Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man t. ex. skulle göra sig reda för lill hvad belopp årliga väghålluingskostnaden för ett hemman uppgår, och man ålägger bruksinnehafvaren för så stort taxeringsvärde af bruket som i andra komunala afgifter motsvarar hvarje hemman, en så stor afgift, hvartill väghållningsskyldigheten för hemmanet ansetts upptaga, så kunde visserligen en grund finnas för bestämmande af ifrågavaride inrättningars deltagande i vägunderhållsskyldigheten.
Della blott såsom ett project, för att bevisa möjligheten.
Hvad angår olämpligheten af alt ålägga en qvarnägare att deltaga i vägunderhåll, emedan han egentligen mal för de trafikerandes behof, sä tviflar jag på, alt en mjölnare mal endast för det nöjet att få betjena sina grannar.
Han mal förmodligen i ändamål att derpå förtjena och qvarnen är likasom andra dylika inrättningar blott ett medel för iunehafvaren att för värfva sin utkomst.
Hr Printzensköld har sagt, att de skäl jag anfört endast hafva grundat sig på billighet.
Skälen för Utskms förslag äro i betänk. anförde.
Jag söker vederlägga de skäl som i reservationen emot detsamma äro anförda och det är på grund af dessa som Hr Printzensköld yrkar afslag å betänk.
Reservanten anför först att ”ehuru det måste medgifvas, alt en viss billighet synes ligga till grund derför, alt grufvor, hyttor, bruk och andra fabriksinrättningar i väghållningen deltaga, helst vägarne, genom deras körslor mycket förderfvas, torde dock den befrielse från väghållning, som dessa verk och inrättningar alltid ägt, icke kunna, utan kränkning af äganderätten dem beröfvas”.
Det är della skäl på grund hvaraf man skulle yrka att förslaget måtte afslås, men R.
St. hafva tillförene vid flera tillfällen icke tvekat att med afseende just på den billighet, sorn Hr Printzensköld anser icke kunna utgöra något skål för lagstiftningsåtgärden ålägga personer skyldigheter, som dem förut icke varit påförda.
Hvad beträffar de öfriga skälen som i reservationen äro upptagna så synes det åtminstone mig vara obetydliga.
Det hufvudsakliga är alt dessa inrättningars rörelse stundom kan minskas men då blir resultatet naturligtvis alt deras bidrag till väghållningen äfven kommer att minskas.
Då man hörde en värd talare HrPrintzenskölds yttrande skulle man nästan kunna tro alt det vore ett onus alt ega en tullqvarn, hvilken man icke för egen skull utan för ortens begagnande kunde drifva.
I allmänhet har det likväl
Den 2 September. 303 hittills varit ansedt såsom en ganska lönande egendom att hafva qvarnar, likasom man väl i allmänhet får antaga att, om det är nyttigt för orten, att hafva qvarn, så är det dock ännu nyttigare för qvarnägaren att få mäldsökande.
Det har stundom handt att qvarnägare processa med häradsboerne för att tvinga dem alt anlägga eller underhålla vägar till qvarn; vore det nu så angeläget för häradet alt hafva väg lill qvarnen som det är för qvarnägaren att hafva det, så skulle det väl icke behöfvas att processa för att tvinga häradet att anlägga vägen ulan snarare skulle häradsboerne då af god vilja sig derom förena.
Det lärer väl således svårligen kunna nekas all qvarnägarne äro de som hafva nytta af vägarne likasom alt dessa vägar för qvarnens skull och lill dess vinst ganska betydligt försämras, hvarigenom deras underhåll fördyras.
Det torde dä vara ganska billigt att qvarnägarne deltaga i underhållet.
Samma bevisning kan äfven förebringas för öfriga fabriksinrättningar.
Nä väl! säger man, om del är billigt alt dessa qvarnägare och fabriksägare deltaga i underhållet af vägarne, så är det likväl omöjligt emedan roan icke kan tinna någon rättvis grund för fördelningen af deras bidrag.
Det har icke blifvit visadt hvarföre det skulle vara svårare ali finna en jemn och billig grund för fördelningen af dessa besvär på ifrägavar:de inrättningar, än för fördelningen på dem af åtskilliga andra kommunala besvär såsom fattigvård, kyrkobyggnad m. fl. uti hvilkas bekostande dylika inrättningar måste deltaga, och dä man funnit en grund för bestämmande af deras delaktighet i nämnde besvär, så hör man väl äfven kunna finna en grund för deras deltagande i vägunderhållet, hvarföre jag förnyar min anhållan om propos. för bifall till Utskms förslag. flr Printzensköld:
Jag måste beklaga alt jag af de båda sista yltranderna, som tvänue ädla Gr:r bär afgifvit, icke kan finna mig öfverlygad om riktigheten af Utskms betänk.
Sparre sökt utfinna en s. k. billighetsgrund för den ifråga— vande underhållskyldighelens fördelning pä bruk och bergverk, så finner jag tvärtom alt billigheten talar för det afslag pä Utskms förslag, hvilket jag yrkat.
När man läser Utskms betärk., så befinnas skälen för det förslag, som Utskm framställt vara hemtade från den omständigheten att bruken och bergverken skulle begagna vägarne och pä detta sätt genom de tunga råämnen, som derå föras, förderfva desamma.
Jag har å min sida erinrat, att mångfaldiga bruk finnas hvilka aldrig begagna de allmänna farvägarne till någon större grad, utan att hafva egna vägar, hvarå de transportera sina effecler lill närmaste allmänna lastageplats, hvarifrån de sedan af dem, till den allmänna marknadsplatsen försäljas.
När så är förhållandet med dessa bruk om hvilka Utskm anfört, att deras effecler förderfva vägarna, kan det väl då vara billigt att ålägga bruken all deltaga i underhållet af en anstallt hvaraf de i och för sin drift, sig alldeles icke begagna.
Dessutom frågar jag Grm, huru långt skall man sträcka denna underhållskyldighet för bruket?
skall man sträcka den inom häradet eller länen, då 304 Den 2 September. dessa effecter transporteras ännu längre bort från sjelfva bruket.
Man vet sannerligen icke livar man skall stanna och de sammansatta Utsk:n hafva visat orimligheten af sitt förslag just derigenom att de icke gittat uppgifva några grunder hur den författning, som de föreslagit, skall utgifvas.
Hvad åter beträffar sågqvarnar, så får jag äfven i afseende på dem emot Gr.
Lagerbjelke erinra, alt det alldeles icke är sägen och qvarnen som begagna vägarne, utan det är de trafikerande som begagna vägarne dit, och alldenstund det nu antages såsom rättsenlig!, alt de som begagna qvarnar och sågar skola underhålla vägarne dit, så är äfven rättsgrunden i detta afseende uppfylld, hvaremot den skulle få en ganska skarp stöt om man ville på sågen och qvarnen öfverflytta en skyldighet hvarifrån de både efter rättsgrund och lag för närvar:de äro befriade.
Grin har anfört att sågar och qvarnar deltaga uti åtskilliga kommunala onera.
Delta vill jag icke bestrida, men hvad angår att de deltaga i kyrkobyggnad, så är detta för mig alldeles obekant.
Det är hemmanen inom socknen sora fullgöra denna skyldighet, men ännu har jag icke hört att någon qvarn eller såg, har med den saken, det ringaste alt skaffa emedan de icke eller hafva någon rättighet att rösta vid prestval.
Denna fråga kan, efter min tanka icke afgöras utan att betraktas i sammanhang med öfrige förhållanden inom vårt land.
Det är utan tvifvel billigast, på sätt här blifvit yttradt, att den som begagnar vägen också skall bekosta bans underhåll.
Det finnes jemväl åtskilliga länder, hvarest man följer denna regel och hvarest man råkar ut för bommar öfver vägarne, hvilka icke öppnas förr än man betalt vägpenningar; men i ett glest befolkadt land, såsom Sverige, är en sådan inrättning icke verkställbar.
Dessa slagbommars bevakning af dertill förordnade personer skulle kosta allt för mycket för att en sådan inrättning skulle här kunna införas.
Att införa sådan ordning särskildt för bruk och inrättningar tror jag icke heller vara rigligt.
Här äro omförmälda qvarnar.
Utom de skäl som redan äro andragna emot deras åläggande alt betala den afgift, Ulskm föreslagit får jag anföra, att i en sednare tid och i den mån, som de fria näringsgrundsatserna gjort sig gällande, hafva flera qvarnar blifvit anlagda än tillförene.
Derigenom är ock mäldelagen samt qvarnens afkastning förminskade.
Skatt lagda qvarnar äro fördenskuld ingen afundsvärd egendom nu för tiden.
De äro sådana alt något hvar skulle, med vissa undantag naturligtvis, önska alt hafva dem utbytta emot annan egendom.
De äro i allmänhet så beskaffade, att man ej behöfver rädas det någon skall afundas ägaren en sådan besittning.
Likaså förhåller det sig med åtskilliga andra inrättningar t. ex. sågar, hvilka stundom äro så stort skaltlagda att någon behållning knappast är att påräkna.
Deremot kan man med fiisiunade näringsförfattningar icke så lått förderfva jorden.
Hon gifver säd, och för att få denna förmålen måste Den 2 September.
305 måste man föra henne till qvams, således hafva och begagna vägar dit.
Jag tror följaktligen icke att man hvarken hvad qvarnar eller sågar beträffar, hör fordra alt de betala något till vägens underhåll, i all synnerhet som ångmachiners begagnande särdeles för mjölqvarnars bedrifvande kommer att göra dem som drifvas af vattenfall till en osäker egendom.
I andra länder der vattenfall sällan är att tillgå, ser man mjölqvarnar anlagda för ångmachiner i ofantlig måttstock.
Hvad nu beträffar bruken, så är det ungefärligen samma förhållande med dem som med qvarnar och sågar.
De äro inrättningar som bero af ombytliga näringsgi ttndsatser.
Blifva dessa så fria i Sverige alt man får införa stångjern, utföra tackjern, Oi s. v. så lära bruksegendomarne icke blifva särdeles mycket värda; och då lärer det icke eller vara mycket skäl, alt ålägga detu en underhållsskyldighet, som de för närvar:de icke ega.
Man säger visserligen att qvarnar och dylika inrättningar, när de förlora sin förtjenst, skola i samma förhållande slippa utskylderna lill vägarnes underhåll; men tron J väl mine Hrr alt vederbörule taxeringsman, hvilka de än må blifva, blifva lika så släpphändta med skatten, som R.
St. måhända blifva i hänseende till näriogsgrundsattserna.
Jag tror det icke och min erfarenhet såsom embetsman har visat, för hvilka faror den är utsatt, som beror af taxeringsman.
1 samma mån, man afskaffar ständiga räntor, lärer man få inse huru mycket man i säkerhet förlorar.
Jag tror alltså att man gör rättast att afstå Ulskins betänk,; och jag hemställer vördsamt till R. o. Ad. alt detta måtte blifva Ståndets beslut.
Jag anhåller att få tillägga några ord till hvad jag förut yttrat i anleda, af lltskms betänk.
Det borde i alla lagstiftningsfrågor vara en regel att, innan man föreslår förändringar i ett lands författningar, så bör man göra sig fullkomligt reda för hvad som deraf följa skall, och huru man skall kunna komma till det mål som sökes.
Om man skulle, emot verkliga förhållandet komma till det resultat, alt del linnes någon rättvis grund för hvad Utskm här föreslagit R.
M. begära, så uppslår den andra frågan, huru är detta verkställbar^ har
Utskm gjort sig reda för de beräkningar som lill verkställande af dess förslag skulle göras öfver fördelningen af Vägunderhållet i Sverige?
Det vore rätt intressant ali komma till den ziffra, som blir utgångspunkten, nemi. huru mångå alnar väg skulle tillkomma hvarje hemman och efter hvilka grunder vägstycken skulle fråntagas de hemman, som nu underhålla dem, och tilldelas andra hemman.
Vi hafva haft åtskilliga svårigheter med sådana förändringar här i landet, och man bör icke tillskapa nya, som möjligen kunna leda till samhällsupplösande förhållanden.
Man kart visserligen tycka att frågan här är oskyldig, då här icke är fråga om annat än all några inrättningar skulle komma att deltaga i en skyldighet, som de förut varit befriade från, och detta betvdei' 8 11, 20
Den 2 September. ingenting, det är en lapprissak, men i tillämpningen blir det ingen lapprissak mine Hrr.
Då stannar man i stöpet med förslaget och man har förledt sin Konung att vidtaga åtgärder och undersökningar, som möjligen skulle skapa åt honom det grufligasie missnöje i hela landet, och om förslaget skulle blifva verkstäldt sä skulle man tinna, att inan genom en illa tillämpad afsigt att komma lill ett bättre, har beredt ett mångfaldigt sämre, hvadan jag yrkar att R. o. Ad. måtte ogilla Utskms betänk.
Redan i mitt första yttrande medgafjag att ehuruväl det billigaste och rättvisaste vore att väghållning ålåg dem, som begagnade vägarna, det likväl vore omöjligt alt i värt glest befolkade land införa vägarnes underhållande genom vägpenningar.
Sådant har aldrig heller varit salt i fråga.
Jag har förut visat huruledes vägarne i början anlades, och underhållet af dem reglerades.
Man ålade hvar och en ort, såsom den der närmast hade nytta af vägarne, att underhålla desamma.
När detta ålades orterna, så var det egentligen hemmanen som ansägos hafva nytta af vägarne och derföre pålades väghällningsbesväret endast hemmanen.
Detta förhållande har sedermera ändrat sig, så att det numera icke är endast eller hufvudsakligen hemmanen som begagna och nyttja vägarne utan det är ofta enskilde inrättningar, som draga nylla af vägarne, utan att deltaga i deras underhållskostnad.
Det är då rättvist att dessa bruk och fabriksinrältningar få deltaga i denna underhållskyldighet.
Man har här föregifvit att qvarnarne mer och mer försämras derigenom att man tillåtit nya tullqvarnar alt uppslå, samt alt det icke vore särdeles förmånligt att vara qvarnägare; men de värde talarne hafva icke tagit i betraktande alt, derigenom att sädesproductionen ökats, sä blir äfven behofvet af mäld förökadt och årligen liera tunnor säd än tillförene förmalda, hvarigenom en qvarn, oaktadt flera nya qvarnar uppstått, nu kan hafva lika mycket om icke mera mäld än förut.
Att qvarnarne icke äro någon så förkastlig egendom bevisas af delta förslags motståndares yttrande uti ett föreg:de plenum, att qvarnarne i Sverige äro uppskattade till öfver 3 millioner r:dr.
Att dessa verk kunna försämras eller förbättras, samt att inkomsten af fabrikrinrällningar äro underkastade fluctuationer är sanning, men derföre är äfven föreslaget, ali de skola lemna kontant bidrag, på det att detta bidrag må kunna utan rubbning af nuvande fördelning rättas efter den fördel hvarmed dessa fördelar kunna drifvas.
Om uti en ort, der jordbrukatne nu af väghållningsskyldighet hafva en viss tunga, en fabriksinrältning uppstår, så blir denna tunga derigenom oändligt mycket svårare, likasom då fabriksinrättningar upphöra i en ort der de förut finnas, väghållningsskyldigheten blir lättare.
Det är då rättvist att på hvarje ort der dylika inrättningar finnes dessa äfven deltaga i underhållet af vägarna, efter de på väghällningsbesväret hafva ett så stort inflytande; hvarföre jag äfven nödgas ytterligare förnya min begäran om propos. på bifall till Utskms betänk.
Den 2 September. 307 Frill.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Gr. Lagerbjelke.
Jag anmälde migianledn. af Frih. Cederslröms yttrande, alt del skulle blifva svårt att fördela väghållningsbesväret om qvarnar och dylika inrättningar skulle deruti deltaga.
Inom Ulsk:n gjorde sig den åsiglen gällande, att för dem alldeles icke någon skyldighet till direct deltagande i underhållet skulle ifrågakomma utan endast en kontant afgift, som borde användas lill sådant ändamål, hvarigenom icke kunde uppkomma någon rubbning i grunderne för nu var:de vågdelning, och derföre skulle jag vilja föreslå alt den i Ulskms hemställan förekommande mellanmening, som börjas med orden: ”hvilka afgifter”, må erhålla följande lydelse: ”hvilka afgifter skulle, ulan rubbning af gällande grunder för vägars indelning och underhåll, serskildt användas till sådane broar, färjor och andra anstalter för kommunikationen, som böra af menighelerne samfäldt vidmakthållas och ombesörjas”.
För öfrigt instämmer jag med Gr:ne Lagerbjelke och Sparre i anhållan om propos. på bifall till betänk.
En talare har anmärkt hurusom i en landsort, hvarest flere fabriker anlades, vägarne blefve, genom större nötning förstörda och sålunda delta onus förökadt; men jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på hvad följden skulle blifva af sådana anläggningar.
Utan tvifvel en större afsättning af alla slags landlmannavaror, dera fabriksbefolkningen behöfde förbruka och förtära.
Derpå vunne ju landlmannen, emedan han sluppe att föra sina varor lill närmaste stad, och kunde i stället afsätta dem inom samma socken, eller samma härad.
På grund af detta skäl. torde talaren och mången annan finna att iftågavar:de nya anläggningar medföra för en landsort så stora fördelar att de vida öfverväga den tillökning i väghållningsbesväret som derigenom kan uppkomma.
Alströmers yttrande att inom Utskm gjorde sig gällande den opinion ali penningar skulle uttaxeras till sådana väganlåggningar och sådana brobyggnader deri menigheterna gemensamt deltaga.
Jag ber då att få erinra den värde talaren att om förslaget skulle gå igenom och till följd deraf bruk, qvarnar, sågar och dylika inrättningar komma att blifva taxerade till deltagande i vägunderhållet, så uppstår naturligtvis den frågan: huru skola dessa medel fördelas pä dem som underhålla vägen?
Skola de fördelas på hemmansegarne uti del dist rict der inrättningen är belägen?
Om nu i dessa dislrict inga broar finnas att underhålla och om det nu på ett ställe vore sä mångå dylika inrättningar att alla vägarnes underhåll kunde dermed bestridas, sä blefve hemmanen der alldeles fria; hvaremot i ett dislrict dernäslintill, der man icke råkar att hafva sådana inrättningar, hemmanen finge bibehålla sina förra skyldigheter, det vore väl då en ganska obillig fördelning, hvarigenom hemmanen i den ena Socknen blefve alldeles fria från sin underhållsskyldighet under det att hemmanen uti socknen näst intill 20* 30S Den 2 September. icke finge en skilling till lättnad i deras underhållsskyldighet*
Det går icke an ali på det der sättet göra sig upp idéer öfver hvad man lior skall komma alt inträffa ulan man måste för sig helt och hållet uppgöra huru del i verkligheten skall tillgå.
Man måste i en sådan sak som denna veta huru underhållskostnaden skall beräknas och huru den skall fördelas på de 65,000 hemmantalen i Sverige?
Skulle de få dessa medel pro rata parte?
Den g November. 3oi att för af vikandet eller orsaken dertill blifva till brott förvunnen j inträde hän i alla sina förra rättigheter.
Dock iakttagss härvid , att den inflyttande börj pä sätt nästföregående erne ,§‘$. innehålla., hafva de3:ne sista åren före Riksdagen här i Pöket skattskrif v en varit.
Och Lief Herr von Hartmansdorffs berörde redaction, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen. §.
12 blef uppå gjord proposition af Ridderskapet och Adeln godkänd. §. 43.
Utskottet har i (denna §. föreslagit, att vid inträffande paria vota under auteckningarne, LandtMarskalkens piening skall gifva utslaget.
Om detta förslag antages, så skulle lians befattning vid detta tillfälle blifva olika emot vid alla andra tillfällen under Riksdagen, då lian, såsom Ståndets Taleman, icke äger någon afgörande röst.
Jag vågar således föreslå en annan redaction, der äfven sjelfva ordställningen är något omflyttad, oell hvilken lyder som föijer: ”så snart LandtMarskalk, enligt 5a §. af Regerings-Formen och a3 §. af Riksdags-Ordningen, blifvit af Konungen i Nåder utnämnd, och af de a:ne äldste närvarande Grefvar, till hvilka Kongl.
Maj:t honom öfverlemna!’, till Riddarhuset 302 Den Q November. beledsagad, cmottages lian derstädes vid ingången af Riddarhus-Directionen, Riddarbus-Secreteraren och de öfrige, till Riddarhus-Cantzliet hörande personer.
Derefter sammanträder följande dagen, å utsatt tima, efter föregånget anslag, Riddarhus-Direetipnen, för att förrätta anteckningen under Landt-Marskalkens ordförande, hvarvid han likväl ej deltager i öfverluggningarne och besluten pä annat sätt j än såsom i Ridderskåpets och Adelns Plena.
Med anteckning förstås den åtgärd, b varigenom en Adelsmans begäran om inträde å Riddarhuset, såsom Riksdagsman, varder, i grund af denna Riddarhus - Ordning , Genealogiske Tabeller , och andre tillförlitlige handlingar, pröfvad; samt j derest något hinder icke möter, hans namn och värdighet införd i en för sådant ändamål på alla lefvande Atter inrättad Uppropslista, och honom tillställd en med Riddarhusets sigill påtryckt Pollet, med påskrift af Ättens nummer och namn, den antecknades förnamn, samt nummer på den Bänk, der hans ställe är honom anordnad t.
Skulle emellan de personer, hvilka anteckningen sålunda förrätta olika meningar uppstå, afgjöres frågan efter de fleste rösterne.
Uppkomma paria vbtn galle den mening > för hvilken den efter Matrikeln äldste Ledamoten i Riddarhus-Directionen sig förklarar.” Grefve Cronhjelm:
Den siste värde Talaren har vid detta tillfälle velat tillämpa Samma princip på Landt-Marskalkens befalt
- Dtn g November. 3o3 ning, som gäller ufider Ståndets Plena, men jag får dervid erinra, att i Plena hafva Talemännep en ganska activ handläggning.
Jag hemställer, hvad Landt Marskalken annars härvid skulle få att gora , då han icke har några mål att föredraga, inga personer att uppropa.
Jag vågar derföre tillstyrka bifall å §:n, sådan Utskottet den föreslagit.
Jag instämmer till det mästa i det förändrade Förslag, som Herr von Hartmansdorff framställt, och det liufvudsakligast af det skäl, att; det vore obehagligt för Landt-Marskalken, att hafva yttrat en mening, som sedan Lief motsagd af Ståndet.
Jag anser således Herr von Ilartmansdorffs förslag innebära mer delicatess.
Ett ord i dess förslag, nemligen äldste Ledamoten, synes mig likväl tvetydigt och obestämdt, om dermed skall menas den äldste till åren, eller i nummerordningen på Riddarhuset.
I anledning deraf vågar jag föreslå, att det må blifva ändradt till: främste.
Hufvudsakligen förekommen af Herr Cederschjöld, i afseende på det svar han gifvit på Grefve Cronhjelms invändning, vill jag endast yttra den önskan, att Ridderskapet och Adeln täcktes behandla den frågan som en granlaga sak mot den person , hvilken blifvit nämnd till Ståndets Landt-Marskalk.
Det kan äfven hända en Landt-Marskalk att misstaga sig, hvilket vore så mycket mer obehag - 3o4 Den g November. ligt; sorn ingen appell äger rum i sådana frågor, hvilka icke kunna gå till Constitutions-TJtskottet, utan Landt-Marskalken endast är ställd så till , sågandes under det Stånds dom, hvars Ordförande han skall ' vara.
Det är på denna grund jag vågar yrka afslag å Utskottets, och bifall på Herr von Hartmansdorffs redaction.
Herr Cederschjöld liar vidare funnit den föreslagna redactionen otydlig, i afseende på ordet äldste.
Dermed kan icke menas annat än den efter Matrikeln äldste; hvilket visar sig, antingen man rådfrågar Riddarlius-Ordningen eller Riddarhus-Directionéns Instruktion, i hvilka båda rangen går efter Matrikeln.
Jag kan således häruti icke finna någon tvetydighet.
Enligt den af Herr von Hartmansdorff föreslagna redaction, återstår i alla fall för Landt-Marskalken den befattning, att tillse det ordning och laglighet iakttagas vid polletternes utdelning.
För min del kan jag icke annat finna, än att den af tvenne Ledamöter åberopade delicatesse, genom antagandet af Herr von Hartinansdorffs redaction, är helt och hållet förfelad.
Jag vet icke, hvarföre vid detta tillfälle man skall göra en person passiv, då han annars har en Den g November. 3o5 eu activ befattning.
En Ledamot liai* 3J- . trat Land t-Marskalkens befattning böra vara att tillse, det ingen olaglighet vid Polietternes utdelning föröfvas; men om han sjelf icke har något votum, vet jag ej, på livad sätt denna tillsyn skall verkställas.
Jag inser icke, hvarföre den, som i plena äger, att icke allenast leda öfverläggningarne , utan äfven neka proposition, skall vid detta tillfälle fråntagas all verksamhet.
Jag vågar derföre ytterligare tillstyrka bifall af Utskottets Förslag.
Man har yttrat, att ordet äldste icke skulle innefatta någon otydlighet, utan alltid betyda den förste efter nummerordningen i Matrikeln.
Likväl hemställer jag, om man skall behöfva införa dylika konstord, och om ordet främste icke är rigtigare?
Det är sannt, att på den tid inga klasser bland Adeln funnos, så var hvarje ätts verkliga ålder lika med. dess nummer-ordning i Matrikeln.
Men sedan vi fått Grefvar och Friherrar, är förhållandet helt annorlunda.
Den nja Friherrliga ätten får sin plats i Matrikeln framför den äldsta adliga ätten, oaktadt denna verkligen är många hundrade år gammal.
Men att derföre kalla den kan hända månadsgamla Friherrliga ätten lör äldre_, än den andra, synes mig föga lämpligt.
Prat. X. Band. 20 3o6 Den g November.
Jag hemstäl ler, om icke, i anledning af ordet främst, något misstag kan äga rum.