Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men under dessa smickrande föreställningar se vi ännu icke de allmänna bildningsanstalterna på ett rätt kraftigt sätt använda till mängdens bildande.
Det är ofelbart, att Nationalbildning är blott ett resultat af Vetenskapsbildning: men den sednare kan linnas eiler komma till vissa kretsar i samfundet, utan att den lörra alstras, i brist af anstalter till dess spridande.
Denna brist är i Sverige kännbar.
Föga finnas några allmänna anstalter till bildning af den mängd medborgare, sorn stadnar qvar i Näringarna.
Många enskildta försök till deras inrättande äro gjorda, men utgöra endast fragment, som, i brist af sammanhang, näp-1 peligen skulle kunna bringas till ett helt.
Hvad må vi undra, om hos mängden råhet
Den 5 Maj. 93 och otyglade interessen verka oredor, sedeförderf och allmän slapphet, när man så litet vårdar dess daning lill samhällsmenniskor och medborgare?
Jag har länge med lidande sett vår belägenhet} nöden börjar att trycka hardt} och jag har trott mig i sjelfva nödens spår hafva funnit anvisning på den väg man bör följa.
Kunskaps spridande och väckande af arbetsdrift genom meddelad arbetsförmåga äro de rätta medlen att hämma vårt sedeförderf.
Led ungdomen till ett klart förstånd!
Vän ungdomen vid arbetsamhet!
Bibringa ungdomen arbetsfärdighet! — och den så danade mannen skall känna sin förmåga, derigenom känna sig sjelfständig, och med denna dubbla känsla bli en nyttig medborgare} och ett samhälle, bi Idad t af sådana medborgare, skall höja sig tili sjelfständighet, en lagbunden frihet och en sann välmåga.
Vi äre i behof af en rigtig .Fattigvård: den vanmägtige, nödlidande, måste hjelpas och understödjas.
Men om en stor del af dessa nödlidande ifrån lättja och oseder härleda sin nöd, om de utgöra genom eget förvållande förlorade arbetshänder för samfundets behof, skola de som en kräfta fräta Statens krafter, och de öfverblifvande arbetande medborgare ej förslå att frambringa det nödvändiga till egen och deras bergning.
En Fattigvård, som blott utdelar allmosor, uppfyller aldrig sin bestämmelse.
Syftemålet måste vara att utrota fattigdomen, genom 94 Den 5 Maj. häfvande af dess orsaker.
Anstalter dertill äro, att för deni som redan äro i nöd, men ännu äga arbetsförmåga, anskaffa utvägar och tillfälle till arbete, och hufvudsakligen för den uppväxande generationen se till, att den bildas till arbetsamhet och förmåga att bärga sig och tjena Staten.
Denna förmåga beror af en viss kunskapsbildning, i vana vid arbete, och i vissa förvärfvade skickligheter, som i hela landet eller vissa lands, orter gifva medel till en sjelfberoende lifsbärgning.
Hos den uppväxande generationen bibringas denna förmåga endast genom en lämplig undervisning, och den kan meddelas i allmänna Folk-skolor i förening med Arbets.skolor.
Redlige, vältänkande och upplyste för. äldrar gifva sina barn denna bildning af e. get förstånd och välvilja3 men mängden kan det ej med bästa vilja, der tillfällen för undervisning saknas, och när deras egna göromål borttaga tiden för dessa omsorger.
Blefve sådane anstalter vidtagne, skulle de säkert vinna understöd af de bemedlade, som deri funno en utväg att skafta sina barn en sann bildning: den andej af Fattig, vårdsmedel, som dertill användes, skulle, genom bildande af ny arbetskraft, betydligen törminds' a Allmänhetens bidrag till de nödstäldas underhäll5 och de genom dessa anstalter födda kunskaper och den deraf framkallade arbetsfärdighet skulle hos mängden dana renare tänkesätt, fastare lynnen, Den 5 Maj.
95 en mångfaldigare kraft till sjelfständighet, större ädelhet i begär och interessen.
Den allmänna öfvertygelsen skulle snart omfatta dessa anstalters höga värde, och då stadgades varaktigt deras allmänna hytta.
Lång.' samt växer under en huld vård ifrån ett frö den frodigaste planta och hugnar med mognade frugter.
Om jag här förmått i allmänhet utveckla min idée, att öfver hela landet borde inrättas allmänna Folkskolor, i sammanhang med Arbets-skolor och Inrättningar till idoghetens befrämjande, fruktar jag ej att mötas af Högloft.
Ridderskapets och Adelns tvekan om dess afsigt att befordra duglig, het och upplysning hos allmänheten, jag vill allenast tillägga, att det egentligen ar först efter sådana anstalters tillvarelse, som Skol.inrättningar till högre bildning med fördel kunna föranstaltas3 ty i brist deraf äro våra högre Skolor nu , för att ej svika någons kunskapsbegär, nödsakade att utgöra mellanvarelser mellan ptedagogier och verkliga lärdomsanstalter.
Vetenskapsodlingen skötes derigenom blott till hälften3 större delen lärjungar stanna vid handtverks, mässiga kunskaper, och blifva halfkunnige, från arbetet afvändé medlemmar i Staten, och mängden är lemuad utan vård.
Jag vet alltförväl, att Riksens Stander ej med framgång skulle befatta sig med utarbetandet af planer och methoder till dy - g6
Den 5 Maji! lika anstalters stadgande och inrättning.
Det är Styrelsens ensak:
Styrelsen ensam kan lämpa dem efter tiders och orters behof, och jemnka medlen att göra dem möjliga och verksamma.
Men Riksens Ständer kunna med sitt förord befordra dem.
Jag föreslår derföre, att Riksens Ständer högtidligen måtte inför Kongl. Maj:t förklara deras erkänsla och tacksamhet för de mått och steg Hans Maj:t redan i nåder vidtagit, och derjemte ingå med den underdåniga önskan, det täcktes Hans Majit låta utarbeta förslag till sådana Undervisnings-anstalter, der de nödigaste elementarkunskapef bibringades allmänheten, i förening med arbetsöfning: anstalter, hvilka ovillkorligen borde sättas i sammanhang med den allmän, na Fattigvården: att ytterligare, genom Hans Majlts nådiga åtgärd , anläggandet af sådana Folk- och Industri-Skolor i städer och på landsbygden måtte befordras, och att inrättningar som redan finnas , genom rigtande till ett bestämdt ändamål i sammanhang med öfriga anstalter till den allmänna bildningen, måtte göras allmänt gagnelige.
Yttrandet af denna önskan skulle inför Hans Majit röja en Riksens Ständer värdig omsorg, att, genom Nationens höjande till en bättre bildning, öka Statens kraft, att lätta Regeringens åtgärder och med välvilja möta
Dess bemödanden, och kanske äfven hos Nationen väcka den allmänna omtankail och bereda mängdens sinnen till villfarighet - het i den stund då Kongl. Majit af landsfaderlig ömhet till dessa föremål utsräcker sin vårdande hand.
Jag gläder mig emedlertid, att en dag skall komma, dä efterkom, mande kunna intyga, att Sveriges
Ständer under detta tidehvarf förstått ej allenast att för ögonblicket grunda en fri och sjelfständig
Stat, utan äfven att för framtiden bereda en högre odling, och hos Svenska Folket bilda en national-anda, grundad i nationens eget medvetande af kraft, som gör denna sjelfständighet och denna frihet varaktiga.
Jag anhåller, att denna min motion måtte behandlas lika med den jag gjorde år 18CK), och hvaraf denna blott är en fortsättning.
Den remitterades till Allmänna Besvärs- och Oeconomie-Utskottet, och det tilläts mig att, i det fall Utskottet så skulle önska, I Utskottet få företräde, för att närmare utveckla mina tankar.
Jag skall, om samma beslut nu fattas, dertill vara färdig, enär det påfordras.
Herr Lilljehorn, Gustaf Adolph, anförde skriftligen följande Ödmjuka Memorial:
De flesta Memorial , som vid detta Riksmöte till Riksens Höglofl.
Ständer in» Ridd. och Ad.
Prot, N:o ig, 14* 98 Den 5 Maj. kommit, liksom nästan alla de af Trycket vid denna tid utgifne Ströskrifter uti Finance ärenden (utom några uti Allmänna journalen och en tryckt Skrift, kallad Kritik öfver Kritiker i Financeläran, nyligen anförda reflexioner, som väckt min uppmärksamhet och stadgat mitt omdöme i detta vigtiga ämne) innefatta, och äro elter min tanka grundade på tvenne villomeningar och felaktiga grundprinciper:
Den ena, att penningar i Sverige böra äga ett eget invärtes varuvärde och bestå af hardt silfver; Den andra, att underbalance i den Utrikes handeln skall verka Finatice-oreda och villervalla uti den Inrikes handeln, samt vålla dyrhet och stegrade priser.
Hvad nu det förra beträffar, så har alla tiders erfarenhet bevist, att silfver till hufvudmynt i mera vidsträckta länder förorsakat villervalla i Financerna och Varit ett otjenligt myntämne, såsom ändå för obeqvämt för att transporteras och skickas per posto och att begagnas i en större Handelsrörelse utan biträde af Pappers-representanter, hvars nttmeraire och tillgångar icke kunnat bestämmas och orubba” de bibehållas.
Alla försök med Silfver realisationer i Sverige hafva ock hittills misslyckats och gått förlorade, och den sista, som börjades år 1777 och understöddes någon tid af Fragtförtjenst under Amerikanska kriget, Den 5 Maj.
99 började redan att vackla år 1783, samt upp. hörde nästan totalt, ätmindstone vållade en förderflig agiotering, efter 1789 års Riks. dag, då RiksgäldsSedlarne tillskapades och bortjagade Bancomyntet utur rörelsen.
Vid lgoO års
Riksdag stadgades väl ett Visst agio emellan Bancomynt och RiksgäldsSedlar; men påföljden var, att sjelfva Speciemyntet derigenom än vidare utträngdes i handel och vandel, och blef äfven kort derefter till utväxling utur Banken i det när« mäste förbudet, oaktadt den förmögenhetsafgift, som Rikets Undersåtare måste inbetala till Banken, för att, såsom det hette, stadga dess solidité.
För att lätta Handelsrörelsen och befria densamma från det fordna besvärliga och ofta overkställbar varubytet, hafva penningar blifvit uppfundne och satte i omlopp såsom bytesmedel; men då man i stället för ett sådant allmänt varubyte antagit såsom bytesmedel Silfvermetallen, sorn onekligen är en vara, tili och med bland de mest dyrbara och mindst tillgängliga, så har ändamålet med penning, uppfinningen blifvit förfeladt och byteshandeln tvärtom bibehållen, samt i så måtto försvårad, som ingen Nation, åtmindstone uti Europa, äger nog tillgång af Silfver, sorn är tillräckligt tor att dermed byta vara i vara.
Dessutom är det concurrencen, eller en öfverflödigare tillgång, antingen af varor eller penningar, hvilken 100 Den 5
Maj. liksom en vågbalance, nedsätter värdet å dem bäggedera; och således skall nödvändigt, enär silfver-tillgången ökas, i livilket land som helst, värdet derå falla, och de öfriga varorna deremot stiga i proportion.
Detta resultat bekräftas äfven at alla våra Markegångs Taxor näst före och näst efter 1777 års Realisation; ty igenom den då förökade ovanliga silfver-tillgången i Sverige, hvilken i det mesta utrikes var upplånt, uppstegrades de öfriga varupriserna till omkring 25 å 33 procent.
Af 1777 års Realisation, Born hade bordt nedsätta varupriserna efter Realisations-grunden för Pappersmyntet, till hälften emot hvad samma varor förut kostade, uppkom tvärtom en motsatt verkan, i det att alla varupriser uppstegrades, och varorna än vidare beständigt tilltagit i dyrhet, i den proportion som concurreneen af Silfvermyntets representanter i Pappersmynt, tillika med dess följeslagare RiksgäldsSedlarne, efter 1809 års Riksdag, och seder, mera genom Creditivcr på Krigs-contributioner blifvit förökade: häraf följer nu solklart, att det är concurrence af penningar, men ingalunda deras invärtes värde, som vållar dyrhet eller varors uppstegrade pris, och att med ett RörelseCapital af 20 Millioner i Pappersmynt uträttas lika mycket, som med ett lika RörelseCapital i Silfver, samt att det således är likgiltigt, om RörelseCapitalet äger ett eget invärtes värde, eller om det blott är grundadt på Ständers garanti och Konungens sanction; men att det tvärtom i ♦ Den 5 Maj. 101 flera afseenden är skadligt och orimligt, att ifrån andra Nationer upplåna, eller igenom handel försöka att förtjena en Silfver.fond, som skulle vara tillräcklig till varubyte Medborgare emellan.
För öfrigt får jag, till bestyrkande af denna sats, mig åberopa hvad som är infördt i Allmänna Journalen N:o 88 och 89 utur en Amerikansk Tidning, om Engelska Banken, lydande som följer: ”Engelska Banken kom således nära till en absolut omöjlighet att kunna inlösa sina sedlar, hvilken skulle, om den inträffat, kunnat leda till en National-Bankrut, med alia dess oberäkneliga följder.
Att förekomma och afvärja sådant, beslöt Parlamentet den 26 Februari 1797 den så kallade Restrictions-act, hvarigenom Banken för en viss tid (till krigets slut) befriades från dess förbindelse att med guld inlösa sina Sedlar.
Detta märkvärdiga försök i Financer — ett af de betydligaste till sina följder —• att med papper, utan Speciefond, och endast på säkerhet af oberoende och välkände Medborgares garantie och förvaltning, tillskapa ett bytesmedel i stället för guld eller silfver, och hvilket följaktligen representerade ingendera— lyckades nästan öfver all förmodan, och samhället räddädes på branten af den mest vådliga ställning.
Detta resultat bekräftas än ytterligare af våra egna RiksgäldsSedlar, som under förra Ryska kriget räddade Fäderneslandet, och nyttjades såsom medel till krigets ut - Den 5 Maj. förande, men hvilka af våra Finance-scrib^nt^r ännu på gäckeri kallas en Circulerande Kronogäld, ehuru de ifrån början utgjort Kronofordringar i stället för Krigscontributioner på Nationen, samt hvilka, liksom af sig sjelfva, antagit en gällande penning-natur, och blifvit förvandlade till ett bytesmedel och invisning pä den säljbara varumängden, sorn endast är handelns föremål; ty då deras förste innehafvare inlöste dem af Kronan i afbetalning för leveranser eller tjenster, så fingö de ingen återfordran hos Kronan, utan tvärtom blefvo berättigade till genfordringar hos sina medborgare, att af dem återbekomma, uti varor eller tjenster, deras förskott å hvad de, utöfver sin andel i Krigs-contributioner, förskutit för samtlige undersåtarnes räkning.
Hvad åter det sednare, eller Handelsunderbalancen, angar, så är den rakt stridande emot naturens Herres allvisa inrättning och den jemnvigt emellan de särskildta cljmaternes förmoner och brister, som enligt sjelfva Skapelse ordningen blifvit utstakad, 1 kraft af denna Allmänna Lag har hvarje flimat blifvit välsignadt, efter dess afstånd från Sol-linien, dels med vissa nödvändighetsvaror, dels ock med andra öfverflödsproducter, till utbyte mot hvad sorn brister.
Dessa brister ersattes och fylldes i de fordna
Och barbariska tidhvarfven genom Vikingafärder och stråtröfverier; men med sedernas hyfsning uppkom omsider, ett vänskapligt Den 5 Maj. varubyte, som kallas Handel, hvarigenom den ena nationens öfverflöds. produeter transporterades och utbyttes emot den andras öfverflöds-artiklar, samt naturens brister sålunda jemnades och godtgjordes.
Vid stora Politiska Revolutioner eller Sjökrig de mera mägtiga nationerna emellan, kan väl denna naturliga jemnvigt för någon tid rubbas och inställas, såsom det skedde, till förmon för Sveriges Handlande, under det Amerikanska kriget och i början af Franska Revolution, då Svenska Handelsflaggan var respecterad, och något silfver, i synnerhet för Fragtförtjenst, kunde hit afhämtas.
Men den naturliga jemn* vigten återtager snart sitt oöfvervinnerliga välde, så att ingen Underbalance emellan nationer, som veta att begagna sig af sina naturförmoner, möjligen kan uppkomma, och icke heller någon Öfverbalance vara att påräkna.
I synnerhet kan Sverige och Norrige, i anseende till sin local närmare Norra Polen, och som har så många naturliga brister och behof för sina beqvämligheter och lifvets njutningar, hvilka alla bildade varelser eftersträfva, speculera på någon sådan Öfverbalance i handel, att tillgång för deras behöfliga RörelseCapital i Silfver kan fyllas och erhållas; ty då Silfvermetallen icke utgör någon betydlig naturproduet i hela Europa, och derå således är en naturlig brist, så kan väl ingen af de öfriga nationerna vara hugad att 10 i Den 5 Maj, aflåta sin knappa silfvertiiJgång, i utbyte emot Jern, Bräder och Tjära, samt Fisk och andra dylika mindre dyrbara exportartiklar.
Att igenom Tullar, Confiscationer och Productplacater etc. etc. lägga hinder i vägen för Handelns fria gång och ett ömsesidigt utbyte af den ena nationens Öfverflödsvaror emot den andras, det tyckes väl innefatta en förfinad qvarlefva af de fordna Vikinga-Hrderna; men rättelse deri torde ärfnu vara att förvänta af framtida upplysning och öfverenskommelser nationernes regeringar emellan.
Emedlertid och under väntan derpå finner jag dock för min del ingen fara deri , att ju icke alla Svenska Stapelstäder och Sjöhamnar kunde öppnas till fri import af alla möjliga varor emot Tulls erläggande, I alla fall har det Svenska myntet Och de Svenska inrikes varupriserne intet sammanhang, hvarken med hög Cours eller med underbalance i handeln, hvilket dagliga erfarenheten bestyrker; ty, ehuru Växelcoursen nu en lång tid varit mycket hög, försäljas likväl alla inrikes producter, såsom Spannmål, Ved, Mjölk, Smör, Brännvin etc. etc. till mycket bättre pris, än för» lidet år.
Det är således concurrencen af dessa producter, men hvarken hög cours och underbalance, eller förbättring af så kalladt dåligt mynt, som förorsakar sådana lindriga varupriser.
Nog har jag hört omtalas många projecter, huru Exportpro» Den 5 Maj. 105 ducter skola förökas och Importvaror förmindskas, samt underbalance sålunda förekommas, men öfverbalance befrämjas; dock ingalunda har jag kunnat utfundera , hvar, est och i hvilka länder dessa förökade exportvaror skola vinna afsättning, eller ifrån hvilka nationer den önskade Öfverbalancen skulle vara att förtjena.
Ftån urminnes tider har man, likasom nu, klagat öfver underbalance i handel och hotat med dess jämmerliga påföljder.
De flere Författningar och många Ströskrifter, som derom utkommo under och efter 1765 års Riksdag, bära derom ett tillräckligt vittnesbörd. klen likafullt har välmågan i Sverige snarare stigit än fallit, åtmindstone upprätt, hållit jemnvigten allt intill denna dag.
För att bibehålla densamma och för att styra Coursen, behöfvas inga förordningar och inga reglementen 5 ty den styrer och controllerar sig sjelf allrabäst efter tillgång och behof, liksom andra varupriser.
Den Utländska Handeln har bestått och består ännu uti ett blott och bart varubyte, sorn utöfver gränsen af ömsesidiga export-artiklar omöjligen kan utsträckas; ty, om äfven utländske köpmän anförtro våra handlande större credit, än genom våra export-varor kan realiseras och betalas, så hafva de förre att skylla sig sjelfva för det att deras fordringar qvitteras i de sednares concour. ser, hvarigenom den befarade underbalancen för återstoden jernnäs och afbördas, li - io6 JDen 5 Maj, ka så väl som den påräknade öfverbalancen liqvideras och försvinner uti failisementer och banquerouter hos utländska köpmän.
Och på detta sätt upprätthålles än vidare den allmänna handelsjemnvigten, som naturens Herre utstakat Climater och Nationer emellan På alla dessa grunder tillstyrker jag således; i:o Att Silfvermyntet, som ändå långt för detta försvunnit ur rörelsen , mätte alldeles afskaffas, och Banquens besparade silf. ver.fond förklaras för en Rikets tillhörig* het, för att dels användas till afbetalning af utländska skulder, dels ock förvaras såsom ett Creditiv för påkommande krig, som kunde behöfvas att förflyttas på utländsk bot* ten; ty för inrikes krigsrustningar har er. farenheten lärt, att något Speciemynt ej är nödigt. 2:o Att ett behöfligt
RörelseCapi tal i Pappersmynt tillika med något smått skiljemynt i silfver och kopparblandade tvåskillings-stycken, samt våra vanliga kopparslantar, t. ex inalles 30 Millioner Riksdaler, antages, förses med Ständernc-s garantie, och Konungens sanction, samt fastställes såsom bytesmedel och växelinvisning å den säljbara varumängden, g;o Att alla Riksgäldssedlar i följe häraf försvinna och förvandlas i BancoSed - Den 5 Maj, J07 lar efter det agio, som dem emellan förut är bestämdt. 4-'0 Att Banken och RiksgäldsContoiret förenas och simplifieras till ett enda Penningverk, sorn endast äger att utgifva och renovera sådana penning - sedlar och skiljemynt, samt hålla hand deröfver, att det bestämda RörelseCapitalet icke får öfver, skridas, utan bibehålies till sin numeraire heligt och orubbadt, 5:o
Att fond för en RiksDiscont endast må hämtas och afsk iljas från samt inberäknas uti det rörelse-capital, som sålunda blifver bestämdt, för att med sina utlåningar, emot lindrig renta, bispringa jordbrukare och andra nyttiga näringsidkare; men handlande deremot, till något högre renta och kortare betalnings-termin; dock så, att ali intresse.behållning kommer Statsverket till goda och lörrnindskar Bevillningen . utan att hvarken 3 procents Sedlar eller Assignationer vidare måga i penningrörelsen inblandas, 6:0 Att Product - placatet upphäfves , och fri Ut- och Införsel tillätes i alla Sjöstäder emot skälig tull-afgift. 7:o Att en fullkomlig Näringsfrihet stadgas, utan något monopoliskt privilegium för elen ena eller andra närings-idkaren.
S:o Att handels- och afsättnings-friheten lemnäs orubbad uti sin naturliga gång, utan andra reglementen, än hvad tiil Tulluppbörden i Sjöstäderna hörer, och utan nägra uppoffringar på StatsCassans bekostnad, aliraminst till varuprisets eiler Cour» sens fällande, hvilken bäst controlleras och styres, liksom ajl annan dyrhet, igenom en fri Handels-concurrence, emedan det förhål» ler sig med Coursen, såsom med Markegångs,- taxorna, hvilka endast åtfölja, men icke bestämma de inrikes varupriserna; och Växelköp äro icke annat än inrikes handel med inrikes mynt. 9:o
Att endast nederlag af Salt och SpannmålsMagaziner med ritorr eller ugn. torkad säd, genom
Regeringens omsorg anläggas och under de goda åren insamlas , för att hållas i beredskap vid infallande missväxtår.
Om all annan handel kan Regeringen vara obekymrad.
I0:o Att Rikets nödige Embetsman undfå tillräckliga löner, helst i Spannmål , eller i penningar efter Markegångsprisy men att deremot alla öfverflödige Embetsoch Tjenstemän indragas, med bibehållande af sina förra löner på ExspectanceStat. liro Att Förlikningsdomstolar å lan det i hvarje större Församling inrättas.
12ro Att
Hushålls- förordningar med mycken sparsamhet till och med i mindsta Den 5
Maj. möjliga antal och ämnen måga utfärdas, endast i frågor sorn röra Mitt och Ditt, eller hvars mans ägande rätt, men alldeles icke för öfrigt i art af förmyndare-föreskrifter, Utan hellre såsom Landsfadertiga råd.
Då våra fordne
Lagstiftare ej varit i sådana författningar nogräknade om dagsverkens besparing, så behöfdes en ny general-revision deröfver, för att rätta dem, hvarigenom landtbrukare tidt och ofta kallas ifrån sina hemvist, för att försumma sina angelägna göromål och förspilla sin tid på resor och skjutsningar vid Ting, Stämmor och BeskattningsComitéer etc. etc.
Då alla tiders erfarenhet, här i Sverige åtmir.dstone, bevist, att pappersmynt kunnat gälia, utan att deremot svarande fond, antingen i koppar eller silfver , varit i Banken deponerad, och någon så kallad myntopinion fast mindre kan äga rum och förtjena uppmärksamhet enrot Regeringens myntreglering, som största delen, kanske fdelar af Nationen icke har mindsta begrepp om någon Silfverfond i Banken , samt utan betänkande emottager sådana penningar, hvarmed deras contributioner få afbördas; hvaröfver de fordna mynttecknen äro ett ännu vidare bevis ; hvarförutan concurrencens verkan både af penningar och varor är mägtigare än ali opinion; så linner jag för inin del intet hinder möta, utan tvärtom vara en högst nyttig och nödvändig operation , för att på en gång förekomma vidare oreda i . no Den 5 Maj, P^nningverket och Agioteringsvingleriet — att 'besluta ett bestämdt RörelseCapital i Pappersmynt, hvilket sedermera, likasom ab nen och vigten, heligt bör bibehållas orubbadt från både tillökning och förminskning.
Och då för öfrigt all bade Öfver- och Under batance i den utländska Byteshandeln hvarken är att hoppas eller att befara , såsom stridande emot den allmännajemnvigts- • lag, som upprätthåller hela naturen, sä afstyrker jag äfven för min del alla de vidare försök, som kunde göras, för att bryta en sådan Naturens allsmägtiga ordning.
Detta Memorial anhåller jag vördsammast måtte de öfriga RiksStånden meddelas, och, efter förväntadt benäget bifall, till vederbörande Utskott remitteras.
Grefve Liljencrantz, Johan Vilhelm.
I Fitianceläran yppas dagligen nya systemer, hvilka, långt ifrån att närma sig till de enkla grunder, som ensamt kunna bereda lyckliga resultater för Samhället, ty värr allt mer skilja sig derifrån, och framställa de mest oväntade hypotheser.
Men sådant bör dock icke förundra, då ämnet är al sä stort interesse för alla, och deremot få kunna deruti äga en tillförlitlig kunskap och erfarenhet.