Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag räknar mig till deras antal, hvilka lika lifligt som Frih:n nitälska för förändringar, men jag öfverväger noga, huru de skola verkställas, innan jag lemnar dem mitt bifall.
Detta har varit motivet för milt upträdande emot BankoUtsk., och Frih:n mål-te väl i detta fall kunna något låta lugna sig, då till och med Gr.
Gyldenstolpe yrkat ogillande af Utsk:s förslag, men deremot bifall till Banko-Fullm:ges, hvarom jag icke yttrat ett ord.
Tersmeden har såsom ett fel tillräknat mig det jag påstått, att, innan ett nytt hus för Banken kunde anskaffas, alla försök, att förbättra expeditionssättet inom Banken, vore fruktlösa.
Något sådant har jag icke ens tänkt, utan endast sagt, att dessförinnan kunna inga väsendtliga, blott mindre förbättringar ske.
Det äro just sådana, som
Fullm:ge hafva föreslagit och jag anser böra vidtagas.
De torde så mycket heldre kunna verkställas, som, på sätt Gr.
Gyldenstolpe nyss sagt, någon betydlig kostnad dermed icke är förknippad.
Frih:n har trott, att, under den lid ett nytt hus för Banken upföres, borde man bygga om de äldre.
Man vunne derpå en half förbättring för några år.
Då skulle man nödgas upgöra ett reglemente för den tiden och sedermera ett annat för den kommande, oberäknade alla de kostnader, som -åtfölja ombyggnaden af ettdera af de äldre Bankohusen.
Frih:n har omtalat allmänhetens fördel deraf, att hon skulle slippa gå 2 gånger till Banken för att utbekomma sina expeditioner.
Denna fördel kan, så vidt möjligt är, vinnas medelst antagande af Fullm:ges förslag.
Alen genom intet organisations-förslag kan man påräkna att alltid fä sina expeditioner genast; ty tilloppet kan vara så stort, att väntan blifver lång.
Så äro t. ex. på de tider, då hufvudstadens kronoutskylder insättas, expeditionerna så talrika, att, äfven om Banken vore organiserad efter Gtsk:s förslag, skulle dröjsmålet blifva betydligt.
Dä kunde icke heller den lokal, som Ulsk. föreslagit, räcka till, såsom Frilnn påstått.
Jag vill såsom exempel på mängden af dessa expeditioner nämna, att den 27 Febr. innevar:de år utfärdades från deposilions-afdelmn 335 expeditioner och 495 attester.
Om man nu beräknar att liden från kl. 9 till kl. \ 2 utgör 270 min., hvarunder expeditionerna skola utlemnas, blir det icke en minut för hvarje expedition, och föga öfver en half för hvarje attest.
Ar det då tänkbart, att man vid sådana tillfällen skall straxt kunna blifva betjenad?
Man måste vänta, huru än organisationen är beskaffad.
Hvarföre skall man icke vilja göra en delaf förbättringarne, säger Frih:n.
Jo! jag vill visserligen, att en del skall göras, men önskar, att man icke måtte taga sig före, hvad som ej kan ske, utan att vålla onödiga omkostnader.
Frilnn har lagt mig 13 H. 16 242 Den 14 Oktober e. m. lill last, att jag omnämnt diskont-kassören.
Detta har jag gjort derföre, att man icke må förebrå mig, att hafva förtegat hans välmenta tillvaro, dä jag i öfrigt klandrat Utsk:s tillstyrkande.
Hade jag ej omnämnt honom: så skulle mine motståndare hafva sagt: ”Hr von Hartmansdorff förtiger denne diskont-kassör, som är den 3:dje.” Nu omförmäler jag, att en sådan borde tillsättas, och då lägger man mig detta till last.
Frih:n har talat om 5 till 10 minuters väntan.
Af hvad jag redan anfört, lärer R. o. Ad. finna, att denna väntan kan vara några timmar, under hvilka man får gå och komma igen.
Detta mätte väl vara bättre för dem, hvilkas tid är något värd, emedan de kunna under tiden uträtta något nyttigare än vänta i Banken.
Frih:n har medgifvit, att allmänheten måste, under byggnadstiden, gå upp i 4:de våningen.
Men dä allmänheten redan är missnöjd med gåendet 2 trappor upp, så blifver hon det ännu mera, om hon skall gå 1 trappa högre.
1 fall man möjligen anser frågan om lokalen vara tillräckligt omtalad och olägenheterne af Utsk:s förslag nöjaktigt framdragna: hemställer jag, om icke del uplästa stycket mätte fördelas i 2 morn., så att det första kommer att sluta med orden ”2 trappor upp i Bankoluisel”, hvilket mom. jag anhåller måtte serskildt företagas till afgörande och afslås, samt att det följande mom. måtte läggas lill handlingarne, nemi. det, som börjar med orden: ”samt att vid expedition och redovisning” etc. och slutar med orden: ”i redovisning och göromål” etc.
Jag hemställer till en hvar, om man så noga vet, hvad man beslutar, derest man oförändradt antasfer hvad Utsk. föreslagit.
Afgörandet här torde inverka icke blott på denna punkt, utan äfven på den följande, som börjas med orden: ”att det af Fullm:ge framlagda förslag” etc.
Jag anhåller alltså om bifall till hvad jag nu haft äran anfifra.
Hr Arneli, Gust. Fredr.:
Det förefaller mig i sanning besynnerligt, att en organisationsfråga, hvarmed hufvudsakligen afses allmänhetens beqvämlighet, skall röna så mycket motstånd.
Jag skulle önska, alt de, som tro, att man ej kan sköta en större rörelse utan de tunga kontrollerne, kunde en dag, då rörelsen är liflig vid insättningar i Hypotheks-föreningar, eller då marknad är i en stad, der Privat-banker finnas, kunde, säger jag, komma till dessa ställen för att se, huru der tillgår, utan att något missnöje upstår, hvarken å de trafikerandes eller de betjenandes sida.
Med all säkerhet kan jag försäkra, att expeditionerna der upgå lill vida högre belopp än det Frih.
Tersmeden upgifvit utgå dagligen per medium frän Banken, och de öfverstiga jemväl det belopp, Hr von Hartmansdorff upgifvit, men dessa expeditioner utlemnas likväl inom samma tid, som inom Riks-Banken, eller ifrån kl. 9 till kl. 2 af en till antalet ganska inskränkt personal.
Jag kan således icke annat än anse, att den långsamhet, som nu i Banken råder med expeditioners utfärdande, härleder sig ifrån en felaktig organisation.
Den 14 Oktober e. m.
Om Utsk:s förslag har här serdeles mycket blifvit ordadt, och Gr.
Gyldenstolpe liar sagt, att han visserligen finner det ntförbart, men medföra allt för stora omkostnader.
Jag hemställer likväl, huruvida en inrättning, som på allmänheten årligen vinner millioner, bör draga i betänkande att för samma allmänhets beqvämlighet upoffra 30,000 R:dr B:ko, det vill säga ungefärligen 10 dagars vinst.
Hr Printzenskölds fråga, hvad skall Diskontverkets Kassör göra, tyckes verkligen vara nog egen, men det låter lätt förklara sig, då man känner den nu vande organisationen.
Jag skall i alla fall ganska kort besvara denna fråga dermed, att Diskont-Kassören skall räkna penningar, mottaga och utgifva penningar.
Min öfvertygelse är, att om Gtsk:s förslag blir anlaget, skulle ganska mycket missnöje håde på allmänhetens och tjenstemännens sida undvikas.
För närvaride finnes uti Diskonten en Kamererare och en KreditivBokhållare, och Utsk. har alltså utgått från den åsigten, att Diskont-Kassören skall emottaga och utbetala penningar och Kamereraren kontrollera Kassören.
Då enl. min åsigt ganska mycken belåtenhet å så väl allmänhetens som tjenstemännens sida skulle vinnas genom antagande af Utskis förslag, tillstyrker jag bifall lill detsamma.
Gyldenslotpes yttrande, sora gick hufvudsakligen derpå ut, att den för ändamålet erforderliga kostnaden vore öfverdrifven.
Jag är häruti till en stor del förekommen af den siste talaren, och vill tillägga, alt kan man vinna ett någorlunda godt ändamål eller bereda allmänheten beqvämlighet, tror jag icke att upoffringen är så serdeles stor.
Bankens vinst går såsom vi veta årligen till omkring en million, och 30,000 R:drs afprutning, som skulle blifva följden af Utskrs förslag, är väl icke så farlig.
Hr von Hartmansdorff omnämnde en dag, då i RiksBanken ett betydligt antal expeditioner utfärdades.
Det är visserligen sant, att tilloppet i Banken under vissa tider är stort, men det är endast undantagsvis och hufvudsakligast då Krono-Utskylderne inom hufvudstaden skola inbetalas, och vid denna tid må man ställa med Banken huru man vill, så kommer alltid denna olägenhet Hr von Hartmansdorff omnämnt att fortfara.
Emedlertid hoppas jag, alt något hinder icke måtte möta för antagande af Utsk:s förslag, och det hinder, Hr von Hartmansdorff framställt, blir fortfarande, huru än Banken organiseras.
Såsom skäl för antagligheten af Utsk:s förslag, har Hr Arnell åberopat förhållandet vid Hypotheksföreningarnes qvartalssaramankomster, vid hvilka, säger han, den mängd expeditioner utfärdas, att, om någon af Bankens tjenstemän kunde få se de göromål, som vid dessa sammankomster förefiunas, han skulle genast antaga Utsk:s förslag.
Jag betviflar 16* 244 Den 14 Oktober e. m. ingalunda den värde talarens upgifter, tvertom är jag Öfvertygad, att Hr Arnell sanningsenl. omförmält de expeditioner, som af Föreningarnes Styrelse utfärdas; men jag får fästa hans upmärksamhet derpå, att del heter qvartals-sammankomster derföre, att •. dessa sammankomster inträffa 4 gånger om äret.
Att anstränga sig 4 gånger om året, är väl icke någon svårighet underkastadt, men om Hr Arnell, i egenskap af ledamot i Styrelsen öfver en Hypoteksförening, skall på samma sätt anstränga sina krafter året om, betvifiar jag, att han dermed finnér sig belåten.
Hr Arnell kan med sitt kompani forceras möjligen en eller annan Håg, men om delta dagligen sker, mäste han komma att tröttna.
Tjenstemäns göromål skola bedömas sådane de hvarje söcknedag äret om måste bestridas och icke så som förhållandet med dem vid något serskildt tillfälle kan vara.
Man kan icke begära, att tjenstemannen skall anstränga sina krafter utöfver en viss gräns, nälen sådan ansträngning erfordras dagligen.
Vid Statens öfrige embetsverk kan någon ledighet vara att påräkna för tjenstemännen, men inom Banken är förhållandet icke sådant, ty om allmänheten skall der rätt betjenas, finnes der ingen hvila, och då mäste man tillse, att Bankens tjenstemän icke sä betungas, att Banken slutligen kommer att sakna, om icke tjenstemän, åtminstone sådane, som äro skicklige och pålitlige.
Jag har utgått från den synpunkt, att man icke hör utgifva penningar i annat fall än dä något dermed kan uträttas.
Den öfvertygelsen, som må vara förlåtlig, eftersom jag deltagit i afgifvandet af detta förslag, hyser jag ännu, nemi. att samma beqvämlighet, som genom Komiterades förslag beredes allmänheten, tillskyndas henne genom det förslag Fullm:ge afgifvit.
Skillnaden är blott den, att för verkställighet af Komiterades förslag erfordras en utgift af 30,000 K:dr, hvaremot verkställigheten af Fullm:ges förslag erfordrar en mindre eller rättare ingen kostnad.
Jag hemställer då, om icke Fullm:ges förslag bör lemnäs företrädet.
Det synes mig altså, som borde man försöka att vinna ändamålet utan en dylik utgift.
Visar det sig att della mål icke utan dessa 30,000 R:dr kan vinnas, så må de utgifvas, men det är ännu icke bevist, huruvida Komiterades förslag lemnar allmänheten större beqvämlighet än det af Fullm:ge framställda.
Jag kan icke bestämdt säga hvilketdera är förhållandet, ty det kan endast erfarenheten afgöra, men i alla fall bör man väl börja med det förslag, som kostar intet, och icke med det, som erfordrar en kostnad af 30,000 R:dr.
Hr Printzensköld har haft godheten uplysa mig, att ordet qvartals-sammankomst betyter, att dessa sammankomster inträffa endast 4 gånger om året.
Tacksam härför får jag likväl erinra honom, att ifrågavande ords betydelse ingalunda är mig obekant.
Deremot får jag uplysa den värde talaren, att det stora antal expeditioner, som i och för kronoutskylderne bär i Stockholm den 27 Februari hvarje år af Banken utfärdas, Den 1-i Oktober e. m. 245 förekommer icke ens 4 gånger, utan endast en gång om året.
Således synes mig den jemförelse, jag upställt emellan arbetet i Banken oell vid Hypotheksföreningarnas qvartals-sammankomster, icke vara så haltande, som Hr Printzensköld föreställt sig.
Men eftersom det är fråga om kronoutskylder, så må jag framställa en annan jemförelse.
Månne ieke en Kronofogdes och Häradsskrifvares göromål vid upbörden äro lika mycket trägna, som någonsin tjenstemännens i Banken d. 27 Februari?
Jag anser mig på intet sätt af Hr Printzensköld vederlagd.
Gyldenstolpe har sagt, att egentliga skillnaden emellan Komiterades och Fullm:ges förslag består deri, att det förra medför en utgift af 30,000 R:dr, hvaremot det sednare fordrade ingen kostnad, men beredde allmänheten samma fördelar.
Till en början får jag förklara, att
Fullm:ges förslag icke så alldeles äflöper utan kostnad, enär enl. detsamma väggar i Bankens hus skola slås ned, och hvad angår beqvämlighelen för allmänheten, så heror det deraf, huru man ser saken, nemi. om, efter Komiterades förslag, insättningar och attesters utlärdande derå göras på ett ställe, eller, efter Fullm:ges förslag, sådant skall ske på 2 ställen.
Komiterades förslag mäste således tillerkännas företräde, helst, enl. detsamma, ett större antal tjenstemän kan indragas, än efter Fullm:ges förslag.
Då jag förra gången hade ordet, glömde jag att yttra mig öfver Hr von Hartmansdorffs förslag till propos.
Jag instämmer till alla delar med honom, enär det just är den delen af punkten, som fordrar B.
Jag vill säga ett par ord.
Tersmeden påstod det vara en större beqvämlighet för allmänheten, att icke behöfva gå med sina expeditioner på mera än ett ställe.
Men Frih:n har icke kommit ihog, alt det ställe, hvarest allmänheten skulle erhålla både expeditioner och penningar, är beläget 2 trappor upp.
Som allmänheten icke vill eller kan der förblifva, utan måste för att komma hem, gå 2 trappor ned genom bottenvåningen, der kassorna finnas: så har ju allmänheten ingen olägenhet deraf, att Fullm:ges förslag bifalles.
Frih:n har äfven sagt, alt, med antagandet af Utslcs förslag, —skulle ett större antal tjenstemän- kunna indragas, än om Fullm:ges hemställan godkändes.
Ja! det. är sant; men jag tror, att indragningen af tjenster är efter Ulsk:s förslag allt för stor.
Om det bifalles, torde R.
St. nödgas, för tjenstemännens befarade otillräcklighet, antingen bevilja ett serskildt anslag, eller också bemyndiga Fullm:ge att utbetala arfvoden ät de extraordinarie^ som måste tillförordnas.
Ofverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då Hr von Hartmansdorff yrkat delning af förevande punkt, propos. komme alt först framställas å den 246
Den 14 Oktober e. m. föreg:de delen deraf, hvarå Hr von Hartmansdorff yrkat afslag och som innehöll: ”att gemensam lokal för kassa- och deposilionsafdelningarne må, i öfverensstämmelse med upgjorde ritningar och kostnadsförslag, få beredas genom ombyggnad af den lokal, som depositions-afdelningen för närvar:de begagnar 2 trappor tipp i Bankohuset.”
Efter sedermera först till bifall och derefter till afslag å denna del af Utsk:s ifrågavar:de tillstyrkande framställde propos.-r, som besvarades med blandade Ja och Nej, blef förnyad propos. till afslag derå framställd och besvarad med starka Ja, jemte mänga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Den som bifaller BankoUlsk:s tillstyrkande, ”ali gemensam lokal för kassa- och deposilions-afdelningarne må, i öfverensstämmelse med upgjorde ritningar och kostnadsförslag, få beredas genom ombyggnad af den lokal, som depositions-afdelningen för närvande begagnar 2 trappor upp i Bankohuset,” röstar
Ja; den del ej vill, röstar Nej'; vinner Nej, varder ofvanberörde tillstyrkande af R. o. Ad. afslaget.
Ja -4- 19.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade sedermera, alt R. o. Ad. torde finna, att återstående delen af Ulsk:s tillstyrkande i förevande punkt icke för närvar:de föranledde annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Ropades Ja. 2:o Utsk:s hemställan, pag. 19.
Sedan Utsk:s förslag, i förra punkten, fallit, hemställer jag vördsamt, om icke beslutet här borde blifva följande: ”att det af Fullra:ge framlagda förslag till förändrade tjenstgöringsordningar för kassa- och depositions-afdelningarna samt revisions- och ekonomi-afdelningen, i dess samband med de förra, må tills vidare tjena till efterrättelse.” Innehållet af Fullm:ges framställning i denna punkt är väsendtligen följande.
Hittils har till allmänhetens beqvämlighet den åtgärd vidtagits, att enkla expeditioner, t. ex. sådana der fråga blott är att för en assignation strax utbekomma penningar, äteck - Den 14 Oktober e. m. 247 nas ordet genast eller skyndsamt, som tiilkännagifver, att en sådan expedition skall fortare än de öfriga verkställas, och kallas derföre snabblöpare.
Fullm:ges nuvande förslag åsyftar att göra alla expeditioner lill snabblöpare, d. v. s., att den, som vill vänta på sin expeditions färdigblifvande, kan göra det med anspråk, att få henne snart färdig, så att till upropet klockan half 2 icke infinna sig andra än de, hvilka icke velat i Banken afvakta expeditionernes färdigblifvande.
Jag tror således, att Fultm:ge, för allmänhetens beqvämlighet, gjort allt hvad inom den nuvande lokalen åstadkommas kan.
Det har blifvit mig berätladt, alt PresteSt., redan på f. m., antagit denna punkt.
Jag anhåller, att 11. o. Ad. måtte göra sammaledes, dock så, att den delen, som afser den numera förkastade lokalen, må antingen anses hafva förfallit eller också läggas till handlingarna, hvilketdera Hr Gr. o. Landtm, finner lämpligast.
Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter, att Hr von Hartmansdorff föreslagit det beslut, ”att det af Fnllm:ge framlagda förslag till förändrade tjenstgörings-ordningar för kassa- och depositions-afdelningarne, samt revisions- och ekonomi-afdelningen, i dess samband med de förra, må tills vidare tjena till efterrättelse, ” samt hemställde derjemte, enär ett bifall till Utsk:s hemställan icke lät sig förena med det beslut R. o. Ad. nyss fattat, om R. o. Ad. bifölle detta Hr von Hartmansdorffs förslag.
Härvid ropades starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit
Uppå sedermera framstäld propos., blef den öfriga delen af förevande punkt, såsom endast innehållande Utsk:s åsigt om tjenstgöringen efter Komiterades förslag, lagd till handlingarne. 3:o Utsk:s hemställan, pag. 27, att Si6:de §:ji i BankoReglementet må från blifvande Reglemente uteslutas.
Jag hemställer, om icke den nästa .punkten, så lydande: ”Utsk. får tillstyrka, att personalen vid BankoFullm:ges expedition må utgöras af: Banko-Sekreteraren, en Notarie och en Kanslist,” kan och bör innefattas i samma öfverläggning och derpå följande propos.
Jag kan icke inse någon vinst af den förändring i föredragningssättet Hr von Hartmansdorff föreslagit. R. o. Ad:n har en gång beslutat, att Betänk, skall punktvis föredragas, och jag anhåller, att detta beslut måtte efterföljas.
Jag anhåller, att 216:de §:n i BankoReglementet måtte upiäsas, så alt man må vela hvad man bifaller. v Sedan härefter den ifrågavande §:n blifvit af Frih. Tersmeden upläst, anförde Hr von Hartmansdorff:
Denne punkt sammanhänger med 248 Den 14 Oktober e. m. den af mig omförmälde på det sätt, att Utsk. här säger, att ett serskildt räkenskapsbiträde hädanefter icke behöfves, utan göromälen skola updragas åt BankoSekreteraren, understödd af Kanslisten, Enl. min åsigt, har Utsk. föreslagit Kanslipersonalen hos Fullm:ge allt för stor.
Jag har yttrat detta till Fullm:ges Protokoll, och det har naturligtvis varit föremål för BankoUtskrs pröfning.
Men man har icke gjort afseende derpå.
Jag anhåller emedlertid, att nu få utveckla mina skäl.
Utsk. bar föreslagit, att Kanslipersonalen skulle utgöras af en Sekreterare, en Notarie och en Kanslist.
Sekreterareu hos
Fullm:ge har ett ganska lätt arbete under de tider, då det icke är Riksdag eller Revision i Banken.
Sålunda kan han mycket väl, under raellantiderne, öfvertaga denna befattning, för hvilken, enl. 216:de §:n i BankoReglementet, ett arfvode af 300 R:dr är anslaget.
Han är, i alla fall, väl atlönad; och under Revisioner samt Riksdagar har han ännu bättre inkomster.
Skulle likväl bans tid blifva för mycket uptagen, så kan arfvodet öfverlemnas ät den, som tjensten förrättar.
Notarien har vanligen icke mera än eli protokoll i veckan, emedan Fullnv.ge icke pläga oftare vara tillsammans, och detta protokoll är i allmänhet ganska kort.
En och annan gång förekomma väl vidlyftigare öfverläggningar, men sådana äro sällsynta.
Härförulan åligger honom att föra hemliga protokollet eller det, som angår upköp af vexlar.
Detta protokoll innehåller i korthet, att den eller den Fullm:gen anmält, att så och så många mark Hamburger b:ko blifvit i veckan inköpta efter den eller den kursen.
Följaktligen är protokollsföriugen in galunda betungande, hvilket närvande ledamöter af BankoUtsk. lära kunna vitsorda.
Upsättningen af dessa protokoll fordrar icke mera än en dag, hvadan Notariens tjenstgöring vanligtvis icke uptager mer än 2 dagar i veckan.
Han kunde och borde alltså äfven besörja renskrifningeu, hvilken, hos Fullm:ge, är obetydlig derföre, att deras skrivelser lill andra myndigheter äro få och i allmänhet korta.
Således bör, enl. min tanka, Kanslisttjensten bos Pullunge, såsom öfverflödig, indragas.
Om den tjenstgöring, hvilken- tillhörer Fu!lm:ges Notarie, jemföres med den, som åligger tjenstemännen inom Kronans embetsverk med motsvarande aflöning: så skola, på fråga derom, de sednare säga, att det är en god tjenst, såsom det vanligen beter, och hvilket betyder, att det är en latmanssyssla.
Jag skulle följaktligen önska, att R. o. Ad:n ville först och främst utesluta 216:de §:n, på säll Utsk. föreslagit, samt updraga den deri nämnde belältningen åt BankoSekreteraren, men i den följande punkten göra den ändring i ordalydelsen, att det skall vara 1 Sekreterare och 1 Notarie, som tillika är Kanslist, sä alt
Kanslisttjensten följaktligen komme att indragas.
Utsk:s i förevar:de punkt gjorda hemställan. 4:o Utsk:s tillstyrkande, pag. 27, att personalen vid Ban - Den 14 Oktobe r e. in. 249 koFullrn:ges Expedition må utgöras af BankoSekrclerarcn, en Notarie och en Kanslist.
Hr von Hartmansdorff har talat öfver en punkt, som icke är föredragen.
Jag anhåller att fa tala öfver densamma, sedan den nu blifvit föredragen.
Hr von Hartmansdorff har ansett Kanslisttjensten böra indragas och förenas med Notarietjensten.
Jag kan icke medgifva det, ty om Sekreteraren får förfall, skall Notarien förrätta hans tjenst, och Notarien skulle således komma att bestrida alla 3 befattningarna på en gång.
Detta anser jag vara för mycket hegardt af en person.
Ar deremot Notarien förhindrad alt föra protokollet, så kan Kanslisten supplera honom, och af denna orsak anser jag Kanslistljensten böra bibehållas.
Såsom Fullm. har jag tillstyrkt hvad Utsk. i denna punkt föreslagit, hvarföre jag anhåller om bifall till Otskis förslag i denna puukt.
Om Sekreteraren har förfall, inträder Notarien i hans ställe, och dä kunna extra-ordinarie tjenstemän förordnas, att sköta Notariens göromål.
Sådant är förhållandet i närvar:de ögonblick.
Sekreteraren är sysselsatt i BankoUlsk.; Notarien gör hans tjenst och en extra-ordinarie Kanslist förer protokollet hos Fullm:ge med Kanslistens förbigående, hvilket torde bevisa, att extra-ordinarier stundom äro tjenlige att vara Notarier.
Det är följaktligen icke skäl, att hafva suppleanter med lön på stat, ty sådane får man ändock, endast man gifvet1 dem något arfvode för deras besvär.
Jag förnyar min anhållan, att Kanslisttjensten måtte indragas.
Att förminska antalet af tjenstemännen vid embetsverken ända derhän, att, då någon af dera får förfall, fara är för handen, att ärenderne komma att ligga nere, anser jag skadligt.
Att bygga bestämdt på biträde af extra-ordinarier, synes mig icke heller serdeles nyttigt.
Extra-ordinarier i ett embetsverk äro ingalunda bundne vid tjenstgöringen derinom, ulan de öfvergifva detsamma, om de finna sin fördel i alt flitigare upvakla uti ett annat.
Att persvadera dem att tjenstgöra, när behofvet det påkallar, kan icke öfverensstämma med embelsverkets värdighet och verksamhet, serdeles ett sådant som det ifrågavande.
Jag anser det oklokt att inskränka tjenstemannapersonalen ända derhän, att, om någon eller några få förfall, göromålen inom embetsverket är nära att stanna.
Jag har varit vittne till ett sådant fall inom ett af Kronans embetsverk, der man försökte att inskränka tjenstemannapersonalen.
Händelsen gjorde att nära nog alla ordinarie tjenstemännen dels sjuknade och dels fingo andra förfall, så att göromålen inom Kansliet voro hart nära att afstanna.
Jag anser det orätt att blottställa ett embetsverk för sådana händelser.
Man bör icke göra tjenslemännen till slafvar.
Man bör icke beräkna deras göromål snart sagdt som dagakarlens, derföre att man betalar dem några lingar i gratifikation.
Sådant kan icke vara lämpligt.
250 Den 14 Oktober e m.