Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller om ursäkt, i händelse jag, under mitt yttrande, icke kati iakttaga den ordning mellan frågorna, som jag hade önskat.
Men för att vara förvissad derom, att jag icke må förbigå någon väsentlig af mina motståndares anmärkntr, måste jag följa den ordning, i hvilken jag dem antecknat.
Här har blifvit yltradt, det jag skulle hafva medgifvit, att i denna fråga omröstmr i förstärkt StatsUtsk. öfver militie- och civilstaternes men icke öfver presternes indelning äga rum, och att jag följaktligen skulle hafva erkänt riktigheten af påståendet, att omröstning öfver de förra borde få anställas.
Jag har alldeles icke medgifvit något sådant, utan blott erkänt, att 3 Stånds beslut göra tillfyllest både öfver militära och civila ttaters indelning, men icke öfver presterskapets.
Man bör ihågkomma, alt en väsentlig skilnad ligger deruti att hvarje Stånd för sig måste besluta, och att alla få rösta samfäldt i förstärkt StatsUtsk.
En sådan omröstning anser jag dock icke heller kunna äga rum öfver militär- och civil-slalernes indelningar, emedan frågan är om lagstiftning, icke om belopp.
Man bar sagt, att den nuvande hufvudfrågan icke var å bane vid 1840 års riksdag.
Jag måste derföre ånyo uppläsa votenspropos:n i StatsUtsk:s betänk.
IV:o 375 för samma riksdag, så lydande: ”Den som bifaller etc.
Lagerbjelke har redan vederlagt Hr Sandströmers påstående, att man icke kan åtskilja hvad, som rörer indelningarne till presterskapet, från dem, som blifvit till öfrige stater och corpser upplåtne.
Men till yttermera visso, att en sådan åtskilnad kan göras, åberopar jag StatsUtsk:s förslag vid 1840 års riksdag, uti hvilket StatsUtsk. just iakttagit ett sådant särskiljande af de olika indelningarne.
Hr Sandströmer har ytterligare sagt, alt man icke kan skilja frågan om förändring skall ske från sättet, hvarpå hon skall tillvägabringas.
Delta var likväl icke omöjligt vid 1840 års riksdag såsom StatsUtsk:s redan upplästa voter:spropos:r upplysa.
Hvarföre skall det då vara så omöjligt, att vid innevar:de riksdag åstadkomma ett dylikt särskiljande?
Här har talats om riksdagens sönderbrytande.
Delta är något, hvilket bordt sist omnämnas.
Meningen med detta yttrande lärer väl vara den, att man vid riksdagens slut eller då riksdagen fortfarit längre än man önskat, man icke längre har tid att gå lagligen tillväga, d. v. s. att man följer grundlagens föreskrifter, sä länge man har god lid och icke röner något motstånd.
Men Den 23 Sep t em ber f. m. 3S1 när man liar brådtom, oell röner invändningar, lemnar man grundlagens föreskrifter åsido.
Lagerbjelke har sagt, alt Konungens sanktionsrält i denna fråga icke verkade på ämnets egenskap att höra till statsregleringen.
Men, mine Hrr, om den allmänna regeln för behandlingen af riksdagsärender med undantag af Bevil1n:s-, privilegii- och grundlagsfrågor är, att när 2 stannade emot 2, skall frågan förfalla, derest frågan kan förfalla, hvarföre skall regeln då icke tillämpas här?
Vöre man ense om hufvudsaken, eller att förändring skulle ske, då mäste man rösta öfver verkställigheten och om detaljerne.
Men hufvudsaken kan förfalla, emedan hon icke rörer statsregleringen.
Hvarföre kunna statsregleringsfrågor icke förfalla?
Jo derföre, att innan R.
St. åtskiljas, mäste Staten vara reglerad.
Deraf följer äfven, att till Statens reglerande icke höra sådana ärender, hvilka kunna för Konungens andel i beslutet afgöras, sedan R.
St. äro åtskiljde.
I alla de frågor, der Konungens sanktion erfordras, förhåller det sig sä, alt Han utom hvad grundlagsärender beträffar, kan gifva sitt samtycke sedan H.
Så förhåller det sig äfven med den förevande.
Om hon anginge statsregleringen och Konungen icke lemnade sin sanktion förr än efter riksd:s upplösning, så vore ju icke någon statsreglering uppgjord?
Delta bevisar att frågan kan förfalla derigenom, att Konungen vägrar henne Sin sanktion.
Kan bon förfalla så mäste hon göra det, när 2 Stånd stadna emot 2; följaktligen kan hon icke blifva föremål för omröstning i förstärkt StalsUtsk.
Cederström har, vid början af denna öfverläggning anfört ett exempel, som är ganska bevisande. R.
St. företogo sig nemi., vid 1810 års riksdag att i förstärkt
Disk. rösta öfver en fråga der Konungen hade sanktionsrätt, nemi. om försäljningen af Statens egendomar.
Konungens samtycke uteblcf, och frågan kom aldrig till verkställighet.
Med sin skarpsinnighet har Gr.
Lagerbjelke uppfunnit den utvägen, att man skall uppgöra dubbla beräkningar för Statens reglerande, nemi. en för den händelsen, att Konungen säger ja, och en för den händelsen, att Konungen säger nej.
Man skulle således i vissa fall uppgöra alternativa eller dubbla statsregleringar.
Huru skulle de alternativa ziffrorna summeras med de bestämda?
Har man någonsin tillförene hört något dylikt ?
Men derhän kommer man, när man vill drifva sina satser till det orimliga.
Jag torde icke böra trötta H. R. o. Ad. med upprepande deraf, all man alltid måste skilja om något skall ske och sättet, hvarpå det skall tillvägabringas.
När första frågan om lagstiftningen ronde ordinarie räntorna skall förändras, är af den beskaffenhet af öfver densamma icke får voteras, emedan två Stånd stannat emot två, och hon följakteligen mäste förfalla; sä kan verkställigheten icke heller komma i fråga, emedan hon med hufvudsaken förfallit.
Jag anhåller om ursäkt för det, att jag upprepar, hvad jag i denna fråga yttrat både vid 1840 års riksdag och vid den innevande; men då man vid hvarje riksdag säger om detsamma på ena sidan, nödgas man göra likaså, på den andra.
Det är gifvet, mine Hrr, att om Konungen finner för godt, att föreslå R.
St., det antalet ledamöter i Hofrätterne skall förminskas från det i lagen nu bestämda, så skulle ett 382 Den 23 Sept emi) er f. m. dylikt förslag inverka pä statsregleringen, enär man genom bifall dertill icke längre behöfde sä många löner som förut.
Men det är också gifvet, att då K.ll:n bestämmer, huru många ledamöter erfordras för att hofrätten må vara domför, sä skall frågan om inskränkning i detta antal först afgöras genom LagUtsk.
Om tvä
Ständ dä stanna emot två i lagfrågan sä förfaller hon, ulan att komma under omröstning i förstärkt LagUtsk.
Annu mindre förekommer då statsregleringsfrågan i förstärkt StalsUtsk., utan hon mäste förfalla, med hufvudsaken.
Man får icke gå baklänges och från följderna på statsregleringen af en vidtagen lagstiftningsåtgärd bringa den sednare under förstärkta StatsUtsk:s afgörande.
Nästan alla frågor, rör:de samhällets angelägenheter, kunna i mer elier mindre män inverka på statsregleringen, emedan penningar allestädes erfordras, men man får derföre icke gä från dem, inkräkta pä sjelfva lagstiftningen och rubba henne.
Lagerbjelke har sagt, att i händelse det vore fråga om en grundlags förändring t.
ex. alt öka statsrådspersonalen eller något dylikt, som inverkade pä statsregleringen, dertill erfordras fyra Stånds beslut i lagstiftningsväg innan statsregleringsfrågan förekomme.
Lika beskaffadt är förhållandet med ifrågavar:de betänk.
Skillnaden är blott den, att förändringen här fordrar 3 Stånds beslut utan Konungens samtycke, för att tillvägabringas.
Skall nu lagstiftningen i Sverige bero af StalsUlsbs godtycke, att sammanföra alla frågor, som i mer eller mindre män inverka på statsregleringen: så kan förstärkta StatsUtsk. äfven komma alt rösta om ökad statsrådspersonal, eller hvilken annan grundlagsfråga som häldst, hvaraf ökning eller minskning i statsanslagen kan föranledas.
Lagerbjelke har äfven yttrat, att om förevande fråga icke inverkar på 1848 års statsreglering, så verkar hon på kommande statsregleringar, och derföre måste hon komma under omröstning i förstärkt StatsUtsk.
Uti 09 § Reg.F. säges: ”Uppstå antingen hos R.
St:s plena gemensamt, eller uti något af RiksStänden, betänkligheter att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det, som rörer antingen Statens reglerande”.
Der står icke Staters reglerande, ty i sådant fall skulle det röra kommande statsregleringar.
Då nu emedlertid grundlagen endast talar om Statens reglerande, så kunna och få icke frågor som verka på någon annan än den statsreglering, hvilken nu skall uppgöras, begagnas såsom skäl, för att anticipera kommande beslut, och derigenom framkalla omröstningar öfver framtida Ständers göromål.
Men, säger Gr.
Lagerbjelke, jag kan anföra bevis pä riktigheten af min uppgift. R.
St. hafva redan reglerat Staten, hvad nationalmuseum beträffar hvilket byggnadsföretag ännu knappt blifvit påbörjadt, än mindre fullbordadt.
Till detta Gr:ns exempel kan jag lägga ännu ett annat: R.
St. hafva vid denna riksdag lofvat anslag till jernvägar.
Men hur.u förhåller det sig väl med dessa R.
St:s förbindelser?
De äro icke annat än skulder, hvilka R.
St. för kommande tider sig åtagit.
Huru dessa skulder skola betalas, och med hvilka medel, allt detta tillhör StatsUtsk. att föreslå, och R.
St. att bestämma vid de riksdagar då om verkställigheten af dessa byggnadsföretag kommer i fråga.
Lagerbjelke vidare, detta beslut verkar genast på statsregle - Den 23 September f. m. 383 ringen, och jemväl på den, som gäller för åren 1849 lill 1851.
Nej det gör den icke, då nian inskränker sig blott till lagstiftningar eller beslutet alt penningar skola lemnäs utan alt säga hvar de skola tagas, och huru de skola utgöras.
Här, eller i afseende pä skattejemnkningen är första frågan den om grundräntorna skola betalas med penningar efter medel-markegången, för 20 är, emedan hvarken räntegifvare eller räntetagare fä uppsäga spanmålen, eller hvad det vara må, till att betalas med penningar, efter årligt markegångspris.
Fråga om förändring i markegångssättningarne der sådana ännu blifva behöfliga, omtalas icke i 3:dje punkten, utan förekommer i den 33:dje och följande, lili den 3:dje punkten föreskrifves, att man skall betala med silfver.
Sådant sker pä sitt sätt redan, ty banken lemnar silfver för sina sedlar.
Nu t. ex., hafva R.
St. på sätt Gr.
Lagerbjelke omförmält, uppskjutit frågan, att upptaga räntorna till beräkning i statsregleringen, derföre att något beslut i förevar:de fråga icke blifvit faltadt.
Om icke heller något, som förändrar det gamla förhållandet kommer att fattas, så är det klart, all beräkningen i RiksStalen blir sådan, som om denna fråga aldrig varit å bane, d. v. s. sådan, som antingen StatsUtsk. eller K. M. redan föreslagit.
Den gamla beräkningen som är förslagsvis upptagen, och grundad på årlig markegång, kommer dä att qvarstå derföre, att man icke beslutat någon förändring.
Vill Konungen icke hafva annat än silfver så kan Slalskont. när som häldst uttaga mynt i st. f. sedlar.
Ytterligare, och under föiutsättning, att två Stånd förklara, frågan icke skola gå lill förstärkt StatsUtsk., men två andra förklara henne der skola slitas, har Gr.
Lagerbjelke hemställt, hvilken dä skall afgöra frågan? om hon aldrig skall få något slut?
Gr:n såsom ordf. i Const.Utsk., har sjelf undertecknat ett betänk., innehållande föreskrift huru härmed i framtiden skall tillgå, och huru en skiljedomare emellan Stånden skall kunna erhållas.
Den tillstyrkta grundlagsförändringen är ännu icke gällande, och man har sålunda, icke annat att rätta sig efter än prejudikat.
1 sådant afseende åberopar jag ett från 1840 års riksdag, då två Stånd stannade emot två i en dylik fråga, nemi. då R. o. Ad. samt PresteSt. förklarade, att frågan skulle förfalla, hvaremot Borgare- och RondeSt. påstodo, att frågan skulle afgöras genom omröstning i förstärkt Utsk.
Af saken blef intet såsom förhållandet alltid är och måste vara der statsregleringsfrågor icke förekomma.
Då man förut på sådant sätt förfarit, bör man väl äfven nu göra på samma sätt; ty man måste naturligtvis i detta, som i alla andra fall, der lag icke finnes, rätta sig efter häfd eller hvad förr öfligt varit.
I afseende på Presterskapets privilegier har Gr.
Lagerbjelke medgifvit, att dess indelta räntor måste frän frågan i allmänhet undantagas, och man har här uppläst icke den § i privilegierna, som egentligen hör hit, nemi. den 3:dje, hvilken angår räntorna, utan i det stället den 4:de §, som angår kronobonden.
Att PresteSt. ansett 3:dje punkten i StatsUtsk:s betänk.
, röra Ståndets privilegier, har jag nyss förnummit vara bekräftadt, genom underrättelsen, att Ståndet förklarat, sig fördenskull icke kunna öfver densamma i förstärkt StatsUtsk. votera. 384 Den 23 September f. m.
Beträffande åter frågan huruvida StatsUtsk:s sätt att behandla ärendet, kunde förändra dess natur och föranleda till röstning deröfver i förstärkt Ulsk., så har man icke gifvit akt på hvad Hr Lefrén derutinnan upplyst.
Ehuru Hr Sandströmer förklarat alt han icke vill fästa sig vid denna behandling, befarar jag likväl att mången ändock torde tro, det saken derpå beror.
Jag anhåller alltså att få erinra, att när år 1815 denna fråga hos H.
St. förevar och deras beslut föranledde den af K.
M. sedermera utfärdade författning, hvilken ännu gäller till efterlefnad, behandlades saken af Ekon.Utsk.
När man då uppkastade spörsmål om icke handläggningen bordt tillkomma StatsUlsk., svarade Ekon.Utsk. derpå, i betänk, af d. 29 Juni, ”att Utsk. för sin del trott, alt delta ämne icke kunde med riksslalens reglerande äga gemenskap; och hade således icke velat borttaga tiden för SiatsUtsk.
, med begäran om del af dess yttrande i ämnet”.
Palmstjerna vid 1830 års riksdag väckte motion om räntornas förenkling, behandlades frågan af BevilIn.- och Ekon.Utsk:n gemensamt, men dessa Utsk:s talrika personal åstadkom stora svårigheter vid frågans behandling, hvarföre man vid 1834 års riksdag öfverlemnade henne till StatsUtsk. allena, hvarvid det sedermera förblifvit.
Men derföre, alt frågan blifvit behandlad af StatsUtsk., kan hennes natur icke förändras.
Lagerbjelke framställt en anmärkn., hvilken, sedan jag haft så mycket annat ali invända emot hans öfriga skäl, jag likväl godkänner.
Han har nemi. sagt, alt så sammanblandad som frågan nu blifvit genom StatsUtsk:s behandling af densamma, ansåge han henne böra återremitteras.
Jag har icke velat framkomma med ett dylikt påstående, men då det kommer från en så skicklig, så ifrig, så skarpsinnig motståndare, kan jag icke annat än erkänna dess riktighet.
Hade jag, som blifvit så mycket klandrad derföre, att jag en gång tillförene vågade begära anstånd med frågans behandling, talat om en återremiss nu vid riksdagens sista tid, så skulle mången af mine värde motståndare sagt: se bara huru illparig han är, han vill förkasta hela förslaget, men icke förty talar han om återremiss.
Afsigten dermed kan icke vara någon annan än att förhala tiden.
Då likväl en af mina motståndare sagt, att frågan bör återremitteras, har jag, ehuru jag icke yrkar det, enär man derigenom säkerligen skulle misstyda mina afsigter, dock ansett mig skyldig erkänna riktigheten af en motståndares påstående.
Hr Printzensköld: Gr. Lagerbjelkes påslående, att den nu föredragne punkten är af beskaffenhet att ovilkorligen böra utgöra föremål för omröstning i förstärkt StatsUtsk., grundar sig på alldeles samma skäl, som af Hr Gr:n anfördes för godkännande af StatsUlsk:s förra förslag, då det hos R. o. Ad. förevar.
Dessa skäl blefvo då vederlagde och de behöfva således ej alt nu vid - Den 23 September f. m. 385 vidlyftigt bemötas.
Grin har hufvudsakligen fästat sig dervid, att frågan skulle röra staieus reglerande.
Detta bevisar blott att
Grin icke gjort sig tillräcklig reda för hvad en sä beskaffad åtgärd i sjelfva verket innebär.
För milt begrepp är det alldeles tydligt och klart att den belt enkelt inskränker sig till en beräkning, å ena sidan, af statsverkets behof och, å den andra, af för banden varande tillgångar för att derigenom utröna huru stort tillskott, som för behofvens fyllande kan erfordras.
De för handen varande tillgångarne bestå just af rikets ordinarie inkomster; och emedan dessa utgöras pä grund och till följd af gällande lagar och författningar, som med statsregleringen icke hafva det ringaste sammanhang, så ligger också frågan 0111 ändring af dessa lagar och författningar hell och hållet utom stalsregleringens område.
Endast inkomsternes belopp ligger derinom och della belopp beror del alltså allena på R.
St. att vid riksstalens uppgörande bestämma, hvilket uppenbarligen icke är något annat än en i ziffran uppställd tillämpning af de författningar, hvarefter inkomslerne skola utgå.
Låter nu sanningen häraf sig icke bestrida, så ligger det också för öppen dager, att det exempel, som blifvit hemtadt från kriminallagstiftningen och dess inverkan, genom böteshestämmelserne, på statens reglerande, är fullkomligen riktigt, och alt således de beslut R.
St. lill upphäfvande eller förändring af de ifrågaställde beskattningslagarne fatta, såsom beroende på Konungens sanktion, lika litet kunna, såsom Grin påstår, i och genom sig sjelfva ingå i statsregleringen, som detta kan bli händelsen med de bötesbestämmelser, som den föreslagne nya kriminallagen innehåller.
Först sedan de nya lagarne kommit lill stånd och gått i verkställighet, inträder den lidepunkt dä beräkning skall ske, hvad inflytande de kunna medföra (tå Statens inkomster, och om i det fallet 2 Stånd stadna emot 2, är tvisten af beskaffenhet att ovilkorligen böra genom votering i förstärkt SlatsUlsk. afgöras.
Härmed är, som jag tror, Gr.
Lagerbjelkes försvar för SlatsUtskis förfarande tillräckligen vederlagdt, och jag åberopar i öfrigt hvad Hr von Hartmansdorff i detta ämne vidare anfört.
Hvad äler angår de vådor Grin behagat förespegla, af vägrad omröstning i förstärkt StatsUtsk., enär derigenom kunde hända, att de 2:ne RiksStånd, sorn, för deras del, beslutat omröstningen, vägra att fullborda statsregleringen, så anser jag dessa vådor vara af alls ingen betydenhet, emedan jag icke kan länka mig ett sä grundlagsvidrigt handlingssätt af dessa Ständ.
Skulle det likväl inträffa, sä hafva de brutit stafven öfver sig sjelfva.
De hafva inträdt på revolutionens bana, hvarigenom de på Konungen öfverllyttat souveräniteten, och jag tvekar ej att högtidligt förklara, det jag häldre lyder en souverän Konung, än jag lyder partiyrande Ständer.
Laget bjelkes försvar för det, som mig synes, 9 H. 25 Den 23 September f. m. 3SG med mycket skäl klandrade sätt, hvarpå Utsk. förfarit vid uppställandet af den ifrågavar:de voteringspropos., uti hvilket försvar
Hr Sandströmer jemväl deltagit, enär han sagt, att då 2 Stånd bifallit frågan, Utsk. icke kunnat uti förevande betänk, annorlunda förfara.
Ora Utsk. ansett att granlagenheten emot den ena hälften af representationen, som gillat dess betänk., dertill vore en skälig anledning, så fordrar likväl grundlagen att Utsk. på ett annat sätt skulle tillvägagåll; hade väl Utsk. bordt sådant förbise?
Jag frågar, om detta ärende icke är så beskaflädt, att om 3 Stånd deri fattat likstämmigt beslut, delta skall ega kraft af R.
Sl:s beslut och icke såsom t. ex. i fråga om sättet, på hvilket bevill ningen eller anslaget till krigsrustningarna, hvars belopp genom lån blifvit upplaget, skall ersättas?
Ty deröfver kan, oaktadt 3:ne Stånds likslämmiga beslut, ändock voteras.
BevillningsUtsk. har ju i detta mål icke till Exped.Utsk. atlemnat handlingarna och hvarföre?
Jo, derföre, alt det 4:de
Ståndet ännu icke beslutatom sättet på hvilket bevillningen lill afbetalningen utgå bör.
Efter all sannolikhet kan det 4:de Ståndet numera icke ändra de 3 öfrige Ståndens sammanstämmande beslut, falladt för flera månader sedan, men della Stånd bar ändock icke ännuafgjort frågan, och derföre har Exped.Utsk. icke eller kunnat till RiksStm allåla förslag till någon skrifvelse, innefattande eli R.
Vid behandlingen af denna fråga synes BevillningsUtsk. hafva fullt grundlagsenlig! fästat sig dervid, att ehuru sjelfva bufvudsaken blifvit af alla 4 Stånden bifallen, har dock skiljaktighet uppstått om sältet alt det fullgöra, nemligen rörande skuldens nfbetalande, huru bevillningen dertill utgå bör, sålunda alt 3 Stånd bifallit förslaget, hvaremot ett annat Stånd afslagit detsamma.
Huru många exempel finnas icke derpå vid andra tillfällen att Utsk. inkommit lill de serskilda Stånden då de någon lid fördröjt att fatta sina beslut, med anmodan att det fullgöra i oafgjorda frågor.
Här, i den nu under behandling varande fråga, hade Stats Utsk. bordt finna rätta behandlingen vara, ali, då Utsk:s plurali tet vidblifvit sin åsigt att votering i förstärkt Utsk. borde ske, hvilket, efter min åsigt, är i uppenbar strid mot grundlagen, endast framställa till föremål för votering bufvudsaken, lagstiftningsfrågan, som är den del öfver hvilken alla 4 Stånden beslutat, och, sedan ett R.
Sits beslut derutinnan blifvit faltadt, i det för mig otroliga fall att R. o. Ad. samt PresteSt. samtycka lill voteringen, först då kunde fråga blifva om sältet för utförandet, eller statsreglerings-åtgärderna, hvilka i 2:ne RiksStånd icke till pröfning blifvit upptagne, än mindre derom beslutadt.
Lagerbjelkes anmärkn., att om några anse sig äga rätt att sönderdela punkten, det har dock endast skedi mellan hufvudsak och verkslällighelsåtgärder, så skulle andra kunna dela den så, att man finge votera om orden att och som o. s. v., så får jag, ehuru med verklig förlägenhet, hän visa en juridiskt bildad man derpå, alt ingen lag kan skrifvas så, ali den af menniskor utan förstånd kan tillämpas.
Slutligen, vidkommande den ifrågavartde punktens afgörande, så, enär R. o. Den 23 September f. m. 387 Ad. icke haft den sednare delen deraf under öfverläggning, än mindre derom fattat något beslut, sä är den icke eller pröfvad.
Det är omöjligt att bifalla en omröstning deröfver, och jag anhåller derföre om afslag å voteringsproposra.
Lagerbjelke har sagt, att raan af de här afgifna yttranden skulle kunna leda sig derhän, att man ex absurdo kommer alt fatta sådana beslut, hvarigenom Riksätra, på sidan om grundlagen, kunna tvinga hvarandra att medgifva votering i denna fråga, och Gr:n har naturligtvis jemväl erinrat om R. o. Ad:s skyldighet att votera öfver förevartde ämne, såsom tillhörande stalsregleringen, äfvensom Gira anhållit om propos. derpå.
Gr:n har visserligen erkänt, att bland de räntor, som skola förvandlas till penningar, äfven finnas sådana, hvilka fölen dylik förvandling äro skyddade af presterskapets privilegier, hvarföre Gr:n yrkat, att dessa räntor borde undantagas, och alt man af sådan anledn. borde återremittera betänk, till SlalsUtsk.
Delta kan vara bra för en kommande riksdag, då ett förnuftigare förslag kan blifva uppgjordt, och då kan det vara rätt väl att lägga märke till hvad Gr.
Lagerbjelke framställt, men för denna riksdag stå vi på en annan punkt.
Utsk. har här, såsom jag redan i ett föreg:de yttrande visat, tillåtit sig alt på sidan om och utöfver innehållet af R.
Sl:s föreg:de beslut samt i rak strid med 69 § Reg.F. uppställa voterings-propos:r i fråga om verkställigheten.
Denna § säger: ”Detta serskilda Utsk.-s ledamöter röste se dermera samfäldt, med slutna sedlar, till ovilkorligt antagande eller förkastande af hvad StalsUtsk. tillstyrkt blott i de frågor, hvarom Riksätra varit af skiljaktiga tankar”.
Nu har R. o. Ad. med de öfriga Stånden likväl icke varit af skiljaktiga tankar i afseende på delaljerne, ty i dem har R. o. Ad. fattat sitt heslut, och således är det grundlagsvidrigt att framställa en sådan voteringsproposra.
Jag har äfven bevisat detta med grundlagens egna ord i 69 §, som förbjuder alla försök att, genom en återremiss af en fråga, få de räntor afskiljde, hvilka äro anslagne presterskapet, akademier m. fl., ty det är en fråga, som vid denna riksdag icke vidare får behandlas, såsom redan afgjord, och sålunda är den föreslagna voterings-proposra grundlagsvidrig.
Lagerhjelkes yttrade farhåga derföre, att om R. o. Ad. samt Presteät. vägrade att låta frågan komma lill förstärkt Utsk., BorgareSt. icke skulle afsluta stalsregleringen, förtjenar sannerligen icke det tingaste afseende, ty det är en ren omöjlighet att så kan ske, men om äfven så skulle inträffa, hvad kan väl vådan deraf blifva?
Våra grundlagar omtala huru förhållas skall när Riksätra icke komma öfverens om statsregleringen, nemi. alt den förra slatsregleringen blir gällande och kommande Ständer få rätta de misstag, som kunna vara begångne.
Det går alldeles icke an alt ena dagen besluta efter godtfinnande och den andra ändra hvad sålunda man beslutat, ty vi hafva här i landet lagar, hvilka, sä länge de finnas, måste eflerlefvas, och sålunda kan Sveriges Konung 25 * 3S8 Den 23 September f. m. vara förvissad att statsregieringen blir afslutad, ehvad man tillåter sig att votera öfver grundlagsvidriga propostr eller icke.