Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tersmedens motion och sedan derifrån afstod, skedde det derföre, att jag trodde det frågan hade blifvit begärd på bordet.
Sedermera och när jag nu blifvit upplyst att så icke är förhållandet, tycker jag det vara en nog stor orättvisa i Frih.
Cederströms begäran om bordläggning af Gr.
Sparres motion, enär densamma står i samband med den föregående af Frill.
Tersmeden väckta, och bör med denna sednare af Utsk. på samma gång behandlas.
Hvad Frill.
Tersmedens motion beträffar, så torde R. o. Ad. påminna sig, att ett af mina hufvudargumenter mot den lagen var, att den, hvad giftorätten angår, skulle verka retroaclivt.
Då ville man ej böra på det örat; men nu finner man det rätta i denna farhåga och vill ändra lagen, sedan den väl blifvit fastställd af Konungen.
Jag anhåller således, alt Gr.
Sparres motion må till Utsk. åtfölja Frill.
Om det tillätes väcka fråga om upphäfvande af en viss del utaf en lag, som vid samma riksdag är antagen, så lärer, om hvarje ledamot tager en annan del deraf, så alt alla delarne derigenom blifva upptagna, det vara klart att fråga om hela lagens upphäfvande uppkommer.
Om då en ledamot, i stället för flere, upptager hela lagen, så blir följden densamma.
Frölichs yttrande, anhåller jag få erinra, alt redan förut under denna riksdag bar en fråga, hvarom jag nu ej minnes annat än hon varit af LagUtsk. behandlad och af Konungen anlagen, likväl sedermera undergått cn förändring, som Ständerne under denna samma riksdag vidtagit.
I morgondagens plenum skall jag framdraga detta prejudicat; jag har ej nu alla betänk, här till hands.
Jag får förklara, det jag röstat emot den nya arfslagen; men jag kan derföre icke deltaga i det klanderbegär, sorn här synes vilja göra sig gällande öfver en lagfråga, som redan är sanctionerad.
Beträffande skillnaden mellan de af Frih. Tersmeden och Gr.
Sparre väckta molionerne och den som Hr von Hartmansdorff framställt, så synes den vara uppenbar: de begge förstnämnde åsyfta verkningarne af lagen, när, till hvad tid eller på hvilka personer den skall tillämpas, men den sednare på upphäfvande af hvad sorn är beslutadt.
Jag trodde verkligen, då Hr von Hartmansdorff först bragte sin motion å hane, att det endast var ett skämt; men då han synes dermed hafva allvar, kan jag ej an - Den 21 Maj. 627 nät än instämma i den öfvertygelse, som Ilr Gr. o. Landtm, uttalat, att nämnde motion åsyftar ett rakt upphäfvande af ett förut fatladt beslut.
I anleda, af Frih.
Cederslröms yttrande, rÖr:de skillnaden mellan min och Frill.
Tersmedens motioner, får jag äran förklara, att den värde ledamoten misstagit sig.
Tersmedens motion går ut på alt utverka den förklaring af lagen, att den antagna förändringen af giftorätten icke skall verka på de äktenskap, som nu äro ingångna, och det ehuru giftorätten är för begge könen lika ; min motion deremot afser den förklaring, att förändringen af arfslagen icke skall verka pä de barn, som äro födda af redan ingångna äktenskap, ehuru arfsrällen för öfrigt skall vara lika för begge könen.
Jlin motion är således ingenting annat än en lagförklaring, lika väl som Frill.
Då det torde hafva varit min korta anmärkn., sorn varit den olyckliga orsaken till denna långvariga discussion, anhåller jag alt få instämma i Gr.
Sparres sednaste yttrandes, d. v. s. att afsigten med min anmärkn. ingalunda var att vilja påslå, det Gr.
Sparres motion vore olaglig, ulan angick endast sjelfva saken.
Cederström begärt berörde motion på bordet, torde discussionen deröfver icke längre böra fortsättas.
Jäg tillstår, att jag ej rätt förstod Gr.
Sparres motion, då han uppläste densamma.
Jag skulle ej vilja instämma med Frih.
Cederström, att lägga den på bordet, emedan det kunde fä utseende af ett bemödande att helt simpelt bortskjuta motionen.
Nu har jag funnit, att Grefven dermed har för afsigt, att göra all tillämpning af den lika arfsrällen omöjlig, eller att uppskjuta tiden dertill, för de barn, som nu äro födda, d. v. s. på en obestämd tid.
Då de barn, som nu äro födde, böra uppräknas, och en särskild statistik öfver dem föras, så hr detta ett ganska vidt utseende förslag, och mäste kunna anses ungefär som ett moratorium på det förslag, som nu är besluladt, vida mera utsträckt än Frih. Tersmedens.
Om detta har jag velat upplysa R. o. Ad., utan ali derföre vilja lägga något hinder i vägen för remiss deraf, blott denna anmärkn. dervid får åtfölja.
Då nu alla de talare, som begärt ordet i della ämne, haft tillfälle att yttra sig, förklarade II.
Hr Gr. o. Landtm., att Gr.
Sparres motion, enligt derom gjord begäran, komme alt hvila på bordet.
Vid föredragning af StatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern.
N:o 330, i anledn. af RiksSl:ns skiljaktiga beslut, rör:de Riksarchivets och Riksg.cont:s framlida localer, blefvo de i delta mern. föreslagne voter.propos:r af R. o. Ad, godkände. 62 8 Den 21 Maj.
Föredrogs Stats- och BancoUtsk:ns i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
N:o 137, i anleda, af väckte motioner om åtgärders vidtagande lill skyndsam nedsättning af taxan för farten å Götha canal.
Tvenne dagar blott före riksdagens slut skulle det vara förgäfves att, i afseende på nu föredragna betänk., yrka något annat beslut än bifall; men jag kan likväl ej låta detta förslag begrafvas i riksdagshandlingarne, utan att uppriktigt beklaga, att det ej lyckats tillvinna sig större uppmärksamhet.
Få föremål af administrativ beskaffenhet kunna för Staten och R.
St. vara af mera vigt, än underlättande af transportmedel; och det af Frih. Gyllenhaal föreslagna uppgörande, i det sednare alternativet åtminstone, som ej förutsätter utgiften af ett capital, hade förtjent alt tagas i något närmare betraktande, och att genom Utskms egen åtgärd befordras något längre, än. det blifvit genom nu förevarande betänk.
Jag önskar, att R. o. Ad:s protocoll måtte förvara uttrycket af åtminstone någons bifall till den tanka, att Staten borde söka utvägar att göra detta storverk till ett nyttigare verk än det är.
Utvägar dertill äro uppgifne, men hafva icke blifvit gillade och kunna icke mera tili öfverläggning upptagas: saken är nu förbi; men jag önskar, att den ej mätte råka i längre glömska, än till nästa riksdag.
Statsoch BaucoUtsk:ns utlåt.
N:o 137.
Vid föredragning af BancoUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
N:o 75, i anledn. af väckt fråga om beviljande vid Handels- och NäringsDisconterne af oundgängliga kostnader i och för införandet af vexlars disconteringr, vitrade sier O i * O Hr Rosenblad, Bernh.:
Genom den förklaring, som BancoUtsk:s nu afgifua betänk, innehåller, äro alla betänkligheter hos Bancostyrelsen i afseende å deras blifvande rättigheter i detta ämne häfna, och då är det med tillfredsställelse jag i min dubbla egenskap, både som representant och ledamot af Bancostyrelsen, nu ser verkan af den motion jag framställt. R. o.
Ad. biföll BancoUtsk:s utlåt.
LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
N:o 122, i anledn. af gjorde anmärkn:r vid Utsk:s betänk.
N:o 87, öfver väckte motioner, ang:de concurslagstiftningen, blef härefter föredraget, men ånyo bordlagdt, på begäran af Frih. Palmstjerna, Cari Otto, och Frih.
N:o 123, i anledu. af väckte motioner, ang;de dels befrielse för i hofrätten uteblifveu svarande part
Den 21 Maj. 629 från skyldighet att lösa rättens dom eller utslag, dels ock förklaring af 24 cap. 7 § Rätteg.b:n. Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från V;iIloll. BorgareSt. af d. 20 och från Ilederv. BondeSt. af d. 1!) och 20 dennes.
Upplästes till justering ett sålydande prot.utdr. för denna dag: ”Remitterades till LagUtsk. en denna dag af Frih.
Tersmeden, Willi.
Fredrik, väckt motion, att den vid innevar. riksdag heslutade förändring af lagens stadganden om giftorätt och arfsrätt ej må, hvad giftorätten angår, tillämpas i frågor om redan ingångne äktenskap; tillika med 2:ne i afseende på denna motion afgifne yttranden.”
Hr von Hartmansdorff, Äng,: Prot.utdr. lydde: ”tillika med 2:ne dervid afgifna yttranden”.
Jag kommer ej ihåg huru många de voro.
Men då det vanliga uttrycket plägar vara, alt de i ämnet afgifna yttranden åtfölja; så anhåller jag att samma ordalag nu äfven måtte begagnas.
Ridd.sccret. upplyste, alt, innan den ifrågavar. remissen heslöts, endast 2:ne yttranden i afseende på Frih.
Tcrsmedens motion blifvit afgifne, nemi. ett af Hr von Hartmansdorff och ett annat af H. Ex. Hr Gr, Björnstjerna, samt hemställde huruvida, vid sådant förhållande, någon förändring af det uppläste prot.utdr. erfordrades.
Hr von Ilar t mans dorff:
Jag påminner mig, att vid åtskillige tillfällen hafva yttranden, som i ämnen afgifvits, t. o. m. flere dagar sedan remiss af en motion blifvit beviljad, fått medfölja.
Hvarföre skulle de ieke nu få göra det?
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att när så tillgått, som Hr von Hartmansdorff nu omnämnt, hade det alltid skett på begäran af den eller de ledamöter, som yttrat sig i afseende på en förut remitterad motion, samt i följd af derom framställd och af Ståndet bifallen propos.
Då nu Hr von Hartmansdorff i afseende på sitt sednare yttrande gjort en sådan begäran, skulle propos. derom blifva framställd, men till en dylik propos. i afseende på andra efter remissen afgifna yttranden, fann II.
Ex. sig icke hafva anledning, ulan derom af talarne sjelfve framställd begäran.
Jag har visserligen in genting emot om både Hr von Harlmansdorffs och andres yttranden få efterfölja remissen till Utsk., men jag anhåller, det K. o. Ad. ej mätte besluta, det de skola remissen åtfölja, emedan tiden, som åtgår för dessa yttrandens utskrifvande, naturligtvigtvis skulle göra alt den ifrågasatta motionen icke hunne så fort som verderborde komma Utsk. till handa, om de först skola bordläggas.
C30 Den 21 Maj.
Uppå härefter af Ef. Ex..
Hr Gr. o. Land tm, framställd® propos. biföll 15. o. Ad. alt remissen å Frill.
Tersinedens motion linge åtföljas äfven af det yttrande i ämnet, som Hr von Hartmansdorff afgifvit efter det om samma remiss fattade beslut.
Det lill justering uppläste prot.utdr. godkändes, sedan uti slutmeningen, i anledning af det nu fattade beslutet, ordet ”de” blifvit infördt i stället för ordet ”2:ne’V H. R. o.
Ad. åtskildes kl. f«till 10 om aftonen.
In fidem protoeolli, Albert Munck.. - fxf
3> @
CKioo* Thorsclagcn tlcii 22 Maj 1845.
Justerades 8 prot.utdr. för gårdagen..
Företogs till afgörande LagUtsk:s d. 20 och 21 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 122, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Utsk:s betänk.
N:o 87 öfver väckte motioner angtde concurslagstiflningen.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge nödigt att mer än slutet af detta utlåt, blefve uppläst.
Detta utlåtande är nyss utdeladt, så alt jag åtminstone icke hunnit enskildt läsa det igenom.
Jag anhåller derföre, alt det malle blifva offentligen uppläst.
Till följd häraf blef utlåt, i sin helhet uppläst, hvarefter jemväl den vid detsamma fogade reservation af Hr Lagergren upplästes, enlig! derom framställd begäran af Hr von Hartmansdorff, som sedermera yttrade:
Denna reservation har blifvit biträdd af Prosten Odelberg, samt Hrr Eklund och Thorn jemte Riksdagsfullm.
Nils Nilsson från Wermland.
Jag tror, att man borde här antaga Hr Lagergrens förslag.
Bland de många försök, som under denna riksdag blifvit gjorda alt befästa crediten, hafva de flesta misslyckats.
Det nu af Hr Lagergren föreslagna vore visserligen, Den 22 Maj. 631 på siilt lian sjelf yttrat, icke af stort inflytande, men något vore dock vunnet; derföre tillstyrker jag vördsamt R. o. Ad. alt detsamma antaga.
Den förändring uti 48 § coneurslagen, som Hr Lagergren i sin reservation föreslagit, är en återgång till 1798 års concursstadga, i st. f. den som 1818 antogs.
I 1798 års författning fans samma stadgande, som Hr Lagergren nu föreslagit, nemi. alt hvar och en gäldenär, som idkar handel eller annan rörelse, der hufvudbok hålles, och icke gitter med ordentligen förde och år från år afslutade böcker bestyrka riktigheten af sin om boels tillstånd och orsakerne till dess iråkade obestånd gjorde uppgift, skall dömmas såsom vårdslös gäldenär, att slå personligt ansvar.
Detta stadgande uti 1798 års förordning hade sammanhang med bela det dåvarande systemet för coneurslagen, hvilken innehöll, alt gäldenär, som kunde med sina böcker visa, att hans obestånd icke uppkommit genom något hans eget förvållande, skulle vara ifrån skulden fri, icke blott för sin person, utan äfven för den egendom han derefter kunde ärfva eller förvärfva, ifrån allt framtida kraf.
När coneurslagen innehöll ett sådaut stadgande, så var det ganska naturligt att samma lag äfven ålade gäldenären att sjelf visa huru hans obestånd tillkommit.
Concurslagen utgår nu ifrån en helt annan princip, nemi. att, sä vida gäldeuären kan visa, att hans obestånd tillkommit genom olyckor han är fri, endast för sin person, men fortfar att vara skyldig till betalning, så att hans fordringsägare bibehålla rättigheten att kräfva honom.
Under sådana förhållanden har man ansett det vara alldeles oriktigt, alt gäldenär sjelf skall visa att han icke hade varit vällande till obeståndet, för att undgå personligt ansvar.
Man har ansett mera principenligt, alt. lägga bcvisningsskyldigheten i detta fall på borgenären, och förslaget innehåller i detta fall, att om borgenärerne kunna visa alt gäldenären på något sätt vårdslöst sig förhållit, så blir han dömd lill ansvar.
Det stadgande Hr Lagergren föreslagit, kan jag icke linna annat än alldeles stå i strid med lagens syfte, sådan den för närvarande är, och det ger åtminstone mig anledning alt afstyrka ett sådant stadgande.
Hr Lagergren blef, då frågan förra gången i Utsk. förevar, ensam om sin mening, men har den sednare gången fått några ledamöter med sig, ehuru endast af consideration för de motsatta meningar, som iu’ om RiksSun framställdes, d. v. s. icke af egen öfvertygelse om det rätta uti ett sådant stadgande, utan blott för alt gifva vika för dc mångå anmärkn:r, som gjordes emot Utsk:s förslag.
Derjemte förekommer den omständigheten, att i ett land sådant som vårt, der många personer äfven på landet sysselsätta sig med handel, och der förmågan att föra så ordentliga böcker, som bär skulle fordras, är alltför ringa, skulle fordringarne blifva alltför stora och äfventyret alltför stort, om de handlande skulle åläggas att föra sådana böcker, som Hr Lagergren föreslagit.
632 Den 22 Maj.
Med stadgandet, alt ordentliga böcker skulle föras, kan naturligtvis icke förstas annat än att böckerna borde utvisa ställningen, då concurs yppades, men icke huru det tillståndet tillkommit, hvilket är någonting belt annat och vida strängare.
Jag bar talat med åtskilliga handlande i Stockholm och frågat dem, huruvida de finna sig nöjde med den nuvarande lagstiftningen i detta afseende, och de hafva alla försäkrat, att de finna lagen tillräcklig, men medgifva, att densamma mindre' strängt tillämpas, hvilket de sjelfve anse bero, icke på domstolarne, utan på borgenärerne, och komma deraf, att då en handlande gör cession, så äro hans flesta borgenärer andra handlande, hvilka i sådant fall icke vilja vara för stränga emot kamraten, emedan de befara att en annan gång kunna komma i samma belägenhet.
Det kommer följaktligen sällan i fråga att tillämpa den nuvarande coneurslagen i all dess stränghet.
Jag får således tillstyrka R. o.
Ad. att bifalla Utsk:s betänk; så mycket mer som BorgareSt., hvilken saken närmast rörer, har gjort detsamma.
Jag anhåller, att genom Ridd.- secret. få veta huru de öfriga Stånden beslutat, i fall det är kändt.
I anledn. häraf tillkännagaf undertecknad R i d d.s e c r e t., att prot.utdr. i ämnet endast ankommit från Hederv. BondeSt., som bifallit betänk.
N:o 87 och lagt utlåt.
N:o 122 till handlingarne.
Hr von Hartmansdorff: Hr Gunther har egentligen gjort 3:ne invändningar emot antagningen af Hr Lagergrens förslag.
Först har han sagt, att det vore en återgång till 1798 års concurslag.
Deruti finner jag, på de skäl, som Hr Lagergren anfört, alldeles ingen skada.
För det andra säger Hr Gunther, att skrifkunnigheten icke vore så stor hos åtskilige personer i vårt land, att de skulle kunna föra de ordentliga böcker, som enligt Hr Lagergrens förslag fordrades.
Jag tror åter, att skrifkunnigheten är större nu än tillförene, och att hon beständigt tilltager.
Slutligen har Hr Gunther sagt, att lagen väl vore strängare än han tillämpas, men att de handlande hafva öfverseende med hvarandra vid dylika tillfällen, emedan de befara, att sjelfve komma i samma ställning.
Det torde likväl finnas många ibland våra handlande, icke blott köpmän utan äfven andra, som icke ämna göra concurs, och sålunda icke behöfva något undseende.
Fördenskull är det således icke skäl att förkasta Hr Lagergrens förslag, om bifall hvarå jag fortfarande anhåller.
Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle LagUtsk:s betänk.
N:o 87 och utlåt.
Den 22 Maj. 633 II.
Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad. behagade bifalla ifråga var. betänk, oell tillät, med den förändring, att 42 tj i conenrsiagen d. 12 Mars 1830 skulle andras på sätt IIr Lagergren uti sin förevarande utlät, bifogade reservation föreslagit.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå II.
Ex. lillkännagaf, del lian trott sig Buna ali härvid ja öfverrösta! nej.
Föredrogs Const.Utsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
N:o 49, i auledn. af väckte motioner om und. skrifvelse till K. M., ang:de åtgärder för utarbetande af förslag till nationalrepresentationens om bild ning. Fril).
Cederström, Jacob: Utsk. bar icke i grundla gen något enda ord till stöd för sitt bär framställda förslag.
Detta bar jemväl blifvit af reservantcrne anmärkt.
Det oaktadt bär Utsk., för att understödja en slags opinionsyttring, som ligger lill grund för största delen af de vid denna riksdag gjorde förslag till grundlagsförändringar, framkommit med det oting, som nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Jag kallar del oling, emedan det icke innehåller annat än ett tillstyrkande ali begära hos K. M., det K.
M. behagade, på sätt honom lämpligast syntes, låta till näst instundande riksdag bereda ”en ytterligare utveckling” af frågan om nationalrepresentationens ombildning.
Ar således denna fråga utvecklad?
Hvar finnes då denna utveckling?
Om den åter är invecklad, så bör man då taga rätt pä tråden, hvarifrån utvecklingen hemtas kan.
Ar det genom avisorne, som denna utveckling skall ske, är det tidningspressen, som skall bereda opinionen i landet och således skaffa en utveckling deraf?
Ar det genom brochure!’, som K.
M. låter författa på R.
St:s begäran, af en eller annan förslagsmakare till representationens ombildning, som denna ytterligare utveckling skall beredas?
Hvem kan garantera, att någondera af dessa utvägar icke föranleder cn inveckling af ämnet, i stället fiir alt utveckla detsamma?
— För min del skulle jag tro att delta skulle fullkomligt förbistra alla idéer, om det skulle inträffa.
Den enda utvägen alt komma till ett lyckligt slut i afseende på nationalrepresentationens ombildning i Sverige, är ätt låta frågorne i den ordning grundlagen föreskrifver, vid blifvande riksdag bearbetas, och förekomma hos Stånden.
Ifall något förslag blir livi lande vid denna riksdag, så är delen löjlighet alt besluta den ifrågavarande skrifvelsen, och om icke något förslag blir hvilande, är det lika löjligt, ty först vid nästa riksdag kan frågan blifva rikligt utvecklad af ConstUtsk., i följd vare sig af en motion af enskild man eller afUtsk:s egen drift.
Dessa äro de lagliga formerne.
Allt hvad som ligger på sidan derom, är något som passar sig för en enskild representant, men icke för Const.Ulsk.
Så länge vi vilja att lagar skola 10 II. 80 034 D«n 22 Maj. vara gällande i landet, sä länge vi icke önska alt frånkänna oss den rättigheten att lefva under grundlagar, oell således icke vilja, att deras gällande kraft skall upphöra, så måste vi tillse, att de icke blifva förbisedda af representationen sjelf.
Man har fordom befarat, att det vore från Konungamaktens sida, som dessa former skulle snarast förbises, för att vinna en större maktförhöjning.
Nu är det från R.
St:s sida, som man kommer med begäran om att formerne skola förbises, och man förglömmer dervid, att sedan man en gång tillåtit sig att öfverträda formerne, de mest vådliga brytningar kunna inträffa.
Jag tillstyrker ogillande af Coust.Utsk:s mern.
Ehuru jag icke kan gå lika långt som den siste värde talaren uti fördummande af ConstUtsk:s förslag, finner jag likväl, alt detsamma i dess nuvarande skick icke kan bifallas, enär det är deruti föreslaget, att, vare sig att något förslag till representationsförändring
Olifver antaget eller icke vid innevarande riksdag för att till nästkommande riksdag hvila, R.
St. likväl i alla händelser måtte besluta en skrifvelse i ämnet till K. M. Jag tror således för min del, att bifall icke kan äga rum till Const.Utsk:s betänk, utan en sådan förändring af rcdactionen, att skrifvclsen endast kommer att ingå i den händelse något representationsförslag icke blifver hvilande.
Måhända skulle det ock vara nyttigt att göra något tillägg, hvarigenom R.
St:s önskan närmare antyddes, t. ex. eli förklarande, att man önskade erhålla statistiska uppgifter till trycket befordrade och andra upplysningar, som kunde tjena nästkommande R.
St. till ledning i deras arbete; så att det förslag, som af ett då blifvande Const.- Utsk. möjligen kunde uppgöras, blefve hvilande på säkrare grunder och verkliga statistiska uppgifter och icke blott på theoder eller hugskott.
Cederström har anmärkt och en reservant Hr von Hartmansdorff har uti sin reservation sökt utveckla, att en sådan skrifvelse vore olaglig, alt ett förslag i denna riktning icke låg inom gränsen för ett Const.(Jtsk:s i grundlagen bestämda verksamhet.
Jag är af en motsatt öfvertygelse; ty uti skrifvelseu är icke begärt, att ett förslag af K.
M. skall uppgöras, för att på annat sätt, än grundlagen föreskrifver, komma under R.
Sus ompröfvande.
Sådant vore visserligen olagligt, men något sådant har icke af Ulsk. blifvit föreslaget.
Deu reservation, Hr vou Hartmansdorff afgifvit, är så vidlyftig och så detaljerad, alt jag tror mig icke kunna bättre försvara sjelfva saken, än om jag söker lill vederläggande upptaga några af de skäl, som uti reservationen äro anförda.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att han anser det förslag, som Coust.Utsk. framställt, vara hvarken förslag eller icke förslag.
För min del anser jag det vara icke förslag.
Det är en önskan, som K. M'. skulle Hila emellan riksdagarue verkställa, Den 22 Maj. 635 såsom cn ledning för nästkommande R.
St. och såsom en utveckling af en fråga, hvars vigt allmänt, erkännes.
Reservationen innehåller ytterligare, att det skulle vara lika olyckligt som oklokt, att söka framtvinga eller framskynda frågan, då det. allmänna tänkesättet ännu icke hunnit stadga sig derom.
Detta kan icke bestridas; men cn annan sak är del, om det iir olyckligt och oklokt, att göra en frågas lösning möjlig, dä den iir önskad af alla.
Vi hafva sett hvarthän 2 riksdagars Corist.Utsk. har kommit, då de sökt framställa representationsförslag, utan den sakkännedom i åtskilliga förhållanden, som för ändamålet är nödvändig.
Ytterligare frågas del i reservationen: kunna R.
St. tillåta sig att af K.
M. begära förslag, hvilka han icke gör af egen drift?
Derpå tager jag mig friheten att åtminstone för min del svara ja.
Consl.Utsk:s förslag, hvilka i önskningsväg blifvit lill K.
M. framställda och hvilka inom alla RiksStm ofta vunnit bifall, tyckas vara ett tillräckligt bevis derpå.
Det frågas ytterligare, hvartill åtgärden behöfves.
Om del hade visat sig någon sannolikhet för, att det förslag, som af förra eller denna riksdagens Const.Ulsk. blifvit uppgjordt, kunde vinna R.
St:s bifall, då skulle denna fråga visserligen med skäl kunna göras; men nu lärer väl ingen behöfva fråga hvarföre R.
St. behöfva Regeringens mellankomst.
Den behöfves, om icke för annat ändamål, åtminstone för ali förskaffa de upplysningar, som för ett representationsförslags uppgörande äro nödvändige.
Reservanten yttrar vidare, att om K- M. vägrade sitt bifall, så skulle det kunna uttydas såsom en motsägelse emot den förklaring, sorn en af Konungens rådgifvare afgifvij.
St. göra en anhållan i likhet med hvad jag först tog mig friheten framställa, så kan ett afslag bevisa något, som visserligen skulle kunna förundra mig, eller att K.
M. ansåg sådana upplysningar vara öfverflödiga, men det bevisar alldeles icke, alt icke K.