Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det bör väl vara kommunens skyldighet att i främsta rummet vårda dem, som äro lugne och oskadlige, samt staten endast behöfva anlitas i de fall, då sinnessjuke äro vådlige lör allmänna säkerheten eller äro så våldsamma att vård inom privata hus ej är möjlig, eller ock
Den 22 November f. m, 125 då af vederbörandes intyg kan slutas att sjukdomen är med större eller mindre sannolikhet botlig.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framstäld propos., blef motionen jemte yttranderne remitterad till Stats-Utsk:t.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt Itii fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Hr Cederschjöld, Fredrik August, afgaf en motion, N:o 40, ang:de sådan ändring af stadgarne för Carolinska-Medico-Chirurgiska-Institutet, att detsamma blefve berättigadt meddela fullständig medicinsk undervisning.
Ilr Huss:
Förevarande af Hr Cederschjöld väckte motion angide ändring i K. stadgarne för Carolinska-Medico-Chirurgiska Institutet af den 26 April 1861, är af högsta vigt för det medicinska studiet.
Jag är visserligen icke främmande för den strid, som blifvit förd i denna fråga, enär jag från år 1835 till 1860 varit lärare vid Stockholms medicinska läroverk; jag skulle således kunna anses partisk för detta läroverk, men jag tilltror mig kunna försäkra, att jag sökt för mig reda förhållonderna med opartisk blick och som hufvudsak afse endast den medicinska undervisningens fördel.
De åsigter, jag i dag uttalar uti detta ämne, omfattade jag likadana för 20 år sedan, att nemi.
Sverige bör hafva tre fullt utrustade medicinska läroverk med lika undervisningsskvldigheter, lika examensrättigheter och lika rättigheter för de från hvartdera af dem utexaminerade läkare.
Denna strid mellan läroverken i Stockholm och Upsala (ty Lunds medicinska fakultet har föga deruti deltagit) kan sägas från början hafva utgått från rent personlig grund; och var en mellan de båda namnkunniga männen Berzelius och Hvasser under hela deras lifstid fortgående strid.
På sätt motionäreu framställt, är Carolinska-Institutet det fullständigaste undervisningsverk, icke endast i Sverige, utan i hela Norden; och har allt ifrån dess stiftelse blifvit varmt omhuldadt af Regering och Ständer.
Fullständigare medicinskt läroverk finnes hvarken i Finland, Norge eller Danmark.
De bästa resurser har det erhållit, dels genom R.
Stirs och K. friis frikostiga anslag, dels ock genom det gynnsammaste läge i en hufvudstad med en mängd sjukinrättningar.
Efter att, så godt jag kunnat, hafva följt frågan från dess början till dess nuvarande ståndpunkt, får jag förklara, det jag icke kan finna någon giltighet uti de invändningar, som man framkastar i den syftning, att med. fakulteten i Upsala icke skulle kunna bestå, om en dylik fakultet här i Stockholm komme till stånd.
Detta vill, med andra ord, betyda att fakulteten 126 Den 22 November f. m. i Upsala önskar, det man skall tvingas att studera medicin der, äfven om man möjligen skulle kunna få bättre undervisning i ämnet bär.
Detta är ungefärligen samma förfaringssätt, som utmärkte Upsala konsistorium, då under Carl den XI:s tid fråga förevar om Lunds akademis anläggning.
Ett stort parti i nämnde konsistorium uppställde en mängd betänkligheter mot förberörde förslag.
Jo! derföre att Lund sålunda skulle borttaga från Upsala en del af dess studerande och dess undervisningsrätt, och Upsala sålunda komma i förfall.
Lunds akademi anlades och erfarenheten har visat att hvarken då eller sedermera har Upsala derigenom förlorat något eller kommit på förfall
Utan tvifvel skulle förhållandet blifva enahanda, om Stockholm och Upsala samtidigt egde hvar sin medicinska fakultet; ja, det kan med säkerhet antagas, att båda dessa fakulteter skulle genom ömsesidig tällan upprätthålla hvarandra.
Om nu striden mellan dessa undervisningsverk kommer att fortgå, så må man dock ihågkomma, att mellan dessa båda parter ligger en tredje part, hvars rätt ej får förbises; och det är det allmänna,uti hvars intresse det ligger att få så skickliga läkare, som möjligt.
Genom stridens fortvaro och genom det nuvarande ordnandet af medicinska undervisningen, hvilket motionären framställt, fruktar jag att iäkarebildningen står i fara att snarare gå tillbaka än gå framåt, ehuruväl jag äfven tror, att om de stridande parterne kunde förena sig till endrägtig samverkan för undervisningens befrämjande, skulle olägenheterna af det nuvarande tillståndet i väsendtliga delar kunna undanrödjas.
Jag vill visst icke neka, det Upsala kan, oberoende af Stockholm, bilda skickliga läkare; men fakulteten i Upsala har dock sjelf erkänt svårigheten att, utan tillgång till Stockholms kliniska institutioner, bilda fullständiga läkare.
Vid sådant förhållande är ju gifvet att Stockholms medicinska läroverk är nödvändigt.
Ytterligare sägs det att man i Stockholm icke kan erhålla den humanistiska bildning, som vinnes i Upsala.
Detta är onekligen ett ganska eget argument.
Kändt är nemi. att sedan den studerande tagit med.-phil.-examen, han endast vinnlägger sig om de rent medicinska studierna; sällan, om någonsin, besöker en medicinse-studiosus vid akademien andra föreläsningar än den medicinska fakultetens lärares; åtminstone var så förhållandet under den tid jag studerade i Upsala.
Man har äfven sagt att läkare-bildningen i Stockholm skulle blifva alltför ensidigt praktisk.
Onekligen är äfven detta ett ganska eget påstående.
Om man med »ensidig» menar att man endast får bildning uti en speciel gren af läkarevetenskapen, så är detta så mycket mera orätt; i Stockholm finnas lärare i alla hufvudsakliga brancher af medicinen, och derföre tillfälle att studera dem alla; och i öfrigt! hvad är det läkarne böra som sitt högsta mål söka, om ej en ensidigt praktisk bildning, i den Den 22 November f. m. 127 mening att han skall söka tillämpa alla sina förvärfvade insigter uteslutande på praxis, d. v. s. på konstens utöfning.
Som jag således icke kan finna att dessa invändningar förtjena något afseende, får jag för min del instämma uti motionärens slutyrkande, att Stockholms medicinska läroverk må åter erhålla den, genom sednaste ordnandet af medicinska undervisningen, detsamma fråntagna rättigheten till anställande af theoretisk examen, det är den första afdelningen af chirurgice-magister-examen, hvilken, såsom den under de sednast förflutna 10 åren blifvit vid läroverket verkställd, till alla deler motsvarat de medicinska fakulteternas medicinae-kandidat-examen.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, blef motionen jemte yttrandet remitterad till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Frih.
Gederström, Gustaf Carl, väckte en motion, N:o 41, om revision af gällande fiskeri-stadga.
Hr af Zellén, Nils Carl, uppläste en motion N:o 42, om berättigande för vissa embets- och tjenstemäns sterbhus att återfå de under namn af begrafningshjelp för embets- och tjenstemännen gjorda löne-innehållningar.
Hamilton, Gustaf Axel Knut, afgaf en motion, N:o 43, ang:de anslag till inrättande af en ny profession i juridisk encyclopsedi och romersk rätt vid hvartdera af rikets universiteter.
Hamilton en motion, N:o 44, ang:de anvisande af 2006 rdr rint årligen till stipendier åt docenter inom juridiska fakulteterne vid rikets universiteter.
Frih. von Schulzenheim, David, afgaf en motion, N:o 45, ang:de nedsättande af en komité för utarbetande af ny lag rörande så väl afledande sorn tilledande al vatten.
Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. 128 Den 22 November f. m.
Vidare väckte Frih. von Schulzenheim en motion, N:o 46, ang:de Sala silfververks återgång till statens disposition.
Landtm, anmodat R. o. Ad:s Hrr Elektorer att utse en suppleant i Lag-Utsk:t efter Hr Ramsay, åtskiljdes Ståndet kl. J 3 e. m.
Särskildt Protokoll Lördagen den 22 November 1862 1. in.
Då nu till pröfning förekom Riddarh.-Utsk:ts d. 19 dennes bordlagde Utlåt., ang:de rättighet för t. f. Riddarh.-Sekret.
Brakel att med Riddarh.-Sekret.-sysslan få förena befattning i statens tjenst, och t. f. Riddarh.-Sekret. alltså var jäfvig att prof. i detta mål föra samt derföre afträdt, öfvertogs, uppå befallning af Hr Gr. och Landtm., prot:s-föringen af undertecknad Riddarh.- Notarie.
Efter Utlåtits uppläsning anmälde sig och yttrade Frih.
Med tillfredsställelse har jag sett af detta Mern., hurusom Riddarh.-Utsk:t, under förutsättning att R. o Ad. måtte stadfästa valet af Riddarh.-Fiskalen Brakel till Riddarh.-Sekreterare, tillika förordat Riddarh.-Sekretis af Riddarh.-Direkt:n framburna anhållan, att med Riddarh.-Sekret.- sysslan få förena den Ivopist-tjenst uti K. M:s Justitiae-RevisionsExpedition, som Brakel på förordnande innehar, men hvarifrån han begärt och erhållit ledighet under hela den tid riksdagen fortfar.
Ofvannämnde förutsättning kunde man vänta med anledning af det utmärkta sätt, hvarpå t. f.
Riddarh.-Sekret. uppfyllt sina åligganden.
Utsk:t hemställer att den Riddarh.-Sekret. sålunda från Kopist-befattningen förunnade tjenstledighet skall styrkas minst 14 dagar före början af hvarje kommande riksdag.
Om man föreslagit att ifrågavarande bestyrkande skulle ega rum vid riksdagens början, då hade sådant kunnat ske inför R. o. Ad.; — men genom bestämmelsen att berörde förhållande skall styrkas minst 14 dagar före hvarje riksdags början, blir man tvun - Den 22 November e. m. 129 tvungen att, för denna saks ådagaläggande, anlita en annan auktoritet; och, såsom härtill lämpligast, får jag föreslå Riddarh.- Direktm.
Alltså får jag anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, täcktes först hemställa, det R. o. Ad. ville gilla Riddarh.-Direktms val till Riddarh.-Sekret.; samt derefter framställa propos. på bifall till Riddarh.-Utsk:ts förslag, med dervid fogadt tillägg, att det skall vara inför Riddarh.-Direktm, som Riddarh.-Sekretm skall styrka, det han erhållit tjenstledighet från sin hos staten nu innehafvande befattning.
Sedan diskussionen förklarats fulländad, hemställde Hr Gr. o.
Landtm, först, huruvida R. o. Ad. gillade Riddarh.-Direktms val af Riddarh.-Fiskalen Brakel till Riddarh.-Sekret., hvilken propos. blef med enhälligt ja besvarad; hvarefter och sedan propos. till bifall å Utsk:ts hemställan oförändrad blifvit framstäf och med nej besvarad, Hr Gr. och Landtm, gjorde propos. på bifall till förberörde Utlåt., med den, i öfverensstämmelse med Frih.
Gederströms framställning affattade, förändring, att framför orden »behörigen styrker» insattes orden »inför Riddarh.- Direktm»; hvartill svarades Ja. Riddarh.-Sekretm återtog härefter protokollsföringen.
In fidem, Lud. v. Platen.
Lönlagen den 22 November 1862.
Justerades 2 prot.-utdr. för förmiddagens plenum.
Hr von Troil, Samuel Gustaf, uppläste en motion, N:o 47, ang:de statsanslag för anläggning af en jernbana från Helsingborg öfver Eslöf till Ystad med sidobana till Landskrona.
Begärdes på bordet. H. I. 9 130 Den 22 November e. m.
Hr von Koch, Nils Samuel, uppläste tre motioner, nemi.:
N:o 48, ang:de qvarn- och sågräntans upphörande; N:o 49, ang:de bevillning af mjöl- och sågqvarnar; samt N:o 50, ang:de upphäfvande af §§:ne 1—6 i 20 kap. Byggningabalken m. fl. stadganden och antagande af en ny författning ang:de anläggande af vattenverk.
Hr von Möller, Peter, väckte en motion, N:o 51, ang:de statsanslag till uppförande af en dubbelfyr å den s. k.
Tyludden vid Halmstads-bugten.
Remitterades tili Stats-Utsk:t.
Hr von Mentzer, Carl Fredrik, uppläste en motion, N:o 52, om rätt till anläggande af handelsbodar vid jernvägsstationerne.
Vidare afgaf Hr von Mentzer en motion, N:o 53, ang:de bränvinsförsäljnings-afgilternes ingående till landstings-kassorne.
Hr Ros, Anders Emanuel, uppläste en motion, N:o 54, ang:de pension åt frami. Just.-Omb. S. L.
Theorells enka, Sofia Wilhelmina Theorell, född von Schwerin.
Hr Cederschiöld, Robert Teofr.:
Då aflidne Kammarrådet Theorell linder en lång följd af år beklädt det vigtigaste embete R.
St:r ega tillsätta, då han i utöfningen af detta maktpåliggande embete ådagalagt en sällspord skicklighet och det mest utmärkta nit i förening med en sjelfständighet, som icke af någonting låtit sig rubba från det rättas bana; och då slutligen han vid en långt framskriden ålder blifvit af R.
St:r pensionerad och vid sin död efterlemnat enka och barn i nöd och fattigdom, anser jag R.
St:rs värdighet fordra, att de må anslå en pension af så tillräckligt belopp, att enkan efter denne förtjente man må kunna med sina oförsörjda barn tillbringa ett sorgfritt lif.
Jag får således på det varmaste tillstyrka den af Hr Ros nu väckta motion.
Den 22 November e. m. 131 Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef motionen jemte yttrandet till Stats-Utsk:t remitterad.
Hr Charpentier, Gustaf Reinhold, väckte en motion, N:o 551, ang:de löneförhöjningar åt kammarskrifvare och vaktmästare i K. Kammar-Coll., samt förökning i anslaget till e. o. tjenstemän och vaktbetjening i samma verk.
Remitterades till Stats-lltsk:t.
Hr Paykull, Carl Samuel, uppläste en motion, N:o 56, ang:de uppskof med fulla tillämpningen af K.
Stadgan om afgångsexamen vid rikets högre elementar-Iäroverk.
Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t. Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, uppläste en motion, N:o 57, ang:de alla de till särskilda verk, stater, inrättningar, stiftelser och kyrkor indelade räntors och tiondeanslags uppbärande och redovisning af kronans uppbördsman m. m.
Hermelin, Carl Samuel, väckte en motion, N:o 58, ang:de anslag för utvidgande af Norrtelje elementar-Iäroverk till femklassigt.
Upplästes en af Hr Bildt, Didrik Gillis, ingifven motion, N:0 59, ang:de pension å Allmänna Indragnings-staten åt frami.
Lands-kamereraren L. J. Gardells enka, Anna Gardell.
Upplästes en utaf
Hr af Sillén, Lars Gabriel, inlemnad motion, N:o 60, ang:de understöd åt artisten Carl Johan Billmark, för fortsatt utgifvande af planche-verket: »Sverige, aquarell, lithografier och tontryck.» Remitterades till Stats-Utsk:t.
I 132 Den 22 November c. m.
Upplästes en af Hr Adlersparre, Rudolf, ingifven motion, N:o 61, ang:de utsträckning af den s. k. lilla jagtens fredlysning till skogsfågel.
Remitterades till Allm. Fiesv.- o. Ekon.-Utsk:t.
Upplästes en af Frih. von Vegesach, Carl Henning Fvan, inlemnad motion, N:o 62, ang:de statsanslag för militär-öfningars införande i skolorna.
Preste-St. ankommet prot.-utdr., N:o 36, med kommunikation al de, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om antagande af ny Strafflag, utaf Doktorerne Landgren och Forssell samt Prosten Sondén afgifne yttranden.
Slutligen anmäldes och bordlädes: Konst.-Utsk:ts Mern.
N:o 2, med uppgift å några från sistlidne riksdag hvilande förslag till ändringar i Grundlagarne; Stats-Utsk:ts Mern.
N:o 3, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmägtige i Riksgälds-kontoret afgifna berättelse; samt Exped.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 6, i ani. af väckt motion om Utsk:sBetänkmes tryckning med korta marginal-rubriker. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f 9 e. m.
Den 26 November f. m. 133 Onsdagen den 26 November 1802.
Justerades 4 prot.-utdr. för d. 22 dennes.
Föredrogs Konst.-Utsk:ts d. 22 dennes bordlagda Mein.
N:o 2, nied uppgift å några från sistlidne riksdag hvilande förslag till ändringar i Grundiagarne.
Flere ledamöter begärde detta Mern. ånyo på bordet; hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med tillkännagifvande att Talmännen vid hållen öfverläggning öfverenskommit föreslå Riks-St:n, att det ifrågav:de Mem:t skulle till afgörande företagas Lördagen d. 6 nästk.
December, hemställde huruvida R. o.
Ad. behagade bifalla nämnde förslag och besluta, att meranämnde Mern. skulle uppföras främst på sagde dags föredragnings-lista.
Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts d. 22 dennes bordlagde Meni.
N:o 3, med den till R. nu församlade St:r af Fullmägtige i Riksg.-Kont. afgifna berättelse.
Föredrogs och bifölls Exped.-Utskds d. 22 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 6, i ani. af vackt motion orri Utsk:s-Betänk:nes tryckning med korta marginal-rubriker.
Preste-St:s d. 22 dennes bordlagde prot.- utdr.
N:o 36, för den 15 i samma månad, med kommunikation af de, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om antagande af ny Strafflag, utaf Doktorerna Landgren och Forssell samt Prosten Sondén afgifne yttranden.
Hr Frih. De Geer, Louis:
De anmärkningar mot det Kongl. Förslaget till ny strafflag, som i Preste-St. blifvit framställda för att komma under Lag-Utsk:ts pröfning vid dess behandling af den Kongl. Proposm, skulle icke löranledt mig att begära ordet, om jag kunnat uppfatta Preste-St:s beslut att kommunicera dessa anmärkningar med de andra Riks-St:n annorlunda, än som en opinionsyttring, åsyftande alt 134 Den 26 November f. m. i förväg för Stins och Utskits pröfning bibringa Stin en ogynnsam tanka om det Kongl. Förslaget, i hvad det afhandlar religions- och sedlighets-brott.
Då jag ansett mig böra uppträda, för att, så godt jag kan, söka motverka ett sådant ofördelaktigt omdöme hos R. o. Adeln, sker det under förklaring att jag icke misskänner det uppriktiga och varma nit för religion och sedlighet, hvarifrån anmärkningarne utgått; och att jag finnér åtskillige af de framställda anmärkningarne väl förtjenta att af lagstiftaren tagas i betraktande.
Men jag måste protestera mot antydningarne att de klandrade bestämmelserna i det Kongl. Förslaget hvila på slapphet eller likgiltighet och att man till och med varit angelägen att skydda lösaktighet och utsväfningar, såsom jag tror att orden fallit.
Om det Kongl.
Förslaget i nämnde hänseende icke tillfredsställer alla, så får orsaken sökas ensamt i olika åsigter, dels om hvilka medel lämpligast må användas till befrämjande af gudsfruktan och goda seder, dels ock om hvad som rätteligen utgör föremål för strafflagens innehåll.
De flesta länders lagstiftningshistoria utvisar att strafflagarne från att med ytterlig stränghet bestraffa religions- och sedlighets-brott blifvit mildare, och till en del alldeles upphört att som * brott behandla flera, såsom sådana förut upptagna handlingar.
En allt mera stadgad erfarenhet har ådagalagt, att gudsfruktan och sedlighet icke kunna åstadkommas genom stränga straff.
Såväl i lagstiftningen som vetenskapen har man ock blifvit allt mer ense derom, att endast rättskränkningar egentligen falla inom kriminallagens område, och att hvarken ogudaktighet eller laster böra falla derunder, såvida de icke komma allmän förargelse åstad.
Förslaget hvilar på denna åsigt, och om den är riktig, träffas det föga af de framställda anmärkningarne.
Såsom underlåtenhet i befrämjande af religionens intressen anmärkes, dels att de föreslagna böterna för sabbatsbrott skulle vara alltför låga, dels att ansvarsbestämmelserna för eder och svordomar icke skulle vara nog vidsträckta.
Maximum af sabbatsbrottsböter är likväl satt till ett tio gånger högre belopp än det'Som enligt nu gällande lag för dylika förbrytelser kan ådömas.
För min del befarar jag, att den nu föreslagna ansvarsbestämmelsen kommer att möta motstånd, äfven utom Preste-St., men i en motsatt rigtning.
I fråga om svordom anmärkes, att förslaget endast bestraffar eder vid gudstjenst, inför offentlig myndighet och vid allmän sammankomst, och det har blifvit yrkadt, att eder icke borde strafflöst aflöpa, om de fällas på allmän gata eller allmänna vägar och platser eller andra allmänna ställen, såsom värdshus, krogar, o. s. v.
För så vidt genom högljudt svärjande förargelse åstadkommes å allmän plats, innehåller förslaget derför straffbestämmelser; om deremot en ed fälles under ett enskildt samtal på en gata, så är den icke straffbarare, än om den fälles inom enskildt rum, Den 26 November f. m.
135 och hvad beträffar krogar, så är en ed der mindre förargelseväckande än annorstädes.
Hvad som nästan mest lägges förslaget till last, är att åtalsrätten i afseende på vissa sedligheten sårande brott, såsom våldtägt, borsbrott och lägersmål, med uteslutande af allmän åklagare, lägges allenast i inålsegarens hand, derest denne icke till åtal angifver brottet; men samma grundsats är följd jemväl i afseende å flera andra brott, hvilka äro belagda med lika högt ansvar som de ifrågavarande. — och om något brott på den grund, att det endast innefattar enskild rättskränkning, bör undantagas från allmänna åklagaremagten, så synes det företrädesvis vara ifrågavarande brott, der ett åtal gör förlikning snart sagdt omöjlig, der det familjeband, som man vill rädda, genom offentligheten löper den största fara att sönderslitas, och der äfven den oskyldige genom offentligheten, enligt det allmänna föreställningssättet lider en skymf.
Vidare anmärkes, att grof oförskämdhet icke skulle vara belagd med straff i det Kongl.
För så vidt sådana grofheter till allmän förargelse såra tukt och anständighet, finnas straffbestämmelser deremot i 18 kap:t; och är ej detta händelsen, så faller förolämpning emot qvinna under de straffbestämmelser, som äro till finnandes i det kap., som handlar om ärekränkning i allmänhet.
I fråga slutligen om konkubinatet, har blifvit anmärkt, att konkubinatet i Norge är upptaget såsom ett brott, hvilket af borgerliga lagen belägges med straff; — så är det visserligen.
Men häremot torde grundade inkast kunna göras.
Försigtigheten bjuder nemligen, att man icke gör till föremål för åtal laster, utölvade i hemlighet; alldenstund just genom offentligheten det allmänna såras i sin sedliga känsla; och vore det väl rätt, att låta den allmänna åkiagaremakten intränga så långt i det enskilta lifvet för att blottställa måhända äfven en oskyldig för misstankar om lastbart lefverne.
Och hvilken bevisning skulle man anse erfordras för att konstatera ett dylikt brott? hvilken skandal skulle icke genom bevisningen ofta åstadkommas?
I sedlighetens eget intresse tror jag det vara bäst att strafflagen icke upptager detta brott, hvars juridiska karakter dessutom är synnerligen svår att bestämma.
Enligt min öfvertygelse ega vi i civil-lagen verksammare medel än i brottmåls-lagen att höja sedligheten; ty osedligheten är till en stor del beroende af förtrampandet af qvinnans rätt, och ju mer denna skyddas af lagen, dess mer ökas det allmänna sediighetskapitalet.
— Vår lag har i sednaste tider gjort stora framsteg i denna rigtning: genom medgifvandet för qvinnan att blifva myndig; genom lättade tillfällen för henne att bereda sin utkomst; medelst utvägar för henne att genom skillnad till säng och säte skydda sin person mot mannens våldsamheter; och att genom boskillnad rädda sin förmögenhet undan hans ödeläggelselusta.
På sådana och andra vägar, och framför allt genom utbredande af en sann gudsfruktan, kunna vi hoppas / 136 Den .26 November f. m. någon bot för det onda, men visserligen icke genom skärpta straffbestämmelser.
Efter härmed slutad öfverläggning, blef, uppå framställd propos., det ifrågav:de prot.-utdr:t jemte dertill hörande yttranden lagdt till handlingarne.
Hr af Zelléns, Nils Carl, d. 22 d:s på bordet lagde motion, N:o 42, ang:de berättigande för vissa embetsoch tjenstemäns sterbhus att återfå de under namn af begrafningshjelp för embets- och tjenstemännen gjorda löneinnehållningar.
I förev:de motion är föreslaget utvidgning af 1851 års författning rör:de begrafningshjelps erhållande af embets- och tjenstemäns sterbhus.
— Motionären föreslår nemi., att äfven sterbhus efter afskedade embets- och tjenstemän skulle utfå begrafningshjelp, då den aflidne, utan att komma på indragningsstat, fått afsked från den befattning, för hvilken begrafningshjelpen aftjenats.
— Motionen är till sin grund god, den hvilar på rättvisa och billighet, och till sitt syfte är den äfven god, ty den afser allas likställighet och lika berättigande.
Men jag har icke begärt ordet, hvarken för att loforda motionen, eller för att hos Stats-Utsk:t insinuera framgång åt densamma, utan egentl. för att fästa uppmärksamheten på att, såsom jag tror, syftemålet icke vinnes genom nu framställda förslag.
Motionären säger: »Vid dessa förhållanden får jag vördsamt hemställa, det behagade R.
St:r besluta, att sterbhus efter alla sådana personer, hvilka såsom embets- eller tjenstemän aftjena! begrafningshjelp, men före dödsfallet undfått afsked från de befattningar, för hvilka begrafningshjelpen aftjenats, utan att komma på indragningsstat, jemväl må varda berättigade, att återfå de löneinnehållningar, som för bemälde personer egt rum.» Genom denna mening kunde tvekan uppkomma hos den auktoritet, som skulle utlemna den sökta begrafningshjelpen, huruvida den eger att utbetala densamma till alla de sterbhus, som sig i detta ändamål anmäla.
Jag vill begagna mig af ett exempel.