Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har ofta sett huru nyttigt det är att enskilde få deltaga i arbetsföretag och man har sett att, då t. ex. ångbåts-bolag bildat sig, Den 22 September, e. m. 181 sorn drifvit ångfart på en och samma ort, så hafva alltid de redare, som varit bosatte inom orien, bättre bedrifvit sitt förelag, än de, som icke varit det.
Således är det ganska säkert, att om enskilde personer få deltaga i kostnaderne för stambanorna och derigenom blifva intresserade för att de byggas för möjligast bästa pris, så är det också sannolikt, att det skall verka ganska välgörande för det hela, ehuru detta välgörande inverkande icke är af den vigt, alt man för detsamma bör upoffra den ändå vigligaré fördelen, att Staten ensam får administeca banans ty endast derigenom erhåller man visshet, att icke något trångt lokalintresse kan göra sig gällande vid administrationen.
För att förekomma detta har majorititen inom Riksg:s-afde!n. framställt ett efter min öfvertygelse ganska ändamålsenligt förslag, hvilket äfven af Hr Bildt blifvit uplaget.
Man har emot detta förslag egentligen anmärkt, att då banorna- i alla fall skulle kunna blifva anlagda på Statens bekostnad, och då vilkoren för de enskildes deltagande icke skulle blifva obligatoriska, skulle svårligen några enskilda komma att deltaga i kostnaderne för jernvägs-anläggningarne.
Hvad först beträffar att de enskildes deltagande skulle göras obligatoriskt, anser jag sådant icke böra ega rum.
Det kan nemi. finnas vissa bitar af stambanorna, hvilka för hela landet äro af den vigt, att de böra anläggas, om också ingen enda enskild ville i dem deltaga, och som derjemte äro af den beskaffenhet, att någon enskild icke kan vilja deltaga i desammaOm det nu vore föreskrifvet, att enskildes deltagande vore ovillkorligt för jernvägars byggande och att Staten thy förutan icke byggde några banor, så blefve dessa troligen icke anlagde; och det går således icke an all göra deltagandet obligatoriskt.
Men säger man, i det fallet, så deltager ingen i kostnaden för banornas anläggande.
Man har dock härvid förbisett en omständighet, som, efter min öfvertygelse, är bland de vigtigaste, nemi. att då R.
St:r skola anslå en viss summa, t. ex. 5 millioner, i och för ifrågavar:de ändamål, så är det gifvet, att K.
M:t i valet mellan hvilken bana som först bör anläggas, i främsta rummel fäster afseende på det allmännas och hela rikets intresse; men. om detta är ett hufvudskäl, så kan ■ likväl icke nekas, att, vid afgörandet af denna fråga, äfven såsom ett hufvudskäl bör i ganska betydlig mån ingå, att. den bana framför andra kan och bör komma i åtanka, för hvilken de största teckningarne af enskilde blifvit gjorde.
Om t, ex. två stambanor äro i fråga, hvilka för det allmänna äro af lika vigt, och det visar sig alt fien ena inom orten vackt det intresse, att aktie-teckningen för densamma upgått till §:delar af anläggnings-kostnaden, men den andre icke kunnat föranleda någon synnerlig teckning, så är det ganska sannolikt att, då förhållanderna i öfrigt upväga hvarandra, den bana får företrädet, för hvilken största teckningen egt rum; och då för jordegarne inom orten fördelen af att erhålla lättade kommunikationer vida öfverväger den lilla ränteförlust, som de på sina i banan insatte penningar komma att vidkännas, så skola säkerligen ganska många bland innevånarne inom den provins, genom hvilken banan kommer alt gå, nedlägga sina penningar uti detta 182 Den 22 September e. ni. företag, för alt derigenom få det fullbordadt, väl vetande, alt om de också förlora något i ränta, så göra de ändock större förlust, om banan icke blir anlagd.
Af dessa skäl torde det således, långtifrån att vara osannolikt att enskilde skola teckna sig för deltagande i jernvägs-anläggningar, tvertom vara större cbance för alt de skola göra det.
Man har äfven anfört, att genom delning i sektioner skola ganska stora svårigheter upkomma i och för redovisningen, såsom t. ex. om jag tänkte mig att en bana förefunnes mellan Stockholm och Malmö, hvilken vore delad i tvä sektioner, den ena emellan Stockholm och Jönköping och den andra mellan Jönköping och Malmö, så skulle svårigheten vid redovisningen kunna komma i fråga, om någon person i Stockholm toge biljett för alt resa på båda sektionerna eller för att transportera varor hela vägen.
Men denna svårighet är lätt öfvervnnnen, om man gör på samma sätt som på andra ställen, der två jernvägar sammanträffa, hvilka egas af olika bolag.
Om nemi. en person köper sig en biljett för att resa ifrån Stockholm till Malmö, så afklippes hälften af denna biljett, hvilken qvarslannar såsom ett kontramärke för den andel af belalniugen, som den ena sektionen skall hafva, och den andra hälften aflemnas i Malmö.
Då således inga synnerliga svårigheter kunna upstå i och för redovisningen och bokföringen genom jernvägens delning i sektioner, så bör också en sådan delning ega rum, så mycket mer som banornas anläggning derigenom betydligt underlättas.
Man har ytterligare anfört, att det vore skäl, att då enskilde personer komme att nedlägga sina penningar i företaget, dessa personer äfven borde få deltaga i administrationen; sådant möter dock stora svårigheter.
Det ligger nemi. i planen och bör väl äfven så vara, att Staten så småningom, med den npkommande netto-behållningen af banorna, inköper de enskilda aktierna.
Nu är det gifvet, att den andel, aktie-egarne skulle hafva i administrationen, bör stå i något förhållande till det belopp, för hvilket de tecknat sig, men då kan också inträffa att, ehuru vid banans öpnande ett proportionerlig! antal enskilde personer finnas i direktionen för att deltaga i förvaltningen, skall det sedermera befinnas, att, sedan.
Staten inlöst en stor del af de enskilda aktierna, samma direktion ändock qvarstår, fastän ett ganska ringa antal sådana enskilda aktier finnas qvar; och detta vore naturligtvis orimligt.
Likaledes bör väl, då Staten har administrationen af banorna, en central-administration förefinnas; men denna skulle, genom de enskilde aktie-egarnes deltagande i förvaltningen, säkerligen blifva alltför mycket sönderbrytande.
Slutligen har man sagt, alt, derigenom att de enskilde finge rättighet att deltaga J kostnaderna för jernvägsanläggningar, skulle orts-intressena alltför mycket göra sig gällande; men äfven detta inkast förfaller vid närmare påseende, om man nemi. besinnar, att saken lämpligen kan tillgå på det sätt, alt Regeringen först bestämmer, hurudan banan skall blifva, och det då först kommer i fråga att enskilde associera sig för att deltaga i kostnaden för densamma; då kan ett sådant intresse, som man här förespegla!, icke komma att göra sig gällande.
Det torde äfven falla af sig sjelf, att då det
Den 22 September e. m. 183 icke lämpligen kan komma i fråga, att medgifva enskilde aklie-egare ali deltaga i sektionernas administration, så och då de, enligt förslagets föreskrift, skulle erhålla en viss ränta på sina insalta penningar, i stället för den administrativa rättigheten, böra de kunna få genom ombud deltaga i revisionen.
Något sådant stadgande finnes icke i förslaget; men om efter min öfvertygelse ett dylikt medgifvande bör finnas, så behöfver det icke stå i Ständernas beslut, emedan det icke är lämpligt, att alla detaljbestämmelser deruti inflyta.
Men då ärendet biifver föremål för K.
Mits behandling, kan också införandet af en så beskaffad föreskrift ganska lätt låta sig göra.
Jag anhåller, på grund af de skäl, jag nu haft äran anföra, om bifall till den andra punkten, med tillägg af det utaf flr Bildt reservationsvis framställda förslaget.
Frih. Klinkowström, Råd.
Med afseende på den nu under öfverläggning varande andra punkten i detta Betänk, hade jag visserligen ämnat anhålla om bifall till endast börjanderaf; men med anledning af den reservation utaf Hr Bildt, som kommit emellan, och hvarom diskussionen egentligen vänder sig, skail jag icke inskränka mig till att anhålla om bifall till blott början af punkten, utan vill i stället förena mig med de talare, som önska densamma bifallen i sin helhet.
Jag ber emedlertid att få nämna några ord, hvarföre jag tror, att punkten icke bort innehålla något om de enskildes rätt att deltaga i jernvägsanläggningar.
På sätt jag på f. m. hade äran i korthet yttra, tror jag, alt detta vore ett sätt att inleda de enskilde i företag, som, långt ifrån alt medföraför dem någon vinst, tvertom skulle medföra deras ruin, och de skulle möjligen icke kunna påräkna annan vinst af sina penningar, än den Slaten nödgades lemna dem såsom en indirekt garanti.
Jag vet ganska väl, att de Hrr, som förordat punkten i sin helhet, hysa den öfvertygelse, alt jernvägarne skola i Sverige bära sig och gifva vinst.
Detta är icke min tanke, men jag vill icke vidare utveckla skälen derför, på det alt icke detta må blifva någon särskild anledning till diskussion vid detla tillfälle.
Deremot tror jag att, på sätt
Ilr Bildt sagt, om enskilde medgåfves rätt att deltaga i jernvägsanläggningar, kunde
Slaten icke påräkna den frihet i stambanornas utförande, som för landet i sin helhet vore behöflig.
Jag tror, att det blir ett medelbart tvång för Staten att fästa afseende på de intressen, som yppa sig genom teckning af aktier lill höga belopp.
Hr Bildt har sagt, alt just dessa belopp utvisa, mer än de statistiska beräkningarne, hvar intresset för och behofvet af en jernväg är störst, och han har i denna mening blifvit biträdd af en talare midt emot mig.
Erfarenheten har visat, att när jernvägsföretag upkommit och aktie-teckning försiggått, så har man, ehuru aktierna icke varit betydliga, och då man närmare gjort sig reda för deras tillkomst, funnit, att två eller tre personer tecknat det jemförelsevis största beloppet, och att således intresset varit långt ifrån allmänt, oaktadt teckningen upgått lill ett ganska respektabelt belopp.
Jag tror fördenskull, alt man icke bör låta bedraga sig af ett sådant 184 Den 22 September e. m. skäl.
Erfarenheten har dessutom ådagalagt, alt enskildes inblandning i dylika företag ofta aflupit så, att Staten fått tillsläppa alla penningarne och att de enskilde deraf dragit en omåttlig vinst.
I detta hänseende får jag hänvisa till Trollhätta kanal, till Strömsholms kanal, o. s. v. Jag tror derföre, att det är af ^vigt, att Staten eger alla dessa kommunikations-anstalter, och att, om Staten icke sjelf ifrån början anlägger dem, utan medelst mellankomst af enskilde, Staten dock med det allraförsta inlöser dem, de må nu vara kommunikations-anslalter af hvilket slag som helst.
Då en man, som kanske mer än någon annan på delta rum är bevandrad i dessa ämnen och som skrifvit stora afhandlingar om kommunikations-anstalter, anser af största vigt att Staten eger alla dylika anstalter för att kunna ordna dem till det allmännas fördel med afseende å taxor, administration o. s. v., då måste också vara lätt insedt, att genom enskildes insläppande, om också endast till aktieteckningar i dessa företag, upslår större eller mindre bråk, trassel, ra. m., hvilket öfverallt haft lill följd, att staterna funnit för sig fördelaktigast att inlösa alla dylika anstalter, der det har låtit sig göra.
Hvad nu särskildt beträffar Hr Bildis förslag, så har ingen hittills framlagt de skäl, hvarföre jag tror, att man bör afslå detsamma.
Om t. ex. en jernvägs-sek t ion af mellan 15 och 20 mils längd skall anläggas mellan Jönköping och Norrköping och en tredjedel af kostnaden derför skall genom enskild aklie-leckning inom provinsen bestridas, så påbörjar Staten arbetet, och, för att i den mån det blir färdigt draga någon nytta af detsamma, begagnar Staten den färdiga delen af vägen, t. ex. mellan Norrköping och Lidköping, att forsla förnödenheter till de arbets-ställen, der vågen skall fortsättas; då kan det ju hända att, innan den återstående delen blir färdig, förhållandena så gestaltat sig, att samhället behöfver de dertill bestämda medlen till andra vigtigare ändamål; jag behöfver icke närmare påpeka hvad jag menar; händelserna foga sig så, att jag tror, det hvar och en förstår det.
De summor, hvaraf Staten då är i behof, kunna under många år föranleda afstannandet af jernvägsarbete!.
Hvad blir då följden deraf?
Jo, att aktietecknarne komma och fordra 5 procent för hela beloppet af teckningen, och Staten måste betala dem.
Jag tror fördenskull, att olägenheterna äro uppenbara, för den händelse R.
St. skulle antaga ett förslag, som i mer eller mindre mån skulle tillåta de enskildes inblandning i dylika förelag.
Deremot tror jag, att om StalsUtsk:s förslag bifalles, så kan åtminstone icke någon direkt inblandning komma i fråga i de jernvägar, som skulle anläggas på Statens bekostnad.
Det är af denna anledning söm jag, i likhet med Hr von Troil och andra ledamöter, som yttrat sig i samma syftning, anhåller om bifall till Ulsk:s förslag och afslag å Hr Bildts reservation.
Med den öfvertygelse om jern vägarnes stora nytta för det allmänna, hvilken numera gjort sig i allt vidsträcktare mån gällande, vore det i sanning beklagligt, om denna så högst vigliga samhällsangelägenhet skulle till sin framgång
Den 22 September e. m. 185 äfventyras genom den tvist, som upstålt mellan dem, som vilja att jernvägarne skola anläggas ensamt af Staten, och dem, som ifra för att deras anläggning må öfverlemnas åt enskilde personer.
Hr Bildts förslag synes mig innefatta en serdeles lycklig förmedling af dessa båda sinsemellan stridiga åsigter; och ur denna synpunkt anhåller jag, att R. o. Ad. behagade taga detsamma i närmare betraktande.
Visserligen hafva några betänkligheter yttrats mot samma förslag; men de torde lätt nog kunna vederläggas.
Sprengtporten har t. ex. framkastat den satsen, att enskildes tecknande för aktier i företaget, måhända skulle kunna föranleda, att Staten tidigare började med anläggningen af någon del utaf en stambana, sorn icke vore så vigtig, som en annan, till en början uraktlåten del deraf skulle vara.
För min del ar jag öfverlygad, att när vissa delar blifva färdiga, så blir behofvet af deras sammanbindande så oafvisligt, att de mellanliggande styckena säkert, om också något sednare, blifva färdigbyggda; och det är äfven i den mån hela systemet blir fullbordadt, som man kan skörda alla de fullständiga fördelarne deraf.
Dessa fördelar böra således otvifvelaktig! kunna påräknas, äfven om systemets fullföljande sker enligt det sätt, som Hr Bildt föreslagit.
Klinkowström har mot förslaget gjort åtskilliga andra anmärkmr.
Han har, bland annat, yttrat, alt om man i .förevaride företag inläte enskilde i egenskap af aktieegate, tarde de tillskansa sig så stora och obehöriga fördelar, ali det allmänna deraf blefve alltför mycket lidande; förmenande talaren de exempel, vi redan skola ega på dylikt förfarande, vara tillräckligt varnande.
Jag hyser en alldeles motsatt öfvertygelse, och stödjer den på en tillfälligtvis vunnen personlig erfarenhet, såsom innehafvare af aktier i Götha kanal, å hvilka hvardera icke i årlig utdelning erhålles mer än en proc., hvilket väl icke kan kallas någon serdeles hög afkastning.
Sådant oaktadt måste det ändock för den enskilde vära en stor tillfredsställelse, både att företaget blifvit bringadt till verkställighet, och att han med egne eller sina fäders gjorda upoffringar dertill medverkat; på samma sätt kan det ju tänkas komma att förhålla sig äfven med jernvägarnes befrämjande; utgåendes jag nu, ej från mina egna, men från Frih. Klinkowströms sedan förra Riksdagen kända, mörkare sätt att se utsigterne för dessa anläggningars framtid.
Likväl antager den värde Frihin sina motståndare i denna fråga se sakerna i en ljusare dager, än kanske är hos mången af oss händelsen, förmenandes Frih:n dem, som ifra för jernvägarne, vara fullt öfvertygade, alt dessa, ieke allenast skola betacka anläggningskostnaderne, utan äfven lemna ett betydligt öfverskott till utdelning bland aktie-egarne.
Derom vilja vi dock vid detta tillfälle icke tvista; ty äfven om man ulginge från den mest ofördelaktiga synpunkt och antoge banorna icke skola lemna den aldraringaste inkomst, så måste man dock taga i betraktande och högt värdera den oändligt stora nytta de genom näringsflitens öfvande, öfverallt der de förnuftigt anläggas, efter all sannolikhet böra åstadkomma, derest eljest den annorstädes vunna erfarenhet i dessa hänseenden får i någon mån lämpas på våra förhållanden. 185 Den 22 September e. m.
Klinkowström har likaledes yttrat, alt om endast vissa slycken aulades, men Staten, till följd af inträffande förhållanden-, sage sina medel behöfvas för andra ändamål, skulle arbetet komma alt afstanna, hvarigenom någon nytta hvarken skulle tillskyndas
Slaten eller de enskilde.
Med anledn. häraf ber jag att för det första få erinra, att man aldrig någonsin skulle våga sig in i dylika, om än så gagnrika företag, ifall nian för sin inbillningskraft lemnade spelrum åt sådane skräckbilder; för det andra kan jag icke finna, det Sveriges närvarande, vare sig in- eller utrikes förhållanden serskildt i denna tid påkalla en så långt sträckt försigtighet.
M. utfärdade och af alla fremmande makter erkända neutralitetsförklaringen tyekes, så vidt möjligt, betrygga oss /i afseende på de utrikes förvecklingarne; och våra inrikes förhållanden utmärka sig för lugn och ordning.
' Således tror jag icke, att vi böra låta afskräcka oss från att använda dén dag, som är, för att påbörja verkställandet af ett allmännyttigt företag; och skulle också något afbrott inträffa i redan började banors fullbordande, så ligger väl deruti icke någon så stor våda, som Frih. Klinkowström förmenat.
I min hembygd Wermland t. ex. har man, understödd af statsbidrag i form af lån på gynnande vilkor, äfvensom af smärre anslag, sedan några år börjat anlägga jernvägar af kortare längd, 1 å 2 mil i sender; sedermera har man jemväl med lånebiträde af allmänna medel kunnat utsträcka dessa anläggningar; under tiden har man ouphörligt dragit nytta af de stycken, som varit färdiga ; och detta föreställer jag mig, måhända i högre mån, skall blifva förhållandet med de efterhand färdigblifvande stambanor, som af Staten anläggas.
Det inkast, som blifvit gjordt, all de enskilde genom sina, i jemförelse med Statens, lägre intressen skulle bidraga dertill, att banorna blifva dragna på mindre fördelaktigt sätt, kan visserligen ega sin grund.
Ty så länge landets innevånare äro mennfskor, och icke högre andeväsenden, kan man aldrig fullkomligt betrygga sig för de obehöriga inflytelser, som af menskliga svagheter härröra; men man kan dock, efter min öfvertygelse, mycket bättre göra-det, då man går öppet tillväga, och då hvar och en får uttala sina önskningar och skäl, än då man stänger denna väg, och derigenom tilläfventyrs föranlåter de enskilda intressena, att på hvarjehanda smygvägar söka göra sig gällande.
På grund af de skål, jag nu haft äran anföra, och med hänsigt till hvad af föreg:de talare blifvit i ämnet sakrikt och utförligen utvecklad!, anhåller jag om bifall till den föredragna andra punkten, med tillägg af det amendement, hvartill förslag blifvit af Hr Bildt i hans reservation framslälldt, för hvilket flere behjerlansvärda skäl jemväl finnas deruti anförda, men hvilka, då den tryckta handlingen finnes i alla ledamöters händer, det torde vara mindre grannlaga att vilja uprepa.
De återfinnas pag.
19 och 20, der de slå alt i sitt sammanhang läsas; och beder jag således alt få till dem hänvisa.
Ben 22 September e. m. 187 Frih. Raab, Adam Christian:
Då jag i förmiddagens plenum förordade en förändring af förslå punkten af detta Ullål., skedde del under öppet lillkännagifvande, att jag var böjd för antagandet af de vilkor, Hr Bildt i sin reservation upställt.
Sedan jag begärt ordet, häfva många talare yttrat sig i denna fråga i den riktning jag åsyftar, och jag skulle missbruka R. o. Ad:s tålamod, om jag uprepade hvad dessa talare anfört.
Men jag ber alt få nämna, det jag i ett visst fall skiljer mig ifrån dem; de vilja nemi. icke instämma i den åsigt Hr Waern i sin reservation framställt, och som han der fullständigt motiverat, nemi. alt den enskilde, som blir aktie-egare i jernväg, skall få deltaga i förvaltningen.
Lagerbjelke anförde som ett skäl deremot, att om den enskilde skulle få deltaga i förvaltningen, vore sådant endast billigt i början och så länge alla hade aktier, men i fortsättningen och sedan största delen af aktierna blifvit utlöste vore det orättvist, att de enskilde skulle få deltaga i direktionen.
Jag ber att dervid få bemärka, att innan den tidpunkt kan komma alt inträffa, då, genom vinsten på jernvägarna, de delegare, som gått in deri, blifvit utlöste, är jag förvissad att mångfaldiga Riksdagar egt rum och alt, om anledn. till ändring i detta hänseende tinder liden inträffat, R.
St. då också blifva i tillfälle alt vidtaga en sådan ändring.
Således tror jag, att man icke af en sådan betänklighet bör afhålla sig från den rättvisan, att om raan tillåter de enskilde att få deltaga genom aktier, man äfven må tillåta dem att deltaga i förvaltningen, hvilket naturligtvis äfven mätte vara nyttigt för saken ur den synpunkt, att det skulle upmuntra till teckning af de erforderliga bidragen.
Jag får således yrka detsamma, som Gr. von Rosen förut yrkat, nemi. ali i första mom. af Hr Bildts reservation orden ”och i förvaltningen” måtte tilläggas efter ordet ”afkastningen.”
Det kraftigaste skäl, som blifvit anfördt mot den mening jag förfäktar, är det, som Frih.
Sprengtporten yttrat, nemi. att de orter, som äro fattige, skulle derföre, att de icke kunde teckna sig för några betydliga belopp, för längre tid gå i mistning af de fördelar jernvägaroe medföra.
Jag medgifver, alt Småland, som kanske bättre än någon annan provins behöfver denna lyftning, möjligen skulle kunna af en sådan anledn. under en längre tid komma att sakna de för denna provins nyttiga kommunikationsmedlen; men om detta blefve fallet, torde det blott bevisa, alt de hade rätt, som yrkade att en annaa bana lillvägabragtes först; och jag tror, att ingenting är farligare för jernvägs-principen i allmänhet, än om det skulle röja sig att de första jernvägar, som anlades i Sverige, icke skulle bära sig.
Jag tror alt som en mätare för det verkliga behofvet af jernvägar, som en anledn. att kunna hoppas alt en jernväg skall bära sig, man gerna må göra afseende på det intresse, som inom de olika orterna uttalar sig för saken.
Jag yrkar bifall lill Hr Bildts förslag, med det tillägg jag nyss nänmnt.
Jag måste upriktigt bekänna, att jag -icke delar de sanguiniska förhoppningar, som åtskilige talare yttrat om I 188 Den 22 September e. m. de fördelar, sorn skola upkomma derigenom att Staten helt och hållet öfvertager administrationen af jernvägarne.
Tvertom tror jag, att det enda, som verkligen kan motarbeta det skadliga af en så sträng centralisation, som den, att alla stambanorna skola egas af Staten, ligger deruti, alt en mängd en skilda aktie-egare få deltaga i förvaltningen.
Nyligen har jag blifvit uplyst om huru det kan tillgå, när enskilda icke få deltaga \ denna förvaltning.
Jag var nemi. för någon tid sedan i sällskap med en grufve-egare i Preussen, som omtalade, huru förträfflige hans grufvor vöre och huru stor afkastning de gåfvo.
Jag frågade honom då, om han icke finge betala en mycket hög skati till Slaten; men han svarade dertill nej. ”Huru är det möjligt?”, invände jag, ”jag. vet att Preussen är mycket starkt beskattadt”. ”Det är sannt,” återtog han, ”men formerna äro så beskaffade, att när alla grufvor slå under Statens kontroll och denna bestämmer skatten efter siffran, så har jag under flera år icke betalt någonting; ty jag har ingen svårigset att visa, del mina grufvor ingenting rendera, emedan jag har en mängd byggnader under arbete, och så länge jag icke i slutsiffran visar att der finnes någon behållning, så kan ingen skatt mig åläggas.
Mina räkenskaper granskas i Berlin, efter att förut hafva blifvit genomgångna af kretsingeniörerna.
Efter tre års förlopp, Eär mina byggnader äro färdiga, då måste jag upgifva att jag har en vinst af 20 Th.; men till dess betalar jag ingenting.”
Nu frågar jag, om sådant skulle kunna hända, i fall en grufve-egare silte med i direktionen eller förvaltningen.
Det nämndes också i förmiddagens plenum om förträffligheten deraf att Staten sjelf öfvertager jernvägarne, och dervid anfördes Belgien såsom exempel.
Jag glömde då att omtala hvad jag hörde af en utaf mina slägtingar, som nyligen varit i detta land, nemi. att åtskilliga af de tunnelar, till hvilka planen varit upgjord af Statens ingeniörer, kostat 2 eller 3 gånger mer än kostnadsförslag^ uptagit.