Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får dessutom fästa uppmärksamheten derpå, att ingen slags olägenhet eller förlust deraf kan uppstå, ty antagom antingen att denna bankovinst betalas i räntebärande papper eller i icke räntebärande, så blir det för staten enahanda; betalas den i icke räntebärande papper, d. v. s. i sedlar, hvartill banken nu har fullkomlig tillgång, ty uti de lånefonder, som der finnas, äro såsom jag tror 2 millioner outlånta, och om således banken älägges att genast utbetala ett års bankovinst i penningar, så kan banken begagna dessa fonder och således icke behöfva tillgripa sina räntebärande obligationer och endast i den mån som lånefonderne anlitas behöfde dessa realiseras.
Skulle åter liqviden ske i räntebärande papper, så är äfven detta för staten likgiltigt, ty då bereda dessa räntebärande papper i stället inkomst åt riksg.-kont., hvilket naturligtvis kommer på ett ut.
Derföre tyckes mig vara allt skäl och en bestämd fördel att så anordna, att riksg.-kont. icke kommer i något bryderi, hvilket likväl kan blifva händelsen, om statskont. gör sina reqvisitioner så, som Frih. Cederström omnämnt, d. v. Den 12 Februari f. m. 417 v. s. om hela statsbristsumman skulle i början af Mars månad ifrån riksg.-kont. utbetalas.
Jag tillstyrker således att den första | af bankovinsten må till riksg.-kont. genast aflemnas och sedermera y vid början af åren 1849 och 1850. på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Hr von Hartmansdorff, som nu på begäran uppropades, förklarade sig vara förekommen af Frih.
Tersmeden och fördenskull vilja afstå från vidare yttrande.
Jag hade visserligen försett mig med materialier för att försvara sjelfva saken af Utsk:s betänk, emot de 3:ne första reservationerna, som åtföljt detsamma; men dä dessa icke blifvit betydligt understödda här, så anser jag det öfverflödigt, och vill endast yttra mig öfver den olikhet, sorn förefinnes emellan de framställda propos:na.
Jag tror mig väl icke tillsländigt, att mera (asla mitt förtroende till den enes än den andres uppgifter af de 2:ne ledamöter utaf riksg.-kont:s styrelse, som här yttrat sig: men deremot anser jag mig kunna grunda ett bifall till det förslag som af Hr von Hartmansdorff blifvit framställt och af Frih.
Cederström understödt derpå, att i hvilketdera fallet, antingen Frih.
Cederström eller Hr Bråkenhjelm har rätt, sä blir resultatet utan någon inverkan till men för banken, eller förnärmande af för den gällande föreskrifter.
Att banken äger rätt alt kunna, om R.
St. så för godt finna, antingen i början eller slutet af året, utbetala den föreslagna 4 af bankovinsten, skall jag nu visa.
Jag anhåller, att vid detta tillfälle, ehuru jag för öfrigt icke vill upptaga de anmärkmr, som äro gjorda i reservationerna, likväl få upptaga en enda, nemi. den hvarigenom doktor Sandberg förklarat, att 74 § i 1608 års oupphäfna banko-ordning skulle bestämma, alt bankens besparade vinst endast vore att anse, såsom en nödhjelpsoch tillgänqs-kassa att anlita i nödens stund.
Jag gör det med så mycket mindre betänklighet, som Hr doktorns misstag är ganska ursäktligt, emedan i inledningen lill bankoreglemenlet ett dylikt uttryck finnes infördt såsom varande ett utdrag ur denna §, hvilket uttryck, alltsedan 1823 års reglemente, slereotyperadl öfvergått från det ena reglementet till det andra, men det oaktadt är det ett misstag af författaren.
Den 74 §:n i 1668 års bankoreglemente lyder ordagrannt som följer, efter originalupplagan, som jag bar i bänderne: ”Then Gevinst, som Gud aff thetia Värket förlänandes varder sampt ock then bekostnad, som therpå åhrligen opgår, skall ulhi en särdeles sluträkning föras och balanceras, och lära Riksens Ständer, som under Kongl. Maij:Is INädigste Proteetion thes handhollande och försvar sigh uppå tagit hafva, öfver bemälle salderade Gevinst sedan disponera som Hiet med Kongl. Maij:ts och Fäderneslanzens heder ock nytta till publicos usus bäst kan användas”. H. R. o.
Ad. torde häraf finna, att i denna § aldrig ett ord finnes om nödhjelys-kassa,. utan att der är uttryckt den förmodan, alt R.
St. skall disponera den salderade vinsten till fäderneslandets behof och nytta.
Nu är bankovinsten för åren 1845 och 1846 redan salderad och den för 2 H. 27 Den 12 Februari f. m. 1847 i det närmaste känd, äfven sora bokslutet blifver uppgjordt, samt således vinsten till siffran salderad, innan det kan ifrågakomma att anordna någon del af vinsten för delta år.
Då är det fråga om banken utan något men kan i början i st. f. slutet af året adenina den för hvarje år bestämda andel.
För liksg.-kont. kan det möjligen vara af nytta alt få den i början af året, men för banken aldrig af någon skada.
Något men för banken kunde för närvar, endast uppkomma deraf, att då bankens sedelstock nu är ganska stor, skulle en sådan utbetalning föranleda en skadlig tillökning.
Men härvid måste raan iakttaga, alt i fonderna ligger nu i början af året en stor del af sedelstocken inne i kronouppbörden, hvilket just är en anledn. hvarföre liksg.-kont. kan hafva behof af dessa penningar.
Häraf finnes således att det enda men som möjligen för banken kunde uppkomma icke är alt befara, hvaremot det för liksg.-kont. möjligen kan vara af nytta att i början af året erhålla den ifrågavar. bankovinsten, ty jag vågar icke helt och hållet underkänna alla de ledamöters af riksgälds-styrelsen påstående, hvilka yttrat att riksg.- kont. verkligen är i behof af ifrågavar. medel: men skulle så icke vara, så är i alla fall icke någon skada skedd, ty den enda skillnaden är den, alt medlen eljest stå odisponerade för riksg.-kont:s räkning i banken eller kanske rättare, att riksg.-kont. har så mycket mindre lyftadt på sitt kreditiv.
Resultatet blir alldeles detsamma; det blir blott en olika siffra, som kommer att synas i de rapporter som ingå till banken.
Jag tillstyrker således för min del bifall till den propos., som Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Jag anser mig icke berättigad alt låta mig komma till last någon okunnighet om riksg.-kont:s nuvar. ställning.
Ordf:n bland fullm. har förklarat och tillkännagifvit, att möjligen riksg.-kont. skulle kunna komma i behof att utbetala i början af Mars hela statsbristsumman till statskont. och att deraf förlägenhet för kontoret kunde uppstå.
Kontoret äger likväl ögonblickligen disponibla tillgångar, kontant 890,000 r:dr och 500,000 r:dr hafva vi qvar i banken; der hafva vi hela bankovinstens summa för året och mera dertill.
Om, såsom ordfin i StatsUtsk. ansett vara möjligt, R.
St. skulle anvisa ännu okända utgifter på-riksg.-kont., sa är det mycket möjligt att kontoret kan komma i någon förlägenhet innan slutet af året, men naturligtvis är detta blott eventuell för den händelse att R.
St. framdeles skulle ålägga sådane utbetalningar.
I afseende på hvad en ledamot nämnt, att kollationeringar af riksg.konhs fullnns äsigter hade förut bordt ske, så är förhållandet det, som den värde talaren dels känner och dels haft tillfälle att här erfara, att sådana kollationeringar verkligen ägt runi, men att emellan dem i denna stund icke råder fullständig harmoni ä begreppet om rätta sättet för räkenskapernas förande inom kontoret, hvarom R.
St. sjelfva framdeles blifva satta i tillfälle att taga kännedom och bedöma huru man skulle kunna uppgöra en säker kalkyl öfver konl:s inkomster och utgifter för hvarje år, hvilken likväl icke blir öfverensstämmande med den af Hr von Troil nu framlagda, sorn på sätt Hr Gripenstedt Den 19 Februari f. m. 419 redan anmärkt, och hvarföre jag år honom skyldig särskild tacksamhet, endast utgör ett omslut af ställningen för kont:s kapitalfond.
Ilr Munck af Rosenschöld:
Mången af R. o. Ad. skulle måhända tro att det finnes blott ett sätt och ett ändamål för användandet af den ifrån 1845 års början upplupna bankovinslen, nemi. att den öfverlemnas till riksg.-kont. för att hållas statsverket tillhanda; efter alla talare endast yttrat sig för bankovinstens aflemnande till detta ändamål och omtalat huru dervid borde tillställas; men det finnes, utom delta, äfven ett annat sätt, hvarpå man kan använda den vinst som icke för bankens konsoliderande behöfves, nemi. det att vinsten lemnäs till förstärkning af bankens under åtskilliga namn varande lånefonder, pä det alt R.
St:s bank derigenom må sättas i tillfälle att bidraga lill räntans nedsättande och vidtaga mått och steg för att tillintetgöra de skadliga och allmänt öfverklagade inflytelserna af priVat-bankerne.
Att detta sätt för bankovinstens användande är det nyttigaste, torde icke kunna bestridas, om en räntenedsättning derigenom kan vinnas; ty att näringarne och allm. välståndet derigenom skola upphjelpas är ganska klart.
Att detta sätt att använda bankovinsten är del riktigaste, torde en hvar finna, då man är öfvertygad om alt näringarne gjort bankens kapitaler fruktbara.
Det andra ändamålet, eller alt bankovinsten skulle öfverlemnas till riksg.- kont. för alt hällas staten tillhanda, är visserligen vackert om dermed kunde vinnas den förespeglade afsigten alt de skattdragandes bördor kunde vinna någon nedsättning, men delta ändamål inskränker sig endast Jill en from önskning, ty något nyttigt vinnes derigenom icke.
Afven om den förespeglade nedsättningen i skattebördorna skulle deraf blifva en följd, sä skulle det verka på hvar och en af den stora mängden skattdragande endast obetydligt, och dessutom kan en sorglig erfarenhet lära oss, att denna förespegling endast blir en sådan, ty det är allmänt kändt att extra ordinära inkomster gifva endast anledn. lill extra ordinära utgifter.
Jag vågar derföre, i motsats emot föregide värda talare, anhålla att R. o. Ad. ville besluta att den ifrån 1845 års början upplupna bankovinsten mätte fä användas till förstärkande af bankens lånerörelse, på det alt banken måtte sättas i tillfälle alt nedsätta räntan och vidtaga tjenliga mått och steg för att tillintetgöra privatbankernas skadliga inflytande- Reservanterne hafva anfört skäl för det af mig påpekade ändamål, ehuru de derifrån skiljt sig i afseende på användande af en del af bankovinsten, dä nemi. somlige velat att | skulle afsättas till användande, för statsverket och ^ för lånerörelsen samt prosten Sandberg uppgifvit att den sisla i borde användas på det sätt, att banken derför uppköpte vexlar och för vexlarne silfver i Hamburg till bankens konsoliderande; men i afseende härå, får jag yttra, att jag anser det vara vida bättre, alt använda medlen till understöd för våra näringar genom utlåning mot lägre ränta, än att under de förhållanden, sora nu förefinnas utomlands, äfventyra att lida betydliga förluster. 27* 420 Den 12 Februari f. m.
Då nu öfveiiäggningen förklarades vara fulländad, yltrade Hr Gr. o. Landtm, det han ansåg sig böra först framställa propos. å det af Hr von Hartmansdorff framstälda förslag, hvilket blifvit biträdt af de flesta ledamöter, som deltagit i öfveiiäggningen, samt fördenskull nu finge hemställa om R. o. Ad. ansäge sig böra för sin del besluta, alt den ifrån 1845 års början upplupna bankovinst icke erfordras för bankens konsoliderande och att berörde vinst, beräknad, på sätt uti Banko-Utsk:s mern.
N:o 19 är vordet uppgifvit, lill 2,682,000 r:dr b:co, skall för år 1848 genast och derefter vid början af åren 1849 och 1850, med -j:del eller 954,000 r:dr årligen från banken i och för statens allmänna behof till riksg.-kont. aflemnas.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med ett eller annat nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade det lian funnit propos:n besvarad med öfvervägande ja.
Hr Munck af Rosenschöld hegärde votering; i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, yttrade det R. o.
Ad. torde finna, att ja-propos:n borde innefatta den nyss framställda propos.-n, samt att, hvad nej-propos:n beträffade, olika förslag, som dertill kunde ifrågakomma, blifvit framsläldte.
Alströmer och Gr.
Gyldenstolpe hade nemi. yrkat återremiss och Hr Munck af Rosenschöld hade deremot begärt att R. o.
Ad. måtte besluta, att den från 1845 års början upplupna bankovinst må användas till förstärkande af bankens lånerörelse; hvarföre det berodde pä R. o. Ad. att afgöra hvil— ketdera af dessa förslag bör antagas till kontrapropos.
Jag får för min del bestrida, att Frih.
Alströmers nya motion må såsom kontra-propos. upptagas och således komma att blifva remitterad nu efteråt.
Likaledes får jag bestrida såsom olagligt det utaf
Hr Munck af Rosenschöld väckta förslag, om bankovinstens användande lill utvidgning af bankens lånerörelse, emedan detta förslag icke heller blifvit väckt inom den af grundlagen bestämda tid.
Gyldenstolpes begäran om återremiss beträffar, sä kan den visserligen icke i afseende på formen bestridas, och om Gr.
Gyldenstolpe fortfar i detta yrkande och Ståndet, beslutar en återremiss, så har jag visserligen icke något deremot, hvarvid jag likväl yrkar att hvarken Frih.
Alströmers eller Hr Munck af Rosenschölds förslag må vid kontra-propos. komma i fråga.
I afseende på detta Frih. Cederströms anförande, tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att den af Frih.
Alströmer väckta motion om anslag till anläggning af jernvägar särskildt skulle blifva föredragen, så snart nu förevar, fråga blifvit afgjord.
Jag tager mig friheten hemställa till Hr Munck af Rosenschöld, om icke han skulle vilja afstå ifrån den af honom begärda votering, då han tydligen bordt finna att husets majoritet svarat ja.
Detta svar var så betydligt öfvervägande, att utslaget af voteringen tyckes på förhand kunna bestämmas; och hvarföre då taga bort en tid, som tyckes verkligen vara dyrbar, då Den 12 Februari f. m. 421 vi se på bordlistan luiru många mål som återstå till R. o, Ad:s afgörande.
Jag hemställer alltså till Hr Munck af Rosenschöld ytterligare, örn han icke vill afstå ifrån votering.
Häruti hördes mänga ledamöter instämma.
Jag kan icke instämma i Frih.
Cederslröms påstående alt Hr Munck af Rosenschölds förslag är olagligt.
Jag anser att det är obilligt af Hr Munck af Rosenschöld emot Ståndet, att begära votering, då så mänga röster redan hafva höjt sig till bifall för det förslag som Hr von Hartmansdorff framlagt.
Hvad beträffar min framställning, sä afstår jag derifrån och vikar ingalunda någon återremiss, med afseende derpå att jag anser Sländet redan hafva bifallit Hr von Hartmansdorffs förslag.
Jag anhåller att få återtaga min motion, men kan icke gä in derpå, alt dess framställande varit på något sätt grundlagsvidrigt.
Jag anhåller att Ridd.-Sekrehn hnge tala om för oss hvad Frih.
Alströmer sagt.
Landtm, behagade i anledn. häraf tillkännagifva, att Frih.
Alströmer endast återkallat sitt anförande samt förklarat sig afstå från den af honom begärda återremiss, hvarjemte Hr Landtm, hemställde om icke, då numera de ledamöter, hvilka yrkat återremiss, hade afstätt derifrån, R. o. Ad. funne att vid den begärde voteringen kontra-propos. borde innefatta Hr Munck af Rosenschölds förslag.
Jag hemställer äfven för min del till Hr Munck af Rosenschöld om icke han ville afstå ifrån den af honom begärda votering.
Ilan har hört huru mangrannt huset besvarat propos:n med ja, och det synes således som vi icke borde behöfva att borttaga tiden med en votering.
Jag gör icke den hemställan till Hr Munck af Rosenschöld, som föreg:de talare gjort.
Vid proposms besvarande hördes lill min plats intet enda nej; men om, det oaktadt, ett eller annat sådant skulle ägt rum, hemställer jag endast till de ledamöter, som afgifvit detsamma, huruvida de, dä utgången af frågan redan är på förband alldeles gifven, icke skulle, för denna enda gäng, vilja votera: ja, pä det den ledamot, som begärt votering, måtte blifva ensam i sitt votum, och deraf till en annan gång inse ändamålslösheten af att besvära R. o. Ad. med lids spillande och onödiga voteringar.
Jag hemställer vördsamt till Ståndet, all vi måtte få votera och ali det mätte blifva slut pä dessa hemställanden.
Jag har här sett den händelsen, att en gammal man begärde votering dä ingen talat för hans åsigt mera än han sjelf, och att han, sedan man förgäfves lill honom hemställt att afstå derifrån, slutligen vann henne.
Häraf torde man finna det vara bäst att låta en hvar, som vill votera, fä göra det, hvilket vanligen går fortare än att derom dagtinga. 422 en 12 Februari f. ni - lh A minoff, Joli. Fredr.:
Jag skulle högeligen beklaga om den händelse nu inträffade, sora tilldrog sig dä öfverste Bergman hegärde och vann voteringen, oaktadt ingen under diskussionen hade understödt hans åsigt; men jag beklagar ännu mera att våra grundlagsformer äro sådana, att votering mäste äga rum, då den blott af en enda ledamot begäres.
Om det åtminstone vore 2 eller S ledamöter, som önskade voteringen, sä skulle jag icke sätta något i fråga.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voterings propos.:
Den som, i anledn. af BankoUtsk:s mern.
N:o 19, finner att den ifrån 1845 års början upplupna bankovinst icke erfordras för bankens konsoliderande, och att berörde vinst, beräknad, på sätt i förenämnde mein. är vordet uppgifvet, lill 2,862,000 r:dr b:co, skall för år 1848 genast och derefter vid början af åren 1849 och 1850 med i idel eller 954,000 r:dr årligen frän banken i och för statens allmänna behof till riksg.-kont. aflemnas, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad., med afslag å ifrågavar. mern.
N:o 19, sig böra besluta, alt den från 1845 års början upplupna bankovinsten bör användas lill förstärkande af bankens lånerörelse.
Härefter tillkännagaf
Hr Gr. o. Landtm, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Ja — 209.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade sedermera, att Frih.
Alströmer, med sökt anledn. af BankoUtsk:s 1111 pröfvade mern., hade under diskussionen derom framställ en särskild motion om anslag till anläggning af jernvägar, men återkallat denna motion, hvadan R. 0.
Ad. torde finna frågan derom förfalla. R. o.
Besv- 0.
Ekon.Utsk:s d. 5 och 9 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 21, i anledn. af väckt motion om transito- oclt nederlagsrätt för Slitö hamn pä Gottland.
Jag kan för min del icke Inse fördelen, sorn af Utsk. är förespeglad deraf, att Slitö hamn skulle blifva en så beskaffad hamn, som Utsk. föreslår och hvarom äfven förut fråga varit.
Alla sådana frågor, som denna, äro till sin natur beroende af handelns beskaffenhet under den period, hvarunder de uppstå, och jag kan icke inse, att handelns ställning nu är sådan, att en nederlagsplats vid Slitö vore för riket af något gagn.
For - Den 12 Februari f. m. 423 dom var det annorlunda.
Då ägde Gottlands läge med handelns gång sådant samband, alt den största rörelsen på Östersjön var vid Wisby.
Transportmedlen för de handlandes varor äro nu helt olika emot förr.
Nu ankommer icke såsom förr på alt göra spekulationer, som gifva en stor vinst för tillfället, utan nu är fråga om al t göra små vinster, men ofta, och att således alla handelskommunikationer må kunna gå hastigt ifrån den ort, derifrån expeditionen sker, till destinationsorten, och derföre förmodar jag alt hädanefter såsom under sistförllutna sekler den stora handeln kommer att gå förbi Gottland och skyndar till det ställe, dit varorna äro destinerade.
Den största Östersjöhandeln går till Petersburg, Riga, Danzig och Stettin.
De fartyg, som komma lill Östersjön för att anlöpa dessa platser, uppehålla sig icke vid Gottland, ty de behöfva det icke och det skulle endast åstadkomma stora kostnader och mycken tidsutdrägt, och minska fördelen för handeln, om Slilö nederlagsplals skulle begagnas.
Det är derföre efter min åsigt endast smyghandlarne, som skulle finna sin räkning vid en nederlagsplats vid Slitö och jag kan icke se att man bör befordra de vinster, som kunna pä denna väg ernäs.
För sjelfva Gottland vore fördelen ganska ringa.
Dess välstånd kan numera icke bero af någon stor handelsrörelse, utan deraf att invånarne förstå att af sin jords förmåner draga större fördel än hittills.
Den större vinst, som kunde uppkomma för en och annan af dem, af den utvidgade handel som för Slitö af ifrågavar. nederlagsrätt kunde härröra, skulle icke kunna medföra något välstånd eller större fördel för hela ön, utan endast för dem som dermed sysselsatte sig och som den ena dagen skulle hafva vinst, den andra deremot förlust deraf.
Fördelarna äro således ganska ringa eller inga.
Olägenheterna återigen äro af en helt annan beskaffenhet.
Om man ville vidröra dem, så kunde man bringa frågan in på det politiska området, men dertill saknar jag för ögonblicket anledn.
Jag slutar således med att helt kort afstyrka Utsk:s betänk.
Frih. Cederström, Jakob: Frih.
Palmstjerna har upptagit frågan såsom af ett obetydligt inflytande på Gottland.
Om man vill supponera hvad Frilen framställt, nemi. alt ifrågavar. nederlagsfrihet endast för våra smyghandlare skulle medföra fördelar, så skulle jag instämma i hans yrkande om afslag ä Utskrs tillstyrkande; men så är det icke.
Vid den stora handel, som nu äger rum emellan verldshafvet och Petersburg samt de större hamnarna på södra sidan af Östersjön, nödsakas nu de fartyg som komma för sent på hösten för att hinna fram till destinationsorten att söka sig hamn i Köpenhamn och der öfvervintra.
Vore Slitö en nederlagsort, så skulle de naturligtvis hellre vintra öfver der, väl vetande att de på 12 timmars tid vid första milda väderlek kunde vara framme i den hamn dit de vore destinerade.
När man betänker detta, så blir denna fråga af särdeles vigtig beskaffenhet.
Der möter visserligen ett annat hinder, som är af betänkligare beskaffenhet, nemi. att ett nederlag vid Slitö hamn på Gottland ovillkorligen fordrar att samma hamn befästes.
Utan en sådan 424 Den 12 Februari f. m. befästning skulle naturligtvis de der liggande fartyg vara utsatta för första beväpnade fartyg sorn ankomrae och dä kunde icke någon fördel med nederlaget vinnas.
Förslaget sorn allenmades af mig, redan långt för detta, dä jag var lundsli, på Gottland, innefattade en fullständig plan till befästning af ön, så att den kunde vara försäkrad mot anfall och icke intagas utan föregide formlig belägring.
Kostnaden för en sådan befästning var beräknad till circa 300,000 ndr.
De för arbetet erforderliga materialier finnas sä till sägandes på stället, der befästningen skall byggas, så att man, mine Hrr! icke behöfver köpa den sten hvaraf morarne skola göras oell transportera lill den plats hvarpå den skall läggas.
Orsaken hvarföre H.
St:s begäran vid 1840 års riksd. icke blef af K.
M. bifallen, var förmodligen ingen annan än den, att medel saknades att bestrida kostnaderna för befästningen af denna hamn.
Men, mine Hrr! dit måste vi väl dock i framtiden komma, att denna hamn blir befästad, och att denna får stadsprivilegier, emedan den är af det höga värde, att man icke kan låta frågan derom fä förfalla.
Jag tror derföre att det icke nu vore ur vägen, om man af K.
M. begärde en undersökning, pä det att K.
M. mätte komma i tillfälle att. vid nästa riksdag uppgifva för R.
St. de villkor, under hvilka K.
M. kan lemna Sitt bifall till hvad R.
St. i denna del begära, d. v. s. att K.
M. begär att nödvändiga medel till kostnadernas bestridande måtte af R.
St. anvisas.
Jag kan icke instämma med den siste värde talaren, som synes hufvudsakligen hafva betraktat de fördelar, hvilka skulle uppkomma derigenom, att en befästad handelsplats funnes vid Slitö, och trott att de skulle öfverväga olägenheterna af en sådan befästning.
Då detta mål varit hos K.
M. anmäldt, och det icke vunnit någon handläggning, så förmodar jag att vissa förhållanden der förekommit, hvilka böra konsidereras i detta afseende.
Men man kan sälta de stora yttre förhållandena å sido och blott betrakta de inre som röra Sverige enskildt.
Det synes mig då, som de åsigter, hvilka Frih.
Cederström förebragt, icke ära tillräckliga för denna vigtiga frågas bedömande.
Den första olägenheten är onekligen den af smuggling.
Då man känner bestämdt att Englands manufakturtillverkning är generad af en stor mängd varor, som sakna afsättning, och man vet med säkerhet att nederlag af sådana varor redan finnas vid Östersjöns kuster t. ex. i Lybeck, och då man kan förutse att det Engelska systemet icke kan bära sig utan nya utvägar till afsättning; huru skulle man då kunna tro annat än att en sådan afsättningsplats, som denna, skulle begagnas af de Engelska handlande och till befordrande af Englands stora mål, en ökad afsättning.
Inga uppoffringar å Englands sida äro för stora, att vinna framgång i detta hänseende, en framgång hvarpå beståndet af detta lands fabriks-system ytterst hvilar.
Östersjöns vidsträckta kuster äro ej att förkasta, och åtkommas mycket lättare från Slitö, än från England.