Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har ansett mig så mycket mera befogad till denna motion, som oriktig hänvisning till ändrings sökande icke är detsamma, som orätt dom, hvarom det ofvan åberopade Lagrummet handlar, och erfarenheten har dessutom visat, att ganska känbara kostnader blifvit
Parter tillskyndade just genom det fel, jag till rättelse anmält.
Jag anhåller vördsamt om remiss lill Lagutskottet, Lades på bordet.
Föredrogs å nyo StatsUtskottets den 6 sistlidne Junii under N:o iG5 afgifne, och 39 H. 2 iS Den 19 Augusti. den 3 derpåföjjde Julii på bordet lögde, Utlåtande i anledning af Kongl. Maj:ls Nådiga Skrifvelse, angående fördelningen af de, genom en med Kejserliga Ryska Regeringen afslutad LiquidationsConvention, influtne medel.
Enligt en emellan Svenska och Ryska Regeringen afslutad Tract.at har en Summa af i5o,ooo R:dr B:co tillkommit Sverige, såsom ersättning för de af Sverige hos Storfurstendömet Finland.ägande fordringar.
Limiiden stöder sig ensamt på i3 §. af FredricshamnsTractalen år iSio, och sedan nödige' omkostnader för denna liquid blifvit afdragne, återstår en behållen Summa af 138,ooo R:dr.
Kongl. Maj:t har i Nåder föreslagit, alt af desse medel en Summa stor 54,000 R:dr Banco bör tillfalla Stora Barnhuset, såsom ersättning för de förluster af Tiondespannemål, hvilka Barnhuset fått vidkännas genom Finlands afträdande.
Stora Barnhusets rätt till denna spannemål grundar sig på Drottning Christinas Bref år i63y, i hvilket denna spannemål för evärdeliga tider tillerkännes Barnhuset för att derigenom kunna uppfostra fattiga Barn inom llufvudstaden.
Utskottet har ansett, alt icke mera än det, som tillkom Barnhuset före Traclaten, horde ersättas med en Summa af 5870 R:dr Den r 9 A u g u s t i. r9 B:co, i stället för den Summa af 54,000 R:dr Kongl. Maj:t föreslagit.
Utskottets skäl för ett sådant tillstyrkande äro, först att Barnhuset genom Ständernas Beslut år 1815 uti spelkortsstämpling erhållit en ersättning.
Jag vill härvid anmärka, att denna ersättning icke var ensamt för Tiondespannemål, utan äfven för den andel i Convoy- och Tullafgifter, som Barnhuset tillförene haft sig auvist.
Beloppet af denna ersättning utgjorde första året 798 R:dr, men har sedan successift nedgått, så alt den år 1828 endast uppgick lill 166 R:dr sk.
Denna Summa af 166 R:dr 24 sk. skall således betacka ej allenast den förlorade andelen af Tull- och Convoy-afgift, utan äfven de 298 Tunnor Spannemål, hvartill Barnhuset äger ostridig rätt.
Jag hemställer, huruvida detta kan äga något Sken af rimlighet.
Det andra skäl Utskottet anför, är att ersättning för den spanmål, som inflöt från Finland, icke vidare tillkommer Staten, och att den således ej har någon ting att betala.
Den summa af i5o,ooo R:dr, som erhållits, var en ersättning för förlorade inkomster till vissa allmänna Inrättningar.
När nu Rikets Ständer erhållit denna Summa, måste det väl ovilkorligen pröfvas, hvilkas rätt det är att erhålla ersättning; och ingens pretention är då så klar, som Stora Barnhusets.
I 10 §. af FredsTractatcu år 1809 slår, att älla räfflor lill 3g H. a'* ao Den 19 Angnst i. allmänna Inrättningar skola godtgöras; Inlin vill man då med bibehållande af rättvisa borttaga denna ersättning?
Under dea Note-vexling, som i iletta ämne ägt rum, har Friherre Palmstjerna till Ryska Regeringen förklarat, att han icke ansåg någon äga en så obestridlig rätt till ersättning, sorn Stora Barnhuset, och likvisst är det endast denna Inrättning, från hvilken Utskottet velat borttaga nästan all ersättning.
Huru Stora Barnhuset använder sina medel, hör egenteligen ej till saken, men Höglofligc Ridderskapet och Adeln torde, sedan jag nu fått ordet, tillåta mig att göra redo derföre.
År 1815 hade Barnhuset i/{oo Barn, och betalte då för de Barn, som utsattes, 8 å ro R:dr B:co; sedan har genom den ordning,som blifvit införd i Barnhusets financiella ställning, man kommit ända derhän, att man nu underhåller a4°o Barn.
Af dessa äro 45° utsatte i de Norra Provinserna, der man ansett folkökningen nyttig såsom af behofvet påkallad; men för att kunna vinna detta ändamål, harman varit tvungen att öka betalningen från 8 a 10 till 20 å 24 R:dr B:co; och i denna stund äger Barnhuset requisitioner på 80 Barn till dessa Norra Provinser.
Genom denna ökning af Barn, som der kunna (tyno t lagas, har Barnhuset äfven kunnat sträckt sin verksamhet utom Stockholm.
Den 19 Augusti. 21 Så snart någon fånge, sorn nmlliaft barn, ankommit, hafva dessa barit blifvit mottagna på Barnhuset, Ifrån Socknarne omkring Stockholm hafva äfven barn intagits, då serdeles ömmande omständigheter dertill föranledt.
Just i dessa dagar har från Svartsjö församling blifvit intagne 3:ne Barn, hvilkas föräldrar dött, och som annars skulle förgåtts af elände.
Jag tror, att vården af denna Inrättning förtjenar något afseende, och att man ej bör borttaga de inkomster, hvartill densamma äger ostridig rätt.
För öfrigt anhåller jag, alt Utskottet behagade, i händelse återremiss beviljas, hvarom jag anhåller, granska ordalydelsen i i3 af Fredi icshamnska FredsTractalen, äfvensom det af Drottning Ghristina år 1637 utfärdade DonationsBref; af hvilka handlingar jag tror ägande-rätten skall befinna^ ostridig.
Då administrativa Magten gjort framställning, att denna ersättning skulle utgå, har den administrativa Magten erkänt Barnhusets ägande rätt vara tydlig och klar.
För min del anser jag icke rättvist att afskära en Barmherlighetslnrättnings oslridiga rätt utan laglig undersökning.
Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till återremiss af StåtsUtskottets Utlåtande.
Jag har från första delfåendet af Utlåtandet funnit, alt åtskilliga omständigheter på - 22 Den 19 Augusti. kallade återremiss deraf, och jag har ytterligare blifvit styrkt i denna mening, genom den siste värde Talarens anförande.
Jag har genom Friherre af Nordins citation af i3 §. i FredricshamnsTractaten funnit ett bestämdt bebof för Ständerna, att inhemta närmare kännedom af denna §.
Såsom jag fattat Friherre af Nordins yttrande, är hans mening den, att §:s innehåll försäkrar Stora Barnhuset om ersättning för sina förlorade räntor, men det visar sig otydligt, huruvida Tractaten blott haft afseende på sådane räntor, som i anseende till kriget ej kunnat inflyta, innan Finland afträddes, eller om den afselt ersättning för sjelfva räntefonderna, och således åsjTtat dessa räntors capitalisering.
I detta sednare fall är Barnhusets rätt ostridig, att komma i åtnjutande af ett sådant capital, som motsvarade de förlorade räntorna.
Men om, såsom jag fruktar, och jag säger fruktar, ty jag känner icke Traotatens innehåll, eller bar icke haft tillfälle bestämdt göra mig underrättad om dess rätta förstånd, oin den blott afser sådane räntor, som bort till StatsVerket ingå före afuädandet, finner jag ej, att Barnhuset kan ega några rättmätiga anspråk på ersättning för sina förlorade räntefonder, och jag finner ej eller, i hvad målin 1637 års
Donationsbref kan verka på frågan.
Jag inser ej Svenska Folkets förbindelse att ersätta de förluster, som, till följd af ett olyckligt krig och af - Den ig Augusti. 23 trädandet af någon Provins, kan tillskyndas Staten eller en och annan allmän inrättning.
En noggran undersökning örn FredricshamnsTractatens innehåll blir således af nöden, och påkallar återremiss.
Men jag tar mig äfven friheten, att ytterligare fästa uppmärksamheten på behofvet, alt af Utskottet begära en mera utvecklad framställning af sjelfva liqviden med Ryska Regeringen.
Här är fråga om fordringsanspråk, sorn blifvit anmälde lill ett belopp af omkring en Million, eller något derutöfver, och jag tror icke, att Rikets Ständer fullgöra deras åliggande, att hålla hand öfver iakttagandet af Rikets sannskyldiga nytta, med mindre de infordra fullständig upplysning, huru dessa fordringsanspråk kunnat nedsjunka till i5o,ooo R:dr.
Såsom saken nu visar sig, kan ett sådant resultat ej uppkomma annorlunda, än i qvittningsväg, ehuru jag här svårt att finna, huru motfordringar på Finska sidan till ett sådant belopp kunnat ega rum, ty jag kan väl inse, huru Sverige kunde ega så betydliga fordringar i Finland, men 'jag kan ej inse grunden för ett omvändt förhållande.
Det blir således nödvändigt, att StatsUtskottet noga utvecklar grunderna för den qvittning, som egt rum, och skälen för fordringarnas så betydliga nedsättning.
På denna grund anhåller jag likaledes om återremiss.
Hvad åter angår anticipaliouen på räntan af de erhållne i5o,ooo R:dr, samt 24 Den 19 Augusti. medlens ställande under annan förvaltning* än Statens vanliga penningeförvaltandeVerk, sä skulle jag tro, att, då denna åtgärd io. ke ansetts föranleda till anmärkning emot Konungens Rådgifvare, den åtminstone bort föranleda Utskottet, att föreslå en underdånig skrifvelse med anhållan bos Konungen, att framdeles, vid liändelser af samma art, eller då någon opåräknad inkomst tillflyter Slaten, medlen må i vanlig väg förvaltas, och inga anticipationer derå ega rum; och jag tror så mycket heldre, att full anledning till en sådan skrifvelse gifvits, som jag i åtskillige af nu varande Statsutskott Betänkanden funnit dylika skrifvelser föreslagne vid mindre vigliga anledningar.
Jag anhåller äfven på denna grund om återremiss af Utlåtandet.
I anledning af StatsUtskotlets förevarande Utlåtande, anser jag för min del de påräknade 81,664 R:dr Brco öfverskottsmedel böra uti något af Rikets penningeförvaltande Verk insättas, helst det under denna Riksdag så tydligt visat sig, att de på RiksStatens HufvudTitlar blifne öfverskott, hvilka till Kongl, Maj.Us Nådiga disposition äro öfverlemnade, varit så tillräcklige och betydlige, att någon tillökning deruti genom de ifrågavarande 8x,664 R:dr ingalunda är af behofvet påkallad.
För öfrigt får jag blott förena mig uti Deri 19 Augusti. 35 den framställning Friherre Anckarswärd gjort, och lika med honom begära återremiss af Utlåtandet, Herr Cederschjöld_, Pehr Gustaf: En värd Talare har, såsom bevis, huru Stora Barnhuset uppfyller sina åligganden och sin bestämmelse, anfört ett exempel af barn, som helt nyligen från Svartsjölandet blifvit emottagne på Barnhuset.
Jag tager mig i anledning häraf endast friheten förklara, att, så vidt jag vet, måste denna praxis vara ganska ny; ty hittills har det varit brukligt, att när ogifta qvinnor från landet i barnsäng dödt härstädes, hafva barnen icke blifvit emottagne på Barnhuset för längre tid, än lill dess de kunnat återskickas till modrens hemort.
Det är med verklig fägnad jag hör den i öfrigt förändrade ordningen, och önskar blott, att den må ega bestånd.
Men jag fruktar, alt Barnhusets verkningskrets siräckes utöfver Inrättningens bestämmelse, i händelse barn äfven från Landet ernoltagas; ty då skulle måhända andra orter gora anspråk på samma välvilja, som visas granskapet af Stockholm.
Hvad för öfrigt sjelfva saken beträffar, instämmer jag i den värde Talarens önskan, att Barnhuset må tillgodonjuta vederlag för sin förlorade Kronotionde; och jag hoppas, alt, om detta bifalles, vederbörande skola af denna Ständernas välvilja taga eli godt exempel, alt lill Barnhuset anslå något af de Ben 19 Augusti. från Stockholms Stad inflytande fattigmedel, hvaraf ingenting för närvarande tillflyter denna barmhertighets-inrättning.
Jag skulle visserligen haft FredricshamnsTractaten lill Lands, om jag vetat, att StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande nu skolat förekomma.
Jag får emedlertid, i anledning af Friherre Anckarswärds anmärkning, yttra min enskilda öfvertygelse, att i3 §. i Tractaten gifver full anledning till den tolkning, att Ryska Regeringen förhundit sig till ersättning af de förlorade räntorna, genom deras capitalisering, och i de afgifne Noterne har ersättningen ock blifvit till Capital utförd efter en beräkning af 5 procent, samt detta beräkningssätt af Ryska Regeringen godkändt och medgifvet.
Friherre Anckarsvärd har vidare anmärkt, att de på grund af i3 §. i FredricshamnsTractaten från Svenska sidan anmälde fordringsanspråk öfverslego en Million; och jag vill tro, att de uppgingo ända till närmare två Millioner.
Men de contrafordringar, som med stöd af samma §. å andra sidan uppgjordes, drefvos så högt, alt enligt första resultatet Svenska Staten skulle hafva slädnät i skuld, och det var endast, genom fortsatta Notvexlingar, samt på grund af den framställning, att bland Svenska fordringarne afseende förnämligast borde göras på dem, som tillhörde barmhertig lie ts-iu - Den 19 Augusti. 27 rättningar, bland hvilka Barnhusets fordran stod i främsta rummet, som Ryska Regeringen slutligen medgaf alt betala en rund summa af i5o,ooo R:dr.
Detta allt lärer af Utskottet redan vara kändt, och kan ytterligare af handlingarne inhemtas; men jag utbeder mig att framdeles få till Utskottet öfverlemna den tryckta Tractaten, tillika med 1637 års Gåfvobref, hvilket visar, att den ifrågavarande Kronotionden blifvit under eganderätt till Barnhuset anslagen, så att det, vid alla sedermera företagne indragningar, äfven i Carl den XI:s tid, aldrig blifvit satt i fråga, alt skilja den från Barnhuset.
I anledning af Herr Cederschjölds yttrande, får jag blott upplysa, att BarnhusDirectionen alltid ansett det vara sin pligt att emottaga sådane barn från Landet, hvilkas underhållande varit tvist underkastad; men der, enligt gällande Författningar, Församlingarnes underhållsskyldighet varit klar, har Directionen icke trott sig böra emottaga barnen, t.y med en så långt utsträckt bestämmelse skulle ingen Inrättning blifva tillräcklig.
Jag anhåller, att dessa mina ytterligare anmärkningar må åtfölja till Utskottet, i händelse återremiss beviljas.
Hans Excellence Herr Grefve Löxvenhjelrrij Carl Axel:
Jag är till det mästa förekommen utaf Friherre af Nordin, isynnerhet hvad beloppet af de ömsesidiga lör - 28 Den 19 Augusti. dfigsanspråken beträffar.
Jag bar haft tillfälle att gora mig närmare bekant nied delta ämne, under den tid jag hade den äran vara Sveriges Minister vid Ryska Hofvet.
Fordringarne voro å ömse sidor uppdrifne så högt som möjligt, och de långvariga negociationerna mötte stora hinder, samt hotade att lemna föga förmonligt resultat; så att jag icke kan annat än tillskrifva den nu varande Svenska Ministerns förhållande och talanger den lyckligare utgång saken fått.
För öfrigt torde jag få upplysa en omständighet, att det förnämligast var Barnhusinrättningens fordran, och den argumentation, att medlen tillhörde en barmliertighqts-inrättning, sorn verkade till en lyckligare vändning åt saken, så att jag redan af Kejsar Alexander erhöll löfte örn betalning af Barnhusets fordran, och jag betviflar, att man under annan rubrik kunnat erhålla några medel.
Att här juridiskt bedörnrna halten af de ömsesidiga fordringsanspråken, lärer vara alldeles ändamålslöst, men jag vill ej sätta mig emot ålerremiss; jag har endast velat förklara min öfvertygelse om Barnhusets rätt.
Grefve von Schwerinj Fredrik Fogis/ans:
Äfven jag anhåller om återremiss, på det Utskottet dels må taga närmare kännedom af FredricshamnsTractatens i3 §., hvilken undfallit Utskottets uppmärksamhet, och dels pröfva, 0111 Barnhusets rätt D<‘ n rg Augusti» tili /{ordcdelen af Kronans TiondeSpanmAI» hvilken Utskottet ansett såsom ett Statsanslag, är af (Jen natur, Friherre af Nordin nämnt» Utskottet får då äfven tillfälle att motsvara den anmärkning, som synes mig grundad, att Utlåtandet icke innehåller specification af de anmäld te fordringsanspråken.
Dessa hafva visserligen till största delen hestålt i fordringar, hvilka ej kunnat göras gällande, såsom Chart&SigillatasContoirets för obetalto Chartor, KammärRättens för Observationsmedel och Magazinslnrättningens för Hus och Byggnader, hvilken sistnämnde fordran ensamt uppgick til! metan 5oo,ooo R:dr; men det hade i alla fall varit bättre, om Utskottet lemnat en specilication på dessa fordringar.
Hans Excellence Herr Grefven och Lan dt Marskalken hemställde, om Ridderskåpet och Adeln ansåg de vid Stats U.tskottets förevarande Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till dctsammas återremitterande.
Jag anhåller vördsamt om upplysning, huru detta Utlåtande blifvit afgjordt hos de öfrige RiksStånden.
Undertecknad Riddarhus Secreterare: Ehuru ProtocollsUldrag om de öfrige RiksStåudens beslut i förevarande ämne till 3o Den ig Augusti.
Ridderskapet och Adeln ankommit, är jag likväl nu icke i tillfälle att kunna meddela den äskade upplysningen, men skall genast låta i RiddarhusCanzliet efterse förhållandet, och detsamma derefter inför Ridderskapet och Adelil anmäla.
Grunden för min vördsamma anhållan var den, att i fall de öfrige Stånden bifallit Utlåtandet, trodde jag det blifva nödvändigt, inbjuda deni att förändra sitt beslut och förena sig med Ridderskapet och Adeln om återremiss, sedan StätsUtskottets Ordförande sjelf förklarat, alt Utskottet icke tagit kännedom af den §. i FredricsbamnsTractaten, som legat till grund för liqviden med Ryska Regeringen, ocb således äfven bordt ligga till grund för Utskottets Utlåtande.
I anledning af Herr Crusenstolpes förfrågan, torde det tillåtas mig, meddela den kännedom jag eger om det sätt, hvarpå de öfrige Stånden afgjort ifrågavarande Utlåtande.
BorgareStåndet bar bifallit, men PresteStåndet återremitterat detsamma, och sedan Ridderskapet och Adeln nu äfven beviljat återremiss, står frågan öppen för ny pröfning.
Hvad beslut BondeStåndet deremot tagit, har jag mig icke bekant.
För alt icke onödigtvis förlänga discussionen, bar Den 19 Augusti» 3i jag hittills afbållit mig att deltaga deruti, men då man nu såsom skäl ej blott för återremiss, utan oek för en inbjudning till de Stånd, som bifallit Utlåtandet, alt förändra deras beslut, åberopat, att Utskottet ej baft tillfälle taga kännedom af i3 §. i FredricsbamnsTractaten; äfvensom om beskaffenheten af de af Svenska Regeringen gjorde fordringsanspråk, så anser jag för en pligt atl erindra derom, att första samlingen af Bihanget till RiksStåndens Protoroll, eller den Kongl. Propositionen rörande detta ämne, innehåller så väl en fullkomlig specification af fordringsanspråken, som ock en hänvisning till ordalydelsen af i3 §. i .FredricsbamnsTractaten.
Jag beklagar, att hvarken jag eller någon annan nu här den Kongl. Propositionen lill hands, men jag är viss, alt mitt minne i detta afseende icke bedrager mig, och jag kail således försäkra, att hvad jag anfört finnes der. i3 §., som beklagligen aftvingades oss utan förbehåll om deltagande i Rikets skuld för den afträdde betydliga delen af Riket, har endast afseende på enskiltas fordringar hos begge StatsVerken.
Det är ej längre än 2 dagar sedan jag läste den, och ehuru den nu icke finnes till hands, och jag på efterfrågan fått höra, att årslrycket, der Tractaten är intagen, ej finnes bland Riddarhusets Handlingar, är jag fullkomligt säker, att icke hafva misstagit mig om §:s innehåll.
Man har undrat öfver de anmäld - 3i 1 Ben 19 Augusti. te fordringarnas betydliga nedsättning.
Men fordringarna från Svenska sidan voro till större delen Statsmedel, och sålunda med Landets afträdande lill en ny Regering svårligen af den art, att kunna reklameras; hvaremot en del af de från Finska sidan bestodo af enskildas fordringar för lefverancer till Svenska Armeen under kriget.
Efter min tanka hade, enligt §:ns ordalydelse, de
Finska anspråken således blifvit öfvervägande, om icke genom en serskild diplomatisk skicklighet, och genom den vändning åt saken, att hufvudsakligaste afseendet fastades på barmhertighelsverkens fordringar, det lyckats, att ej blott få alla Finska fordringsanspråken afqvittnde, utan ock ett icke obetydligt Öfverskott derutöfver.
Dessa upplysningar har jag ansett mig böra meddela, i anledning af det efterspel vid discussionen, som bär uppstått.
Tåg beklagar, alt jag gifvit anledning lill Herr Rosenblads långa och föga upplysande anförande; men efter den underrättelse om de öfrige RiksStåndens beslut Friherre af Nordin meddelat, finner jag inga ytterligare upplysningar af nöden, och afstår således från min begäran derom.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att Herr Rosenblads nyss afgifne yttrande äfven måtte - Den 19 Augusti, 33 te få åtfölja den redan beslutade återremissen.
Föredrogs å nyo StatsTJtskottets den i5 sistlidne Julii under N:o 208 afgifne, samt den 7 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående Allmänna MagazinsInrättningens förvaltning, samt fortgången af detta Verks utredning.
Vid ifrågavarande
Utlåtande anhåller jag få framställa några anmärkningar.
Beträffande en afskrifningsfråga, har Utskottet pag. 3o3 yttrat: ”hvad nu den förra afskrifnings”frågan angår, så ehuru Utskottet icke be”tviflar, att den af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande verkstälda utdelning af of”vanberörde partie hafva varit af verkligt ”behof påkallad, likväl och då sådant skett ”utan föregången anmälan och erhållet tillstånd samt utan villkor af återbetalning, ”anser Utskottet denna afskrifnings-fråga, ”hvilken tillskyndat Allmänna Magazius”Inrättningens fond en opåräknad förlust, ”desto helldre bordt öfverlämnäs lill Rikets ”Ständers pröfning, som Kongl. Maj:t, jemlikt Dess Nådiga förklarande uti skrifvelse ”till UlredningsStyrelsen af den 6 Julii ”1825, ansett en sådan åtgärd böra vidta39 II. 3 34 Den 19 Augusti. ”gas med en balance från åren 1813 och ”1814 å resterande undsättnings-spanmåls”medel uti samma eller Elfsborgslän, utgörande 423i R:dr 9 sk. 3 r. för hvilkas ”‘betalning all tillgång funnits brista bos ”de skuldsatte.”
För mig framställer det sig klart, att ett sådant exempel af godtyckligt användande af Statens medel icke bordt ansvarslöst aflöpa, hvarföre jag är af den tanka, att detta förhållande föranleder till en underdånig hemställan, att Kongl. Maj:t icke måtte meddela så beskaffade afskrifningar, utan Ständernes medverkan.
Då Utskottet ett pär sidor derefter eller pag. 3o5 tillstyrker: ”det Rikets Ständer må i ”underdånighet anhålla, att, i alla frågor, ”rörande
Kronans tillständiga rätt i ett eller ”annat afseende, verkan af derom meddelade beslut icke må förringas genom inblandning af ämnen, som dermed icke ”äga oskiljagtigt sammanhang; samt att då ”serskilta gratificationers beviljande i fråga ”kommer, sådane må anvisas å behörig
Ti”telhade jag trott förenämnde fall böra inbegripas under cathegorien af en sådan underdånig skrifvelse.
Pag. 3o6 och 3oy, yttrar Utskottet, i anledning af saknad verkställighet å 1823 års
Ständers beslut om undersökning och pröfning af tio serskilta anmärkningar emot f. d. Allmänna MagazinsDirectionen: ”Då ”likväl, i Utskottets tanka, en hos Kongl. Majit ”i stöd af RiksdagsOrdningens 3o §. 2 mom. ”af Rikets Ständer gjord underdånig an - Den 19 Augusti. 35 "malan, om förefunnen anledning, att mot "redovisande Embetsman, i laga ordning, "ansvar yrka, fordrar Domaremakts handläggning, har Utskottet funnit sig böra "fästa ConstitutionsUtskottets uppmärksamhet på det vid denna frågas behandling "i StatsRådet förde Protocoll."
Utskottet har här antagit, att en så beskaffad framställning af Ständerne fordrar Domaremagtens åtgärd.
Äfven jag delar visserligen denna öfvertygelse, men tror att, jemte det Utskottet i anmärkningsväg gått till ConstitutionsUtskottet, Utskottet äfven bordt föreslå, att förhållandet hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anmältes, på det dylik uraktlåtenhet i framtiden måtte förekommas, emedan, då det beror på ConstitutionsUtskottet att låta anmärkningen förfalla eller icke, ändamålets vinnande hade fordrat att Kongl.
Majrts uppmärksamhet härå fästades.
Jag anhåller derföre, att StatsUtskottet täcktes å denna omständighet fästa litet mera vigt, än som hittills skett.
StatsUtskottet säger vidare pag. 3o8:
"Ehuruväl det är att förmoda, att en del af "de förluster, som äro en följd af allt för "stora Magazins-behållningar, och hvilka ”äfven till icke obetydlig grad drabbat Ma"gazins-fonden, icke inträffat, om utred"ningen af denna inrättning, sedan dess "upplösning var beslutad, med mera skyndsamhet fått verkställas, anser Utskottet 3g H. 3* 36 Den 19 Augusti. ”hvad Revlsorerne i detta hänseende an"fört, ej föranleda till någon framställning ”enär Rikets Ständer sjelfve yttrat sig om ”nödvändigheten af en varsam öfvergång ”ifrån del förut följda systemet vid Maga”zinsförvaltningen, samt förhållandet nu”mera i öfrigt är helt olika.”