Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är bland reservanternas antal och kan ej dela den öfvertygelse, som betänk, innehåller; men då jag hyst lika åsigt med de personer, hvilka icke hört till pluraliteten, torde jag äfven fä framlägga några af de grunder, sorn ledt den motsatta sidans åsigter, samt upptaga till besvarande något af hvad Hr Tham anfört.
Hr Tham har synts förespegla oss en hel hop olyckor, i fall reservanternas åsigt i sin helhet blifvit antagen.
Han har likväl yttrat sig, att han trodde frihet i näringen vara gagnelig.
Jag kan å min sida försäkra, att frihet i näringen varit det, sorn legat till grund för den liberala sidans åsigt.
Så vidt jag kunnat fatta Hr Tharns anförande, fotade det sig på, att den liberala användnin - Den 7 Juli f. m.
•9* gen af brännvinsbränningen skulle utesluta husbehofsbränningen.
Detta har ej varit meningen, men väl att, sedan brännvinshandteringen rotfästat sig på ett sätt, som nu är förhållandet, söka ställa husbehofsbränningen i den kategori, den bör vara, då nu deremot den icke är, hvad man vill förespegla den vara, utan helt enkelt urartat till en outvecklad fabriksbränning.
Jag har ansett nödigt och såsom ett oeftergiflig! vilkor för ett systematiskt ordnande af denna handtering, att dessa olika slags brännvinsbränning skiljas åt.
Blir husbehofsbränningen afskiljd, så att den endast blir ett hushållsbestyr, bör skatten blifva högst ringa eller ingen; blir åter tillverkningen en fabrication, så ser jag ej, hvarföre ett apparat, för det att det går sämre, skall betala mindre.
Skatten bör drifva näringen framåt.
Här har blifvit ytlradt af Frih.
Boye, att man borde söka sätta den stora och iilla jordägaren i samma kategori derigenom, att hvar och en skattar i samma förhållande, sorn han producerar.
Jag har sökt i detta afseende, så mycket jag kunnat, komma till detta resultat; men jag ser ej annat medel dertill, än beskattning efter productionen.
Den hafva TJtskin ej velat antaga, de hafva velat blifva vid pannbeskattningen; men det tror jag ej kan fylla samma rättvisa ändamål.
Skatten borde erläggas, ej efter den production, som uppgifves, utan efter den, som kan åstadkommas.
Detta har varit de grunder, hvarifrån jag, äfvensom de personer, hvilka i något afseende varit med mig liktänkta, utgått.
Här har blifvit framstäldt, att om man skulle låta förleda sig att ingå på den vägen, att brännvinsbränningen blefve en fabriksnäring, skulle fylleriet tilltaga.
Detta har äfven varit ett skäl, som inom Utskin blifvit af den öfvervägande åsigten begagnadt; men jag torde få fästa uppmärksamheten derpå, att så länge det brännes med en mindre fullständig redskap, blir varan ej duglig till annat än att supa opp; men införes ett bättre system, kan man hoppas, att här som i andra land den fabrication, som uppkommer, kan ingå i verldshandel och ej behöfva consumeras på krogen.
Med Hr Tham kan jag ej instämma deruti, att någon jemnförelse emellan Sverige och andra länder ej i detta afseende skulle kunna äga rum.
Jag ser ej, hvarföre varan från det ena landet skulle ratas mera än från det andra.
Orsaken, hvarföre ej redan Svenska fabricationen i denna väg utgör ett ämne för den större handeln, tror jag vara, att vår vara är dyrare än andra länders i anseende till productionen och för mycket voluminös för en längre transport.
Afhjelpas dessa båda olägenheter, torde hindren till en del vara undanröjda.
I öfrigt vill jag ej ingå i någon vidare recension af betänk., som af värda talare redan skett.
Det har så många brister, att den, som deltagit i dess uppgörande, väl känner dem, och R. o. Adis ledamöter torde vara dermed väl bekanta.
Bland andra oformligheter, 19’ Deri 7 J uli t. m.' finnes äfven en, som ensam gör betänt. värdt en återremiss, den, hvilken Frih, Boye anmärkt, nemi. 17 §.
Boye har vidare äfven anmärkt, att, den minsta jordbrukaren skulle få rättighet att bränna och ansett detta orätt.
Jag inlåter mig ej i svar derpå; men jag får blott nämna, att det är en conseqvens af den stadgade principen, att bränningsrättigheten skulle åtfölja jordbruket.
När den blifvit antagen, borde alla, som idka jordbruk, äfven få begagna denna lätt.
Återremiss är yrkad af flera ledamöter.
Det skulle fägna mig mycket, om något dermed kunde vinnas och betänk, i antaglig form återkomma; men jag tvekar ej att säga, att jag misströstar derom.
Bland annat till stöd derför vågar jag yttra, att af Utskrns 96 ledamöter tror jag ej, att det finnes en, sorn är nöjd med betänk.
Conflictei! af de enskilda interessena har varit till den grad stor, att ingen enhet funnits.
I afseende på beskattningen tror jag visserligen, att någon enhet skulle vara möjlig att vinna; men i den oeconomiska frågan blir det nära nog omöjligt att förena de olika åsigterna.
Det är af sådan anledning jag skulle yrka afslag af detta betänk.; och i händelse det förslaget bifölles, skulle jag väcka den motion, att B.
M. anhålla, att K. M. taktes gifva R.
St. del af de grunder i öeconomiskt hänseende, enligt hvilka K.
M. är sinnad att utfärda författningen ang:de brännvinsbränningen, på det att R.St., i enlighet dermed, må kunna besluta beskattningen å denna näring.
Det är ingalunda för att icke folket må uttrycka sina önskningar, som jag framställer detta, utan derföre, att jag tror, att ej de riktiga önskningarna framkomma, emedan åsigterna, i hvad det oeconomiska af frågan beträffar, städse skola vara i strid och jemnkningen således åstadkommas blott genom voteringslapparna.
Som ett litet exempel på behöfligheten af det af mig begärda delfåendet vill jag framställa, att dé sammansatta Utsk:n hafva aflyst konstbrännerierna.
För mig synes det
Vara på det högsta orättvist; men antagom likfullt, att Utsktn anse ej konstbrännerier beböfvas, såsom skadliga för de små pannorna.
Då kan man ej lägga någon beskattning på dem.
Derigenom uppstår det förhållandet, att dessa éj blifva beskattade, eller också att Regeringen måste lämpa sig efter hvad R.
St. beslutit, att nemi. dessa bränneriet' skola upphöra.
Det synes mig således af högsta vigt, att grunderna meddelas Ständernä, på del att Beviiln.-Utsk. må kunna bestämma beskattningen.
I enlighet med hvad jag förut anfört, anhåller jag om afslag å betänkandet.
Då en talare gjort några anmärkningar vid hvad jag anfört, torde R. o. Ad. förlåta, om jag åter upptager tiden.
Den ledamot, som sist yttrade sig, har yrkat afslag å betänk, med det tillägg, att man skulle begära, det
Konungen ville utfärda det reglementariska eller grunderna.
Om D e 11 7 Juli f. m. ig3 Om Konungen vid riksdagens början hade velat utfärda en författning, hvarigenom han gifvit tillkänna sitt nåd. beslut, huru med grunderna för brännvinsbränningen skall tillgå, hade det varit ganska lyckligt, ty man kunde förutse, att meningarna skulle blifva i högsta grad stridiga; men sedaii Konungen ingått med en propos. till It.
St., efter min åsigt den enda ändamålsenliga, som under denna riksdag är gjord, den att behålla den gamla författningen blott med inskränk-* ning i tiden, och ej en enda ledamot yttrat sig till understöd för denna propos., utan hvar och en framkommit med sina stridiga ideer, tror jag ej, att det nu vore lämpligt,’ att II.
M. framställde anhållan, det han ville till dem öfverlemna grunderna.
Det skulle vara mig en stor fägnad, om, såsom Gr. v. Fersen förmodat, Svenska brännvinet kunde ingå i verldshandel; men då man söker alt uppdrifva beskattningen, då man söker att fördyra brännvinet för att hindra förbrukningen och derigenom bereder ett högre brännvinspris, än hos våra grannar, tror jag ej, att man kan undersälja dem.
Våra grannar i Norrige skola benäget biträda oss med att lemna varan för godt pris, och måhända skall äfven brännvin inkomma från Danmark, sorn har en god utgångsort i Bornholm.
Hvad frihet i näringar angår, yrkar jag den.
Vid 1823 års riksdag var jag den, som yrkade tillåtelse att begagna apparaterna.
På samma sätt vid 1828 års riksdag, och jag hadd ej ändrat min öfvertygelse i denna del; men då opinioner inom Utsk:n yttrade sig emot denna åsigt, ansåg jag ej tillständigt att bestrida den rådande meningen.
Jag har önskat, att åtminstone den frihet, som nu finnes, ej måtte blifva inskränkt.
Man säger, att man ej vill förstöra busbehofsbränningen.
Ja! det säger man i memorialen; men utom Ståndens samlingsrum säger man, att man skall beträda en bana, genom hvilken man förstör husbehofsbränning^!.
Jag tror, att det förderfligaste, man kan göra i oeconomiska författningar, är att göra lagbud, sorn ovilkorligen skola föranleda deras brytande.
Bland sådana anser jag de nu föreslagna.
De skulle gifva anledning för allmogen att afsäga sig bränningsrättigheten, men ändå bränna i smyg, och för våra grannar i Norrige att påföra oss brännvin; ty de lära ej åtaga sig en sådan bevillning, som hindrar dem att sälja för godt pris.
Följden skulle då väl blifva, att kronobetjeningen skulle försegla pannorna, men ej att man lät bli att bränna.
Dermed går så till, att somliga lemna fram sina pannor till försegling; men en panna i byn blir oförseglad.
I mitt grannskap hände det, att två läto försegla sina pannor, men ej dea tredje, och med denna brändes friskt.
Jag vet äfven, att sedan R.
St. förbjudit torpare att bränna, bränna de i skogsbygden dagligen och i stort, utan att kronobetjeningen kart förekomma det.
Med ett sädant stadgande om brännvins9 H. 25 Den 7 Juli f. ra. rätten, oell då man beböfde dranken, blefve det blott några få pannor, som begagnades och ginge i lån.
Det förslaget att inskränka bränningen till en kortare tid, än som fordras för ladugården, skulle leda till missbruk och lagbrott; och det bör man förekomma.
Det har blifvit föreslaget som det förträffligaste, att brännvinsbevillningen skulle utgå efter en supponerad produetion, så att t. ex. den, som hade en 3o k:rs panna, skulle afverka så och så mycket.
Först och främst, hvem skulle göra denna beräkning?
Jag har af reservationerna sett, att R.
St. skulle göra det; men antingen R.
St. skulle göra det, hvilket åtminstone skulle bidraga till enhet, eller andra skulle göra det, hvilket skulle förorsaka olikhet, så medför det våld mot äganderätten och friheten, att man, ehuru man ej vill bränna mera än för sitt husbehof, blir tvungen att bränna 2 å 3 gånger så mycket.
Man blir förhindrad att begagna hvad slags säd man vill och måste, för att ej förlora för mycket, begagna den bästa säden.
Ett sådant beskattningssätt kan ej antagas utan orättvisa.
Dertill kommer den oriktigheten, att om brännvinsredskapen går sönder, är intet afdrag gjordt för den tid, som erfordras till dess lagande.
Jag anser detta äfven ingripande i hvad jag kallar frihet; ty friheten anser jag vara den, att jag betalar en skälig afgift derföre, att staten behöfver den, utan att likväl tvingas att begagna den motsvarande rättigheten annorlunda, än i öfverensstämmelse med min förmån.
Dessutom motverkar man ju hvad man vill.
Man säger, att man skall motverka tillverkningen, men tvingar till en mångdubbel bränning.
Jag anser detta vara det olämpligaste och tror, att den enda afgift, som kan controlleras, är på pannrymden.
Den, som vill bränna mycket eller litet, har då full frihet.
Det har af en ledamot blifvit yttradt, att rättigheten alt på ett ställe bränna för flera egendomar borde vara inskränkt till en half mil derföre, att man ej kan föra dranken längre.
Jag har kört den en mil och tror det vara användbart; det är en norm, som förut varit följd.
Den, som har egendomar inom en mils afstånd från hvarandra, må äga rätt att bränna på en af dem eller på båda.
I fråga om, hvarest man mest bränner, kan vara olika tankar.
Jag tror, att man bränner mest på slättbygden.
Svårigheten att afyttra spannmålen har, oaktadt bristen på bränsle, tvungit jordbrukaren derstädes att förvandla sin säd till brännvin.
Skogsbon bränner mindre derföre, att han skall köpa spannmål och har andra binäringar.
Detta tror jag vara en distinction, som man bör komma ihåg.
Jag vill ej disputera, det ju åtskilliga mindre hemmansägare böra få bränna tillsammans; men jag hemställer, om det kan vara rätt att befalla dem det, hvilket verkligen vore förhållandet, om man i skogsbygden sade, att hemmansdelar under ett visst värde ej få bränna, utan att slå sig tillsammans med andra.
Boye har yrkat, Den -j Juli f. ra. jy5 alt den, som liar Konstapparat, ej må få hafva den större, än att liau dermed kan bränna lika mycket som en person, hvilken begagnar en enkel 90 k:rs panna.
Först och främst tror jag ej, att man ännu äger erforderliga upplysningar till bedömande af denna sak, ty jag tror detta bero på inmurningen samt hvarjehanda andra omständigheter.
Dessutom hemställer jag, om ej detta är stridande mot näringsfriheten.
Jag tror således, att den, som har en egendom till i5,ooo rtdrs värde, må få nyttja en go k:rs panna af hvad beskaffenhet som helst, då han betalar derefter.
Jag tior, att det nu af mig anförda yttrande af Friherren ej instämmer med hans anförande rörrde mäskvärmare.
Äfven jag skulle önska, att liemmansbeskaltningen för brännvinet kunde borttagas, och jag tror, att, om B.
St. antaga en måttlig afgift, sådan jag föreslagit, en dubbel bevillning skall erhållas och inga afsägelser äga rum.
Jag vill ej vidare upptaga tiden, men får blott besvara en sak.
Gr, v. Fersen bar sagt, att betänk, icke kan lijelpas.
Det är sannt; men det hindrar ej Utskrn att inkomma med ett betänk,, olikt detta.
Detta tror jag så mycket snarare kunna ske, sorn de olika åsigterna numera haft tillfälle att sluta sig till hvarandra.
Jag tror, att Preste- och BorgareSttn ej önska annat, än att återgå till i83o års författning; och då BondeSt. endast fästat sig vid den beskattning, som rörer detsamma, skall E. o. Ad. med framgång kunna verka lill ett bättre resultat än det, som hittills framkommit.
Man har fästat min uppmärksamhet på ett af mig måhända begånget fel.
Man har sagt och visat mig genom författning, att brännvinsförordningen ej tillåter anläggandet af sådana brännerier, sorn jag omlafat.
Det är visst, att så vida jag fäster mig vid författningen, ar jag öfvertygad; men jag skulle tro, att sådana brännerier likväl finnas, emedan jag sett, att vid pass en half mil härifrån på flera håll ofantliga fabricationer finnas.
Jag vill ej vara delator, och mitt ändamål är nu endast att förbehålla mig att få göra mig bättre underrättad och vid justeringen få rätta, hvad jag anfört.
Jag utbeder mig äfven att få göra några erinringar vid de yttranden, som af andra ledamöter blifvit framställda.
Må Gr. v. Fersen tillåta mig förklara, att jag ej klandrat, att de små hemmansägarne fått bränningsrätt, men val, att de fått den i för stor scala.
Gerna må de bränna; men må dé inskränkas till den mindre scala af behof, som de äga.
Att en jordlapp, som ej har någon egen produetion att förädla och så få kreatur, att drankbehofvet är obetydligt, skall bränna samma tid, som större hemmansdelar, synes mig obilligt och så mycket angelägnare att förekomma, sorn vårt hufviidändamål är att minska tillverkningen, Man har erinrat mig, att då jag velat, det små hemmansdelar skulle få bränna, borde jag påminna mig, 1 i ( l >96
Den 5 Juli f. m. att samma rätt är förbjuden torpare; men jag lian ej finna någon motsägelse deruti, liränningsrättigheten är gifven åt hemmansägaren; den skulle fördubblas, om den gåfves äfven åt torparen.
På grund deraf, att rättigheten följer äganderätten, finnes deruti ingen motsägelse.
Äfven har nian sagt, att då jag för de små hemmansdelarna velat inskränka bränningen till hvad de kunna tillverka för eget Jiehof, det skulle vara en motsägelse att tillåta mäskvärmare och pistoriska verk, hvilka gifva en så hög producJion; men om det pistoriska verket nedflyttas så lågt i panntal, att det ej kan producera mera än en go k:rs panna, ligger häruti ingen motsägelse.
Jag tror, att om vi vilja ändamålet och vilja hafva allmänhetens bifall dertill, vi ej böra handla i rak strid deremot.
Vi göra det, om vi säga, att man i allmänhet ej får tillverka mera än så eller så mycket, men tillåta pistoriska verk.
Detta var orättvist yid sista riksdagen, och det är fortsättningen deraf, sorn jag vill motverka.
I öfrigt vill jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet å en annan omständighet, att nemi.
Utsk. ville föreslå R.
St. att uttryckligen begära, att Konungen ville återtaga den rättighet, som blifvit gifven hvarje Norrman, hvilken reser kanske åtta gånger om dagen till Sverige, att medföra i5 k:r brännvin.
De många reservationer, som åtfölja Utsk:ns betänk., och de många motioner, vi dels hört uppläsas i detta Stånd, andra väckta, öfvertyga mig derom, att vi vid ingen riksdag varit så långt från enhet i system för brännvinsbränningen, som vid denna.
Då man under sex månaders tid ej hunnit göra sig reda för hvad man i detta afseende verkligen vill, torde det vara föga att hoppas, att om äfven riksdagen räckte sex månader till, man skulle komma till ett resultat, sorn tillfredsställde allas fordringar, isynnerhet som de tyckas vara byggda mindre på rationella grunder, än på hvars och ens enskilda interesse.
För min del, så, ehuru jag ogillar, att Styrelsen icke sjelf genom en bestämd propos. gifvit R.
St. ledning i afseende på den oeconomiska delen af ämnet, tror jag dock, att om än en Önskan derom framställdes, skulle densamma yara fruktlös; ty jag föreställer mig, ptt enda anjednjngen för uteblifvandet af en K. propos. i ämnet varit, att Regeringen icke varit öfverens med sig sjelf pm hvad folket härutinnan önskade, och jag befarar, att förhandlingarna vid denna riksdag icke särdeles upplyst Regeringen härom.
Jag afstyrker altså Gr. v. Fersens motion.
Såsom anmärkning vid betänk., som jag helt och hållet Ogillar, anhåller jag att få framställa den nya motion, närmast öfverensstämmande med Hr Thoms mening, att Utsk. helt enkelt må återgå till i83o års förordning, med inskränkning i tid till 6 månader; och med den rätt, It.
Den 7 Juli f. m. »07 äga alt sjelfva beskatta brännvinstillverkningen, hemställer jag, örn ej det vore bäst att helt och hållet borttaga skiI — lingsafgiften och höja skatten på det sättet, alt den ökades med 100 proc. nedifrån t. o. rn. 5o k:rs panna, samt med 5o proc. derifrån t. o. m. 90 k:r, och an man tillät alla ionstbrännerier, i den mån de utveckla sig.
Jag kan ej ingå på den halfmesuren att tillåta en del konstapparater, såsom t. ex. mäskvärmare, men förbjuda en vidare utveckling af dem, och jag kan ej fatta, hvarifrån Utskrn fått rättsgrund för detta sitt förslag.
Jag tror dessutom det vara Konungens rätt att föreskrifva hvilken slags panna man får begagna, och att det endast tillkommer Representationen att beskatta den; och icke hade jag trott, att man i834 skulle hindra sådana förbättringar, hvarigenom man minskar förbrukningen af skogseffecter, samt sparar tid och arbetskraft.
Må man sätta ner panneymden i den mån, man med bättre apparater kan tillverka mera brännvin, men må man icke förbjuda konstfärdighetens vetenskapliga utveckling; och när man tillåtit mäskvärmare, må man då påminna sig, att då dessa först begagnades, voro de en stor förbättring för sin tid, ehuru de nu utgöra en ringa, i förhållande till en större utveckling af yrket.
Jag anhåller, alt dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja Utskrns betänk, vid återremissen, samt begär, att Utsk. ville besinna, huruvida i den babyloniska förbistring, hvaruti frågan nu står, man icke lättast och bäst koniiue tillväga med att blifva vid hvad som finnes.
Utan hopp, att under närvar. förhållande något rationelt skall kunna åstadkommas, liar jag framställt min tanka om det möjliga; men jag tror, att äfven detta möjliga skall blifva omöjligt, och jag vill ej begära, att dessa åsigter må göra sig gällande.
Jag vill således öfvergå från all principenligt klok tanka om en ordentlig reglering af brännvinsfrågan, tills begreppen fått utbilda sig och vi genom en ledning från Regeringen kunna komma lill något klokare och mera utveckladt, än hvad som kunnat ske denna gången.
Jag skulle tro, att något annat nu ej är att göra, an att qvarblifva vid i83o års författning orubbad, emedan jag anser, att den minsta rubbning, man deruti gjorde, vore endast att förvärra saken.
Jag betviflar, alt de sammansatta Utsktn i något fall kunna motsvara, hvad nationen af dem kan fordra.
Jag anser det alldeles omöjligt och tror, alt R. o. Ad. af betänkts uppställning och mängden af åtföljande reservationer torde inse, alt min supposition ej är utan grund.
Jag skulle likväl i afseende på det reglementariska, isynnerhet hvad krögerirörelsen angår, föreslå, att rättegångsformen för beifrandet af brott mot författningarna i denna del förändrades så, att forum äler blefve K. M:s Ref:h:de, men att derjemte målen, Den 7 Juli f. m. innan de der göras anhängiga, måtte hafva passerat en municipal-auctoritet, måhända kyrkorådet, emedan, utan att vilja förnärma den aktningsvärda länsmanna-classen, det kunde hända, att någon kronobetjent i jfoljd af någon öfverenskommelse nedlade mål, s,om borde göras anhängiga, hvilket skulle uppmuntra till lagbrott.
En controll på kronobetjeningen torde derföre här vara nyttig.
För att uppmuntra till denna controlls handhafvande, föreslår jag äfven, att communerna må tillerkännas största andelen i böterna och dessa anslås till skolorna.
Detta är den enda ändring, jag för närvarande vill yrka.
Att gå in med en sådan anhållan, som Gr. v. Fersen föreslagit, tror jag visserligen kunde vara ändamålsenligt; men i närvarande stund har jag ej anledning tro, att hos den rådgifvande personalen nog enig kraft finnes, att mot de stridiga interessena framtvinga någon hushållstanka.
Då ingen instämt i det förslag, jag framställt om afslag å betänk., samt att R.
St. skulle begära del af de grunder, i öfverensstämmelse med hvilka Konungen tänker promulgera författningen, afstår jag gerna från min anhållan om afslag, i följd hvaraf den af mig framställda u^derd. begäran kommer att förfalla.
Jag har således endast att upptaga några mot mig riktade anföranden af Hr Tham.
Hr Tham har framställt en definition på hvad han anser vara frihet i denna näring.
Jag har ej precist kunnat medfölja hans yttrande, men tyckte mig finna dess innehåll vara, att, när man betalar sin afgift, man bör äga frihet att bränna huru mycket eller litet man behagar.
I följd häraf har han äfven kommit till den conclusion, att den af mig föreslagna beskattning skulle vara en orättvisa.
Jag får blott nämna, att panneafgiften äfven innebär en dylik orättvisa, emedan, när skatten lägges på pannan, afgiften är densamma, om jag derifrån hemtar mycken eller liten produetion.
Om tvenne personer hafva lika stora pannor och således betala enahanda afgift, och den ena bränner natt och dag, den andra åter blott två dagar i veckan, blir afgiften, fördelad på produetionen, ganska olika och innebär således äfven en orättvisa.
Då man lemnar åt hvar och en att begagna sig af sin rättighet i högsta måtto, må hvar och en tillse sitt eget interesse; derföre trodde jag den af mig föreslagna beskattning vara den riktigaste, emedan hvar och en kunde bränna mer eller mindre, allt efter hvad han för sig funne förmånligast; men staten erhöll dock sin tillständiga rätt oafkortad.
Äfven har blifvit framstäldt, ott den af mig yttrade förmodan, att Svenska brännvinet kunde ingå uti Sveriges handel med andra nationer, ej kunde realiseras.
Som skäl häremot har blifvit anförd productionskostnaden här emot på andra ställen, och äfven det, att man nu, såsom den princip, hvilken skulle ligga till Den 7 Juli f, ra. >99 grund för författningen, är betänkt pä att fördyra brännvinet.
Jag har ej biträdt den principen, att man skulle minska brännvinstillgången och fördyra brännvinet för att ej förderfva nationen; jag tror, att andra medel tillvinnande af ett sådant mål skola vidtagas.
Det är således ej å den principen, jag baserat mitt yttrande.
Jag anser, att denna näring systematiskt bör ledas till förbättring, och detta kan endast ske genom brännvins förbättrande i fabriksväg.
Jag tror ej, att vårt brännvin af 6 å 7 graders styrka blir ämne för handeln på främmande orter; men om vi producera cn stark sprit, som genom minskad transportkostnad kan täfla med andra nationers brännvin, ser jag ej, hvarföre vårt skall ratas mera än det Danska och Preussiska.
Palmstjerna, Carl Otto, uppläste följande:
De förenade Utsk:ns tillkännagifna plan att åstadkomma en författning om liusbehofsbränningen, som fördyrar varan och derigenom förminskar missbruken vid dess förbrukning, har tillvägabragt förslag, hvilka långt skilja sig från de af mig framställda grundsatser.