Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven detta skulle likväl i praktiken blifva nästan likaså olägligt som det förra, och när man således mäste nöja sig med att låta samma Electorer utse ledamöterna i alla Utsk:n, då har man äfven tagit farväl af del rationella, och kommer endast att närma sig till samma resultat, i samma mån som electorerna bland sig upptaga alla de olika nyanser som förefinnas inom Ståndet, och detta sker visserligen icke genom deras tillsättande på det sätt, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, utan tvertom.
Beviset härför ligger i den värde talarens eget, nyss här afgifna, yttrande.
Hr von Hartmansdorff har nemi. sjelf medgifvit, att de af honom vid 1844 års riksdag upprättade electorslislor tillkommit med afseende på Const.Utsk:s tillsättande, för att förhindra antagandet af det då hvilande representations-förändrings-förslaget; och att hans listor vid innevar. riksdag afsiigo LagUtsk., till förhindrande af kriminal-lagförslagets antagande.
Af detta medgifvande följer ju således, alt de utsedde Eleclorerne voro valde uteslutande med afseende på dessa specielt vigtiga frågor, och således visserligen ett kompakt uttryck af majoritetens mening derutinnan, men just derföre så mycket mindre representerande Ståndets olika åsigter i öfriga afseenden, hvilket likväl nyss visades vara ett vilkor för att alla Utsk:n skola blifva tillsatta i öfverensstämmelse med Ståndets tänkesätt.
Det är således icke värdt att kalla förslaget rationelt.
Man har vidare påstått, att Hr von Hartmansdorffs förslag hindrar slumpen, att vid Electorsvalen spela en så vigtig röle som under nuvar. förhållande.
Det är visserligen mathematiskt riktigt, alt en minoritet af 143 ledamöter bland 500, enligt närvar, valsätt, skulle kunna bestämma Eleclors-valet.
Men på hvad vilkor ?
Jo 1 att uti 12 afd:r icke en enda af dessa 143 vore till finnandes, då deremot uti de återstående 13 afd:ne fördelningen skulle vara sä jemn, att hvarken mer eller mindre än precist 11 befunnos på hvarje.
Nu hemställer jag till Eder, mine Hrr! om det är rimligt eller möjligt att antaga, att sä skall ske i verkligheten.
På samma sätt skulle man kunna säga, att om de stilar, hvarmed en bok blifvit tryckt, hopblandades och handlöst åter utkastades, så skulle slumpen kunna foga sä, att de återföllo i samma ordning som förut, och visade hökens text ånyo.
Ingen lärer kunna bestrida det fysiskt möjliga häruti; men hvem kan på allvar ifrågasätta att så skulle inträffa?
Saken är emellertid ungefär densamma; jag medgifver gerna, något otroligare, men jag har med flit tagit exemplet i förstorad skala, för att så mycket tydligare visa huru grundlös den förespeglade vådan i sjelfva verket är.
Man har åberopat 1840 års riksdag, såsom ett bevis, att minoriteten verkligen lätt kan segra vid 2 II. “ 31 482 Den 12 Februari e. m. bänkra:s-valen, emedan då så skedde.
Jag medgifver likväl ingalunda detta faktum.
Onekligen befann sig den fraktion, som fick öfvervigt vid biinkm:s-valet, innan kort under riksdagens lopp i minoriteten, men att så var i det ögonblick, dä Bänkims-valet skedde, är pä intet sätt bevisadt.
Tvertom, synes mig motsatsen ganska trolig.
Ty vid riksdagens början existerade verkligen ett ganska allmänt missnöje, sorn visserligen var mycket sväfvande oell obestämdt, både till sin grund och sitt syftemål, men sorn icke desto mindre genom sin allmänna tendens till opposition sammanförde personerna vid de första förhandlingarna under riksdagen.
Sä skedde vid den första voteringen som då inträffade, hvilken, såsom jag vill påminna mig, angick en uppkommen tvist om vissa förtroende embets-mäns rätt att deltaga i Bänkm:s-valet, och hvarigenom Ståndet med pluralitet af en röst yrkade en propos., som Landtm, vägrat att framställa.
Ingen kan således, enligt min åsigt, med någon säkerhet säga, att Bänkmännen vid detta tillfälle tillsattes af minoriteten, ty det är allmänt kändt, att mänga af dem som bidragit till detta val ganska snart öfvergingo från oppositionen, och att denna derigenom, ifrån att verkligen ett ögonblick varit majoritet, hastigt förvandlades till minoritet, synes bestyrkt af det faktum, jag nyss anförde.
På grund af allt detta, torde nu R. o. Ad. finna, alt den så mycket omtalade och utmålade slumpen icke är så farlig, som man vill göra troligt, och att den invändning, man derifrån hemlar mot det gamla sättet alt utse Electorer, förtjenar föga afseende.
Jag kommer nu lill det 3:dje stora kardinal-skälet, som Hr von Hartmansdorff och bans anhängare åberopat till försvar för hans förslag.
Detta förslag betryggar mera än bänkims-inrättningen mot obehöriga inflytelser, säger man.
Också detta påstående synes mig vara allt för Idet motiveradt och jag är för min del äfven i detta afseende af en motsatt tanke.
Det må vara sannt och derföre äfven medgifvet, att sedan Ståndets hela personal är fördelad i bänkm:s-afd:r, sä blir det möjligt att någorlunda bedöma karakteren inom den ena eller andra afd:n, och derefter jemka sina försök att personligen inverka, egentligen der man anser det bäst behöfvas och bäst kunna lyckas.
Men att häraf obetingadt draga den slutsats, att denna valmetod i det hela är mera gynsam för intriger och korruption, än Hr von Hartmansdorffs, bevisar blott, att man vid jemförelsen glömmer eller utelemnar en omständighet, som likväl på resultaterna i sin helhet utöfvar ett stort och afgörande inflytande, nemi. tiden.
Jag ber eder, mine Hrr! komma ihåg, att enligt 18 § Ridd.-Ordn. skall Bänkm:s-valet ovillkorligen företagas nästa söckendag efter riksdagens öppnande, så framt ej plenum plenorum då inträffar; men till dess är indelningen lill Bänkm:s-afd:r just rätt och jemt uppgjord, tryckt och utdelad.
Den lättnad och vägledning till intrig, som skulle ligga uti denna fördelning, kan sålunda icke erhållas och begagnas förr än, snart sagdt i samma ögonblick som valet sker, och hvad tid har man då till dessa mycket omtalade maniementer?
— Den 12 Februari e. m. 483 LA tom oss deremot nu efterse huru med allt detta skulle komma alt förhålla sig enligt Hr von Hartmansdorffs förslag.
Den första, högst vigtiga omständigheten, som dervid genast faller i ögonen är, att om Electorerna sålunda, som der föreslås, skulle direkt utväljas, så kunde en lista på 25 personer, hvilka den ledande personen för sina planer (såsom nyss medgafs) önskade lill electorer, uppgöras nästan huru lång lid förut som helst, samt likaledes öfverenskommelser, vidtalningar, och bevekelsemedel af alla slag (efter man nödvändigt vill förutsätta dylikt) sättas i verksamhet bland alla dem som man ganska väl vet skola infinna sig vid riksdagen, för att på förhand få dessa listor godkända och antagna.
Synnerligen lätt och verksam skulle en sådan förberedelse blifva bland den stora del af Ståndets ledamöter, som äro bosatta i hufvndstaden, och hvarigenom deras öfvervägande inflytande öfver den oberedda och splittrade landt-adeln, som för tillfället hitkommer, vore afgjordt.
Detta förhållande kan icke af någon förnekas, ty det härflyter solklart af den förändring, som skulle inträffa ifall all klassindelning borttoges; ty just i ovissheten huru denna utfaller, ligger hindret mot att på förhand kunna ijppgöra någon bänkmrs-lisla, och derigenom åter, inskränkes tiden för intriger och bearbetningar till några timmar eller högst en dag, i st. f. att, enligt Hr von Hartmansdorffs förslag vara obegränsad.
Men har man då skäl att prisa detta förslag såsom ett medel att förekomma intriger, eller tror man att detsamma skulle öka Ståndets oberoende och anseende? jag tviflar storligen.
Hr von Hartmansdorff har visserligen sagt, att man icke behöfde befara några agitationer och sammansättningar före början af riksdagarne, äfven om hans förslag blefve gällande; ty, säger han, sådant har hittills icke ägt rum.
Detta är likväl en ganska svag bevisning efter mitt begrepp.
Ty hvarföre har sådant icke hittills ägt rum? jo! helt enkelt derföre, att det icke kunnat ske, såsom jag förut visat.
Men tag bort hindret, gör vägen fri och ledig, såsom Hr von Hartmansdorff genom borttagandet af all indelning föreslagit, och hvad garanti kan väl den värde ledamoten då bjuda oss, att denna väg icke äfven skall beträdas; ty enligt mitt förstånd följer alldeles icke deraf, att någonting icke inträffat under ett förhållande, att samma sak nödvändigt skall uteblifva under ett annat.
Långt ifrån att bevara den personliga sjelfständigheten vid Electorsvalen, tror jag således fullt och fast, att densamma skulle äfventyras och minskas, om Hr von Hartmansdorffs förslag blefve antaget; och detta äfven af rent praktiska orsaker.
Det är nemi. klart, alt en mängd ledamöter som uppkomma hit lill riksdagen icke kunna hafva den kännedomen om personligheterna inom Ståndet, att de äro i stånd att sjelfständigt bedöma en lista af 25 namn, och de muste ju således taga henne till största delen på god tro.
Att deremot lära känna två personer inom bänkm:s-afd:n har föga eller ingen svårighet.
Afven den vanliga menskliga trögheten bidrager härvid till samma resultat.
Ty alt skrifva en valsedel med två namn, efter sitt eget sinne, går lätt 31* 484 Den 12 Februari e. m. nog för sig; men när fråga är om en lista på 25, så blir resultatet, att många, ja de flesta, taga den som är färdig och till hands, äfven om en hel hop namn skulle falla mindre i smaken.
Så går det till i verkligheten, mine Hrr! något hvar af Eder torde veta det; och att sålunda, med uppoffring af all personlig sjelfständighet, det komplettaste list-väsende skulle utveckla sig, såsom följd af förslaget, lärer omöjligen kunna bestridas.
Ja! invänder Hr von Hartmansdorff, men listorna blifva deremot så mycket oväldigare och förträffligare.
Man förfar vid deras uppgörande, säger den värde talaren, såsom vid afhandlandet af något annat ämne; man talar, man jemkar o. s. v. och kommer på det sättet slutligen till ett opartiskt resultat.
Den, som har någon erfarenhet i detta slags affärer, vet emellertid ganska väl huru med allt detta i sjelfva verket förhåller sig; han vet huru pass mycken offentlig kritik af de föreslagna personerna, som kommer i fråga; han vet att den omtalla jemkningen är ingenting annat än ett slags prutande, hvarmed man fortfar så länge man ser sig tvungen dertill för att värfva röster, och att således den bevisade ovälden reducerar sig på sin höjd till en smula försigtighet, att ej spänna bågen alltför högt, och derigenom förlora alltsammans; och han vet slutligen, att om man också för syns skull, och för att vinna anhängare, gör dessa sammankomster något mera allmänna, så är del likväl endast en, eller några få, i hvilkas händer hela ledningen ligger, hvilkas vilja derföre alltid gör sig gällande och hvilkas afsigler derigenom befrämjas.
Delta, mine Hrr! — d. v. s. ett förstärkt inflytande för particheferna — är summan af dylika valoperationer, och detta är äfven summan af förslaget.
Den som vill befordra ett sådant resultat, han bör rösta för detsamma, men andra deremot icke.
Hr von Hartmansdorff har slutligen (såsom mig synes temligen oparlamentariskt) yttrat att, som det gamla valsättet vore helt och hållet i Regeringens intresse, så kunde man nu tydligen höra hvilka som äro Styrelsens förespråkare.
Det är möjligt att Regeringen, likasom många andra, önskar det gamla valsättets bibehållande, och att jag således vid detta tillfälle talar i Dess intresse.
Om så är, hvilket jag ej känner, så har jag också visst ingenting deremot, utan det är mig tvertom rätt angenämt att någon gång kunna yttra mig i öfverensstämmelse med Dess åsigter.
Men jag får derjemte förklara Hr von Hartmansdorff och hvar och en annan, att jag gör det icke derföre alt Regeringen deraf kan hafva någon fördel eller möjligen så önskar, utan helt enkelt derföre, att jag anser saken riklig, och deremot Hr von Harlmansdorffs projekter för skadliga.
Vid detta, som vid andra tillfällen, går jag min egen väg så godt jag förstår, och bekymrar mig föga derom, huruvida mina yttranden falla sig välbehagliga eller icke, vare sig för Hr von Hartmansdorff eller någon annan.
Den värde talaren kunde derföre gerna hafva sparat sin opåkallade och opassande insinuation, ty för så vidt den var riktad mot mig, tillbakavisar jag densamma på det bestämdaste.
Den 12 Februari e. m. 4S5
Af det som jag nu haft äran anföra, anser jag det vara någorlunda tydligt och fullständigt ådagalagt, att af alla de förslag, som i denna fråga blifvit afgifna, är Hr von Hartmansdorffs just det som aldra minst kan rekommenderas.
Deremot får jag tillkännagifva, att jag för min del ställer Gr.
Ehrensvärds förslag framföre det nu gällande valsättet.
Den lmfvudsakligasle olägenheten vid detta sednare är, att det sker indirekt, eller genom en dubbel omgång.
Derigenom försvinner till en stor del den stora fördel som ligger i klass-indelningen till Bänkm:s-valet, och hvars syfte är att skydda minoritetens rätt, ty om också denna ägde åtskilliga representanter ibland bänkmännen, så blifver alltid dess andel vid det nya Eleetors-valet, om icke alldeles utesluten, åtminstone betydligt reducerad.
Det rättaste vore således, enligt min tanka, att från en sådan klassindelning direkte välja Eleetorer såsom Gr, Ehrensvärd föreslagit.
Klasserne borde likväl då icke vara sä små, som de närvar. bänkm:s-afd:ne, enär det i sådant fall kunde inträffa, att inom någon klass blefve brist på lämpliga Eleetorer, och jag tror att äfven i detta afseende Hr Gr.
Ehrensvärd någorlunda träffat det rälta, då lian föreslagit att Ståndet borde indelas i 10 klasser, hvaraf hvar och en borde utse 3 Eleetorer.
Redan vid remissen af Hr von Hartmansdorffs motion bade jag tillfälle att närmare utveckla och motivera detta förslag, och vill derföre nu icke vidare uppehålla R. o. Ad. dermed.
Jag slutar således med den förklaring, att jag helst skulle önska framgång åt Gr.
Ehrensvärds förslag, men om detta icke skulle vinna bifall, så röstar jag för bibehållandet af det närvar.
Då emellertid 3:ne meningar äro i fråga, så förmodar jag att den första proposm kommer att innehålla bifall till Utsk:s förslag, och alt de 2:ne återstående, d. v. s. Hr von Hartmansdorffs och Gr.
Ehrensvärds förslag, blifva läflande om rum i kontra-propos:n, hvilken således först måste afgöras.
I hufvudsaken är jag förekommen af den siste värde talaren och skall således icke länge laga Hrr:nes uppmärksamhet i anspråk.
Jag är af den mening, att utaf de alternativer, här blifvit framställde, Gr.
Ehrensvärds förslag är det bästa, likväl med någon modifikation, sä att, i st. f. 10, Riddarhuset måtte indelas i 9 afd:r, emedan i annat fall det skulle kunna hända, att, om R. o. Ad. vore indelad i 10 afd:r, 5 röster kunde falla åt ena och 5 på den andra sidan.
De Eleetorer, som genom sådant val uppkommo, skulle då dela sig vid Ulskms tillsättning och denna såmedelst göras beroende af lottning.
Det är likväl en händelse, som förmodligen skall sällan inträffa och då denna anmärkn. icke blifvit gjord af någon annan, vill jag icke särdeles fästa mig dervid; men jag har dock ansett mig böra framställa den uti detta ögonblick, på det att, i händelse af en återremiss, Ridd.-Utsk. skulle fästa någon uppmärksamhet derå.
I likhet med Hr Gripenstedt, får äfven jag bekänna, att, om valet lemnades mig öppet emellan Hr von Hartmansdorffs förslag och hvad Utsk. föreslagit, jag röstar för det sednare, emedan jag anser bibehållande af nuvar. bänkm:s-in - 486 Den 12 Februari e. m. delning baltie än Hr von Hartmansdorffs förslag.
Emot bänknnsindelningen har man hufvudsakligen anmärkt 2:ne omständigheter, nemi. dels att minoriteten möjligen skall kunna segra, dels ock att valen blifva mindre sjelfständiga.
Att minoriteten verkligen kan segra, har Hr Gripenstedt redan visat; men i allmänhet är en sadan seger icke sannolik, till hvilken förmodan jag äger så mycket mera skäl, som jag af en sådan minoritetens seger icke haft någon erfarenhet under de 3 riksdagar jag bevistat.
Hvad beträffar tilldragelserne vid 1840 års riksdag, så har Hr Gripenstedt i det afseendet uttryckt min tanke.
Vid 1844 års riksdag var icke minoriteten segrande, ehuru visserligen en talare sådant påstått, likasom att Utsk:s-ledamöterne voro af densamma tillsatte.
Jag har likväl destomera svårt att tro något sådant, som jag vet alt
Electorerne togos af båda sidornas uppgjorda listor, och alt det oaktadt åtskilliga Utsk:s-ledamöter erhöllo enhällig kallelse.
Dessa Utsk:s-ledamöter måste väl åtminstone få anses representera majoriteten.
Antalet af dessa ledamöter känner jag icke, men jag har anledn. att tro, det de utgjorde största delen.
Jag föreställer mig alltså, att någon fara för minoritetens seger icke finues.
Hvad sjelfständighelen vid valen beträffar, så är det visserligen sannt, att, om någon har sä ringa sjelfständighet, att han fruktar att man skall upptäcka huru han röstar, Hr von Hartmansdorffs förslag är i det afseendet för honom bättre.
Det finnes likväl en sjelfständighet, å hvilken jag sätter mera värde, nemi. att man vid val utser de personer, dem man anser vara bäst passande, utan afseende derå, om någon vet eller icke vet huru man röstar.
Enl. min åsigt är den sjelfständigheten vida bättre bibehållen, då det icke är för stora afd:r, samt att den i alla fall med dessa afd:r är möjligare att behålla, än om man röstar samfält inom hela Ståndet, i hvilket fall det är klart, att den, som icke obetingadt gillar en lista, gerna kan underlåta alt rösta.
Man måste vara särdeles oerfaren uti riksdagsförhandlingarna, om man anlitar matrikeln och efter den uppgör sin egen lista, då hvar man vet, att ledamöter af motsatta åsigter varit uppförda å listor, som af 100-tals ledamöter begagnas.
Hr von Hartmansdorff har uppgjort en historik öfver bänkmtsvalen och dervid visat, att denna inrättning är 100 år gammal och att den en gång varit afskaffad.
Förmodligen ligger någon vigt å denna omständighet, enär den nämndes.
Det torde dock tillåtas mig, att få fästa Hrrmes uppmärksamhet derpå, att oaktadt bänkm.-s-valen afskaffades, var likväl icke möjligheten för minoriteten att göra sig gällande borttagen, ty R. o. Ad. var indelad i klasser och valet af Electorer skedde inom de särskilda klasserne, så att om en af dessa klasser tillhörde minoriteten, den likväl kunde göra sina åsigter i någon mån gällande.
Ehuru sådant kan inträffa, äfven om Hr von Hartmansdorffs förslag antages, önskar jag helst, att Gr.
Ehrensvärds förslag må blifva gällande, men om sådant icke låter sig göra, anser jag bibehållande af nuvar. bänkrms-indelningen i alla afseenden fördelaktigare.
Man har låtit oss erfara, på hvad sätt majoriteten begagnar sig af sina segrar och att den vid något tillfälle tillsatt
Den 12 Februari e n) 487 ledamöter uti Ulsk:n, som äfven tillhört minoriteten; men dels tror jag icke, att man har någon säkerhet derföre, att det så hädanefter skall ske, och dels tror jag alt det skett icke af någon bestämd grundsats, utan fast hellre af en väl beräknad klokhet för tillfället och af nödvändighet att ej spänna bågen för högt.
Skulle det likväl lyckas en majoritet på detta rum, att bestämma alla Electorsvalen och fortfarande vara förvissad om denna öfvervigt, så icke blott fruktar jag, att denna makt skall så missbrukas, att minoriteten icke blefve representerad, utan något värre, nemi. att minoritetens missnöje öfver det lidna nederlaget blifver vida äfventyrligare, än det med nuvar. valsätt kan blifva, enär minoriteten nu har någon röst, äfvensom att detta missnöje skall frambringa inom R. o.
Ad. split och bitterhet, hvilket bänkims-indelningen likväl med alla sina olägenheter lyckats hitintills förekomma.
På grund af alla dessa skäl, jemte de af föreg:de talare anförda, röstar jag för bifall till Gr.
Ehrensvärds förslag, likväl med den modifikation jag gjort; men om detta förslag icke vinner Ståndets bilall, tillstyrker jag bifall till Utsk:s betänk.
Hr Brakel: Frih.
Raab har helt och hållet missförstått mitt sista yttrande, och jag hade derföre ämnat att förklara, hvaruti detta missförstånd egentligen består, men med tillkännagifvande häraf, vill jag, i anseende till den långt framskridna tiden, afstå från något ytterligare förtydligande.
Hvad sjelfva motionen angår, har den blifvit vidlyftigt behandlad ä ömse sidor, så af motionären sjelf, som ock af de med honom liktänkande, hvarföre jag har föga att tillägga; men då man nu, såsom vanligt när en motion blifvit af Etsk. afstyrkt, klandrat Etsk. och man i synnerhet vänder sig mot det sätt, hvarpå Utsk. besvarat motionen, så får jag förklara, att jag tror mig finna mycken styrka uti de skäl, som blifvit anförde till bifall å Utsk:s betänk.
Jag har som ledamot af Ridd.- Utsk. deltagit uti Utsk:s beslut, och, dä jag icke reserverat mig, är jag ibland dem, som tillstyrkt betänk, sådant det befinnes.
Jag har visserligen, som jag nämnt, icke något alt tillägga; men vill besvara några här framställde anmärkn:r.
Hvad angår påståendet alt landt-adeln skulle blifva mindre väl lottad om Ilr von Hartmansdorffs motion vunne bifall, så har Gr.
Cronhjelm sä fullkomligt utvecklat detta påstående, att jag förbigår det.
Man har i afseende på Utsk:s-betänk, anmärkt, att Utsk. icke uppdragit någon historik öfver de förhållanden, som ägt rum rör:de bänkims-institutionen.
Som Hrr:ne hafva hört, hafva flere talare upplyst, alt fråga flere gånger varit å bane att borttaga denna inrättning.
Det är således öfverflödigt att härutinnan något ytterligare orda.
Jag anser mig dock böra nämna att Utsk. icke så lösligt behandlat målet, som åtskilliga talare velat påstå, då de sagt att Utsk. bordt uppgöra en historik öfver bänkm.-s-valen intill närvar, dag.
Då emellertid tiden så långt framskridit, vill jag icke uttrötta Ståndet med *fhörandet 4S8 Den 12 Februari e. m. af hvad jag i detta afseende kan hafva alt andraga.
Hvad angår den yrkade äterremissen, så hvarken hör eller kan jag sätta mig deremot; men i händelse den beviljas, och hvilket jag föreslår, så vida Ilsk: s-1 >e t ä 11 k. icke bifalles, tror jag det icke vara lämpligt eller tillständigt att förelägga Utsk. vissa grunder, hvarefter det skall uppsätta sitt betänk.
Detta kan först ske om Hr von Hartmansdorffs eller någon annans modifikation kan blifva gällande såsom Ståndets mening.
Jag vill icke längre upptaga R. o. Ad:s tid, och tillstyrker bifall lill betänk.
Starka rop på propos. hördes åter.
Jag skall icke missbruka Ståndets tålamod, utan vill endast med få ord bemöta några af Hr von Hartmansdorffs yttranden.
Hr von Hartmansdorff har nämnt, det jag skulle yttrat, att han med sitt förslag åsyftat att åt den inom hufvudstaden boende eller i tjenst varande Adeln gifva inflytande pä landt-adelns bekostnad.
Något sådant har jag icke yttrat.
Jag har endast sagt, alt förslaget kunde medföra ett sådant inflytande, men att jag förmodade, att en person, som så ofta med värme försvarat Ståndets värdighet, icke kunde hafva en sådan afsigt.
Della har jag yttrat, lill olikhet med en insinuation, som förekommer i Hr von Hartmansdorffs anförande.
Jag ber att en gång för alla fä förklara, att jag under offentliga förhandlingar aldrig bedömer personers motiver annorledes, än efter deras yttranden; men dä Hr von Hartmansdorff handlat efter en motsatt grundsats, tillåter jag mig att derom fälla det omdöme, att om meningen med Hr von Hartmansdorffs insinuation varit att afskräcka ledamöter af R. o. Ad. att motsätta sig hans förslag, så var delta hans yttrande mera klokt än rättvist.
För öfrigt har Ilr von Hartmansdorff yttrat, såsom skäl för upphäfvandet af bänknes-valen, att det skulle vara för R. o. Ad:s ledamöter sårande, alt ej få välja direkte.
Jag föreställer mig likväl, att med den ädla anda, som gör sig gällande inom detta hus, skall ingen ledamot finna sig sårad utaf nu gällande förhållanden, och att en möjligen sårad egenkärlek snart skulle gifva vika för ett större och varmare nit för det allmännas och Ståndets väl.
Vidare har Hr von Hartmansdorff yttrat, att med mindre svårighet vore förenadt ett val inom Ståndet i massa, än den nuvar. bänkmrs-indelningen, emedan det vore lättare att känna 25 personer, som förtjena förtroendet, hvaremot man nu ser, att personer, som från landet uppkomma till riksdagen, mäste fråga sina vänner på hvilka de skola välja inom bänkm:s-afd:n.