Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:ts hemställan sönderfaller i två delar, af hvilka den ena handlar om rätt för qvinna att förskaffa sig vetande eller aflägga examen, och den andra om rätt för henne att, efter inhemtande af kunskaper, blifva på grund af dessa använd i statens tjenst.
Qvinnan har, efter mitt förmenande, samma rätt som mannen, att staten bereder henne, så vidt möjligt är, tillfälle att få inhemta upplysning; men jag anser henne deremot ej derföre hafva rättighet fordra att blifva använd i all statens tjenst; men hon kan och bör göra de kunskaper, bon inhemtat, genom egen omtanka och enskildt arbete fruktbärande.
Det klander, flera talare här uttalat, har egentligen rigtats mot Utsk:ts motivering, hvilken, jag medger det, på flera ställen må vara förtjent deraf; men den hemställan, Utsk:t gjort, skiljer sig ej mycket från de här framställda yrkanden.
Den 3 Februari e. m. 309 Så t. ex. liar Hr
Huss i sitt förslag stipulerat bestämmelser, huru långt de föreslagna rättigheterna för qvinnan borde utsträckas, under det deremot Utsk:t öfverlemnat afgörandet häraf åt Regeringen; efter min uppfattning är det endast en smaksak, hvem som är den mest kompetenta myndigheten att afgöra detta.
Då olika tankar i detta afseende uttalats, synes det vara lämpligast att, såsom brukligt är i dylika frågor, R.
St:r afläte en underd. skrifvelse till K. M:t, hvaruti R.
St:r hemställde, att utvidgade rättigheter medgåfvos qvinnan, men till K.
M:t öfverlemnade att bestämma dessas utsträckning.
St:r kunde då, såsom Hr Huss’ förslag innehåller, jemväl anhålla, att K.
M:t täcktes för nästa riksdag framlägga förslag till nya undervisningsanstalters bildande för qvinnor.
Riksdagen vore då oförhindrad att antaga eller förkasta de grunder, på hvilka förslaget vore bygdt, och hade icke afsagt sig det slutliga bedömandet af frågan.
Utslcts afsigt har icke varit att rycka qvinnan från hennes vackraste verksamhet i det husliga lifvet såsom maka och moder; men Utsk:t har velat bereda de qvinnor, som icke kunna uppfylla dessa sina bestämmelser, tillfälle att förskaffa sig sin bergning och gagna samhället.
Cederström yttrat, fråga om stenar i stället för bröd, utan här är fråga om bröd i stället för stenar.
Utskrt har äfven fått uppbära beskyllningar, för att den i Betänk:t gjorda hemställan skulle vara sväfvande; men det ligger ju i sakens natur, att, då (Jtsk:t öfverlemnat de närmare bestämmelserna åt K. M:t, förslaget måste af de, som icke gilla detta, förefalla sväfvande.
Dessutom tillåter jag mig nämna, att flere talare beskyllt Utsk:t för att hafva uttalat åsigter. som dessa talare, vid närmare genomläsande af Betänkit, torde (inna icke blifvit af Utsk:t uttryckta.
Efter tillkännagifvande a( dessa mina åsigter, vill jag förklara, att jag icke vill motsätta mig Hr Huss' förslag, i den händelse
Ståndet skulle finna detsamma antagligare än hvad Utskrt föreslagit.
Det är onekligen sannt, hvad Hr von Krajmer i dag sagt.
Första gången en stor fråga väckes, möter den ett häftigt motstånd; den synes mången vara opraktisk, t. o. m. löjlig; man beskyller dess försva rare att endast slå omkring sig med fraser; men några år derefter, när frågan segrat, ja, då förundrar man sig öfver att den någonsin kunnat bestridas, då finnér man, att de goda skälen varit på de försvarandes och fraserne på de anfallandes sida.
Så skall det äfven gå med denna sak, som, en gång väckt, icke skall falla.
Innan jag närmare granskar de mot Utsk:ts förslag gjorda anmärkningar, tillåter jag mig förklara, att flera talare alldeles missförstått Betänkit.
Utsk:t har icke kunnat inbilla sig, att det blifvit förvandladt till ett Konst.-Utsk., eller förmoda, att någon skulle kunna tro, att R.
F. kunde ändras genom en underd. skrifvelse till K. M:t.
Detta är orsaken, hvarför Utsk:t i sin hemställan icke upptagit de ord, Hr von Koch velat tillägga. 310 Den 3 Februari e. m. 28:de §:n R.
F. lyder sålunda: »Konungen eger, att i StatsRådet utnämna och befordra infödde Svenske män till alla de embeten och tjenster inom riket, högre och lägre, hvilka äro af den egenskap, att Konungen fullmakter derå utfärdar.»
Häraf torde följa, alt qvinnor äro utestängda från att erhålla alla dylika platser, och dermed förfalla äfven Frih.
Cederströms för öfrigt särdeles muntrande framställning om fruntimmerna på domaresätet eller på hästryggen, såsom provincial- eller regementsläkare.
Till alla dessa tjenster erfordras ju Kongl, fullmakt.
Det förefaller mig verkligen eget, att de talare, hvilka här, den ene efter den andre, fällt enahanda yttranden, icke kommit underfund med detta enkla förhållande.
Då det deremot för Utsk:t var tydligt, att qvinna icke kunde erhålla någon af de nu omnämnda tjensterna, återstod det för Utsk:t att efterse, hvilka befattningar kunde åt henne upplåtas.
Detta blef ingen lätt uppgift.
Samtlige ledamöter voro t. ex. derom öfverens, att vissa befattningar inom postverket vore särdeles lämpliga, dock icke sådane, hvilka medförde befäl öfver postiljoner.
Mindre omfattande tjenster vid telegrafverket förordades äfven, dock icke de som fordra eftersyn å trådledningarne.
Vid statens jernvägar ansågs hon användbar som biljettförsäljerska, men ej som stationsinspektor o. s. v. Sedan man plockat ihop alla dessa smärre befattningar af olika slag, fann Utsk:t. snart för sig omöjligt att uppgöra en lämplig fördelning deraf.
Utsk:t beslöt då anhålla, det K.
M:t täcktes bestämma de »tjenster och befattningar, hvartill qvinna kan pröfvas lämplig.» K.
M:t skulle således icke pröfva hvarje särskildt fall, utan, på vederbörande Depart:s-Chefs föredragning, en gång för alla bestämma saken.
Här har yttrats, att Utsk:t velat tvinga alla fruntimmer att blifva embetsman, taga studentexamen eller filosofiska graden; men hvar har Ulsk:t sagt något sådant?
Det är en stor skillnad emellan att tillåta och ålägga, ja emellan att tillåta och uppmuntra.
Jag frågar deremot, om det ej ligger den aldra största billighet deri, att, om bland det stora antal qvinnor, hvilka sakna hopp att blifva husmödrar, någon finnes, som vill taga studentexamen, och således förskaffa sig en sjelfständigare bergning, hon då må ega rättighet dertill.
Sedan jag nu i korthet redogjort för Utsk:ts i min tanke temligen moderata förslag, öfvergår jag till besvarande af några anmärkningar, som mot detsamma blifvit framställda.
Jag måste dervid med verklig ledsnad särskildt vända mig mot den utmärkte vetenskapsman, som jag äfven härom aftonen hade till min motståndare.
Han förde då protektionismens talan mot de Danske läkarne; nu för han samma talan mot hela det täcka könet.
Huss började verkligen »ab ovo» eller ända från skapelsen och förklarade, att hela den Heliga Skrift (hvilken ingen högre än jag vördar), ställer qvinnan såsom en underordnad varelse vid mannens sida.
Om man endast läser Ribelns histo - Den 3 Februari e. m. 311 riska del, finner man visserligen att qvinnan kunde köpas, att månggifte var någonting rätt nyttigt, ja att qvinnan i vissa fall gick i arf från broder till broder; men läser man deremot dess sedolära, så säger den väl, att hustrun skall vara sin man undergifven, men ingenstädes att qvinnan såsom sådan har mindre rätt än mannen att förvärfva sig sitt uppehälle eller alt utveckla sina andeliga gåfvor.
Det är dock detta, hvarom här tvistas.
Hr Huss fällde härefter ett yttrande, som jag icke väntat mig af en så djup tänkare, det nemligen, att »högre andlig förmåga fordrar högre kroppslig kraft.»
I England visas för närvarande en jätte, som är mycket stark; han skulle således, enligt Hr Huss’ påstående, äfven vara ett snille; men nu är han helt simpelt idiot.
Månne icke hela denna sats sålunda får öfverflyttas till frasernas område?
Huss har vidare åberopat djurverldens exempel och förklarat, att, om man granskar naturen i sin helhet, man alltid skall finna, att det svagare könet icke kan förrätta samma funktioner som det starkare.
Jag vet väl, att de olika könen bland djuren ofta skilja sig i färg och utseende; men jag känner ingen naturlag, som förhindrar hönan att försörja eller försvara sig på samma sätt som hanen.
Afven detta påstående torde således icke bålla streck.
De husmoderliga pligterna böra, säger Hr Huss, gå framför alla andra.
Utskit har äfven framhållit detta; men huru skola dessa 280,000 qvinnor, som icke hafva förhoppning om att blifva gifta, kunna uppfylla dessa pligter, åtminstone på sedligt sätt?
Jag öfverlemnar åt Hr Huss att afgöra detta.
Min åsigt är fortfarande den, att det vore särdeles förmånligt för mången stackars flicka, om hon genom sysselsättning vid pulpeten eller genom anställning i statens tjenst kunde på ärbart sätt förtjena sitt uppehälle.
Jag går längre.
Jag undrar, om icke den qvinna, som sjelf kunde bidraga till hushållets underhåll, hade mera utsigt att gora ett godt parti, än den, som endast spelar klaver och dansar.
Hr Huss’ anmärkning, att Utsk:t velat utesluta den gifta qvinnan från befordran, får jag förklara, att sådant aldrig fallit Utsk:t in, men alt, just emedan det ansett qvinnans pligter såsom maka och moder vara hennes förnämsta, har Utsk:t trott, att, då qvinna gifter sig, hon sjelf företrädesvis önskar egna sig åt de husmoderliga omsorgerna.
Naturen bar så djupt inristat denna känsla i hvarje qvinnas bröst, att hon som fru, om hon kan, säkerligen gerna åt andra lemnar den befattning utom bus, hon som ogift innehaft.
Hr Huss har förenat sig i Hr Ribbings reservation och förklarat, att, som qvinnan är en känslo-varelse, som icke kan med framgång sysselsätta sig med rent vetenskapliga ämnen, vore det för henne omöjligt att taga den filosofiska graden.
Men, om så är, hvarföre kan man då icke låta henne försöka?
Måhända kunde Hrr Ribbing och Huss få orätt.
Sedan Hr Huss så strängt granskat Betänkit, skulle man förmoda att han önskat afslag derå; lyckligtvis sammanfaller dock hans eget förslag så nära med Utskits, att jag har svårt 312 Den 3 Februari e. m. att fatta hvarföre han så ifrigt motsätter sig det sednare.
Hvad den medicinska undervisnigen angår, har Utsk:t icke tillstyrkt annat än hvad Hr Huss sjelf förordar eller att qvinna skulle ega tillstånd att aflägga den medicinska doktorsgraden; men Hr Huss har motsatt sig de gemensamma medicinska studierna såsom omoraliska.
Jag tror visst icke, att Utsk:t någonsin tänkt sig, att unga damer skulle gemensamt med unga läkare deltaga i de anatomiska disektionerna; men, då vi, enligt Hr Huss’påstående, hafva så godt om läkare, att vi, till och med för deras lekamliga utkomsts skull, behöfva skydda dem för konkurrens med våra bröder på andra sidan sundet, torde det icke blifva svårt att anskaffa lämpliga lärare, villige att egna sin tid till särskild undervisning åt damerna.
Man har sagt, att qvinnans ställning i Norden är bättre än i andra länder.
Som nordbo är jag stolt att så är förhållandet; men ännu stoltare skulle jag vara, om man här gåfve qvinnan full rättvisa.
Hr Huss har sagt, all man först borde inrätta lämpliga undervisningsanstalter för qvinnan, innan man gal henne ytterligare rättigheter.
Jag fruktar, att i sådant fall ingen qvinna skall komma att besöka dessa skolor; ty först måste man väl hafva ett mål, innan man börjar sträfva derefter.
Då det redan finnes ett seminarium för qvinnor, i hvilket grundlig undervisning i humaniora meddelas, och förslag är väckt om upprättande af ytterligare flere dylika, så finnas ju redan förberedande skolor.
Sedan afgångsexamen derifrån blifvit aflagd, kan jag icke finna någon svårighet för fruntimmer att bevista den filosofiska fakultetens akademiska föreläsningar, hvilka ju redan nu af damer besökas.
Vill man saken, är jag dessutom öfvertygad att man lätteligen skall kunna ställa så till, att de qvinliga adepterna ej behöfva sammanträffa med Hrrme, då detta ej vore passande.
Jag slutar nu med att förklara, att jag anser Utsk:ts förslag vara ett vackert testamente, som Svenska riksdagarnes sista Ekon.-Utsk. lemnar efter sig.
Jag gläder mig, att det vågat uppställa den lika höga som rättvisa satsen: »Man och qvinna böra vara lika berättigade.»
Jag tror det vore R. o. Ad. värdigt, om R. o. Ad., innan det såsom
Stånd upphör, för sin del godkände denna ridderliga tanke, hvars öde nu beror på R. o. Ad., sedan den af två Stånd antagits.
Jag yrkar bifall till Betänkit.
Hr Liljenstolpe, Axel Wilhelm:
Med lifligt intresse har jag afhört
Hrr von Köchs och Huss’ utmärkta föredrag i detta ämne, och jag hembär dessa Hrr min varma, innerliga, hjertliga tacksägelse för några ögonblick af lycka.
Det kan synas djerft af mig, en för de flesta obekant person, att uppträda, sedan sådane talare yttrat sig, och jag ber derföre om ursägt, Mina Hrr! men instinkten, känslan har drifvit mig att begära ordet.
Lagstiftaren måste, såsom Hr von Koch anmärkte, vara klart medveten af sitt mål, då han vill stifta en ny lag; detta Den 3 Februari e. m. 313 mål kan ej vara annat, än samhällets välfärd, och samhällets välfärd beror på bildningens utspridande till alla klasser.
Sådant är ock syftet i detna (öreliggandeförslaget.
Manbar begärt, att qvinna skall få besöka läroverkens salar och taga examina; detta kan väl ej vara obilligt, då staten skänker sina manliga medborgare denna rätt.
Man bar ock begärt, att hon, efter aflagda examina, skall vinna kompetens till vissa platser och derigenom erhålla hopp om belöning för sina sträfvanden.
Ingenting kan väl vara rättvisare, än ett sådant medgifvande, och jag påminner i anledning deraf om att Ludvig XIV, en Konung, som Historien gilvit namnet den Store, yttrat, att hoppet om belöning eggar menniska!) mera än något tacksamhetens band.
Såsom ett skäl emot utvidgandet af qvinnans rättigheter har man anfört, att hon skulle hafva för liflig fantasi, för mycken känsla; men jag frågar eder, M.
Hrr, är det ett fel att hafva fantasi, att hafva känsla?
Jag tror det ej, ty känslan är ju det lifgifvande, framåtdrifvande elementet så hos statskroppen, som den enskilda menniskan.
Denna känsla måste dock alltid ordnas af förståndet, passionerna måste styras af lagen, och lagen binder ju qvinnan, likaväl som mannen.
I afseende å de befattningar, hvari qvinnan skulle få användas, synas mig både Utsk:t och Hr von Koch icke hafva begärt något annat, än hvad som är rätt och billigt.
Likaså Prof. Ribbing, i hvars reservation jag
Linner ett tydligt uttryck för mina egna önskningar, med blott den olikhet att de gå något längre.
Man begär att qvinna, efter aflagda läroprof i den medicinska vetenskapen, skall få utöfva läkarekallet och begagna de kunskaper hon förvärfvat.
Under de många år jag varit landtbrukare, har jag lärt mig inse, huru nyttigt och nödvändigt det är, att på långt ifrån läkare belägna herregårdar någon fin nes, som besitter medicinska kunskaper, ocb jag erinrar mig med tacksamhet mången husmoder, som i detta läll utöfvat en välsignelsebringande verksamhet.
Jag minnes ock den s. k. KisaMor, hvars rykte var spridt, ej blott i hela Sverige, utan t. o. m. i utlandet, och af hvilken mången lidande, som läkarne redan lifdömt, återfick helsa och krafter.
Kan det då vara orätt att gifva dessa s. k. qvacksalvare tillfälle att förvärfva sig grundliga medicinska kunskaper?
Och det är ju ingenting annat man egentligen begärt vis-å-vis qvinnan, eller att hon skall få studera vid statens medicinska läroverk.
Man har talat om den osedlighet, som skulle uppstå genom båda könens samvaro vid samma läroanstalt.
En sådan farhåga förundrar mig, ty der en qvinna inträder bland män, har jag åtminstone endast tänkt mig en känsla af förfining.
1 motsats mot Hr Huss vågar jag i delta fall påstå, att något, anstötligt icke ens skulle finnas i att män och qvinnor tillsammans besökte anatomiska lärosalar.
Under mina resor i södra länderna bar jag besökt nästan alla större och mindre städers muséer och samlingar, och min känsla länn sig då i början sårad af de nakna byster och målningar, som der funnos; jag besökte dem en annan gång i sällskap 314 Den 3 Februari e. m. med unga, bildade qvinnor, och jag öfvervann snart dessa känslor.
Sådan var min erfarenhet i det innersta rummet i det berömda muséet i Neapel, så ock i London 1863.
Här har yttrats farhågor för att få se qvinnor på taburetten eller i presidentsstolen.
Visserligen är detta icke min önskan, ty, i likhet med Utsk:t och Hr von Koch, anser jag att qvinnan endast bör erhålla de platser, som öfverensstämma med hennes egentliga kallelse; men icke vill jag derföre påstå, att hon icke skulle kunna intaga taburetten, t. o. m. thronen.
Hvem är bland Englands regenter den störste, om icke Elisabeth?
Hvem herrskade i England då Marlborough’s snille och härförareskicklighet krossade Frankrikes magt?
Jo, drottning Anna.
Hvem ordnade Peter den Förstes omätliga rike?
Catharina, som kallas landets moder och af Historien den Stora.
Hvem känner ej Maria Theresia, denna Fredrik den Stores värdiga motståndare?
Jag har tagit R. o. Ad:ns tid alltför länge i anspråk, men det har varit, icke blott min känsla, utan min ärelystnad, som förmått mig att uppträda i denna fråga.
Jag sätter nemi. min ärelystnad deri, att få, vid den sista riksdag der R. o. Ad:n uppträder såsom Stånd, med min rorst bidraga till lösande af en fråga, som länder till största lycka för staten; och känner jag mig stolt öfver att vara en representant bland Sveriges Ridderskap och Adel — samt att veta, det mina ord, svaga representanter af den varma känsla, som röres inom mig, då jag strider förqvinnans utvidgade medborgerliga rättigheter, grundade på en sann bildning— blifva för everldliga tider stående bland R. o. Ad:ns protokoller.
På dessa grunder förenar jag mig med Hr v. Koch.
En af vår tids vigtigaste frågor är onekligen den om qvinnans ställning i samhället, om de utvägar till förvärf, som böra henne beredas.
Man kan bedöma olika folks civilisation efter den aktning, som qvinnan hos dem åtnjuter, efter det hägn och den omvårdnad, som lagstiftningen skänkt åt bevarandet af hennes rättigheter, och jag måste visserligen erkänna, att Sverige i detta afseende under de sista 14 åren, och i synnerhet vid senaste riksdagen gjort stora framsteg.
Hrr, ännu återstår mycket, ännu återstår att inrätta, under statens kontroll ställda, undervisningsanstalter för qvinnan, samt att undanrödja de hinder, som lagstiftningen ännu lägger i vägen, för att qvinnan må kunna tillgodogöra sig sina anlag och insigter på det för henne mest fördelaktiga sätt.
Man har invändt mot det nu föreliggande förslaget, att genom dess antagande skulle familjebandet upplösas och hela samhällsbyggnaden omstörtas, alldenstund det vidrörde det heligaste i staten.
Någon sådan farhåga hyser icke jag och skulle ej i så fall uppträdt såsom förslagets försvarare.
Erfarenheten visar ock motsatsen.
Det finnes väl intet land, der qvinnans ställning är bättre, der hon åtnjuter större rättigheter och eger en mera utvidgad verkningskrets, än i Amerika, och likväl tror jag ej, att hemmen i Nya Verlden stå efter dem i den Gamla.
Den 3 Februari e. m. 315 Hr Huss har åberopat ett yttrande af Fredrika Bremer; jag kände icke hennes åsigter i denna fråga, men jag vet att hon uppskattade familjelifvet i Amerika särdeles högt.
Sjelf har jag vistats hos några familjer i detta land och dervid funnit, att de Amerikanska qvinnornas större medborgerliga rättigheter ingalunda minskat deras huslighet i sina hem.
Ekon.-Utsk:ts förslag åsyftar egentligen att afhjelpa det missförhållande, som bär eger rum i afseende å de ogifta qvinnornas ställning.
Då, enligt hvad statistiska beräkningar utvisat, i Sverige finnas omkring 280,000 flera qvinnor än män, i den ålder der äktenskap är tillåtet, och då, enligt Forsells statistik, endast hvar tredje qvinna får uppfylla qvinnans vackraste och skönaste kall, så frågas: hvad blir de öfrigas, de ogiftas öde?
Här har ordats vidt och bredt om att qvinnan icke bör lemna sitt hem, sin familj, men i ett fattigt hem, der många döttrar finnas, kunna icke alla stanna hemma, utan några måste söka förskaffa sig befattningar, hvilka ofta äro mera mödosamma och mindre inbringande, än de, till hvilka motionärerna velat bereda qvinnan tillträde.
Staten bör derföre, genom inrättandet af undervisnings-anstalter och medgifvandet af kompetens till åtskilliga tjenster, underlätta dessa qvinnors sträfvande efter en mera oberoende ställning.
Familjelifvet kan ej lida deraf, att de ogifta qvinnorna få utvägar öppnade för sig att förtjena sitt uppehälle, och äfven om en sådan qvinna, sedan hon lärt sig ett yrke eller erhållit en befattning, skulle träda i äktenskap, så tror jag ej, att de husmoderliga pligterna skulle uppfyllas mindre val, derföre att hustrun varit van vid att försörja sig med ett ärligt arbete; jag anser tvärtom, att arbetets ära i så fall skulle lättare inplantas på barnen.
Man har anmärkt att qvinnan omöjligen skulle kunna egna sig åt någon vetenskaplig verksamhet, men enligt min åsigt kan man ej uttala något säkert omdöme i detta fall, innan undervisningsanstalter inrättats för qvinnan, ty dessförinnan har man ej haft tillfälle att pröfva hennes förmåga.
Erfarenheten vederlägger för öfrigt ett sådant påstående genom så många exempel från olika länder, att de väl böra ega något vitsord.
Så känna vi från England en Miss Tailor, som löst ett ganska svårt mathematiskt problem, rörande longitudens beräknande genom lunar-observationer, hvarför hon erhöll ett af Engelska regeringen utläst pris, och många andra qvinnors namn skulle kunna nämnas, hvilka utmärkt sig på mathematikens, physikens eller naturvetenskapernas fält.
På Corfu träffade jag för flera år sedan en läkare, som var anställd vid ett der stationeradt Engelskt regemente, och hvilken bland sina landsmän egde ett stort anseende såsom botanist och zoolog; efter denna persons nyligen inträffade död har det blifvit upplyst, att det var en qvinna.
Hr Huss har sagt, att man borde först ordna undervisnings-anstalter för qvinnor, innan man talade om bortgifvande af några tjenster åt dem.
En motion om inrättande af elementarläroverk för qvinnor är redan vid denna riksdag väckt, och en kommande riks - 316
Den 3 Februari e. m. dag får närmare ordna denna vigtiga angelägenhet, men detta bör väl ej förhindra H.
St:r att redan nu uttala den stora princip, att qvinnan, sedan hon förvärfvat sig erforderliga kunskaper, hör erhålla kompetens till vissa platser.
Utsk:t har ej uppräknat hvilka platser hon borde erhålla, utan med rätta öfverlemnat detta åt K.
M:ts heprölvande.
1 Amerika äro qvinnor anställda i Statens tjenst vid nästan alla embetsverk, i egenskap af kopister eller kanslister, vid post- och telegrafverken, vid högre och lägre elementarläroverk m. rn., och, ehuru jag ej anser att man bör gå så långt i Sverige, har jag anfört detta såsom bevis att qvinnor kunna anställas på många platser, der man ej hittills trott dem användbara.
Fastän jag ej i allmänhet är någon särdeles beundrare af Amerika, finnas dock der vissa förhållanden, åt hvilka jag ej kan undgå att skänka min varmaste beundran, och dessa äro det utmärkta sätt, hvarpå man ordnat undervisnings-anstalterna, särdeles qvinnans undervisning, och den aktning man öfverallt visar henne.
Jag tror ock att man i det fria Amerika, som får upptaga allt Europas afskum och derföre eger så många onda elementer blandade med de goda, har tänkt sig väl före just vid ordnandet af dessa förhållanden.
Genom den stora medborgerliga frihet de Amerikanska qvinnorna åtnjuta, och det deraf följande intresse för allt som rörer samhällets väl, kunna de hos det uppväxande slägtet redan i hemmet inplanta känslan för det rätta.
Derföre kan äfven Amerika uppvisa sådana välgörenhetsoch undervisnings-anstalter, att deras like ej finnes i verlden.
Vi gå nu en ny tid till mötes, som möjligen ej saknar sina faror.
Bästa sättet att förekomma dessa är att låta känslan af det goda och rätta tränga ned till roten af samhället, och detta sker genom att gifva qvinnan en mera fri. en mera medborgerlig ställning och genom att bättre ordna bennes undervisning, ty bon skall då inom hemmnt med mera framgång kunna verka för det sanna och goda, än hon nu är i tillfälle att göra.
Jag tror derföre, att man äfven ur denna synpunkt bör fästa afseende vid det förslag, som nu föreligger till afgörande, ty man måste erkänna att qvinnan är samhällskroppens hjerta, dess ädlaste och rhest ömtåliga organ, som man måste bevara friskt, om man vill behålla hoppet om en ljus framtid.
Många ledamöter hördes härefter ropa på propos.