Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är en ganska ostridig sanning, att Coursen ensamt beror af Handelsförhållanden; den kan af ingen Finance-operation, om ej a£ en Silfverväxling, styras, och det kan ända hända att Coursen håller sig ömsom något högre eller lägre, mot det för denna utsatte agio.
Jag tror derföre att orden: till Cour sens styrande, icke böra inflyta, utan endast i beslutet införas, att till Kongl. Maj:ts disposition afsättes, från och med detta dr, en summa af en Million årligen, samt att köpet genom StaisContoiret må ske.
Herr Påhlmans förslag till 470 Den 9 Junii f. m. redaction syntes mig för öfrigt ganska godt.
Här har sedermera blifvit taladt om maximioch minimi-puncter.
Jag tror äfven att några sådana böra bestämmas, men om växlingspuncten blir 96 sk., är det detsamma som att säga, det ingen växling blir utaf; utsigten på våra åkrar är sannerligen ej sådan, att man kan vänta ett Coursfallande.
Det kan hända, ifall betydligare Spannemåls-inköp, än hvartill de nu varande anslagen förslå, behöfva ske i någon Sädesrik ort, för att hjelpa hungersnöden i det öfriga landet, och Konungen härtill skulle vilja använda sin enskilta egendom, att man en gång ångrar, det man icke öppnat en utväg att låta honom föt vandla sina utomlands varande tillhörigheter till Svenskt Rörelse Capital, Man säger, att det vore orätt att antaga till MinimiCours, den närvarande dagens, men det vore lika orätt, att taga den 12 sk. under hvad den hela vintren varit; jag tror derföre, att man i stället för 96 sk.
MinimiCours, bör sätta den lika med medium af det senaste årets Cours, och att således, för Silfver inköp till lägre pris än detta medium, ej bör vara någon gräns.
Hvad maximi-puncten angar, så tror jag, att den ej bör utsättas för låg, emedan anstalten då blef chimerique.
Det är alldeles sannt, att en del af vår närvarande förlägenhet kan genom fördelaktig han - Den 9 Juni i f, m. 471 delsconjunctur afhjelpas, men det är åtminstone mycket osäkert, huruvida ej en annan förlägenhet vid denna Riksdag blifvit stadfästad att fortfara, nemligen den som vi voro sammankallade att afhjelpa, och som uppkommer genom brist på mynt-representativerj såsom correctiv deremot torde def ej var* så onödigt att kunna förvandla åtminstone myntbara metaller till Rörelsecapital.
Jag hemställer derföre, om ej hufvudändamålet vid beslutet om Silfverköp bör vara, att ett Silfverköp skall bli utaf, och om det ej således är bäst, att hvarken bestämma för lågt minimi-pris, eller för maximipriset någon ziffra.
Huruvida man åt den autoritet, som skall verkställa köpet, bör öfverlemna att köpa för ända till 112 eller 116 skillingar, det kan dock åtminstone sättas i fråga, men alldeles icke bör man utsätta en och samma fixerad ziffra till maximum och minimum, om man ockr anser sig böra bestämma gränsor.
Några skillingar betyda för öfrigt intet, ty kommer Banken en gång i den ställning, att den kan realisera, då kan den äfven tåla att hafva gjort förluster genom inköp af en del Silfver för något högre Cours, än realisations-agiot sedan blir.
Det är Landets ställning, mera än Bankens, hvarpå realisationens möjlighet beror.
Friherre Boi e: En värd Ledamot har, efter min fattning, framställt Finance-principer af ganska farlig natur.
Den grundsats, att Coursell måste stiga i samm* nion som Sedel - 472 Den g Junii f. m'.
Blocken okas; och måste falla i samma mon, som Sedelstocken minskas, är både felaktig och ytterst farlig, emedan dess användande kan iöra till de förderfligaste resultater.
Om man då hade den förvillelsen, att tro, det omsorgen att fä i la Coursen vore angelägnare än all annan omsorg, så vore för ändamålet, Corn sens nedfällande, intet säkrare medel att vidtaga, än att rakt indraga Sedelstocken; det vill säga, att fråntaga Näringarne deras rörelse-kraft, och höjden af penningebrist vore då höjden af lycka.
Den värda Talaren har ej, tillstod för sin satts, åberopat någre vettenskapliga skäl: och jagskall, till motskäl, nöja mig med, att blott åberopa erfarenheten, sorn tidt och ofta sagt oss motsatsen.
Vi hafva öfverlefvat tvänne realisa» tioner, och mig synes, att de lämnat oss tillräcklig lärdom i frågan om resultatet af alla sådana.
1776 års realisation förbättrade Coursen, men alldeles icke varupriseme, hvilka snart blefVo i det goda myntet alldeles lika höga som de förut voro i det dåliga, och orsaken låg deri, att varu-prisernas basis ligger i arbetslönerne, hvilka åter bestämmas, alldeles icke af Coursen, utan förnämligast af vanans makt på den stora arbetande classen, som icke förstår och icke bryr sig om mynt-förbättringarne, utan fordrar, efter realisationen, sin arbetslön till samma räkne-belopp som före realisationen; samt äfven får det, derföre, att arbetaren är i det folkfattiga Sverige eftersökt, och således också i tillfälle att sjelf bestämma sin arbetslön.
Den lyckliga handels-ställning som Ame-i ricanska kriget gaf oss, underhöll realisationen Den 9 Junti /. m. 473 och Coursen för en tid af 12 till 13 år, men der inom hade likväl Näringaroe och RörelseCspitalet aftagit; dst senare så, att då 1788 års krig utbröt, förslog icke hela RörelseCapitalet till kostnsderne af ett enda års krig; och en helt ny förändring af penninge-väsendet måste vidtagas.
Coursen hade stigit redan innan man genom Riksgälds-Sedlarnes tillkomst år 1789 fördubblade Rörelse-Capitalet; men denna fördubbling gaf blott en obetydlig förökning i Coursen, emedan sjelfva penninge-förökningen gaf hastig och liflig kraft åt Näringaroe, hvilka skyndsamt gåfvo förökning i production, som, i sin ordning, återhöll Coursen och bibehöll myntvärdet.
Detta tillstånd fortfor under hela FörmyndareRegeringen; och det var den derefter timade förändringen i importfrihet, samt det derjemte snart inträffade tvång på exporter, som vållade Coursens uppjagande och RiksgäldsSedlarnes fall.
Att det var dessa orsaker, men icke någon förökning i Sedelstocken, som vållade Coursens stigande, bevisar sig deraf, att ifrån October 1796, då agio var 10 procent, till Jaouarii 1800, då agio var 50 procent, hade ingen förökning i Sedelstocken ägt rum; ty utdelningen på de så kallade långrockarne var ej betydlig.
1800 års realisation förbättrade åter Coursen för en liten tid; men inom några år var den åter hög; och varupriserne voro snart lika höga i Banco, som de förut voro i Riksgäld.
Resultatet af båda realisationerna har således bevisat, att den hjelp man gifvit sig har ej räckt mera än några år, hvarefter tillståndet varit likadant som förut. 474 Den g Junii f. m.
Med allt detta, vill jag icke säga, att en utösning af pappersmynt, sådan som den, på en gång, år 1810 ägde rum, kan vara oskadlig för Coursen; visserligen icke* men jag tror mig bevisa, att om man vill tänka för mers än en kort tid; om man vill tänka för en frarns tid, och icke blott hjelpa sig för ett eller par år, med Fransyska ordspråket vogue la gualere, så är det genom förbättring i handelsförhållandet, som man ekail söka förbättring i myntet, men intet tvärtom.
Att vilja genom myntförbättringar gifva en varaktig förbättring åt Coursen, som icke beror af myntet, utan ensamt af handelsvågen; är förspilld möda: och att vilja förbättra handelsförhållandet genom penningebrist, är att gå alldeles bakfram tillväga:
Jag skall icke neka, att ju välmeningen leder de Herrar, hvilka tro sig förbättra myntet genom penninge-indragning; men en sanning är likväl, att de göra på en längd alldeles motsatsen af hvad de vilja; ty när, genom penningebrist, näringarnes verksamhet qväfves, så blir exporten liten; och importen större, i den mon som varor måste förskrifva», i stället för att inom landet produceras; och detta olyckliga handelsförhållande har åter, 1 naturlig och rak följd med sig, Coursens uppjagande och myntets försämring, som likväl är motsatsen af hvad desse Herrar vilja.
Sluteligen och då jag sedt, att Högloflige Ridderskapet och Adeln verkeligen en lång stund sysselsatt sig med frågan om Silfverköp, till Coursens stigande, fordrar min vördnad för Ståndet, att också ingå i frågan, och uppgifva de skäl, på hvilka Den 9 Junii f. m. 475 jag förklarat förslaget overkställbar i stort.
Förslaget skulle äga en viss gifven punct för tillåtelsen att köpa Silfver, och antagom denna punct vara 108 skilliagars Cours.
Man kan då blott tänka sig trenne fall.
Det ena, att Coursen öfversteg 108, då hindret låg i förbudet att köps, så snart Coursen ginge öfver 108.
Det andra, att Coursen stod vid 108; men då åter skulle man omöjligen kunna ens använda mera än 50 å 100,000 Riksdaler till Silfverköpet förr än, i naturlig ordning, Coursen genast skulle stiga öfver punctens gräns, då förbudet åter vidtog.
I tredje fallet, eller att Coursen vore lägre äo io§, skulle Banken åter ruineras, ty den ruinerar sig som köper dyrt, för att sälja lågt.
Försöket att varaktigt hålla Coursen hög, genom Financiella steg skall evigt blifva lika fåfängt, sorn att derigenom hålla honom hög.
Men just derföre, att då Förslaget har en viss bestämd punkt, verkställigheten alltid blir omöjlig i stort, har jag, för min del. visserligen ingen ting emot att Förslaget gerna må bifallas.
Ehuru jag anser Ridderskapets och Adelns tid för dyrbar, för att borttaga densamma med tbeoretiska resonnemeater öfver ett ämne, sorn icke synes äga någon gräns för olika bedömanden; kan jag dock icke underlåta, att, i anledning af Herr Cederschjölds yttrande, anmärka, att flere orsaker gifvas till myntets vanvärde.
Det härleder sig nemligen icke endast från varumängdens beskaffenhet, icke eller blott från Silfverfondecs belopp, utan jemväl från flere andra 476 Deri 9 Junii f. ml orsaker, såsom förhållandet mellan import och export m. m.
Man har sagt, att Coursen ej låter styra sig; men beviset deremot finnes i Kongl. Maj;ts Nådiga proposition, der uttryckligen tillkännagifves, att Coursen hade skolat stiga upp till 200, om ej särskilta åtgärder till förekommande deraf blifvit vidtagne.
För min del tror jag, att
Coursen till det mesta beror af handels-förhållanden.
Banken må uppköpa silfver mot två och en tredjedels Riksdaler i Sedlar för en Riksdaler i Silfver; härigenom skulle Coursens fallande förekommas, exporten ökas och importen minskas, samt Banken ostridigt consolideras.
Sedelmyntets fall skulle älven hindras, emedan productionen genom den nya sedel-utsläppningen skulle ökas.
För öfrigt irrar msn sig, om man tror det vara stor skillnad emellan Agio och Cours.
Coursen innefattar blott 8 å io procent, och resten består i Agio.
Guldsmederne i vårt land rätta deras pris å silfver och guld efter Coursen i Avisorne.
Man har velat bevisa, att Bankens solidité icke skulle ökas genom silfver-uppköp mot nya sedlar; men jag hemställer, om ej soliditeten ökes, då man utsläpper sedUr emot silfver, efter förhållandet af 2 och en tredjedel till i, i stället för att nu varande Sedelstock lärer förhålla sig till Silf— verfonden, såsom 6 till i«
Jag slutar med anhållan om proposition å mitt försteg, att nemligen silfver må invexla9 mot nya sedlar efter den Cours, som inträffar, då definitift beslut härom tages; äfvensom att då, i fall af Coursens stigande, Silfver-uppköp icke kan äga Den g Junii f. in. 47 7 rum, Kongl. Maj:t eller BancoSfyrelsen, må sättas i tillfälle att förekomma den coursstegring, som genom växelvingleri eller andra orsaker kan uppkomma.
Friherre Wirfén, Guftaf Fredria Jsg är af alldeles enahanda tanka med den sista värda Talaren, att nemligen det nu för handen varande speculativa ämnet icke känner någon gräns för olika bedömanden och vidlyftiga utvecklingar af theoretiska grundsatser, och att man således icke bör upptaga tiden genom invecklandet deruti.
Det är ej heller mitt ändamål, då jag ännu vördsamt utber mig att få yttra några ord, som skola rakt på saken förklara några speciella omständigheter i Utskottens Betänkande, i anledning af hvad jag hört an* föras.
Herr Munck af Rosenskjöld behagar yttra sig, att hvad Utskotten framställt i fråga om uppköp eller lefverering af silfver till Banken, är rakt stridande mot hans tanka.
Detta vill jag så mycket mindre bestrida, som det vore oformligt, då den värda Ledamoten sjelf allena kan sådant närmast känna.
Men när h#n sedermera, för att bevisa detta, gör en beskrifning på Utskottens anförande, då torde någon rätt för mig inträda att motsäga honom, derest beviset kan hämtas från handlingarne.
Dea värda Ledamoten säger nera-! ligen, att Utskotten föreslagit att Silfver skulla upphsndlas blott med förra SedelCapitalet, icke med nya Sedlar och icke efter högre Silfvervärde än 96 skillingsrs Cours.
Men ingenderi delen år med rätta förhållandet enligt.
478 Den 9 Junit f. m, Utskotten hafva tillstyrkt tvenne särskilta åtgärder i detta ämne
Den första, att hvad som af Bankens inkomster öfverblef, sedan disponerade lån och öfrige anslag, samt Verkets utgifter blifvit bestridde, skulle användas till inköp af Silfver ; icke efter 96 sk., utan efter det pris, sorn framdeles komme att fixeras; och tillägges (jag menar pag. 34) att Silfverpriset för hvad som köpes af gamla fonden icke be» hofver så noga upptagas, emedan derigenom i alla fall ökes Bankens reela fond utan att öka dess Sedelstock.
Här är alltså uppköp af gamla SedelCapitaiet; men icke till 96 sk.
Den andri åtgärden till Silfverköp finnes åter hemställd pag. 35 af Betänkandet, och innehåller, att om förmonlig handels conjunctur skulle inträffa, som verkade på pappersmyntets förhållande, ett' correctif borde finnas mot en hastig fluctuation i växelvärdet, och sålunda, då Coursen går till 96 sk., starkare uppköp af Silfver för Bankens räkning göras, mot utställande af Sedlir.
Här år sålunda uppköp af Silfver till gé sk., men med nya Sedlar.
Den värda Ledamoten torde häri behaga igenfinna åtminstone någon likhet eller öfverensstämmelse med sina egna tankar, fastän i executionen fördelade i tvänne åtgärder, nödige för att bibehålla en hufvudgrund, hvarefter Bankens reela fond skulle kunna tillökas; emedan det vore alldeles olämpligt, att låta en sådan augmentation äga rum; utan något fixeradt förhållande mellan metallen och papperet, Den 9 Junii /. m. 479 enar det senare i alla fall, en annan gång, snart eller senare, skall mot metalliskt mynt åter invexlas. 0 / • * På enahanda sätt hade Utskotten skiljt Finance-frågan.
Först i tvänne hufvuddelar; nemligen operationerne till Creditens vidmagthållande, näringarnes understöd och låne-biträden i den första; samt messurerne till myntets uppehållande i värde, och reel* fondens förökande i den andra.
Denne senare åter åtskiljd i nyssnämnde tvänne afdelningar: nemligen den absoluta förökningen i fonden med de öfverskott man verkligen hade, utan afseende på Sil frets pris; och den eventuella till godt pris, som berodde af en möjligtvis inträffande förmonlig conjunctur: mera att önska, än att hoppas.
Så är förhållandet ända igenom, och jag frågar, om häruti kan igenfinnas någon motsägelse; om häruti saknas all princip eller ledning från det ena till det andra.
För öfrigt böra vi nu mera ej uppehålla oss mycket vid detta ämne.
Utskottens förslag hafva redan undergått så väsendtliga rubbningar, att grunderne icke mera bestå.
Det finnes ingenting mera odisponeradt af Bankens revenuer att användas till Silfverköp.
Det är således en fåfäng möda att discutera, huru och under hvad vilkor det skulle ske, som icke mera kan ske.
Det förslag som i dag i stället blifvit frstnstäldt, står i sammanhang eller likhet med Utskottens förslag pag. 35, allenast med den 4So Den g Junii f. m. skillnad, att limiten för Silfverpriset icke finnes i det nya förslaget.
Enar nu den delen, som omfattar medlen att consolidera Banken genom SUfverfondens förstärkning, är borta: enär man dessutom känner Kongl. Mijtts oaflåtna bemödanden att hålla pappersmyntet i värde; så, ehuru jag icke rätt fattar, huruledes pappersmyntet skall uppehållas genom Silfvcr-uppköp till högt pris, då just detta pris med det samma fixerar papperets värde i den stunden, och jag sålunda ej heller anser någon verkställighet härå kunna följa, utan precist i de lyckliga fall, hvarpå Utskottens förslag pag.
35 just byggt en sådan åtgärd; finner jag likväl för min del ingen betänklighet att tillstyrka antagande af hvad Herr Påhl* man föreslagit; under vilkor al Reglementarisk! stadganden, hvilka på Utskottens utarbstning torde få bero.
Jag instämmer hufvud sakligen i hvad Herr Cederschjöld yttrat; men medger dock att, då man betragtar tiden och de ämnen, som omge oss, tillämpningen af theoden måste, för närvarande, åsidosättas.
I afseende på den yttrade stridiga meningen om maximi och minimi cours, torde jag få nämna, att jag ej föreslagit någon viss cours, utan aldeles förbigått omnämna den.
Jag anhåller således nu få göra det tillägg, att den motsvarande deposition af myntbara metaller som i Banken bör göras, förr än ytterligare disposition - Den 9 Junii f. m\ 481 (ion å ifrågavarande creditif må äga rum, bör ske efter gångbar cours.
Skulle för öfrigt
Silfver kunna erhållas till ett coursförhållande af 100 eller 96 eller derunder, har jag redan tillstyrkt, att BancoStyrelsen skulle förständigas emottaga allt hvad Kongl. Maj:t, eller enskilte personer, kunde vilja aflämna.
Denna tanka är icke stridande mot den af Utskotten uppgjorde plan , och om Silfver derigenom kan uti Banken inbringas, skall sådant, långtifrån att skal da, tvärtom påsky'da realisationen.
För min del fruktar jag dock, att icke något synnerligt silfver-uppköp skall komma att äga rum*, men då jag kände, att tvenne Stånd, i detta afseende, redan fattat deras beslut, och jag förmodade att fråga derom afven inora detta Stånd törj de väckas, har jag ansett mig böra framställa det förslag jag gjort, hvilket jag icke finner skadeligt, hälst jag, med det förtroende vi alla hysa för Kongl. Maj:ts landsfaderliga omsorg, är öf vertygad, att Kongl. Maj:t, som ej önskar coursens stegring, skall vidtaga sådane åtgärder, att anslaget, om det bifalles, på ett nyttigt och för ändamålet lämpligt sätt användes.
Det är visserligen sannt, att genom de beslut, som i går vidtogos, Bankens gevinst redan blifvit så disponerad, att blott 150,000 R:dr deraf återstå; men ehuru litet detta är, anser jag det dock bättre än intet, och får således anhålla om proposition till bifall å 9-’de punkten af Betänkandet, med tillägg af det förslag, i afseende å Silfver-uppköp, jag framställt.
Ridd, o, Ad, Fröt, VII B.
I Afd. 31. 482 Den 9 Juni i f. m'.
En vard Ledamot har 5 anmärkningar vid mitt yttrande förment: ”att Coursen och myntvärdet alldeles icke bero på myntstockens storlek; och i stället för bevis anfört exempel af förhållandet år 1789? då RiksgäldsSedlarnes tillkomst ej medförde någon o* medelbar förändring i mynt-representativemas värde.”
Till besvarande af detta inkast, och förklaring af det anförda exemplet, får jag blott åberopa hvad jag skrifteligen en gång yttrat, nemligen: att efter hvarje plötslig förökning af Sedelstocken, det alltid förlöper någon tid, innan varuprisen och Coursen hinna stiga i samma förhållande.
Så gick det äfven, då Sedelstocken åren 1809 och 1810 så betydligt och hastigt förökades; Coursen började egentligen ej stiga, förr än en tid efteråt.
Mea jag får tillika anmärka, att då Coursen vid slika tillfällen börjar stiga, kan han plötsligt uppjagas öfver den punkt, der han verkligen börstå, och sedan, lika som en pendel, länge svänga sig med en aftagande kraft, till dess den omsider, sedan det verkliga mynt-värdet blifvit träffadt, kan komma att nästan sti stilla.
Så tyckes det åtminstone hafva gått efter Sedell stockens förökning åren 1809 och 1810.
År 1811 svängde Coursen emellan 86 och 132; år 1812 emellan 77 och 96; år 1813 emellan 84 och 96.
Vidare har blifvit anmärkt: ”att mitt förslag att utsätta det pris, hvartill Silfver finge uppköpas, vore olämpeligt, emedan alldeles intet Silfver påaådant sätt kunde uppköpas> * händelse Den 9 Junii f, mi 483 Coursen komme att stiga.”
Till svar härpå får jag blott erhindra, hvad jag för en stund sedan sökte bevisa, nemligen, att just Coursens stigande är det säkraste tecken , att Sedelstocken ej kan ökas, utan på myntvärdets ytterligare bekostnad, och att
Silfver således alldeles icke bör för nya Sedlar upphandlas.
Hvad sluteligen det beträffar, sorn man na 6a ofta får höra omtalas, nemligen: ”att styra Coursenså anser jag för min del bäst, om Coursen finge styra sig sjelf.
Trasenters och.
Remittenters frii concurranCe och ömsesidiga omtanka och vinningslystnad hålla utan tvifvel Coursen säkrast på den punkt der han bör stå» Hvarje försök, att genom positiva åtgärder nedtvinga Coursen under denna punkt, äro ej sällan förderfliga, och merendels alltid fruktlösa.
Atfc
Coursen är hög, bevisar blott, att myntstockea är hos oss större, i förhållande till vår production och i handel circulerande varumängd, än i andr* Länder.
Det gifves derföre ej mer än z red* bara tätt, att med varaktighet sänka Coursen, nemligen att minska myntstocken, eller att öka productionen och handeln.
Vill man derföre fälla Coursen genom utsläppning af Silfver; så borde åtminstone de i stället erhåilne Banco-< Sedlarne sättas ur omlopp, och den circulerands myntstocken derigenom minskas: ty om dessa Sedlar genast åter utsläppas, kan hela denna operation likaså litet med varaktighet sänka Coursen, som man skulle kunna sänka vatten-J höjden i ett kar, derigenom att man öste der - 484 Den 9 Junii j. m. utur i ett annat, som dermed stod i öppen förbindelse.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarjkalken frågade, om Riddersktpet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad.
Ropades Ja. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar falken yttrade, att han, i anledning af den förefallne discussionen, ansåg sig böra till Rid_ derskapet och Adeln hemställa, om icke, för att befrämja BancoSedlarnes bibehållande i värde, till Kongl. Maj:tg höga disposition måtte öfverlemnas ett Creditiv på Banken af en million Riksdaler Bancosedlar, hvars belopp Kongl. Maj:t skulle äga att lyfta, till uppköpande af myntbara metaller, dock att icke allenast en efter Cours motsvarande deposition af 8ådane metaller i Banken, borde göras förr än ytterligare disposition å samma Creditiv kunde äga rum, utan äfven iakttagas, att icke för mer än som motsvarade en million i Sedlar för hvarje år, myntbara metaller till liquid pi detta Creditiv finge af Banken emottagas, derest icke lefvereringen skulle kunna ske till ett Coursförhållande af 100 eller 96 skillingar eller derunder, i hvilket fall BancoStyrelsen skulle äga emottaga allt hvad Kongl. Maj:t i Nåder kunde erbjuda eller enskilte personer ville till Banken aflemna; hvarjemte Hans Excellence hemställde, antingen dispositionen af ifrågavarande Creditiv borde med innevarande eller nästkommande år Ben 9 Junii /, m. 485 taga sin början, för att derefter i 4 år forH fara.
Friherre Wrangel yrkade, att dispositionen af ifrågavarande Creditiv borde med innevarande år vidtaga, samt förklarade, att om det icke bifölls, vöre han föranlåten derom begära votering.
Åtskilige andre Herrar Ledamöter hördes deremot önska, att dispositionen af Credrtivet först med nästkommande år 1819 borde taga sin början.
Det är ej blott i detta ämne beslutet bör tagas, utan det har äfven ett annat i följd.
BondeStåndet har med sitt bifall, förenat det vilkor, att hvad som ej kan användas till Silfverköp, bör utlemna® till allmänheten i låne-väg; ock månne detta vilkor icke också af oss bör antagas.
Hans Excellence Herr Grefven och Bandt~ Marjkalken förnyade sin förut gjorde proposition, med hemställan att dispositionen af Creditivet måtte med detta år vidtaga, samt derefter 1 fyra år fortfara.
Ja och Nsj. Friherre Wrangel yttrade, att, om dispositionen icke med detta år finge taga sin början, nödgades han förnya gin nyss gjorde anhållan om votering. 486 Ven g Junii f. ni, Hans Excellence Herr Friherre af TFetterfiedt, Guftaf:
Då don end* skiljagtighet sorn nu återstår, angår hvilket år dispositionen af ifrågavarande Creditif må taga sin början, underställer jag, om icke beräkningen kunde börjas den i Julii innevarande år, samt derefter fortsättas intill och med samma tid, det år, då nästa Riksdag infaller.
Hans Excellence Herr Grejven och LandtMarjkalken förnyade derefter den at honom först gjorde propoaition, med tillägg att dispositionen af ifrågavarande Creditiv måtte den i Julii innevarande år vidtaga, samt derefter årligen beräknas intill och med samma tid det ar* då nästa Riksdag infaller.
Bifölls. lode Puncten var af följande innehåll?