Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förbigår, såsom till ämnet icke cgeiftligen hörande, huruvida dessa anspråk kunna realiseras i ett land, der kommunalstyrelse i egentlig mening aldrig funnits till, der hvarken hospitalet* eller sjukhus finnas lill dess disposition, der man ofta har 12 mil fram och äter till närmaste provincialläkare, och der circa hvar 15:de person af en församling, såsom t. ex. Westrums i Norra Calmar län, kunnat under innevar. år i all tysthet dö bort, utan att någon särskild anstalt, hvarken frän auktorileternes eller kommunens sida blifvit vidtagen. 1?0
Det kommer sålunda att visa sig alt, till följe af denna förordn.
, hvarken husbönder eller tjenare hädanefter skola finnas.
Arbetaren har således blifvit myndig, men för tidigt innan hans ekonomiska bestånd blifvit tryggadt, innan hans moralitet genom folkundervisning blifvit höjd och förädlad.
Ilan står nu ensam, visserligen fri och sjelfständig, utan tryckning af husbondeväldel, men äfven utan någon skyddande vaksam hand, under brydsamma och hårda förhållanden, visserligen sin egen med rättighet att försvara sig sjelf och de sina, men utan nödiga tillgångar alt betrygga de sinas lcfnadsbehof, och vid inträdande hungersnöd, i följe af hans isolerade ställning, menniskotiendtligt sinnad eller fatalistiskt likgiltig för morgondagen.
För närvar, har en statkarls eller daglönares familj icke så mycket att den nödtorftigt kan lifnära sig.
I min ort utgör statkarlens lön och stat 175 r:dr rtgds jemte husrum och vedbrand.
Fördelas denna summa på 365 dagar blir 23,'T sk. r:gds inkomsten för hvarje dag.
Antag då att de äro 5 personer, mannen, hustru och 3 harn, sä erhålla de icke 5 sk. r:gds personen ali föda och kläda sig med.
Forsell beräknar i sin Statistik inkomsterne för en statkarls - f;i m il j i medlersla Sverige belöpa sig i medeltal till 3 sk. 10 rist b:co person, men enligt samma statistik kostar Staten en korrektionist å Södra korrektionsinrättningen i Slockholm 214 sk. per dag.
Förekommer icke delta som en blodig praktisk satir öfver den redlige arbetarens lefnadslycka, och skall det icke ovillkorligt påminna folket om del gamla ordspråket:
Gud bevare oss för vära vänner, för vära fiender skola vi nog reda oss.
Statkarlens lott är således visst icke att vandra på rosor.
Detta oaktadt är den vida bättre än daglönarens.
Denne skall med 24 sk. r:gds dagspenning betala husrum, vedbrand, skatter och dertill underhålla hustru och harn!
Sjuknar han, måste naturligtvis kommunen vårda och föda honom under denna lid, dä han ingenting kan förtjena.
Sjukbestyren hafva förut träffat husbonden; kommunen drabbar det orättvist, men honom ganska rättvist, ty han drar nytta af arbetet.
Ilan vore äfven bäst i tillfälle alt vårda och efterse sin sjuke tjenare.
Att sä underhålla lieie hushåll blir ganska känbart för kommunen, förutsatt att kontrollen på dem som göra sig sjuka vore möjlig, och sättet funnet, all pä samma gång noggrannt och ömt sköta denna befattning, (kanske mera hegardt än hvad våra kommuner under deras närvar, tillstånd kunna prestera).
Ty värr synes derföre häraf, att på den stråt vi nu vandra skall arbetande klassen mer och mer sjunka ned i fattigdom, osäkerhet till person och egendom derigenom blifva så mycket större och bördan på kommunen, ulan några lyckligare resultater, endast så mycket tyngre.
Man svarar: lålom oss då för all del återgå till det gamla, förhållandet blir då bättre.
Vore äfven en återgång molig, omöjligt blefve att med densamma hela del onda, som redan med och under det gamla kändes djupt och lifligt.
Hvem såg icke äfven då daglönare- och backstugu - Den 4 December.
121 familjer öka proletärernas antal, deras barn kringvandra byar och gärdar.
Det onda måste således sökas annorstädes.
Efter min öfvertygelse utgöres det gemensamma felet, både hos gamla och nya förordn., helt enkelt af bristande utsigt för framtiden, för arbetarens gamla dagar.
När kroppskrafterne aftaga och menniskan, i hvilket stånd som helst, känner behof af hvila, samt endast passivt förmår alt verka, dä måste någon annan utsigt erbjuda sig för samhällets idoge, fast upplröltnade arbetare, än fattighuset; då mäste cj denne betraktas som samhällets tunga och påhäng, ty perspeclivet af en dylik framtid kan i sanning ej skänka någon lelnadshåg, några friska krafter att gagna och verka, icke ens under ungdomens och helsans sommarvarma dagar.
Nödvändigt är således att upptänka tillräckligt själsstimulerande medel, medel som tillförsäkra arbetaren en hedrande, sjelfständig och sorgfri ålderdom och skänker honom en sparpenning vid oförutsedda olyckor, som, med ett ord sagdt, lönar hans möda och tillförsäkrar honom (i utbyte mot arbete och omtanka) om ekonomiskt välstånd och framälgående; medel desslikes tillräckligen betryggande för kommunen, alt den icke dukar under de bördor man pålagt densamma.
Dessa medel skulle vara dels inrättandet af ränteförsäkrings-anstalter, dels en årlig insats af husbonden för hvarje års tjenare i ränteförsäkrings-anstallen.
Lädes till insatsen, såsom uppmuntran till redbarhet och ordentlighet, ytterligare en obetydlig förökning med hvart 5:le år för de tjenstehjon, som på samma ställe denna tid qvartjenat, så skulle en dubbel vinst deraf härflyta.
Husbonden skulle erhålla goda tjenare, och dessa en betryggad framtid.
Ett resultat, om vi cj misstaga oss, af djupt moraliskt ingripande verkan i bela det sociala lif vet.
Om denna insats började vid personens 17:de år och fortfore till fyllda 50, och förslagsvis anfages, att tjenstehjonen sjelfva följde det gifna exemplet och insatte en lika sparpenning, så skulle mannen vid fyllda 51 år erhålla, under 5 procents räntefot, 41 r:dr r:gds årligen, som progressivt ökades til! 44 vid 55 är, samt sedermera under sin återstående lefnad 55$ r:dr.
Denna summa jemte qvinnans sparpenning, hvilken borde, vid hennes inträdande i gifte, öfverflytlas på mannens conto i ränteförsäkrings-anstalten, är fullt tillräcklig som pension, isynnerhet sora pensionärernas barn vid den tiden vanligen äro borta eller åtminstone kunna sjelfva bidraga till sitt underhåll.
Ränteförsäkrings-anstalternes grund har genom en comité', den Regeringen förordnat, blifvit granskad och befunnen med största lätthet verkställbar.
Det är med anledn. häraf, som jag vågar föreslå: l:o alt R.
St. skola i tind. anhålla, det K.
M. täcktes i nåder förordna Sine Bef:de, att med görligaste första sälta sig i spetsen för en eller (lere ränteförsäkrings-anstalter i hvarje län, allt efter lokala behof. 122 Den 4 December. 2:o
Det hvarje husbonde, som äger tjenare, skulle ovillkorligt förpligtas, att till ränteförsäkrings-anstalten i haus ort, hvarje år på tider sorn framdeles bestämmas, utlägga för mankön från 17 lill 50 år 2} och för qvinna lj r:dr r:gds per stycke, och att detta tillskott skall efter tilläudalupne 5 år, som t jens teli joliet hos samma husbonde qvartjenat, ökas med 50 procent under återstående tjenstetid hos samma husbonde.
Efter min öfvertygelse vore denna åtgärd en bland våra mest behölliga och helsosamt omfattande reformer; den skall inom ett decennium välgörande verka till mera trefnad, arbetsamhet, nit och omtanka hos tjenstefolket, uppfordra husbonden till omvårdnad och deltagande för sin tjenare; den skulle, fastare än alla po!isförfattn:r, tillknyta lossade samfundsband, åstadkomma ordning och skick.
Derigenom skulle lefnadsmod, framtidshopp och ungdom vexa upp i folkets hjeltan, med vissheten alt den redlige arbetarns framtid ägde tak öfver hufvudet, bröd åt familjen och sjelfsfändighetens aktning utanför bland medborgare!
Jag anhåller om remiss af denna motion till vederbör.
Föredrogs Frih. Hermelius, Aug.
Söderling, d. 2 dennes på bordet lagda motion om anslag af bankens medel till befrämjande af arbels-inrältningar, upprättade i enlighet med föreskriften i 2 § 3 moni. af K. förordmn om fattigvården i riket d. 25 sisth Maj.
Föredrogs Frih. Koskulls, Claes Ulrik, d. 2 dennes på bordet lagda motion, med förslag att läktaren i Ridd.salen måtte inrättas med särskild uppgång och afskiljde platser för Corps Diplomalique, Hrr Statsråd m. 11. personer.
Vid 1840 års riksdag då ifvern alt reformera det gamla Sverige var särdeles liflig, föreslog man äfven att reformera Riddarhusets läktare.
Meningen var dä att bygga en filialläktare för alt åt åhörare förskaffa sä mycket större utrymme.
Lyckligtvis förföll detta förslag, hvars utförande skulle hafva vanställt vår vackra säl.
Förlidne riksdag lemnades
St. i ro för dylika förslag; men nu äro vi åter deran.
Nu är icke meningen alt öka utrymmet, utan tvärtom alt inskränka det, ehuru sådant icke uttryckligen säges i den ingifna motionen.
Men det är klart, att om en trappa skall öppnas på denna sidan, så skall på läktaren blifva mycket färre platser att upplåta åt åhörare, än tillförene.
Motionären åsyftar således ett mål alldeles motsatt det, som förra gången gjordes gällande.
Huru stort är det utrymme som derigenom skulle förloras?
En sakkunnig man har sagt mig att omkring af läktaren skulle för allmänheten borttagas genom en ny trappas öppnande, och afstängningen af vissa platser, som för del mesta komme ali stå tomma.
Den 4 December. 123 Hvad nu beträffar oss, som silla bär boria och icke hafva tillfälle alt, såsom de, der intaga Gr. och Frih. samt de främre Adliga bänkarne, begagna oss af den stora gången för att komma till våra platser, så är den lilla smola trappan som nu finnes för oss, vid den mörka gången, redan för trång.
Hvad skulle bon icke blifva, om vi nödgades dela benne med främmande.
Hade motionären befunnit sig här bland oss, i st. f. der framme, så bade lian förmodligen insett de svårigheter, som möta för utförandet af hans förslag, och bland hvilka ökadi buller i trappgången äfven är en.
Jag hoppas att Ridd.Ulsk. likasom R. o. Ad., icke matte fästa något afseende på denna motion, och önskar alt vi måtte fä komma ifrån densamma till sysselsättning med vigtigare ärenden.
För nain del kan jag icke instämma uti de anmärkn:r Hr von Hartmansdorff 1111 har framställt emot den väckta motionen att upplåta den trappgång lill läktaren, som redan finnes på högra sidan af Riddarhussalen, lill en särskild uppgång för Diplomatiska Corpsen samt för de raedlemmmar af Statsrådet och andra högre embetsmän, sorn icke hafva säte oell stämma på Riddarhuset såsom ledamöter af detta Stånd.
Ty ehuru för desse personer hittills varit afsatta platser pä läktaren, dertill de erhålla biljetter gällande för hela riksdagen, har det dock ofta varit svårt, ja nära nog omöjligt för dem alt komma till sina platser, då dessa personer — hvilka icke alltid haft tid all infinna sig bland de förste — kommit något sednare efter det den öfriga delen af läktaren blifvit uppfylld.
Utrymmet för öfrige åhörare skulle genom förändringen icke betydligen förminskas, emedan meningen naturligtvis är, att icke förstora utrymme i den afskrankning, som nu föreslås, eller den särskilda delen af läktaren som nu för samma personligheter finnes afsedd.
Den nu föreslagna platsen skulle komma att rymma högst 30 personer, hvilket torde vara tillräckligt.
Jag kan icke fatta den yttrade farhågan att de personer, som hafva sina platser på högra sidan nere i salen, skulle, genom trappgångens öppnande lill läktaren, hindras från tillträde till dessa sina platser, än mindre oroas af de tipp- eller nedgående åhörarna från läktaren.
Hr Bruce, Rob. Edv.:
Del finnes en annan enklare utväg, hvarigenom det ändamål, som motionären åsyftat, kan vinnas, den nemi., att alla platser blefvo nummererade och att vissa af dessa platser afsattes, dels för de nu ifrågakomne personerne, dels ock för damer.
Derigenom vunnes dessutom en kontroll derå, alt icke flere biljetter ullemnades än platser finnas, hvarigenom den obehagliga trängseln vid uppgången till läktaren kunde undvikas.
Med anlcdn. af denna diskussion får jag den äran upplysa, att 120 platser finnas på läktaren.
Motionären har föreslagit att 30 platser skulle genom en särskild afskrankning förbehållas åt Corps Diplomatrque och liera i motionen uppräknade personer, således } af hela antalet.
På dessa 124 Den 4 December. platser skulle sällan finnas iner än 5 personer.
Skulle nu lill denna afskrankning bildas en särskild gång från den trappa, sorn motionären föreslagit borde upptagas, sd skulle den ät åhörare i allmänhet upplåtna delen ändå mera inskränkas.
En värd ledamot har äfven anmärkt det menliga inverkande af tysthet inom salen af detta upp- och utgående; och det vill synas mig, som borde vi väl behålla vår sals ingång fredad för främmande personer.
Jag får derföre för min del afstyrka den i delta afseende väckta motion.
Landtm, hemställde om II. o. Ad. bifölle, att Frill.
Koskulls motion, jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden, remitterades till Ridd.Ulsk., ropades ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf, det han trott sig linna propos-.n besvarad med öfvervägande ja.
Hr Hammarbergs, Carl Axel, d. 2 dennes på bordet lagda motion om föreskrifts meddelande för K.
Bef:de i länen alt i promotorial-väg befordra lagsökningar i andra län.
Efter hvad jag vill minnas, har enahanda fråga vid sistförflutne riksdag utgjort föremål för IL St:s öfverläggningar.
Jag invände då, hvad jag nu anhåller alt få upprepa, eller alt promotorialrällen i lagsökningsmål är åtföljd af sä många olägenheter, att jag för min del icke kan tillstyrka densamma.
Bland dessa är det synnerligen en olägenhet, hvars tillvaro synes mig tillräckligen motivera ett afslag å den begärda utsträckningen af promotorialrätten, den nemi., att ifall del skulle åligga landssekret:n att ombesörja utförandet af ett lagsökningsmål, som i promotorialväg kommit landsh.embelet tillhanda, ett förhållande då skulle uppstå, som enligt vanlig rättegångsordning ej skulle kunna gillas, eller att denne embetsman vore ombud och domare i samma sak.
Delta kan icke hafva någon fördelaktig verkan i allmänhet, om icke annat för exemplets skull.
Jag får således afstyrka bifall lill motionen och anhåller jemväl att dessa mina anmärkn.-r mätte få åtfölja densamma till vederbör.
Jag får den äran upplysa att å Christianstads läns landscancelli emollagas alla de promotorialmål, som dit insändas, och under liela den tid jag der varit landsli. har icke någon olägenhet deraf försports.
Deremot är det, såsom bekant är, en stor olägenhet för sökande, som bo utom länet, alt nödgas vid dess landscancelli hålla särskildt ombud för bevakande af sin rätt.
För K:s Bef:de i det län, der sökanden bor, är icke något särdeles besvär att insända sökandens handlingar till K:s Bef:de i det län, der lagsökningen skall ske; och ifrån det ögonblick det dit anländt, behandlas målet der alldeles på samma sätt, som i det län, der sökanden bor, ifall målet der kunnat handläggas.
Vid sådant förhållande kan Den 4 December.
125 jag icke inse att landssekret. i det lein der lagsökningen sker, är mera ombud än den landssekret., som inskickat promolorialmålet.
I motsats till hvad den siste talaren tillstyrker får jag saken afstyrka och den äran upplysa, alt på Gottland har aldrig promotorial blifvit vägradt, ehuru icke på grund af rättighet dertill.
Har tillfälle varit all skaffa pålitligt ombud åt den som genom promotorial från annat län derom anhållit, har landsh.embetét derom dragit försorg och till ombudet öfverlemna! de insända handlingarne; men ulan att vederbör, derigenom iklädt sig något ansvar för de ofta på betydligt belopp lydande lagsökningarne.
Man får således se till alt göra hvad man kan; men alt genom lag ålägga K:s Befule någon skyldighet, anser jag hvarken vara riktigt eller nyttigt.
Icke eller vet jag huru dermed rätteligen skall tillgå, enär landssekrel:n ofta skulle såsom domare komma att handlägga ett dylikt ärende, och hvem skall då fullfölja målet?
Det måste tydligen vara någon annan sora ikläder sig så viii det moraliska som juridiska ansvaret för den ingifna ansökningen, och följaktligen kan man aldrig ålägga K:s Bef:de detsamma.
På samma skäl således, som denna fråga vid förra riksdagen af dåvar.
LagUtsk. och Ständer afslogs, tror jag att den af nuvar.
Ulsk. bör afslyrkas för att sedermera af II.
St. afslås. O ' n Hr Akerman:
Jag kan icke annat än pa det högsta lyckönska min värde collega Hr von Rosen att äga en landssekret., som utan olägenhet uppfyller den dubbla egenskapen att vara domare och ombud.
Hvad det beträffar att längre bort boende parter skulle sakna tillfälle att skaffa sig ombud, så låter det sig lätteligen afhjelpa derigenom, att hvarje landsh. aflåter till samtlige öfrige K:s Bef:de ett circulär, hvaruti meddelas anvisning å lämplige ombud.
En olägenhet lill, som en genom lag stadgad promotorialrätt skulle medföra, vore den, att landssekret:ne derigenom skulle tillskyndas ökadt besvär ofta till den grad, att de icke kunde medhinna de många andra dem åliggande angelägna göromål, oberäknadt den tillökning i uppbörd, som derigenom för dem uppkomme, och hvilken uppbörd måhända redan i flera län är förenad med äfventyr; och jag får således fortfarande tillstyrka afslag å den väckta motionen.
Ilr Hammarberg:
Så länge det icke är styrkt att tilllfälle är inom hvarje län beredt för sökande, att skaffa sig ombud, anser jag mig hafva haft fullt skäl till min motion.
Jag tror att Hr Åkerman missförstått min mening, då han kunnat yttra, att K:s Bef:de skulle i promotorialmål blifva både domare och ombud.
Med promotorialer tillgår för närvar, sålunda, att K:s Bef;de i det län, der sökanden bor, emottager sjelfva lagsökningshandlingarne, samt afsänder dem till den länsstyrelse, der gäldenären vistas, och blir sålunda den sednare länsstyrelsen domaren, samt skyldig att redovisa på samma sätt, som nu tillgår med lagsökningar inom det län, der så väl 126 Den 4 December kärande som svarande bo.
Jag vet ali på några ställen emoltagas proniotorialmål och jag liar rådfört ntig med landssekret., hvilka förklarat, alt de ansåge sig emot skälig vedergällning vara pligtige att sådane, mål upptaga.
Jag frågar hur det står tillsammans med ett väl ordnadt kredit-system och ett allmännyttigt exsecutionsväsende, att man, i följd af former samt i saknad af ombud å fjerran ort, icke kan utsöka en fordran i ett annat län än der man sjelf hor, utan att sjelf der infinna sig.
Häraf skall naturligtvis krediten man och man mellan lida.
Sjelf har jag erfarenhet af de olägenheter, som af nuvar. förhållanden uppstå.
Jag bor nemi. i södra Sverige och hade för någon lid sedan en fordran i norra delen af riket.
Sedan jag slutligen lyckats få mig ett ombud in loco, som emottog och utförde målet, samt äfven i sinom tid redovisade min fordran, hände det mig, att han behöll hälften af beloppet såsom arfvode.
Detta hade ingalunda kunnat inträffa, om sådane föreskrifter förefunnits, som dem jag genom min motion afsett.
I afseende på promotorialrätten, hafva olika åsigter gjort sig gällande inom olika län, i det att somliga länsstyrelser till handläggning emotlagit till dem insända lagsökningshandlingar, andra deremot hänvisat sökanden alt skaffa sig ombud för utförande af sin talan.
Orsaken till detta sistnämnde förfarande tyckes hafva varit ogenhet emot innevånarne i länet, i frågor alt förhjelpa dem att utfå ägande fordringaiv
Jag skulle likväl tro, att det vore landslunes pligt att tillse, det innevånarne inom länet förhjelpas till sin rätt.
Man har påstått att om landssekretme skulle få sig ålagdt nu ifrågavar. skyldighet, kunde det hända att de finge dels mera göromål än de kunde medhinna att sköta, dels ock för mycken uppbörd.
Hvad göromålen beträffar, så är det just det dessa tjenstemän önska, emedan deras löneinkomster deraf äro beroende.
Hvad uppbörden beträffar, är det ju helt enkelt att, då medlen till Kas Bef:de inkomma, de genast expedieras med posten under recommendation till vederbör.
K:s Bef:de, som genom promotorial öfversändt handlingarna: och då sådana medel ankomma, att tillställas enskild man, de med kronobrefven expedieras till vederbör. kronofogde att, emot qvitto, som insändes, personen tillställas.
Jag tillstyrker motionen och anhåller alt mitt yttrande måtte få åtfölja densamma till vederbör.
Hr von Hartmansdorff, Aug.j Jag befarar att den siste värde talaren missförstått både Hr Akerman och Hr von Hohenhausen.
Så vidt jag fattat deras mening, har ingendera af dem bestridt rättighet för landssekretme att befatta sig med enskildes angelägenheter, så vida de dertill äro villige och deras öfriga göromål sådant medgifva.
Men deremot hafva båda bestridt att sådant skulle dem genom lag kunna åläggas.
För min del kan jag icke annat än instämma uti dessa ledamöters yttrande, att landssekretme äro embetsman och icke kommissionä - Den 4 December.
127 rer åt enskilde.
Jag hoppas, lika med Hr von Hohenhausen, alt Utsk. afstyrker och att II.
St. derefter afslår motionen.
Ulan alt vilja ingå i något yltrande, huruvida det kan vara nyttigt, att utsträcka den ifrågakornna promolorialrälten, måste jag förklara, det jag anser de skäl, som ilr Akerman lagt till grund för bestridande af ifrågavar. motion, icke vara riktiga.
Hr Åkerman har nemi. yttrat, all landssekret. skulle blifva både domare och ombud, då promotorialer af dem emoltagas och expedieras.
Jag för min del tror, att sä icke är förhållandet.
Om Kas Bef:de i ett län, för enskild persons räkning, tillsänder K:s I5ef:de i ett annat län lagsökningshandlingar i promotorialväg, måste sökanden till K:s Hef:de i det län, der ansökningen intemnas, förskjuta de dervid erforderliga kostnader, hvarigenom
Staten således icke kommer att vidkännas kostnaden för handlingarnas öfversändande.
Landssekrel:n mottager promolorialel jemte lagsökningshandlingarna och det förskjutna kostnadsbeloppet för kommunikationen med gäldenären och, sedan handlingarna tillhandakoramil
K:s 13ef:de i det län, hvarinom gäldenären bor, samt kommunikationen med honom blifvit verkstäld och hvilken det åligger K.
Bef:de ali ombesörja, inkommer förklaring lill K:s Bef:de från gäldenären.
Är förklaringen så beskaffad, alt påminnelser behöfva afgifvas mot densamma, så afgifver alldeles icke landssekret:n eller någon af honom utsedd person desamma, utan K:s Bef:de återsänder handlingarna till den K:s Bef:de som dem afsändt, med begäran alt desamma måtte tillställas sökanden, som då får del af dem och inkommer med påminnelserne.
Dessa påminnelser jemte öfriga till målet hörande handlingar återskickas till K:s Bef:de, hvarest lagsökningen skett, och derpå meddelas utslag.
Nu frågar jag örn, vid sådant förhållande, landssekretm kan anses som ombud för sökanden.
Del är endast en handräckning som begäres genom den ene K:s Bef:de hos den andre, men man förvandlar derigenom icke någon af dem till ombud för den ene eller andre sökanden.
Vinsten är blott den, att sökande, utan att begagna ombud på del ena stället, kunna vinna den handräckning, som K:s Bef:de sins emellan äga meddela.
Jag måste hembära den siste värde talaren min tacksamhet för det han, genom sin framställning af behandlingen utaf promotorial-mål, bidragit till bevisningen för mitt påstående, att landssekretine göras till ombud för enskilde uti dylika mål.
Hr Printzenskjöld bar upplyst, att det åligger landssekretme att uti dessa mål först och främst ombestyra communication af ansökningen.
Jag hemställer, om det icke är ett ombudsmanskap att tillse, det alla härvid nödiga lagliga former blifva iakt tagne.
Han har vidare sagt, att, i händelse öfver ansökningen inkommen förklaring behöfver delgifvas sökanden för påminnelsers afgifvande, K:s Bef:de da skulle återsända handlingarna till K:s Bef:de för att i sådant ändamål sökanden tillställas.
Genom denna åtgärd uppkommer ulan tvifvel en pröfning förskottsvis, huru - 128 Den -4 December. vida det kail vara nödigt för sökanden, alt ytterligare styrka sitt kraf, en pröfning, som ensamt torde tillhöra sökanden sjelf, och derigenom göras ju laudssekret:ne äfven till ombud.
De skola slutligen meddela utslag i målet och hafva sålunda med detsamma tagit befattning både såsom ombud och domare.