Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Erfarenheten har likväl visat, att meia brännvin blifvit tillverkat på dessa 6 månader, än tillförene under 8, hvarigenom den flod af brännvin uppkommer, sorn hotar öfversvämma landel j och orsaken till delta olyckliga 443 Den 26 Februari e. iu. förhållande torde igenfinnas till betydlig del uti beskaffenheten af den nu gällande författningen för brännvinsbränningens utöfvande.
Säkerligen skall mången med mig hysa den önskan, att ingen brännvinstillverkning ägde rum, i anseende lill det myckna onda, dess tillvaro, när och fjerran, i må ng fal Idig art utöfvar; men då brännvinets bruk icke lärer kunna undvikas, så vida ej andra, ännu dyrare spirituosa skulle efterträda detsamma, så lärer för närvar, icke vara annat, än att, genom ändamAIsenligare författningar, minska dess mängd oell dymedelst göra det mindre skadligt, utan att fråntaga Staten en af dess betydligare samt må bända behöfliga intrader, — ej heller det skattdragande jordbruket en billig, och jag vågar påstå, nu mera nödvändig inkomskälla.
— Det är mig icke obekant, hurusom den tanka velat göra sig gällande, att brännvinsbränningen borde vara fri, eller med andra ord, endast belagd med hög skatt, då en hvar vore berättigad att bränna; och ehuruväl jag, efter min enskilda åsigt härom, vore färdig öfvergå till denna princip, tror jag densamma för närvar, icke skulle blifva den gällande.
— Vid alla ekonomiska lagstiftningsåtgärder vore det särdeles önskansvärd!, att man icke för mycket kastar sig iu på iheoriernas område, utan fast mer tager till rättesnöre hvad den praktiska erfarenheten lemnar (vid handen, då man enkelt, och säkrare vinner målet.
Jag tror derföre, att man bör uti denna af mig väckta fråga för närvar., så litet som möjligt, förändra hufvudgrunderna af 1335 års brännvinsförordning; och då jag utgår från denna synpunkt, vore nu endast att få till det af R.
St. blifvande förslag lill grunderna för brännvinsbränningens utöfvande och beskattning, föreslå till förändring sådana paragrafer, der oformligheter förefinnas, och hvilka jag skall hafva äran uppgifva.
Tiden för brännvinsbränningens utöfvande föreslår jag alltså skulle från 1841 och intill nästa riksdag inskränkas till 3 månader om året, eller November, December och April. S 2.
Rättigheten till bränningens utöfvande skulle, på sätt denna § af 1335 års förorda, omtalar, åtfölja jorden, men med ett minimi taxeringsvärde af 5oo r:dr b:co i stället för 3oo.
Till denna förändring hemtår jag anledn. deraf, att i ganska många orter förhållandet är sådant, att just mängden af dessa små pannor om 14, 16, 18 högst 20 kannors rymd, äro de, som mest bidraga till massans af folket demoralisering, och icke heller lemna innehafvaren någon vinst, enär det ej sällan händer, att han, jemte sin omgif - Den 26 Februari e. rn.
443 ning, förtär livad den lilla pannan för dagen kunnat afverka.
Dessutom vill det synas, sorn 0111 ägare af en hemmansdel, med ett värde af 3co rtdr htco, icke skulle al sin årsgröda, sedan hushållet vore framfödt, få något öfrigt för brännvinspannan.
Måhända skulle man kunna framställa den ölvertygelsen derjemte, att om minimivärdet, som berättigar lill brännvinsbränning förhöjdes, skulle i någon män den skadliga hemmansk lyfningen förekommas, och hvad som alltid vore en gifven följd, besparingen af skog befordras. § 6. 1835 års förordn. uppmanar flera abner, att, genom sammanslående med en gemensam panna, utöfva brännvinsbränningen.
Detta medgifvande har varit ett sätt, att i hvarje bylag framkalla brännerier samt förskaffa en och annan hemmansägare mångdubbel bränningsrätt, genom grannars öfverlåtelse, hvilka sjefve aldrig ämnat begagna sig af den colleetiva rättigheten.
Det synes mig af sådan anleda.
, att den nu tillåtna här omnämnda gemensamma brännvinsbränning icke hädanefter bör tillåtas.
I sammanhanbang med det förslag, att tiden för brännvinsbränningens ulöfvande skulle inskränkas endast tili 3 månader om året, skulle någon anmälan till beskattning derföre för kortare tid icke få ske; äfvensom, under hvilka omständigheter som helst, hvarken inskränkning af denna lid, eller totalt förbud kunna äga rum. 2:dra art.
Om redskapen.
Lika med hvad 12 och i3 §§‘na af 1835 års förordn. medgifva, skulle jag tillstyrka, för att icke motverka fördelen deraf alt genom förbättrade inrättningar vinna tid, bespara arbete och bränsle, att begagnandet af s. k. konstbrännerier fick äga rum; dock vill jag tro, att man redan af dylika har så många godkända redskap för brännvinstillverkningen, att man med användande af någondera af dessa intill nästa riksdag kan vara belåten; och borde derföre från riksdag lill riksdag ingen annan redskap tillåtas, än sådana, hvilka uti den gällande förordningen dro beskrifva och beskattade; hvarigenom ock den oformlighet fÖrekommes, som uti 39 §:n omtalas, der det åligger Konungens Bef:h:de att eller prot. låta verkställa profbränning, der sådan redskap till beskattning uppgifves, hvilken icke kan hänföras till någon af de uti i3 §:n beskrifna 7 classer.
Sedan förra riksdag hafva lili åtskilliga orter uppkommit s. k. ångbrännerier, hvilka jag icke tror uti beskattningsväg blifvit åtkomliga, i mån af deras afverkningsför2 H. 57 Den 2(5 Februari e. ra. måga, och hvarigenom enskilde speculanter tillskynda sig en obillig fördel på allmän och enskild bekostnad.
Sådana pannor eller redskap, hvilka drifvas med ånga, böra efter min tanka beskattas minst i y:de classen.
3:dje art.
B e v i 11 n i n g e n. 28 §.
Att i beskattningsväg, i förhållande till högsta tillverkningsbcloppet, kunna rättvist i hvarjedass åtkomma brännvinspannan, lärer snart sägdt vara omöjligt, enär mindre detaljer, som här vore för vidlyftigt att vidröra, dervid äro inverkande; man kunde derföre vidhålla den uti i835 års förordn. upprättade tariff, med den förändring, att enahanda skatt skulle betalas för 3:ne, som för 6 månaders bränningstid, äfvensom att denna afgift borde förskottsvis erläggas vid skaltskrifuingslillfället.
Deremot och då, efier ofta åberopade författnings 2 och 3 §§:r, rättigheten för brännvinsbränningens ulöfvande hvilar på jordägovärdet, hvarefter tariff finnes upprättad, som i förhållande till detsamma bestämmer pannans stor lek i lista classen, skulle jag tro, att ytterligare denna oformlighet icke må äga rum, att det är medgifvet å lika liemmansvärde begagna brännvinsredskapen uti atdra, 3:dje, 5:le och 7tde classerna o. s. v., utan borde endast ett högre jordägovärde berättiga till att begagna lika pannerymd i en högre dass; och i hvilket afseende lämplig tariff skulle upprättas , så att t. ex. då mau med /jooo rtdrs hcraraansyärdc får begagna 1 p:na ora 5o k:r i 1 cl:n skulle 6000 „ „ crfån-dras „ „ 2 » 8000 ,, 1 > j> ,» it 3 a 10.000 1, y, i, i, ,, 4 o 12.000 ,, ,, ,, ,, t, å 1 > 14.000 ,i 1, 1, 1, ,1 6 ,, o. S.
Om dessa af mig framställda förändringar kunna göra sig gällande vid brännvinsfrågans behandling, tror jag att v scndtliga fördelar af så väl moralisk, sorn ekonomisk beskaffenhet skola vinnas, ulan att någons rätt kan anses förnärmad.
Jag anhåller vördsamt, att denna motion blir remitterad lill Bevillnis- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Ulskotten.
Frih. von Saltza, Edvard Fredr., hade inlemna! ett anförande, som upplästes, så lydande:
, Hvar och en, som kastar en allvarlig blick på fängelserna och correct.inrättntna inom landet, skall med djupt vemod finna, att desssa aro mindre tjenliga att uppfylla det ändamål man dermed åsyftat; emedan stora brottslingar och mindre förbrytare äro sammanpackade i dessa eländets och Den aG Februari e. tu. 45 x fasans liera.
Dessa häkten blifva derigenom plantskolor för brott och fullkomnande i det onda.
Det så högt beprisade sätt att i ensamma celler förvara de brottsliga, på det att de, genom denna ensamhet, skulle bringas till sans och besinning af sina brott, oell genom angren återgå till ett förbättradt tillstånd, är visserligen af stort värde.
Men med landets små tillgångar är detta icke tänkbart; ty att på Malmö fästning inreda omkring lusen celler oell anskaffa den mängd af vnktbeljening, som fordras till en sådan inrättning, later sig icke göra; äfvensom att inom Carlstens trånga fästning tillreda mer än tvåhundra celler för lifstidsfångar, kan visserligen icke ske.
Med den dagliga tillvexten of fångpersonalen blifva fängelserna öfverfyllda, och följden bl ifver djerfva rymningsförsök och fullkomlig osäkerhet i la lidet.
Jag får derföre vördsamt anhålla, att frågan om missd åda res deportation må med allvar blifva påtänkt, för att, så fort ske kan, verkställas.
Man har såsom skäl emot denna förut väckta motion anfört, att äfven missdådare äga en viss medborgerlig rättighet, — den alt icke på tvåfaldt sätt blifva straffad för sina begångna brott; att den som är dömd till arbete å fästning eller alt på viss tid hållas i häkte, icke kan, emot siri vilja, blifva deporterad till främmande land.
Men hvad hindrar, att valet emellan deportation och qvai blifvande i det ådöinda häktet må lemnäs åt den för brott dömde.
Jag har frågat åtskilliga arrestanter, om de icke föredrogo deportation till någon främmande verldsdel framför det usla lif de 1111 framsläpa i trånga och mörka arrester.
Jag har derpå alltid erhållit det svar, ”att de skulle antaga detta anbud, som ”den största nåd.”
Jag får för framtiden vördsamt föreslå, att det lagens rum, som nu stadgar f ä s t n i 11 g sstraff för tredje resan stöld, må i det stället bestämmas till deportation för den brottslige; och anhåller jag vördsammast, att denna min motion må till vederbör.
Utsk. blifva remitterad.
Föredrogos och lades på bordet StatsUtskottets utlåt.
N:o 7, ang:de den verställda liqviden af frami.
Landshöfdingen G. Duwalls reduetionsfordran; mern, N:o 8, ang:de sättet för bestridande af kostnaderna i och för innevar. riksdag; utlåt, N:o 9, ang:de ersättningen för Hr Landtmarskalkens och Ilrr Talmännens liksdagskostnader; utlåt.
N:o 10, ang:de aflöningen för den hos PuksSt:n och Utsktn anställda cancelii-personal och vaktbetjening.
Lades på bordet Allm.
Besvärs- och Ekon.TJtskrs utlåt.
N:o 2, i anleda, af väoJkt motion, ang:de särskilda bestäm - 45a Den aG Februari c. ra. melser, i afseende på grunderna för befordran till embeten oell ijenster.
Upplästes följandet Horsamt Me m ol ia 1.
Genom beslut af den 20 sist!.
Jan. liar H. R. o.
Ad, behagat till Ridd.Utsk. remittera en af Frih. Boye, Ludv., vackt fråga, angille sådan förändring af läktaren i Riddarhussalen, alt medlemmar af diplomatiska corpsen eller andre ulländningar samt damer der må kunna erhålla särskilda platser, i hvilket afseende Frih.
Boye föreslagit, att alne flyglar skulle tillbyggas,på hvardera sidan af läktaren, den ena för corps-diplomatique och den andra för damer; varande denna Frih. Ludv. Boyes åsigt i så måtto understödd af Frill.
Boye, att den sistnämnde ansett något af fönsterna bredvid läktaren kunna utan olägenhet förbyggas, till vinnande af större utrymme.
För fullgörande af ofvanberörde remiss har Utsk, låtit från vederbör, byggmästare anskaffa bifogade ritning (Litt.
A.)*) på en sådan tillbyggnad af flyglar till läktaren, som Frih.
Boye önskat, äfvensom ett förslag öfver kostnaden^af denna förändring (Litt. B.) uppgående till en summa af 201 ltdr 20 sk. b:co.
För egen del anser Utsk. sig dock icke kunna biträda det ifrågavar. förslaget om läktarens utvidgning genom flyglar.
Utom det att dessa flyglar ovillkorligen komma att borttaga några af fönstren på hvardera sidan af salen, samt derigenom göra denna mörkare, skulle den ifrågasatta tillbyggnaden utan tvifvel rätt mycket vanpryda salen samt ej obetydlig plats på den nuvar. läktaren borttagas genom de särskilda gångarna till sidoläktarne, och vinsten i utrymme i allt fall ej blifva särdeles stor.
Vid sådant förhållande, och då det föreslagna eller något annat tillbyggnadsarbete svårligen torde låta verkställa sig under pågående riksdag, samt R. o. Adis tribun för främmande åhörare äfven i dess nuvar. skick erbjuder omkring dubbelt så mångå platser, sorn tribnnerna i de andra RiksStln; har Utsk. ansett sig böra tillstyrka: att frågan om läktarens utvigdning vid inpevar. riksdag må förfalla.
Då emedlertid Utsk., lika med motionären, finner det vara lämpligt, att en särskid plats anvisas åt corps-diplomatique och damer, har Utsk. i sådant afseende trott sig böra tillstyrka: att en låg barriere om 2|- aln med ingång på högra sidan anbringas bakom den utbyggnad midtpå läktaren, sorn för närvar, är anvisad åt tidnings-redactionerna, hvilkas plats deremot lätteli - *)
Denna ritning finnes endast original-prot. bifogad.
Den a6 Februari e. ra. 453 gen kunde flyttas längre åt venster med der inrättade smärre klaffbord och skrifdon.
Genom denna afskrankning erhölles ett slags afskiljd tribun med plats för 20 å 3o personer, hvartill särskilda inträdesbiljetter kunde af Ilr Landtm, disponeras företrädesvis till corps-diplomatique oell damer; och får Utsk. tillika gifva vid handen att, enligt bifogade kostnadsförslag, (Litt. G.), denna ganska lätt verkställda förändring icke erfordrar större utgift
Un 36 r:dr 32 sk. b:co utom spik och beslag; hvilket allt dock vördsamt underställes R. o. Ad:s pröfning.
Stockholm den 17 Febr. iG4o.
Henning Hamilton. \Y. F. Dalman.
Kostnadsförslag till utvidgning af läktaren uti Riddarhussalen , nemi. :
För » 6 st. 7 å 8 tums sparr till båda läktar- nes uppbarning, å 1: 24. st i|- tolft bräder till underbeklädnad med 9 — v r> transport, å 3: 16. tolft dito till golf, i| tums, å 4: 24. tolft. i£ dito t tums, till barriéren, å 3: 16. tolft. . 5 6 å 36 16 1 tolft 2' tums dito, till 6 st. sitlbänkar med 4 fötter under hvar bänk 6 2 st. 7 aln. 2 tums reglar, a 1: 32. st. spik och jernsmide kan nu ej bestämmas utan blifver enl. behof efter räkning; 3 16 en spiraltrappa med virke, spik och ar- betslön, utom smide och klädsel.
. 16 32 v arbetslön för båda läktarnes uppsättning och beklädnad, samt 6 st. bänkar med klädsel jemte murarnas beklädnad i ett för allt 66 32 >> Tillsammans r:dr b:co 3i aln. kläde till sittbänkars och barrie- 118 36 rernes jemte 2:ne murars beklädnad, å 2: 32. aln 82 32 Summa r:dr b:co 201 20 Stockholm den 12 Februari 1840.
Hårdh. 454 Den 26 Februari e. m. Lill.
Kostnadsförslag för ett skrank eller barriere, 7^ aln. långt och 2^ aln. högt, samt en sittbänk, 7 aln. lång med nödiga fotter, jemte flyttning och omändring af redactenrernes klaffbord och skrifim ätlningar m. m. i ett för allt, arbetslön . 10: — 7^ aln. kläde lill klädsel å barrieren och bänken, å 2: 32. aln 20: — arbetslön för klädseln 2: — 1 toft i^-tums bradel- med transp 4: 32. spik och beslager, enligt behof som blifver efter räkning Summa b:co r:dr 36: 32.
Stockholm den 7 Fehr. 1840.
C. M. Hårdh.
Lades på bordet. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. till 9 om aftonen.
Onsdagen den 2g Februari i84o.
Justerades fyra prot.utdr., innefattande R. o. Ad.‘s den 26 dennes e. m. fattade beslut.
Justerades pleni-prot. för den i5 dennes f. m.
M:s den 26 dennes e. m. pa bordet lagda nåd. skrifvelse, angtde städernas, utom Stockholm, iuqvarteringsbesvär.
Så vidt jag vill minnas, skola handlingar från Götheborg vara inkomna, rör:de begäran att samma inqvartering, som der finnes, måtte få fortfara; och jag begär derföre, att samma handlingar måtte åtfölja K.
M:s skrifvelse till Utskottet.
M:s nåd. propos. i detta ämne blir till vederb.
Utsk. remitterad, ma det tillåtas mig att deröfver yttra några tankar, som jag vördsamt anhåller må samtidigt komma under Utskottets pröfning.
Det är icke lmfvudfrågan af den K. propos:n, eller Den ag Februari f. m. 455 det, efter mitt omdöme, gansta rättvisa och hilliga förslag till inqvarteringsskyldighetens aflyftande från vissa städer i Riket, hvilka hittills allena varit dermed betungade, utan det underordnade stadgandet af de grunder, hvarefter statsverket framdeles skulle komma att godtgöra den contanta inqvarteringen, som jag anser gifva skälig anledn. till betänkligheter.
Jag fruktar nemi., att den princip, som ligger till grund för stadgan, eller att en och samma inqvarteringstariff bestämmes för alla stationer i Riket, utom Stockholm, skulle innebära en obillighet mot vissa inqvarteringsberättigade, ej mindre stor, än den, som förslaget i sin helhet åsyftar att undanrödja frun de inqvarteringsskvldige.
Då 1720 Ars inqvarteringsordning, för många år sedan, först skulle omarbetas
Jall mera enlighet med förändrade förhållanden, var afsigten, att den nya stadgan skulle kunna göras gällande för hela Riket.
Men i anseende till den betydliga olikheten af hyror och andra förhållanden, som ägde rum i Stockholm emot andra städer, befanns det med billigheten Öfverensstämmande, att icke denna stad ställdes i samma cathegori som de Öfriga; och beslöts derföre, att en särskild inqvarteringssladga skulle upprättas för Stockholm, och en annan för alla öfriga städer i Riket.
De samma grunder, som då anfördes och funnos gil 1 tiga , att inqvarteringen ej borde fastställas lill densamma i Stockholm och en småstad, tyckas mig också lika bindande för min åsigt, att ej heller den contanta inqvarteringen bil lig t— vis kan bestämmas lika för alla de öfriga.
Sjelfva ändamålet och naturen af dessa inqvarteringspenningar är att, der inqvartering ej kan lemnäs i natura, bereda deri inqvarteringsbelättigade tillfälle att genom enskildt accord förskaffa sigen sådan boning, som enligt stadgarna honom tillkommer.
Häraf följer, alt desamma till sitt belopp böra vara aeqvivalenta med motsvarande hyror på stället, och att bestämmandet af en och samma summa således äfven förutsätter ett lika pris på- hyrorna allestädes.
Men nu är detta ingalunda förhållandet.
Om bevis härföre behöfdes, torde jag endast få fästa uppmärksamheten på bilagan Litt. B., som åtföljer betänk.
N:o 46 från Stats- och Ekon.Utskm vid sista riksdagen, der den contanta inqvarteringsberäkningen finnes upptagen för samtl. städerna.
Sorn dessa beräkningar tillkommit genom contracter, der de båda stridiga intressena varit bevakade och följaktligen, äfven med den möjligaste noggrannhet, måste vara ett uttryck af de motsvarande hyrorna på stället; så visas härmed tillräckligt, hvilken högst betydlig olikhet deruti äger rum.
— Om man t. ex. betraktar förhållandet i Götheborg, så synes, att den inqvartering, som nu af staden bestås, och som, relativt till hyrorna, derstädes visst icke han anses för hög, ej allenast uppgår till lika belopp med den i .Stockholm, utan betydligt derutöf - 456
Den 29 Februari f. m. ver, och till dubbelt mot det, som i den nya tariffen blifvit föreslaget att från statsverket utgå.
— Om således denna tariff äfven skulle tillämpas på Götheborg, så skulle garnisonen derstädes, för alt erhålla en med stadgarna öfverensstämmande lägenhet, dertill nödgas taga ena hälften af en lön, som jag säkerligen tror att ingen anser mer än tillräcklig men många mahanda mindre.
Jag anser mig icke vidare behöfva fortsätta motiveringen af det oriktiga i den föreslagna enhetsprincipen —huru gagnelig den ock i alla förhållanden till en viss gräns må vara, — som troligen sjelfmant framställer sig, så väl för II. II. o. Ad., som för vägande.
Ej heller skall jag tilltro mig att gå H. Utsk:s bättre omdöme i förväg genom något, förslag till de utvägar, som finnas, att t. ex. genom ett bestämmande i likhet med markegången, eller något dylikt, bringa den contanta inqvarteringen vid hvarje station i någon öfverensstämmelse med locala förhållanden och föränderliga conjuncturer.
Min afsigt har blott varit att fästa H.
Utsk:s uppmärksamhet derpå, alt, om också icke en olika tariff ovillkorligen borde finnas för hvarje småstad, det likväl torde blifva oförenligt med billighet och rättvisa att bestämma en enda för alla stationer i Sverige utom Stockholm.
Dessa obetydliga anmärkningar anhåller jag , vördsamt måtte få medfölja till Utskottet.
Likaledes remitterades till StatsUtsk. K.
Mts den 26 dennes e. m. på bordet lagda nåd. skrifvelse, angtde en föreslagen ny inqvarterings01'dning för Stockholms stad; samt nåd. propos. om upplåtande till Upsala central-hospital af några kronoparken Åsen samt Ulltuna kungsladugård tillhöriga jordar.
M:s den 26 dennes e. m. på bordet lagda nåd. propos., ang:de den vid sislförflutna riksmöte intill slutet af det nästpåföljande åtagna s. k. kurhusatfgiftens vidare fortfarande.
Hr Carleson, Jacob Edvard: K. M:s nåd. propos. till R.
St., ang:de fortfarandet af kurhusafgiflen, förutsätter, att afgiflerna skulle utgå lika öfver hela länet med i till 5 sk. för hvarje person, samt ingå och förvaltas på ett ställe; men som det finnes län, hvarinom flera kurhus äro anlagda och länet deladt uti särskildte kurhusdistricter, skulle jag anse det billigt, att afgifterna från districten ingingo till de särskildta kurhusen och icke till den allmänna administrationen för hela länet.
Då erfarenheten visat, att härader finnas, hvar - Den 29 Februari f. ra. 45; hvarifrån sällan någon patient till Kurhusen försändes, anser jag innevånarne i dessa härader berättigade till partiel nedsättning i afgiflen oell ej skyldige bidraga till underhåll af något annat Kurhus, än dit, till hvilket de äro indelte.
Jag får i motsats af llr Carlesons yrkande påslå, att den K. propostn bör bifallas, i sådant syfte, sorn den 1111 är uppställd.
Jag tror, att om llr Carlesons förslag gillas, att härader inom länen skulle skilja sig åt till särskilda kurhus-inrättningar, så skulle sådant åstadkomma tvister om hvart de sjuke hörde, oell svårigheter uppstå att kunna afgöra, hvart patienten skulle förås, antingen dit han hörde, eller dit, hvarifrån smittan kommit.
Ändamålet med kurhus är att hämma smittans utbredande; vid sådant förhållande är det angelaget för hela det län, inom hvilket patienten bor, all han blir förd lill närmaste kurhus för att der blifva kurerad, emedan.
0111 smittan får utbreda sig, följden skulle blifva, att äfven aflägsnare trakter hade olägenhet deraf.
Det är mig bekant, alt redan finnas län, som blifvit delade, och alt fråga uppstått i andra Ian om delning; men 0111 en sådan delning skulle verkställas, följer deraf, all olika afgifler skulle komma alt drabba olika trakter, t. ex. i Calmar län, der det förhållande inträffade, alt det distriet, som hörer under Calmar kurhus, icke skulle med 5 sk. kunna bestrida ufgiflerna till lazarettet, då deremot i Westervik och på Öland en afgift af 2a3 sk. vore tillräcklig.
Då 5 sk. ieke vore tillräcklig afgift på vissa orter, följde deraf, att en olika debitering skulle komma att äga rum inom samma län.
Jag tror, alt 8 sk. afgift behöfves inom vissa orter; men denna vöre alltför stor, då deremot den ringare af 2 å 3 sk. i en eller annan del af länet kunde ökas, och derigenom en jemlikhet beredas på det hela.
Jag vill jemföra denna communal-angelägenhet med brandstodsföreningarna.
Ju större trakten är, desto mindre äro också afgifterna.
Jag tror således, att länen icke i någon händelse böra delas, utan att afgifterna böra blifva gemensamma och lika stora inom hvarje län.
Ordalagen i denna K. propos, vid hvilken anmärkningar blifvit gjorda, äro desamma, som stå i den 1111 gällande författningen.
Menför framtiden kan jag ej annat än instämma i Hr Carlesons förslag till andra ordalag.
Förhållandet är nemi., att i åtskilliga län, l. ex. i Gefleborgs, finnes 3:ne kurhus och 3:ne districter, i Hallands län, 1 kurhus och 2 districter.
Om nu en afgift af 4 sk. på personen försloge i det ena districtet, men 5 sk. behöfdes i det andra: skulle då det första vara tvunget att afven erlägga 5 sk?
Hvartill skulle den 5:te skil2 II. 58 458 Dan 29 Fe b fuari f. ra. iingen tjena, om ej att läggas i kurhus-directionens cassalista?
Jag tror således, att om man utsätter, det afgiften skall vara lika för alla betalande inom hvarje kurhus-district; så haiman gjort den rättelse som vederbör, och som Hr Carleson åsyftat.
Det återstår dock ännu en anmärkning att göra emot hvad i den K. propostn förekommer, derom att styrelsen och förvaltningen af lazarelten och kurhusen inom hvarje län må fortfarande blifva gemensam.
Äfven här bör det heta inom hvarje kurhus-district; emedan hvarje kurhus har och måste hafva sin särskilda direction, alldenstund 2:ne dylika inrättningar icke anläggas på samma ställe, utan på betydligt från hvarandra aflägsna orter.