Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill här ingalunda upptaga frågan från den synpunkten, att den icke kan ånyo väckas, men jag frågar, huruvida det vore formligt, när man önskar, att riksdagen snart skall taga slut, att en af förstärkt StatsUtsk. afgjord fråga skulle kunna i5 särskilda gånger ånyo väckas, för alt ånyo genomgå hela detta långsamma machineri till vinnande af samma resultat.
Jag kan för min del icke göra mig fattligt, att häruti ligger någon orättvisa, oaktadt det hot som här blifvit framstäldt, alt R.
St. och deras StatsUtsk., genom sitt handlingssätt i denna fråga, skolat åsamka sig allmänt missnöje, då det skulle uppdagas, att den stagnation, som inträffade, härledde sig derifrån, att StatsUtsk. icke fullgjort sina åligganden m. m.
Oaktadt allt sådant kan jag icke göra för min fattning begripligt, att man skulle kutym på detta sätt behandla ärendet, och säkerligen lärer detta vara den lörsta gången under våra några och trettioåriga representa - Den 3 A p r i 1 f. m. tiva förhållanden, som en sådan fråga har blifvit väckt.
På denna grund kan jag icke annat än förena mig med de talare, som yrkat bifall lill StatsUtsk:s betänkande.
Det må bero af en hvar alt efler sin åsigt eller den erfarenhet, han om förhållandet äger, göra en skilnad emellan skadeglädje och förtrytelse; men här liar likväl en ledamot uppträdt, för att vara hård i sitt omdöme emot StatsUtsk.
Efter jag förklarat, att jag hade tillhört Utsk:s majoritet, i händelse jag varit närvarande, så anser jag mig böra svara några ord härtill.
Jag tror, att förtrytelse icke någonsin bör gälla i afseende på sakförhållanden.
Jag förtryter mig öfver andras felsteg och uppsåtligen vrånga tillgöranden, men jag kan ej anse lämpligt ali sålunda tillvita ett Utsk. eller en Corporation att hafva handlat så, att förtrytelse deraf måst blifva en följd, ty det är detsamma som att säga, att en sådan Corporation handlat emot sin öfvertygelse.
I afseende på den skrapa, som en värd ledamot tilldelat StatsUtsk., får jag förklara, alt jag anser den kunna helt och hållet afledas på R, St.
Det är icke StatsUtsk., som bar afslagit anslaget för Stats.cont., det är R.
St., genom sina delade beslut rör:de extra-statsreglei ingen.
Det är således bestämdt, att R.
St. hafva vägrat anslaget, och den ovilja, som deraf skulle uppkomma, måste således träffa R.
St. allena.
Jag förmodar, att man i allmänhet, när det är fråga om dylika anslag, håller sig särdeles till R.
St., efter de hafva makten i sina händer alt göra om hvad Utsk:n gjort.
Utsk:n äro blott referenter af de beslut, som fattas inom Stånden.
Jag finner dessutom icke någon slags tvetalighet uti en värd ledamots nu yttrade mening, att R.
St:s beslut skulle kunna rubbas, då vi för två dagar sedan hörde honom påstå, att det beror af R. o.
Ad. att ad libitum undra sina egna beslut.
Genom en lyckligtvis vägrad propos. kommo vi ej till detta resultat.
Således är jag fast i den öfvertygelsen, att bär R.
St. fattat det beslut, att denna summa icke kan för innevarande riksdag lemnäs, och det blir således samma sak, huru man än vänder den.
Det är en gång beslutadt, alt ingen löneförbättring får ske, och det är derpå sorn jag stödjer min mening.
Frågan om Statscont:s större eller mindre behof af anslag anser jag deremot ej höra hit, utan det är, i min tanke, principen, som här är i fråga.
Den har jag velat soutenera, och dervid förblifver jag.
Jag tror, alt det vore mycket vådligare för R.
St., att i dag besluta om hvad som redan är genom R.
St:s beslut afgjordt, än att låta Stats-cont. tills vidare arbeta med det anslag, som delta verk redan äger.
Jag tror ej att något derpå har blifvit afpruladt, och det bör således kunna förslå hädanefter såsom hittills.
Här har visserligen blifvit taladt om behofvet, och jag erkänner, all Stats-cont:S allo - Den 3 April f. m. ning icke är så stor, som man kunde önska; men jag tror, att det finnes utvägar för Stats-cont:s commissarier att bereda sig tillökning uti sina inkomster.
Jag vill nämna, att under hvarje riksdag är en statscommissarie anställd till att biträda StatsUtsk., och jag tror att han derför har arfvode.
Samma förhållande äger äfven rum vid hvarje Statsrevisions sammankomst.
I denna stund är en statscommissarie anställd vid Tullstyrelsen.
Jag tror, alt han dermed fortfarit i tvänne år, och jag menar att han har arfvode derför.
Således saknas icke utvägar att, genom tillfälliga maktpåliggande befattningar, skaffa dem förbättring i deras lönevillkor.
Det hade ej varit min mening alt omtala detta, men då man tillvitat StatsUtsk., att Utsk. ej afsett det verkliga behofvet, så har jag trott mig böra försvara Utsk.
Cederström har sagt, att vi ej förstå denna sak, och deruti håller jag med honom.
Vi förstå ej på långt när så mycket, som
Regeringen häruti bör förstå; men om vi derföre ej skulle befatta oss dermed, och om denna regel skulle gälla uti allt, så skulle jag tro, att R.
St. borde i grundlagsenlig väg undanbedja sig befattningen med de mesta ärenden, hvilka man nu hvälfver på oss.
Vi kunna icke egentligen förstå detaljerna deraf, men vi handla efter vårt bästa förstånd och öfvertygelse samt anhålla hos dem, som äro missnöjda dermed, att åtminstone öfverlygelsen må hållas i helgd.
Den torde på den ena sidan vara lika ren och ädel, som å deras sida, hvilka alltid finna fel i Utskrs framställningar, när de nemi. ej passa in med opinionerna för dagen.
Horn, Claes Fredr:
Det synes mig, som skulle Hr von Hartmansdorff alltför orättvist hafva anklagat StatsUtsk. att i denna fråga ej hafva handlat såsom sig bort.
Jag tror, att då R.
St fattat ett beslut i en fråga, hvarom StatsUtsk. sedermera har att yttra sig, så skulle detta Utsk. begå ett fel emot sina principaler, om det afvek ifrån det redan fattade beslutet.
Jag vill nu ej inlåta mig i någon undersökning derom, huruvida detta beslut varit fattadt på goda grunder eller ej.
Det skulle kanske till och med vara öfverflödigt att vid detta tillfälle erinra, att jag, uti en reservation emot StatsUtskrs beslut, yrkat derpå, att nödiga anslag bort lemnäs åt embetsverken, så snart det för R.
St. gjordes klart och tydligt, att behofvet verkligen förefun nes.
Jag skulle således med min röst hafva tillstyrkt ifrågavar. anslag, om det numera varit mig tillständigt att i en votering derom deltaga, sedan frågan en gång förut blifvit afgjord.
Jag får således för min del förklara, det jag tror, att då K.
M„ icke framlagt för R.
St. några nya grunder för denna frågas upptagande, så kunde RiksSt:n ej vänta ifrån StatsUtsk. ett annat betänk., än det, *som i denna fråga blifvit framstäldt.
Jag vill icke dermed hafva sagt, Den 3 April f. m. att icke StatsUtsk. kan mottaga ifrån Regeringen flera förnyade propostr öfver sådana ämnen, som förut varit handlagda och hvaröfver beslut inom RiksStm blifvit fattade; men jag tror, alt vid sådant tillfälle måste ovillkorligen nya grunder eller skäl anföras, hvilka icke förut varit utvecklade för R.
Jag skulle verkligen tro, att Regeringen vid detta tillfälle kunnat hafva någon anledning till en sådan förnyad framställning, ehuru på ett hell annat sätt, än densamma nu inkommit till StatsUtsk., då jag tagit mig friheten erinra R. o. Ad. om de grunder, som StatsUtsk. vid början af denna riksdag lade för sitt afstyrkande att biträda embetsverken med nödiga anslag.
Dessa grunder godkändes af R.
St., och besluten fattades till följe deraf.
Jag tror således, att StatsUtsk. derefter ej kunnat göra något annat uti förevar, fall, än Utsk. nu gjort.
Om den ena röst, hvarigenom denna fråga afgjordes, ingalunda till Stats-cont:s fördel, i StatsUtsk., och såsom jag vill påminna mig, äfven i förstärkt StatsUtsk., hade utfallit annorlunda, så hade detta måhända varit ett nyttigare och bättre beslut, än det, som är vidtaget; men sedan delta beslut nu ägt rum, så anser jag det vara en pligt för R.
St. sjelfve att upprätthålla det beslut, som de en gång fattat.
Någon omöjlighet för K.
M. att genom Stats-conl. kunna på ett behörigt sätt förvalta Statens inkomster och financer tror jag ej uppkomma härigenom; ty K.
M. har vid denna riksdag, såsom vid de föregående, till sin disposition de besparingar, som tillförene varit anslagne att användas lill oförutsedda behof.
Inträffa sådana förhållanden inom Stats-cont. att dessa hehof måste på något sätt fyllas, så är K.
M. oförhindrad att då lemna tillfälliga arfvoden eller gratificationer, hvad helst man behagar kalla dem.
Om vid något tillfälle ökad betjening skulle behöfvas, så har visserligen K. M. i sin makt att för sådana ändamål bestämma eventuella arfvoden, ehuru denna rättighet icke sträcker sig ända derhän att kunna fastställa någon ny aflöningsstat.
Att detta varit StatsUtskts mening och äfven R.
St:s, antager jag så mycket hellre för visst, som StatsUtsk. åberopot detta förhållande, när K.
M. begärde förökade anslag för Kammar-coll:m, och hvilket anslag ej beviljades, just af den anledn., att K.
M. icke ansågs vara förhindrad att, i händelse något behof af ökadt embetsmannabiträde uppkom, af för handen varande medel anslå arfvoden.
Samma förhållande in Ira (Far med Stats-cont. och i allmänhet med alla de embetsverk, hvilka på andra liufvudtiteln fått sina löner anvisade.
Det synes mig högst sannolikt, att sådana besparingar måste uppstå, hvilka för K.
M. blifvit tillgängliga att användas till detta ändamål.
Att någonting i detta afseende skulle kunna vinnas genom återremiss, kan jag icke föreställa mig, och då en hvar bör *44 Den 3 April f. ra. finna StatsUtskts skäl tillräckligt gillliga, så får jag vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad. nu skulle vilja bifalla detta betänkande.
Jag har visserligen icke något att tillägga, sedan Frih.
Leijonhufvud yttrat sig, och ber att i allo få instämma med honom.
Jag får förklara den värda ledamot, som här yttrat, att om samma fråga gånger förekom, så borde den likväl af StatsUtsk. besvaras, — jag får, sade jag, förklara denna värda ledamot, att om en sådan fråga också inkom 100 gånger, så tänker jag tillstyrka samma beslut, som StatsUtsk. nu fattade, då jag delade pluralitelens mening.
Hvad jag yttrat, har jag ej sagt om Slats-cont. allena, utan jag nämnde uttryckligen både Kammar-colhm och Hofrätterna derjemte.
Jag menade öfverhufvud alla de embetsverk, som haft behof af lönetillökningar, utan att erhålla dem.
Med Stats-cont. särskildt är visserligen förhållandet, att StatsUtsk. först föreslog löneförhöjningar, men alt de af Ständerna vägrades.
Då skulle likväl, efter mitt förmenande, den af StatsUtskts medlemmar åberopade conseqvensen i deras handlingssätt hafva fordrat, att de, när K.
M. gjorde förnyad framställning i ämnet, hade vidblifvit deras första tillstyrkande och ej frångått sin mening, derföre alt ett annat beslut af R.
St. blifvit fat tadt; ty samma grunder, som gällde för dem ifrån begyn nelsen, borde väl äfven gälla då Konungen yttrat sig i öfverensstämmelse dermed.
Man säger alt en jemförelse emelRiksg. cont. och Stats-cont. vore oriktig, derföre alt Riksg.- cont. vore ett prekärt verk, men Stats-cont. deremot ett mera bestående.
Nu är likväl förhållandet, att Riksg.cont. är i grundlagen omförmäldt och har således den säkerhet, sorn hvarje grundlagsbud innefattar.
Stats-cont. är, så vidt jag vet och nu i hast kunnat genombläddra grundlagen, af densamma ingenstädes omnämndt.
Det hörer till Rikets collegier, och dessa äro i grundlagarna omnämnda, men det bestämda namnet finnes der ej.
Jag skulle således tro, att Riksg.cont. är lika så fast grundadt i författningarna som Stats-cont.
Hvad den s. k. principen beträffar, så vet jag ej, att någon annan grundsats bör, hvad embetsverken angår, vara för R. o. Ad. gällande, än omsorgen att Statens tjenst måtte blifva väl förrättad.
Hvad som dertill bidrager, måste vara öfverensstämmande med den rätta grundsatsen i detta afseende, och hvad som strider deremot, förkastligt.
Om StatsUtsk. betänkt sådant och ej hållit sig vid tomma formaliteter, så hade Utsk. förmodligen icke kommit till ett sådant tillstyrkande, som det nu gjort.
Man säger, att statscommissarierne hafva extra arfvoden, och att man derföre kan låta deras ordinarie lön vara så mycktt mindre Den 3 April f. in. i45 mindre.
Jag tror deremot, att livar och en bör få betalning för den tjenst han rätteligen gör, och att om en stntscommissarie förordnas till ett extra biträde, så borde arfvode! tillfalla den som gör hans tjenst, men icke honom.
Det vore vida bättre alt StatsUtsk. föresloge rättelse i sådana förhållanden, än att bibehålla dem genom så otillräckliga löner att särskildta uppdrag måste för utkomstens skull efterslräfvas.
För öfrigt är förhållandet i Riksg.cont. detsamma som i Stats cont., att nemi.
Riksg.contts embetsmän äfvenledes begagnas af StatsUtsk. och Statsrevisionen mot särskildta arfvoden.
Åtminstone har förhållandet varit sådant hittills.
Då jag var ledamot af StatsUtsk., begagnades secreleraren i Riksg.cont. emot särskildt arfvode.
En statscommissarie var jemte honom särskildt förordnad att biträda StatsUtsk., äfvenledes emot särskildt arfvode.
Då sattes icke i fråga, att för denna orsaks skull nedsätta den ordinarie lönen för någondera.
M:s förnyade propps. möjligen gör en förändring uti ett förut fatladt beslut, ar ej den första tilldragelsen af sådan beskaffenhet under våra riksdagar.
Jag påminner mig och har blifvit erinrad om en annan händelse af denna art, som måhända äfven flera andra riksdagsmän torde ihågkomma.
Det var vid 1823 eller 182g års riksdag, jag tror vid den förra, då R.
St. kallade ett beslut om allmänna Magazinsdirectionen, hvilket var af den beskaffenhet, att K.
M. ej ansåg sig kunna detsamma antaga och godkänna. K. M. aflät då en skrifvelse derom till R.
St., hvarpå beslutet blef förändradt.
Jag tror t. o. m. att derom voterades i förstärkt StatsUtsk.
Till en annan gång torde jag kunna ihågkomma och framdraga flera dylika händelser.
Man har äfven sagt, att K.M. ej behöfver anslag, för att få tjensterna i Stats-cont. förrättade, emedan Konungen kan af besparingarna erhålla medel till extra aflöning åt de embets- och tjenstemän, som behöfvas utöfver hvad riksstaten medgifver.
Delta har också varit min mening om denna sak, allt intilldess jag blef ställd under riksrätt, derföre att jag vågade tillstyrka K.
M. att af besparingarna använda medel till aflöning för ett sådant biträde, hvarför R.
St. vägrat anslag.
Det är bedröfligt för Konungens embetsmän att finna, det Const.Ulskls och StalsUtskrs medlemmar äro af alldeles motsatta tänkesätt i detta fall.
Det är lyckligt för Konungens rådgifvare att åfminstone hafva en riksrätt, som skiljer emellan Const.Utsk:s och StatsUtskts stridiga åsigter, och det är ännu lyckligare för StatsUtsk:s ledamöter att ej hafva någon riksrätt öfver sig; ty måhända kunde det eljest så illa åtbära, att deras åtgärder, snarare än Konungens rådgifvares, blefve ogillade.
Jag begärde ordet i anledn. af Frih.
Sprengtportens hemställan, hvad man skulle vinna 23 II.
19 *46
Den 3 April f m. med en återremiss.
Derigenom vunnes rättighet för R. o. Ad. att i frågan besluta annorlunda än Utsk. tillstyrkt.
Nu kan Ståndet afslå eller antaga betänk., och jag anser derföre nödvändigt att återremittera betänk., på det att R.
St. må kunna, med afslag å detsamma, besluta bifall tillden K. propos:n.
Vare detta nog i afseende på ändamålet med återremissen.
I afseende åter på hvad Frih.
Sprengtporten yttrat, att K.
M. lumde af besparingarna anslå de medel, sorn behöfvas för att bedrifva göromälen i Slalsconloi et, och att dessa göromål kunde vederbörligen skötas genom att anvisa medel lill arlvoden, så lärer det väl vara, såsom han yttrat, att ingen ordin.-stat kan på del sättet fastställas; men då för embetsverket behöfvas ordin.-tjenstemän af en notarie, en cancellist oell 2:ne kammarskrifvare, så anhåller jag att få vela, om det är tänkbart, att vid en kommande riksdag dåblifvande StatsUtsk. äfven skulle afstyrka fortfarandet af besparingarnes användande till de anvisade arfvodena, och derigenom blefve
Statscontoret ånvo reduceradt tilt en alltför liten personal , för att kunna sköta sina ganska vigtiga göromål.
Jag kan icke gilla denna hushållning; ty den leder till radical slatsnpplösning, under det man fordrar, att ärendena likväl skola gå.
Utsk. måtte ej hafva svårt att i Statscontorets särskildta contor underrätta sig om huru många embetsman der finnas, och om de hafva för liten sysselsättning.
Gud bevars! utred förhållandet och visa att vet ket har för många tjenstemän; drag in alla de öfverflödiga; men om det är brist på tjenstemän, så måsle R.
St. anslå medel för ett så stort antal, som behöfves.
Jag begär återremiss af betänkandet.
I afseende på den egentliga saken, skall jag inskränka mig att upplaga det af Hr von Hartmansdorff framställda förhållande, hvilket i n 11 ii (Fade vid 1818 års riksdag; men derjemte anhåller jag att få yttra några ord om andra bifrågor, hvilka inkommit såsom skäl för och emot.
Dit hör frågan i hvad mån, genom lemnade anslag vid denna riksdag, StatsUtsk. gjort sig mer eller mindre förtjent af nationens tacksamhet, beröm, o. s. v. Dervid får jag yttra min förundran öfver, all jag nu hört en panegyrik öfver StatsUtskrs tillstyrkanden i della fall, just ifrån samme ledamot, ifrån hvilken, om jag ej rnissminner mig, jag förut hört en alhilles motsatt framställning.
Deremot är det med mycken tillfredsställelse men tillika med förundran, som jag hört Frih.
Sprengtporten nu yttra den sats, hvilken jag erkänner vara fullkomligt öfverensstämmande ined våra grundlagar , nemi. att K.
M. är oförhindrad att af besparingar anslå arfvoden för tjenstemän, hvilka kunna behöfvas utöfver det ordin.antalet, och det fagnar mig alt Frih.
Sprengtporten sålunda har kommit lill denna liktiga slutsats; men ehuru lillfiedsställande dita för mig är, D o ii 3 April f. in. '47 så rnAile jag likväl förundra mig deröfver, då jag känner, på sätt Ur von Hartmansdorff nyss anfört, att så väl lian, som flere af hans medbroder, blifvit af Coust.Utsk. ställde under riksrätt för etf sådant förfarande, och då jag älven vill erinra mig, att det just varit på grund af från SlalsUlsk. inkommen anmärkn.anledn., som Const [Jlsk., både i detta oell flera andra mål , t. ex. om utbetalning af expenser för vexelcontrolleurer, ställt Statsrådets ledamöter under riksrätt.
Jag förenar mig i den anhållan, som Hr von Hartmansdorff framställt.
Hr von Heyne:
Såsom ledamot af StalsUtsk. vid ett par föreg:de riksdagar och äfven såsom revisor har jag lärt känna både den ypperliga organisationen af vårt Statscontor oell dess embetsmaiinapersonals skicklighet.
Jag skulle visserligen liafva Hjerta alt tillstyrka någon förhöjning i lönerna för ett embetsverk, som har sina saker i så god ordning, sorn jag alltid funnit att Stats-cont. har, och om jag deltagit i frågans behandling första gången, så hade jag visserligen lemont min röst, för att i den ordin, statsreglerrn upptaga detta anslag, men sedan den ordin, statsreglenn nu är uppgjord, och vi endast på densamma äro berättigade att bevilja stående anslag för kommande tider, antingen såsom tillökning åt gamla embetsmän, eller såsom löner för inrättade nya tjenster; så mäste jag säga, att vid fråga om användande af extra-anslag, hvilka blott disponeras för tiden intill nästa riksdag, kan jag ej anse lämpligt att deraf anslå löner för stadigvarande tjenster, synnerligen som de medel, Hvilka vi nu hafva att disponera, äro af beskaffenhet, att d< t är ganska osäkert om vi någonsin mer få så betydliga medel att använda.
På dessa skäl anhåller jag om bifall till StatsUtskis betänkande.
Jag hade visserligen icke ämnat yttra mig i denna fråga, hvilken för en hvar tydligen bör visa sig vara, såsom den verkligen är, af en högst ringa beskaffenhet, och då frågan endast inskränker sig till att inse, huruvida de beslut, som en gång blifvit fattade, skola åter upprifvas.
Jag skall, i olikhet emot den sista välda talaren, hvilken bad om R. o. Ad:s tillstånd att endast få yttra sig om åtskilliga bifrågor, anhålla att få yttra mig om hufvudsaken med förbigående af bifrågorna.
Jag tror, att hvar och en lätteligen bör finna, att det är förstärkt StalsUtsk., som redan har beslutat huru denna anslagsfråga skall afgöras, och att der ej återstod annat för StalsUtsk., än alt ställa sig till efterrättelse detta R.
St.-s beslut.
En vard talare har här framkastat den ganska riktiga satsen, att Slaten bör betala hvar och en för den tjenst lian bestrider.
Jag anhåller blott alt dervid få anmärka , att en hvar bör uppfylla den plats, för hvilken han är aflönad, oell linde della inträffat, så skulle möjligen förhållandet hafva
Den 3 A ji r i 1 f. m. blifvit annorlunda.
Samme värde talare har äfven sagt, att StatsUtsk. endast afsett tomma formaliteter i denna fråga.
Jag vågar yttra min förundran deröfver, att den värde talaren kunnat anse för en tom form livad som tydligen är föreskrifvet i grundlagarna.
Hanhal' äfven ansett att StatsUtsk. bort vara conseqvent, men jag skulle tro , att luiru man an vänder conseqvensen, vare sig på hans vis, eller så som jag skulle önska, så blir det i alla fall det endamöjliga sättet att bibehålla conseqvensen, att Utsk. vidhåller del beslut, som en gång är lattadt af R. St., och det förundrar mig, att icke denna mening delas af de herrar här på Riddarhuset, hvilka åtagit sig att göra StatsUtskts uppfostran, och af hvilka Utsk. så många gånger fått uppbära förebråelser för alt det skulle vilja göra sig till R.
St:s förmyndare.
Jag tror att conseqvensen fordrar, alt Utsk. nu ifrar för den sats, som af R.
St. blifvit i grundlagsenlig väg uttalad.
Jag anhåller om bifall till Utskts betänkande.
Det tillhör naturligtvis icke mig alt ingå i något slags bedömmande af, huruvida det må vara rätt elier ej, att en anmärkn.anledn. blifvit afgifven i afseende på Hr von Hartmansdorffs tillgöranden med dispositionen af besparingarna; men jag tager mig friheten att fästa uppmärksamheten derpå, att vid ett sådant förhållande beror allt på det ändamål, hvarför dessa besparingar blifvit anordnade, och huruvida deras disposition, i mer eller mindre mån, står i öfverensstämmelse med de föreskrifter, som R.
St. lemtiat.
Det har aldrig varit min mening att säga, att K.
M. har fått sig uppdragen rättighet att på besparingarna anvisa arfvoden och löner, som R.
St. aldrig hafva beviljat; men deremot har det varit min mening, att om verkligen en sådan förlägenhet skulle uppstå inom Stalscontoret, som Hr von Hartmansdorff omnämnt, så att detta embetsverk ej skulle kunna uppfylla sin bestämmelse, så är K. M., enl. de föreskrifter för besparingarnes användande, sorn R.
St. vid denna riksdag lemnat, oförhindrad att kunna bevilja eyentuella arfvoden på besparingarna.
Jag har härmed endast velat bevisa , alt de framställda farhågorna äro ogrundade, och att Ståndet således ej behöfver draga i betänkande att bifalla Utsk:s utlåtande.
Jag har tillförene yttrat, att jag gerna hade sett att K.
M. baft förnyade skäl att framställa till StatsUtsk. en propos. i delta ämne, för att vinna det afsedda målet.
Jag yttrade äfven, att jag trodde att sådana skäl möjligen förefunnits, och skall nu laga mig friheten alt, i anledn. af hvad här blifvit yttradt, anföra ett sådant skäl.
Jag föreställer mig t. ex., all fråga om tillfälliga behof för Statscontoret ej kan uppstå, utan anser att dessa behof måste vara permanenta och tror' ej, att K. M. af R.
St:s föreskrifter för besparingarnes användande kunde finna något gill ligt Don 3 April f. m. i4g skäl att anslå sådana arfvoden , och det är i rinn tanke ett ganska olyckligt beslut af R. St., att K.
M. ej kan använda besparingar till andra än af R.
St. pröfva de behof.
Detta uttryck, mine herrar! tror jag i detta fall helt och hållet förhindrar K.
M. att använda besparingarna annorlunda, än till sådana behof, som förut varit pröfvade och sorn äro förutsedda, således ej tillfälliga.
Om detta skäl blifvit framstäldt till R.
St., så hade jag trott det ganska bindande för R.
St, att upptaga frågan till ny pröfning och afgörande; men förhållandet är ej sådant, och jag förnyar min redan yttrade framställning , att StatsUtsk. i denna fråga handlat alldeles enligt med det redan fattade beslutet, hvilket Utsk. under sådana omständigheter måste ställa sig till efterrättelse.
Jag förmodar, att det prasjudical, som en värd talare här anfört, åsyftar det förhållande vid 1818 års riksdag, då R.
St. beslöto ett ökadt crediliv för magazinsinrältningen under vissa villkor; men då K.
M. förklarade sig ej kunna emottaga detta ereditiv på sådana villkor, så borttogo R.