Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I alla dessa slägt- och rättsförhållanden skulle dep ögonblickliga lagförändringen vålla en rubbning, hvars menliga verkningar E. M. i Sin vishet nogsamt förutser.
Arfsrälten är i Sverige icke allmän, utan särskild, personlig och egen (priva lex) för hvarje Stånd, hvilket, hvart för sig, har i detta hänseende olika rättigheter.
Också upptager lagen uttryckligen Frälsemans, Preste, Borgares och Bondes son, med hvarderas olika arfsförhållanden.
Lagen säger ock, att när ofrälseman kommer i frälsestånd, så rättas giftorätten derefter.
Likaså ändras arfs- och giftorätten när någon föröfrigt öfvergår från ett Stånd till annat.
På landet älfver Adeln fastighet olika med PresleSt., och lösören olika håde med delta Stånd, och till någon del med BorgareSt.
I stad älfver Adelsman lösören olika med alla andra Stånd.
Stadgarne om Adelns arfs- och giftorätt äro följaktligen icke allmän civillag, hvarom S7 § B.F. talar, utan, likasom dess testamentsrätt, en Ståndets sak, hvarom 114 § Reg.F. förmäler.
Då ingen annan, som har bröstarfvingar, får af något gods i stad gifva i testamente mera än j ; så äger R. o. Ad., enligt 12 § af dess privilegier, ”fri dispositionsrätt öfver deras aflinge hus och jord i städerna, alldeles efter 5 §:s innehåll i 1668 års biafsked,” d. v. s. efter landslag.
Detta stadgande står väl icke infördt i 1734 års lag; men som 2:dra punkten i K. M:s d. 23 Jan.
1736 å densamma meddelade nådiga stadfästelse innehåller,” alt allt hvad genom särskilda privilegier är faststäldt ej kunnat i allmänna lagen inflyta”; så har K. M., genom nådig dom af d. 5 Dec. 1825, förklarat privilegierna böra lända till efterrättelse.
Då berörde nåd. stadfästelse säger, att allt, som är privilegium ej kunnat i allmänna lagen införas; så medgifver hon ock, att något af dylik beskaffenhet ditkommit.
Men införandet i allmänna lagen af något Stånds särskilda rättighet kan ej betaga dem deras egenskap af Ståndssak, ty då skulle 13 § af PresteShs privilegier, sä vidt hon bestämmer dess arfsrätt, ej varit i sådan egenskap gällande längre än till 1736- R. o. Ad:s arfs- och giftorätt samt testamentsrätt fullständigas ömsom af Ståndets privilegier, ömsom af lagen, utan att beggedera upprepa hvarandras stadgande!!.
Det behöfves icke eller, då K. M. i 1 § af R. o. Ad:s privilegier gifvit Ståndets medlemmar det allmänna löftet,-att, ”utan något qval och intrång, njuta pä ära, lif, hjon och gods, deras välfångna friheter, privilegier, förmåner och rättigheter, af hvad namn de vara må, samt dem dervid i alla måtto handhafva.”
Samma försäkran förnyas i 114 § af vår nu gällande Reg.F., enligt hvilken ”Konungen läte samtlige R.
St. deras privilegier, förmåner, rättigheter och friheter åtnjuta, beroende det på samtliga RiksSt:s öfverenskommelse och Konungens bifall alt låta dem undergå de förändringar och jemkningar, som Rikets behof kunna fordra”.
Alt nyssnämnde förmåner, rättigheter och friheter måste vara några andra än de, som uppräknas i den handling, hvil - 72 Den 5 Februari f. m. ken egentligen kallas privilegier, följer dels deraf, att rättigheterna upptagas särskildt efter privilegierna, dels deraf, att 114 § Reg.F. eljest icke skulle angå Borgare- och BondeSt:n, ty deras serskilda förmåner, rättigheter och friheter äro ej uppräknade i någon under namn af ståndsprivilegier utfärdad handling, och deras representationsrätt är i Riksd.Ordn. för sig bestämd.
Likväl säger 114 § sjelf, att lian angår samtelige RiksStm.
Dä nu i det föregående ådagalagdt blifvit, att
Adelös arfsrätt är en frälsemanna-rättighet; så må den följaktligen utan Ståndets medgifvande detsamma destomindre betagas, som Rikets behof lika litet, hädanefter som hittills, kan fordra, att Ståndet älfver lika med de öfriga.
Den omständigheten, att än det ena, än det andra Ståndet i vissa fall delar frälsemans arfsrätt, kan ej beröfva R. o. Ad. rättigheten, att den för egen del behålla.
Pä de skäl R. o. Ad. sålunda anfört, anser Ståndet sin hittills gällande giftorätt och arfsrätt vara för detsamma såsom RiksSt.
, och derigenom äfven för Riket, af den vigt, att Ståndet icke bör afstå en så väsendtlig förmån, till hvars bibehållande R. o. Ad. tror sig vara lagligen berättigad!.
Ståndet tryggar sig följaktligen dervid, att denna dyrbara rättighet ej kan R. o. Ad. utan dess samtycke afhändas, och gör sig förvissadt, att det hädanefter, såsom hittills, skall af E.
M. i nåder blifva vid densamma ”i allo måtto handhafdt,” R. o. Ad. framhärdar etc.
Som Hr von Hartmansdorff genom denna upplästa skriften tyckes vilja inleda R. o. Ad. på en för detta Stånd hittills främmande bana, och det dessutom tyckes vara nödvändigt för
Ståndet att taga närmare kännedom om det beslut, som Ilr von Hartmansdorff velat för Ståndet dictera, än vid ett flygtigt afhörande kunnat ske, så får jag anhålla, alt såväl LagUtsk:s betänk.
N:o 68, som det af Hr von Hartmansdorff upplästa förslag till und. skrifvelse måtte få hvila på bordet.
Frih. Hamilton, Hugo, och Frih.
Söderling, förenade sig med Frih. Tersmeden.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då LagUtsk:s mern.
N:o 68 icke varit mera än en gång bordlagdt, och bordläggning deraf äfvensom af Hr von Hartmansdorffs nu framställda förslag blifvit af flere ledamöter begärd, en sådan bordläggning ej kunde förvägras.
Jag har visserligen ingenting deremot att bordläggning sker, men i sådant fall anhåller jag vördsamt, ali hvad som med detta mål sammanhänger, nemi.
Exp.- Utsk:s förslag till und. skrifvelse, hvilket står på listan näst efter detta mål, äfven mätte få hvila; äfvensom jag till Hr Gr. o. Landtm, samt
Ståndet vågar hemställa, alt dessa mål blifva satta främst på listan nästa Lördag.
Den 5 Februari f. m. 73 Frih.
Jag vill visst icke sätta mig emot Hr von Hartmansdorffs begäran, men jag tager mig likväl friheten hemställa, huruvida det är alldeles lämpligt, ali R. o. Ad. fördröjer expedierandet af en und. skrifvelse, som innefattar tre Stånds beslut.
Lagerbjelke, Gustaf: I anledn. af Frih.
Tersmedens sista yttrande får jag äran upplysa, att under 1111 pågående riksdag hafva tvenne gånger Exp.Utsk:s förslag till und. skrifvelser blifvit hos R. o. Ad. två gånger bordlagda, och som ifrågavar. skrifvelse endast en gång förut blifvit bordlagd, tror jag för min del, att Hr von Hartmansdorffs begäran icke kan förvägras.
Jag finner för min del icke något hinder, att Exp.Utsk:s förslag lill und. skrifvelse hvilar på bordet, i samma ordning, som andra från Utsk. inkomna mål, och jag får derföre förena mig i Hr von Hartmansdorffs begäran, att nu ifrågavar. förslag, som icke är mera än en gång bordlagdt, ytterligare måtte få hvila på bordet, äfvensom att detta Exp.Utsk:s förslag måtte sättas på listan näst efter LagUtsk:s betänk.
N:o 68, och att detta sednare sättes främst på föredragningslistan lill det plenum, som jag förmodar efter vanlig ordning kommer att om Lördag inträffa. H.
Ex. Hr Gr. 0. Landtm, yttrade, det han, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs anhållan, linge hemställa, om R. o. Ad. bifölle att på föredragningslistan för det plenum, som komme att äga rum nästa Lördag, må upptagas först LagUtsk:s mein.
N:o 68, dernäst Hr von Hartmansdorffs nu framställda förslag till und. skrifvelse och derefter Exp.Utsk:s skrifvelseförslag, ang:de förändring i vissa delar af nu gällande lagstadganden om giftorätt, arfsrätt och istadarätt.
Föredrogs ånyo och bifölls Allm. Besv.- 0. Ekon.Utsk:s d. 20 och 30 sistl.
N:o 119, i anledn. af väckt motion om bildande af ett skolråd för hvarje lärdoms skola, samt inrättande af apologist-, eller real- och söndagsskolor i städerne.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 20 och 30 sisth Jan. pä bordet lagda betänk.
N-.o 121, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af alla hittills gällande stadganden, som ansetts lägga hinder i vägen för adelsman, att söka tjenstebefattningar i städerne.
Efter uppläsning af Vällofl. BorgareShs prot.utdr. d. 1 dennes, hvaraf inhemtades alt nämnde Ständ bifallit detta betänk., blef detsamma äfven af R. 0. Ad. bifallet.
Vid förnyad föredragning bifölls Allm. Besv.- 0. Ekon.Utsk:s 7 H. 10 74 Den 5 Februari f. m. d. 20 och 30 sisth Jan. pä bordet lagda betänk.
N:o 124, i anledn. af väckt motion om tillsättande vid gymnasierne af särskilde lectorer för naturalhistorien m. m.
Ånyo föredrogs Bevilln.Utsk:s d. 22 och 30 sisth Jan. på bordet lagda betänk.
N:o 19, ang:de ett af Hr Rosenblad, Bernh., hos II. R. o. Ad. väckt och af H. Ex. Hr Gr.
Björnstjerna, Magnus, såsom motion upptaget förslag i fråga om bevillningen för de embets- och tjenstemän, hvilka af Sverige och Norrige samfäldt åtnjuta aflöning eller tractamente. Ö
Hr von Hartmansdorff, Aug., begärde, att Frih.
Akerhjelms vid detta betänk, fogade reservation måtte uppläsas, hvilket skedde, hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade:
Mig synes, att de skäl Frih.
Åkerhjelm anfört och det sätt, hvarpå han föreslagit § böra uppställas, äro alldeles riktiga, hvarföre jagotager mig friheten hemställa, att R. o.
Ad. måtte bifalla Frih. Akerhjelms förslag.
O Hr Printzenskjöld, Carl:
Åkerhjelm i sin reservation framställt, var föremål för en lika långvarig som noggrann undersökning inom Bevilln.Utsk. Likväl fann Utsk. det vara olämpligt, att en stadga om bevillning af Svenska medborgare och Svenska tjenstemän för deras inom fäderneslandet förvärfvade inkomster skulle jemväl innefatta några föreskrifter, som afsågo möjligheten, att man skulle kunna beskattas för de löner eller arfvoden man frän utländsk makt kunde uppbära.
Det undföll icke eller Utsk:s uppmärksamhet, huruledes Svenska medborgare kunna vara tjenstemän åt utländska makter, t. ex. consuler.
Dessa personer kunna icke lagligen, för det arfvode de af utländska makter uppbära, inom Sverige åläggas någon beskattning, och så torde väl förhållandet vara jemväl med ministerstaten.
Man tog dervid i betraktande, att Konungens ministrar vid utländska hof äga en tvåfaldig egenskap, den nemi. att sä väl representera både Konungen i Sverige och Konungen i Norrige, och att de i denna sednare egenskap, äfven om de äro Svenska undersåter, mäste anses för Norrska embetsman.
Den omständigheten, att Norrska statsverket till Cabinettet härstädes öfverlemnar det bidrag till ministerstatens fyllande, som Konungariket Norrige har utfäst sig att lemna, kunde efter ötsk:s mening icke häruti göra någon förändring.
Det är pä denna väg, som jag, lika med Utsk., tror, alt man kan vinna sitt ändamål, utan den oformlighet, som,-efter hvad jag nyss nämnt, Frih.
Akerhjelms förslag innebär.
Konungens ministrar blifvit beskattade för bela den löneinkomst odelad, som de uppburit i sin dubbla egenskap, ligger deruti, att Statscont. utbetalar hela deras aflöning, hvaremot Norriges bidrag användes till andra för ministerstaten nödiga utgifter.
Om nu detta förhållande ändras och en annan ordning varder införd, hvarigenom de Svensk-Norrska mi - Den 5 Februari f. m. 75 nistrarne erhålla sin aflöning särskildt från de båda rikena, eller också endast bestämmes huru mycket de af hvardera landet uppbära, så tror jag, att saken dermed är hjelpt, ty ingen beskattningscomite' inom
Sverige kan tillåta sig att påföra en minister större afgifter, än den som belöper sig för hvad han i egenskap af Svensk minister uppbär.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s betänk., varandes jag förvissad, att K.
M. icke lärer underlåta att, genom sin minister för utrikes ärendena, vidtaga de åtgärder, som erfordras för att befrämja det af motionären i ämnet åsyftade ändamål, hvars riktighet Utsk. jemväl erkänt.
Jemte det jag i hufvudsaken instämmer i Hr Printzenskjölds anförande, får jag tillika fästa uppmärksamheten på den upplysning, som Utsk:s motiver innehålla, att om något fel eller misstag i afseende på ifrågavar. personers taxering existerat, så har det blifvit föranledt genom de uppgifter, som från Utrikes Dep:tet gått lill Slatscont. genom Öfverståthållare-embetet.
Jag tror, att allt hvad här är öfverklagadt säkerligen blir i framtiden rätladt, sedan detta departement blifvit upplyst om det misstag, som i detta afseende ägt rum.
Dep;tet har nemi. icke uti dessa uppgifter om ministrarnes löneinkomster skilt emellan hvad som utgår af Svenska och hvad som utgår af Norrska statsverket, utan upptagit allt i en summa, och Statscont. har således icke kunnat annat än påföra ministrarne bevillning för hela summan.
Det är så mycket lättare att häruti vinna rättelse, som det endast är laxeringscomiteen i Stockholm, som handlägger dessa mål.
Alt intaga något stadgande härom i bevilln.författn. vore olämpligt, emedan här är fråga om ”Sveriges Rikes Ständers bevilln.förordn.” och icke om Norriges eller något annat lands.
Gör man ett stadgande för Norrige, så borde man af samma skäl göra stadganden för alla de land, hvilka hafva Svenska undersäler till consuler..
Jag anhåller således om bifall å Ulsk:s betänk., men innan någon propos. derå göres, anhåller jag, att Ridd.secret. måtte fä upplysa hvad beslut de öfriga Stånden i detta ämne fattat, i händelse några prot.utdr. derom från dem ännu ankommit.
Ridd.secret. upplyste, att prot.utdr. ankommit, som visade, att de öfriga RiksSt:n bifallit Bevilln.Utsk:s betänk.
Jag tillstyrker bifall lill Bevilln.Utsk:s ifrågavar. betänk., men derjemte måste jag förena mig med Hr von Hartmansdorff och begära, att R. o. Ad. jemväl ville bifalla Frih.
Äkerhjelms reservation och införa i bevilln.- förordn. orden: silvida de (nemi. pensioner och arfvoden för ministerstatens tjenstemän) utgå från Svenska statsverket.
Hr Printzenskjöld har i sin deduction ganska riktigt bevisat, att det i allmänhet icke borde kunna uppkomma något missförstånd i detta afseende, men erfarenheten har likväl ådagalagt, att ett sådant missförstånd uppkommit, och att ministerstaten blifvit påförd bevillning lill Sverige jemväl för de löneinkomster, som utgått från 76
Den 5 Februari f. m.
Norrska statscassan.
Utsk. anför visserligen, att detta icke bort äga rum och anser orsaken dertill ligga i de uppgifter, som Utrikes Dep:tet afleranat; men då det är kändt, att personer, som hos K.
M. besvärat sig öfver denna debitering, blifvit ålagde att densamma utgöra, så anser jag för min del nödigt, att Ständerna jemväl i bevilln.förordn. intaga några ord, som tydligen ådagalägga, att. det icke är Ständernas mening, att så vidare skall tillgå.
Bevilln. förordn. föreskrifver, alt hvar och en skall erlägga bevillning för sammanräknade beloppet af den lön eller arfvode, som lian åtnjuter, vare sig på Rikets stat, eller från hvad annat håll inkomsten må härleda sig.
Detta stadgande otorde måhända behöfva en utveckling genom de ord, som Frih.
Åkerhjelm föreslagit såsom tillägg i bevilln.förordn.
Orden äro endast sju till antalet, och då bevilln.förordn. är så mångordig förut, så torde detta tillägg icke vara besvärande, då det deremot kan göra den nytta, att förekomma ett missförstånd, som hittills ägt rum.
Måhända kan ett sådant tillägg i bevilln.förordn. numera icke ske, sedan två RiksSt., utan afseende på Frih.
Akerhjelms reservation, bifallit Utsk:s betänk.; men då jag i alla fall anser R. o. Ad. böra fatta ett riktigt beslut, så hemställer jag, att R. o. Ad., jemte bifall till TJtSk-.s obetänk., ville bifalla införande i bevilln.förordn. af det i Frih.
Akerhjelms reservation föreslagna tillägg.
Om dessa ord i bevilln.förordn. införas, så komma de alt stå der till efterrättelse för alla dem, som skola tillämpa denna författning, då deremot Bevilln.Ulsk:s betänk, lägges till Ståndens handlingar och blir icke promulgeradt till efterrättelse.
Skulle man vilja göra ordställningen ännu tydligare och riktigare än i Friln Akerhjelms förslag, så kunde man kanske, efter ”pensioner och arfvoden” sätta till det belopp de af Svenska statsverket utgå.
Sedan jag hört, att tre
Stånd bifallit Otsk:s förslag, så afstår jag från mitt yrkande.
Här har blifvit framställd den sats, alt Sveriges Rikes Ständers bevilln.förordn. icke vore Norriges.
Detta är visserligen en känd sak; men just af detta skäl följer af sig sjelf, att de missbruk, som hafva ägt rum, deruti att denna sats icke blifvit tillämpad, måste förekommas.
Dessa missbruk kunna icke häfvas, derigenom att en särskild specification lemnäs från Statsministern för utrikes ärendena öfver den andel af ministrarnes lönevillkor, som utgår af den Norrska statscassan, emedan bevilln.förordn. icke gör afseende på hvarifrån en tjensteman får sina inkomster, utan ålägger honom bevillning för alla inkomster, af hvad namn och beskaffenhet de vara må.
— Här har jemväl blifvit yltradt af en annan talare, att man på samma grund borde frikalla Svenska tjenstemän från bevillning för de inkomster de af utländska makter kunna erhålla.
Mig veterligen har ingen Svensk embetsman rättighet, utan specielt Kongl, tillstånd, att af främmande herrskaper mottaga en enda skilling, och kan således icke derföre komma alt bevillning påläggas.
Den förändring, sorn blifvit begärd, är efter min tanke nödvändig; och som Den 5 Februari f. m. 77 fråga här är om en bevillningsafgift, så hindrar alldeles icke tre Stånds beslut att R. o. Ad:s kan blifva gällande, ty denna fråga måste i förstärkt Utskott afgöras.
Palmstjerna. fl. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han ansåg sig skyldig att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att Bevilln.Utsk. i dess mein.
N:o 21 hos RiksStm anmält, att Utsk:s förslag till bevilln.stadga blifvit af samtliga RiksStm godkändt i alla de delar, som icke i berörde mern. voro särskildt upptagne och bland hvilka icke 4 § förekom; hvadan R. o.
Ad. torde finna, att svårighet mötte att uti sagde §, som således redan var af fyra Stånd godkänd, numera göra något tillägg.
Jag vet icke om jag rätt fattat Hr Gr. o. Landtnäs förklarande, men det synes mig som detsamma skulle innebära ett sådant förnekande af R. o.
Ad:s rätt att göra något tillägg i den form, som af Frih. Palmstjerna blifvit föreslagen.
Jag instämmer i öfrigt i Frihms tanka, att det vore af behofvet päkalladt, alt i bevilln.förordn. få infördt något stadgande, som kunde leda till det åsyftade ändamålet, men jag betvillar, alt det föreslagna tillägget skulle verkligen leda dertill.
Det är bekant, alt Norrska statsverket lemnar sina medel directe till Cabinettet, såsom ett slags subsidier, hvilka verkligen ingå till Svenska slatscassan.
Det skulle således möjligen icke afhjelpa allt missförstånd, om man införde tillägget: så vidt de utgå af Svenska statsverket.
I fall det låter sig göra att ännu införa något tillägg, skulle jag hellre vilja föreslå det villkor: så vida de utgå från Svenska ministerstatens cassa.
Då tre RiksSt., efter hvad upplyst blifvit, redan bifallit Utsk:s förslag, så torde den åsyftade förändringen svårligen kunna genomdrifvas, äfven om saken kommer till förstärkt Utsk.
Såsom jag förut har nämnt, har felet legat i de uppgifter, som från Utrikes Dep:tet blifvit lemnade, och då vederbör, icke lära underlåta att häruti erhålla rättelse, tror jag, att allt ändå blir hjelpt.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, upplyst, att alla 4 RiksStm hafva justerat bevilln.förordn. och att således ändring i någon af dess §§ numera icke kan ifrågakomma, så får jag hemställa, huruvida icke ändamålet kunde vinnas derigenom, alt R.
M. anmäla förhållandet och begära, det Statscont. måtte blifva förständigadt att icke för de medel, som en minister åtnjuter af Norrska statscassan, någon bevillning må innehållas.
Endast på grund af en sådan nådig befallning kan Slalscont.
, vid bevilln.förordms nuvar. lydelse, underlåta att afdraga bevillningen för de Norrska medlen; ty eljest skulle Revisorerna emot Statscont. anmärka, att det gjort sig till ersättning skyldigt genom förbiseende af föreskrifterna i bevilln.förordn.
Jag hemställer således vördsamt, att R. o. Ad. ville besluta en und. skrif - 78 Den 5 Februari f. m. velse till K. M. i detta ämne, och att de öfriga Stånden inbjudas alt sig deruti förena.
Då det anses, att icke något vidare tillägg kan i bevilln.förordn. inflyta, så vill jag icke vidare yrka något sådant.
Hvad åter beträffar den af Frih.
Cederström föreslagna und. skrifvelsen, så skulle jag ansett denna utväg ganska lämplig, om Bevilln.Utsk. hade densamma tillstyrkt; men i frågans närvar, ställning torde ett R. o. Ad:s beslut i detta fall svårligen kunna leda till något resultat.
Det är nemi. att förmoda, det de öfriga Stånden icke ingå derpå, och då kunde förslaget, om det förfaller, snarare motverka än befordra sitt ändamål.
Palmstjerna afstått från sitt yrkande, vill jag endast i afseende på Frih.
Cederströms förslag fästa uppmärksamheten derpå, att Statscont. svårligen lärer kunna veta huru stor del af ministrarnes löner, som utgå af Norrska statsverket, utan det lärer väl blifva nödvändigt, att Slatsmistern för^ utrikes ärendena i afseende på ifrågavar. löner vidtager sådana åtgärder, att från Svenska Statscont. icke utbetalas mera, än den aflöning, som af Svenska statsverket dem är anslaget.
Någon sådan skrifvelse, som Frih.
Cederström föreslagit, torde derföre icke vara lämplig, och jag är förvissad, att K.
M. icke ändock lärer underlåta att vidtaga tjenliga åtgärder för att befria dessa embetsman från en tunga, som med skäl af dem blifvit öfverklagad.
Sedan härefter öfverläggningen förklarats vara fulländad, blef Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 19, uppå H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm:s propos., af R. o.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 22 och 30 sisth Jan. på bordet lagda utlåt.
N:o 65, i anledn. af gjorda anmärkmr vid Utsk:s betänk.
N:o 14, öfver dels K.
M:s nåd. propos., ang:de förändrad lydelse af 1 § i 23 cap.
Arfdab:n och tillägg till 7 § i 20 cap. samma balk, dels ock väckt motion, om inrättande af förmyndarekamrar.
Wilh., uppläste följande:
Genom antagande, på sätt Utsk:s pluralitet i betänk.
N:o 65 föreslagit, af K.
M:s deri åberopade nåd. propos. om ändring i 23 cap. 1 § Ärfdabm, synes det ändamål, som dermed åsyftas, nemi. att åt omyndige bereda all möjlig och erforderlig säkerhet för deras bos förmyndare inneslående arfvemedel, äfven med borttagande af förmånsrätten derför framför inteckning, icke fullkomligt kunna vinnas, så framt ej, i sammanhang med denna ändring, pä sätt Hr Berg von Linde föreslagit uti dess i betänk, anmärkte anförande, och en del af Utsk:s ledamöter enligt bifogad reservation antagit, en verksam och ändamålsenlig controll sättes å förmyndares förvaltning af det honom anförtrodda förmynderskap.
Den 5 Februari f. m. 79 För befrämjande af detta maktpåliggande syftemål tager jag mig friheten framställa följande:
Förslag till förändrad redaction af 23 cap. 1 § Ärfdab-.n.
Förmyndare skall för hvarje år författa räkning öfver allt det han om händer häfver, att deraf skönjas må huru han den omyndiges egendom förvaltat.
Af den räkning gifve han, vid hvarje års slut, den omyndiges närmaste fränder del, om så fordras; begära de det ej, vare förmyndaren ändå skyldig att hvart tredje år tillställa dem sluten räkning.
Aro ej fränder till, eller aflägse boende, eller vägra de att räkningen granska, då skall förmyndare hvart tredje år sin räkning aflemna till sockennämnd eller de gode män, som, enligt hvad särskildt stadgadt är, dertill af stad, socken eller annan menighet förordnade äro, att de i franders ställe räkningen öfverse må.
Finna fränder, sockennämnd eller gode män något mot förmyndares förvaltning eller mot hans vederhäftighet alt påminna, anmälen det hos rätten; och pröfve rätten af omständigheterna om annan förmyndare förordnas må.
Är omyndig etc. etc.
I sammanhang härmed föreslås, att, med antagande af det af K. M. i nåd. propos. föreslagna tillägg till 7 § 20 cap. Ärfdab:n, R.