Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu erinrar jag mig, att jag i Onsdags fick en replik af en ledamot i Stats-Utsk., Hr Liljehöök, som förklarade, att jag misstog mig i min förmodan, att skärgårdsflottan lemnades utan synnerlig omvårdnad och gick sin uplösning lill mötes.
Med anledning af denna replik har jag företagit mig att närmare undersöka förhållandet och dervid funnit, att vi visserligen hafva hvad man kallar un beau reste af denna flotta, men, mine Hrr, i hurudant skick befinner den sig?
Jo, det finnes väl en superb utrustning af kulor och krut m. m. d., och en del af sjelfva fartygen äro ock i temligen brukbart skick, men öfverhufvud taget är vapnet vårdslösadt.
Detta bevisas bäst deraf, att sedan anslagen för den stora och lilla flottan blifvit sammanslagna, af hvilka anslag en del upgått för en statsregleringsperiod till 600,000 R:dr årligen och för en annan sednare till en million, har endast omkr. 13.000
R:dr årligen kommit den lilla flottan till godo.
Detta är dock ett förhållande, som måtte förtjena uppmärksammas, och man finner sig hugad att efterforska orsaken, hvarföre det vapen, hvarmed Sverige, under Custaf llt:s dagar tillkämpade sig segrarne vid Fredrikshamn och Svensksund, numera anses icke duga till någonting.
Jag får dervid först bedja Eder, mine Hrr, att ihågkomma, att jag ingalunda är någon fiende till eller vill se den stora flottan förstörd, utan att jag med största nöje skulle se alla haf på jordklotet upfyllda med Svenska vackra fregatter; men jag tror det vara en skyldighet för hvarje representant i ett fattigt land att, som man säger, rätta munnen efter matsäcken, eller att, då man önskar genomföra något, taga i beräkning icke blott viljan eller lusten, utan äfven förmågan.
Om således begäret att 24 Den 1 December. få en stor örlogsflotta icke står i förhållande till förmågan att åstadkomma densamma, så är planen, enl. mitt förmenande, icke väl beräknad.
Om vi hade flere milhr att upoffra på flottan samt med glädje och gamman beviljade dem för att kunna upträda dermed på öppna hafvet, så måste vi väl dock ihågkomma, att denna sjöstyrka bör jemföras med den sjöstyrka Ryssland kan utveckla.
Om vi se till, huru stor den Ryska sjömakten nu är och huru stor den framdeles kan blifva, så skole vi finna, att all förespegling af en med Ryssland jemngod flotta blifver ett luftslott, och ingenting vidare.
Jag är icke nu i tillfälle att upgifva den Ryska flottans storlek, men jag kan förskaffa mig en sådan upgift, som måhända icke eges af mången här i landet; men hvad jag med säkerhet kan säga, är, att på den Ryska marinen årligen användas 38j milhr R:dr Svenskt b:ko och detta är troligen icke allt hvad som skulle komma att användas, i händelse en landstigning i Sverige skulle beramas.
Ty då det är fråga om att föra en armé öfver hafvet, tror jag, att en sådan inkräktningsflotta bör bestå icke blott af ångbåtar och linieskepp, utan tillika af flere hundra seglande transportfartyg.
Ar denna förutsättning riktig, så vill jag försöka att med hjelp af den lilla karta jag har i handen för R. o. Ad. visa, att vi verkligen kunna försvara oss med vår skärgårdsflotta emot en coup de main från Rysslands sida, åtminstone på sträckan ifrån Gefle till Söderköping.
Om vi betrakta Finska vikens belägenhet vis-ä-vis denna landsträcka, så se vi, att den Ryska landstigningsflotta, som vill framtränga till Sverige, men icke kan slingra sig in i vår skärgård, icke kan komma med ens till vår kust — hvilket synes vara en förmodan af dem som ifra för befästning.
Ryska flottan måste nemi. först med östlig vind segla från Finska viken, sedan med nordlig vind ned till Landsort och sedermera åter segla up i norr och söka sig landstigningsställe, i vester från segelleden.
Detta kräfver sin tid och blifver icke alldeles så lätt.
Således skulle det icke vara så alldeles omöjligt att vi kunde hinna samla oss och försvara oss, om vi nemi. hade tillräckligt mod vapen och folk?
Vi skola således icke allt för mycket låta skrämma oss af den Ryska öfvermakten,. utan söka att afhålla den genom ett väl ordnadt kustförsvar, dervid vi böra tillse, att dels vissa sund blifva öppnade för att lemna fri passage åt vår skärgårdsflotta inom skärgården, dels andra sund tillstängda, såsom t. ex. sundet emellan Boskaps-ön och Gillinge-landet samt vid n.v. ändan af Ut-ö, hvilket ej skulle kosta mera än 50,000 R:dr, men hvarigenom Ryska flottan hindrades att gå direkte till Erstavik och tvingades att gå ned till Landsort.
Då jag således för min del anser den lilla flottan vara af ganska stor vigt för vårt försvar, kan jag icke neka, att jag med förundran fann, att Chefen för Sjöförsv.-Departe rnentet, uti sitt yttrande till Stats-Råds-prot. den dag, då frågan om Femte Uufvud-Titelns anslag blef II.
M. Konungen föredra - Den 1 December. 25 gen, affärdade roddflottan med dessa få ord: »hvad slutligen beträffar roddfartygen, bombkanonsluparne och kanonjollarne samt de öfriga certerna skärgårdsfartyg utan ångkraft, så, ehuru ett blifvande krig möjligen kan fordra en förökning uti antalet af ena eller andra slaget af dessa fartygs certer och man således ock måste derpå vara beredd, synes mig dock, att all nybyggnad af sådana skärgårdsfartyg tills vidare borde upskjutas och stå tillbaka för andra mera vigtiga och större arbeten».
Ilär har ju den lilla flottan fått sin dom.
Då nu Hr Liljehöök säger, att denna flotta är i så godt skick som någonsin, så vill jag icke gå så långt tillbaka som till Gustaf IILs tid, utan endast till Gustaf den Fjerde Adolfs, då vi vid flere tillfällen voro i stånd att med denna flotta manligen försvara oss.
Och om än denna flotta har qvar sin materiel och beväring, så är det dock en sanning, att omkring 170 Officerare, som varit vana att sköta detta vapen, nu saknas eller blifvit instuckne i den stora flottans servis.
Jag vill visst icke allt för strängt klandra dem derför, ty det ligger i menniskans och således äfven i embetsmannens natur att söka sig en sådan plats, der han kan komma i tillfälle att briljera, och dertill är utan tvifvel för den Svenska Sjöofficern den stora flottan lämpligare än den lilla, som endast får ligga inom skären och pejla djupen.
Till följd af de åsigter, jag här haft äran framställa, anser jag mig böra sluta med att framställa följande förslag: att vår skärgårdsflotta måtte af R.
St. erhålla ett rundeligt anslag och återförsättas i sitt gamla, från den öfriga flottan afsöndrade skick, då den hade sina egna Officerare och sin särskidla andel af budgeten.
Att hvad jag nu haft äran anföra, af många skall anses härflyta af klanderbegär, inser jag nog, likasom att det är fruktlöst att emot en sådan tydning protestera.
Jag får således åtnöja mig med mitt eget medvetande, att afsigten ej varit sådan, och slutar nu mitt långa anförande med att tacka R. o. Ad. för den upmärksamhet, den haft godheten skänka mig.
Då det är Hr Brakels förslag, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, vill jag blott i största korthet tillkännagifva, att jag alldeles icke fäster någon vigt vid det säll i form, hvarpå Stats-Utsk. kommer att behandla min motion; det hvad jag hufvudsakligen fäster afseende på är, att den sak, jag omfattat, måtte vinna framgång.
Jag anser mig dessutom böra begagna detta tillfälle för att nämna, att jag icke kan instämma i motiverna för Hr Brakels framställning, äfvensom jag, med anledn. af de vidlyftiga yttranden, hvilka hvälft sig kring mitt förslag, får uttrycka den önskan, att det måtte vid behandlingen inom Stats-Utsk. få framstå för sig sjelf, utan att sammanblandas med frågor, som icke hafva det ringaste sammanhang dermed, äfvensom att det icke måtte tilläggas mig några andra motiver, än dem motionen verkligen innehåller och jag under öfverläggningarne derom framställt.
Här, mine Hrr, kunde jag visserligen och borde måhända äf - 26
Den 1 December. ven stanna, men då Gr.
Frölich behagat gifva mig en erinran derom, att mitt förslag icke vore nog ministerielt, enär detsamma ej till alla delar öfverensstämmer med hvad K. M. i afseende å vårt försvarsväsende föreslagit, vill jag härå svara, att jag ingalunda underkänner den grundsatsen i sin allmännelighet, att det är både önskvärdt och riktigt, att förslag, som innefatta genomgripande sambällsreformer, eller andra för Staten mera vigtiga och omfattande frågor, utgå från Regeringen, men att jag å andra sidan funnit, att denna allmänna sats icke alltid inom vår representation fått en fullt praktisk tillämpning.
Jag påminner mig nemi., att vid våra Riksdagar ganska ofta, uppå enskildta riksdagsmäns framställningar, fattats beslut, som föranledt lika stora och måhända större utgifter än dem, scm ett bifall tili min motion skulle förorsaka.
Initiativet till
Stockholms befästande bör för öfrigt icke sökas i min motion, det ligger i Novembertraktaten, i Regeringens åtgärd att för detta ändamål tillsätta en Komité, och slutligen uti den framställning, som Chefen för Landtförsvars-Depart:tet afgifvit till Stats-Råds-prot. för den dag, då frågan om anslag till Fjerde Hufvud-Titeln förevar i Konseljen, och hvilken framställning K. M. i nåder gillat.
Det är dessa trenne omständigheter i förening, hvilka föranledt mig att proprio molu — jag lägger vigt på dessa ord, mine Hrr — afgifva det förslag, jag inför R. o. Ad. framställt.
För öfrigt, om man än skulle vilja tillerkänna den principen, att initiativet i stora samhällsfrågor bör komma från Regeringens sida, en ännu vidsträcktare tillämpning än som är förenlig med vårt samhällsskick, så torde man dock böra medgifva, att det finnes frågor af den beskaffenhet, att de lika väl, och måhända någon gång bättre, väckas från Representationens än från Regeringsmaktens sida.
Sådana frågor, mine
Hrr, äro de, hvilka, jemte det att deras genomförande kräfva stora upoffringar af nationen, tillika till den grad röra dess innersta lif och hela framtid, att beslutet framstår liksom uttryck af nationens djupaste känslor.
Från en sådan synpunkt har jag betraktat frågan om vår hufvudstads skyddande genom befästningar, och det är på sådan grund jag ansett mig berättigad att derom väcka förslag.
Något vidare har jag ej att tillägga, utan vill blott sluta med uprepandet af den önskan, att StatsUtsk. behagade egna mitt förslag en sorgfällig upmärksamhet, ingå uti en noggrann granskning af frågans beskaffenhet samt inhemta alla de uplysningar, sorn i ämnet kunna erhållas.
Ehuru det endast är Hr Erakels amendement till sin förut afgifna motion, som nu är föredraget och skulle utgöra föremålet för R. o. Ad.-ns öfverläggning, så har likväl Gr.
Frölich upträdt och hållit ett långt föredrag, som egentligen torde få betraktas såsom ett försök att kritisera K. M:s Nåd.
Propos. i dess allmänhet.
Frölich tillåtit sig att i Den 1 December. 27 sådan syftning afgifva anmärkn:r, så må det äfven ursäktas mig, att jag i korthet besvarar dem.
Frölich påstår, att af anslagen till Femte Hufvud-Titeln endast 13,000 R:dr komma den s. k. lilla flottan till godo.
Jag är icke nu i tillfälle att uplysa Gr.
Frölich hur stor summan verkligen är, men om Hr Gr:n bahagade göra ett besök i Förvaltms af Sjöärendena Kammar-Kontor, så skulle han om summornas fördelning emellan stora och lilla flottan erhålla fullständigt besked och finna, att han i sitt berörde påstående betydligt misstagit sig.
För öfrigt bar Gr.
Frölich vidlyftigt utbredt sig öfver skärgårdsflottans förmenta iråkade förfall och omtalat att icke mindre än 70 Officerare lemnat densamma och gått in vid örlogsflottan.
Men jag får härmed erinra, att nästan alla vid den s. k. arméens flotta anställde officerare numera äro döde, så att måhända endast två eller tre af dem ännu äro i lifvet.
Mycket vore väl ännu att tillägga i afseende å Gr.
Frölichs anförande, men jag anser mig ej dermed böra uptaga tiden, helst det nu ej är fråga om sakens afgörande, utan endast om remiss af Hr Brakels förslag till vederbörligt Utsk:s handläggning.
Men en sak tillåter jag mig dock att påpeka, och det är, att jag delar Hr Brakels åsigt så till vida, att om vi skola möta fienden på hafvet, så måste det ske med en stark ångflotta.
Man må i afseende å vårt kustförsvar hysa hvilka tankar man behagar, men jag tror att ingen person med någon sakkännedom vili påstå, att detta försvar numera kan verkställas med en roddflotta.
Under sednare tider hafva sådana förändringar i sättet att föra sjökrig inträffat, att den som talar om möjligheten att försvara en kust medelst en roende flotta röjer, lindrigast sagdt, ett välment oförstånd.
^ Ätski 11 ige ledamöter hördes ropa på propos.
Det måtte åtminstone vara mig tillåtet att anmärka ett ord, som den siste värde talaren begagnat, men, enligt mitt förmenande, ganska väl kunnat underlåtit att fälla.
Han har nemi. sagt, att jag tillåtit mig alt yttra mig öfver saker och förhållanden.
Jag för min del skulle tro, att det är både min rättighet och min skyldighet att fritt uttala min öfvertygelse på detta rum, och att någon tillåtelse således icke kan komma i fråga.
En hög embetsman är naturligtvis berättigad att inom sitt embetsverk föreskrifva sina underordnade, hvad de böra tillåta sig eller icke; men öfver mig, såsom Svenska folkets representant, har ej någon embetsman rätt att befalla.
Dernäst skulle jag vilja säga några ord till Frih.
Sprengtporten, endast för att uplysa honom, att han missförstått mig, om han i mitt förra yttrande tyckt sig märka någon afvoghet å min sida, derföre att han, såsom enskildt representant, framkommit med ett så stort förslag.
En sådan afvoghet är jag långtifrån att hysa, och har ingalunda förbisett, att många vigtiga och lyckobringande beslut hafva af R.
St. blifvit fattade med anledning af 28 Den 1 December. enskildta riksdagsmäns förslag.
Missförståndet är för uppenbart, att jag skulle behöfva derom mycket orda.
Hvad jag velat säga är, att Regeringen är bäst i tillfälle att afgifva förslag i stora, vidt omfattande samhällsfrågor, eller s. k. vitalfrågor, hvilka den enskildte mannen icke kan i deras helhet öfverse.
Sådan är min mening och torde icke behöfva någon vidare förklaring.
Hr Brakels motion omfattar inom det mest inskränkta omfång stora och vigtiga samhällsfrågor.
Under den långa tid jag haft äran deltaga uti R. o. Ad:ns öfverläggningar, har äfven jag understundom tagit Ståndets tid och tålamod i anspråk med anföranden i sådana frågor, men jag vill icke vid detta tillfälle tillåta mig att ingå i en så grundlig granskning af Hr Brakels förslag, som jag anser sakens vigt kräfva, och jag tror dessutom, att, på sätt Hr Gr. o. Landtm, jemväl en gång gifvit tillkänna, det icke är lämpligt, att med långvariga öfverläggningar uptaga en tid, som är afsedd för motioners väckande, Enär frågan måste återkomma, är tiden icke försuten och jag upskjuter således med att bemöta de af Hr Brakels åsigter, hvilka jag icke kan dela.
Jag skall icke uptaga R. o. Ad:ns tid med att vid detta tillfälle ingå med någon utförlighet uti en discussion, der så mycket redan blifvit sagdt och ännu återstår att såga.
Jag vill blott uttrycka den önskan, att Stats-Utsk:s
Hrr ledamöter samt hvar och en af Eder, mine Hrr, som intresserar sig för denna vigtiga fråga, ville taga kännedom af en artikel, som finnes införd uti 19:de årgången af Tidskriften för Svenska Sjöväsendet och har titeln: »Svenska Sjöofficerns ställning m. m.»
Denna artikel innehåller ingenting annat än fakta, och jag har anledning att tro, att den icke allenast är författad utaf en af Svenska flottans talangfullaste och erfarnaste Officerare, utan äfven är ett uttryck af den gemensamma tankan hos denna flottas Officerare, åtminstone till och med kaptensgraden.
Artikeln är, enl. min öfvertygelse, ett fosterländskt nödrop från denna corps, icke efter ökade löner, ty derom innehåller artikeln icke ett enda ord, utan derom, att corpsen måtte försättas i en sådan ställning, att den i större grad, än som nu är fallet, kan motsvara de fordringar, fäderneslandet på dem eger.
Om Stats-Utsk:s medlemmar behagade genomläsa denna skrift, så skulle de, enl. min öfvertygelse, komma till den slutsats, att om än de nuvarande anslagen till sjöförsvaret ganska betydligt ökades, så skulle de ändock icke på .långt när förslå att sätta den flotta, vi redan cga, i ett fullt sjöfärdigt skick.
Under sådana förhållanden, och då det icke torde vara mycket värdt att hafva en stor flotta, om man icke kan hålla den i effektift skick, torde det icke heller vara stort skäl att lyssna till de stora planer, hvarmed Hr Brakel umgås.
Det är med en blandad känsla af obehag och ledsnad, som jag nu ånyo upträder i förev:de fråga.
Jag gör det med obehag, derföre att jag ser mig nödsakad att återuptaga en Den 1 December. 29 mängd satser, sorn jag förut sökt att framställa så klart, som det stått i min förmåga; jag gör det med ledsnad af den orsak, att vår representation är så söndersplittrad, att om jag än på detta rum möjligen skulle kunna förvärfva mig några röster till bifall för det förslag, jag framställt, torde måhända inom de öfriga Stånden få eller ingen träda på min sida.
Men det är likafullt min fasta föresats, att af alla mina krafter söka genomdrifva mitt förslag att få försvaret för mitt älskade fädernesland i första rummet förlagdt utom dess gränser, på hafvet, och i denna föresats styrkes jag af den innerliga öfvertygelsen, att en god, en riktig tanke liknar en bäck, som sväller och blifver å, sedermera vidgar sig till flod och slutligen, undanrödjande alla hinder i dess väg, bryter sig fram — till hafvet.
Såsom ett exempel på sanningen af dessa mina ord, ber jag att få påminna Eder, mine Hrr, derom, att gent emot mig, der borta vid andra Grefve-bänken, står en man, hvilken för ungefär ett decennium tillbaka var den förste, som föreslog införande af jernvägar i vårt land.
Hans förslag möttes af ett envist motstånd, icke allenast från den konservativa sidans största talare, hvilken vi nu på detta rum sakna, utan äfven af det liberala partiets största talare, hvilken vi nyss hafva hört, och dessutom af en hel mängd andra talare af andra och tredje ordningen.
Och nu, mine
Hrr, har detta så envist, så talalangfullt bekämpade projekt vuxit till en höjd, att det icke längre är fråga, om jernvägar skola anläggas, utan i huru slör skala det skall ske, emedan man befarar, att till dessa af allmänna rösten ifrigt understödda jernvägar måhända allt för stora krafter komma att dragas, till mehn för andra lika nyttiga företag!
- Efter denna allmänna betraktelse öfvergår jag till sjelfva ämnet.
Jag har gjort amendementet till Frih.
Sprengtportens motion derföre, att jag anser det vara lämpligare, att R.
St:r, uti skrifvelse till K. M., anhålla, att K.
M. täcktes låta upgöra ooh för R.
St:r framlägga ett förslag till Stockholms befästande, än att R.
St:r, utan någon kännedom om planen för stadens befästning, anslå medel dertill.
Ty då det är R.
St:r som, i Svenska folkets namn, skola anslå de betydliga summor, som erfordras för planens verkställande, böra de, enl. min öfvertygelse, ega rättighet att, innan de bevilja dessa summor, erhålla kännedom af planen för det företag, hvartill de skola användas.
Vidare har jag gjort amendementet till min egen motion derföre, att jag ansett det vara rättare, att om den åsigt, jag deri uttalat, skulle lyckas att tillvinna sig bifall inöm representationen, Regeringen inkommer med ett fullständigt utarbetadt förslag i ämnet, än att förslaget kommer från en enskild person, den der icke kan ega och icke heller eger någon kännedom af sjöväsendet i dessa detaljer.
Af dessa skäl har jag gjort de nu ifrågavarande amendementerna till Frih.
Sprengtportens och min motion.
När jag framställde desamma, trodde jag i sanning icke, mine Hrr, att en så vidlyftig discussion skulle upstå och riktas emot sjelfva det ursprungliga 30 Den 1 December. förslaget, men när så är förhållandet, anser jag det vara min pligt att bemöta de inkast, som deremot blifvit gjorda, äfven om jag dervid nödgas vara något vidlyftig.
Under de sistförflutna 70 åren har vår östra granne inkräktat icke mindre än 34,000 qvadratmil och med sig införlifvat icke mindre än 25 milhr själar.
Dess politik har varit, och tyckes ännu vara, en ihärdigt fullföljd eröfringspolitik, hvilken nu sednast röjt sin tillvaro genom ockupationen af Donau-Furstendömena.
Då man således ser, att Ryssland fortfarande rufvar på landvinningar, måste det äfven, enl. min öfvertygelse, vara en skyldighet för de Stater, hvars länder ligga Ryssland närmast, att motsätta sig och söka stäfja detta eröfringsbegär.
En af dessa Stater är Skandinavien, och ehuru, till vår lycka, Englands intresse är så förenadt med vårt, att Ryssland icke kan, med hopp om framgång, tänka pä att företaga ett eröfringskrig emot oss, då England är i tillfälle att, med sin väldiga sjömakt, genast skynda till vårt bistånd, kan det likväl inträffa, att sistnämnde land är förhindradt att lemna oss all den hjelp, vi behöfva.
Det är icke otänkbart, mine Hrr, att största delen af Englands flotta kan blifva sysselsatt på andra håll.
Det är icke så alldeles gifvet, att det nuvarande förbundet emellan Frankrike och England ej kan uplösas.
Dessa länders
Statsförfattningar äro för det närvarande högst olika, enär det ena landet styres af en enväldig monark, det andra åter är fritt, under en konstitutionel styrelse, och under sådana förhållanden, många andra att förtiga, kan förbundets varaktighet blifva vanskligt.
Utbryter fiendtlighet emellan dem, måste Sverige vara betänkt uppå att till största delen sjeift afvärja det våld, som slugt afvaktat ett sådant tillfälle och då först med kraft kommer att resa sig emot oss.
Då upstår frågan om lämpligaste sättet för vårt försvar.
Uti motiverna till min motion har jag redan visat, att en reträtt till Carlsborg, eller det s. k. centralförsvaret, är att lemna i sticket Stockholm och allt landet norr om Mälaren.
Att ett sådant försvarssystem är högst felaktigt, skall jag nu ytterligare söka att ådagalägga, samt i och med detsamma söka öfvertyga Gr.
Frölich om omöjligheten att med en skärgårdsflotta, och isynnerhet med en roende sådan flotta, förhindra en landstigning på vår kust.
Jag tror, att den värde Gr:n bör medgifva, att om vi på sjön skulle möta en sådan sjömakt som Rysslands, hvilket 'eger ej allenast en stor örlogsflotta, utan äfven en skärgårdsflotta, större än vår egen, så måste vi åtminstone hafva våra stridskrafter till sjöss samlade inom en mindre rymd.
Det vore redan ganska mycket uträttadt af vår skärgårdsflotta, om den kunde hindra en landstigning emellan Furusund och Södertelje eller Tullgarn.
Jag tror det visserligen icke, men vill antaga, att det vore möjligt, i hvilket fall skärgårdsflottan utan tvifvel borde omhuldas, såsom varande ett värn, en sköld för den vigtigaste delen af Sverige.
Men att vilja utsträcka denna skärgårdsflottas verksamhet utöfver dessa Den 1 December. 31 punkter, anser jag för min del vara bestämdt oriktigt och omöjligt.
Låtom oss t. ex.^förutsätta, att Ryssland utrustar sjöexpeditioner i Helsingsfors, Abo, Reval, Riga, med en bestämd gemensam mötesplats någorstädes vid Svenska kusten.
Huru skall då vår skärgårdsflotta erhålla kännedom om denna mötesplats eller platsen för Ryssarnes tillernade landstigning?
Det är ju alldeles omöjligt att i tid erhålla en sådan kunskap.
Vår flotta kan icke hafva några krypare, några kunskapare på Östersjön, när Kyska flottan beherrskar denna sjö.
Eller håfven J, mine Hrr, under det sista kriget, hört omtalas, att
Ryssland utskickat ett enda ångfartyg för att kunskapa och se efter, hvar de allierades flottor lågo?
Jag åtminstone har ej hört omtalas något sådant.
Då Ryssland är fullkomligt herre på Östersjön, är det således för oss alldeles omöjligt alt veta, hvar Ryssarne ämna landstiga.
För att visa att denna landstigning kan ske med en större styrka, ja så stor, att den ganska väl kan försvara landsstigningsplatsen emot våra trupper, ifall de voro fienden der till mötes, vill jag uplysa Gr.
Frölich, att ett linieskepp kan intaga 3,000 man, och således kan Ryssland på 16 linieskepp öfverföra 48,000 man, en truppstyrka, som utan tvifvel måste anses vars tillräcklig att försvara landstigningsplatsen, till dess en lika stor styrka hinner blifva öfverförd.
Detta torde vara tillräckligt för att bevisa, att Svenska skärgårdsflottan aldrig kan förhindra fiendens landstigning på vår kust.
Jag har sagt, att reträtt till Carlsborg är upoffring af Stockholm och norra delen af Sverige.