Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Följaktligen har jag trott, att jag borde vara förstådd, när jag vid hvarje tillfälle upprepat, att jag ansåg det ålig* gandet att styra spannmålshandeln och bibehålla jemnä priser vara en sak, hvarmed Regeringen ej borde sig befatta, Jag har Upprepat det flere gänget, och göt det nu för sista gången, men då jag förklarar detj så ber jag äfven få förklara, att jag anser frågan nu vara, om creditivet skall användas så, att man för detsamma får det minsta, eller det mesta qvantum spannemål.
J^är nu fråga är, att först, då missväxt yppats, lemna creditivet åt enskilte handlande, så är det gifvet, att prisen skola stiga.
En talare, Friherre Cederström, har sagt alt jag ej fb'r3tod Betänkandet, då jag yttrat att man till de handlande kunde säga:
Ni skola taga det mesta J kutinen få; men jag hemställer , om icke Upphandlingen blifver dyrare , när roanbegynner den först i missväxfår, och jag hemställer om någon handlande lär lemtia spannmålen för bättre pris, än hvad dea i ali - 3ö8 Din 2?
ÖHoier /, m. ttiSnhet gäller, och han vid marknaden kan fi för den.
Följaktligen kan jag ej finna annat, än obestridligt, att crediiivet gör mindre verkan, då man köper under missväxtår, än då man gör det vid låga priser.
Det är i det afseendet jag trott, att ett creditiv i vara vora bättrs ä'n ett creditiv i penningar.
Man har sagt, att transponeme ej kunna ske, när det erfordras, men jag tror ej, att spannmålen blifver mera transportabel derföre, att den köpes af enskild man, och sedan transporteras, än om Regeringen har denna omsorg.
När 1812 örn hösten en till utseendet god skörd förvandlades till missväxt, så erfor man, att om ej Regeringen då genast hade gitt i för. fattning om uppköp och afsändande af spannmål till de norra provincerne, bade de svultit ihjäl.
Man har sagt, att Kyrkostaten och Cicilien visade exempel på skadligheten af en Magaz nslnrättning.
Om Kyrkostaten och Neapel hade andra StatsFörfattningar, så tror jag äfven, att deras jords cultur skulls vara olika.
Det är egentligen StatsFörfattningarne, sorn der verka.
Det är derföre icke jag, Born någonsin yrkat, att Magaziner skola till en viss grad utsträckas, eller att icke den enskifta handelsindustrien bör få hafva sin fria gång, men då man utsträckt frågan till sättet att använda ett creditiv, hvilket för en vidsträcktare spannmålshandel är obetydligt, så kan jag ej finna annat än att man gått för Ungt, och att dtt måtte vara mera uträkning , att få mera säd än mindre.
Om man ger t. ex. 5 R:d. för tunnan, så får rpan 300,000 tunnor; german lo R.dr så får man blott 100,000 tunnor.
Den 27 Octoler /» ml är en så enkel beräkning, att blotta gunda förnuftet anvisar den; mén möjligen är köpmanna, interesset bättre gynnadt med hvad Utskotten fö* reslagit ; ty derigenom kom me man i beroende ensamt af köpmännen.
När nu menigheten en längre tid varit vin att få understöd af Regeringen; och när det kunde hända, att personer 1 goda år skulle nedsätta landtmannavarorne, och köpa dem för laga priser, samt sedan vid missväxtår låta betala sig drygt, så tror jag ej att det allmänna skulle vinna, och att jordbrukaren dermed skulle vara nöjd.
Man medgifver , att vi hafva tillräckligt spannmål; jag frågar då om det systeme, sorn blifvit följdt, har nedtryckt jordbruket?
En värd Talare har sagt, att Magazins^ D irectionen först efter svåra missväxter blef inrättad, och i ett föthållande, då vi bäst behöfde importera spannmål, samt att den då var nyttig, emedan den var en undsättningsanstalt.
Jag tror, att en Magazinslnrättning aldrig bör vara annat, än en undsättningsanstalt; det är det enda ändamål, den kan uppfylla, men för att det skall vinnas , måste man söka att göra de tillgångar, som anslås, så tillräckiige, som möjligt är, och. sätta förvaltningen i tillfälle, att kunna uträtta det mesta möjliga gagn.
I anledning deraf förnyar jag min anhållan, att propositionen måtta blifva, att creditivet öfverlemnas till Kongl. Majlis disposition, för att dermed bereda undsättning åt allmänheten.
Herr Munck af Rosenskjold\
Det ä‘r ef - Ridd. 0. Ad.
Afd. a4 £tn 27 Octohtr J. m. ter min öfvertygelse’ mera öfverensstämmande med en sund tbeorie, och Rikets nytta, att alde.: les alsia creditivet , än att bestämdt uppköpa Spannmål till höga pris i svåra år.
Man har åbeiopat andra mera sydliga Länder.
De hafva bättre tillgång, och sällan missväxt.
Den enda jämförelse, som kunde äga rum, vöre emelian Toscana och Skåne, oaktadt Hamnarne äfven där någon tid af året ej medgifva tillförsel.
Norrige har aldrig tillräcklig Spannmål, och således är der ej någon anledning, att genom allmänna anr Btalter förvara något öfverskott.
Vi hafva hört af Herr Hjerta, att det af Utskotten föreslagna creditiv skall användas till uppköp af Utländsk Spannmål, hvarigenom hvarken consumenter eller producenter vinna.
Det är väl sannt, att i missväxtår en minskad consumtion kommer till hjelp att afböja bristen, men ej kari någon på alfvare säga, att den ensam kan göra det, ty då behöfdes ingen hjelp.
Uppköp i de goda åren af productionens öfverskott inskränka ej så myckel den enskilta speculationen, sorn uppköp i onda år, så att äfven om man blott afser den en~ skilta speculationens intresse, fordras det, att creH ditivet användes till uppköp endast i bördiga år.
Jag uppmanar hvar och en att bevisa, att om Magazinslnrättningen hade handlat, och kunnat handla tväremot hvad den gjort, nemligen om den upphandlat Spannmål i goda år, och sålt, då prisen varit höga, den i sådant Fall varit skadebg, eller gjort några förluster.
Till och med den så mycket klandrade expeditioneni till
Italien skulle då hafva medfört liten eller ingen förlust.
Men utgången {jorde blifva motsatt, då handlings - Den 27 October /. m, 571 sättet varit annorlunda.
Jag hoppas, att Ridder. skåpet och Adeln gör skillnad »mellan en verkelig handelsanstalt, hvilken vi frånsagt oss i andra punkten, och en undsättnings-anstalt hvarom, nu är fråga.
Jag hoppas ock, att Ridderskapet och Adeln ej tillåter, att den vigtiga Jordbrukande klassen på discretion lemnäs åt någre speculanters och handlandes godtycke, utan alt dea försäkras örn någon afsättning i goda år, likasom om undsättning i de Provincer, där missväxt ofta inträffar.
För att afhjelpa den svåra belägen-; heten hos Jordbrukaren, frågar jag, hvilken tidpunkt man skall afvakta?
För frie män finnes väl ingen större nöd, än blygseln att icke kunna uppfylla sine förbindelser till Staten och enskilte* Jag får anhålla om Proposition å Friherre Björn* stjernasdörslag, och således om afslag å Utskottens,"
Herr’ von Hartmansdorff:
Herr Grefve Mörner har yttrat, att om man uppköper säd i goda år, så erhålles större qvantum än i de onda.
Det är sannt, inen då behöfves äfven ett större qvantum; ty vili man ej tillåta prisen att stiga, så motverkas ock den enskilta omtankan, emedan ingen sparar
Spannmål af frugtan för dess blifvande dyrhet, eller upplägger den, af hopp att sedan vinna derpå.
Följden blifver då, att i stället för det man eljest ej hade behöft mera än 15,000 tunnor dyr säd, behöfver man 30,000 tunnor mindre dyr, som åtminstone pläga tillsammans kosta lika mycket som de förra.
Man står da i anseende till utgiften på samma punkt, men i förra fallet hade ssken fått gå sin naturliga gång; man hada låtit den enskilta omtankan ut^ 373 pen 27 Oclöher /, m. vecklas, och naringarne stadga sig till sjelfbestånd.
Allt delia motarbetas genom allmänna försörjnings-institut, hvilka derföre ju förr ju häldre torde böra upphöra.
Man har sagt, att åkerbruket blifvit upphjelpt genom Magazinslnräuningen.
Det må vara, sä länge Ständerne lemnade nya summor att skänka borrt; men så snart dessa togo slut, måste den öfver behofvet drrfna Productionen minskas, i brist på afsättning.
Man har omtalat andra Lände.rs Författningar, och visat, hvad inflytande de haft på folkens lynne.
Jag tror ej att vi behöfva gå längre, än till vårt eget
Dand, för att se, huru tanklösheten rotfästat sig genom de anstalter man vidtagit! för Folkets försörjande.
Hvad man anfört »ra behofvet af allmänna Magaziner, emedan folket vant sig att räkna på understöd af Regeringen, bevisar sådant.
Jag anhåller således om Proposition till bifall å Utskottens framställning.
Herr Cederfehold: Atskillige
Ledamöter hafva bedt att icke blifva missförstådde, såsom skulle de velat yrka, att Staten borda handla med Spannmål.
Men oaktadt alla dessa protester, har jag ej kunnat fatta annat, än att de just yrkat det.
Jag får i detta afseende åtminstone beklaga min fattning.
De hafva sagt, att Staten bör ”uppköpa” i goda år, och ”sälja” i onda.
Således skall ju Staten ”köpa och säljs”; och jag kan ej annnat förstå, än att den som ”köper för att åter sälja,” ju nödvändigt miste sägas ”handla.”
Det är naturligt att hvaije sådan upphandlig hindrar den enskiite, att inga uti pagra speculationer.
Det är si tillräckligt uiredt, Den 27 Octoler /. m. 373 att »letta måste qväfva ilen enskilta industrien,’ att jag blott viii förklara det jag anser en förminskad Magazinslorättning ännu förderfligare än den gamla, emedan den skulle lika mägtigt förqväfva den enakiita speculationen, utan att likväl kunna lika kraftigt bispringa den nödlidande.
Jag yrkar således bifall å deri af Utskotten föreslagne 4lde Punkt.
Grefve von Platen’.
Jag anhåller blott att få göra en anmärkning.
Flere Ledamöter halva sagt, att Utskottens mening vore, att endast uppköp i dyrare år skulle ske.
Den meningen kån jag ej fatta af Utskottens redaction.
Tvärtom är meningen sådan, att det visserligen star i Regeringens magt, att låta uppköpen ske blott i hårda år, inen jag är öfvertygad, att Regeringen ej skall så tillställa utan i tid öfverenskomma med enskilte, att de anskaffa Spannrnälsbehofven.
Betänkandet [yder nemligen så här: ^Utskotten tillstyrka, att sedan LänsStyrelserne i underdånighet hos Kongl. Majit i tid uppgifvit Spannmälsbehofven, samt till hvad pris och qvantum desamma af ortens innevårtarne kunna anskaffas, sådant bör genom annonce i Allmänna Tidningatne tillkännagifvas, på det att anbud af hugade Sp xulantor må kunna göras om lefverering af större eller mindre del, af det erfarde lige Spannmåisbeloppet inom viss föreskrif. ven lid pä bestämd phts och för bestämdt pris, emot erhållande af dertill nödigt förskott utaf Credit! v-Fonden, om sä oundgängeligen pålor - Ben 27 Oetober f. m. dräs, och fullgod säkerheti för återbetalningen kan lemnäs.”
Jag tror det vara möjligt, att finna personer, som, emot en gifven säkerhet och ansvarighet , åtaga sig att hålla den eller den Orten tillhanda ett visst qvantum Spannmål.
Herr Lagerh eim:
Jag utbeder mig blott för ett ögonblick Ridderskapets och Adelös uppmärksamhet.
Om Utskottens Betänkande innebure den utsträckning i verkställigheten, som den siste värde Talaren förmodar, si skulle äfven jag vara färdig, att deruti instämma, men efter mitt sätt att förstå, har jag funnit, att en annan ordställning då vore nödig.
Hvad angar det man i öfrigt vidlyftigt yttradt, får jag anmärka, att, vid alla jemfö elser emellan Sverige och andra Länder, är det nödvändigt att ej alltför hastigt öfverhalka alla de medverkande orsakerne af StatsFormer, Naturrikedom, CapHalbrist, Folklynne m. m.
Således tror jag det framför allt vara nödvändigt, att fästa sig vid den punkt af industriel cultur och oapital-förraögenhet, som Svenska Nationen äger samt Ciimatets hårdhet i detta Land.
Detta är en öfvergångs-åtgärd.
Jag tror dessutom, att det sättet, hvarpå man vill lösa svarigheterne, ej är det bojia, men på grund af hvad som redan är beslutadt, är det, det enda, I öfrigt kan jag ej finna annat, än att, när man vill ett ändamål måste man ock söka bästa sättet att vinna det.
Det är klarr, att Spannmålen skall vara dyrast i missväxtår, och att uppköp deraf då skall medföra största kostnaden.
Dan *7 OetoberJ. m, »Hedes Utskottets förslag vara rakt stridande emot ändamålet.
Om man utaf Ut skottens Betänkande kunde draga den slutsätt* som Grefve von Platen förmodat, skulle jag ej hafva något deremot, men jag hemställer, örn, då ordalydelsen på ett annat ställe i Betänkandet är den, att creditivet endast i högsta nödfall skall begagnas, Revisorerne kunde undvika att göra anmärkning, i fall StatsRådet tillstyrkte, att i något annat fall begagna creditivet.
I öfrigt får jag åter upprepa, att hufvudfelet är der, att det är Köpmannen, som skall lemna denna undsättning: han Iernnar ej något på credit åt den fattiga Torparen.
Jag kan således ej frångå min begäran om votering.
Friherre Sköldebrand:
Jag förenar mig med de 2:ne sista Talarne, och får i anledning af Grefve von Flåtens yttrande, göra den anmärkning, att som Regeringen ej kan erhålla underrättelse om Spanmålsprisen annorlunda än genom Läns-Styrelserne, och desse genom Magistraterne och Kronobetjeningen, samt underrättelse rörande missväxt först kan af desse senare inhämtas vid skördetiden, så drager det lång tid ut, innan Regeringen kan bedömma, om spannmål, i fall den ej finnes innom landet, bör införskrifvas, och det kan omöjligen ske före vintern.
Således kunde hungersnöd ganska lätt uppkomma.
Jag hemställer, då man lägger på den ena vågskålen förekommande af missväxtens följder, och å den andra Köpmansintresset, om ej det förra bör få öf - 375 Den 27 Octo ber f. m. vervigt.
Jag ser ej nyttan af öfverlemnande af ett creditiv till Styrelsen, om det ej, pä sätt af Styrelsen nödigt anses, får användas.
Jag an> l)ål!er således om afslag å Utskottens förslag, så vida ej millionen blifver stäld till Kongl.
Maj;ts disposition för uppköp i goda år inom Riket.
Cederjtro/n:
Det är i anledning af den siste Talarens yttrande, som jag anhåller få anföra några ord.
I sanning är det med förundran jag hort, att man icke förr, än efter slutad skörd, skulle kunna bedömma, om vissväxt inträffar.
Jag hade ej väntat en sådan uppgift, ty det är gifvet, att om en frostnatt eller mask förstör grodan, på är det långt före skörden synbart, och det är ej svårt för Landtmannen, att kunna bedömma det mer eller mindre, som han kan behöfva.
Det har ock förut blifvit yttradt afen Xiedamot, att Köpmanna-intresset endast vore afsedt.
Jag ber, att få fästa uppmärksamheten deruppå, att creditivet just är ämnadt dertill, att sådane Handlande, som sjelfve sakna capitaler, och som ej hafva Spannmålsförlag , skulle kunna blifva förlagde af Staten, och således kunna con* currera med dem, som förlägga sig sjelfve.
Derigenom skall ovillkorligen Handeln blifva lifligare, och undsättningen mindre dyr.
Sluteligen har det blifvit anfört af en annan Ledamot, att Torparen ej skulle kunna få Spannmål på credit af Köpmannen.
Det matte ej vara obekant, att i Ijandsorterne Socknar och communauteter få slå sig tillsammans, för att uppgifva sitt totalbehof, och för detsamma ansvara.
Det blir då ej med den enskilte Torparen, utan med communaute - Deri 27 Oetoher f. m. 377 (en, rom Köpmannen contraherar, och af hvilken han får sin betalning.
Det kan sedan ej ingå uti hans beräkning, huru liqviden uppgöres, ty fördelningen tillhörer Församlingarne sjelfve, men den skall säkerligen likaså väl hädanefter sorn hittills ske med samvetsgranhet.
I afseende på möjlig heten, att i förhand bedömma, orri en skörd är god, eller icke, får jag blott anmärka, att Konungens Befallningshafvande 1818 reqvirerade Spann-' mål till ett belopp af 65,000 tunnor mera, än man sedan kunde använda, Friherre Björnstjerna'.
I anledning af hvad Friherre Cederström anfört, får jag påminna om 1812 års missväxt.
Grodan var förträfflig, ända tills i September månad, och då först märktes att det blef missväxt.
Den var likväl' så betydlig, att Expeditionen emot Norrige måste inställas.
Herr Grefven och LandtMarjkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad.
Herr Grefven och Landt Marskalken yttrade, att hvad först angick det af Herr Tham väckte förslag, att Kronans Spannemåls-intrader i de provincer, der Cavällerierne äro afsutne, samt af utarrenderade Kungsgårdar icke måtte i goda år försäljas, utan i stället vårdas och Magasineras, *73 San 37 O al o ber J, m. intill dess missväxtår infaller, samt Regeringen i stället af Creditivet få lyfta så stor del, som svarade emot berörde Spannemålsposter, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken för dess del pröfningen af detta förslag lämpligen kunna uppskjutas, intill dess den punkt i Betänkandet förekom-- me, som rörde Allmänna MagazinsDirectionens behållningar och öfverskott; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma.
I ' •
Herr Grefven och LandtMarjkalken förklarade vidare, att innan han framställde proposition rörande 4tde puncten i Utskottens Betänkande, hvarom tilläfventyrs serskildte meningar kunde uppstå , ansåg Herr LaniltMatskalken sig först böra hemställa , om icke Ridderskapet och Adeln behagade gilla det af Grefve von Platen vid denna punct föreslagne tillägg, att hos Kongl. Majit borde i underdånighet anhållas, det sadane band, h vilka i transportväg sjöledes Inrikes orter emellan tilläfventyrs kunna finnas, mätte i möjligaste måtto undanrödjas, samt en lättare cornmunication icke på något sätt motverkas och försvåras.
Herr Grejven och LandtMarskalken gjorde derefter proposition till bifall å fjerde punkten i Utskottens första Betänkande tillika med det af Grefve von Platen dervid föreslagne tillägg.
&e/i 27 Oiteber f, wi. 37g Herr Grefven och LandlMarJkalken yttrade, att spdan votering blifvit begärd, syntes den af Herr LandtMarskalken nyss gjorda proposition böra utgöra Ja-propositionen, och komme Contrapropositionens innehall att bero på Itidderskspets och Adelns godtfinnande och pröfning.
Herr Munck af Rofenjkjölcl:
Jag menar att Ridderskapec och Adain redan uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalken serskilt framställd proposition bifallit Grefve von Plåtens föreslagne tillägg.
Således hemställer jag om det är nödvändigt, stt i Ja-propositionen åter införes till afgörande, hvad som vi redan hafva bifallit.
Anledningen till denna min hemställan är den, att det kunde hända, att flere ledamöter, just derföre att de bifallit Grefve von Plåtens tillägg, äfven ansågo sig böra bifalla Ja-propositionen, Jag får således föreslå , att Ja-propositionen endast blifver på Betänkandet.
Friherre Skjöldebrand förenade sig med Herr Munck af Rosenskjöld.
Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att Grefve von Platons tillägg, som redan vore af Ridderskapet och Adeln bifallit, visserligen kunde ur Ja-propositionen uteslutas: och hvad åter angick contra-propositionen, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken Friherre Björnstjernas förslag dertill så mycket mindre kunna antagas, som första puncten uti de af 1820 års Jtevisoxer föreslagne grunder för Allmänna Ma - 380 Den 27 October f. rn. gazinslnrättningens Förvaltning, hvilken Herr LandtMarskalken nu uppläste, innehöll, att span— nema! borde genom Magazinslnrättningens försorg uppköpas, hvilket åter vore stridande mot den af Ridderskapet och Adeln redan gillade -2:dra puncten i Utskottens första Betänkande, som stadgade , att någon spannemålshandel för Statens räkning hädanefter icke finge bedrifvas, utan alt denna handelsgren borde oberoende öflemnas till den enskilda speculationens omsorger.
Herr LandtMarskalken hemställde alltså, att Contrapropositionen endast måtte innefatta . att Creditivet borde öfverlemnas till Kongl, Maj:ts Nådiga disposition, för att på tjenligaste sätt användas till undsättning åt behöfvande vid infallande missväxter.
Ehuru jag för min del visserligen helst skulle instämma i den af Herr Grefven och LandtMarskalken sednast framstälde contra proposition, skulle likväl deraf kunna följa, att Ledamöter heidre voterade för Utskottens förslag, än ingingo i denna proposition.
J3g hade trott, det man kunde sätta, att creditivet skulle disponeras efter de grunder, som af Riksens Ständers Revisorer 1820 blifvit framstälde, blott med undantag af den utaf Herr Grefven och LandtMarskalken' nyss anmärkte första punkten deruti.
Haus Excellerice Herr Grefve Mörner t Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken upplyst hvad sorn är rälta förhållandet mad de fattade bjsiuten , vågar j3g ej yrka någon annan contra -proposition, än den Herr Landt Marskal - Den 27 October f. nu lien framställt.
Jag tror, att de lemnsde föreskrifterne skulle vara mera skadlige, än gagnelige.
Herr Grefven och Landt Marfkalken erinrade, att dä äfven i ätskillige af de öfriga 1820 ars Revisorers omförmäldte puncter Spartnemåisuppköp för Statens räkning omtalas och förutsattes, men en slik handel enligt Ridderskapets och Adelns vid stdra puncten i Utskottens första Betänkande fattade beslut , bu mera ej finge äga rum, ansäg Herr Randi Marskalken bemälde
Revisorers grunder icke eller kunna i Contra-propositionen upptagas.
Herr Munch af Rosenfkjåld:
Det må tillåtas mig erinra, att dit ej är detsamma att köpa upp spannmål, och att handla med spannmål.
För att förlika meningarne skulle jtg vilja föreslå en annan contraproposition; nemligen; vinner Nej, kommer crediiivet att användas, enligt de af Revisorerne år 1020 föreslagne grunder, med undantag af hvad som ej är i ö f vere nsstäm mel. se med de beslut Ridderskapet och Adeln i of-; rigt fattat.
Herr Grefven och Landt.Marskalken yttrade, att med ali aktning för Herr Munck af Rosenskjölds mening om åtskilnaden emellan uppköpa och handla med spannmål, trodde Herr LandtMarskalken för dess del dessa sjne uttryck likväl innefatta nästan detsamma ; och då antagandet af 352 Den s>7 Octoler /. ni, 1820 års Revisorers grunder skulle leda (il! rubbning af Riddersfcapets och Adelns, i afseende å spannmåls uppköp hädanefter, redan fattade be— slut, ansåg Herr LindtMarskalken sig böra framställa följande voteringsproposition :
Den sora bifaller ^'.de punkten af Stats- Banco- och Oeconom ieUtskot tens första Betänkande, rörande anslående af en million Riksdaler, såsom creditiv till beredande af undsättning åt behöfvande vid inträffande missväxter, under de af Utskotten stadgade villkor och förbehåll, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer berörde creditiv att öfverleronas till Kongl, Maj:ts Nådiga disposition, för att på tjenligaste sätt användas till, undsättning åt behöfvande vid infallande missväxter.
Sedan 43, 44, 45 och 46 §. § i Riddarhusordningen blifvit uppläste, börjades voteringen, klockan tre qvart till 2 eftermiddagen och befunnes vid voteringens slut, sedan en voterinssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voterinssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit som följer; Ja 90.
Nej _ 50.
Ven 27 Octohcr 383 I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde Protocoli blifvit uppläst, Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade, att 4:de punkten i Utskottens Betänkande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Ridderskapet och Adeln åtskiljde* klockan tre qvart till 3 eftermiddagen.
Måndagen den 27 October.
' Fortsattes pröfnirtgen af Stats- Banco- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotlens icke allenast den 21 sistledne Augusti under Nio 434. afgifne, och den 25 i samina månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, rörande Allmänna Magazinslnrättningen; utan ock den Io dennes under Nio 545 rneddeldte, samt den 20 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlå - 5St Den 27 Öctober e, m. tande, ofver de vid berörde Betänkande gjorda anmärkningar. 5.
Punkten, angående försäljning af Alimanna Magazinslnråttningens hus och byggnader\
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus : flere värde Ledamöter hafva framställt bstänkligheter, huru det skulle gå, om Magazinslnrätf. riingens lager af säd och brännvin alltför hastigt försåldes, då prisen i allmänhet skulle sänkas.
Jag får fästa uppmärksamheten deruppå, att om berörde fråga skall ventileras , så är det vid denna 5;ta punkt, ty frågan förekommer ej sedan uti Betänkandet.
Jag tror, att i redactionen bor. de efter orden ; Magazinslnrättningens hus och byggnader j tilläggas; sarnt lager.
Herr Hjerta, Johan Gujiaf; Jag får upplysa, att de hus äro ganska få, som tillhöra MagazinsDirectionen, och hvilka ej behötvas för Kronans behof.
De som nu nyttjas, äro till större delen sådane som MagazinsDirectionen af Kronan öfvertagit, nemligen Läns-Magaziner.
Det är ej fråga om dem, utan blott de som endast tillhöra Inrättningen.
De äro icke flere än 5, när man undantager Brännerierne.
I nästa punkt förekommer frågan om Maga zins Inrättningens lager.
Jag tror således, att det går an, att skilja dessa frågor.
Friherre Björnjtierna, Magnus:
Så mycket - Ceri 27 Oclober c. m. ket jag förstått Betänkandet, förekommer ej mera någon fråga örn dessa lager.