Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 64 Litt. F., hvarest tillstyrktes beslut, att skattefrihets- eller s. k. kalldygnen må för hvarje år beräknas på visst uppgifvet sätt; ty förevar, utlåt., der ordalagen äro sådana: ”hvadan Utsk. ”tillstyrker, att den derom väckta motionen må af Rikets ”Ständer varda bifallen,” uttrycker tydligare än det förra att det endast är för Ständernes del, som beslutet fattas; hvadan jag, för min del, förmodar, att detta betänk, lika väl och med mera skäl, än det förra, bör i och för ordalagen kunna utan anmärkn. bifallas.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att ifrågavar. förslag af StalsUlsk. innefattade en förminskning i Statens ordin. inkomster, ett upphörande af någon del deraf, utan att Utsk. föreslagit R.
St. att hemställa beslutets verkställighet till K.
Ett bifall till StatsUtsk:s nu afgifna förslag vore således stridande emot grundlagarnas föreskrifter i Reg.F:ns 62 och 64 §§:v samt Riksd.Ordn:ns j5 hvarföre Hr Landtm, förmodade, att R. o. Ad. funne, alt propos. till bifall å utlåt, icke af honom kunde framställas, förrän saken blifvit ställd i den form, som med grundlagen vore öfverensstämmande.
Tersmeden, Wilh.:
Som jag uti denna fråga hyser motsatt åsigt med Hr Frih. o. Landtm., så yrkar jag den af Hr Frih. o. Landtm, vägrade propos:n , i5a Den aa Maj. och skall icke underlåta att göra det vid alla dylika frågor.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. yrkade propos. till bifall å StatsUtsk:s utlåt.
N:o 64 Litt. H. Ropades ja och nej.
Den, som yrkar propos. till bifall af StatsUlskts utlåt.
N:o 64 Litt. IL, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, yrkar R. o. Ad. icke ofvannämnda proposition.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 52.
Uppå derefter framställd propos., blef utlåt.
II. återremitteradt.
Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtsk:s den 2 och 16 dennes på bordet lagda utlåttn: N:o 64 Litt. I., i anledn. af väckt fråga om nedsättning uti sterbhus-afgiften; N:o 64 Litt. K., ang:de beräkning af vacance-afgiflen för orolerad jord samt framställning om dess återförande till bevillningen.
Frih. Nordenfalk, Joli.:
På föredragn.listan befinnes bland de mål, som torde förekomma i dag, BancoUtsk:s betänk, N:o 20.
Jag anhåller, alt detta ärende måtte få hvila till en annan dag, emedan uti betänk, är upptäckt ett tryckfel, som emedlertid kunde rättas; och torde, i händelse af bifall härtill, betänk, på nästa föredragn.lista få uppföras näst efter StatsUtsk:s utlåt, angtde revisorernes berättelse.
Ridderstolpe, Fredr., instämde med Frih. Nordenfalk.
Uppå derefter framställd propos., beslöt R. o. Ad., att BancoUtsk:s betänk.
N:o 20 borde föredragas näst efter StatsUtsk:s utlåt.
Fö - Den 22 Ma j. 153 Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den 2 oell 16 dennes på hördel lagda mein.
N:o 65, med summariskt förslag öfver statsreg lerin.
C eder sl rom, Jacob: Jag hemställer till Hr Frill. o. Landtm., 0111 någon uppläsning af detta betänk, erfordras; ty då betänk.
N:ö 64 är återreinitteradt, föijer af sig sjelf, alt äfven detta måste återremitteras.
Det är visserligen riktigt att betänk, återlemnas till Utsk. på deskäl, som blifvit anförda.
Jag befarar, att del dessutom innehåller någon missräkning, som icke torde kunna genast utredas.
Emedlertid anhåller jag att få göra denna anmärkn., på det att StatsUtsk. måtte fästa uppmärksamhet dervid.
Utgifterna äro upptagna lill io,44L848: 7. 11.; men nu hafva inkomst-titlarna blifvit förhöjda enligt StatsUlskls utlåt.
N:o 64, särdeles genom spanmålsräntornas högre beräkning än tillförene.
Derigenom har, enl. betänk.
N:o 64, sid. 10, uppkommit en tillökning af 555,23g r:dr. — Nu är klart, att som dessa räntor, till en stor del, äro anvisade till lön åt indeln.hafvare, så måste räntorna äfven förhöjas till motsvarand • belopp bland utgifterna.
Antager man denna förhöjning lika, och lägger hela förhöjningssumman 555,2*9 r:dr till förnämnda utgiftssumma 10,443,848: 7- 1 ’• l,PP“ kommcr ett belopp af 10.999,087: 7. 1 r.
Drager jag derifrån inkomstsumrnan 9,464,600 rldr, så blir stalsbristsumman 1,5*4,487 r:dr, som genom bevilln. skall fyllas. R. o. Ad. återremitterade StatsUtsk:s mern N:o 65.
Till remiss föredrogs Hr von Hartmansdorff^, Äng., den 16 dennes på bordet lagda motion om bestämmande af tiden, efter hvilken kungörelser, upplästa från predikstolarna, skola anses gällande.
Till det anförande jag afgaf, då motionen förevar, anhåller jag få tillägga, att då fråga är från hvilken dag en författning skall vara gällande, och då yrkadt blifvit, att den skall gälla från den dag första §:n deraf blifvit uppläst; så kan jag icke vara af samina lanke, emedan ingen kan vara pligtig att hörsamma en befallning, som icke är uttalad.
ex. länsmannen stämmer en person till häradsrätten alt stå till ansvar för öfverträdelse af en § uti en författning, hvaraf endast början eller de första <j§:ne varit upplästa, då öfverträdelse» skedde, oell den tilltalade kan bevisa detta förhållande, nemi. att den §, efter hvilken han är tilltalad, icke varit proinulgerad, då han felade mot detta stadgande, som lian e kände; månne domaren skulle kunna ålägga honom något ansvar?
Detta synes mig klart bevisa, att en kungörelse el7 H* 20 »54 Den 22 Maj. ler författning icke bör få y;»11 u, förrän den är lid t och hållet up[ifrist.
Jag anhåller, att della villande matie få åtfölja lill Ulskts begrundande.
An vo föredrogs StatsUlsk:s den 7 och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 6g, i anleda, af yrkad befrielse från skatt för intaglerna å allmänningen Stöpen inom Suntetorps socken nf Skaraborgs Ian.
Hr Palmcrantz, Johan Mauritz, uppläste följande :
Efter den discussion, som i föi lidna plenum här ägde rum, då fråga var 0111 Ölands hemmansägares befrielse från den s. k. ulmarksskatten, och då flere ledamöter af delta Högh Stånd visade sig så föga benägne att erkänna billigheten af den begärda eftergiften af nämnda utioarksskatt, torde det kanske vara en snart sagdi fiuktlös möda att nu söka taga Ii.
Ståndets billighetskänsla i anspråk, i fråga om
Suntetorps sockens hemmansägares befrielse från den s. k. intäglsskatten, hvarom StatsUtsk:s nu förediagna betänk, handlar.
Likväl torde det icke kunna undfalla R. o.
Ad;s uppmärksamhet, att förhållandet med ifrågavar. intäglsskalt är helt och hållet olika med det förhållande, som äger rum i afseende på ulmarksskatten.
Öländska ulmarksskatten är nemi. icke obillig till sin grund, men val lill sitt belopp, då deremot Suntetorps sockens intagtsskatt är, efter min lanke, högst obillig både till sin grund och följaktligen äfven till beloppet.
Jag medgifver visserligen, alt partiella sknttelindringar icke äro rationel! riktiga, 0111 nb. den Svenska jorden vore jemnt beskattad, så att man vid anställda jemförelse!- icke kunde upptäcka någon mannamån i detta afseende vara begången ; snen 1111 då, såsom hvar och en har sig nogsamt bekant, skatterna å äfven den mest betungade delen af jorden ofta blifvit obilligt och orättvist fördelade, så anser jag det vara R.
Sits oeftergifliga pligt alt efterskänka sina anspråk på de skatter, som finnas sakna billig och rättvis grund forsin fortfarande tillvaro; och troi- jag att så beskaffade lindringar alltid, så ofta skäliga anledn:r dertill förefinnas, böra till de skattdragandes lättnad af R.
St. iakttagas.
Jag kan således icke, lika med StatsUlsk., föreställa mig hvilken betänklig följd skulle uppstå af ett slikt, med R.
Sits egen både skyldighet och värdighet Öfverensstämmande handlingssätt, ulan är jag fullt förvissad att detta skulle medföra för Slaten både moraliska och ekonomiska fördelar, ojemförligt större än den oskäliga vinsten af sådana tryckande skatter, som den ifrågavar. intägtsskatten.
Till upplysning om tillkomsten af Suntetorps sockens intägtsskatt, sorn egentligen ej är annat än en ny pålaga på Den a:a Maj. »55 en redan förut beskattad jord, tager jag mig friheten hänvisa till hvad i:sla sidan i betänk, derom innehåller.
StatsUtsk. har nu grundat sitt afslag å den begärda skattefriheten derpå, alt det vore stridande emot qo §:n Reg.- F:n att ingå i någon pröfning af domstolarnas ronde delta ämne meddelta skiljaktiga beslut.
Någon sådan pröfning, nemi. huruvida vederbör, dömt efter lag eller ej, har, efter min förmening, icke blifvit begärd, och det mcdgifves, alt hvarken It.
St. eller dess StatsUtsk. grnndlagsenligen ägt alt dermed befatta sig.
Men hvar och en inser nogsamt att hell annat är, att framställa den frågan: ”har Staten moralisk "förbindelse att eftergifva hvad sorn blifvit den tilldömdt — "och sålunda modifiera hvad en sträng rättvisa ålagt?”
Och annat åter är att till besvarande framställa den frågan, huruvida lag eller godtycke legat till grund för beslutet.
Skilnaden emellan juridisk rätt och moralisk pligt torde väl vara nog tydlig, att icke höra förblandas.
StatsUtsk. har jemväl sagt, att det vore betänkligt alt tillintetgöra verkan af ett lagakraftvunnet beslut.
Sådant har likväl skett vid föregående riksdagar, och jag känner ej hvad våda eller betänklighet deraf uppkommit.
Exempelvis må endast nämnas sådana ersättningar till Staten för iråkade uppbördsbalancer, som blifvit vederbör, uppbördsman ådömda, men af II.
St. eflergifna, med flera dylika fall, då R.
St. ej funnit någon betänklighet vid att upphäfva verkan af lagakraflvunna domstolsbeslut.
I förevar, fråga inser jag ej hvad betänklig följd skulle uppkomma af ett bifall til! den begärda skattefriheten.
Det enda, som efter min föreställning- kunde inträffa, vore väl det, att vid en annan riksdag härigenom möjligen framkallades lika beskaffade anspråk; men dessa blifva, 0111 ens något, med all säkerhet icke många, enär högst få socken-allniänningar lära finnas, som i” afseende på skattskyldigheten äro i lika cathegori med den nu ifrågavar.
Oell anser jag dessutom alt, ifall någon möjligen kan förete lika talande skäl för befrielse från skatt, som Suntetorps socknemän efter mitt förmenande nu gjort, en sådan skallefrihets-förmån då jemväl bör af R.
Med anleda, af hvad jag nu haft äran anföra, tager jag mig friheten anhålla om ålerremiss af SlatsUtsk:s betänk., på det Utsk. måtte komma i tillfälle närmare, än sorn skett, taga i öfvervägande följande omständigheter, hvaraf Utsk. torde nogsamt finna, att ifrågavar. intäglsskatter äro både till sin grund och till sitt belopp obilliga: nemligen 1:0 alt äganderätten till socken-allmänningar i allmänhet aldrig, utan af okunnighet om allmänningens rätta natur, såsom är fallet med socken-allmänningen Stöpen, ulöfvats af K. M. och Kronan, hvadan Kronan vanligtvis icke heller uppbär någon skatt och ränta för dy lika allmänningar, vare sig för allmänningen i sin helhet eller för någon del deraf; (äganderätten har Den 12 Maj. alltid innehafts af den eller de socknar, inom hvars område sådana allmänningar varit belägna, samt afsetts vid sjelfva hemmanens primitiva skattläggning, och dervid, efter livarl c orts olika skaltläggningsmetod, ingått i beräkning); 2:0 att ehuru de s. k. intägterna å Stöpen blifvit med K.
M:s tillåtelse upptagna samt på lagligt sätt skattlagda — hvarpå K.
M:s nåd. dom egentligen grundar sig, — så tyckes det mig åtminstone likväl högst obilligt, om än rättvist, att endast dessa formella iakttagelser kunnat emot sockneinännen, såsom rätta ägare, medföra någon verkan, och sålunda gjort K. M. och Kronan mer berättigad till skatt af intägterna än af den öfriga allmänningen; åtminstone lärer vä! billigheten af den äskade skattefriheten icke skäligen böra jäfvas eller förringas deraf, att frågan derom varit föremål för domstols pröfning; 3:o alt de hemman, som vid allmänningens delning på deras lotter erhållit skattlagda intägter, härigenom fått sig påförd dubbel skatt för samma mark; det torde vara temmeligen tydligt, då äganderätten till hela allmänningen och således jemväl till intägtsmarken beräknats och ingått i sjelfva hemmannens skatt; och huruvida det är med billighet öfverensstämmande att ett hemman för samma herrlighet beskattas 2:110 särskildta gånger, öfverlemnar jag vördsamt åt en hvar att bedömma.
Mig synes det derföre böra vara en angenäm pligt för R.
St. att i alla sådana fall, som det förevar., för deras del medgifva nödig rättelse.
Dessutom förefaller mig den omständigheten nog sträng, att icke böra förtjena B.
St;s rättvisa behjertande, att nemi. intägterne, ehuru delar af samma enhet (allmänningen), blifvit i fråga om skattskyldigheten annorlunda betraktade än den öfriga allmänningen, endast af det skäl, att
Suntetorps socknemän en tid varit i okunnighet derom, att K. M. och Kronan till socknemännens skada begått ett misstag, då Kronan, på grund af sin förmenta äganderätt till ifrågavar. allmänning, utan socknemännens hörande, beviljat intägter derå, samt sedermera belagt dessa med skatt och ränta.
Är det väl då billigt — jag frågar det — att Suntetorps socknemän skola erlägga en skatt, som endast genom ett sådant misstag å Kronans sida tillkommit?
Till ytterligare bevis på intägsskatternas obilliga belopp kan jag nu icke underlåta att tillkännagifva för H. R. o. Ad., att en stor del af dessa lägenheter blifvit, enligt hvad jag specielt känner, besynnerligt nog belagda med så hög skatt, alt den årliga behållna afkastningen af dem ofta icke uppgått till ens det belopp, som socknemännen i skatt till Slaten utgjort, hvilket missförhållande isynnerhet framstått tydligt vid nämnda lägenheters utarrenderande.
Frih. Gederström, Jacob; Det är med särdeles tillfredsställelse jag funnit, att SlatsUtsfe. i förevar, utlåt, erkänt betydelsen af 90 §:n Rcg.Ftn, hvars uttryckliga före - Den 32 Maj. skrift Utsk. deremot förbisett uti dess utlåt. angrde yjkad skattenedsättning för hemmansåboer på Öland.
Hvad angår sjelfva saken, så får jag, i anledn. af den siste välde talarens anmänknrr, fästa uppmärksamheten derå, att den ifrågavar. skatten icke är hvarken mer eller mindre än sådan, sorn i alla tider blifvit åsatt afgärda by, sorn blifvit frånskiljd bolby.
Dessutom då skatten blifvit genom lagakraftvunnen dom åsatt intägterna, så kan en sådan dom icke förlora sin kraft derigenom, att, då intägterna tillika med öfriga utmarker delas på hemmansägarne i botbyn, dessa icke kunna öfverenskomma med intägts-innehafvarne om dessas qvarboende, hvilka således vid fardag måste afflytta, emot erhållande af ersättning för å lägenheterna använda kostnader.
För min del kan jag ej, åtminstone på de skäl StatsUtsk. anfört, bifalla utlåt.
Utsk. säger nemi., att bifall till den motion, som i detta ämne utgjort föremål för Utsk:s pröfning, skulle innefatta upphäfvande af ett lagakraftvunuet utslag.
Med stadgandet uti 90 §:n Reg.- F:n kan, efter min förmodan, icke menas, att sådana frågor, som denna, icke skulle kunna underkastas Representationens öfverläggning och beslut, derföre att domuremaktens beslut icke må komma under R.
St:s pröfning; ty här är icke fråga om att upphäfva det nåd. utslag, som K. M. gifvit, utan saken ar alt betrakta likasom en nådefråga, der K. M., som finner underdomstolarnes beslut lagligen grundadt, fastställer detsamma, men, i anseende till förekomna ömmare omständigheter, af nåd eftergifver hvad rättvisligen ådömts, blott med den skilnad, att det är R.
St. som nu hafva det i beriådningsrätten.
Jag kan derföre icke finna, att skatter, som tillkommit efter rättegångar, icke skulle kunna mildras, lika väl som de skatter, om hvilka rättegång icke uppstått, såvida Statsmakterna derom öfverenskomma.
Man liar åberopat exemplet med frågan om skaltenedsättningen å den delade allmänningen på Öland.
I detta hänseende får jag erinra, att der var fråga om en krono-ällmänning; här åter är, så vidt af Utsk:s utlåt, kan inhemtas, fråga om en socken-allmänning, som således är delägarnes tillhörighet, och detta har måhända till någon del utgjort skäl för underdomstolarna att befria allmänningen från den ifrågavar. skatten.
Det är följaktligen hufvudsakligen derföre, alt StatsUtsk. grundat sitt tillstyrkande på ett skäl, som icke är tillämpligt, som jag anhåller om återecmiss, på det motionen icke måtte på ogilltiga skäl blifva afslagen.
Det är i anledn. af Frih. Cederströms yttrande, att StatsUtsk. icke skulle ägt ingå i pröfning af denna fråga, som jag nu begärt ordet, för att erinra om hvad Ständerne vid föreg:de riksdagar beslutat uti med denna likartade frågor, i hvilkas afgörande Friherrcn I i5S Dc 11 23 Maj. måhända sjelf deltagit.
Hvad åter den anmärkntn beträffar, alt bolby skulle hafva samma ratt lill afgärda by, som hemmansägnrne lill ifrågavar. intägter, så hemställer jag till Friherren sjelf, om det exemplet låter lämpa sig hit.
Det är visserligen möjligt, att, oaktadt det bemödande jag gjort mig att uppfatta frågan, jag likväl felaktigt uppfattat densamma; men såsom ämnet visat sig för mitt begrepp, vore det ej skäl att vägra återremiss.
Här är icke fråga om att upphäfva hvad domstoJarne beslutat.
Tvertom är det just derföre, alt domstolarne sagt, att allmänningen tillhörde socknen och icke Kronan, som jag vill fästa ett billigt afseende på motionärens begäran; och jag förenar mig derföre uti anhållan om återremiss.
På grund af gällande författningar hafva lägenheterna på allmänningsskogen blifvit till odling upplåtna, och på grund af gällande författningar hafva dessa odlade lägenheter blifvit skattlagda, ehuru hemmanen i den eller de socknar, hvartill allmänningen hörer, förut blifvit skattlagda; och på samma sätt hafva afgärda-byar blifvit skattlagda, ehuru bolbyn blifvit vid sin åsätta skatt o förändrad t bibehållen.
Hvarföre skulle nu de intägter, som kunnat bära den skatt deni blifvit åsatt, befrias från denna skatt, då intägten förenas med hemmanet, som den vid allmähningens delning tillfaller, enär detta hemmans skatt derigenom ej blir större, alldenstund den skatt, som vidlåder intägten, motsvaras af den fördel, som är förenad med erhållandet af samma intägt?
Af enahanda skäl borde afgärdal>y befrias från den skatt, som blifvit densamma åsatt, enär afgärda-byn varit inbegripen i bolbyns ägovärde, och, efter talarens slutföljd, således under bolbyns skattläggning.
Att Högsta
Domstolens utslag varit olika med underdomslolarnes, härleder sig derifrån att Högsta Domstolen, som infordrat Kammar-collegii yttrande i målet, derifrån erhållit en sådan utredning af sakens rätta sammanhang, att Högsta
Domstolen kunnat riktigt bedomina målets beskaffenhet och fälla det utslag, hvaruti StatsUtsk. ganska riktigt funnit sig emot 90 §:n Reg.Fm icke kunna göra någon rubbning.
Sannerligen jag begriper, huru man kan vilja göra till öfverläggningsämnen för Statsmakterna frågor om domstolarnes skiljaktiga beslut.
Jag vidblifver milt påstående om bifall lill betänkandet.
Det kostar på mig all öppet förklara, att den värde ledamoten, som sist talade, och som äger min fullkomliga högaktning, allt som oftast blandar bort frågorna för oss.
Må Högsta
Domstolen hafva dömt huru som helst, må allt det lagliga hafva föregått!
Hvad bevisar det i fråga om deras begäran, som anhålla att Ständernc matte Den 11 M aj - Lefria elem från elen skatt, sorn tillkommit i livad ordning och huru lagligt som helst?
Må motionen afslås, om hon förtjenar det!
Men må man ej blanda bort frågorna!
Om jag genom min begäran om återremiss gåfve, vare sig bifall eller afslag i hufvudsaken, så skulle jag tveka att begära återremiss; men då återremiss leder till frågans närmare utredande, och det sedermera alltid är mig öppet att bifalla eller afslå, så vidblifver jag min begäran att betänk, må återgå, på det saken må i Utsk. blifva närmare profvad.
Jag har ingenting att tillägga, sedan en vard talare behagat understödja min, mot Frih.
Cederströms bestridande deraf, framställda anhållan om återremiss.
Då jag af den nyss yttrade önskan, att propos. i ämnet matte framställas, tycker mig linna, att öfvertygelsen är temmeligen stadgad i detta fall, förenar jag mig blott uti Frih.
Cederströms anhållan om propos. lill bifall å betänkandet.
SlatsUtsk;s utlåt.
N:o 69 blef af R, o. Ad. återremitteradt.
Föredrogs ånyo SlatsUtsk;s den 7 och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 73, i anledn. af väckt fråga 0111 upphäkta lidet af Rikets sist församlade Ständers beslut, nng:de Statens garanti för vissa hypotheks-föreningars skuldförbindelser.
För min del har jag visserligen ingenting emot det beslut, hvaruti Ustk. stannat.
Jag anser det rätt, att Staten icke drages in i ansvar för enskilda credit-föreningar; men jag tror, att Utsk. grundat sitt beslut på öfverflödiga och til! en elid oriktiga motiver.
Utsk. hade kunnat inskränka sig till användandet af det cardinalskäl, att
Staten icke bör inblandas i ansvarighet för enskilda credit-föreningar, och linde Utsk. dertill velat lägga, att Statens garanti vore obehöflig, sedan 2:ne sådana credit-anstalter uppstått, hvilka visat sig icke behöfva Statens mellankomst; så hade
Utsk. mer än tillräckliga skäl för sitt tillstykande: men då Utsk. säger, att
Statens sammanblandning med enskilda personers credit- och industriföreningar bör, såvidt möjligt är, sorgfälligt undvikas; så har Utsk. gått ett steg längre, än Utsk. förmodligen haft för afsigt.
Enligt hvad vi känna, hafva nemi. R.
St. uti det vid sista riksdagen utfärdade banco-reglementet medgifvit Bancoslyrelsen rättighet att meddela creditiv för hypotheks-föreningar; men äfven detta förhållande skulle kunna rubriceras såsom bankens sammanblandning med enskilda creditanstalter; men att förbjuda det, kan val icke vara hvarken StalsUtsk:s eller R.
St;s afsigt, helst fråga endast är om Sta - iCo Den aa Maj. tens befrielse från ansvarighet för detsa föreningars skuldförbindelser.
Jag tvekar verkligen om jag, på grund af denna anmärkn., skall begära återrerniss; men dä man i allmänhet antager, att blott beslutet och ej moliverna äro bindande, så vill jag blott hafva i protocollet nedlagt min reservation mot en sådan tydning af den meningen, att
Statens sammanblandning med enskilda personers credit och industri-föreningar bör undvikas, sorn skulle deraf kunna dragas den slutföljd, att Banco-styreisen hädanefter vore förbjudet alt på sätt som hittills meddela crediliv för hypot liek s-föreningar.
Jag var ej närvar, i delar förena mig i den reservation Frih.
Nordenfalk nu afgifvit.
StatsUtsk;s utlåt.
N:o 73 bifölls. Företogs till pröfning
Bevilln.Ulsk:s den 7 och 16 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 11, i anledn. af så väl K. M:s nåd. propos., angtde kurhus-afgiftens fortfarande, som Hr Möllerhjelms, Axel, i ämnet väckta motion.
Mot Utskrs afstyrkande af Hr Möllerhjelms motion, att inom Stockkolms stad kurhus-afgiften skulle taxeras till högre belopp än uti Riket i öfrigt, anhåller jag att få göra en anmärkning.
Jag finner icke Utsk:s för afstyrkandet anförda skäl väl grundadt, då det är Stockholms högsta styrelse, som gjort framställningen efter att hafva inhemtat vederbörandes yttrande i ämnet, hvilket dessutom i afseende på Stockholm icke kan betraktas ur samma synpunkt, som gäller för öfriga delarna af Riket, dels emedan arbetsförtjensten i hufvudstaden är större än annorstädes, hvarföre det ej heller är obilligt, alt afgiften är högre, och dels emedan behofvet af större tillskott måste vara större i hufvudstaden, i anseende till de vidsträcktare och kostsamma anstalter, som här erfordras till förekommande af smittans spridande.
Specielt har jag mig bekant, att svårigheter och hinder möta för kurhusinrätlningarnes fullkomliga ordnande i hufvudstaden, så länge stadens innevånare icke äga rättighet att taxera sig till det belopp, som dertill erfordras, och att de medel, som hittills varit för ändamålet disponibla, icke varit tillräckliga för inrättningarna, sådana de nu befinnas, utan har bristen måst fyllas af fattigvårdsmedlen.
Af dessa skäl anhåller jag om återrerniss, och anhåller att Utsk. ville, visserligen icke tillstyrka motionen i dess vidsträckta omfattning, så att kurhus-afgiften skulle kunna utsträckas till ett obegränsadt belopp, men, med afseende på de särskildta förhållanden, som äga rum D e n 22 M a j. 161 ruin för hufvudstaden i förhålla lide till de öfriga delarna af Riket, tillstyrka att afgiften inom Stockholm malte, när vederbör, finna beliofvet deraf, kunna få höjas till dubbelt mot hvad högsta beloppet hittills varit.
Då den af Rikets förut församlade Ständer till 5 sk. maximi-belopp bestämda kurhusafgiften, jemlikt Ständernes beslut, utgår till mindre belopp i de orter, der maximi-afgiften icke är för behofvel erforderlig; så synes å andra sidan R.