Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Äfven jag tager mig friheten föreslå ett tillägg uti första mom. af 9 §:n , nemi. att efter den meningen — ’'och åligger det ordform att vid slutet af hvarje sockenstämma tillkännagifva å hvilken af dessa dagar justeringen kommer att förrättas,” måtte tilläggas, i öfverensstämmelse med hvari som finnes stadgadt uti 8 §:n af 1817 års förordn., följande mening: ”äfvensom att beslutet, i händelse besvär icke anföras, vinner laga kraft."
Detta tillägg kan visserligen synas öfverflödigt, enär 11 §:n föreskrifver sättet för meddelande af besvärshänvisning; men jag skulle tro, att för en allmoge skadar det icke, att ordform tillkännagifver att beslutet vinner laga kraft, i händelse icke besvär anföras.
Taube föreslagna tillägget borde, på sätt Hr Grefven sjelf funnit, vara öfverflödigt, emedan i frågor om besvärshänvisning det är klart att hänvisningen innehåller efter hvad tid beslutet vinner laga kraft.
Efter detta förslag är besvärstiden 21 dagar; men jag hoppas all R. o. Ad. antager samma tid, som i allmänhet gäller för ekonomimål, nemi. 3o dagar.
Jag anhåller om ■j38 Den 10 Mars f m. propos. på forsla momentet , med den förändring jag ii!
Ist yrk I.
Ta lilie:
Jag bör visserligen icke vara envis att yrka det ifrågavar. tillägget, elmin, såsom jag nyss nämnde, del icke kan skada ali 'allmogen upplyses derom, att beslutet vinner laga kraft, i händelse det icke öfverklagas , oell redan uti 1817 års förordn. ett sådant åliggande för ordföranden linnes (01 eskrifvet uti 8 Jin, hvilken handlar i öfrigt ungefärligen om detsamma, som förekommer uli g §:n af detta lagförslag.
Gr. .Spens, Carl Gust.:
Jemte det jag instämmer uli hvad Frih.
Cederström mot den sisle värde talarens yttrande anmärkt, anhåller jag alt propos. icke matie framställas l il antagande af hela första mom. på en gång, utan alt, sedin den af Hr Frih:n väckta frågan om tilläggande af ordet ”skall” blifvit af R. o. Ad. afgjordt, det må tillåtas mig alt yttra några ord i afseende på de sisla raderna af forsta morn., der det heter —• ”eller vägras underskrift” etc.: i afseende hvarå en liten rättelse efter min tanke erfordras.
Frih. Roye, Ludv.: Visserligen har Frih.
Cederström rätt deruti, alt af det stadgande här förefinnes angille sättet att vinna ändring uti ett fattadt beslut naturligtvis följer, alt då någon ändring icke sökes, vinner beslutet laga kraft: men jag tror dock, lika med Gr. Taube, att, då uti hittills gällande förordn. är stadgadt skyldighet för ordform alt meddela den tillstädesvarande allmogen underrättelse derom, alt beslutet bör öfverklagas, om det icke skall anses hatva vunnit laga kraft, det icke kan skada att ett sådant stadgande äfven intages uti denna författning, utan tvertom är deslomera nödigt, just derföre att sådant hitintills blifvit iakttaget.
Jag understödjer derföre Gr.
Taubes anhållan örn intagande i denna § af det tillägg Hr Grefven föreslagit.
Landtm, yttrade, att, då flere ledamöter ansett den nu föredragna §:n böra i särskilda delar afgöras, R. o. Ad. torde finna att detta borde ske, och de vid hvar och en af de olika punkterna gjorda anmärkntr då äfven böra blifva föremål för afgörande.
Hr Landtm, yttrade, att honom veterligen hade vid 1:sta punkten i 9 §:n ingen anmärkn. blifvit gjord; och hemställde Hr Landtm, alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla denna första punkt.
Jag får blott la^a mig friheten erinra derom, att Frih.
Cederström föreslagit att ordet ”skall” måtte insättas näst efter ordet ”men.”
Hr Frill. o. Landtm, yttrade, ali Frih.
Den 10 M a r s f. m. anmiirkn. anginge 3 meningen i i morn.; Hr Landtm, hem* ställde derefter, om R. o. Ad. behagade bifalla loista meningen i l morn. af g §:n.
Likaledes biföll R. o. Ad. andra meningen i i inom., eller den sorn börjar med ordet ”o rd för a n den och slutar med ordet ”d e r t i I I.”
Derefter antog R. o. Ad.
Cederströms förslag, alt början af nästföljande mening skulle erhålla följande lydelse: "Prolocollet må, när så ske kan, genast, men skall, i annat fall, sist å fjortonde dagen derefter, i sockenstämma justeras."
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att i afseende jiä det återstående af samma mening Gr.
Tanbe hade yrkat, att efter ordet "förrättas” skulle tilläggas: ”äfvensom att beslutet, i händelse besvär ej anföras, vinner laga kraft.” Hr Lefren, Joli.
Jag delar den åsigt, som Gr.
Tanbe yttrat, men hvaruti Frih.
Cederström icke kunnat instämma, derföre alt uti en påföljande § stadgas huru förhållas bör med beslut, sorn icke öfverk lagas.
Jag skulle dock tro, att de olika meningarna kunde förenas derigenom, att ordet "tillkännagifva" utby tes mot ordet "p å m i 11 n a j” emedan det sednare ordet blott innefattar en erinran om hvad vederbör, egentligen böra anses Veta, då deremot ordet "tillkännagifva” antyder ett meddelande, hvarom kännedom förut saknats.
Jag kan icke annat än i allo gilla den af Hr Lefre'n gjorda anmiirkn. och anhåller derföre, lika med honom, att örcPet "t i 11 k ä n n ag i f v a" må utbytas mot ordet "p å minn a.” Hr von Hartmansdorff:
Mot begagnande af ordet ”påminna," i stället för ordet "t i I I k ä n n a g i f v a,” får jag erinra, alt då samma ord äfven skulle hafva afseende på dagen för justeringen af prolocollet, så går det icke an att begagna detsamma, emedan påminnelse derom att justeringen då och då skall förrättas förutsätter, hvad som icke vore händelsen, nemi. att sådant förut blifvit tillkännagifvet.
Följaktligen äro de ordalag riktiga, hvilka uti detta hänseende blifvit använda i g §:n. Gr.
Jag måste medgifva, alt Hr von Hartmansdorff har rätt uti sin anmärkn.; likväl täger jäg mig den friheten hemställa, 0111 icke meningen blefve tydligast, ifall det af mig föreslagna tillägget på så sätt förändrades, att efter orden "j us t e r i n g-e n kommer att förrättas," tillädes:
"äfvensom att erinra det beslutet, i händelse besvär icke anföres, vinner laga kraft." □4° D e ii 10 Murs f. m.
Som ordet "erinra” i Svenska språket hetyder detsamma som ”påminna,” så har jag ingenting emot den sednast föreslagna förändringen.
Jag har blott eti anmärka, alt göra.
Jag bade önskat att i della mom. blifvit stadgadt, alt ordform bör till helgedag eller Söndag sammankalla lörsamlingshoerne till justering af prolocollet, emedan mången kan hafva flera mil till kyrkan och af denna anledn. al haller sig från skyldigheten att inställa sig till nämnda justering.
Om de värde ledamöter, som anse ett tillagg behöfligt i denna §, behagade läsa början af i i §:n, så skulle de tinna, att der anbefalles det försigtighetsmått, som de an-ett nödigt.
Der står nemligen: ”j\'u är sockenstämmoprotocoll och beslut justeradt oell underskrilvet, då skall beslutet med hesvarsanvisning, som alltid bör åtfölja, nästpålöljande Sön- ellet helgedag, då gudstjenst hålles, från predikstolen npplasas.”
Derigenom får enhvar vela, att om han vill besvära sig, så skall det tillgå på det eller det viset.
Till yttermera visso stadgas der: ”Angår det någon persons enskilda ratt, då skall honom ofördröjligen meddelas skriftlig underrättelse deiom, och, om han det äskar, utdrag af protocollet honom tillställas.”
All nödig försigtighet till bevarande af sockenboernes rätt är således iakttagen.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville i detta mom. godkänna Utsk:ns förslag, och alt de värde ledamöter, som dervid gjort anmärkntr, måtte uppskjuta deni till dess vi komma till i i §:n.
Taubes uppmärksamhet på filian deraf, alt det utaf Hr Grefven föreslagna tillägget alstrar mera ondt än godt, hvarför jag önskar, att detsamma måtte återtagas.
Det kunde nemi. hända, om ordform uraktlåt att meddela en sådan erinran, att följden deraf kunde blifva att beslutet aldrig kunde taga ät sig laga kraft; åtminstone skulle detta tillägg gifva anledn. till mycken oreda och många rättegångar.
Då detta stadgande redan finnes uti 1817 års föi fattning, och till min erfarenhet icke kommit, att detsamma föranledt en sådan olägenhet, som den siste värde talaren förespeglat, men sådant visserligen kan vara möjligt; så öfverlemna!' jag åt Ståndet att i anledn. af mitt förslag besluta hvad det finner bäst och tjenligast.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt det vore sednare delen af 3:dje punkten i 1 mom. af 9 §:n, eller från och med ordet ”0 c h” till och med ordet "förrättas," som nu Liefve föremål för pronos.; hemställande Hr Landtm., om R.o.
Den io Mars f. m. 2^1 It. o. Ad. utan vidare tillägg behagade bifalla denna del af Utsk:ns förslag.
Hr Landtm, yttrade, att hvad anginge Hr Råfelts anmärlin.
, det ordföranden borde vara berättigad att erhålla ersättning för skrifmaterialier, så torde R. o. Ad. linna att den bör tillhöra 2 mom.
Nu förekomme sista meningen i i morn., som börjar med ordet ”p r o t o c o I I e t” och slutas med ordet ”v i t so r d.’’ Gr.
Ordalydelsen i denna punkt— ”Protocollet undertecknas af ordform, hvilken för dess riktighet är ansvarig, och bestyrkes utaf minst 3:ne af församlingens ledamöter; finnas ej 3:ne vid justeringen närvar., eller vägras underskrift, tage då ord för. intyg om förhållandet af närvar. krono- eller kyrkobetjent, och äger protocollet sedan vitsord," — synes mig tillkännagifva den förutsättning, att det icke är så helt med sämjan inom församlingarna.
Denna § synes egentligen riktad mot sådana händelser, alt församlingens ledamöter skulle vara så missnöjde med ett af ordform till justering from lagd t protocoll, att de aflägsnade sig ifrån sockenstämman utan att underskrifva protocollet, och utan att bestämdt uppgifva sitt klander, hvilket ordform vore skyldig alt i dagens prot. intaga.
I sådan händelse vore det högst farligt, om ordform skulle tillkalla spögubben och genom hans underskrift gifva beslutet bindande kraft.
Jag tror derföre att det bör heta:
"Finnas icke 3:ne vid justering närvar., eller vägras dervid godkännande titan bestämdt till dagens prot. uppgifvet skäl, tage då ordförande" etc.
Den här omnämnda vägran att underskrifva protocollet kan omöjligen härröra från annat än ett försök att suspendera ett sockenstämmobeslut.
Det händer nerol., att personer, som icke vilja alt ett beslut, som de erkänna vara fullkomligen riktigt till prot. uppfattadt, skall komma till verkställighet, vägra att underskrifva detsamma.
Det är nödigt att en utväg finnes att få prot. ansedt som justeradt, då underskrift vägras.
Hvarje sockenbo äger ju rättighet att besvära sig.
Skulle det inträffa, att ordform vägrade införa uti prot. hvad sockenboer anförde, så är det klart att sådant förhållande blefve föremål för besvär, ledande till laga ansvar mot ordföranden.
Jag kan derföre icke finna något hinder att bifalla hvad Utskm i detta full föreslagit.
Det stadgande, Utskm här infört, är af lika innehåll med det, som finnes uti nu gällande sockenstämmoförfattning.
Det vittnar om den likgiltighet för meuighetsbestyr, som i allmänhet äger rum.
Un21 H. 3i Bento Mars f. m. eler utöfningen af statssecreterare-embetel liar jag flera gånger handlagt mål, som angått sockenstämmobeslut, under hvilka ingen annan underskrift eller påteckning, utom prestens, funnits, än af kyi ko- eller krouobetjmingen, just derföre att socknemännen, då tv istiga mål förekommit, icke velat underskrifva det, emedan de befarat si» skola, genom protocollels underskrifvande, på något sätt blifva parter mot öfriga socknemän.
Det har varit så svårt att erhålla underskrift på prottn, att jag vet händelser, då kyrkoherden nödgats från predikstolen uppläsa prot, under tillkännagifvande, att den, som hade något mot detsamma att erinra, finge anmäla det i sacristian, samt ali prof. ansåges för justeradt, derest ingen sådan anmälan gjordes.
I städerna är det föga bättre; ty jag
Ivar hort omtalas en händelse, då kyrkoherden nödgades af stadens magistrat begära, att 2:ne justef ingsråd måtte utses, för att på församlingens vägnar justera sockenstämmoprotocollen.
De blefvo och utsedde, men funno sig snart så litet intresserade af sitt åliggande, att de vanligtvis aldrig infunno sig i sacristian, utan prot. mäste skickas hem till dem, då de ändlligen lemnade sina underskrifter.
Under sådana förhållanden torde R. o. Ad. finna nödigt att antaga hvad Utsk:n, i förevar, hänseende, tillstyrkt.
Hr von Hartmansdorff har så fullständigt upplyst behöfligheten af det gamla stadgandet, att jag icke vill förlänga discussionen med anförande af flera skäl för nödvändigheten deraf, eller tillägga några upplysningar rör:de svårigheten, så väl i städerna som på landet, att kunna förmå församlingsboerne alt träda tillsammans till justering af protocollet.
Spens: Det inkast, sorn Hr von Hartmansdorff gjort, är helt och hållet håfvet genom mitt redaclionsförslag.
Jag har nemi. just föreslagit, att, 0111 underskrift vägras, utan att man bestämdt uppgifver hvad man har emot prot., detsamma må få godkännas hädanefter på sätt som hittills, nemi. af kyrko- eller kronobetjening, 0111 det också blott vore församlingens spögubbe, som attesterade prot.
; men jag anser stadgandet hädanefter likaså farligt, som det hitintills varit, derest icke församlingen, på sätt jag föreslagit, i författningen uppmanas att akta sig för ett på skrufva!’ släldt protocoll.
Hvar och en, som deltagit uti sockenstämmor, liar nogsamt erfarit, att fiendtlighet emellan pastor och församlingen härrör oftast från fel å ömse sidor, och icke blott från allmogens sida.
Det händer nemi. ofta, att preslen ställer prot. så på skrufvar, alt man icke kan undra öfver, alt en allmoge icke vill underskiifva detsamma.
Spens anser jag den af honom föreslagna redactionsförändringen högst nö - Den jo Mars f, m. 243 elig, oell alt det vore särdeles illa, om det nu föreslagna skulle komma alt qvarstå ordagrannt; men om R. o. Ad. icke skulle anse Hr Grefvens redactionsfö.rslag tjenligt, anhåller jag att i slutet af 1 morn. måtte tilläggas följande mening : ”Såvida icke besvär anföres inom den tid 1 1 §:n föresklifver.” Jag anhåller dock att propos. först måtte framställas lill antagande af Gr.
Fullkomligen instämmande uti Gr.
Spens’ åsigt, får jag framställa förslag till förändrad redaction af denna §.
Jag skulle t. ex, vilja föreslå följande redaction : "Protocollet undertecknas af ordform, hvilken för detsammas riktighet är ansvarig, och bestyrkes af minst 3:tie församlingens ledamöter, eller, i händelse detta antal ej är närvar., af en krono- eller kyrkobetjent, som beslutet öfvervarit.
Vägra närvar, ledamöter all prol. med sina under-- skrifter bestyrka, teckne derå skälet till denna sin vägran, hvarefter saken genast hänskjutes till Konungens Bef:li:de att: vidare derom förordna."
Spens förenade sig med Gr. Cronstedt.
Sednare delen af Gr.
Cronstedls förslag kunde icke höras här nere, hvarföre vi önska att Hr Grefven täcktes läsa upp alltsammans ännu en gång.
Cronstedls förslag upplästes, så lydande: "Protocollet undertecknas af ordföranden, hvilken för dess riktighet är ansvarig, och bestyrkes af minst 3:ne församlingens ledamöter, eller, i händelse detta antal ej är närvar., af en kronoeller kyrkobetjent, som beslutet öfvervarit.
Vägra närvar, ledamöter alt prot. med sina underskrifter bestyrka, teckne derå skälet till denna sin vägran, hvarefter saken genast hänskjutes till Konungens Bef:h:de alt vidare derom förordna.
Hr von Hohe nha usen:
Hvad skall Konungens Bef:h:de göra med ett prot., som dit inlemmas, då församlingen icke velat besvära sig med inställelse till justering?
Månne Konungens Bef:h:de skall genom vitén tillhålla församlingen att fullgöra justeringen?
Jag vet ej hvartill den föreslagna åtgärden gagnar.
När beslutet icke vinner laga kraft för än 3o dagar efter justeringen, så är all nödig säkerhet vunnen.
Hvad vinner man annat än ny vidlyftighet ulan gagn ?
Spens: Jag har begärt ordet för alt instämma uti den redaction, som Gr.
Cronstedt föreslagit, hvarmed jag är nöjd, emedan den uttrycker min mening.
1 afseende på hvad Hr von Hohenhausen nu yttrat, ber jag få erinra, att det synes mig hafva utgått från den förutsättning, att församlingsboerues missnöje företrädesvis skulle anses sakna skäl.
Deruti kan jag för min del icke instämma.
Jag afstår från mitt förslag till redactionen och instämmer med Gr. Cronstedt.
Cronstedt, ifall det vore större säkerhet att tvinga församlingens ledamöter alt uppgifva anledningen till deras vägran att underskrifva, samt att undersöka derom.
Dä besvärauden inkommer till Konungens Bef:l>:de, med påstående att prot. blifvit orik lig t uppfattadt, och påstår ny sockenstämma, sa händer det att pastor, efter undersökning vid domstol, får stanna i ansvar, ifall iian begått hvad honom tillvitas, eller ock att besvären finnas vara obetänkla oell sakna anleda., och då gäller beslutet såsom lagakraftvunnet.
Jag anhåller att mom. måtte antagas sådant det befinnes.
Sällan har jag horten öfverläggning inom detta lius, som förefallit mig så öfverflödig, som denna.
Det måtte val vara för något ändamål, som ordförandeskapet anförtros kyrkoherden.
Deraf måtte också följa, att hans prot. äger vitsord, intilldess oriktigheten deraf ådagalägges.
Cederström anser jag allt tillägg till detta mom. öfverflödigt.
Häradshöfdingarne föra sjelfve sina prot., och ännu liar det aldrig varit ifrågasatt, att de af någon annan skulle attesteras.
De äga vitsord i kraft af embetsmannens behörighet att föra dem, intilldess han öfverbevises alt han har fört felaktigt protocoll.
Mig synes tillägget öfverflödigt, och jag tillstyrker derföre alt mom. må blifva sådant det är.
Den siste värde talaren behagade erinra sig, att domaren måste alltid vara ojäfvig såsom prot förande, med skyldighet att i annat fall frånträda sin plats.
Så är icke alltid händelsen med ordform i sockenstämmor, som ofta handlägger ämnen, som angå honom personligen, hans inkomster m. m., och af erfarenhet känna vi huru ofta sådana öfverläggningsämnen föranleda tvister 0111 prot.fölingen, missnöje och misshälligheter inom församlingarna.
Det är således af vigt, att prot. underskrifves, icke blott af ordform, utan äfven af församlingens ledamöter.
Till bemötande af hvad den siste värde talaren behagat erinra, får jag äran påminna, att jäf verkar lika mycket mot en kyrkoherdes prut,, som mot en domares.
Man kan icke förutsätta det fall, att kyrkoherden skulle föra prot. uti frågor, som anginge honom sjelf.
I sådana händelser bör han anmäla jäfsförhållandet hos vederbör, contractsprost, som förordnar ojäfvig ordförande.
Jag är visserligen icke så kunnig uti lagar och författningar, som Frih. Boye, men skulle likväl önska få veta i hvilken författning det står skrifvet, att kyrkoherden skall i alla små saker, som röra honom Don 10 Mars f. m. sjelf, begära ojäfvig ordförande.
Del liar Åtminstone icke ägt rum i de församlingar jag bebott.
Jag bestrider ingalunda, alt det kunnat luinda och måhända ofta händer, att kyrkoherdar föra prot. uti frågor, sorn röra dem sjelfva eller deras eget intresse; men när de begå den olörsigtiglielén att sätta sig lill prot., ehuru de äro jäfvige och icke erhålla socknemännens verification derpå, sä betyder ett sådant prot. ingenting.
Derpå behöfs ingen lag, ty det följer af sunda förnuftet.
Jag anhåller alt få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att om intet yttrande af socknemännen afgåfves, hvilket innehåller skälen, hvarför de icke vilja underskrifva ett sockenstämmo-prot., men detta enligt Gr.
Cronstedts förslag likväl skulle inskickas till Konungens Bef:h:de, utan att besvär anfördes öfver prolls innehåll; så hade landshöfdingen ingen åtgärd att vidtaga, ulan prot. blefve liggande på landscancelliet. R. o. Ad. lärer deraf finna, all den befattning af öfverjusterare, som man vill uppdraga åt landshöfdingen eller domcapitlet, blifver ändamålslös.
Jag vill blott fästa uppmärksamhet derpå, att här står bestämdt: ”och äger prot. sedan vitsord.”
Det skulle således vara förbindande, huru rasande det än måtte vara, blott det vore undertecknadt af krono- eller kyrkobetjent; och så snart det vore på så sätt undertecknadt, skulle man icke kunna häfva dess kraft utan att anställa rättegång mot kyrkoherden och utan bevis att prot. vore oriktigt; hvilket deremot icke behöfdes, om Gr.
Cronstedts förslag antoges.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R, o. Ad. behagade oförändradt antaga Utsk:ns förslag till sista punkt i i momentet.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade antaga Gr.
Cronstedts förslag till sista punkt i i mom. af 9 §:n.
Hr Landtm, framställde ånyo propos. till antagande af Utsk:ns förslag.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig linna, att ja öfverröstat nej, begärde Hr Ribbing, Bengt, votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voterisproposilion:
- Den 10 Mars f. ni.
Den som antager Utskms förslag i sisla punkten af i morn. utaf 9 §:n af lagen för sockenstämma, voterar ia> den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer nämnda sista punkt att erhålla följande lydelse: ”Protocollet undertecknas af ordform, hvilken för dess riktighet är ansvarig, och bestyrkes af minst 3:ne församlingens ledamöter, eller, i händelse delta antal ej är närvar.
, afen krono- eller kyrkobetjent, sorn beslutet öfvervåld!.
Vägra närvar, ledamöter alt prot. med sina underskrifter bestyrka, teckne derå skälet till denna sin vägran, hvarefter saken genast hänskjutes till Konungens Befrhtde att vidare derom förordna.”
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som föijer:
Vid andra moni. har jag åtskilliga anmärkn:r att göra.
Efter ordet ”beslut” på 6:te raden böra från och med orden ”i ämnen" till och med ordet ”besluta” på y:de raden utgå, och i stället införas orden: ”sorn ordföranden anser
I a g s t r i d i g a.’’ På g:de raden anser jag böra uteslutas orden ”K o n n n g e n s B e f: h : d e” och i stället införas ”vederbörande enibetsmyndighe t.”
Pä io:de raden böra orden ”för vinnande af rättelse” utgå.
Jag anhåller att få uppläsa mom. sådant det, med iakttagande af dessa rättelser, kommer att lyda : ”Ordform åligger att protm, införda i en särskild bok, noggrannt förvara och vårda.
Honom tillhör ock att, när helst så äskas, meddela utdrag af prot. till sockennämnden , samt att för öfrigt åt en hvar, som det åslundar, hålla prot. tillhanda, för att deraf taga afskrift, hvilken af ordform till riktigheten bestyrkes.
Skulle så inträffa, att å sockenstämma fattas beslut, som ordform anser lagstridiga , då bör lian deremot göra föreställningar, och sådant till prot. anmärka; hvarefter, och sedan justering föregått, det genast skall af ordform till vederbör, embetsmyndighet insändas, såsom dess fastställelse understäldt.” Gr.
Antingen den redaction Utskm föreslagit, eller den som Frih.
Cederström uppläst, skulle blifva antagen, får jag hemställa, att på andra raden i detta morn. efter orden ”när helst så äskes” måtte införas orden ”utan lösen,” så att meningen kommer att lyda som följer:
"Honom tillhör ock ali, när så helst äskås, utan lösen meddela utdrag af prot. till sockennämnden” etc.
Detta stadgande finnes redan uti 8 §m af 1817 års förordn., Den 10 Mars f. ra. *47 Och jag är öfvert ygad att dess bibehållande stall förekomma manga tvister.
Jag har visserligen ingenting emot, att uti §:n stadgas, att pastor utan lösen bör lemna påskrift å afskrift af prot.; men att ålägga honom, när helst så begäres, utan lösen afskrifva sjelfva protocollet, tror jag icke vara ändamålsenligt, emedan pastors lid skulle kunna helt och hållet upptagas med dylikt utskrifvande.
De,. stär lungre fram i momentet: ”samt att för öfrigt åt en livar, som del åstundar, halla prot. tillhanda, för att deraf taga afskrift, hvilken af ordform till riktigheten bestyrkes.”
Jag har ingenting emot att här införa det af Gr.
Taube föreslagna tillägget, så att det kommer att heta; '"hvilken af ordform utan lösen till riktigheten bestyrkes;” men alt på förra stället införa dessa ord, så alt det skulle åligga pastor att, när helst så äskades, utan lösen afskrifva prot., later sig icke göra.
Jag kan icke finna, att pastors besvär skulle blifva större än det hittills varit, då redan uti 1817 års förordn. är stadgadt, att det åligger pastor att utan lösen meddela utdrag af prot. åt den församlingens ledamot, hvilken om verkställighet af sockenstämmobeslut föranstalta bör.
Sockennämnden är icke annat än en delegation af församlingen, hvars åliggande det är att verkställa fattade beslut; men så vidt jag vet, finnes intet stadgande, sorn föreskrifva', att sockennämnden skall hafva besväret alt laga afskrift af sockenstämmoprotocollet.
Cederström deruti , att andra mom. måtte förblifva oförändradt intill orden: ”Till riktigheten bes t yrkes.”