Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bland annat, anförde den siste värde talaren, att närmaste anledningen till Bauko-Utskds förslag skulle varit den, att Utsk:t fått till sig remitterade 40 å 50 motioner, hvilka alla innefattade framställningar, åsyftande lindring i jordbruksnäringens betryck.
Jag hade den förmånen att på afdelningen behandla de motioner, som i ämnet blifvit till Utsk:t remitterade, och jag kan försäkra, att deras antal, långt ifrån att uppgå till 40 å 50, utgjorde icke ens 10.
Jag skulle derföre vara tacksam, om den värde talaren ville uppgifna namnen på de personer, som väckt de öfriga.
Hvad beträffar yttrandet om vigten af att framkalla en reglerad obligationshandel, ber jag att få erinra, att obligationshandel, i likhet med ali annan handel, icke kan uppkomma på andra vilkor, än att köparen finner sin fördel vid den utbjudna varan, och, om så är fallet, behöfves icke några konstlade medel för att framkalla en liflig omsättning.
Orsaken, hvarföre en sådan hittills icke egt rum, har varit den, att räntan på obligationerna betydligt understigit den ränta, man i allmänhet kunnat erhålla på sina penningar.
Den värde talare, som hade nämnde yttrande, utlofvade visserligen, att räntan på obligationerna skulle sättas så hög, att den motsvarade den i landet gängse, men tills vidare är det alldeles ovisst, om detta löfte, hvars fullbordande beror på hypoteksbanken styresmän, skall blifva uppfyldt, ty i förev:de förslag talas icke om ränta, utan allenast derom, att riksbanken skall, om det öfverensstämmer med rörelsens behof, vara skyldig att till ett belopp af 1 A million uppköpa hypoteksbanken obligationer, ställda på en återbetalningstid, som icke öfverstiger 10 år.
Om således hypoteksbanken styresmän bestämma räntan t. ex. till i proc., ser jag icke något, som hindrar, att stadgandet är lika bindande sorn om räntan bestämmes till 6 proc.
Man får således i detta läll hålla sig till löftets upphofsman, Frih. von Schwerin och Hr Mannerskantz.
På den utfästa räntan beror ytterst obligationernas värde, och orsaken, hvarföre riksbankens och hypoteksföreningarnes obligationer vid de auktioner på värdepapper, som hållas första Onsdagen i hvarje månad, icke linna köpare, är den, att dessa obligationer betinga en lägre ränta, än den som man i allmänhet önskar erhålla på sina penningar.
Kunde hypoteksbanken utfästa 6 proc. ränta för obligationerna, är jag öfvertygad, att de skulle 490 Den l‘lj Maj e. m. efterfrågas med sådan begärlighet, att riksbankens mellankomst med 1 million alldeles icke skulle behöfvas.
Det har blifvit yttradt, att förslaget icke genast skulle sättas i verket, utan först när så kunde vara lägligt.
I förslaget heter det emedlertid: »börande de medel, som genom ofvan omförmälda inbetalningar till banken inflyta» etc., och häraf inses, att meningen är, att obligationsköpet skall ega rum, när medlen influtit och bankens säkerhet det medgifver.
Obligationsköpet komme följaktligen att företagas i en icke aflägsen framtid, enär de afsedda medlen inflyta under loppet, af innev:de och nästkommande år.
När fråga förevar om medgifvande af kreditivrätt i riksbanken åt korporationer, som dertill icke förut varit berättigade, hörde jag den siste värde talaren yttra några ord, sorn buro pregel af den största omvårdnad för riksbankens säkerhet.
Han yttrade då: att »det är vådligt att inslå på en bana, om hvilken man icke vet hvart den kan föra.
De mindre anspråken, som till en början framställas, komma måhända att ökas, och största delen af Bankens fonder tagas i anspråk för att bereda dessa bolag kreditivrätt.» — Jag tror, att målsmännen för dessa bolag icke kunna tillmätas samma inflytande som målsmännen för det intresse, som skulle blifva tillgodosedt, om hypoteksbankens obligationer klefve af riksbanken uppköpta, och jag tror, att om B, St:r ålade riksbanken en sådan skyldighet, skulle inom kort riksbankens fonder blifva ganska hårdt anlitade.
Om hypoteksbankens obligationer komma att ställas på en hög räntefot och en kort amorteringstid, behöfves icke någon föreskrift om deras uppköpande, ty då är det med riksbankens intresse öfverensstämmande, att tillegna sig dem.
Stadgandet behöfves således endast för den händelse att obligationerna icke blifva begärliga.
Den siste värde talaren har äfven yttrat, att Utsk:t velat uttrycka den tanke, att Bankofullmäktige icke egt rätt att utan R, St:rs hörande ingå transaktionen med JRiksg.-Kont.
För det första har jag mig icke bekant, att Utsk:t haft en sådan afsigt, till hvilken åtminstone jag icke kunnat upptäcka något spår i Betänk:t; och för det andra tror jag, att nationen måste vara särdeles tacksam emot Bankofullmäktige för det de, sedan lånet länge och väl varit förgäfves utbjudet, deltogo i lånet och dermed visade, att de hade tillit till de Svenska obligationerna.
Detta B.ankofullmäktiges åtgörande kan icke annat än stärka landets kredit och mäste derföre hafva varit mycket välbetänkt, Det har åberopats, att den sista K.
Förordn. om räntans frihet skulle försämrat jordbrukarens ställning och Den 26 Maj e. m. i91 försvårst möjligheten för honom att erhålla lån.
Det är litet hvar bekant, att friheten att betinga sig hög ränta icke gäller för inteckning i fast egendom, utan endast för andra förskrifningar.
Den ränta, som nu i form af provision betingas för försträckning mot inteckning, utgick lika väl förut som nu, och deri kan jag således icke finna något skäl till att nu mera än förut bispringa jordbruket, Hufvudsakliga skälet, hvarföre jag motsätter mig detta förslag, består deri, att jag tror, att riksbankens reservfond bör hållas så rörlig som möjligt samt att dess användande icke bör på förhand vara bestämdt.
I en reservation liar blifvit intaget hvad Bankofullmäktige i detta afseende yttrat.
Jag kan icke annat än deri instämma och anhåller att äfven få instämma i det yrkande, som af Hr Skogman blifvit framstäldt, att bankoreglem:ts sista mom, måtte bibehållas vid sin nuv:de lydelse.
Jag vill endast med några få ord besvara de anmärkningar, som blifvit af Frih. von Schwerin och Hr Mannerskantz framställda.
En reservant emot Utsk:ts beslut, Professor Agardh, yttrat uti sin reservation: — —•
»Utsk:t har åtnöjt sig att bland föreskrifterna om reservfonden inskjuta några ord, hvilka endast så till vida der äro på sin plats, som de angifva huru den för nämnda rörelse afsedda fond skulle bildas.
Men de lemna ingen eller en mycket ofullständig upplysning om den nya rörelsegren, som af Utsk:t varit afsedd — — —.»
Jag kan ej neka, att jag efter åhörande af de begge ofvannämnda talarnes yttranden blifvit ytterligare styrkt uti den åsigt, jag förut uttalat.
Under det Frih. von Schwerin ansett ifrågav:de fond af 1 1 million rdr egentligen rara afsedd att underhålla omsättningen af obligationerna, har deremot, såvidt jag kunnat fatta, Hr Mannerskantz verkligen ansett den vara ämnad tili uppköp af dylika obligationer.
Det ser således ut, som om de ledamöter af Utskd, hvilka äro anhängare till det framlagda förslaget, icke äro rätt ense om detsammas hnfvudpunkter; och de måste således ej hafva $å alldeles klart för sig, hvarthän de egentligen vilja komma.
Under sådane omständigheter och då sjelfva förslagat icke innehåller några detaljerade föreskrifter, måste Fullmäktige, när de skola sätta detsamma i verket, taga sin tillflykt, till Utskds motiver.
Om vi nu taga hänsyn till dessa motiver, så finna vi, att Hr Mannerskantz’ motion, som torde vara egentliga uppränningen till föreliggande förslag, hufvudsakligen vänder sig kring ett uppköpande af obligationer.
Om nu förslagets mening är, att medelst ifrågavrde fond handel med obligationer i allmänhet skall 492 Duu 26 Maj r. ra. sättas i gång, så bör väl denna rörelse omfatta icke blott sådana obligationer, som för närvide ej finnas, utan jemväl andra, som redan äro i rörelsen; om nemligen Fullmäktige endast egde drifva handel med ett särskildt slag af obligationer, så skulle naturligtvis detta lända till förfång för innehafvarne af andra dylika, enär till följd af nämnda föreskrift det särskildta slaget af obligationer skulle vinna favör framför de öfriga.
Nu veta vi, att det finnes hypoteksbankens äldre obligationer, äfvensom hypoteksföreningarnes obligationer i flera serier, och jag är öfvertygad att innehafvarne af dessa obligationer skola finna sig föga belåtna med den här föreslagna handeln med blott ett enda slag af dylika.
Den beskyllning, jag rigtat mot
Hr Mannerskantz, synes mig vara af ganska lindrig art.
Den innebär endast, att Hr Mannerskantz, liksom mången annan, missräknat sig på hypoteksbankens förmåga att uppfylla de fordringar, man på densamma ställt.
I öfrigt innehåller det af honom afgifna yttrande åtskilliga behjertansvärda inom:r, åt hvilka jag gerna lemnar allt afseende.
Dock förefaller det mig oegentligt, att Hr Mannerskantz sagt å ena sidan, att skälet, hvarför han tillstyrkt fastighetslånefondens öfver flyttande till hypoteksbanken, var, att riksbanken skulle börja att drifva ett annat slag af fastighetsbeläning, sedan den gjort sig af med en lånegren, som var för densamma kinkig att. sköta; och å andra sidan, att banken skulle åtaga sig en annan rörelse, som visserligen vore till formen bättre, men som medförde enahanda olägenhet. som den förutvide, nemligen att en ej ringa del af bankens tillgångar blefve fästade.
Dessutom får jag erinra, att banken har 6 !, millioner af hypoteksbankens äldre obligationer såsom säkerhet för fastighetslånefonden.
Om man besinnar den kurs, dessa obligationer haft, och de svåra förhållanden, som under sednare tider egt rum, torde det ej förefalla underligt, om hypoteksbankens1 styrelse ej kunnat ernå ett så synnerligen godt resultat.
Huruvida samma styrelse gjort sig skyldig till någon försummelse, derom vågar jag ej yttra mig; jag älskar dock tro i det längsta, att så ej varit fallit, utan att den under de svåra penningeförhållandena sökt göra sitt bästa.
Emedlertid tror äfven jag, att ett ganska förmånligt resultat skulle kunna vinnas och ganska betydliga summor komma jordbruket till godo, såvida i en framtid hypoteksbanken verkligen kommer att utgifva sådana obligationer, som nu varit i fråga.
Jag vidhåller det yrkande, jag förut framställt.
Det är i allmänhet icke särdeles uppmuntrande att taga till ordet Din 26
Maj e ra. m när fråga är om bankens angelägenheter, då större delen af Riddarhusets ledamöter sällan deltager i sådana öfverläggningar.
Att så är fallet, förundrar mig, ty om fråga är om jernbanan skall gå öfver Carlstad eller öfver Norum, eller om ett val till Förstärkt Bevilln.-Utsk. förestår, då infinner sig
Adeln i 250-tal, men när det gäller att behandla ett ämne, som, så till sägandes, rörer hvars och ens ficka, då är Huset, såsom i afton, ganska glest, och de flesta finna samspråket tråkigt.
Detta oaktadt måste jag uttala den åsigt, att just derföre, att förhållandet är sådant, är det en pligt för oss, som äro närvarande, att icke fatta ett beslut, som, om det ock kan synas hafva goda skäl för sig, dock kan i en framtid komma att genom sina konseqvenser allt för djupt ingripa i medborgarnes fickor.
Det är verkligen bedröfligt, att man ständigt, förgätande att bankens hufvudsyfte måste vara myntvärdets upprätthållande, sökt att förvandla den från en deposit- och vexelbank till en lånebank, som skall fylla alla möjliga bebof.
Det är klart, att när ett tolk under flera sekler vant sig vid att göra sådana anspråk, tycker man att banken bör och skall afhjelpa alla lidanden i penningeväg, huru oförnuftigt man än i sin enskilda hushållning tillvägagår och huru illa Statens finansiella angelägenheter än må handhafvas.
Det är i min tanke icke att förvänta att Bankens angelägenheter skola behörigen tillgodoses, då R.
St:r fritt och oberoende disponera öfver Riksbanken, utan att Regeringen eger att lägga någon motvigt emot obetänkta beslut.
Jag bestrider icke att jordbruket är i stort behof af understöd; men deremot bestrider jag att banken har någon pligt att afhjelpa detta behof i vidsträektare mån, än som låter förena sig med bankens hufvudsyfte.
Jag vill icke förneka, att det vore fördelaktigt, om det funnes en fond för uppköp af Ilypotheksbankens obligationer, och jag beklagar, att icke vederbörande tänkt på nödvändigheten af en fond för sådant ändamål; men jag måste motsätta mig yrkandet, att R.
St:rs bank skall släppa till medlen för att bilda en sådan fond.
Detta är nemi. ett för banken främmande tillgörande och bör icke komma till stånd, ty det är stridande mot bankens uppgift, att i hvarje ögonblick hafva sina fonder tillgängliga.
Man har talat om beredande af förlag åt jordbruket.
Ja, alla näringar och jemväl jordbruksnäringen behöfver förlag.
Men så länge man, såsom nu är fallet i Sverige, köper egendom med främmande penningar och drifver näringen utan eget förlag, så länge skall icke någon låneinrättning komma att fylla de behof, för hvilka man ropar efter hjelp.
Vi måste, ehuru det är sorgligt, finna 594 Den 56
Maj *. nr». oss uti att jordbruksnäringen tvingas in på en annan väg; ty så länge jordbruksnäringen drifves på skuld, ritan eget förlag, måste vi förblifva arme och eländige.
I likhet med den värde talare, som närmast före mig hade ordet, anser jag det föreliggande förslaget innebära ett försök att återupplifva bankens fastighets! ånerörelse, ehuru under annan form.
Jag har visserligen hört detta förnekas af en annan talare, men har icke kunnat af honom öfvertygas, ty väl är i allmänhet en obligation lättare afsättlig än ett hypothek, men om obligationen icke är begärlig i marknaden, då är den sämre än ett hypothek.
Förslaget har emellertid en egendomlig förtjenst, bestående deri, att, under det man i allmänhet på sednare tider vid lagstiftande för banken ingår i de minsta detaljer, har man deremot i detta färslag gatt en annan väg och lemnat vederbörande i fullkomlig okunnighet om hvad dermed afses.
En värd talare har visserligen antydt meningen med förslaget, men af Betänk:t kan den icke inhemtas.
Det kan för öfrigt vara för mig likgiltigt hvad man afsett, ty jag är fullt och fast besluten att afslå förslaget, men så pass nyfiken tror jag att man med rätta kan vara, att man önskar veta hvad meningen är med förslaget.
Förslaget synes mig öppna dörren för intressen, som vid blifvande riksdagar icke lära underlåta att fullfölja den bana, som genom förslagets antagande skulle beträdas, och då bankens förmåga att upprätthålla myntvärdet derigenom äfventyras, kan jag icke annat än, under åberopande af de Betänk:t bifogade reservationerna och bankofullmägtiges infordrade utlåtande, i likhet med reservanten Hr Lindström, yrka, att stadgandet i gamla bankoreglementet måtte bibehållas och Utsk:ts förslag sålunda afslås.
Pä sätt den siste talaren anmärkte, synes det mig, att den, som genomläst de reservationer, som emot Utskrts förslag äro afgifne, bör uti dem finna tillräckligt talande skäl för att afslå detta förslag.
Uti en reservation anmärkes med rätta, att man här föreslår 11.
St:r en sak att besluta, och fullmägtige en sak att utföra, hvarom hvarken de förre eller de sednare erhålla någon närmare kännedom.
Uti en annan reservation visas temligen tydligt, att banken för närv:de saknar förmåga att fullgöra den föreslagna förbindelsen.
Ehuru således enligt min tanke de afgifne reservationerne tillräckligt motivera ett afslsg, anhåller jag dock att dertill få lägga några ord i enahanda syftning.
Den som egnat någon uppmärksamhet åt min riksdagsmannaverksamhet, torde hafva funnit, att ingen kun - Den 26 Maj e. m. nät varmare förfäkta jordbrukets fördelar än jag.
Om jag således ej kan godkänna det förslag, som här blifvit framstäldt, härrör det visserligen ej af bristande intresse för denna näring.
Såvida jag ej missminner mig, hafva de båda motionärerna i denna fråga, nemi.
Hrr Mannerskantz och Frih. von Schwerin, med mig i sinom tid gjort gemensam sak att från banken skilja fastighetslånerörelsen, på den grund att den ej var bankmessig.
Hvad innebär nu det föreliggande förslaget annat, än att göra banken till innehafvare af fordringar, grundade på inteckningar, hvilka skola hafva en förfallotid, väl ej så lång, som den tillförene för fastighets-lånefonden föreskrifna, men dock af 10 år.
Enligt min tanke skulle det vara högst olämpligt att i banken återinföra en dylik rörelsegren, sedan man en gång skiljt den derifrån; och jag är fullt och fast öfvertygad, att det här föreslagna sättet att bereda understöd åt jordbruket ej kan leda till ett önskadt resultat.
Under sednare tider har ofta blifvit framhållet, att man ej borde taga sin tillflykt till de utländska långifvarne, utan söka uppsamla de inhemska kapitalerna.
Man har äfven några gånger försökt detta, men jag frågar, huru man dervid lyckats.
Jo, man har fördyrat kostnaderna för lånet och likväl icke vunnit ändamålet.
De Svenska öfvertagarne af statslån hafva nemi. ej kunnat erhålla penningar inom landet, utan hafva haft utländska långifvare bakom sig; och följden deraf har blifvit, att Staten måst betala, först och främst ränta till den utländske långifvaren och dessutom courtage till den inhemska komissionären.
Månne man nu har anledning förmoda, att det denna gång skall gå lyckligare?
St:r nu till banken anslogo
U million till inlösen af de obligationer, hvilka äro föreslagna att af Hypoteksbanken utgifvas, så skulle allting arta sig väl, så länge något af nämnda summa ännu funnes qvar; nion hur det sedermera skulle gå, det vill jag lemna osagdt.
Man har bland de tillgångar, som skulle till ifrågav:de ändamål användas, omnämnt inbetalningar från upphörande filialbanker.
Under den tid jag varit fullmägtig i banken, hafva några filialbanker upphört; och jag har haft tillfälle att iakttaga, att ehuru den tid, då detta inträffat, varit vida mindre bekymmersam än den nuv:de, har dock i de orter, hvarest nämnda banker haft sin verksamhet, stora svårigheter i följd af deras upphörande uppstått, så att
Riksbanken måst under annan form göra medlen tillgängliga för ortens behof; och det är all anledning att befara, att detta i ännu högre grad kommer att blifva händelsen hädanefter.
Jag tror således, att man från detta håll ej bör påräkna någon synnerligen riklig tillgång.
Den 56 Maj e. in.
Det vigtigaste skäl, som manar mig till ett afslag, är bankens egen säkerhet.
Om man fäster uppmärksamheten vid den redogörelse öfver bankens verksamhet, som hvarje vecka afgifves, så finner man, att banken i närv:de stund har så många förbindelser, att det fordrar mycken omtanke, för att, med bibehållande af myntvärdet, kunna fullgöra dem alla i behörig ordning.
Skulle man nu ytterligare öka dessa förbindelser, så tror jag, att det skulle lända till men för banken.
Visserligen anför man, att förslaget ingalunda har för afsigt att sätta banken i en äfventyrlig ställning.
Men det kan dock icke förnekas, att ett beslut i föreslagen syftning möjligen kan leda till ett sådant resultat; och under sådane omständigheter anser jag det vara skäl att åtminstone invänta den tid, då bankens ställning bättre än för närvide medgifver åtagande af i frågavide förbindelser.
I alla händelser har ett dylikt beslut den omständighet emot sig, att det skulle innebära ett godkännande af en redan förkaståd princip, nemi. att belasta banken med fastighets-belåning.
Af dessa skäl får jag anhålla om afslag å det föreslagna tillägget till ifrågavide paragraf.
Jag måste beklaga min oförmåga att tydligt framhålla de skäl, hvilka tala för min åsigt.
Här hafva blifvit ånyo så många förhållanden påpekade, hvilka jag förut sökt belysa, att jag nästan misströstar att nu kunna fullkomligt klart framställa min mening.
Det har alltid varit min åsigt, att Svenska banken bör röra sig bankmessigt, d. v. s. röra sig på ett sådant sätt, att den kan komma åt sina tillgångar, när helst behofvet det kräfver.
I detta hänseende får jag bekänna, att jag ej kan finna ifrågavide åtgärd, nemi. att banken skulle använda.
U million till inköp af obligationer, hvilka den när som helst kunde afsätta, lägga hinder i vägen för bankens soliditet; helst dess grundfond enligt lag skall vara 25 millioner, men i sjelfva verket vanligen betydligt öfverstiger detta belopp.
TJtskit har ej särskildt omnämnt, af hvad beskaffenhet de föreslagna obligationerna skola vara.
Meningen är emedlertid, att de skola utgifvas af allmänna Hypotheksbanken och i sådan form, att de kunna få kurs.
Skulle detta mål vinnas, så är afsigten, att en fullständig handel med dessa obligationer skall drifvas.
Nu är det klart, att om obligationerna lyckas få kurs, så kan banken afsätta dem så, att den kan få in sina egna sedlar och i följd deraf få sitt kapital tillgängligt.
.Jagkan således ej finna, att den föreslagna åtgärden innebär något, som står i strid med en bankmessig verksanhet.
Några talare hafva framhållit, såsom välbetänkt, att fullmägtige inblandat bankens affärer med Statens.
För min del får jag förklara, att jag hyser stora betänkligheter mot en sådan sammanblandning; synnerligast sorn banken ju skall utgöra en regulator på penningerörelsen i landet.
I detta hänseende böra vi ej jemföra Svenska banken med den Engelska eller Franska, enär dessa sistnämnda banker diskontera Statens fordringar ..och inkomster.
Deremot hafva vi varnande exempel uti Osterikiska ocl) Spanska bankerna, hvilka gjort bankrutt just i följd af inblandning med Statens affärer.
Eli talare har framhållit att obligationernas värde ej vore uttryckligen bestämdt.
Jag tager emedlertid för alldeles afgjordt, att den värde talaren är tillräckligt hemma uti bank-angelägenheter för att veta, att obligationers värde är beroende af gällande kurs.
Meningen vore att i början och såsom ett slags öfvergång utgifva 6 proc. obligationer; man har nemi. trott, att man derigenom snarast skulle kunna få en obligationsrörelse i gång ej blott för de enskildas räkning, utan äfven för Statens.
Blir rörelsen liflig, så inträder samma förhållande, som eger rum, t. ex. i Frankrike, der obligationerna i följd af spekulation och efterfrågan stå några proc. högre, än det värde, de egentligen representera.
Man har vidare sagt, att ifrågav:de fond skulle ökas till följd af den föreslagna handeln med obligationer.
Jag får emedlertid fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är meningen, att en bestämd summa skall till uppköp af obligationer anslås, utan förslaget säger tydligen, att ett belopp af intill
U million skulle företrädesvis användas till befrämjande af ett dylikt ändamål.
Man har begärt närmare instruktion för bedrifvandet af ifrågavarande rörelse.
Jag får säga, att de af Hrr fullmägtige, hvilka framställt en sådan begäran, dervid ådagalagt en stor modesti; ty jag är fullt och fast öfvertygad, att de ingalunda äro okunniga om, huru vid en obligations-rörelse tillgår: att man nemi. köper obligationer, när tillgången derpå i marknaden är riklig, och deremot säljer dem, när brist är rådande.
Om ifrågav:de obligationer inrättas så, att de få kurs, torde det föreslagna beloppet 1 j million vara för ändamålet tillräckligt; och jag får ännu en gång säga, att det enligt min tanke ej är för mycket, att af bankens fastlästa fonder nämnda summa användes till inköp af obligationer för att komma jordbruket till hjelp, synnerligen som denna summa ingalunda behöfver blifva fastläst, enär obligationerna äro af beskaffenhet att när som helst åter kunna afsättas.
En talare här bredvid mig har fäst uppmärksamheten på förhållandet emellan obligationer och inteckninH.
Y. 32 498 Den 26 Mai c. m. gar.
Enligt min tanke behöfver den anmärkning, han i sådant hänseende framställt, icke många ord till vederläggning.
Uti en tid, då åkerbruket ligger nere och jordbrukaren ej på dagen kan kommendera sina penningar, utan måste vara beroende af bankerna, hvilka suga hans blod, är det klart, att kapitalisterna måste gifva företrädet åt obligationer, för hvilka de äro säkra att få ränta.
Slutligen ber jag att, i anledning af hvad den siste talaren yttrat med afseende å filialbankerna, få nämna, att det visat sig, att flere dylika banker upphört, än man kunnat vänta, just i följd deraf, att de öfvergått till sedelutgifvande banker.
Mycket vore visserligen ännu att tillägga, men jag vill ej allt för mycket sätta Ii. o. Ad:ns uppmärksamhet på prof, hvarför jag inskränker mig till att fortfarande yrka bifall till Utsk:ts förslag.
Äfven jag anhåller att få till besvarande upptaga några af de anmärkningar, hvilka blifvit af motståndarne tdl Utsk:ts förslag framställde.