Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle tro, alt om förslaget antoges, så skulle det öppna vägen för s. k. medregenter inom rådkammaren.
För hvarje gäng, som en rådgifvare tyckte, att den åsigt, som han framställde, icke vann gehör, skulle han kunna anse den motsatta meningen vara stridande mot rikets sannskyldiga nytta, och straxt vara färdig att göra de der kraftiga föreslällningarne, hvilka grundlagen endast afser, då Konungens beslut kunde ”oförmodadt” strida mot rikets grundlag eller allmänna lag.
En talare har anmärkt, att alla anmärkn:r, som blifvit gjorda, äfven blifvit vederlagde : jag är icke af samma tanke.
Jag har tagit mig friheten göra den anmärkn. , att om förslaget antoges, så komme att i 9 § införas oklarhet och godtycke, i st. f. klarhet och bestämdhet.
Detta har man äfven medgifvit.
— Men, säger man, conseqvensen mellan den 9 § och den 107 § fordrar detta amendement till den förra.
— Men den 107 § åberopar icke den 9 §?
Då säger man åter: men eftersom den 107 § innehåller ett stadgande, rör:de frågan om rikets sannskyldiga nytta, så bör också finnas i den 9:de ett lagstadgande härom.
Jag frågar, om icke detta må förutsättas, likasom att hvar och en mäste förutsättas vara hederlig karl, för att förvalta Statens högsta embeten.
Utaf början af Gr.
Gyldenstolpes yttrande, trodde jag det skulle bli öfverflödigt för mig att uppstiga, men emot slutet deraf har jag kommit till en motsatt tanka. 9 § föreskrifver bestämdt, att kraftiga föreställningar skola göras, i händelse
Konungens beslut vore upppenbarligen stridande emot rikets grundlag eller allmän lag; man har äfven annorstädes föreskrifvit, alt kraftiga föreställningar skola göras emot beslut, stridande emot rikets sannskyldiga nytta.
Jag skulle tro, att, om man vill hafva någon fullständighet i detta lagstadgande, bör ock det införas i den 9 §, som det nu förevar, förslaget innehåller.
Då en Konungens rådgifvare gör kraftiga föreställningar mot beslut, som strida mot rikets grundlagar eller allmän lag, så är han ock 198 Den 4 September e. m. i och med detsamma fredad från tilltal inför Riksrätt; men här kan han icke, i lagens nuvar. skick, på delta viset freda sig för ett sådant åtal enligt 107 §.
Jag anser det således vara af högsta vigt för Konungens rådgifvare, att få denna förändrig in i denna 9 §; ty inflyttas de ifrågaställde orden, och § derefter åtlydes, nemi. att kraftiga föreställningar göras äfven mot ett beslut, som kan vara stridande emot rikets sannskyldiga nytta; sä kunna de icke eller föreslås till entledigande enl. 107 §.
Det är detta, som felar i lagen, och jag skulle derföre tro det vara nödvändigt att bifalla förslaget, så framt man önskar bestämdhet.
Man lägger så mycket vigt på den föreslagna förändringen, under förklarande, att den icke innebure någon förändring.
Det skulle vara märkligt nog, om så vore förhållandet; men jag tror likväl, att om man rätt besinnar den 100 §, sä skall man finna, att det nu gjorde förslaget, om det antoges, kommc att medföra högst betydliga förändringar.
Det komme att under domarens pröfning lägga frågan, huruvida Konungens rådgifvare vid deras rådslag underlåtit att göra fullkomligt kraftiga föreställningar vid sådana beslut, som Const.Ulsk. vid granskningen af Statsrådsprot:n kunna anse vara stridande mot rikets sannskyldiga nytta.
106 § innehåller nemi.: ”Finnér Utsk. af dessa prot., att någon Statsrådets ledamot etc. uppenbarligen handlat emot rikets grundlag eller allmän lag”. — 9 §, om förslaget antoges, skulle komma att lyda: ”Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot rikets grundlag eller allmän lag, eller rikets sannskyldiga nytta (således ett nytt åliggande), åligge det då Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra”.
Denna §, sådan den skulle komma att lyda, innefattar ett bestämdt åliggande för Konungens Statsråd att göra kraftiga föreställningar, i sådan händelse alt beslutet vore stridande mot rikets sannskyldiga nytta.
Underlåtandet af en sådan föreställning vore således ett öfverträdande af rikets grundlag, alltså utgöra föremål för Riksrätts behandling, och Riksrätten följaktligen bli den domstol, som skulle pröfva en sådan fråga, och hade dervid ingen annan ledning, än Const.Utsk:s gifna omdöme, utan att derjemte kunna taga i betraktande, under hvilka förhållanden beslutet blifvit fattadt.
En värd talare har trott, att om det ifrågaställa tillägget gjordes i den 9 §, och Konungens rådgifvare iakttoge det blifvande stadgandet, d. v. s. gjorde kraftiga föreställningar, då ett Konungens beslut vore stridande emot rikets sannskyldiga nytta; så skulle de derigenom undgå allt ansvar efter 107 §.
Jag kan ingalunda ingå pä denna sats, ty Statsråden måste väl i alla fall vara ansvarige för sina rådslag innan Konungens beslut fattades.
Det kan hända, att de gifva rådslag, som strida emot rikets sannskyldiga nytta.
Om de gifva ett sådant rådslag, då äro de ansvarige efter 107 §, och det har intet sammanhang med de der kraftiga föreslällningarne, hvilka endast
Den 4 September e. m. 199 komma i fråga sedan Konungen fattat sitt beslut.
För alla de rådslag, som Statsråden afgifva innan Konungen beslut fattat, blifva de ansvarige antingen efter 106 eller 107 §§, utan afseende på om tillägget af de omnämnda orden göres i den 9 § eller icke.
Här är endast fråga om, huruvida det skall blifva en skyldighet för dem att göra föreställningar hvarje gång, som de tycka, att det fattade beslutet är stridande mot rikets sannskyldiga nytta.
Nu kan det hända, att en rådgifvare finnes, som är så samvetsgrann, att han anser en utgift af några få riksdaler vara stridande emot rikets sannskyldiga nytta.
Deruti kan hafva rätt så till vida, att hvarje skilling, som bespares statsverket, är en vinst för detsamma; och om detta tillägg göres, skulle lian, på grund af den blifvande §, hvarje gång han ansåge utgiften icke vara sannskyldigt nyttig för riket, d. v. s. nödig för dess sannskyldiga nytta, dere mot göra en sådan der kraftig föreställning.
Med kraftiga föreställningar måtte man väl afse de tillfällen, då kraft behöfves.
Detta har grundlagen äfven antagit, då deri stadgas, att endast vid de tillfällen, när Konungens beslut, emot all förmodan, vore stridande emot allmän lag eller grundlagen, kraftiga föreställningar böra göras.
Ar det åter fråga om att öppna en väg för kraftiga föreställningars framställande äfven i de minsta småsaker, då anser jag förslaget onödigt.
Ganska många ropade på propos.
Frih. Cederström, Thure Fredr:
Det förevar, ämnet är af föreg, talare så fullständigt debatteradt, att jag anser mig kunna vara ganska kort, och ber blott att få förklara, alt då jag, likasom Frih.
Hamilton, är en vän deraf, att den constitutionella ansvarigheten måtte blifva en verklighet och icke blott finnas på papperet, så tillstyrker jag, att den nu föreslagna redactionen af 9 § måtte antagas.
Jag kan icke med en viss värd talare finna, att rådgifvarnes pligt att göra kraftiga föreställningar endast inträder, då beslut fattas, som strida mot allmän lag eller grundlag; ty, efter mitt förmenande, är det en rådgifvares ovillkorliga pligt, att vid hvarje tillfälle, då fråga kan uppstå, att Konungen skulle fatta ett beslut, som vore stridande mot rikets sannskyldiga nytta, deremot göra kraftiga föreställningar, och att den rådgifvare, som funnit, att ett
Konungens beslut vore stridande emot rikets sannskyldiga nytta, men underlåtit att deremot göra kraftiga föreställningar, illa motsvarat fordringarne af det honom anförtrodda vigtiga embetet.
På denna grund, och då jag anser, att den 9 §, som bestämmer de skyldigheter, hvilka åligga Statsrådets ledamöter, bör sättas i öfverensstämmelse med 106 och 107 §§, som handla om straffpåföljd för den Statsrådets ledamot, som underlåtit att fullgöra något af de åligganden, som äro med detta vigtiga embete förenade, bland hvilka åligganden uti 107 § jemväl omförmäles skyldighet att i rådslagen iakttaga rikets sannskyldiga nytta; får jag på det högsta förena mig med dem, som talat för bifall till förstaget.
Icke för att ytterligare 200 Den 4 SeptcraLer e. m. förlänga en discussion, som så länge sysselsatt R. o. Ad., utan endast för alt förena mig med Gr.
Gyldenstolpe, liar jag begärt ordet.
Derjemte får jag hemställa, om icke med de grundlagsstadganden, som nu finnas, äfven utan att den nu föreslagna förändringen tillkommer, antalet af anklagelser och anmärkmr mot Konungens rådgifvare varit tillräckligt stort vid den sistförflutna riksdagen.
Jag tror icke, att en god och ändamålsenlig förvaltning kan vinnas genom blotta stadganden på papperet.
Boksta fven dödar — andan gifver lif.
Jag har ansett mig skyldig alt, i anledn. af talarens näst före den siste yttrande, upplysa, att de der kraftiga föreställningarne, som skulle, blifva en följd af 9 §:s ändring till så kallad öfverensstämmelse med 106 och 107 §§, redan finnes i elen 38 §, deri rättigheten att vägra contrasignation å bestut, som vore mot Reg.F. stridande, tillägges den föredragande, och hvarigenom ett skadligt beslut sålunda lilifver utan påföljd.
Sedan härefter öfverläggningen af R. o. Ad. ansetts slutad, framställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, propos. till antaganele af ifrågavar. förslag till grundlagsförändring.
Ropades ganska starka ja och nej, hvarjemte votering begärdes.
Upplästes till justering och godkändes föjande voteringspropos.:
Den som antager det i 4:de punkten af Const.Utsk. mern.
N:o 3 anmälda, sedan sista riksdag hvilande förslag till ändring af 9 §.
Reg.F., voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, blifver berörde grundlagsförslag af R. o. Ad. förkastadt.
Efter voteringens slut, befunnos röstcrne hafva utfallit, som följer: Ja — 49.
Nej — 130. 5:fe punkten.
Förslag till ändrad redaction i fråga om Statsradsledamöters åliggande, alt till prot. sig yttra.
Regeringsformen. § 9- Sista perioden: — — — Den närvar, ledamot, som icke till prot. anfört särskild afstyrkande mening, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta.
Så som grundlagens stadgande nu lyder, eller att ”den, som ej särskild mening till prot. anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta”, innebär det ingenting annat än en rättmätig for - Deli 4 September e. m. 201 fordran, ali ingen Konungens rådgifvare må kunna genom sitt stillatigande undandraga sig ansvar.
Sådant förekommes, derigenom att när han tiger, anses lian hafva styrkt Konungen lill det beslut, Han fattat.
Detta är också, efter min förmening, så tillräckligt, att grundlagens bud ieke bör sträcka sig längre.
Nu bar man deremot föreslagit, att tillägga ordet ”ttfstyrkande".
Det skulle således nu komma att liela, att den, som icke anfört särskild a/styrkande mening, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta.
En livar, som varit tillstädes vid vigtigare öfverläggningar, vet naturligtvis, att derunder yppa sig icke blott tvenne meningar, så att t. ex. alla rådgifvarne instämma i en och Konungen i den motsatta, utan det händer, att flere meningar yttras, ja hvarje medlem af Statsrådet kan hafva sin särskilda.
Det är sålunda icke pä förhand gifvet, hvilken mening Konungen möjligen antager, eller om lian ens antager någon.
Det kunde ju hända, att lian vidtoge ett beslut, som ingen af rådgifvarne i sin helhet tillstyrkt.
Skulle de då vara skyldige att framställa deras meningar annorlunda än de sjelfva vilja?
Eller skulle hvar oell en vid slutet af sin mening nödgas tillägga; detta är min mening oell jag afstyrker antagandet af någon annan, än den jag i min vishet framställt?
Om icke dessa ord bestämdt uttalas, sä innefattas de ju ändock derunder?
Det är efter mitt förmenande alldeles olämpligt alt göra det föreslagna tillägget.
Sådan grundlagen nu är, synes hon mig tillräcklig, och jag tillstyrker R. o. Ad. att ogilla förslaget, såsom icke blott onödigt och onyttigt, utan äfven olämpligt.
Jag instämmer med den värde ledamoten i afstyrkande af lagförslaget, sä mycket hellre, som det endast skulle tjena till att öka vidlyftigheten af Statsrådets prot., utan det ringaste gagn.
De af RiksStms medlemmar, som varit ledamöter af Const.Utsk., veta allt för väl huru vidlyftiga dessa prot. äro genom mångfalden af de mål, som i Konungens Conselj förekomma.
Om nu hvarje
Statsrådsledamot absolut skulle säga sin mening vid hvarje inom Conselj förekommande ärende, och Const.Utsk. nödgas genomläsa alla prot., så kan jag tryggt påstå, att en vanlig riksdagslängd dertill icke skulle förslå.
Jag har sjelf flera gånger varit ledamot af Const.Utsk., och vet ganska väl hvad det vill säga att genomläsa Statsrådets prot., sä korta de 1111 än äro, såsom oftast endast innefattande den föredragandes mening, ty de som tegat, anses hafva instämt.
Det är rent af ett oförstånd, som ligger till grund för detta förslag, och jag begär propos. till afslag derå.
Ifrågavar. förslag till ändring af sista perioden i 9 § Reg.- F. blef af R. 0.
Ad. förkastadt.
Upplästes ankomna prot.utdr. från de öfriga RiksSt-.n, nemi. från PresteSt. af d. 24, 26, 28, 29 och 31, från BorgareSl. af d. 24, 25, 26, 28, 29 och 31, samt från BondeSt. af d. 20, 22, 2 II. 26 202 Den 5 September. 24, 26 och 28 sisth Aug., hvarjemte föredrogs en från BorgarcSl.
Medstånden comraunicerad och till Bevilln.Utsk. remitterad motion af Hr J. von Koch, ang:de förändring af 33, 34 och 35 §§ af bevilln.-stadgan.
Lades till handlingarne. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 10 e. m.
Tliorstlagcn den 5 September 1844.
Hr von Hartmansdorff, Äng., hade inlemnat följande reservation emot R. o. Ad:s beslut, om communicalion med öfriga RiksStm af Gr. Frölichs, David, i gårdagens förmiddagsplenum föredragna motion:
Frölichs molion hörer lill de anföranden, sorn, enligt 52 § Riksd.Ordn., böra de öfriga Stånden meddelas.
Sådana äro endast de motioner, som äro af egenskap att böra till något 11.
St:s Utsk. remitteras.
Till dem kan Gr.
Frölichs motion icke räknas, sedan hon blifvit förkastad; ty blott för dem, som ännu äro vid lif, kan remiss komma i fråga.
Det synes alltså innebära en motsägelse all till andra Stånds handläggning öfverlemna en motion, med hvilken man sjelf vidtagit förkastelsens definitiva åtgärd.
Sedan R. o. Ad. bifallit, att delta anförande linge, tillika med Gr.
Frölichs motion, öfverlemnas till Medstånden, blef prot.utdr. om R. o. Ad:s i anledn. af berörde motion fattade beslut till justering uppläst och godkändt.
Då nu pleniprot. för d. 25 sisth Aug. förekom till justering, anmäle sig Hr von Hartmansdorff, Aug., soia uppläste följande:
Jag får nu äran inlemna den uppgift på de registratur, det vill säga copieböcker af utgångna K. bref och andra skrifvelse!', som lill K.
Riksarchivet äro oafiemnade, hvilken jag omnämnde i min motion af d. 25 sisth Aug. ang:de dessa handlingars fullständigande.
Följande registraturer äro till K.
Riksarchivet oafiemnade: ifrån Justitie-revisionen från och med år 1832, — Juslitie-cancellersembelet — — 1831, Den 5 September. 203 ifrån Utrikesdepartementet från oell med år 1816, — Landtförsvarsdepartementet — — 1790, — Civildepartementet — — 1813, — Financedepartementet — — 1786, — Ecclesiastikdepartementet för åren 1809—1832, samt dessutom från och med år 1836, — f. d. K.
Cancellistyrelsen — — 1827.
Vid ofvanstående uppgift må anmärkas, alt Utrikes Expeditionens registratur 1810—1815 äro blott concept-registratur.
Stockholm och K. Riksarchivet d. 24 Aug. 1844. N. W.
F o r s s 1 u n d. Förste ExpeditionsSecreterare och Actuarie.
Registratur felas alltså från Justi!ie-revisionen för •.
Justitie-cancellersembetet ...... 13 „
Utrikesdepartementet 28 „
Landtförsvarsdepartementet 64 „ Civildepartementet 32 ,.
Ecclesiastikdepartementet F. d. K.
Cancellistyrelsen 7 „ alltså oaflemnade registratur för 188 år, samt 6 års registratur för f. d. Utrikes Expeditionen, aflemnade endast i concept.
Om registraturet för flera af dessa år än (innes och är collationeradt, samt inbundet, fastän oaflemnadt; så torde, om undersökning anställes, dock så mycket finnas ogjordt, att den af mig föreslagna summan visserligen behöfves.
Pleniprot. för d. 25, 26 och 27 nasti.
Aug. blefvo derefter uppläste lill justering och godkände.
Fortsattes pröfningen af de sedan sista riksdag hvilande och af Const.Utsk., uti dess d. 24 och 27 sisth Aug. på bordet lagda mern.
N:o 3, uppgifna förslag lill grundlagsändringar.
Jag anhåller vördsamligen, alt Hr Gr. o.
Landtm., innan discussionen börjar, måtte anmoda Ridd.Secret. alt upplysa, huru de andra Stånden afgjort den fråga, som nu skulle föredragas, i händelse prot.uldr. från dem lill Ridd.cancelliet ankommit, samt att detsamma måtte iakttagas vid föredragning af de öfriga frågorna, som innehållas uti delta Const.Utsk:s betänk.
Jag tror, alt detta möjligen kan förkorta discussionen uti en eller annan fråga.
I anledn. af denna begäran lillkännagaf II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att endast från BorgareSt. prot.uldr. i ämnet ankommit, men att från PresteSt. erhållits en uppgift, huru derstädes hvarje punkt i Const.Utsk:s mern. blifvit afgjord, och denna uppgift, enligt hvad undertecknad t. f. Ridd.Secret. hade anmält, blifvit af Secret. i PresteSt. collalionerad och riktig befunnen.
H. Ex. var derföre i tillfälle och ville vid hvarje punkt tillkännagifva, huru 204 Den 5 September.
Preste- oell BorgareSbn beslutat, men i afseende på BondeSt:s beslut var ingen säker uppgift att tillgå. 6:te punkten.
Förslag till stadgande emot titlars utdelande. lie ger i n g sJo r m e n. § 28.
Konungen äger —•
— — Evangeliska läran.
Titlar ulan medföljande embete elter tjenst, eller med högre värdighet än den inneha/vande embete eller tjenst medför, må ej förlänas.
Departementschef — — — under Departementet höra.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, alt denna punkt, enligt de ankomne underrättelserue, blifvit bifallen af säväl 1’restesom BorgareSt.
Emot den nu föreslagna grundlagsförändringen anhåller jag att få framställa några anniärkmr.
Titlar, utan åtföljande embete eller tjenst, kunna, enligt min tanka, betraktas ur 2:ne synpunkter.
Antingen mäste man anse deni såsom en småsak, såsom rent af ett ingenting.
Betraktar man dem ur denna synpunkt, så skulle jag tro, att det hr orätt att betaga Konungen den rättighet, Ilan för närvar, äger, att förbinda sig personer af förtjenst genom att gifva dem ingenting.
Om man deremot betraktar titlar så sorn hade de verkligen något värde, hvilket de liesta troligen ännu göra, emedan grundlagsförändringen eljest troligen icke blifvit föreslagen, så bör den ifrågavar. förändringen icke eller antagas, helst med afseende å det missförhållande i rang tjensler emellan, som för närvar, enligt rangordningen äger rum.
Jag vill endast anföra såsom exempel landssekreterare- och landskamercrarebefallningarne, hvilka för närvar, blott hafva underlieutcnants rang.
Dessa embeten äro lika vigliga som t. ex. rådsembetena i collegierna.
Nu är fallet, att en landskamererare eller landssecreterare, som har skött sin tjenst oklanderligt, ja till och med väl under 30 ä 40 år, likväl blott bar underlieutcnants rang, under det hans son eller dotterson, som under tiden kan hafva blifvit råd i ett collegium, har rang af öfverslelieutenant.
Då tyckes det väl icke vara obilligt, att denna Landskamererare eller Landssecreterare, genom att få en råd- eller lagmanslitel, erhåller samma rang, som hans son eller dotterson redan förvärfva!.
Jag röstar emot detta förslag, likväl synnerligast derföre alt det åsyftar en inskränkning i Konungamakten.
Det är nemi. ett kungligt prerogativ att utdela titlar, och jag kan icke gilla, att man söker på allt sätt att äta och gnaga pä Konungamakten och derigenom inskränka den, hvilket tydligen är meningen med flera af dessa förslag till grundlagsförändringar.
Den sak, som nu är i fråga, nemi. titelsjukan, hvarunder Svenska folket så länge har laborerat, finner jag svår att med allvarsamhet behandla; ty den är i sig sjelf så löjlig, att man har svårt att ur minnet kunna bortjaga fablerna om det flitiga, långörigä arbetsdjuret, som ville Den 5 September.
205 gifva sig ett högre anseende genom påklädandet af ett lejons hud, och om den simpla fågeln, jag tror en kråka, som ville yfvas med lanta fjädrar af en påfågel.
Jag vill likväl bjuda till alt hålla mig vid en allvarsammare åsigt af saken.
För det första finnes det icke i grundlagen något medgifvande åt Konungamakten om dylika karakterers utdelande; ty der slår blott, att ”Konungen äger att i Statsrådet utnämna och befordra infödde Svenska män till alla de embeten oell tjenstår inom riket”, etc.
Der står intet ord om fullmakter utan embeten.
Det var för några riksdagar sedan mycken tvist om, huruvida icke allt var tillåtet, sorn uti grundlagen cj var bestämdt förbjudet; men efter mångfaldiga discussioner derom, tycktes man komma öfverens derom, att ingenting var tillåtet, sorn icke var bestämdt nttaladt, och ingenting förbjudet, utom det som var bestämdt förbjudet, samt att, örn tvekan i något fall uppstod, till följd af grundlagens ofullkomlighet, en sådan lucka borde fyllas genom en på laglig väg tillkommen lagförklaring; och det är just en sådan lucka, som sista riksdagens Const.- Ulsk. här tyckes hafva bjudit lill alt fylla.
För att sluta af de fä titlar, sorn i denna Konungs tid hafva blifvit på det sättet bortgifna, skulle man tro, alt det borde vara välkommet för K. M., för ali kunna afvisa dem som hungra och törsta efter dessa titlar.
För öfrigt hade jag länge trott, att saken skulle kunna hjelpas genom den åtgärd, som för några är sedan vidtogs, nemi. att beskatta denna fåfänga.
Men jag har af erfarenheten lärt, att detta icke hjelper.
Dessa titelsjuke skatta sig luisfallige, snarare än de inse sin narraktighet.
Detta äger icke så mycket rum här i hufvudstaden, hvarest man har någorlunda lärt sig att bedomina menniskorna efter deras verkliga värde, men icke efter rocken ; men i landsorten står det värre till; och det skulle icke vara utan intresse, om Just.Statsminislern kunde uppgöra en calcul, huru många som blifvit ruinerade genom sådana titlar.
Men icke nog dermed, mången har äfven blifvit bedragare, just derföre alt han trott sig böra lefva efter den högre värdighet, som han på det sättet har åtkommit.
I landsorterna tror man ofta, alt i Slockholm allting kan fäs för penningar, och jag vet bestämdt ett exempel af en länsman, hvilken vände sig till en person här, som icke ägde något inflytande, med begäran, att han, mot hederlig betalning, ville skaffa honom litel af expeditionskronofogde.
När nu en person vänder sig lill en dylik commissionär, så nämner denne saken för vederb., men behåller penningarne sjelf.
Följden blir, att den tanken utsprides, att i Stockholm allting är falt för penningar.
Många förut aktningsvärda män hafva, dels genom utgifter till bedrägliga ombud, för titlars erhållande, och dels genom den öfverflödigare lefnad, hvartill de genom den inbillade upphöjelsen trott sig förbundne, blifvit ruinerade och slutat med att bedraga sina creditorcr; så att det gått med dem, som poeten yttrat i en gammal visa:
Hvad man ej är, man synas vill, Och derför nödgas man bedraga.
Och det så mycket mer, som sjelfva titeln var ett slags bedrägeri, enär man nemi, derigenom ville inbilla allmänheten, alt man vore 206
Den 5 September. mer, fin man verkligen är.
Om man nu upphörde att utdela sädana titlar, sä skulle inom ]() är saken blifva reducerad lill sitt verkliga förhällande, och dä stöde hvar och en pä den punkt, hvarpå man borde stå, med ett sant förhållande sinsemellan.
Det är med titlar likasom ville en menniska skryta med högre förmögenhet, derigenom att lian räknade i riksgälds dä andra räkna i banco.
Men här i Stockholm tror jag, att man t. ex. sätter mera värde på en grosshandlande i banco, än ett commerceråd i riksgäld.
Jag kan derföre icke annat än glädja mig åt, att denna motion blifvit väckt, och smickrar mig med det hopp, att R. o. Ad. skall täckas antaga förslaget.
Man kan visserligen göra en och annan invändning deremot, t. ex. då K.
M. skulle lill främmande
Imf afsända en diplomatisk person, måste denna hafva cn viss högre värdighet, för att kunna en camarade umgås med andra hofs sändebud; och jag vet allt för väl, att sjelfva Gustaf II Adolph bade med al! sin makt svårt att upprätthålla Hugo Grolii diplomatiska anseende vid conferenserna i Tyskla nd, och jag tror att Axel Oxenstjerna bade samma svårighet för Adler Salvius.
Men det finnas andra titlar, som K.