Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De namn, han anfört, tillhörde visserligen icke lumpna författare eller vanliga tänkande menniskor, ej heller män af det yngre slägtet.
Kejsar Joseph och den store Engelska statsmannen Pitt, ehuru dessa personligheter icke synnerligen väl sammanstå, voro nemligen de hvilka Pir Printzensköld framhöll.
Emellertid, då jag hörde dessa, enligt hans åsigt förmodligen all motsägelse förkrossande namn tätt och ofta framdragas, rann det mig i sinnet, att det för den sednare troligen var en lycka att hans död inträffade så tidigt som skedde.
Han hade möjligen eljest kommit att dela Sir Kobert Peels öde, hvilken sistnämnde säkerligen äfven var föremål för
Hr Printzenskölds beundran löre den tidpunkt då han för England bröt dess nya framgångsrika bana.
Hvad som på den sanna statsmannen sätter prägel är nemligen det, att han, med öppen blick för sin tids förhållanden, efter den lämpar sin statskonst.
Han känner sitt mål, och dröjer lika litet att framgå emot detsamma, så fort inre utveckling sådant medgifver, som han å andra sidan upförer framtidsbyggnader, för hvilka samma utveckling icke lemnar stöd.
Dock detta i förbigående.
Man säger att den frihandel, som påstås ligga till grnnd för vår tull-lagstiftning, undergräfver vår industri och Statens finanser; och man begär skydd för den förra, att de sednare äfven må upblomstra.
Innan jag svarar häruppå, önskar jag, för att undvika sväfvande uttryck, å min sida få veta hvad med frihandel menas, och hvad med skydd.
— Det finnes en frejdad författare, Carey, hvilken för 2:ne år sedan af trycket utgifvit åtskilliga bref till Presidenten uti Nord-Amerika, ett arbete, som gerna af det stränga Den 1 Jun i. skydds-systemets anhängare anföres.
Jag har noga genomläst detsamma, dels för att erhålla uplysning om skälet till den förändring uti författarens princip, dessa bref ådagalägga, dels för att tillse huruvida den tillämpning af den på vära förhållanden, som uti en brochyr blifvit gjord, eger giltigt stöd.
Hvad detta sednare beträffar, tror jag att brochyrens författare fullkomligen förbisett, eller åtminstone allt för mycket underskattat brefvens hufvudsakliga karakter.
Denna är nemi. skarpt framstående polemisk.
Polemisk emot England, emot Federalstyrelsen, och snart sagdt emot allt, utom det, hvaremot en Amerikanare icke polemiserar, nemi. folklynnet och landets egendomliga förhållanden.
Och dock vore det emot dessa som polemiken företrädesvis holde riktas, om bot för det enda. författaren skildrar, skulle kunna beredas.
Att denna sanning icke af honom fullkomligt blifvit förbisedd, synes äfven utaf på ett par ställen flyktigt anförde, och upmärksamheten liksom undanhållna, meningar.
Sålunda framskymtar det uti utdrag af ett bref ifrån Clay.
Men då, såsom nyss nämndt är, det föreföll sig svårt att allvarligen framhålla yttersta grunden till det onda, och författarens mål icke heller derigenom skulle blifvit upnåddt, måste andra syndabockar upletas.
Följden härutaf har likväl blifvit, att, oaktadt författarens onekligt stora talang, inkonseqvenser uti bevisning, och påtagliga öfverdrifter, att ej säga mera, uti upgifter. uti haus många gånger nämnde bref öfverflöda.
— Här är likväl ej stället att ingå uti en bevisande kritisk granskning af detta arbete, en granskning, ifrån hvilken jag å annor tid och ort ingalunda skall rygga tillbaka.
Blott en anm. vill jag göra; den nemi., att om, med hänsyn till Sverige, någon slutsats af hvad författaren anfört skulle dragas, denna sannerligen icke utfaller ofördelaktigt för den tull-lagstiftning vi uti närvide stund ega.
Icke nog med att författaren på åtskilliga ställen uttalar sitt gillande af denna; den indirekta slutledningen af hans yttranden uttalar ännu mera bestämdt i samma syfte.
Då han nemi. framställer såsom ovilkorlig följd af frihandel, sådan han upfattar denna, industriens snabba undergång, och åter, såsom ett osvikligt tecken att ett skydds-systern är tillämpadt, samma industris blomstrande tillstånd, följer oafvisligen härutaf — då ingen torde vilja påstå att vår industri visar något aftynande — att ett skydds-system, enl. hvad författaren med ett sådant förstår, för vår lagstiftning ligger till grund.
Om detta arbete må emellertid omdömet utfalla aldrig så olika, en obestridlig förtjenst har dock författaren, den att noggrannt och klart bestämma hvad han med sina uttryck förstår.
Begagnande ordet frihandel, säger han äfven hvad frihandel, enl. hans upfattning af en sådan, är.
Hans definition på frihandel lyder: inga skyddstullar.
Nu må det väl vara möjligt att på Hr Printzensköld, och några få med honom liktänkande, det misshagliga ordet »fri», hvilket obestridligen på många ställen uti vår tulltaxa förekommer, så bländar ögat att det ej uti taxan förmår skönja något annat, och att dessa Hrr sålunda finna nyss anförda definition fullt tillämplig på densamma.
De åter, som både kunna och 74 Den i Jani. vilja närmare granska nämnda tulltaxa, skola snart finna att ofvan anförda lilla ord ingalunda på vinst och förlust är omkringkastadt, utan att tvertom ett noga följdt och väl afvägdt system ligger till grund för dess användande.
Och hvilket är väl detta system?
A ena sidan tullfrihet vid import af förnödeuhetsvaror och råämnen.
A andra sidan skyddstullen för de artiklar, som äro föremål för inhemsk produktion, äfvensom finanstullen på åtskilliga andra utländska förädlade varor, de förstnämnda så afvägda att de ej medgifva att denna produktion med lojhet och vårdslöshet handhafves, men deremot, der industrien med kraft och omsorg bedrifves, fullt motsvarar dennas behof; ett skydd således, som tvingar och lifvar till täflan och manar till verksamhet.
Endast få undantag eger ifrån detta system rum, och dessa föranledda af orsaker, som af hvar och en lätt kunna fattas.
Statens behof af tullinkomster har vållat att på några få af de förnödenhetsvaror, som till största mängd införas, en låg tull blifvit bibehållen.
Tullfrihet åter eger rum för några förädlade artiklar, der dessa i sin ordning såsom råvaror ingå och till myckenhet förbrukas af andra industrigrenar och der den inhemska produktionen af den väl utan skydd kan bestå.
De betydligaste och nästan de enda af dessa artiklar äro: fartyg och båtar med tillbehör, tackjern, stångjern och stål, plåtar, bleck och spik till bearbetning och förhydning, papper, förhydnings- och press-, samt redskap, machinerier, ångmachiner och ångpannor.
Om tullar å desea artiklar sattes, blefve deli gifna följden att, hvad fartyg m. m. beträffar, frakthandeln och, hvad de öfriga angår, all den industri, som i så hög grad förbrukar eller betjenar sig af den, skulle antingen fördyras eller med större svårighet bestå.
Den inhemska produktion af dessa anförda artiklar är äfven kraftig nog att kunna undvara allt skydd, och vill jag endast såsom bevis häruppå anföra att t. ex. tillverkningen af redskap och machinerier m. m., oaktadt brist på skydd, stigit ifrån ett värde af eirka 700,000, hvartill den år 1845 upgick, till det af nära 4,500,000, som den år 1857 utgjorde.
Man torde utan svårighet erkänna, att dessa nu anförda undantag väl kunna sammanstå med det system, jag ofvan framhöll såsom det, uppå hvilket vår tull-lagstiftning är byggd.
Att detta system åter åt en naturlig och kraftigt framåtsträfvande industri bereder de fördelaktigaste vilkor, under hvilka en sådan kan arbeta, lära få vilja förneka.
Och om de äfven ville det, skulle erfarenheten emot dem upträda.
Ty huru har väl följden af detta systems tillämpning hos oss visat sig.
Inom en måhända exempellöst kort tid har, i st. f. den lojhet, det haudtverksmessiga sätt, hvaruppå större delen af vår industri bedrefs, friskt lif ingjutit sig i densamma, associationer ingåtts, och förenade krafter gifvit åt den en utveckling, som i sanning är förvånande.
Jag vill till stöd. för detta mitt påstående anföra några siffror.
Då Hr Printzensköld upgifvit att det af honom s. k. frihandelssystemet med 1848 års tulltaxa tog sin början, vill jag till utgångspunkt taga förhållandet några år förut eller år 1845, och Den 4 Jani. 75 dermed jemföra det 10 år sednare, eller år 1854, hvartill jag slutligen skall bifoga enahanda upgifter för år 1857.
Ser man nu först till samma tillverkningsvärde uti alla fabriker uti riket, Motala mekaniska verkstad ibland dem inbegripen, finner man att detta upgick till 1845 1854 1857 rdr rmt 25,957,692. 44,407,565. 65,764,150; utvisande således på de första 10 åren en ökning af öfver 71 proc. och på de 13 af öfver 153 proc.
På de sist anförda 3:ne åren är ökningen 48 proc.
I sanning ett resultat, som icke bör afskräcka ifrån fortgången på den bana, som under dessa år varit beträdd.
Och må ingen säga att denna stegring uti produktion endast varit en följd af en feberaktigt updrifven spekulationslusta, oell ingalunda utvisande produktionens normala tillstånd.
Äfven uti detta påstående skulle man jäfvas af talande fakta.
Ty om man tillser huru förhållandet var år 1858, midt under den värsta kris, Sverige, tillika med större delen af Europa, på länge genomgått, en kris, som nödvändigt på all handel och industri måst verka särdeles hämmande, så finner man visserligen att sagde år tillverkningsvärdet nedgått till 5 4,143,328, men äfven denna siffra utvisar dock en stegring emot 1845 af öfver 100 proc. och mot 185.4 af nära 22 proc.; ett resultat, som få andra länder torde hafva att förete.
Annu mera lärorikt för bedömaude af industriens framsteg, och det sätt hvaruppå den blifvit bedrifven, blifver ett mera specifikt skärskådande af förhållandet vid olika fabriker.
Uti nedanstående tabell skall jag af detta lemna ett sammandrag, utvisande antalet fabriker och tillverkningsvärdet vid särskilda industrigrenar.
1845 1854 1857 antal tillverkn. antal tillverka, antal tillverka, fabriker värde fabriker värde fabriker värde Born.- och Linne-fäbr. . 34, 707,954.
•27, 1.854,645. 30, 3,435,437.
Klädes-fabriker . . . 128, 7,397,130. 109, 7,429,681. 105, 10,621,887.
Mek. born.-spinnerier . 9, 2,011,047. 14, 6,282,981. 20, 10,479,372.
Strump-fabriker . . 25, 59,229. 15, 261,147. 18, 447,216.
Tobaks-fabriker 89, 1.724,739. 87, 3,292.499. 95, 4,711,077.
Pappers-bruk . . 87, 1,097,020. 87, 1,586.090. 80, 1,946,349.
Läder-fabriker . 336, 1,071,738. 535, 2,808,837. 561, 3,700,419.
Glas-bruk . . . . 14. 536,939. 17, 1,133,085. 17, 1,305,572.
Porslins-bruk , . . 2, 425,660. 2, 563,865. 2. 874,879.
Oljeslagerier . . . . 49, 411,125. 60, 1,390,678. 49, 1,223,560.
Stearinljus-fabriker s. 51,300. •3, 261,000. 3, 458,475.
Såpsfjuderier . . . 17, 146,728. 10, 273,448. 9. 647,965.
Mekaniska verkstäder . 25, 706,581. 29, 2,087,638. 37, 4,454,450.
(Motala inbegripen)
Div. mindre fabriker . 919, t 1,353,030. 629, 1,415,469. 598, 1,875,174.
Innan jag öfvergår till att påpeka de märkliga uplysningar, ofvanstående tabell lemnar, önskar jag först tillägga upgift på antalet arbetare under samma år vid samtliga fabriker, och det tillverkningsvärde, som på hvar och en sådan sig belöper.
Antalet utgjorde (utom vid Motala, för hvilken verkstad upgift ej finnes): 7G Den 4 Juni. 1845 1854 1857 16,826. 25,032. 27,433.
Delas nu förut upgifna tillverkningsvärde under nämnde 5r med sagde antal arbetare, upstår för hvar och en ett tillverkningsvärde af: 1845 1854 1857 1,522. 1,740. 2,355.
Granskas nu dessa tabeller, slår genast i ögonen icke allenast den ofantliga tillväxt uti produktion, som upstått, utan änhu mera kanhända att denna produktion på ett ganska märkligt
Sätt omgestaltat sig.
Man finner nemi. af den att samtidigt med produktionens stegring, antalet verkstäder eller fabriker, så ock arbetarenas antal, betydligt nedgått uti förhållande till denna produktion.
Industrien, tvungen till täflan med utländska alster, har, för att uti den kunna bestå, måst, såsom jag förut redan nämnt, afkasta sig sin gamla lojhet, och tillämpa förbättrade arbetsmethoder.
Det gick ej mera an för t. ex. en ylleväfnads-fabrikant, att bedrifva sin rörelse med några få gammalmodiga väfstolar, endast med handarbete drifna.
Detta dyra arbete måste, hvad möjligt var, emot ett af maskiner förrättadt utbytas, och ångans, vattnets krafter tagas till hjelp.
Kapitalstyrka behöfdes i och för allt detta och associationer skänkte en sådan.
Vinsten af den såväl materiella som intellektuella lyftning, industrien genom allt detta vunnit, är påfallande.
Se på förut anförda siffror.
Industriens starka utveckling visar dess trefnad och välbestånd.
Då kändt är att intet arbete är så dyrt som handarbete, och då numera fullt
Vj af det fordna handarbetet är emot maskiners arbete utbytt, ett arbete som dessutom alltid är jemnare och bättre (se här ofvan tillverkningsvärdet på arbetare åren 1845 och 1857), följer härutaf att med samma, och äfven högre, vinst för producenten än förr, varans pris för producenten kan blifva billigare, på samma gång varan äfven biifver bättre.
Huru kan man väl, med dessa fakta för ögonen, påstå att vår industri lider genom brist på skydd.
Att den icke lider ligger för öppen dag, och då för våra industriartiklar, tagna i deras allmänhet, tullsatser äro fastställda af 12, 15 till 30 proc., och stundom derutöfver, af varans värde — hvartill ytterligare bör läggas frakt och andra omkostnader vid importen —, torde samma industri af skydd ofta hafva snarare mer än mindre än den behöfver.
Men, säger Hr Printzensköld och några med honom, detta är icke deras förtjenst, som genomdrifva den nya tulltaxan.
Steget hafva dessa ännu icke vågat taga fullt ut, men deras innersta sträfvande är att uphäfva hvarje skydd.
Jag svarar häruppå att ingenting berättigar till ett sådant påstående.
Hvarken jag, eller de som fäktat i samma led med mig, hafva någonting yttrat, som gifver stöd ät detsamma.
Hvad mig beträffar, anser jag tvertom att under vissa förhållanden ett skydd, och t. o. m. ett högst kraftigt sådant, af statsklokhet betingas.
På samma sätt som den enskilde, om han vill grunda en rörelse, förbättra sitt jordbruk, göra en odling m. m., på detta måste nedlägga ett förlag, som först efter åtskilliga Den 4 Juni.
TT år blifver räntebärande och vinstgifvande, på samma sätt måste äfven Staten, om den önskar se en ny naturenlig industri hos sig upstå, underhjelpa denna med ett förlag, enär, ofta åtminstone, eljest den enskilde icke skulle våga på densamma nedlägga kapitaler och ensam inlåta sig i strid och täflan med en främmande stats fullvuxna industri, hvilken genom kapitalets och den redan förvärfvade arbetsskicklighetens förenade krafter skulle blifva honom öfvermäktig.
Skyddet, eller — hvad som är detsamma — det högre pris, Staten för en tid ålägger konsumenterna för samma industris produkter, blifver detta förlag.
Men — för att fullfölja min ofvan gjorda liknelse — på samma sätt som den enskilde icke nedlägger sitt förlag utan beräkning på framtida vinst, och hans företag, om det icke gifver sådan, är oklokt och måste öfvergifvas, på samma sätt bör Staten icke heller göra sin upofFring, utan att af den emotse en framtida vinst.
Och denna vinst består för henne deruti, att ifrågav:de industris produkt erhålles för billigare pris än då den ifrån utlandet, fördyrad genom transporten, måste införskrifvas.
Förlags-skyddet bör derföre i mån af industriens tillväxande styrka inom kortare tid nedsättas och kunna försvinna.
Der så ej kan ske, har Staten handlat obetänkt, är upoffringen gagnlös, och kan ej på bekostnad af nationalvälståndet fortsättas.
Men härvidlag bör man betänka att uti detta sednare fall för de enskilda kapitaler, som uti denna industri blifvit nedlagda, följer ruin.
Staten bör derföre på det noggrannaste tillse att den icke genom sitt åtgörande inlockar dessa kapital uti industriföretag, som ej för landet äro naturliga.
Och väl är att bemärka att alla icke äro det.
Jag riktar dessa ord till dem, hvilka, lika med Hr Printzensköld, äflas att hos oss framkalla hvarje art af industri.
Försöket skall icke lyckas, äfven om Statens välstånd för detsamma upoffrades.
Och detta är sannerligen icke heller att beklaga.
Det ligger nemi. en, visserligen ofta förbisedd, men dock stor välgerning och en djup tanke förborgad deruti, att egendomliga naturförhållanden uti särskilda länder framkalla olika industri.
Den beröring dem emellan till tvungne utbyten, som derigenom framkallas, alstrar äfven de idéernas och kunskapernas utbyten, hvilka mäktigare än något annat, näst religionen, befrämja civilisationens framsteg.
Ett motsatt förhållande åter, en hvarje lands sjelftillräcklighet, skulle medföra en barbari befordrande isolering.
Må man derföre icke våldföra försynens vägar.
Ät arbetsam omtanka ger hvarje land föda nog
Jag nämnde nyss såsom ett desideratum, att förlagsskyddet. inom kortare tid bör kunna uphöra, på det att genom sänkning af pris å vara denna prisskillnad må komma tillfredsställandet af andra behof till godo.
Få länder äro likväl af naturförhållanden så gynnade, att all deras, äfven naturliga, industri kan undvara ett skydd, och Sverige tillhörer icke dessas antal.
Industrien har hos oss särskilda svårigheter att kämpa med.
Jag alser här mindre de tillfälliga, hvartill jag räknar den k redi t försa lj n ilig, som hos oss beklagligtvis är så allmän, och som till en del af bristande inre vexelrörelse uppehälles, men som för längre tid förhåller industri - 78 Den 4 Juni. idkarens rörelsekapital; den bundna räntan, som försvårar kapitaltillgången ; den ännu befintliga svårigheten att erhålla skickliga arbetare uti hvarje särskildt fack, en svårighet som fördyrar arbetet mindre genom de höga arbetslönerna, än derigenom att industri-idkaren, äfven under en dålig konjunktur, måste behålla och löna arbetaren för att vara säker uppå att, då konjunkturen förbättrar sig, hafva arbetsskicklighet att tillgå.
Dessa svårigheter äro dels öfvergående, dels beroende af lagstiftningen att häfva.
Dit höra i första rummet länge stängda kommunikationer, tvingande till å ena sidan tidiga och stora förlag och medförande å den andra fördröjd afsättning af tillverkad vara. till följd af hvilka båda icke allenast en betydlig ränteförlust upstår, utan äfven större kapitaler behöfvas, än fallet vore, om rörelsekapitalet raskt kunde omsättas.
Sveriges aflägsna läge ifrån produktionsorten för åtskilliga skrymmande råvaror — särskildt är ibland dem att nämna stenkol — fördyrar äfven transportkostnaden.
Dessa förhållanden måste naturligtvis, om allt skydd uphiifdes. förlama mången industri uti dess täflan med en utländsk af lyckligare naturförhållanden gynnad, och detta icke allenast till mehn för henne sjelf, utan äfven för annan industri, som uti henne fann en afnämare, men nu på fjärmare marknad och med dyrare transportkostnader måste söka sin afsättning.
Ett måttligt tullskydd är således för åtskillig hos oss varande industri af nöden.
Men, såsom förut nämndt är, endast fåkunnighet eller blindhet kunna förneka att vår tulltaxa skänker ett sådant.
Mitt anförande har redan blifvit så långt, att jag endast roed få ord vill bemöta det påstående, som göres, att vår liberalare än förr tull-lagstiftning, genom en befordrad högre import, undergräfver Statens finanser.
Redan förut har blifvit anmärkt det vilseledande, som ligger uti en jemförelse emellan KommersColbii upgifter öfver importen nu, då lurendrejeriet nedsjunkit till en obetydlighet, och förr, då endast af artikeln väfnader detta lurendrejeri bevisligen upgick till många millioners värde.
Det har äfven blifvit påpekadt luiru litet tulltaxan, och ett af henne föranledt fördyrande af vara, förmå inverka på importen, så länge kreditlagstiftningen underlättar den alltför allmänna seden hos oss att lefva på andras tillgångar och att icke efter egen inskränka sin förbrukning.
Väl vore om man allvarsamt behjertade detta förhållande och icke envist löpte efter en tom skugga — reform i tull-lagstiftningen — och derigenom lät roten af det onda oupryckt stå qvar.
Slutligen hafva äfven blifvit framhållna de många, många millioner, som på sednaste år till vårt jordbruks förbättrande och till grundläggande af nya fabriker blifvit nedlaggda.
Till allt detta, hvarom jag nu ej vill orda, skalk jag endast lägga ett förhållande, som allt för litet blifvit upmärksammadt, och detta är arbetareklassens så högst betydligt stegrade konsumtion.
Det nya, friska, kraftfullt sträfsamma lif, som inom hvarje rörelse utvecklat sig, har försatt arbetaren uti en olika ställning emot förr.
Arbetets ifriga efterfrågan har högt upjagat arbetslönerna och dessa åter hafva hos ar - Den i Juni. 79 befaren framkallat en förbrukning, mångdubblad emot förr.
Att denna ökade förbrukning, att arbetarens högre välstånd, är ett godt, torde blifva svårt att förneka, äfven under medgifvande utaf att större sparsamhet, att tillgångarnas bättre användande än som vanligen hos våra arbetare är fallet, vore att önska.
Men detta mäktar endast sed, ej lag, att åstadkomma.
Emellertid ligger uti denna förbrukning, äfvensom uti våra fabrikers, orsaken till den förhöjda import, som eger rum, och lätt är att öfvertyga sig derom, om man uti import-tabellerna tillser hvilka artiklar hafva den drygaste andelen uti denna ökning.
Endast af artiklarna kaffe, bomull och stenkol stiger denna ökning på 20 år till cirka 20 railhr.
Skulle man derföre tilltro sig att genom tulltaxan verksamt kunna reglera och nedsätta importen, då är det de för fabrikerna behöfliga råvaror, då är det de artiklar, hvilka hufvudsakligen äro föremål för arbetarens konsumtion, hvilka genom höga tullar skulle fördyras, att importen af dem blefve förminskad.
Om handelsbalansen derigenom blefve förbättrad, känner jag ej; men säkert är, att välmågan blefve mindre och framtiden stängd.
Jag borde visserligen tinna mig i hög grad smickrad af den upmärksamhet, den siste värde talaren egnat min obetydliga och ringa person.
Likväl tillåter jag mig den förmodan, att detta anförande egentligen gäller en annan ledamot af detta Stånd, hvilken hyllar lika åsigter med dem, som af mig blifvit uttalade.
Imedlertid och eftersom Gr. af Ugglas nu för oss hållit en föreläsning i national-ekonomien, i alla dess grenar, hvilken föreläsning jag dock måste tillstå varit mig alldeles omöjligt att följa i alla dess detaljer, vill jag genmäla några af de punkter, på hvilka min upmärksamhet företrädesvis blifvit fästad.
Jag vill då lil! en början uplysa Hr Gr:n derom, att jag i de anföranden, jag förut afgifvit, ieke åberopat M:r Peel som något exempel och såsom bevis för mina påståenden; men jag ångrar verkligen att så icke skett, emedan jag i hans förfarande tror mig finna ett af de kraftigaste stöd för den grundsats jag hyser.
Således tillåter jag mig fråga Gr. af Ugglas, huruvida M:r Peel städse och alltid hade varit af den åsigt, som föranledde honom att öfvergifva skyddstullsystemet i afseende å spanmålslagarne?
Nej! han hade tvertom varit en bland de ifrigaste förfäktarne för spanmålslagarnes bestånd.
Och så stor var denne mans skarpsinnighet, att denna åsigt tvifvelsutan af honom ej blifvit med sådan ifver, då han var ledamot af Parlamentet, förfäktad och försvarad, så framt han icke ansett Englands jordbrukare vara i behof af det skydd, som spanmålslagarne för dem innefattade.
Derföre skulle man mycket misstaga sig, om man tror, att han öfvergifvit en så vigtig grundsats, som skyddet för Englands jordbruk, om han ej först genom detta skydd hade bragt upp spanmålsproduktioneu till en sådan höjd i England, att den var öfverallt i behof att skyddas från täflan af andra länder.
Och så långt, som det Engelska jordbruket, lärer val ingen vilja påstå att vårt jordbruk hunnit i fullkomlighet. 80 Don 4 Jani. Gr. af Ugglas har frågat hvad frihandel och skydd betyda.
De difinitioner, Hr Gr:n upstiillt till svar på denna fråga, kan jag lika litet gilla, som jag förmår begripa den djupa betydelse, som naturligtvis skall ligga i Hr Gr:ns yttrande, att en skyddstull bör vara så afvägd att den 1 ifvar och tvingar industrien till utveckling.
Det lärer vara den adle Gr:n ensamt förbehållet att veta, på hvilken punkt skyddstullen bor befinna sig, för att ega denna förunderliga egenskap.
För min del ar jag nog enfaldig att tro, att det är afsättnings-tillfällen, befrämjade genom skydd från allt för stor utländsk täflan, som utgöra det säkraste medlet till industriens utveckling och förkofran.
Så tänkte man till dess frihandels-theorierna hunno taga öfverhanden vid Hådsbordet; och frågar Hr Grin, om väl vår industri, från den tid vårt nya statsskick infördes och intill 1848, gått tillbaka, under hvilken tid skyddstullsystemet oafbrutet var gällande?