Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De hafva rättighet att pantsätta dem huru mycket som helst, det finnes derföre hvarken maximum eller minimum stadgadt; de kunna afyttra dem till huru låga priser som helst.
De kunde således 84 Den 8 September e. m. verkligen komma att utöfva ett menligt inflytande på statens kredit, om de utsläpptes till allt för lågt värde.
I anledning af Gr.
Mörners sedna ste yttrande, ber jag få anmärka, att direkt:n öfver hypotheksbanken utgöres af följande ledamöter: en utsedd af K. M. en af Fullmäktige i Riksg.Kontit, och tre af de i banken Öelegande hy potkeksföreningarne.
Jag tror således att, så vidt möjligt är, allas interessen på visst sätt blifvit representerade, hvarföre jag föreställer mig, att Gr.
Mörners uttalade farhåga om obligationernas utsläppande till för lågt pris, är alldeles opåkallad.
Efter det öfverläggningen härmed ansetts afslutad samt H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å förev-.de §; framställde H.
Exc. propos. på bifall till densamma och, då dervid svarades många ja blandade med nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller 4:de §:n uti det af Sammans.
Stats- o. BankoUtsk:t i Dtht N:o 24 framlagda förslag till Förordning ang. en allmän hypotheksbank för riket, röstar Ja; den det ej vill, röstar j
Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. nämnde g.»
Vid votenns slut hade rösterna utfallit sålunda:
Nej — 10. § 5.
Efter utgången af den föreg:de voter:n, har jag visserligen ej mycken anledning att hoppas några jemkningar i det nu föreslagna stadgandet, men jag måste likväl för konseqvensens skull yrka afslag äfven å ifrågav:de §.
Genom antagandet af det i denna § framställda förslag, skulle det förbjudas personer, som ingenting begära af staten, att under gemensam ansvarighet uptaga ett lån.
Företag kunna finnas, som skola utföras för fleras gemensamma räkning.
Att då hindra ett sådant bolag att utgifva några sådane förbindelser, som här äro i fråga, anser jag vara i hög grad olämpligt.
Hvad jag således har mot detta förslag, är det deruti stadgade förbud, för hvilken kreditinrättning som helst, utom hypoteksbanken, att utgifva tryckta eller graverade, till innehafvaren ställda, på viss årlig afbetalning eller upsägning lydande räntebärande obligationer, i hvilka för uplåningen säkerhet i jordegendom på landet utlofvas.
Reti 8 September e. m. 85
Det är detta förbud, hvarigenom alla personer, som ej ingå i hypotheksbanken, inskränkas i rättigheten att, på sätt de sjelfva kunna finna fördelaktigt, draga nytta af sina fastigheter, jag för min del ej kan gilla, och får på grund deraf yrka afsiag å ifrågav:de g. Frih.
Mörner erkänner äfven jag, att jag oj inser behofvet af den i denna § inflikade mellanmeningen »eller hvilken annan kreditinrättning som helst, än allena den allmänna hypotheksbanken», och jag får be någon af de Hrr, som deltagit i detta beslut, uplysa, hvarföre man sträckt förbudet längre än till de hypotheksföreningar, hvilka uplånade penningar mot på säkerhet i jord utfärdade obligationer.
Hvar och en vet nemi. ganska väl förut betydelsen med en bypotheksförening, så att mellanmeningen är, enl. mitt förmenande, helt och hållet öfverflödig.
I afs:de på det först förekommande stadgandet i denna g, eller att alla hypotheksföreningarnes verksamhet bör vara stängd ifrån den dag, denna förordning blifvit offentligen kungjord, anser jag detsamma vara i högsta grad obilligt.
Jag föreställer mig att man i detta fall ginge en lämplig medelväg, om man i nästk:de § stadgade att, i stället för 1, fordrades 3:ne hypotheksföreningars inträde, som delegare i hypotheksbanken, innan densamma finge börja sin verksamhet.
Som denna min åsigt hyllas af åtskilliga ledamöter af detta hus, och som jag har all ani. att förmoda att den af mig nu antydda förändring kommer att vidtagas vid nästfölj.
6:te §, så tager jag mig friheten föreslå att första raden af denna som nu lyder; »Ifrån den dag, denna förordning blifvit offentl. kungjord», måtte komma att få följ. ordalydelse: »Ifrån den dag, då allmänna hypotheksbanken öppnat sin verksamhet», må &c. Jemte propos. på bifall å detta redaktionsförslag, får jag äfven hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om särskild propos. derå, att den i början af mitt anförande antydda mellanmeningen »eller hvilken annan kreditinrättning som helst, än allena den allm. hypoteksbanken» måtte ur §:n utgå.
I händelse dessa båda af mig nu framställda propos:r komme att vinna det Höglofl.
Ståndets bifall, skulle den ifrågav:de 5:te §:n få följande ordalydelse: »Ifrån den dag, då allm. hypotheksbanken öppnat sin verksamhet, må ingen, vare sig nu befintlig eller framdeles tillkommande, hypoteksförening utgifva tryckta eller graverade, till innebafv:n ställda, på viss årlig afbetalning eller på upsägning lydande, räntebärande obligationer, i hvilka för uplåningen säkerhet i jordegendom på landet utlofvas; härunder dock ej inbegripna obligationer till det belopp, som nu befintliga hypotheksföreningar, till följe af alla redan afslutade, bindande lånekontrakt, äro förpligtade att mot inflytande lånemedel utfärda.» Frih. Tersmeden-:
Hvad beträffar de af Frih.
Raab före slagna förändringarne i afs:de på redaktionen af ifrågav:de §, ber jag att få yttra mig öfver dem särskildt.
Hvad den första beträffar, hvari han föreslår, att, i stället för nuv:de stadgande »ifrån den dag, denna förordning blifvit offentligen kungjord», det 86 Den 8 September e, ta. skulle komma att heta »ifrån deD dag, då allm. hypoteksbanken öppnat sin verksamhet», så tror jag, att, med afs:de fästad t på den förändring, som förmodl. kommer att ega rum vid den nästfölj:de 6:te §:n, att nemi. i stället för en, det bör fordras trenne bypotheksföreningars anmälan om inträde i hypoteksbanken, förr än densamma kan börja sin verksamhet, denna af F(ih:n föreslagna redaktionsförändring, är särdeles rigtig, och förenar jag mig gerna med honom om bifall å densamma.
Mörner har ansett, att genom denna § det skulle vara förbjudet t. ex. för en kommun att för ett eller annat ändamål uptaga lån och derföre utgifva obligationer.
Baab har instämt i denna åsigt och påyrkat att mellanmeningen »eller hvilken annan kreditinrättning som helst, än allena den allmänna hypoteksbanken« skulle utgå.
I detta yrkande kan jag deremot icke instämma med den värde Frih:n, ty jag kan aldrig tro, att det finnes någon, som ger en sådan tolkning åt denna mellanmening, att han kallar en kommun, som för vissa ändamål uptager lån, för en kreditinrättning.
Men man skulle dock kunna tänka sig, att det kunde upstå eh annan inrättning, med ungefär samma funktioner som hypoteksbanken, d. v. s. en inrättning, som ville upträda som medtäflare med hypoteksbanken, och det är för att förhindra ett sådant tilltag, som mellanmeningen måste stå der.
Som jag upfattat begreppet af kreditförening, tror jag ej helier densamma på något sätt kan skada, hvarföre jag om denna menings borttagande ingalunda vill förena mig med Frih. Raab. n Hr Akerman:
Jag borde visserligen ej yttra mig mot det af Frih.
Raab framställda förslag, då jag hör att ordföranden i komitén ingått derpå.
Men för min del tror jag ej, att de6 är så särdeles lyckligt.
Visserligen förekommer den af Frih:n föreslagna ordalydelsen i nästfölj:de 6:te §, men då vet man hvad dermed menas.
Skulle deremot stadgandet ensamt ingå i 5:te §:n, då kunde möjligen tvetydighet upstå, när hypotheksbankens verksamhet skulle anses taga sin början, och man kan väl ej heller med sådan säkerhet förutsätta ordalydelsen af en kommande §, att man derpå kan bygga ett stadgande i en föregående.
Jag tror ej en sådan åtgärd vore rådlig, hvarföre jag yrkar bibehållande af den ö:te §:n i sitt oförändrade skick.
Hr Bla.n n e r sk a n tz:
DS den af Frih.
Raab nu föreslagna redaktionsförändring står i förbindelse med den modifikation, jag, under f. m:ns öfverläggning, möjl. ansåg kunna verkställas, utan att ändamålet med hela förslaget i någon väsendtligare mån skulle rubbas, så tager jag mig friheten förklara, att denna modifikation hufvudsakligen bestod deruti, att jag ansåg, man möjligen kunde upskjuta verkan af förbudet för hypotbeksföreningarne att utgifva obligationer, intill dess, i stället för hvad i Gite §:n är föreslaget, nemligen blott 1, 3 eller 4 bypotheksinrättningai anmält sig till vinnande af inträde i hypoteksbanken.
Derigenom skulle det så mycket öfverklagade tvånget för bypotheksföreningarne till största ben 8 September e. ta. 8? delen försvinna, på samina gång sorn meningarna i delta tvistig» ämne i någon mån skulle sammanjemkas.
Jag förenar mig således i det af Frih.
Raab gjorda yrkande, att §:ns ordalydelse måtte blifva: »Ifrån den dag, då allm. hy poteksbanken öppnat sin verksamhet, må ingen etc. etc.», i stället för, sorn den nu är affattad: »Ifrån den dag denna förordning blifvit offentligen kungjord.»
Tvenne af komitéens ledamöter tyckas här hafva, den ena fullständigt och den andra vilkorligt, instämt i Frih. Raabs yrkande, att förbud för nuv:de hypotheksföreningar att uptaga lån ej skulle inträda förr, än den nu föreslagne bypotheksbankens verksamhet kunde anses vara öpnad.
Komitéen har föreslagit, att förbudet för hypotheksföreninaarnes låne-negociationer skulle inträda, så snart förordningen blifvit offentligen kungjord.
Om man betraktar de argumenter, hvarpå komitéen stödt hela detta förslag, så finner man att de hufvudsakligen bestå deruti, att man ansett nödvändigt, att så fort som möjligt öfverlemna denna, af så många särskilda inrättningar, till så storskada för landet, länge nog utöfvade låneoperations-rörelse åt en enda centralbank.
Om delta är det vigtigasle och hufvudsakligaste motivet för denna organisation, så ir.nebär verkligen denna §, sådan den är af kommilferade och Utsk:t föreslagen, ett stadgande, hvarigenom detta syftemål inom den möjligaste korta tid skulle vinnas.
Raabs förslag deremot åsyftar, att verkan af ifrågav:de förbud måtte än ytterligare aflägsnas.
Och det är under sådane förhållanden jag icke kan fatta, huru det varit möjligt att tvenne komifé-ledamöter ingått på detta sednare förslag.
Komiterade hafva i denna § så rigtigt gått tillväga, då de föreskrifvit att stadgandet rör:de förbudet för hypotheksinrältningarnes fortfarande låneuptagningar skulle sättas i verket så fort reglementet för hypoteksbanken blifvit promulgeradt.
Deraf skulle naturligtvis följa, att hypotheksföreningarne så småningom ingingo i denna centralförening, hvaremot, jag befarar, att, om den ej skulle komma till stånd förr, än hypotheksföreningarne sjelfve kunde finna lämpligt att i densamma som delegare ingå, man i sådant fall ej kunde hafva förhoppning att emotse dess iståndkommande förr, än i en allt för långt aflägsen framtid.
På dessa grunder anser jag R. o. Ad. gjorde klokast att bifalla ifrågav:de §, sådan den blifvit af komiterade föreslagen.
Man har anmärkt att hypotheksföreningarne f. n. skulle i hög grad utöfva privatbanksrörelser, men jag ber att till genmäle härå få invända, att denna rörelse f. n. så mycket mindre kan bedrifvas af nämnde inrättningar, som de icke ens ega några penningar att gifva sina lånesökande.
Det är på grund af detta förhållande, som jag i afs:de på hypotheksföreningarnes benägenhet att vilja ingå som delegare i hypotheksbanken, är af helt och hållet motsatt öfvertygelse med Hr Hjärne.
Hjärne tror att hypotheksföreningarne ej skulle vilja underkasta sig detta Den 8 September e. tti, förmyndareskap; jag åter tror, att dessa inrättningar ingenting högre önska, ån att få öfverlåta sina penningeuplåningar ät en gemensam högre myndighet, ty derigenom komma de ovilkorligen att erhålla de uplärita summorna för billigare ränta och för i öfrigt förmånligare vilkor, än hittills varit fallet, och från denna åsigt kommer också mitt förslag.
Hvarföre jag egentligen framställt detta förslag, var visst icke derföre, att jag ansåg det af Utskrt framställda vara mindre lämpligt; tverfom tror jag, att detsamma mer direkt hade ledt till det så önskvärda resultatet, att få penningeupplåningarne centraliserade på ett håll; men den egentliga anledningen låg deruti, att jag hade hört åtskilliga anmärkningar framkastas mot de stränga föreskrifter, sorn innefattades i hela detta förslag och under sådane förhållanden trodde jag, att förslaget lättare skulle gå igenom, så vgl i detta, som i de andra St:n, om vilkoret! i någon mån förmildrades.
Som jag med särdeles tillfredsställelse erfarit, att tvenne komiléens ledamöter ingått på den redaktionsförändring af §:n, jag föreslagit, så är det med så mycken större förhoppning om framgång, jag hos Hr Gr. o.
Landtm, vördsammast förnyar min anhållan om propos. på bifall å det förslag till §:ns förändrade ordalydelse, jag nyss tog mig friheten framställa.
Skulle R. o. Ad. verkligen fatta ett, efter milt förmenande, så olyckligt beslut, som att antaga någotdera af de begge nu föreslagne redaktionsförslagen, vore det i det hela likgiltigt, hvilketdera man beslutade sig för.
Skulle emedlertid någotdera kunna anses böra hafva företrädet, så vore det visserligen det af Frih.
Raab föreslagna.
Men begge äro, enligt min tanke, lika förkastliga, ty, M.
Hrr, nog bör det väl för en hvar synas något eget, att man helt kathegoriskl afgifver den förklaring, att ingen af de hittills bestående hypotheksföreningarne vidare skalf ega rättighet att fungera i den rigtning, som förut blifvit densamma af K.
M:t medgifven, under det, man dock ej eger visshet om, att verkligen någon sådan inrättning, som genom detta förslag blifvit åsyftad, skall komma till stånd.
Som jag aldrig varit delegare af hvarken någon hypotheks- eller privatbanks-inrättning, så torde mitt upträdande mot hela detta förslag icke kunna anses föranledt. af enskildt intresse.
Mitt enda interesse har så väl vid detta, som vid hvarje annat tillfälle, varit att i min ringa mån söka motverka antagandet af reformer, som utan nödvändighet i allt för väsendtlig mån ingripa på de enskildes redan egande rättigheter, och det är på denna grund som jag fortfarande anhåller om afslag å förev:de g. Hr von Ehrenheim:
Ehuru jag visserligen ej delar Hr Hjärnes farhåga att hypotheksföreningarne sjelfva skulle göra allt till för att aflägsna tidpunkten, då de skulle komma att ställas under hvpotheksbankens förmynderskap, tror jag likväl, lika med honom, att den af Utsk:t föreslagna redaktionsförändring bör ega företräde framför den af Frih.
Ty naturligt Dori 8 September e. m. 89 Sr väl, att, om man är ense om lämpligheten af den i detta förslag åsyftade reform i afs:de å hypotheksföreningarnes låneoperationer, så bör man väl äfven vara ense derom, att ju förr bypotheks* banken kan öppna sin verksamhet elier m. a. o. ju förr hypotheksföreningarne kunna förhindras att kontrahera nya lån, ju bättreär det.
Som jag för min del således anser, att det, med det i detta förslag åsyftade ändamål, är fullkomligen öfverenstämmande, att hypotheksbankens verksamhet öppnas, ju för desto heldre, så tager jag mig friheten tillstyrka det Höglofl, St;t att vidblifva den af L tsk:t i afstde å denna g föreslagna redaktion.
Exc. Hr Gr. o. Landtm,, att, beträffande den förev:de Otte §:n, hade yrkats dels bifall till densamma oförändrad, dels af frih.
Raab. att g:n måtte antagas med följande förändringar, nemi. att de i början deraf förekommande orden »Ifrån den dag denna förordning blifvit offentligen kungjord» skulle utbvtas emot orden »Ifrån den dag allmänna hypotheksbanken öppnat sin verksamhet», samt att den å 3:dje och 4:de raderne förekommande meningen »eller hvilken annan kreditinrättning som helst än allena den allmänna hypotheksbanken» skulle utgå; och dels slutligen af Gr.
Mörner, att §:n måtte af R. o. Ad. afslås; och ville H. Exc., med ani. af Frih, Raabs begäran om delning af proposm, först framställa propos. på bifall till §:n oförändrad, med R. o. Ad. förbehållen rätt att särskildt pröfva Frih.
Raabs förslag om uteslutande af ofvanomförmälte mening.
Härefter framställdes propos. på bifall till §:n oförändrad med nyssnämnde förbehåll, och då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarades ja haft öfvervigten.
Sedermera hemställde H. Exc., huruvida E. o. Ad. ansåge, 8tt meningen »eller hvilken annan kreditinrättning som helst än allena den allmänna hypotheksbanken» borde i §:n qvarstå; och sedan jemväl denna propos. blifvit med flere ja och några nej besvarad, förklarades ja hafva varit öfvervägande. § 6.
Enligt den nu föreslagna §:n, skulle den allmänna hypotheksbanken öppna sin verksamhet, så snart en hvpotheksförening till inträde sig anmält och beloppet af sin inträdessumma bestämt.
Följaktligen skulle vid tillämpningen af denna § hypotheksbanken börja sin verksamhet, eller börja att göra lån, så fort som möjligt, t,, o. m om det icke vore fråga om att uplåna mera än en enda million.
Jag tror ej att ett sådant stadgande vore helsosamt, ty, M. Hrr! hvad var det egentligen man hade att anmärka mot hypotbeksföreningarnes uplåningar, om icke det, att de just skedde i så många och små portioner?
Skulle detta stadgande antagas, så komme ovilkorligen hypotheksbanken att beträda Bd I)en 8 September e. ta. samma bana.
Förr 8n det blir fråga om lån, åtminstone upgående till 10 millioner, tror jag ej att banken bör sättas i verksamhet; hvarföre jag föreslår följande ordalydelse å ifrågavarande §: »Den allmänna hypoteksbanken öppnar sin verksamhet, så snart från en eller flere hypotheksföreningar anmälan göres om inträde och det sammanlagda lånebeloppet, som sökes, minst upgår till 10 mill. rdr.» Gr.
Mörner: jag hemställer att denna § måtte erhålla den förändring, att, i stället för att det nu står En, det måtte stadgas att halfva antalet af nuvarande hypotheksföreningar skall ingå som delegare i banken, innan densamma få träda i verksamhet.
Jag anhåller således att §.-n måtte få följande ordalydelse: »Den allmänna hypoteksbanken öpnar sin verksamhet, så snart halfva antalet af nuvarande hypotheksföreningar till inträde deruti sig an* mält och beloppen af deras inträdessummor bestämt.» Frih.
För min del är jag ganska villig ätt ingå på någon modifikation af ifrågav:de förslag.
Likväl hvad det det förslag beträffar, som den siste värde talaren framställt, eller att ovilkorligen halfva antalet hypotheksföreningar skulle ingå som delegare i banken, innan densamma finge träda i verksamhet; tror jag att detsamma är något för vidsträckt.
Det högsta antalet, man, enligt mitt förmenande, kunde bestämma, vore 3.
I afseende å Hr Åkermans förslag att bestämma en viss summa, vili jag ingalunda bestrida, att icke detsamma äfven kunde medföra lyckliga resultater, men hvad sjelfva surnman beträffar, förefaller den mig något för högt tilltagen.
Den kunde gerna, ifall man fäster något afseende vid detta förslag, nedsättas till ungefär hälften eller till 5 millioner.
Jag skulle dock helst se, att tidpunkten för öppnandet af bankens verksamhet bestämdes efter det antal hypoteksföreningar, som deruti anmält sig; och föreslår jag tillika att antalet af desamma måtte bestämmas tili 3:ne.
Jag anhåller således, att, i stället för orden »en hypoteksförening» måtte sättas orden »tre hypotheksföreningar.
» Gr.
I sjelfva verket är det blott en obetydlighet, som skiljer emellan Frih.
Tersmedens och det af mig afgifna förslag.
Med mitt förslag åsyftade jag hufvudsakligen att propos:ne måtte blifva sådane, att det ej skulle se ut, som om man ville att minoriteten skulle tvinga majoriteten, hvilket kunde blifva förhållandet genom antagande af Frih.
Tersmedens förslag, eller att antalet af de delegande hypotheksföreningarne skulle bestämmas till blott 3.
Antages åter den af mig föreslagne ziffran eller att minst halfva antalet af hypotheksföreningarne, hvilket vill säga 4, borde hafva anmält sig, innan hypotheksbanken finge träda i verksamhet, så behöfde man ej heller, på sätt Hr Akerman föreslagit, bestämma någon viss minimisumma, hvilken nödvändigt skulle af del - egarne vara antecknad, innan uplåningen finge taga sin början.
I alla afs:den tror jag, att det af mig föreslagna antalet är det riktigaste, och fortfar jag på grund deraf i min anhållan om bifall Den S September e. fil. 91 å det af mig nyss afgifna förslag till förändrad redaktion af ifrågav:de §.
Enligt min upfatlning tror jag ej det går an, alt antaga något af de förslag, som här blifvit framställda, utan att dervid göra vissa modifikationer.
Efter det beslut, som i afs:de å 5:te §:n fattades, vore det i högsta grad orättvist, att nu stadga sådane föreskrifter, hvarigenom det för en hypotbeksförening vore omöjlligt, att, i händelse af penninge-bebof, verkställa uplåning t. o. m. på det sätt statsmakten föreskrifver, ty inkommer en hypotbeksförening ensam med anhållan om penningelån, och någon annan ej dessutom sig anmält, så skulle banken icke ega rättighet att denna uplåning ombesörja.
På samma sätt vore det äfven hårdt, att, om en förening behöfde 3 å 4 millioner, men ej derutöfver, och flera ej anmält sig, en sådan uplåning ej af banken finge verkställas blott och bart af det skälet att summan vore för ringa.
Det vore i sanning alt allt för mjcket betrycka de nuv:de hypotheksföreningarne.
Derföre skulle jag tro, att om något bestämmande i afsuie på siffran skall ske, man ej bör förhöja densamma till det af Hr Akerman föreslagna belopp, eller 10 millioner, utan att den borde inskränkas till 4 millioner, som man kan anse vara ett lämpligt medeltal för hvarje förenings enskilla behof.
Med denna modifikation instämmer jag i Hr Åkermans föreslagna redaktion af ifrågavide g. Frih.
Raab: 1 afs:de på Hr Åkermans förslag, att 10 mill. måtte bestärnmas som minimisumma för hypotheksbankens uplåning, så har Hr Åkerman ganska rätt deri, att en uplåning på utrikes ort ej gerna bör företagas till mindre belopp, än det af honom föreslagna; men jag ber få fästa Hr Åkermans upmärksamhet derpå, att vår financiela ställning, inom en ej allt för långt aflägsen framtid, i väsendtlig mån kan förändras, så att tillfällen möjligen kunna yppas för den inhemska uplåningen, och då anser jag verkligen, att denna minimisumma vore något för högt tilltagen.
Dessutom bör man väl ej heller hysa den tanke om den blifvande bankdirektionen, att den skall komma att befatta sig. med att utrikes uptaga några lån till just lägre belopp än 8 å 10 millioner.
Jag kan i detta afseende ej instämma med Hr Åkerman, utan ber att få förena mig med Frih.
Tersmeden i det förslag att summan måtte nedsättas till 5 millioner.
Jag har begärt ordet i ani. af Frih.
Ter smedens förslag, att den af mig föreslagna minimisurnman för hypotheksbankens uplåning skulle nedsättas från 10 till 4 å 5 millioner.
Det är visserligen möjligt, att i en framtid hypolheksföreningarnes behof kunna tillfredställas med så ringa summor, sorn de nu i fråga v.de, men man måste väl i främsta rummet tillse förhållandena, sådane de nu befinna sig, och jag försäkrar Eder, M, Hrrf att det f. n. icke finnes någon hypotheksförening, hvars behof kunna tillfredsställas med ett så ringa belopp som 4 å 5 millioner.
Den 8 September e. tn.
Dessutom tror jag, att det skulle ingifva en viii låg mening hos utländska bankirer om den ny-inrältade Svenska centralbanken, derest densamma började sin verksamhet med uptagande af ett lån till så jemförelsevis ringa belopp som 4 ä 5 millioner.
Det låter måhända besynnerligt, men så är dock förhållandet, och för mig utgör detta ett hufvudsakligt skäl, hvarföre jag skulle önska att summan bestämdes till 10 millioner.
Jag fortfar således i min förut framställda anhållan om bifall till den förändrade redaktion af g:n, jag nyss tog mig friheten framställa.
Jag anhåller endast att få närmare bestämma min propos.
Den var nemi. att §:n skulle få följande lydelse: »Den allmänna hypotheksbanken öppnar sin verksamhet, så snart en eller flere hypotheksföreningar till inträde deruti sig anmält för en sammanlagd inträdessumma af minst 5 millioner rmt.»
Exc. Hr Gr, o. Landtm., att derunder afgifvits fyra särskildta förslag till förändrad lydelse af den ifrågav:de 6:te §:n, nemi. af Hr Aker* man, som yrkat, att innehållet skulle blifva följande: »Den allmänna hypotheksbanken öppnar sin verksamhet, så snart från en eller flere hypotheksföreningar anmälan göres om inträde och det sammanlagda lånebeloppet, som sökes, minst upgår till 10 millioner rdi»; af Gr.