Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot har ofta spannemåisihförsel varit nästan tullfritt tillåten ; väl icke de sista 3 åren, men flere år förut, och i synnerhet åren 1819 och 1820, då inom is månader 500,00© tunnor utländsk säd, skola blifvit mot låg tull införde, utom hvad möjeligen lurendrägades in.
Denna öfver-import, som en del behagat blanda bort med öfverproduction, verkade lika menligt för jordbrukaren, som den skulle varit förstörande för KlädesFabrikanten, om man tillåtit ett motsvarande lika stort belopp kläde, utöfver behofvet, nära tullfritt införas i Landet.
Sedan jag nu i allmänhet yttrat mig om principen för en Msgazinslnrättning, må det vara mig tillåtet, att framställa några serskilda anmärkningar vid sjelfva Betänkandet.
De sammansatte Utskotten hafva trott, att Magazinsinrättningen ensam är skuld dertill, att bctydlige Spanmålshandlande, de sednare åren, ej funnits i Sverige.
Detta är likväl ej förhållandet.
Jag medgifver väl, att concurrsnceh med en allmän handelsinrättning är ofördelaktig för de enskilde Handlande; men jag kan dock intyga, att brist på penningar varit hufvudorsaken hvarföre Köpmän i Malmö , så litet upphandlat spannemål d« sista ymniga åren, Denna penningebrist bland dem har härrört af Malmö Disconts fall.
Bästa beviset 122 Ben g September f, m, derpå är, att, före
Discontens obestånd, köpte de Handlande der mycket spannemål, och gjorde föga afseende på Magszinslnrättningens operationer.
Utskotten anse Statens uppoffringar genom MagazinsDirectionen vara en naturlig följd af sjelfva Inrättningen; mea förlusten har hufvudsakeligen uppstått deraf, att
Directionen köpt då årsväxten slagit fel och säden således varit dyr.
Jag vill medgifva, för att ej vara orättvis, att emellan 1815 och 1820 hade vi ingen öfverflödig gröda, och att, om Directionen under hela den tiden ej upphandlat någon spannmål, hade sådant kunnat lemna anledning till klagan.
Men efter min tanka, bestod felet just deruti, att man ej det ovanligt ymniga året 1815 uppköpte ett betydligt förråd-
Det vore lätt att bevisa, att om MagazinsDirectionesa det året uppköpt 2 a 300,000 tunnor spanneinål, skulle Inrättningen hafva vunnit de följande åren, då sädesprisen så betydligen stego.
Genom den händelse, som sedan inträffade, att nemligen, sedan Directionen upphandlat säd i •n tid af brist och dyrhet, en ovanligt öfvers flodig gröda åren i8«o och 1821 inträffade, blef den bekanta spannemålsexporten till Italien och till England i sjelfva verket ej så skadlig.
Denna export var utomdess ej så betydlig som den nyss förut tillåtna införsel »f 500,000 tucaor utländsk säd innom ett Sr s hvilken till största delen onödiga införsel mera ä a 1820 års öfverproduetion, som
Utekotten skylla derför var orsakess till spannemålene derefter inträffade vanvärde.
Utskotten säga äfven, att Revieorerne rigtigt anmärkt, att Ds - Den 3 September /. m, 123 rectionen köpt upp för mycket.
Ja, men endast för mycket i orätttid, deremot i rättan tid för litet.
De stora törluster Inrättningen lidit genom LJndsättningsspannemålen, och de utprässningar som undsättningstagarne genom den fått undergå, hade ej eller ägt rum, om upphandlingen skett i goda år.
Man behöfver ej lör framtiden frugta att Allmogen skall för mycket begagna tillfället att begära undsättningsspannemål.
Den har genom de öfverdrifvet höga prisen derå, och de derpå följande stränga utmätningar, nog fått lära att akta sig derföre.
Jag in-, stämmer derföre ej med Utskotten i den åsigt, att Allmänna Magazinslnrättoingen bör helt och hållet upphäfvas; men väl deruti, att Styrelsen må uppdragns åt StatsContoiret,emedan en Central Styrelse är nödvändig, som kan öfr verse det hela, och veta i hvad orter öfverflöd och i hvilka brist är.
Deremot tror jag, att om spannemålshandeln under denne tid af penningéförläger.het, helt och hållet skall öfverlemnasåt enskilde speculanter, blifver följden höga pris för consutnenter eller köpare, och låga pris för producenter eller säljare, ty de Handlande missbjuda de senare och taga hvad de behaga af de förra, samt kunna så länge de behaga hålla på sin spannmål hvarpå man haft allt för talande exempel i länder, utan Allmänna Magszinslnrättningar.
Jag tillstyrker följs kteligen, att Riksens Ständer böra bevilja det Creditiv Kongl. Maj:t begärt till spannemåls uppköp, mea förstår att det måtte af Riksens Ständer anslås för vissa bestämde ås damål, af hvilka det första är3 att det endast 124 Den 2 September f, m. användes till upphandling af inhemsk produetion.
När Utländsk säd behöives, gör den enskilda epeculationen tillfyllest.
Jag tillstyrker vidare att uppköp endast ina ske då och där grödan är ymnig och af de sädesslag, som lyckats, och ej som det skedde iSig, då Hafre uppköptes i Skåne der missväxt då inträffat på denna produet., Utskotten hafva velat, att upphandling ej förr skulle äga rum, än missväxt vöre för handen.
Följden deraf skulle blifva, att antingen Magazinslnrättningen då skulle handla af Utlänningen, eller om det skedde af enskilde, så måste i sådant fall, andre enskilde vända sig hos Utlänningen, för att få köpa den spannemål som behöfdes.
Mig synesganska enkelt, att ett Land som ofta är blottstäldt för missväxt, eller åtminstone klen årsväxt och det nästan hvart år i någon del af Riket, bör söka att, af de goda årens öfverskott, bereda sig tillgångar för kommande svårare årens behof.
Att köpa upp, sedan missväxten redan yppat sig, vore, att då fördyra spannemålen, i stället för att bereda ett bättre pris på den.
Men det är Riksens Ständers och Styrelsens pligt, att medverka till' sådane anstalter, att säden må kunna väl förvaras, och att endast god spannemål blifver upphandlad och intet fötsnillas.
Jag anhåller af dessa skäl om återremiss af Betänkandet.
Herr von Hartmansdorff, Augit fl:
Om nyttan eller skadan af en allmän Magazins inrättning, har redan tillförene blifvit så mycket ordadt, att jag nu ej tror mig behöfva ingå i någon Ben s September J. m, 125 vederläggning af hvad den siste värde Talaren vidlyftigt derom yttrat.
Han säger sig hafva vid en föregående Riksdag, framställt skadan af inrättningen, då den ansågs vara god; men nu deremot, då den anses skadlig, har han sökt ådagalägga dess nytta, Det hade varit önskligt, att han på samma gång framställt bägge dessa motsatta åsigter, till vinnande af rigtigare beslut, än de som blifvit fatta-, de.
Mig synes det imedlertid gifvet, att eo inrättning, hvars ändamål är att medla emellan köpare och säljare, så att bägge skola vinna, ej kan uppfylla sitt ändamål, och följagtligen måste blifva förhatlig för bägge, samt tillskynda Staten förluster.
Jag instämmer således med Utskotten deruti, att allmänna Magazins inrättningen bör* upphäfvas ; äfvensom jag tror, att sedan spannmålshandeln så länge varit under Styrelsens förmynderskap, det är nödigt afsätta ett Creditiv, till uppköp, vid sådane tillfällen, då enskilda speculsnter ej skulle kunna nog hastigt eller billigt anskaffa ett erforderligt spannmålsbelopp, Men jag anser icke behöfligt, att dessutom anslå ett visst quantum säd in natura åt vissa Län.
Skulle dock äfven detta af de flesta beviljas, så böra de ifrågavarande 50,000 tunnorna icke lemnäs på det sätt Utskotten föreslagit, emedan, såsom Friherre Cederström tydligen ådagalagt, man derigenom endast förminskar men icke afskaffar den spannemålshandel, Styrelsen hittills drifvit.
Skall detta quantum säd ständigt hållas i beredskap, så måste lagret imellanåt ombytas; och denna omsättning kan ej ske, utan att taS B'n s September /. ra.
I sin raon rubba de handelsförhållanden, hvilka man önskat befästa.
Jag tillstyrker derföre, att man, med ändring af hvad Utskotten i denna omständighet hemställt, måtte vidtaga dea åtgärd Friherre Cederström föreslagit, att nemligen de 50,000 tunnorna spannmål må öfverlennäs till vederbörande menigheters förvaltning i egna Magaziner, med skyldighet till successiv återbetalning inom 10 års tid.
Det särskilda förslag, Herr Noram?
framställt,att styrelsen antm ytterligare skulle kunna fortfara att begagna Spannemåls-creditivet till undsättnings beviljande, utan att så noga fråga efter, huruvida Staten finge sina penningar igen, eller icke, synes vara så mycket skadligare, som, derest det antoges, mängden skulle ytterligare vänjas att för sin utkomst lita på statens, och icke på sin egen omtanka.
I afseende på en detaljfråga, nemligen löaevilkoren för de tjenstemän som varit anställde vid Verket, anhåller jag få göra några anmärkningar mot Utskottens Betänkande.
Utskotten hafva såsom grundsats aDtagit, att de tjenstemän, som tillika innehade löner på andra ställen än vid Allmänna Magazins-Inrättningen skulle , ifall lönerna för dessa tjenster understege lönerna på Magszlns Directionens stat, få af de sednare endast bibehålla så mycket, som svarade mot skillnaden, men förlora det öfriga.
Derigenom skulle hända, att personer, sorn icke hade lön på flera ställen, fin* go behålla sina inkomster vid Magazinslnrätt, ningen oafkortade; hvaremot de, som äfven Den % September /, m, vid andrs Verk hade aflöning, skulle mista en del af sin inkomst.
Följden deraf skulle blifva, att man, som i förtröstan på fortfarandet af ett Verk, hvilket tiilvarit omkring 50 års tid, der sökt sin utkomst och hvilka i säkerhet derom gift sig, samt äga hustru och barn, skulle blottställas för nöd, ruan deras eget förvållande.
I fråga om dessa lönersättningar mäste dock tvänne omständigheter tagas i betraktande.
En af de högre Embetsmånnen inom Verket har en bland de största löner Staten gifver; andra hafva mindre; men dock bland de betydligare.
Hvad dem angår, så är det visst icke skäl, att Staten fortfore med utbetalningen af bägge två, sedan befattningen med Msgazinslnrättningen upphört.
Sådant är förhållandet med några af Directionens Ledamöter.
Om man på dem , sorn verkeligen åtnjutit dubbla löner, ville tillämpa den grundsatsen att de skulle få behålla bägge, så finge de för mycket.
Om de ringare Tjenstemännen åter blott skulle få så mycket, som den högsta af deras innehafvande löner utgör, så blefvo de lidande.
Det torde derföre tillåtas mig, att anföra något till deras fördel.
Man säger att de blott tjena på Constitutorial, och att de således icke äro berättigade till lika förmåners åtnjutande med dem som hafva fullmakt å deras innehafvande beställningar.
Men MagazinsInrättningen är ej att betrakta blott såsom ett Förvaltningsverk; hon är äfven ett Uppbördsverk- Tjenstemännen der kunna således anses lika med andra Uppbördsman, hvilka äfven tjena på constitutorial, utan att darföre 128 Den 2 September /, mt betragtas såsom ägande tillfälliga uppdrag»
För öfrigt hafva Magazinslnrättningens Tjenstemän , genom ett Kongl. Bref af den 23 Januarii 1S r 9 » sorn uplifvar ett äldre *f 17&1, fått lika tour och befordringsrätt med Tjenstemän i rikets Collegier.
Att man klanderfritt må förena flera tjengter är af erfarenheten ådagalagdt, och äfven godkändt genom en Kongl» Resolution den 9 Aug. 1820, i anseende till en sökande, som man ville utesluta från en sysslå under åberopande af 1723 års förbud emot flera tjänsters förening.
Denna författning vidtogs då, med afseende å den mängd personer , som efter vår stora förlust af utrikes besittningar skulle försörjas här hemma, och hvilka derföre måste i möjligaste måtto spridas på tjenstemanna-banan.
Tiderna hafva sedermera förändrat sig, och det är nu mera icke möjligt att lefva utaf en lön i de lägre graderna.
Åt Tjenstemännen i General-Assistance-Contoiret, hafva Riksens
Ständer beviljat löneersättning ända till dess beställningarne förklarades böra endast ad interim tillsättas.
Hvad man tillerkänt ett Verk, synes ej böra förnekas de öfriga.
Dessutom får jag anmärka, att den grundsats, Riksens Ständer vid detta tillfälle uprätta, desto mera bör vara billig, som den bör kunna gälla tili rättesnöre vid den förestående regleringen af StyrelseVerken i allmänhet.
Det är således angeläget att noga öfverväga saken.
Jag vågar ej i hast upgifva någon summa att bestämma, utöfver hvilken Staten ej borde bestå löneersättning.
Men Ven 2 September f, ni. 129 Men, må hända, skulle den kunna anslås till 1000>eller 1,200 R:dr Banco, emedan en Tjensteman med famille väl icke deraf kan lefva obekymrad , men dock någorlunda draga sig fram.
Den vinst, Staten nu skulle hemta af ifrågavarande indragning, uppgår blott till 2,866 R:dr, som skulle tagas från 9 Tjenstemän, af hvilka en varit i tjenst 35 år, en annan 30, en tredje 27 och så vidare.
Flera af dem äro gifta och hafva 3 till 4 barn.
Jag skulle således tro, att man handlade allt för strängt, om man hvad da lägre Tjenstemän - lien vid Magazinslnrättningen angår förfore på sätt Stats- Banco- och Ekonomi-Utskotten tillw styrkt; hvarföre jag äfven anhåller att Betänk kandet måtte återremitteras.
Till ea början anhåller jag att fä vederlägga några af de satser, som Herr Muack af Rosenskjöld yttrat; och hvilka redan inom Utskotten utgjort föremål för öfverläggning, utan att kunna verka ändring i Utskottens öfvertygelse, D?n värde Talaren har sagt, ätt oviljan emot Magazinslnrättningen förleder Riksens Ständer att glömma anstaltens nyttiga sida.
Här ar icke Fråga om annat, än huruvida en allmän Inrättning eller en fri spannmålshandel är nyttigast, och att, intill dess denna sednare hinner utvidgas, upplåte nödige medel åt Styrelsen för att bispringa de Provincer, som Ridd, 0. Ad.
Prof. VIII.
9 Den 2 September /, m, kunna blifva i behof af undsättning.
Hett Munck af Rosenskjolds egen uppgift, att d« norra orterna ej kunna draga fördel af concurrencea i spannmålshartdeln, emedan de sakna transport-tillfällen, är ytterligare ett skäl för Utskottens mening, att MagazinsDirectionen i behofvets stund ej förmår suppleera bristen i ty hjelpen kommer då för sent.
Samme vårdö Ledamot yrkat én paradox, då han påstår, att öfverflöd kan tillskyndas
Landet genom en allmän Magazinslnrättning, och deremot hungersi nöd, örn spannmålshandeln öfverlemnas endast åt. den enskilda omtankan.
Jag tror tvertom, att hungersnöd kunde blifva att befara , i hänj delse ingen mer än Staten hade förråd, emedan ingen Stat kart deraf hafva tillräckligt till brödföda åt en hel Nation.
Öetta kan bevisas med deli minsta calcule.
Allt hvad Magazinslnrättningen kunnat disponera, förslår ej till en enda månads underhåll för hela populationen.
Vid ett sådant förhållande underställer jag hvars och ens eget omdöme, om det icke är nyttigt, att inrättningen upphör, såsom en allmän handels-anstalt, att dess functioner öfverlemnas till enskilda industrien, åt hvilken till en början man bör bereda förlag, på det ätt säden må kunna anskaffas från ert ort till en annaa, för lirtdrigSste pris.
Äfvenväl hafva Utskotten afsett, att enskilda vinningslystnaden ej må taga öfverhand i de orter, dér spannmålsbrist yppas, och att gertom Magaztrters inrättande i dessa orter, spannmålsbehöfvet synnerligen till utsäde r förväg är fyllt till sit nedsatt pris, emot hvad de annars nöd^ Den 2 September fm.
131 igades betala, i händelse hela omsorgen vöre öfverlemnad åt privata speculationer, innan concurrencen hinner blifva fullkomligen liflig.
Herr Munck af Rosenskjöld har vidare yttrat, att alla andra näringsidkare kunna sätta hvad pris dem behagar på deras varor, men att jordbrukaren är från en sådan förmån utestängd.
Jag skulle tro, att alla varors värde bestämmes genom béhofvet af, och tillgången på degamma.
Således kan jag ingalunda in-t stämma med den värde Ledartioten i deh tanka, att spannmålshandelns öfverlemnande åt enskilda speculationen skall verka lågt pria för producenten, och deremot högt pris föt consumentén ; ty jag förmodar, att då det står hvar och en fritt att köpa och sälja efter behag, skall deraf blifva én följd, att corisumehten skaffar sig vahran för så lågt pris, halt jmöjligen kan.
Det har äfven blifvit emot Utskotten anmärkt, att de ej föreslagit spannmåls uppköp förr, än vid inträffande missväxt.
Öm man feck antaga, att missväxt ej äger runi i hela
Riket på en gång (i hvilket fall Étl million Riksdaler dessutom blef alldeles otillräcklig) utan blött i en del deraf, och att, vidi sådane händelser, spannmål kan från de öfrige provincernis afiåtas, så inträffar, hvad Utskotten förutsett, behof af ett Creditif till understöd åt enskildte, sorn åtaga sig anskaffa hvad isom för cn viss ort kan fordras.
Herr Munck af Rosenskjölds anmärkning är derföre Oriktig; ty, fastän uppköpen endast skola ske då brist på något ställe inträffat, hindrar en sådan hän - Den 3 September j. m. delse icke , att ju öfverflödig gröda erhållits i andra orter af Riket.
Herr von Hartmansdorff har ansett det vara onödigt , att anslå ett visst qvantum spannmål för vissa Län.
Jag skulle instämma med honom, örn det icke vore utrönt, huru mycket dessa
Län vanligen i undsättning behöfva.
Samme värde Ledamot har förenat sig uti min åsigt om District-Magaziners inrättande i de Norra Provincerne. jag vill ej nu upprepa innehållet af min reservation; mer. jag tror, att, äfven utom de Norra Länen, innevåriarne i åtskilliga andra orter skulle med glädje omfatta tillfället att anlägga Magaziner, och att således denna anstalt alltnänligen borde befordras.
I anledning af hvad Herr von Hartmansdorff anfört i afseende på den grund, Utskotten föreslagit för löneersättning till MagazinsDirectionens Personal och Tjenstemän, anhåller jag få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på tväane omständigheter. t)ea forsta, att det är origtigt att anse MagazinsInrätR ningen för ett gammalt
Verk af 30 till 50 år$ ty den närvarande MagazinsDirectiön daterar sin tillvarelse blott för några år tillbaka, di den gamla Inrättningen upplöstes.
Vid den förändring, som dermed skedde år 181S, bestämde Kongl. Majit för ersättningen till de afgående Tjensternäonen enahanda grunder , som dem man nu föreslagit Riksens Ständer att antaga, och öfverlemnade åt Verkets Styrelse att Den i September /, m. *33 ^fgöra, hvilka af desse Tjenstemän borde bibehållas.
Derigenom kommo flera, sora längre tid der tjenstgjort, att stadna qvar, hvarigenom de fått anledning att beräkna en längre tjenstetid; men då Utskotten skulle stadga en grund för lönc-ersättningen , kunde de ej annat finna, än att de, sorn ensamt flad lön vid Magaz ns.
Inrättningen borde uppföras till bibehållande deraf på Extra Stat; och att de , sorn på andra ställen åtnjuta lika stora löner, borde från all ersättning uteslutas , emedan det upplystes, att de hafva ägt Vicarier vid det andra Verket.
Då de dit återgå , blir skillnaden i hvad de förlora , ej af särdeles betydenhet.
Den sednare omständigheten beträffar löneersättning fill de lägre graderna, der nemligen de, sorn hafva ringare inkomst i andra Verk, få sig skilnaden till godo beräknad, för att icke blifva lidande genom minskad lön.
Vid uppgörandet af denna skillnad hafva Utskotten icke iaktta-, git den vanliga spannmålsförböjningen.
Detta är också den enda punkt, hvari någon jemnkning i Utskottens förslag, efter min öfvertygelse, af -rättvisan påkallas.
Om Riksens Ständer heslöto, att aila Tjenstemännen i Magaz nsDirectionen skulle åtnjuta deras löner oafkortade , kunde sådant för framtiden medföra menliga följder för Staten.
Hälst enligt, grundlagen ingen kan från tjenst till annan förflyttas, eller befordras, med mindre det sker med dess samtycke, och på grund af dess ansökning.
Staters skulle således lätteligen kunna blifva belastad roed PR massa al tärande medlemmar* 134 ji«n 2 September, fr, m.
Sedan, jag nu besvarat hvad sorn blifvit, emot Utskottens Betänkande anfört , anhåller; jag få fästa uppmärksamheten på den framställning om SockneMagasjiner, som jag i min reservation gjort; och hvilken ensam är a£ den vigt, att jag anser Betänkandet ej kunna, bifallas.
Jag är öfvertygad, att, om de Norra Provincerna nu erhålla 50,000 tunnor spann-, mål, i den ordning Utskotten föreslagit, skola de deraf ej draga erforderlig nytta, eller densamma kunna användas till utsäde, sorn., i händelse den emot deras egen produetion utbyttes, i, deras egne Magaziner förvarades och, af dem sjelfve förvaltades.
I detta sednare fall, skulle produktion,en ständigt stiga , och desse
Läns innevånare försättas uti ett oberoende % hvartill de annars aldrig kunna hinna.
Herr Munck qf Rnrenskjöh£: lag beder om, ursägt , att jag u nyo upptager tiden , för att besvara hvad som blifvit anfördt , mera mot min person, än emot mitt yttrande.
Herr. von Hartmansdorff har , för att kunna vederlägga något af hvad jag yttrat, påbördat mig, att hafva sagt, det jag vid ett föregående Riksmöte antydt skadan af en Inrättning , hvars nytta jag vid ett påföljande försvarat, Jag vädjar till hvar och en sorn hörde mitt anförande, om ej orden föl 10 sig på det satt , att jag vid en Riksdag uppgifvit d® missbruk , sorn vidiådat anstalten , att dessa missbruk likväl fått obehindradt fortfara, och stt man vid följande Riksdagen , för deras skull ansett sjelfva inrättningen vara skadlig, hvaremot Den 2.
September f. m. jag då försvarat dess nytta.
Då jag således vid sistlidne Riksdag uppgaf missbruken af Magazinslnrättningen, påstod jag ej att det» var skadlig, oph jag är ännu af samma tanka.
Herr von Hartmansdorff, som ansett mitt förra yttrande vara vidlyftigt, bar sedermera talat mycket vidlyftigare till förmän för Maga£inslnrättningens Tjenstemän.
Den värde Ledamoten får ursägta , om jag lika vidlyftigt söker försvara jordbrukarens billiga anspråk, sorn 1 lian Inrättningens Tjenstemäns obilliga, flan har härvid inlåtit sig så djupt i detaille, att han omtalat en Tjensteman , sorn har 3 till 4 bsrn.
Må det dä vara mig tillåtet att nämna, att det finnes tooo:de jordbrukare, som hvardera hafva ett yida större antal barn.
Cederström har yttrat sig öfver mina åsigter , och kallat en af dem paradox, Om, Herr Friberren menai njed paradox , en satts sorn är stridande mot haDs. mening, anser jag det vara ofta en lörtjenst att anföra paradoxer.
Di jag talade om privata
Ma ga zino rs möjliga bidragande till hungersnöd, var det ett yttrande af en Fransk Deputerad, jag uppläste.
Man har i detta afseende ej att befara af en pyblik Styrelse , hvad som kan befi ras af privata personer ty dessas gpeculaiioner styras ofta af låg egennytta, hvilket åter ej kan förväntas af en offentlig Auctorifet, sorn må6te redovisa för sitt handlingssättFriherre Cederström, har icke rigtigt skiljt emellan, hva,d jag yttrat om Magazinslmättnipr 136 Dea 2 September f. m. gen och mot Utskottens Betänkande.
Om han gjort det, hade han besparat gig mödan af CD vederläggning.
För min del tycker jag rätta tidon till uppköp af en vahra inträffa, då den kostar minst, ty då får man ett större qvantum för samma summa , eller ett lika qvantum för en mindre summa.
Jag har ej rätt kunnat hvarken höra eller förstå Herr Friherrens yttrande, i afseende på jemnförelsen emellan jordbrukarens och andre producenters gynnande af författningar. jag har Mgt, att derigenom , att andra producenter få, genom förbud eller hög tull, sine producters införande utifrån hämmadt , äro de sålunda mera gynnade, än Jordbrukare, hvars produ-. eter ofia fått mot högst obetydlig eller ingen tull införas utifrån.
Deremot har jag aldeles icke sagt, att näringsidkare i allmänhet, kunna taga så mycket de vilja för deras produCter; utan har jag sagt, att de icke af författningar, såsom jordbrukare, äro hindrade derifrån.
Då således jordbrukaren vissa år, är af Författningarne tvungen , att lemna vida bättre pris , än han kunde lä för sin vara hos utlänningen, vöre väl ej obilligt, om han i ersättning härföre blefve gynnad på annat håll, nemligen genom förekommande af åtminstone dess betydligaste produets vanpris de bördiga* Sluteligen får jag tillägga, att då penningecapitalerne i landsorterne äro få , såsom till exempel t
Skåne , så blifver enskilda speculatioaen otillräcklig att göra uppköp till betydliga förråd af en vahra? som är svår att pen 2 Septentbér J. m. *37 förvara, så väl i afseende på dess vansklighet, rom det stora rum , den intager.
De köpmän, som hafva Capitaler, kunna nu med större fördel använda dem på andra v-ghror, äfvensom på växelhandel, procenterie och vid egendommars försäljning på Utmätnings- Auctioner.
Jsg förnyar således min anhållan om återreiniss ar Betänkandet.
För att Kunna med någon redighet framställa mina tankar rörande detta vigtiga ämne, anhåller jag att få börja med några betraktelser öfver Magszinslnrättningar i allmänhet, oaktadt jag visserligen icke härvid kan säga något, som icke varit flera gånger sagdt förut.