Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får dervid fästa Utsk:s uppmärksamhet på billigheten, att alla provinser, som kunna inrätta dylika instituter, vederfaras lika rättvisa, så att, orri möjligt är, alla erhålla understöd, både de, som nu hafva begärt, och de som framdeles kunna komma att begära sådana anslag; hörandes likvisst behörigt afseende fästas derpå, att provinser, som hafva en dertill tjenlig belägenhet, slås tillsammans.
I händelse det skulle inträffa, att medel ej kunna anskaffas för alla dessa; så skulle jag för min del anse i främsta rummet angeläget, att anslagen till det central-institut, som nu finnes, icke blifva allt för njuggt tilltagna.
Jag tror detta institut redan vara så ordnadt och hafva så många lärare, att vi deraf kunna påräkna en mera ändamålsenlig och fullständig utveckling af sjelfva läran 0111 jordbruket, då deremot de öfriga blott borde undervisa uti tillämpningen af denna lära.
I andra rummet önskar jag, att, jemte anslaget till
Degeberg, öfriga jordbruks-institufer i Riket måtte erhålla understöd af statsmedlen.
Jag instämmer hufvudsakligen med Frih. Raab. Landshöfdingarne i de Småländska länen hafva hos K.
M. underdånigst anhållit, att ett landtbruks-institut äfven för Småland måtte blifva inrättadt.
Det är klart att, när ett landskap begär denna förmån, torde äfven alla de andra komma med samma anspråk.
Om så sker, blifver det omöjligt att tillfredsställa alla; hvadan jag, lika med Frih.
Raab, skulle tro, det man hufvudsakligen bör tillse, att åtminstone ett landtbruksinstitut måtte finnas och väl underhållas.
Kan man sträcka sig längre, så önskar jag, alt de tvänne institut, som blifvit ifrågastälIda och befinnas i granskapet af Rikets båda universiteter, måtte framför andra med anslag ihågkommas.
Jag menar det, som Frih. von Kraemer förordat vid Ulltuna, och det som Hr R.osen omförmält vara anlagdt i granskapet af Lund.
Degeberg befinner sig ungefärligen'uti midten af södra Sverige; men sorn det ligger på slättlandet, torde det jordbruk, sorn der bedrifves, icke kunna tjena till mönster för skogsbygden.
För jordbruket i sådana oiv Den 29 Februari e. m. 43, ter finnes intet institut.
Det vore derföre Önskligt, att R.
St. ville bevilja anslag till ett sådant för de jordarter* sorn vanligen finnas i våra skogstrakter.
Med anledn. of hvad Hr von Hartmansdorff aiifö-t, får jag upplysningsvis nämna, alt Ornp egentligen ar beläget i skogstrakten med en jord, sorn svarar ungefärligen emot deri, sorn finnes j Skånes skogsbygder.
Afstfindel från Lund ar mellan 6 och 7 fjerdingsväg eller omkring 2 mil.
Det är endast i afseende pä några yttranden af Hr von Hartmansdorff, jag ber att få upptaga tiden med några tillägg lill min motion.
Då det blir fraga orm hvilka instituter lämpligen böra. anläggas och njuta understöd, är detta en helt annan fråga.
Jag har begärt anslag till Södermanlands institut nå det skäl, att det redan är beslutadt att ett praktiskt sföjde- och jnrdbruksinstitut skall inrättas med medel, som äro tillkomna af enskild stiftelse, och hvilka icke böra anses obetydliga, enär de uppgå til! få,000 r:dr b:co.
För ait fullkomna institutet och få det, till deri omfattning, sorn det bör erhålla, har jag önskat det allmänna anslaget.
Det torde således böra tågås i betraktande, att då man nied bidrag af enskildta medel har gått så långt, bör väl Staten, om ej i första, åtminstone i något runi, understödja detta företag.
Då jag hör att för bildande- af ett landtbruksinstitut i Södermanland redan en så betydlig summa finnes, förefaller det mig, som att godt vore om andra hade fjerdedeien så mycket.
Det vore väl icke heller någon orättvisa om, nied förbigående af del förstnämnda institutet, härå gjordes afseende.
Det synes nemi., sorn den inrättning, hvilken redan fått så mycket af enskild person, ej bör vara i behof af statsbidrag.
Jag får ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, att då så väl detta institut i Södermanland, sorn de öfriga redan inrättade eller föreslagna, såsom belägna på slättlandet, hafva nästan endast en slags jordmån, så finnes deremot på mångfalldiga tråk ter af Småland egendomar, som äro tjenligare till landtbruksinstitut, i så måtto, sorn jordarterna der äro olikartade, då man vid samma hemman kan äga tillfälle att anlägga särskildta experimentalfält på sand, lera, mi lla och klapperjord, lära sig skogshushållning ni. m., hvilket vid ett jordbruksinstitut är af högsta vigt för grundlig undervisning och bildande af skicklige och duglige landtbrukare.
Det ar denna brist, sorn verkligen förefinnes vid de landtbruksinstitut, sorn redan äro inrättade, eller äro på vägen att inrättas; och jag vet icke hvar den bättre skulle kunna afhjelpas, än i Småland, för hvars 3:ne särskildta län fråga uppstått om inrättande af landtbruksskola, och der en egendom lätt kunde 488 Den 29 Februari c. ra. väljas af den blandade jordman, som jag nyss nämnt.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja motionen.
Hr Cederschjölds, Robert Theophron, den 2G dennes e. m. på bordet lagda motion, om förändring i straffet för den , som oträngd i vredesmod mot annan drager knif eller svärd, spänner bössa eller reser annat lifsfarligt vapen.
Hr Cederschjöld har uti den ifrågavar. motionen fästat uppmärksamheten derpå, att mot böter af några få rtdr man kan begå ganska grofva våldsamheter och stympa sin nästas lemmar.
Det är likväl i vår lag en möjlighet beredd för domaren att något höja ansvaret för den, som så förgått sig.
Det stadgas nemi. alt, utom böter för såramål och lytesbot, äger domaren särskildt bestämma hvad som skall ulgifvas för sveda och verk, samt för läkarelön, kostnad och skada.
Uti bestämmandet af penningebeloppet, som derför bör ådömmas en brottsling, kan sålunda ligga ett eorrectiv emot dylika förbrytelsers begående.
Då Hr Cederschjöld emedlertid, och det med skäl, yrkat en lagförändring i förenämnde afseende, torde det förtjena åtminstone lika mycken uppmärksamhet, att lagen blir förändrad i sådana stycken, der den, efter nu var. tolkning, bestraffar lika hardt den nära nog oskyldige, som den skyldige.
I 5 cap.
Straff-b:n är stadgadt, alt, vid förvandling till fängelse vid vatten och bröd, böter från 16 sk. till 3 rtdr 16 sk. b:co förvandlas till 4 dygns fängelse vid vatten och bröd; från 3 rtdr 16 till och med 8 rtdr 16 sk. btco, till 8 dygns o. s. v. Nu har likväl lagen ej utsatt, huru böterna skola förvandlas, när samme person blir fälld för flera förbrytelser, af hvilka hvardera är särskildt belagd med böter; om böterna då skola särskildt för hvarje förbrytelse förvandlas, eller om penningeböterna skola sammanslås och derefter summan förvandlas.
Der står blott i generella termer, att böter af det och det beloppet försonas med så och så manga dagar.
Nu inträffar, att en person öfverfallet' en annan, t. ex. med en ärerörig beskyllning.
Den som således blir öfverfallet), bekräftar med en ed, att han ej är skyldig till det brott, hvarföre han är beskyld; för denna ed skall han dock plikta 16 sk., eller, om han icke kan betala deni, straffas med 4 dygns fängelse vid vatten och bröd.
Om nu vidare inträffar, att samme person, sorn gjorde beskyllningen, öfverfallet- honom, som svor alt han var oskyldig, med hugg och slag, så att blodsår uppkomma, och fortsätter sin äreröriga beskyllning också under svordomar, så försonas allt detta genom ett bötesbelopp, sorn ej öfverstiger 3 rtdr tG sk. Dea >9 Februari e. m. 16 sl(., för hvilket icke blir hegre ansvar än 4 dagars fängelse vid vaden och bröd, om de särskildta bötesbeloppen för 1:0 svordomen, 2:0 äreröriga beskyllningen, och 3:o slagsoch siirainålet sammanslås vid förvandlingen.
Nu inträffar det vidare, att desse begge personer rakas på häktet, dit de blifvit insatte, att, i brist af tillgång på böter, försona sina förseelser, och fråga hvarandra, hvarföre de äro insatte.
Då svarar den ene:
"för det jag med ed bekräftat, att jag ”var oskyldig, när du öfverfull mig nied äreröriga beskyllningar;’’ och den andre: ”för det också jag svor, och der"till gaf dig några blodsår, äreröriga beskyllningar” o. s. v.; de jemföra hvar sitt straff, finna dem lika, och alt den oskyldige, — ty beskyllningen, som var osann, har måst återkallas, — sitter på 4 dygns vatten och bröd, lika som den, hvilken begått ofvanuppräknade brottsligheten.
De, så väl sorn hvar och <n annan, hafva då tillfälle att göra sina betraktelser öfver Svenska lagskipningen: ty så praktiseras det.
Hr Just.ombudsmannens berättelse visar, huru han tilltalat de domare, sorn icke följt denna föi vandiings-metod.
Det uppgifves af honom, att de fleste af desse domare hafva varit unge tillförordnade domare, d. v. s. sådane, som ej ännu blifvit invande i hvad som af juristerne brukas, och sorn kallas praxis, hvilken i detta fall synes gälla framför, så väl sundt förstånd, sorn rättvisa.
Jag vågar derföre, vid remissen af denna motion, fästa Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten af att ställa så lill, att vid bötesförvandJing icke den mindre brottslige straffas lika med den gröfre förbrytaren.
Jag tror, att delta lättast skulle tillvägabringas, 0111 icke 4 dagars fängelse vid vatten och bröd utsattes såsom minsta strafFgraden, hvilket Just.ombudsmannen likväl icke iakttagit i det, så vidt jag förstår, eljest rättsenliga förslag till förändring af ifrågavar. lagrum, som han afgifvit till R.
St. vid innevar. riksdag.
Likaledes remitterades till LogUtsk.
Hr Cederschjöld.?, Robert Theophron, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, om stadgande af någon föreskrift huru förfaras bör med den egendom, som utrikes rest Svensk undersåte, hvilken på längre tid ej återkommer, härstädes qvarlernnat.
Hr Cederschjölds, Robert Theophron, den 26 dennes e. m. på bordet lagda motion, om medel till påskyndande af rättegångars slut.
Frih.^Cederström, Anders, uppläste följande:
Delande i öfrigt de åsigter, som Hr Cederschjöld i den nyss föredragna motionen framställt, är det blott i ett fall 3 H. 6a 49° Den 29 Februari e. tu. ja" nödgas vara af olika tanka, och det är i afseende å det förslag, Hr Cederschjöld gör, alt dela Högsta Domstolen i 2:ne divisioner.
'Ehuru önskelig! än skulle vara, att det dermed åsyftade ändamålet vunnes, så skulle dock den obestämdhet i lagskipningen, som derigenom skulle blifva en nödvändig följd, i mångfalldig måtto öfverväga den nytta, som Hr Cederschjöld afsett.
Vi finna, luiru skadlig redan den olikhet i lagtolkningen, sorn inom de olika divisionerna i Hofrällerne öfvas, är för de rättsökande; må vi derföre akta oss att framkalla något dylikt i högsta instansen, hvarifrån ingen appellation vidare finnes.
Jag tror dock, att lili en del det afsedda ändamålet skulle vinnas, om Nedre Just.revisionen Liefve förstärkt med nödigt antal för någon lämplig tid tillförordnade extra revisions-secreterare, hvilka efter lottning finge sig emellan fördelade de efterliggande målen, samt ålades att om dem skyndsamt afgifva berättelse och dem föredraga; hörandes likväl ingen, utom referenten, af de sålunda tillförordnade ledamöterne deltaga i öfverläggningen om det föredragna ärendet.
På detta sätt. tror jag att man något skulle kunna påskynda gången inom Högsta Domstolen af de der, sedan flera år, hvilande målen, utan att motverka den conseqvens och enhet, hvilken alltid måste utgöra hufvudsyftet för högsta domare-instansen.
Föiedrogs ånyo Frih.
Tersmedens, Wilh., den 26 dennes e. 111. på bordet lagda motion, 0111 en årlig pension åt Frih. Berzelius.
Af den värde motionären är jag förekommen, och instämmer således med honom i hufvudsaken, men skiljer mig från honom i vissa punkter.
Jag tillstyrker att icke 2, ulan 3ooo r:dr 0111 året måtte blifva anslagna åt Frih. Berzelius, men icke såsom pension, Utan som en erkänsla af nationen för Frih. Berzelii utmärkta förtjenster, men också desse 3ooo r:dr örn året endast så länge han är Vettenskaps-academiens secreterare och således qvarstannar i Sverige.
Derefter kunna de 2000 f:dr vara tillräckliga som pension.
Det är bekant, att Frih. Berzelius blifvit af Preussiska Regeringen erbjuden ett årligt anslag af 5ooo r:dr b:co, om han ville bosatta sig i Berlin, men hvilket anbud han afslagit, emedan han älskade sitt fädernesland högre än en rikligare utkomst; men hvad som icke är allmänt kändt, är att Frih. Berzelius har i lön af Vettenskaps-academien |333 r!dr 16 sk. och derutöfver 200 r:drs tillökning, tillsammans r533 r:dr 16 sk.
Denna summa, mine herrar! för en vettenskapsman, som har ett Europeiskt rykte, som är en prydnad för sitt fädernesland, Den 39 F c }> r u a r i e. m.
49l tyckes vara något knappt tillskuren.
Man bör ihågkomma, att det är lian, som representerar i vellenskapernas verld, det är kring honom som vetlenskapsmännen samlas; och då äro desse i5oo r:dr mycket otillräckliga.
Jag anhåller, att detta milt betänk, mätte få åtfölja motionen till Statsutskottet. H. F.x. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande:
Jag uppstiger för att understödja Baron Tersmedens motion till voterande af en national-belöning åt
Ur Baron Berzelius. lierzelii lärobok i chemien har gjort revolution i veftenskapen och blifvit dennas syinbolum fidei.
Ifrån egenskapen af en Svensk tillhörighet har detta verk öfvergålt till den af en universal-egendom genom öfversättning på flera Europeiska språk, nemi.
Franska, Tyska, Holländska och Italienska, och har i Tyskland icke mindre an 3:ne gånger blifvit upplagd.
Berzelins liar dessutom utgifvit ganska många andra arbeten och öfver 200 mindre afhandlingar, oberäknade hans utförliga årsberättelser till Vettenskapsncademieu 0111 framstegen i fysik, chemi, mineralogi och geologi, hvilka årsberättelser också på främmande språk öfversättas.
Berzelii upptäckt och ovillkorliga bestämmande af grundämnenas föfeningsförhållanden i naturkropparna, var en gigantisk vettenskaplig idrott.
Så anses och kallas i den lärda verlden denna upptäckt, som åt Linnes fosterland förbehållit äran af att vara utgångspunkt, ej allenast för sanna ordnandet af skapelsens alster efter dess yttre former, utan också för afslöjandet af grundlagarna för deras inre sammansättning.
Denna upptäckt skulle allena berättiga den store naturforskaren lill samtidens hyllning och efterverldens beundran.
Redan år 1818 bevittnade jag i Paris, att den namnkunnige Ilaiiy, den tidens störste mineralog, afstod ifrån sitt classifications-sysleme, som varit den gamle mannens iefnadside'e, och antog och begynte docera det systeme som vår, då unge, Svenske lärde hade i Sverige uppställt och för honom nu utvecklade; ett systeme som, oaktadt det år 1816 hade i England blifvit emottaget med bittert klander, bief år i834 belönt af Englands högsta vettenskapliga auctoritet, Royal Society, med en guldmedalj och en smickrande skrifvelsé, deri Berzelius underrättades, att den nu kanske i verlden största mineralsamling blifvit, enligt detta Berzelii systeme, ordnadt.
Men det är icke blott den högre vettenskapen, som af Berzelius blifvit så rikligen beskänkt.
Allmänt nyttigare verkade än aldrig någon lärd.
Vettenskapens användande på industrien är det som verkat den sednare tidens jättelika framgående till slägtets materiella förkofran, och ingen lärd har- productivare än Berzelius nedstigit ifrån Den 29 Februari e. m. vettenskapens abstractioner, för ali äfven i elen praktiska sfei eit~alst'ra gagn.
Den högre vettenskapliga hildning, sorn nu utmärker våra pharmaceuler, och den chcniiska grundlighet, som hos oss blifvit ett villkor för ernåendet af med. doclors-graden, äro följder af Berzelii outtröttliga omsorger.
Lika tacksamt som allmänt erkännes hans väsendtliga andel i bildandet och förkofrandel af Carolinska Medico-chirurgiska Institutet, och Svenska Läkare-sällskapet.
Och våra bergverk! i hvilka förbindelser lill Berzelius stå de icke för så många teckniska framsteg, och specielt för hans bidragande vid frambringandet och ordnandet af bergsskolan i Fahlun!
— Och åkerbruket! — så visst det behöfver chemi, så visst idkas det väl, i den man det lyssnar lill cbemiens råd.
Hvem har, som lärare, verkat kraftigare och oegennyltigare än Berzelius?
Af sin knappa lön har han icke allenast påkostat och underhållit sitt laboratorium, utan derjemte tillåtit Svenske och utländske unge ehemister och vetenskapsman alt derstädes kostnadsfritt, under hans ledning, förkofra sig medelst undersökningar och laboralioner.
— Sålunda räknar Europa, utom Sverige, törner och mindre utmärkta ehemister, utgångna ifrån Berzelii, af honom sjelf underhållna, laboratorium, och tackande hans oegennyttiga handledning för den vettenskapliga rang, lill hvilken de nått.
Men i Frankrike, Preussen, Ryssland och flera länder, anser Staten sig föpligtad att bekosta alla de rön af större omfång och af allmänt nyttig syftning, hvilka frejdade naturforskare finna nyttigt att anställa. — Ja! nyligen beslöto Churfurstendömet Hessen Cas«els Landtständer, för att lemna sin utmärkte chemist, Professor Liebig, en alldeles obehindrad verksamhet, att han, frikallad från professora tets pligter, skulle uppbära ett betydligt årligt anslag.
Europa har på alla sätt tällat att ära Berzelius och betyga honom tacksamhet.
Monarker hafva med hederstecken prydt hans bröst; hans bildstod är huggen i marmor af Tysklands och Frankrikes största mästare; Tysklands naturforskare hafva låtit pregla en skådepenning, prydd med hans bild.
— Knappt lärer finnas något lärdt samfund, med naturforskning till föremål, som icke med sig införlifva t vår Berzelius.
— Europas laide kalla honom cbemiens Napoleon; och så här skrifva de om honom i det Tyska Gonversations-lexicon 1 B. pag. j^o6’. ”han är, alldeles ostri”digt, den störste nu lefvande chemist, och" lika utmärkt i ”cbemiens alla utgreningar.
— Ensam har han för den ”nya chemien gjort nära så mycket, som alla öfriga till”saipmanstagna; hvadan Engelsmännen benämnt honom che”miens Napoleon.” — Då Berzelius för 5 år sedan besökte Paris, fick jag med stolt nationalkänsla skåda den utmärkelse hail af Frankrikes vettenskapligen bildade Monark njöt, och de hyllningar af vördnad, hvarmed institut och Deu ag Februari e. m. 493 alla andra vettenskapliga, eller med naturvettenskapernafbeslägtade curporationer, jemte alla vettenskapsälskare, bestormade honom.
När den namnkunnige Klapproth dog, kallade Preussiska Regeringen Berzelius till hans efterträdare; och när Berzelii fosterlandskärlek förmente honom alt emottaga den lika hedrande som fördelaktiga kallelsen, anmodades lian att nämna Klapprolhs efterträdare; och platsen med 11,000 r:dr b:co ärlig inkomst tillträddes af den, sorn han uppgifvit.
Mine herrar! tron mig; ty jag säger det jag vet: — fiettrades Berzelius icke bland oss af sitt fosterländska bjerta; lian kunde, utan kallelse, ankomma till hvarje land, der vettenskap lefver; och ej sednare än bans ankomst hann blifva känd, skulle anbud af äreställen oeh af rikedom hagla i hans boning.
Vinning har sannerligen icke förvarat honom åt oss.
Den inkomst, som hans ålderdom blifvit af vår Stat beredd, är ingen; ty sin pension, 600 r:dr b:co, har han sjelf förvärfva!, dymedelst att han dertill skattat genom årliga afdrag från sin professors-lön; och hvad bar denna lön under 3o-årig tjenstgöring varit?
1 två år har lian tjent utan lön, i 7 år för 166 rtdr 32 sk., i 5 år för 333 r:dr 16 sk., och de sednaste 16 åren för blott 800 r:dr.
Det må ju med visshet påslås, att Statens mellankomst ej dröjt till nu, om tidigare allmänkunnigt blifvit, att sådan var Berzelii loit i Sverige.
Må vi nu skynda.
Vi fräjda vår känsla för nalionalheder, då vi ära Berzelius.
— I fråga om nationalbelöningen är högsta siffran den, med hvilkens föreslående jag förenar mig. H. Ex. fortfor derefter muntligen:
Jag har sjelf haft tillfälle, både i England och Frankrike, att bevittna den aktning, ja den vördnad, som bevisats Berzelius, och den afund, om jag sä får säga, som bäres till det land, hvilket alstrat och äger honom.
När vi 1818 första gången åtföljdes till Paris, var han ännu en relativt ung man, åtminstone en ung lärd; han besökte den namnkunnige Haiiy, en af den tidens störste mineraloger, som användt sin lefnad på sin mineralogiska classification.
Blygsamt framlemnade Berzelius sin, för att undersökas, och då lian enligt aftal återkom, yttrade Haiiy: min classification har varit min lefnads ide'e, men eder är riktigare, den antager jag nu, oeh hädanefter begagnar jag den vid min undervisning.
Jag skulle ännu ganska länge kunna fängsla Ståndets uppmärksamhet med framställning af Berzelii höga ståndpunkt i den lärda verlden; men jag ser Ståndet så gynnsamt stärndt till hans förmån, att jag slutar, förenande mig med den talare, som föreslagit nalional-belöningens höjande till 3ooo r:dr b;co. D e 11 19 Februari e. m.
Jag skall ej vara mångordig.
Jag vill blott föreslå, alt, om den olyckan skulle inträffa, att denne utmärkte veltenskapsmab aflede, innan R.
St. nästa gång sammanträda, den pension, sorn nu kan blifva honom anslagen, måtte fortsättas för hans enka, i den mån det kati linnas lämpligt.
Reeommendationsbref äro i allmänhet af fö'ga eller ingen nytta, så framt ej den resande lyckas att sjelf väcka intresse, antingen genom sin egen personlighet, eller genom sina åsigler och sin sakkännedom, som på stället, dit han kommer, kunna intressera.
Helt annorlunda förhåller det sig med sådana bref ifrån Baron Berzelius.
Ett sådant innebär deti amplaste introduction, icke blott till den utländske lärde, till hvilken det är adresserad!, utan jemväl, fusion på ett indirect sätt, til! alla utmärkte personer eller inrättningar i denne lärdes fädernesland.
Som jag är en af de många, hvilka erfarit denna fördel af Baron Berzelii reeommendationsbref, och kan anföra intressanta exempel derpå, hvilka jag likväl nu förbigår, så anser jag mig hafva bort nämna förhållandet.
Dessutom förekommer en vigtig omständighet, som motionären förbigått.
I andra länder albeta nemi. de större chemisterne på Statens bekostnad, i laboratorier, och med dyrbara apparater, sora af allmänna medel byggas och anskaffas.
Hos oss deremot har dermed så tillgått, att Scheele gjorde sin ryktbarhet såsom provisor på ett apothek i en småstad, och hans laboratorium var— ”ett portlider,” som han för behofvet inredde så godt han kunde.
I5er^elius
Ater, som grundade sitt rykte redan såsom student vid academien, fulländade det i ett laboratorium, hvartill han inredde ett kök på ladugårdslandet.
Män, som under så missgynnande omständigheter förvånat verlden med sina upptäckter i naturens hemligheter; hvad skulle de ej hafva förmått, 0111 de af omständigheterna varit så gynnade, som utländske lärde?
Hr af Uhr fortfor derefter muntligen:
Jag anhåller, att det af motionären föreslagna pensionsbeloppet af 2000 r:dr måtte åtminstone höjas till den summa af 3ooo r:dr, som här blifvit yrkad.
Jag betygar den värde motionären min högaktning och erkänsla för de enkla och likväl ganska fullständiga uttryck, hvarigenom han motiverat detta anslag.
Jag skall ej våga att tillägga ett ord till hvad i motionen finnes anfördt; ty att vidröra en så stor man, som hör mera verlden till, än Sverige, ehuru hans verksamhet äfven i vårt fädernesland redan visat sig bära frukter och än vidare skall göra det, — detta fordrar en stör - Den ag Februari e. m. 49’ re förmåga än min, och jag gör bäst att endast nied en vördnadsfull tystnad beträda en sådan bann: men jag ber tillika att få förena mig med den varde talare, sorn yrkat en högre summa, och får anmäla, det jag tror, att då denna stora ryktbarhet är känd i alla länder, främmande nationer skola vänta sig, det den Svenska National-representationen, när den vill hedra en så sällsynt Svensk ryktbarhet, dertill skall bestämma en summa, som gifver ett begrepp om vår aktning för denne man.
Frih. Åkerhjelm, Gustaf Fredr!
Den motion, sorn nu är ä bane, har till föremål en gärd af aktning och välvilja, en belöning åt en högst sällsynt vellenskapsman.
Då man eftertänker, att denne utmärkte man är Svensk, och man vet, att det är tili den Svenska Nalional-repiesentatiorien denna fråga är öfverlemnad; så synes all tvekan om motionens -framgång böra upphöra, och intet understöd behöfva lemnäs densamma.
Ulan något anspråk att med min röst kunna något bidraga till hvad Frih.
Tersmeden föreslagit, kan jag likväl icke neka mig sjelf den tillfredsställelsen alt äfven höja min röst, och härmed vördsamt förklara, att jag lifligt önskar, att StatsUtsk. måtte behjerta och Svenska JValional-representationeu bevilja den motion, som Frih.