som det är; men då innefattar det för mig en förnyad anledning att söka i detaljerna emotsätta mig detsamma allt hvad jag förmår.
Manbar framställt den anmärkntn, att StatsUtsk. tagit miste om grundsatsen för rätta sättet att ordna extra-statsregleringen i del afseende! att, i stället för att restituera medel eller utdela dem, — hvilket kanske torde vara ungefär detsamma, — eller att derigenom bereda skattenedsättning, Utsk. anordnat betydliga anslag, hufvudsakligen till enskildes fördel.
Det vore måhända ett åliggande alt ådagalägga hvilken mening hos Utsk. varit den gällande, men Frih.
Sprengtporten har nyligen utvecklat grundsatser, hvilka äfven jag ber att få taga till hufvudsaklig måtto, och jag skall derföre nu icke dermed upptaga R. o. Ad:s tid.
Jag vill blott hafva äran nämna, att jag ej tror på möjligheten att genom nedsättning eller restitution bereda skattenedsättning.
Med skattenedsättning bör man väl ej hafva afseende på allmänna bevillningens minskning, ty dertill behöfvas inga restitulioner, utan den göres af sig sjelf allteftersom Statens behofver möjligen kunna minskas eller andra medel för deras fyllande beredas.
Man menar förmodligen med en nedsättning af skattebördorna, att dekorlera deni på de allmänna ut - Den 18 Mars. 77 skylderna.
Della är en grundsats, sorn jag icke tror ens vara möjlig alt verkställa, tv jag anser statsreglcringen vara sa beskaffad, att deli ovillkorligen måste påräkna rika oell säkra tillgångar för a i t kunna fungera.
Lindriogarne måste ske i beviilningsväg.
Det ar således omöjligt, ali i sammanhang med en extra-4alsreglering befordra en skaltenedsallning på annat sätt, än om man vill utdela penningar, hvilket icke vore rimligt.
Dessutom är det milt förmenande, alt besparade medel ej kunde användas bättre än att disponeras klokt lör Statens allmänna behof, d. v. s., för nationalförsvaret och för Statens allmänna ekonomiska förelag, hvilket ovillkorligen är, efter min tanke, vida nvlligare, än att utdela penningarna, d. v. s., att hvarje stort nationallöretag, som bekostas, icke är något enskildt företag, äfven om enskilde derpå skulle vinna, ty de återfalla ovillkorligen lill del allmänna.
Jag tror alt Regeringen ej kan välja något bättre satt, eller R.
St. tillstyrka någon bättre Utväg, än att samla besparade medel — della liar ej afseende på bancovinstcn, ty den lior icke lill detta capilel — i Riksg.cont., för alt dermed befrämja stora ekonomiska förelag, hvarigenom allmänheten ovillkorligen får lika mycket gagn, som hade tillfallit honom genom åtel bekommande af dessa penningar.
De lättade comrnunicationer , hvilka inom kort tid borde utveckla näringsfliten, skulle uteblifva, om man hade gömt på penningarna för att dida ut dem med några sk i I lingni' eller riksdalrar på hvarje hemmantal.
Det är, såsom jag tror, redan theoretiskt riktigt besvaradt, att sådant icke kunnat ske.
Slutligen får jag nämna, alt jag i mångå detaljer varit skiljaktig ifrån Utskrs beslut, och förbehåller mig, att, när spridda redactioncr förekomma, få tillkännagifva i hvilka delar jag skiljer mig ifrån Utskrs majoritet.
Det vore visserligen ett betydligt misstag af mig, om jag af Gr.
Frölichs yttrande ansett honom yrka på ett förtroende till Styrelsen, som vore vådligt för Staten alt hysa.
Jag kan ej minnas huru mina uttryck fallit sig, men hvad jag bestämdt vet, är, alt jag velat uttrycka den åsigt, alt en sådan grundsats, som Gr.
Frölich i allmänhet framställt, vore för närvarande alldeles omöjlig att följa, och alt, om jag yttrat mig befara någon våda deraf, så har anledningen förmodligen varit den, alt jag alltid anser det vådligt att följa en hana, som, åtminstone för närvarande, vore oriktig, nemi. att ulan betänkande öfverlemna åt Regeringen att efter godtfinnande använda de stora behållningar, som vi för närvar, äga, och jag tror verkligen, alt den vådan måhända skulle kunna igenfinnas deruti, att Regeringen för närvar., i dess nuvar. organisation, i dess nuvar. ståndpunkt och förhållanden, skulle, måhända nog obetänksamt, träda in på den väg, som Gr.
Frölich lika Den 18 Mar s. •ned Gr.
Anckarsvärd velat tillstyrka, nemi. att med de stora hespai ingariia söka lin eila en skattenedsättning.
Kanlinnda skulle Regeringen vilja vidtaga denna utväg i brist på någon annan, ulan att betänka hvilka följder del skulle medföra i en ganska nära framtid.
Det har redan a( Frih.
Sprengtporten blifvit utred!, hvartill en sådan åtgärd skulle li da.
J ig kan ej annat än på det högsta afstyrka den, och finner denna grundits i intet fall vara tillämplig.
Skulle lin fråga om skatternas nedsättning äga runi, med afseende på restitution af livad sorn redan blifvit utgifvet, så skulle man bestämdt inkomma på den hana, som StatsTJtsk. verkligen sökt förebygga, nemi. att utdela dessa behållningar af fordna skatter till provinserna, i förhållande till deras folkmängd.
Skulle någon rättvisa i dessa restitulioner äga ruin, så skulle de ej kunna tillfalla det nu var. folket, ulan den del af folket, som bidragit till dessa öfverflödiga skatteinkomsten
Det skulle för närvar, för mig vara obehöfligl att ingå i en ytterligare granskning af de theorier, hvilka Gr.
Frölich yttrat sig finna vara antagna inom StatsTJtsk. och uttryckta i Ulskis särskildta tillstyrkanden.
Måhända skulle det äfven ej vara så alldeles oriktigt, om ej någon bestämd theori deruti skulle kunna upptäckas, eller ligga till grund för StatsUtskls tillstyrkande, emedan Utsk. har ansett det nuvar. förhållandet leda dertill, att, med de felaktiga industriella lagar, den felaktiga lagstift ning och felaktiga beskattningstheori, som råda här i landet,det ej skulle vara så olämpligt 0111, under den tilltagande folkökningen, lagstiftande makten, intilldess nöden genom ett större lif i den allmänna rörelsen kunde varaktigt afhjelpas, åtminstone borde söka att förekomma dess verkningar, och då man för en tilltagande fattigpopulation verkligen berndt tilltagande tillfällen till arbetsförtjenst, på samma gång som man sökt åstadkomma något godt för rict allmänna, så trodde man sig derigenom hafva gjort allt hvad man för närvar, kunnat göra.
Jag vill blott i förbigående hafva yttrat denna sals, emedan jag trott att äfven i den kunde förefinnas någon grund, hvarpå StatsTJtsk. byggt sina tillstyrkanden.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, i öfverensstämmelse med hvad> han förut yttrat, om R. o. Ad. tillät, att föredragningen nu finge börja med utlåt.
N:o 4^5, litt. A. Ropades ja.
T nnledn. häraf föredrogs nu StatsUlskts utlåt.
N:o 435, litt. A, i anleda, af erhållna återremisser af utlåt.
N:o 354, litt. A. R. o. Ad. beslöt att föredragningen skulle ske punktvis, i samma ordning, sora utlåt, innehåller. lista punkte n. lii f öl Is.
Den 18 Mars. 79 lidra punkten.
Hvad beträffar första punkten, rörande de 3o,ooo rldr till reservförrådets ökande, så har jag icke rätt fattat behofvet deraf.
Den skulle åsyfta en ersättning, lill complettering af förråden, för livad sorn för beväringsmanskapet är uttaget.
Här visar sig att den sednare summan af 3o,8i4 r;dr afser behofvet för 5oo man; Sålunda skulle de 3o,ono r:dr, som nu nro afsedda att i ersältningsväg lemnäs, ej afse mera än behofvet för 5no man; men jag kan ej inse att della är någon nödvändighet.