Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag skulle dervid kunna påminna, 'att allt det förderf, som ådrages den enskilte medborgaren, äfven drabbar det allmänna, emedan icke annat allmänt väl gifves, än summan af det enskilta; men när en skräckbild hänfört opinionen, äger man sällan lugn nog att behjerta enskilta interessen, huru stora, och med det allmänna nära sammanhängande, de än må vara.
Jag vill derföre inskränka mig till sjelfva saken allena.
Hafva, lika med den lastade tillgången af Bränvin, missbruken af dess njutande dessa sednare åren verkeligen tilltagit?
Om icke hvarje lugn undersökning af verkeliga förhållandet visade just motsatsen, ja, att den icke långt aflägsna tid, då man ofredades af druckna personer på allmänna vägar och gator, då krogarna voro ställen för oljud och slagsmål, är nästan alldeles förbi; skulle den minsta verlds- och mennisko-kännedom vara tillräckelig, för att visa, det man i sjelfva vinländerna öfverlastar sig minst, och ätt endast en tilltagande upplysning och allallmännare odling, följder af välmåga och trefnad, samt goda uppfostrings- och admi - Den4Jun'*f-rn- i5i nistrations-anstalter, och en vaksam styrelse, rnen ingalunda brist på Bränvin, förmå inverka på sedligheten, i och med detsamma och i den mån de förbättra det allmänna välståndet.
Men kan också tillgången af Bränvin, genom inskränkning i Bränningsrättigheten, verkeligen förminskas?
Mina Herrar, jag har dervid blott en enda upplysning att meddela, som är, att man i denna stund, då Bränvin föryttras till ett lägre pris, än hvad det kostar att frambringa, likväl söker insmyga sådant utrikes ifrån; — och hvad är det, sorn icke lyckas på denna väg?
Att genom inskränkning i BränvinsBränningeii beröfva Landtmannen den förtjenst, han af densamma kan erhålla, och hvad mera är, utväg till Ladugårdens underhåll och förökande, samt till ett utvidgadt jordbruk öfverhufvud, är således, att åt en förment vinst af sedlighet göra ett offer af sjelfva vår grundnäring, Jordbruket; och allt detta tili förmån för en legion af lurendrejare, och deras handtlangare, hvilkas tillvarelse demoraliserar Nationen, långt mer, än de beklagansvärda varelser, som icke kunna lefva utan Bränvin.
Kan för öfrigt den sig nu kallande allmänna opinionen emot de större Bränneiierna, såsom medel till ett omåtteligare bruk af Bränvin, verkligen äga bestånd inför en allvarsammare pröfning?
Jag svarar härpå med full öfvertygelse ett bestämdt Nej. — Den 4 J u n i i f. in.
Så länge Bränvinsbränningen finnes lönande, skall den allt iner och mer utbreda sig, och detta mycket hastigare och lättare, just genom det oräkneliga antal små Brännerier, hvars kringspridande till alla landsändar, denna opinion nu så ynnestfullt gynnar, för att, då frukterna af den lättade tillgången å den förstörande drycken, genom dess tillverkning i snart sagdt hvarje koja, hinna deras rigtiga utveckling, säkerligen i en kommande tid, liknande en af de Egyptiska landsplågorna, fördömmas och förbannas.
Jag behöfver icke utföra detta flygtiga utkast öfver följderna af den så mycket prisade husbehofsbränningen.
Ingen kan lifli— gare än jag önska, att vara i sin föreställning bedragen, och att det olyckliga tillstånd i landet, som i en framtid skulle utgöra taflans fulländning, aldrig måtte inträffa.
Men låtom oss dock icke i begreppet sammanblanda det moraliska onda med den oeconomiska nödvändigheten att tillverka Bränvin.
Det Probleme, som bör lösas, är i min tanka, endast att genom en högre mea billig och rättvis beskattning om möjligt förminska Bränvinssupandet, och tillika bereda Staten en ökad inkomst af Bränvinsbränningen, utan att, genom onaturliga och ändaraålslösa inskränkningar i tillverkningskonsten, dels förmycket införlifva husbehofsbränningen med deu mindre bemedlade Landtbrukarens lefnadsbehof, dels öfverflytta förtjensten och nyttan af denna handtering för Den 4 J u n i i f. m. 153 Landtbrukets utveckling på de stora Brännerierna, i likhet med hvad som sker i Länder, der man icke finnér räkning vid, att fjettra idogheten och uppfinningsförmågan, utan der tvärtom förbättringar i denna väg jemväl mötas med allmän uppmuntran och belöning.
Hvad är det väl, som dessa sednare åren tillskapat öfverflöd af Spannemål, låga pris på lefnadsmedlen, samt beredt möjlighet att utgöra de beständigt tilltagande Statsbördorna?
Underkastom vilkoren för jordens odlande en lugn pröfning, och vi skola finna, att just den afsättning, som blifvit beredd genom Sädens förvandling till Bränvin, mer än allt annat tillvägabragt nyssnämnde förhållanden.
Genom dessa tankar om Bränvinsbränningen, som blifvit yttrade af upplyste personer i alla länder, hoppas jag likväl ingalunda verka någon förändring i den opinion, som hos oss i närvarande stund fördömmer denna handtering; jag vill blott, genom deras uttalande på detta rum, reservera mig emot en åtgärd, som, efter min öfvertygelse, är, icke blott ändamålslös, utan äfven högst skadlig för landet.
En annan icke mindre vigtig omständighet, vid behandlingen af förevarande ämne, är en på riktiga principer stödd och rättvist fördelad bränvinsbrännings-afgift.
Med all aktning för den esprit, hvarigenom Utskotten göra sig till organ af det allmänna i54 Den 4 Jhnii f. m. tänkesättet, och genom benämning af Fabriksredskap bryter stafven öfver alla i sednare tider gjorda förbättringar i Bränneri-handteringen, bade jag likväl önskat, att Utskotten, vid bedömmande af dessa Redskap, icke blott med ett slags panisk fruktan afsett den enskilta nyttan utaf sådana Apparat, utan ock den allmänna vinsten, som uppkommer deraf, att icke en myckenhet bränsle och arbetskraft m. m. onödigtvis gå förlorade vid ifrågavarande handtering.
Må man beskatta hvarje sådan redskap efter dess verkeliga fördelar för ägaren, men icke öfverdrifva dem genom inbillning, så att mäskvärmaren eller någon annan del af redskapen icke beräknas, då den ensamt står ihop med pannan, till mer än 25 procent, meia då den slår i ett Pistoriskt Verk vida derutöfver.
Ett sådant beskattningssätt är ju stridande både mot sundt förstånd, billighet och alla möjliga mathematiska sanningar; ty det hela kan icke vara större än delarna.
Jag vet ganska väl, att
Personer utan egen erfarenhet i bränvinshandteringen rest omkring och besedt de härintill Idufvudstaden befintlige Pistoriska Brännerierna, samt med klockan i handen trott sig finna, att pannorna afrinna på io minuter.
Jag vet ej hvad resultat man velat draga af dessa forskningar, om eljest något resultat står att draga deraf.
Väl kunna uppgifterna låta väl, Den 4 Junii f. m. i55 men om man ej behandlar ämnet som leksak, torde de icke bestå bättre än om man efter uträknandet af ett ax, som innehöll 80 korn, ville uppskatta bela Sädesfältet till Samma production eller 8o:de kornet.
Hardt vore det, om beskattningen skulle efter så' ytliga grunder uppgöras.
De, som vilja döma efter erfarenheten om tillverkningen vid de Pistoriska verken, tror jag vara pligtige, att qvardröja der bela månader, och ej blott efter få timmars påseende grunda sitt omdöme.
Men likaså öfverdrifna Utskottens föreställningar varit om de eitskilta fördelarna af all slags förbättrad redskap, likaså orättvis och på origtiga begrepp stödd är Utskottens förslag till afgiftens proportionerande emellan de serskilta slagen af redskap, i hvilket afseende
Utskotten genom ovigtig föreställning om sjelfva saken, namngifver och föreslår beskattning på redskap, hvilka, så vidt jag känner, alldeles icke existera.
Jag vill icke trqtta Ridderskapet och Adeln med detailler härom; men erbjuder mig, i händelse af återremiss, till Betänkandets omarbetande, hvarpå jag härmed yrkar, att om förenämnde misstag och deras behöriga rättande meddela Utskotten utförliga upplysningar, och får i sådant afseende äfven åberopa min i Utskotten afgifna reservation.
Hvad jag dock helst ville yrka, vore nuvarande författningars för Bränvinsbränningen orubbade bibehållande, åtminstone i 3:ne år från den nya författnin - Den 4 Junii f. m. gens kungörande, på grund af den allmänt erkända sanning, att hvarje, äfven den obetydligaste förändring'i den ekonomiska lagstiftningen, icke kan undgå, att verka till skada för Näringsidkaren, en påföljd, som. här aldrig skall uteblifva, såframt icke större varsamhet och sakkännedom får råda vid den nya författningens- utarbetande, än, efter hvad det synes, Utskotten hittills förmått utveckla.
Utom de anmärkningar jag nu tagit mig friheten framställa emot Utskottens Betänkande, torde det äfven tillåtas mig, att försöka vederlägga en del af de yttranden, som under denna discussion blifvit fällde.
Till en början får jag vända mig till Friherre Boye, som åtagit sig, att för oss framlägga räkningar, hvilka intyga, att med en 5o kannors Pistorisk panna och tillhörande Apparat, blifvit på året tillverkade till och med 4°>O0° kannor Bränvin, och jag får förklara, att (fastän jag icke vågar laetvifla Friherrens uppgift) kan äfven jag med Bok bestyrka, att med en qo kannors panna af lika beskaffenhet blifvit hos mig, då verket gått oafbrutit hela året om, både nätter och dagar, icke tillverkade mera än 36,ooo kannor.
Vidare vet jag af egen erfarenhet, att, med en enkel go-kannors panna, kunna på 8 månaders bränningstid tillverkas 8 å gooo Den 4 J« n i i f. ra - la nnor.
Jag har ej mera än ett pistoriskt verk och skall nog nu akta mig att skaffa ånig flera.
Jag kan icke med detsamma på lika tid producera mera än ungefär 3:ne gångor mer än hvad med det enkla verket blifvit tillverkadt, eller inalles knapt 24,000 kannor, men vi hotas med sexdubbel afgift.
Det gifves visserligen skäl till skilnad emellan productions-beloppet vid JBrännerierna omkring stora städer och i aflägsna landsorter, emedan man vid de förra har lättare tillgång till skickliga handtverkare, som snart kunna reparera inträffande brister; Friherre Boije har sedermera tracterat oss med anvisning på en i Finland gällande Rysk författning, som han synts framdeles vilja tillämpa i Sverige.
Långt vare från oss elen tankan, ännu mindre farhågan, att någonsin behöfva anlita lagar, som utgå från Kejsaren i Ryssland.
Denna Monark, som äger rättighet att behandla sina Undersåtare godlyckeligt, kan omöjeligen blifva en ledning för våra öfverläggningar.
Jag tror ett sådant förhållande ej vara värdigt Svenska Folket, som är fritt och sjelf lagstiftande.
Våra beslut böra utgå från helt andra grunder.
Vi kunna aldrig tillåta oss att jemnföra oss, med ett land, där godtycket råder.
Resultaten af våra bemödanden böra hvila på en mogen och allvarlig föresats, att vilja det rätta till landets trefnad, och akta oss att taga till exempel ett Despotiskt land, hvilket jag för min del under intet vilkor Den 4 Junii f, m. vill liafva till mönster.
Herr Nordenanckar liar anmärkt, alt det vore orätt förbjuda begagnandet af anie Nittio-kannors pannor, då man med tillstädjande af de Pistoriska verken tillät begagnandet af 3:ne pannor på en gång; om det kallas att bränna med tre pannor, då man liar en mindre öfver elden, en förpanna och en mäsk värmare, så påstår jag, att en enkel go-kannors panna med mäskvärmare utgör 2:ne pannor.
Äfvenledes bar den sistnämnde värde talaren klandrat förpannans storlek, men den måste vara så stor, emedan den eljest genom den starka prässningen skulle springa sönder, då den tillika ^mottager imma, som förvandlar sig till vatten från rectificatorn och till— verknings-pannan.
För öfrigt betyder denna panna ingenting, då den mindre pannan, som står öfver elden, i alla fall icke kan emottaga mera än den kan rymma.
Om jag ej orätt fattat hvad Herr Nordenanckar vidare anförde, tycktes mig, att han omnämnde pistoriska verk, som tillverka 20 gångor mera än de enkla verken.
Jag känner de, som tillverka 4oo gånger mera, än livad som kan afverkas med enkla verk, men härvid får jag erindra, att då maskas ej som vi nu vanligen göra, utan då tager man dricka eller vört dertill, hvilket skulle erfordra större Bryggerier än hos oss finnas, och hvilkas anläggande blefve allt för kostsamt, med den osäkerhet, som vi äga uti författningars bestånd.
Af vårt tillverk
- Den 4 J u n i i f. m. ningssätt blifver säkerligen ingen fara för öfver-productionen.
Herr Tham har sagt, att Utskotten öfverskrida sin rättighet, då de i Betänkandet omtalat beskattningen, och jag skulle instämma deri, om Ekonomiutskottet varit ensamt om Betänkandet, men, då Bevillningsoch EkonomiUtskotten arbetat tillsammans i detta ämne, tror jag, att allt hvad som rör båda Utskottens befattningar bör uttryckas.
Jag tror äfven, alt Herr Tham misstagit sig uti hvad han sagt om Hemmansafgiften.
Min öfvertygelse är, att 8 sk:s afgiften bör borttagas, och hemställes till Herr Tham sjelf om, då vi äga 65,ooo hemman i Riket, denna afgift kan gå till det belopp han omtalat.
Borttager man ej denna skatt, kan den blifva grundskatt lika lätt som Salpelter-afgiften håller på att blifva det.
Herr Hjerta har anmärkt, att Stadsboarne blifvit nu mot förr inskränkte, uti deras rättighet att bränna bränvin, derigenom alt dem icke är tillåtit begagna större pannor än af 5o kannors rymd , och således maximum för Staden vida mindre än för landet.
Om dermed skulle förfaras efter Städernas Privilegier, och ändamålet med den till Städerna donerade jord, så borde de alldeles icke få bränna, men för att vara consequent i mitt ifrande, att bränvinspannorna ej må behöfva omgöras, vill jag ej yrka någon inskränkning för Städerna, utan endast på - Den 4 Lion f. m. stå, att den nu gällande bränvinsförfattningen måtte få fortfara, utan någon inskränkning, eller utvidgning, med undantag af livad beskattningen beträffar.
I öfrigt får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att i de Länder, der bränvinsbränning drifves fabriksmässigt, sker det i Städerne, och ej på landet, som deremot hos oss har fått sig denna näringsgren ensamt till understöd.
Emot Herr Hjertås project, att skatten borde erläggas efter productionen, får jag erinra, att ehuru rigtig i principen, anser jag en sådan åtgärd impracticabel i vårt land.
Helt annat är det i de länder, der man har nära till Embetsmyndigheterna.
Förhållandet är tvertom i Sverige, der man har flera mil till någon tjensteman, hvilket Herr Hjerta äfven tyckes hafva insett, då han föreslagit undersökningars verkställande vid Härads Rätterna, men detta skulle föranleda till ett nytt spion-system, och ej bereda grannsämja, utan grannoenighet.
Hvad jag skulle önska, vore, att man, tilldess en mera allmän handelsfrihet kan etableras, ville hämma den starka införseln af utländskt Bränvin så mycket som möjligt, ty någon annan orsak än tillverkningen inom oss måste finnas till Bränvinets låga pris.
Om man gör en uppsatts på hvad som här brännes, och eftersinnar, att de små pan - Den 4 Junti f. rn.
161 _ pannorna afverka vida mindre än hvad de kunde göra, så torde man kanske finna, att icke så mycket Bränvin här tillverkas, som här supes.
Dessa mina anmärkningar torde få åtfölja den blifvande återremissen.
Det har blifvit anmärkt emot det svar jag förut afgifvit uppå åtskilliga anmärkningar, att återflyttningen till
Domstolarna af domsrätten i fyllerimål allenast skulle falla med sin tyngd på den druckne.
Min anmärkning åsyftade likväl förnämligast de vittnen, som i dylika mål tillkallas.
Den ersättning, som bör tillkomma dem, sedan målet är utredt, försvinner, när den tilltalade förklaras skyldig, men saknar tillgång att gälda böterna.
Jag bör äfven tillägga att jag anser principlöst, alt Executor tillämpar dessa Författningar, då, ehuru ansvaret börjar med ett litet penningebelopp, det likväl slutar med stockstraff och fästning.
Boye har besvarat mitt förra yttrande dermed, att det härledde sig från ett sjukt sinne.
Jag kan icke medge detta, men vill gerna tillstå, att mitt sinne, likasom Herr Friherrens eget, dväljes i en svag och sjuklig kropp.
Detta bar flere gångor vållat abseneer af oss båda från Riddarhuset, och, som jag tyckte mig förmärka, äfven en absence i Friherrens sista yttrande, då han sade, att man måtte kunna citera Ryssland, lika väl som Preussen och Seland. 2J H. 11 Den 4 J u.n i i f. ra.
När den lyckliga dag nalkas, att vi komma att befinna oss till dessa länder i samma förhållande, stall jag med fullkomligt friskt sinne åhöra Herr Friherrens citationer, vare sig från Kamschatka eller Archangel.
Jag är blott skyldig att, i anledning af Friherre Wrangels yttrande, upplysa, att
Friherren missförstod mitt förra anförande, då han trodde, att jag talade om 8 sk.
B:co per hemman och icke per mille.
Nu är denna summa temligen betydlig, då afgiften efter en BevillningsSumma af 2,700,000 R:dr gör 4^,ooo R:dr.
Hvad frågan angår, att en sådan afgift skulle komma att anses som grundskatt, så skulle detsamma med lika skäl vidhäfta alla våra Bevillningar, då denna likasom alla andra måste förnyas vid hvarje Riksdag.
Hvad införseln af utländskt bränvin beträffar , kunde sådant hafva skett den tiden bränvinet var förbudit, eller i högt pris, men nu, då vi nästan undersålt utlänningen med Spannemål, anser jag det icke möjligt.
Friherre Wrangel har trott, att här i landet icke brännes så mycket, som supes.
Jag kan väl icke bedöm ma detta, men andra Talare i början af Riksdagen hafva uppgifvit, att tillverkningen uppgår till 60 Millioner kannor; och jag tror icke, att detta qvantum kan supas af 3 Millioner menniskor, hvaraf hälften tillhöra qvinkönet, och troligen -f:del är vid de år, då bränvin åtminstone aldrig borde få förtäras.
Den 4 Jun i i f. m. 163 Friherre Sprengtporten:
Under erkännande af allt det upplysande för Utskotten i de anmärkningar, som här blifvit gjorda, anser jag mig likväl böra fästa uppmärksamheten derpå, att frågan här icke egentligen arom sjelfva fylleri-författningen, hvilken kommer att i ett särskildt Betänkande afhandlas; samt att Utskottens tillstyrkande härstädes, i afseende på formen, allenast har afseende på begagnande af oloflig brännings-redskap.
Herr af Grubbens, Nils Willielm, hade inlemnat ett så lydande anförande: Yid Sammansatte Bevillnings-, Lag- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, angående Bränvinsbränningen, får jag vördsamt anmärka följande.
Den närvarande medgifne bränvinsbrännings-rättigheten anser jag böra få fortfara, utan inskränkning hvarken genom pannerymdens nedsättning, eller genom tvång å redskapens beskaffenhet.
Orsaken, hvarför jag anser detta böra fortfara, är: att den person, som redan har flere än en go-kannors panna att bränna med, kanske äfven någon har i å 3 brännerier, bör få tillgodonjuta den rätt, att begagna dem, emot erläggande af skatt derföre till Staten, men denna skatt bör enl. mintanka göras så hög, att man sluteligen ser sig sjelf föranlåten att upphöra med för mycket brän 11 * 164 Den 4 Junii f. m. »ande.
Denna skall liar af Utskotten blifnit uppgifven efter pannerymdens mätning, såsom förut varit brukligt, men jag önskade, att Utskotten ville fästa sin uppmärksamhet på, och jemnföra följande af mig uppgifne sätt till beskattningen med det fordom bruklige; om icke mera inkomst för Staten då skulle vinnas, och äfven bran vinsbränningen småningom af sig sjelf minskas.
Då man vet, huru många L:® gröpe en 20, 3o, 60, och go-kannors panna afbränner i dygnet; då man äfven vet, att de Pistoriska Verken kunna afbränna 100 a i/\o L:® gröpe på dygnet, så vågar jag vördsamt föreslå, att en viss summa t. ex. 2 sk. per L:® må erläggas i skatt; om tillika bestämmest 6 å 8 månader om året, då bränvinsbränning tillåtes, blir det ingen svårighet att beräkna den afgift hvar och en under bränningstiden skall betala, t. ex. en 3o-kannors panna afbränner minst 20 L:® gröpe på dygnet, alltså 40 sk. dageligen i skatt, hvilken för 6 månader eller 180 dagar (Söndagarne oberäknade) gör i skatt till staten i5o R:dr B:co.
De Pistoriska Verken ä go-kannors pannrymd skulle altså i skatt erlägga, om man minst antager 100 L:® gröpes afbränning å dygnet, y5o R:dr B:co årligen, då uti Utskottens Betänkande den högsta afgiften är upptagen till 54<> R:dr B:co.
Ingen svårighet kan jag inse uti controllen häraf.
Hvar och en, som vill brän - Den 4 Junii f. m. 165 lia, uppger sig hos Kronofogden i orten, och efter den mängd gröpe han kan afbränna, betalas det.
Den, sorn icke vill bränna, anmäler äfven det, då redskapen bör förseglas.
Äfven det inkast torde göras: att mången bränner af Potatoes eller andra ämnen, men det anser jag ingenting betyda; man må bränna bränvin af hvad som helst, skatten bör lika fullt betalas efter gröpe-lispundens uträkning, som om man endast brände af spannemål.
Dessa tankar önskar jag må medfölja återremissen, hvarom jag vördsamt anhåller.
I sjelfva hufvudfrågan vill jag icke prolongera en debatt, som redan räckt så länge, men tvenne Ledamöter, Herr Tham och Friherre Wrangel hafva yttrat, att fylleriet verkligen aflagit i sednare tider.
Ingen skulle högre än jag önska, att kunna hysa samma öfvertygelse; den har jag likväl icke.
Jag har som Landshöfding i många år haft tillfälle förmärka, att fylleriet snarare till- än aftagit.
Våra arrester och brotten vid de allmänna
Domstolar kunna intyga sanningen häraf.
Jag vill visserligen icke bestrida Ilerrarnes öfvertygelse, och jag hoppas ingen anser mig hafva uppträdt af kittslighet; men jag får säga, att jag anser det öfverfiödiga Bränvinssupandet vara orsaken till det mästa onda i66
Dea 4 Junii f. ra. i landet.
Det har jag aldrig döljt, och jag liar derföre icke eller nu kunnat qväfva den känsla, som förmått mig att deruti nu yttra, hvad jag tänkt och tänker.
Herr Rosenqvist, Fredrik, Leonhard, hade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande: Sedan Bevillnings- Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten begagnat nära fem månaders tid för utarbetande af deras gemensamma Betänkande, som fått namn af ”förändrade föreskrifter om Hus”behofs-Bränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen,” hade man med skäl väntat sig någon ting belt annat, än en slags Bränvins-Cateches; ty annat kan man väl icke kalla det i form af frågor och svar uppstäldta Betänkandet, hvilket i stället att innefatta förslag till förändrade, det vill säga förbättrade, föreskrifter, rätteligen innehåller försämrade föreskrifter, dem man gerna kunnat umbära, och troligen äfven sluppit att se och höra, om Riksdagen slutats, då de i Grundlagen utsatte 4 Biksdagsmånaderne tilländalupit, emedan Ekonomi-Utskottet, som den äran tillkommer, att hafva utarbetat och uppsatt grunderna för Betänkandet, säkerligen icke på den tiden medhunnit få den lilla Catechesen på ellofva blad i octav färdig.
Om man, för ett ögonblick, skulle hålla sig vid uppställningen af Betänkandetj så är Den 4 J u n i i f. ra. 167 äfven den ganska oriktig och stridande mot all ordning och skick, då bland 71 särskildte Motionärers yttranden och förslager icke ett enda blifvit upptaget, besvaradt, godkändt eller vederlagdt.
Denna underlåtenhet må hafva tillkommit antingen föi att bespara något af de fem månaders tid_, som behöfts för arbetets fullbordande, eller ock för det man icke förstått, huru ett Betänkande bör uppställas; så saknas ändock den resumé, hvaraf hvarje Motionärs åsigter eljest kunnat bedömmas; och frågorne så väl som svaren stå således nu endast för Utskottens pluralitets räkning.
Granskar man åter sjelfva hufvudsaken, så förete sig uti dess behandlande sådane misstag och motsägelser, dem man icke behöfver upprepa för att vederlägga; ty Betänkandet har idet fallet gått anmärkningarne i förväg, och innehåller tillräcklige materialier till sin egen vederläggning.
Ämnet betraktadt sådant det är, och icke sådant det af egennytta och den enskildta vinningslystnaden i allmänhet framställes, har egenteligen 2:ne sidor: den Moraliskaj och den Ekonomiska; och fastän det varit både att önska och förmoda, att den förra, såsom den ädlaste och nödvändigaste, skulle utgjort rätta grunden för Utskottens Betänkande, hafva Utskotten likväl litet eller intet fästat uppmärksamheten derpå, utan hållit sig endast vid det Ekonomiska i frå - i 63 Den 4 J u n' * f* ln< gan, och således gjort det till hufvudsak, sora rätteligen är bihang.
Länge och i ett oupphörligt stigande har den klagan låtit höra sig, att genom ett omättligt tillverkande och förtärande af Bränvin, skall den dygdiga, modiga, kraftfulla och storsinta Svenska Nationen omsider nedsjunka till den grad af sedeförderf, uselhet och fattigdom, att Nationen rättnu icke mera är densamma den har varit, och med forntidens Svenskar icke har någonting annat gemensamt, än blotta namnet.