Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej vara af samma tanke utan jag tror, att då man vill antyda fartygets storlek, det är bättre att göra det medelst bestämmande af maschinstyrkan än genom utsättandet af kanonantalet.
Den 8 Juli e. m. 209 Jag tror att den bestämning af maschinstyrkan som Utsk:t gifvit, eller 300 å 350 hästars kraft, är ganska lämplig, och jag får, till stöd härför, åberopa, att den engelska ångfregatten Imperieuse, som f. n. anses vara en mönsterfregatt, är försedd med en ångmaschin af 360 hästars kraft.
Jag tror, att tvifvelsmålet ang:de lämpligheten af den föreslagna maschinstyrkan möjligen härleder sig derifrån, att man icke erinrar sig, att en ångmaschin af 350 nominella hästkrafter effektift kan updrifvas till ett vida högre belopp.
Slutligen har en talare ansett det vara olämpligt att anslå medel till nybyggnad af roddkanonbåtar.
Jag kan ej dela denna åsigt enär jag i allmänhet anser det vara oriktigt att förkasta något som ej blifvit försökt och särskildt är öfvertygad derom, att det finnes en bättre konstruktion för dessa fartyg än den, hvarefter de som vi nu ega äro byggda och inrättade.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag för min del anhålla om bifall till den nu föredragna delen af Utlåt.
Då jag anmälde mig att få ördet, var det endast i afsigt att uti största korthet göra den erinran vid Hr Mannerskantz yttrande som Gr. von Platen sedermera framställt, nemi. att det icke torde löna mödan att återremittera punkten litt. a) blott för att få orden: om 300 å 350 hästars kraft utbytt emot orden: en snabbgående ångfregatt.
Jag har nyligen läst uti en officiell tidskrift, att det icke är så företrädesvis vigtigt, att ångfregatterna äro utomordentligt snabbgående, utan att största vigten ligger derpå, att de i öfrigt äro väl konstruerade.
Då jag infann mig härstädes för att såsom åhörare öfvervara öfverlägguingen ang:de denna HufvudTitel, anade jag nästan, att discussion skulle upstå rörande sjöförsvarets och dess särskilda afdelningars förhållande till landets försvarsväsende i allmänhet, äfvensom dessa afdelningars förhållande sinsemellan.
I samma mån som dessa frågors utredande blifver af tilltagande vigt och betydelse för svenska folket, i samma mån tilltager angelägenheten af att discutera dem inom representationen, emedan de olika åsigternas jemförande vid den mundtliga öfverlägguingen bättre än skriftliga afhandlingar leder till att stadga omdömet i en sak.
Jag tror äfven, att dessa frågor icke kunna discuteras på ett lämpligare ställe än här på Riddarhuset, emedan den största sakkunskapen härom onekligen finnes hos R. o. Ad.
Emellertid är det klart, att formen för StatsUtsk:s Betänk, gjort en discussion öfver sjöförsvaret i allmänhet temligen öfverflödig och jag har icke heller förnummit, att mera än två ledamöter deruti Därmare ingått.
Det anförande, som näst före det sista afgafs, afhörde jag med mycken upmärksamhet; det syntes mig röja en sann fosterländsk anda, och om jag finge såsom riktiga antaga alla de praemisser, som i detta anförande förekommo, skulle jag g*enast antaga konklusionerna, emedan för ett land med Sveriges belägenhet ingenting då vore lämpligare än att inrätta försvarsväsendet på det sätt den värde talaren förordat.
Men då jag, i likhet med största delen af svenska folket, befinner mig i den VII H. 14 210 Den 8 Juli e. m. olyckliga belägenhet att icke förstå dessa frågor i all deras vidd och djup, anhåller jag vördsamt att få till den värde ledamoten framställa den förfrågan, huruvida icke han anser antagligt, att medan vi förskaffa oss 2 å 3 ånglinieskepp, så kan vår motståndare under samma tid förskaffa sig 4 å 6, o. s. v. i samma proporlion.
Den värde talaren har vidare sagt, att om vi för några är sedan hade beviljat de anslag till ÖrlogsFlottan som Regeringen äskade, så hade vi nu, i afseende på vår sjömakt, stått på samma punkt som vår östra granne, och han framkastade äfven den tanken, att vi kunde vara vid godt mod endast vi skaffade oss några fullgoda ånglinieskepp, samt tilläde, att det för oss såsom en folkfattig nation vore vida fördelaktigare att försvara oss med en Flotta, som ej tager i anspråk så manga menniskor som ett landlörsvar.
Jag ber att härvid i all enfaldighet få framställa den frågan, huruvida, i fall man antager att Rysslands finansiella krafter medgifva anskaffandet af en ångflotta, 3 å 4 gånger o större än vår, samt tillika erkänner att för manövrerandet af en AngFlotta fordras mindre sjövant manskap än för manövrerandet af en SegelFlotta, det med något sken af sannolikhet kan antagas, att vår östra granne, som visat sig ega en så riklig tillgång på skickligt befäl, både vid landtnrméen och i fästningarne, icke äfven skulle kunna skaffa sig ett för skötandet af en AngFlotta skickligt befäl?
Det hade varit ganska intressant, att under denna discussion få hörå en eller annan af Gr.
Anckarsvärds anmärkmr besvarad, såsom t. ex. den, att om Kronstadt skulle haft samma belägenhet som Carlskrona, så hade det förra, under kriget med vestmakterne, otvifvelaktigt blifvit intaget och den derstädes stationerade OrlogsFlottan tagen; men besvarandet af denna anmärkn., likasom af flera andra, har alldeles uteblifvit.
Det hade emellertid varit önskligt att få isynnerhet den af mig nu omnämnda frågan besvarad, emedan de, som i tal och skrift ifra för ett starkt yttre sjöförsvar, likväl medgifva, att den egentliga nyttan af att hafva linieskepp bestode deri, att de skulle ligga trygga innanför Carlskrona fästning, under det att den största delen af fiendens Flotta vore sysselsatt med dess blokering.
Jag får dock erkänna, att jag äfven från OrlogsFlottans försvarares sida hört ett icke besvaradt skäl framställas, nemi. det, att oaktadt Ryssland under det sista kriget hade ett ganska stort antal Skärgårdsfartyg, så vågade man ej med dem inlåta sig i strid med de engelska och fransyska linieskeppen.
Jag betraktar mig icke heller såsom hysande en bestämd, förut fattad mening i denna tvistefråga, utan fast hellre såsom en person, hvilken, enär han liar en röst med uti frågors afgörande, vill af öfverläggningen derom lära att sedan draga slutsatser.
De discussiotier, som i dessa ämnen egt rum, måste väl, liksom hvarje annan öfverläggning, der man söker sanning i sak utan bitterhet emot personer, slutligen leda till någon åsigternas sammanjemkning, och i enlighet med denna önskan och tro har jag äfven tagit kännedom af åtskilliga ströskrifter, som utkommit och röra detta ämne, samt deribland en med titel: »Om Flottan och dess beroende af landets allmänna försvarsplan».
Denna skrift, hvars Den 8 Juli e. m. 211 författare jag ej har den äran att känna, har sina förtjenster i stilen och kan möjligen i vår sjölitteratur komma att intaga ett aktadt rum.
Men i afseende å de stats-ekonomiska praemisser, författaren upställer ang:de fördelen af att hafva en stor Örlogsflotta, tillåter jag mig att säga, att de förekomma alltför vådliga och vittnande om oerfarenhet och hugskott, för att kunna gillas.
Såvida ett lands förmåga att försvara sig måste grunda sig på landets egna tillgångar, på dess naturliga näringar m. m., synes det tydligt, att författaren begått ett misstag, då han t. ex. säger, att åkerbruket intager blott ett ringa rum bland våra näringar.
Det torde knapt vara nödigt att åberopa mer för att inse huru pass djupsinnig författaren är i nationalekonomien eller i kännedomen om sitt fädernesland, då eljest olika tankar ej lära finnas derom, att åkerbruket otvifveläktigt är Sveriges förnämsta näring, under det några bland de öfriga icke på långt när förslå för landets eget behof.
Jag vill icke uptaga tiden med en fortsatt granskning af denna skrift, utan slutar denna lilla kritik med att säga, att den icke är utan sin moraliska nytta såsom lemnande en varning att akta sig från att utgå från sådana praemisser eller antaga sådana satser, som äro tagna ur luften och strida mot verkliga förhållandet, ty derigenom kommer man ock till slutsatser, som icke hålla streck.
Samme författare har uttalat den önskan, att våra svenska handelsfartyg borde till större antal besöka de transatlantiska hamnarne och derifrån i forsta hand upköpa och hemföra de produkter vi behöfva i st. f. att hemta dem från Hamburg eller andra närliggande handelsplatser.
Författaren borde likväl veta, att hvarje Stat handlar klokast om det öfverlemnar anskaffandet af dess behof åt den enskildta industrien samt att, om en
Stat söker att genom monopolier eller på något annat sätt inleda den enskildta spekulationsandan på aflägsna vägar, dit den ej sjelf i annat fall sökt sig, så upstår ovilkorligen jemförelsevis en nationalekonomisk förlust för landet.
Att utskicka bevarade fartyg för att utsträcka vår handel till aflägsnare farvatten skulle otvifveläktigt medföra större kostnad än saken förtjenar
Jag nämner detta, emedan satsen om en stor OrlogsFlottas uprätthållande blifvit satt i sammanhang med en annan vid denna Eiksdag väckt motion, som jag anser vara ' af ert nog äfventyrlig art för svenska statskassan, eller den, att Sverige skulle ständigt hålla Örlogsskepp på åtskilliga stationer i och för vår handels skyddande.
Sverige är, om det också gått framåt i välmåga på de sista 20 åren, likväl alltför mycket i behof att använda befintliga tillgångar inom sitt eget land, för att företaga sådana halsbrytande saker, och man kan vid det nyssnämnda förslaget med allt skäl, om någonsin, anmärka att det är bäst att icke flyga högre än vingarna bära.
Jag skulle anse det vara ganska olämpligt att här, såsom under en disputationsakt, ingå i ett utförligt försvar för de åsigter jag tagit mig friheten yttra, isynnerhet inför en församling sådan som denna, inom hvilken förmågan att skilja emellan det rätta och det orätta hos de fleste 212 Den 8 Jnli e. m. möjligen är större än hos mig sjelf.
Men jag nödgas förklara, att de fleste af de yttranden, som här blifvit afgifna emot mitt anfö rande på f. m., synas mig icke ega full tillämplighet på hvad jag andragit.
Jag har yttrat, att jag trodde, att Sveriges krafter, folkets förmåga att bära skatter icke försloge att införa och underhålla ett yttre sjöförsvar, tillräckligt starkt att motsvara vår östra grannes sjömakt, updrifven och omhuldad af en oinskränkt herr skare öfver CO millioner menniskor, en sjömakt, emot hvilken de 8 skepp, som vi inom 15 år efter den af Regeringen föreslagna planen skulle ega, blefve en sådan obetydlighet, att de i min tanke ingalunda kunde upfylla ändamålet med ett yttre sjöförsvar.
Detta har jag yttrat oell detta yttrande har ieke, mig veterligen, blifvit vederlagdt.
Jag hyser ännu samma öfvertygelse, som jag sedan en lång tid tillbaka alltid hyst, nemi. att, om alla de kostnader, som, enligt min fasta öfvertygelse, ändamålslöst blifvit använda på OrlogsFlottan, i stället blifvit nedlagda på vårt landtförsvar och vår SkärgårdsFlotta, hade vårt försvarsverk varit vida fullständigare och bättre ordnadt än nu, och detta mitt påstående har icke heller blifvit vederlagdt.
Jag har vidare yttrat, att jag ansåge tiden vara inne att åtminstone bilda sig ett bestämdt omdöme, på hvilkendera vägen vi borde framgå, och att jag derföre hade trott det vara lämpligt, om StatsUtsk. gifvit R.
St:r en ledning för det omdöme, som måste bildas.
Jag har trott, att det vöre fruktlöst att sträfva efter ernåendet af en stor LinieFlotta och att man i det stället borde anskaffa en med vida mindre kostnader erhållen talrik SkärgårdsFlotta.
Jag förklarar mitt yttrande, att denna Flotta blifvit tillbakasatt, sålunda, att vi, just till följd af vårt fruktlösa sträfvande efter en stor OrlogsFlotta, blifvit urståndsätta att, såsom det vederbordt, upbringa vår SkärgårdsFlotta till behörig storlek.
Om vi för 40 år sedan upgjort och sedermera oafbrutet fullföljt en plan i detta hänseende, så hade vi säkerligen vid inträffandet af 1853 års politiska förvecklingar varit i en vida bättre ställning än vi då voro.
Månne detta mitt yttrande blifvit nöjaktigt besvaradt?
Man har sagt, att Sverige icke borde afstå ifrån att vara en sjömakt.
Om detta låter sig göra, nå väl, gerna för mig.
Jag tror mig ega lika mycken nationell sjelfkänsla som någon annan och säkerligen tryter mig icke det högmod, hvarför vi i detta hänseende förebrås, och jag skulle derföre ganska gerna se, att Sverige, sedan det förlorat -|:delar af sina kuster, ändock kunde bibehålla sig i den ställning det förut intagit, men mitt förnuft säger mig, att detta numera är en omöjlighet, och derföre har jag ansett oss böra öfvergifva ett sträfvande utan mål.
Det är egentligen tvenne hufvudpunkter af Regeringens förslag, vid hvilka jag fästat mig.
För att få den långvariga och säkerligen icke lyckobringande tvisten en gång afgjord, önskade jag erhålla svar på den frågan: tror vår Regering verkligen, att dessa åtta linieskepp äro tillräckliga för vårt försvar?
Skulle under loppet af de .
15 åren de ifrågasatta millionerna icke lemna större nytta om de på annat sätt användes?
Här har blifvit sagdt, att de nya jernångbåtarne lemnat goda resultater.
Om så är, så mycket bättre.
Deii 8 Juli e. m.
213 Jag sjelf har icke varit närvarande vid någon profskjutning, men de underrättelser jag fått äro mig meddelade af personer, som öfvervarit profskjutningarne.
Om det afgifne omdömet icke är riktigt, så är ju ingen skada skedd.
Chefen för SjöFörvaltningen har här upgifvit, att de lernnat goda resultater.
Men M. H. hvad som icke går framåt, det går tillbaka, ty något stillastående finnes icke.
Nu säger jag, att det är ett bevis på stillastående i denna väg, att både de danska och de norrska kanonsluparne skola ega ett afgjordt företräde framför våra, som under långliga tider ej undergått någon förändring.
En sådan underrättelse har åtminstone blifvit mig meddelad och jag har derföre trott mig böra omnämna detta upgifna förhållande.
Jag vill ej länge uptaga tiden utan inskränker mig till att uprepa hvad jag begärt.
Jag har begärt en återremiss af Betänk., för att derigenom kunna från Utsk. erhålla ett bestämdt yttrande, huruvida Utsk. anser vårt sjöförsvar böra byggas på 8 om 15 år tjenstbara linieskepp.
Jag har begärt denna återremiss i hopp om ett bestämt svar på den frågan: hvarföre äro den stora Flottan och SkärgårdsFlottan förenade, då föremålen för deras bestämmelse och verksamhet äro så olika?
Jag har icke begärt återremiss för att få en afprutning å de anslagssummor, hvars beviljande Utsk, tillstyrkt.
Jag har ansett, att Utsk. gått ett slags medelväg och sålunda icke förhindrat den plan i afseende å sjöförsvaret som för de nästföljande 3 åren blifvit framställd; men jag uprepar, att jag finner det vara smärtsamt, att inga stora resultater kunna vinnas under dessa 3 år.
M. H. 3 år äro nu för tiden ganska mycket.
I vår tid framgår nästan allting med hastigheten af en jernvägsträng eller en elektrisk telegraf, om jag får använda liknelser.
Således säger jag, att resultatet af Utsk:s tillstyrkande varit alltför ringa, alltför tarfligt.
Det är för att få denna ärade församling att uttala ett värdigt beslut som jag framställt mina anmärkningar, och det är äfven derföre som jag hos Hr Gr. o. Landtm, förnyar min anhållan om propos. å återremiss.
Jag hade icke ämnat att yttra rnig i denna fråga, men då discussionen blifvit så allmän, må det tillåtas mig att säga några ord.
Med blicken fästad på Sveriges karta kommer man snart på den tanken, att vi äro ämnade att vara en sjömakt.
Det är derföre icke sagdt, att vi äro ämnade att vara den starkaste sjömakten, men vi måste bevaka de stora intressen, som äro oss ålagda.
Det är visserligen sannt, att vi icke kunna komma att mäta vår sjömakt med Englands, Amerikas, Frankrikes och Rysslands, men deremot kunna vi mäta oss med hvarje annan stat af andra ordningen.
Om vi således skulle föreställa oss att vi vore utan en Flotta och att således våra handelsförbindelser vore utan det ringaste skydd i en tid, då man så mycket talar om att befordra handel och näringar, så frågar jag, om det vore klokt att låta en stat af andra klassen trakassera vår handel.
Vi hafva sett huru nyligen några danska krigsfartyg kunde trakassera hela Tysklands handel.
Dessutom, om 214 D en 8 Juli e, m. vi betrakta vära politiska förhållanden, så måste vi väl medgifva, att vår Flotta, om den än ieke kan mäta sig med de största Flottor i verlden, dock eger ett stort värde.
Om vi t. ex. skulle öfverlemna liela vår handels beskydd åt främmande nationer, så skulle vi derigenom ställa oss i ett sådant beroende, att vi skulle hafva svårt att få någon hjelp.
Om vi föreställa oss, att Skandinavien kunde åstadkomma en Flotta af 16 linieskepp, så vore detta ganska mycket.
Den andra frågan skulle vara, huru stor Flottan bör vara.
Till de Hrr, som yrka, att vi skulle sätta lipp en mycket stor Flotta och derigenom upsuga landets resurser, till dem hörer jag visserligen icke, men jag anser, att en Flotta, som står i förhållande till våra finansiella inkomster, är både nyttig oell nödvändig för oss.
Dessutom tror jag att man bör fästa vigt vid ett förhållande, som synes mig vara odisputabelt.
Jag anser nemi., att SkärgårdsFlottan ovilkorligen bör vara skiljd från ÖrlogsFlottan.
Man vet, att om man vill hafva en duglig LinieFlotta, så måste man beräkna befälet uteslutande för densamma, men om LinieFlottans befäl skulle sammanblandas med SkärgårdsFlottans befäl och således sysselsättas med utforskande af sund och grund, så tror jag att man derigenom skadade LinieFlottan, utan att gagna SkärgårdsFlottan.
En talare på e. m. har sagt, att om man hade ett visst antal kanonslupar detacherade i ett sund, så voro de. förlorade.
Gr. von Platen har redan uplyst, att man genom ångkraften kan afhjelpa detta missförhållande oell att
Skärgårdsbåtarne icke äro ämnade för öpna sjön.
Sedermera framträdde ep annan talare, Gr.
Puke, och sade, att man borde öfverlemna dessa frågor åt Regeringens afgörande.
Jag är icke af samma tanke sorn lian, ty jag har under ett ganska ringa antal af år sett, att från Regeringen kommit, den ena gången ett- förslag uteslutande gynnsamt för SkärgårdsFlottan, och den andra gången en plan, företrädesvis befordrande LinieFlottans förkofran.
När Regeringen under en så kort tid afgifvit tvenne så olika förslag, inser jag icke att man kan hafva någon fördel deraf.
Jag slutar mitt andragande med att yrka bifall till K. M:s Propos.
Den af Utsk. föreslagna ångfregatten skulle kosta omkring 1,200,000
Rdr, men ett linieskepp kostar ej mera än 1,500,000 Bdr.
Då linieskeppet, kostar så litet mera men förer mycket flere kanoner, så anser jag, att man ovilkorligen bör laga så, att man först får den stora Flottan färdig, hvarefter man kan vända sig till de mindre fartygen.
Hvad särskildt beträffar StatsUtsk:s Bet. i fråga om detta ärende, så anser jag, att Utsk. bordt taga Hr Liljeliööks motion i sammanhang med denna fråga, ty är det fördelaktigt att särskildta krigsfartyg stationeras för handelns beskydd, så är det lämpligt, att exercisen till dessa fartyg öfverflyttas.
Jag yrkar bifall till K. M:s Prop. i detta fall.
Jag har upfattat det af StatsUtsk. här framställda förslaget sålunda, att Utsk. åsyftat att, jemte några ångkanonslupar, åstadkomma en ångfregatt af möjligen bästa modell.
Den 8 Juli e. m. 215 Oaktadt jag af en aktad talare blifvit motsagd, måsle jag dock fortfarande vara af den tanken, att det då ieke är riktigt att bestämma, vare sig kanonantalet eller hästkraften, emedan man genom en sådan bestämmelse på förhand möjligen kunde förhindras ätt åstadkomma det möjligen bästa man åsyftat.
Jag kan icke inse någon olägenhet, hvarföre man icke skulle kunna lemna så viii det ena som det andra obestämdt.
Man har här citerat exempel af en Ängfregatt i den Engelska Flottan såsom en bland de bästa, som f. n. finnas och som skulle ega ungefärligen samma hästkraft som den här föreslagna ångfregatten skulle få, men jag får härvid erinra, att den omtalade fregatten byggdes redan för 3 å 4
Ar sedan samt att man numera både inom den Engelska och Franska Marinen efterstrafvar att åt fartygen bereda allt större och större förmåga att hastigt röra sig.
Men det är, enligt min öfvertygelse, icke blott vid kanonantalet och hästkraften, som man bör fästa sig, utan jemväl vid kanonernas beskaffenhet, vid deras förmåga att skjuta långt och säkert.
Jag tror således, att K.
M. borde erhålla full frihet att låta bygga och bestycka denna angfregatt såsom honora bäst synes, hvarigenom det blefve en möjlighet att få en riktig, hvad man kallar, mönsterfregatt.
Om vi skola söka att mäta oss med fienden på sjön, så böra vi icke i främsta rummet afse fartygens antal utan fast heldre deras beskaffenhet, så att vår Flotta, om jag så får säga, till sina inre egenskaper blifver den fieudtliga öfverlägsen.
Dessutom är det icke lämpligt att föreskrifva ångmachinens hästkrafter, utan det vore vida lämpligare att, om en föreskrift nödvändigt måste gifvas, bestämma, att fartyget borde göra en viss fart i timmen, t. ex. 11 ä 12 knop.
På grund af hvad jag nu ytterligare anfört, anser jag mig böra vidblifva min förut yttrade åsigt, men som det kunde hända, att kostnaden för en angfregatt af den mest ändamålsenliga konstruktion komme att öfverskrida det af Utsk. tillstyrkta beloppet, eller 1,263,739 lidr, oell jag anar, att man icke bör höja den af Utsk. föreslagna totalsumman, så föreslår jag, att den vid punkten litt. c) utförda summan skulle öfverflyttas och sammanslås med summan vid litt. a), så att denna summa blefve 1,635,552 11 dr, hvarjemte man borde föreskrifva, att af denna summa skulle användas hvad som åtginge till nybyggnad och fullständig komplettering af en snabbgående angfregatt af blista modell samt det öfriga till de i litt.
c. uptagna ändamål.
Hr Liljehöök:
'Sedan disenssionen så länge fortgått, skall jag icke vara vidlyftig, utan blott uptaga några yttranden, som tarfva beriktigande.
Sveriges kanonslupar hafva blifvit förklarade vara de Danska och Norrska underlägsna.
Förhållandet är, att de
Svenska roddkanousluparne äro efter en ny konstruktion byggda efter år 1834; bombkanonslupar funnos ej förr, utan de hafva sedermera blifvit inrättade och kunna chargera både långskepps och åt sidorna.
Den Danska kanonslupen är efter Chapmans method fortfarande öppen och kan således i afseende å folkets bevarande icke jemröras med 216 D e n 8 J ali e. m. den Svenska.
Vid ett år 1848 anstäldt försök med båda slagen visade sig den Danska slupen hafva företräde i rodd, den Svenska i segling.
Jag vill äfven i förbigående nämna, att inom den Danska Marinen anses att för kanonsluparne icke något särskildt befäl erfordras, utan det är afsedt att de under krig skola föras af månadsbefälet.
Den Norrska kanonslupen eller jollen är ett mellanting emellan den Svenska kanonslupen och kanonjollen.
Den förer en 60-pundig kanon, hvilken är af en i min tanke alldeles olämplig kaliber-klass, emedan den är underlägsen den 30-pundiga kanonen, då deremot den Svenska 72-pundiga kanonen kan i afseende å portéen jemföras med den 30-pundiga.
Således tror jag att de Norrska kanonbåtarne icke kunna jemföras med våra.
Man har klandrat, att StatsUtsk. icke i sammanhang med denna fråga behandlat
Hr Liljehööks motion om örlogs-fartygs stationerande uti åtskilliga aflägsna farvatten, men detta klander grundade sig på ett misstag, ty denna motion tillhör icke StatsUtsk. utan Ekon.Utsk.
Hr Mannerskantz har yrkat, att bestämmelsen ang:de ångfregattens machinstyrka skulle ur förslaget utgå.
Jag får härvid erinra, att flere af de fregatter, hvilka inom den Engelska Marinen anses såsom mönsterfregatter, just hafva den föreslagna machinstyrkan.
Att bygga en sådan fregatt, som uti England eller Amerika anses såsom mönsterfregatt, låter sig knappast verkställas i någon af våra dockor.
En sådan fregatt skulle blifva lika djupgående som ett af våra Linieskepp och skulle således icke utan stor svårighet kunna passera Balterna eller Sundet, hvarförutan den skulle blifva 40 fot längre än Linieskeppet Stockholm, och en sådan koloss sktdle i min tanke, icke passa för Östersjön.
Jag tror, att en för oss lämplig fregatt är en sådan, som förer 31 kanoner.
För öfrigt vill jag nämna, att den nominella hästkraften vanligen utgör endast hälften af den effektiva.
Angskeppet
Stockholms nominella machinstyrka är 350 hästars kraft, men dess verkliga är 650 eller 700.
Att konstruera ett fartyg som i superlativ grad skulle ega alla goda egenskaper torde vara omöjligt, ty hvad man vinner i ett afseende, förlorar man i ett annat.