Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har endast gjort det i afsigt att få uttrycka mia 384 Unn 21 December. tacksamhet för Hr Grin o. Landtm, för det meddelande, lian enskildt afgifvit till Frih. Åkerhjelm.
I annat fall skulle jag beklagat, att detta, ett ibland de första Betänk.n, som ifrån StatsUtsk:t inkommit, skulle i allmänhet möta så mycket motstånd, att det icke lärer kunnat afgöras annat än genom förstärkt St&tsUtsk.
Jag hoppas likväl att StatsUtsk:t måtte för framtiden ihågkomma det verkliga slösande med Statsmedlen, soln så utmärkte detta Utsk, vid förra Riksdagen.
Jag hade ej tänkt deltaga i diskussionen öfver detta ämne, men jag kan ej med tystnad förbigå den siste talarens yttrande.
Han har tillåtit sig. att, genom en skarp tillrättavisning, uttrycka sitt missnöje med Stats-Utsk:ts under öfverläggning varande utlåtande, och gifvit Utsk:t en varning för att träda fordna R.
St:rs StatsUtskit i fotspåren, i afs:de på det slösande med Statsmedeln, som i synnerhet var så utmärkande för detta Utsk. vid förra Riksdagen.
Jag hade då, som nu, detta Stånds förtroende att vara ledamot af StatsUtskrt och jag får högtidligen reservera mig mot Hr Wästfelt*, i min tanke alldeles obe* fogade anmärkningar mot förra Riksdagens Statsutskott.
Det har blifvit en jargon att, utan att yttra sig i sak, klandra sednaste StatsUtskotts frikostighet, ett klander, som jag hoppas ej inom detta
Stånd måtte vinna några sympathier, alldenstund de beslut, StatsUtskit vid förra Riksdagen föreslog, här vuuuo synnerligen bifall.
Den nuv:de penningebristen, som förefinnes på enskilta händer, föranleder menigheten att tro, att den har sitt ursprung från den reglering af Statens medel, som vid förra Riksdagen verkställdes.
Men den, som gör sig närmare förtrolig med förhållandena och tager kännedom om så väl Statens iukomster som utgifter, skall bli öfvertygad derom, att landets finanser ej befinna sig i ett så bedröfligt skick, som mången föreställer sig, och detta har just till största delen sin orsak i den hushåilsaktighet och sparsamhet, som vid förra Riksdagens åtgärder iakttogs.
Det vore önskligt, att, då för framtiden beskyllningar komma att framkastas mot det sätt, på hvilket R.
St. och särskildt StatsUtsk:t förvaltat Statens medel, dessa blifva beledsagade af några på läkta stödda uppgifter och ej blott, som förhållandet är med den för handen varande, inskränka sig till blott tomma uttryck och fraser.
Bildts kopia af deli ofta för oss i så lysande färger framställda taflan af Statens blomstrande finansiela ställning, så kan jag, för min del, ej underlåta att förklara, att jag finner kopian vara lika misslyckad som originalet.
Hr Bildt har påstått att inom detta hus öfvervägande sympathier hade gjort sig gällande i afs:de på förra StatsUtsk:ts åtgöranden.
Jag vill härom ingenting nu yttra, ej heller uptaga frågan till något slags besvarande, men jag har mina anhr att förmoda, Den 21 December. moda, att det för vederbörande vore lyckligast, om detta ämne ej bragtes å bane.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fullbordad samt Hr Gr: o. Ordfrn yttrat, att derunder endast yrkats bifall till Utsk:ts Mern. med den förändring, att den af Utsk:t föreslagna månadtliga ersättningssumma skulle nedsättas till 7 50 Rdr Rmt. blef propos. i enlighet med detta yrkande samt å antagande af BondeSbts inbjudning framställd och med ja besvarad.
Sedan Hr Dalman, Wilhelm Fredrik, anmält sig att erhålla ordet, men Gr.
Gyldenstolpe i anleda, deraf förklarat, att hans uppdrag att vara R. o. Adis Ordbde slutats med det nyss förehafda målets afgörande; återkom H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, och npropade Hr
Dalman, sorn nu uppläste följande motion:
Dä det numera blifvit officielt bekant, att det med konungariket Sverige förenade konungariket Noriges Storthing fattat beslut om uphäfvande af Konungens öfver Sverige och Norige rätt att, enligt 12 och 13 §§ af Noriges Grundlov, under Konungens frånvaro öfverlemna Noriges inre styrelse uti de mål, Konungen föreskrifver, till en Ståthållare, tillika med minst fem af StatsRådets medlemmar, till hvilket Ståthållare-embete Konungen, enligt 14 § af nämnde Grundlov, kan nämna antingen en Norrman eller en Svensk, anhåller jag, att, då jag finner ofvanberörde beslut på det närmaste röra Sveriges rätt, i dess förhållande till Norige, få med anledning af 56 § ltiksdagsOrdmn vördsamt begära Högloft. R.
St:rs upmärksamhet vid följande framställning.
Min afsigt vid detta tillfälle är icke att uprifva sår, som redan borde vara läkta, icke att åberopa traktater, tillkomna i följd af krigets och styrkans rätt, således icke att i någon mån hvarken beklaga än mindre protestera mot Noriges förening, såsom ett sjelfständigt konungarike med Sverige.
Tvertom kan jag försäkra, att Noriges framsteg, både i politiskt och ekonomiskt hänseende, upriktigt gläder mig, äfvensom det Norska folkets sjelfständighetskänsla och ömtålighet om sin nationella frihet utgöra föremål för min sanna högaktning.
Jag befarar likväl, att denna sjelfständighetskänsla vid ifrågavtde tillfälle fört Norska folkets representanter på en betänklig afväg; ty känslan af en individs eller ett folks eget värde och egen rätt bemyndigar icke till förbiseende och förnärmelse af en annan individs eller ett annat folks lagliga rätt.
Till ett sådant förbiseende, ett sådant förnärmande, anser jag emellertid Norska Storthinget hafva gjort sig skyldigt, då det, utan att ens ifrågasätta ett samtycke från Sveriges sida, för sin del beslutit uphäfvande af Ståthållare-embetet i Norige.
Efter mitt sätt att läsa och förstå offentliga handlingar, innebär likväl Konungens i de förenade rikena rätt att till Ståthållare H. II. 25 Den 21 December. i det med Sverige förenade konungariket Norige utnämna äfven en Svensk man, ett af hufvudvilkoren för föreningen de båda rikena emellan.
När då varande Kronprinsen af Sverige, Carl Johan, medelst konventionen i Moss den 10 Äng. 1814, ingick uppå att antaga den af Norska folket vid Riksförsamlingen i Eidswold beslutade konstitution, skedde sådant med förbehåll om vissa ändringar deri, hvilka, efter öfverläggning med Norska folkets representanter, skulle bestammas.
Denna öfverenskommelse ratificerades af Konung
Carl XIII efter anmälan och pröfning i Svenska StatsRådet under den 30 Aug. 1814, hvarvid uttryckligen förklarades, att den Norska Statsförfattningen skulle vinna laglig kraft, sedan de för de begge rikenas förening oundgängliga jemkningar och rättelser deri egt runi.
Detta Svenska Konungens beslut finnes äfven kontrasigneradt, om jag ej missrainner mig, af då varande Svenska HofKansleren Frih. af Wetterstedt.
Derefter sammanträdde i Okt. månad samma år ett urtima Storthing i Christiania, hvarvid å Svenska sidan till Kommissarier voro utsedda: H.
StatsRådet Hr Frih. M. Rosenblad, d. v.
StatsRådet Hr Frih. B. v. Platen, d. v.
HofKausleren Frih. G. af Wetterstedt, d. v.
StatsSekrebn för Krigsäreuden G. F. Wirsén, d. v. StatsSekrebn för Finans- / ärenden Grefve A. G. Mörner, samt d. v. Biskopen i Linköping C. v. Rosenstein.
Det var i följd af ömsesidiga öfverliiggningar mellan Noriges Storthing och bemälde Kommissarier, som, bland annat, den förändring beslutades i Eidswoldska Konstitutionen, att Konungen af Sverige och Norige skulle ega rätt att till Riksståthållare i Norige utnämna antingen en Norrman eller en Svensk.
Det var först i följd och med bekräftelse af denna traktatmessiga öfverenskommelse mellan Norska folkets representanter, å den ena, och Sveriges Kommissarier å den andra sidan, som Konung Carl XIII under (I. 4 Nov. 1814 gaf sin sanktion åt Noriges Grundlov, hvarföre också det officiella dokumeut, som innehåller Noriges Grundlov, ej mindre företrädes af Konungens högstberörde sanktion, än äfven efterföljes af namnteckningar dels utaf Norska Storthiugets President och medlemmar, dels af de Svenska Kommissarierna, hvarföre sistnämde officiella bekräftelsedokument utgör en lika oskiljaktig codecille till Grundloven, som underskrifterna af Storthingets då varande medlemmar.
Vid sådant förhållande och då det för en hvar lärer vara uppenbart, att det stadgande i Grundloven, som bemyndigar Sveriges och Noriges gemensamma Konung att utnämna en Svensk man till Noriges Ståthållare, icke af någon annan tänkbar anledning kommit att inflyta Grundloven, än i följd af föreningen med Sverige, såsom en garanti å Sveriges sida för samma förenings fastare bestånd och såsom utmärkande den enda företrädesrättighet, Sveriges Konung, med afseende på sitt fädernesland, vid nämnde förening åt sig och Sverige förbehöll, hvartill kommer att den § i Noriges Grundlov eller den 112, som angår sättet hur Grundloven må kunna ändras, uttryckligen stadgar, att en förändring deri aldrig it en 21 December, 3S7 må strida mot Grundlovens principer, af hvilka föreningen med Sverige viii utgör en af de mest viisendtliga och, i följd deraf, de ur denna förening bärflytande stadganden måste ega internationel giltighet och således icke kunna ensidigt upltäfvas — fördenskull och oaktadt jag visst icke ifrågasätter möjligheten deraf, att Sveriges borne Furste, Konung Carl XV, såsom tillika Noriges Konung, skulle, utau i samråd med Svenska folkets representanter, kunna lemna sin sanktion åt ett af Norska folkets representanter fattadt beslut, som så nära rörer Sveriges statsrättsenliga prerogativ, anser jag mig likväl, såsom Svensk riksdagsman och Svensk medborgare, skyldig att icke af falsk grannlagenhet iakttaga tystnad vid en sådan företeelse, som den ofvau anmärkta, utan tror mig ega fullt fog att framställa det förslag, det må It.
St. hos K. M. i underddiet. anhålla att, inuan K.
M. meddelar sitt nåd. svar i auledn. af Norska Storthingets beslut om Ståthållare-embetets uphäfvande, K. M. i nåder täcktes delgifva it.
St. den underd. skrifvelse i detta ämne, som blifvit från Noriges Storthing till K.
M. aflåteu, samt genom nådig skrifvelse eller propos. till R.
St., efter utredning af det stats rättsenliga förhållandet i denna fråga, lemna Svenska folkets representanter tillfälle att deruti afgifva sitt utlåtande.
Jag anhåller att denna mili motion må remitteras till Ekon.- Utksottet.
Flere ledamöter hegärde denna motion på bordet.
Efter föredragning af StatsUtsk:ts den 14 och 17 d:s bordlagde Utlåt.
N:o 9, i anledning af K. Maj:ts Nåd.
Propos. om användande af en del utaf de till fångars vård och underhåll anslagna medel för nödiga nybyggnader vid fästningsfängelset i Landskrona, anmälde sig och yttrade Hr Stråle, Wilhelm: StatsUtsk:t har uti förev:de Betänk, tillstyrkt bifall till K.
Propos ; men då jag tror mig veta att inom två RiksSt. den åsigt sökt göra sig gällande att de äskade medlen icke borde utgå af fångvårdsanslaget, utan särskildt anvisas genom ett extra anslag, har jag ansett mig böra i detta hänseende yttra några ord.
De byggnadsarbeten, som egt rum vid straff- och arbetsfängelserne, hafva tillförene pröfvats ensamt af K.
M. och städse bekostats af fångvårdsanslaget.
Så, exempelvis, hafva i sednare tider betydande tillbyggnader vid fästningsfängelserna i Warberg och Landskrona samt å Lång holmen blifvit af K.
M. anbefallde och af fångvårdsanslaget bekostade.
St:r hemställde emellertid vid sednast förflutna Riksmöte, att utau deras medverkan nämnde anslag icke må anlita» till ny - 388 Oell 21 December. byggnaders upförande; oell då under
Riksdagens lopp behof yppades af ett nytt fabrikshus vid Landskrona fästningsfångelse, i st. f. en nedbrunnen byggnad, öfverlemnade K. M. förslaget härom till R: St:r, som biföllo detsamma.
Men icke väcktes då fråga derom att kostnaden för denna fabriksbyggnad, ehuru mera än hälften dyrare än nu ifrågav:de arbeten, skulle särskildt anvisas.
Kostnaden utgick då, såsom tillförene i dylika fall, af fångvårdsanslaget.
Hvarföre skulle nu en annan väg beträdas?
Eller, är förhållandet emellan fångvårdsanslaget och utgifterna för fångvården nu betänkligare än förr?
Nej, visserligen icke; snarare tvertom.
Förslagsanslaget till fångars vård och underhåll är, på sätt Utskit uplyser, numera förhöjdt med 195,000 R:dr R:mt, eller till ett belopp af 1,350,000 R.dr, och utgifterna under de sednast förflutna tre åren hafva, då man afräknar tillfälliga afskrifningar och afföringar samt utgifterna för byggnader och reparationer, understigit förslagsbeloppet.
Inberäkuar man åter sistomförmälda poster, hafva utgifterna väl 1856 och 1858 bfverstigit, men deremot 1857 ändock understigit den för det nämde bestämda förslagssumman.
Förhållandet innevide år är naturligtvis ännu icke kändt; anleda. saknas dock att antaga någon väsendtlig skillnad emot de föregtde åren.
Byggnader och reparationer vid straff- och arbetsfängelserna hafva utgjort: 185C , 65,690 R:dr 28 öre. 1857 42,756 » 8 » 1858 63,150 » 45 » och äro för nästkommande år beräknade till 37,033 R:dr 24 öre.
De nu ifrågavide byggnadsarbetena i Landskrona, uptagne förslagsvis till en kostnad af 50,000 R:dr, äro afsedda att verkställas under loppet af två år eller 1860 och 1861.
Om kostnaden för Rikets fångvård under deri närmaste framtiden kommer att öfver- eller understiga förslagsanslaget, är omöjligt att på förhand afgöra.
Såsom synnerligen verkande förhållanden framträda här antalet af fångar samt priset å lifsmedel och andra förnödenheter, Vexlingar härutinnan öka eller minska lätt utgifterna med större belopp, än nu ar i fråga.
Men äfven utan att sådana vexlingar af någon betydenhet inträffa, omfattar vanligen FångvårdsStyrelsens liqvid med Statsverket, hvilken liqvid för ett iöreg;de år verkställes emot slutet af det efterföljande, så stor summa penningar, eller, med andra ord, fångvårdens skuld till Statsverket, då man från lemnade förskott afdrager det verkliga kostnadsbeloppet efter hufvudbok med tillägg af stadgadt förlagskapital, är så stor, att fördelen för Statsverket deraf att ifrågavide byggnadskostnad, såsom genom extra anslag anvisad, icke inginge uti liqviden, blefve snart sagdt ingen.
Jag tillstyrker vördsamt bifall till StatsUtskits Betänk.
Den 21 December. 389 Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställdes propos. å bifall till förev:de Utlåt, och besvarades med ja.
Föredrogs och bifölls StatsUtslets d 14 och 17 dennes bordlagda Utlåt.
Propos. ang:de användandet af de på anslagen för Nockeby- och Drottningholmsbroarnes ombyggnad upkomna öfverskott.
Efter föredragning] af Bevilln.Utsk:ts d. 14 och 17 dennes bordlagda mern.
N:o 10, med återlemnande af en utaf Anders August Andersson från Östergöthlands
Län väckt motion, och sedan utaf ett från BondeSt:t. ankommet prot.utdrag N:o 143 inhemtats, att förbemälde motionär återtagit den del af motionen, som afsåg de under nästa statsregleringsperiod inflytande bränvinstillverkningsafgifters anvisande till fullbordande af Statens jernvägsarbeten, biel’, uppå derom gjord propos., den återstående delen af ifrågav:de motion, rörande åtskilliga ändringar i K.
Förordmn ang:de vilkoren för bränvins tillverkning återlemnad till Bevilln.Utsk:t och mem:t lagdt till handlingarne.
Föredrogs Kiddarh.Utsk:ts d. 10 och 17 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 4, i anledn. af Hr Brakels motion om utseende medelst omedelbara val af R. o.
Ad:s Elektorer.
Hr Brakel: Sedan Riddarh.Utsk:t afstyrkt min motion i afs:de på bänkmans-valens afskaffande, återstår för mig ej annat, än att för R. o. Ad. föreslå följande förändring af 18 § ltiddarh.- Ordmn, hvilken innehåller huru med bänkmans- och elektorsvalen skall tillgå.
Denna förändring lyder, som följer: »Sedan Riksdagen blifvit af Konungen ä Rikssalen öppnad, skola, nästa söknedag derefter, så vida Plenum Plenorum icke å samma dag är anbefaldt, R. o. Ad:s närv:de ledamöter, med undantag af de i 41 § R.
O. upräknade personer, välja inom sig samfäldt in pleno 25 Elektorer och 5 Suppleanter, att i män af afgång blund Elektorerna inträda.
När sä mångå Elektorer afgått, att endast 20 återstå, välje R. o. Ad. ånyo 5 Elektorer och 5 .Suppleanter, efter föregången anmodan derom af Landtm, in pleno samt derefter gjordt anslag.
Alla andra Elektorer och Nämnder, som till särskilda befattningar, enligt R.
F. och R. O., erfordras, väljas, efter derom dagen förut skedt anslag, af Ståndet samfäldt in pleno.» I händelse R. o. Ad. skulle antaga denna af mig föreslagna redaktionsförändring af 18 g Riddarh.Ordmn, så torde R. o. Ad. sedermera finna lämpligt, att åt Riddarh.Utsk:t updraga att utarbeta de små förändringar, som deraf kunde blifva en följd.
Det torde kanske vid detta tillfälle vara obehöftigt att uprepa alla de skäl, som tala för de direkta elektorsvalens införande; derom 390 t De n 21 Dc (ernber.
Tior så mycket förut pa detta rtim blifvit ordadt, att jag är förvissad om, att hvar oell en af Eder, Mine Hrr, redan i den saken har stadgat sin öfvertygelse.
Men, oaktadt det kan synas mindre behörigt, anser jag dock det vara min pligt som motionär att ånyo upträda i detta ämne.
Jag skall ej pa ett ensidigt sätt söka framhålla de direkta elektorsvalens företräde, utan jag skall äfven söka framställa de möjliga företräden, som biinkmansvalen förete, så att 11. o.
Ad. skall noga kunna öfverväga förslaget och sedermera bedöma hvilken vigt tynger mest i vågskålen.
Den första olägenheten, som förekommer i närvide biinkmansval, är den, att (let är en möjlighet för en minoritet att tillsätta bänkman mot majoritetens önskan.
Detta kan fullkomligt malhematiskt bevisas.
Ifall vi nemi. tänka oss, att R. o. Ad. består af 500 ledamöter och att 20 personer skulle finnas på hvarje bänkmansafdeln., så skulle 13 biinkmansafdelmr utgöra majoriteten och således 11 gånger 13 personer, eller 143 personer, skulle kunna tillsätta bänkman mot en majoritet af 357.
Jag erkänner, att i fall detta skulle ske, vore det endast på det vilkor, att ingen enda af dessa 143 personerna voro tillfinnandes uti de andra 12 bänkmansafdelmne och att denna möjlighet står så nära en omöjlighet, att den verkligen i praktiken icke kan inträffa.
Men om åter denna minoritet något mera närmade sig majoriteten, så att ett förhållande upstod af 230 eller 240 mot 270 och 260, så kunde åter mycket lätt inträffa, att denna minoritet tillsatte bänkman mot majoritetens önskan.
Ett annat skäl. som talar mot saken, är, att dessa val äro så att säga »genomskinliga», ty medgifvas måste väl, att. ehuru voteringen inom representationen borde vara sluten, man nästan bestämdt kan genomskåda på hvilka personer hvar och en voterar.
Jag säger att dessa val äro lätthandterliga derför, att, om ett parti, vare sig inom eller utom Riksdagen, vill arbeta för en viss elektorslista, så finnes dertill ej något lättare medel, jin just denria biinkmansfördelningen, som också Idel', vi veta det alla, upfunnen under frihetstiden, då partiandan spelade en så stor röle.
Och för den, som har någon kännedom om R. o.
Adis ledamöter, är det ingalunda svårt att före valet veta huru många biinkmansafdelmr skola segra.
Om någon t. ex. vill genomdrifva sin lista, och ser sig segra på 10, men förlora på 15, så blir hans första åtgörande att se efter, på hvilka bänkmansafdelmr af dessa 15 hans åsigter lättast kunna vinna insteg.
Sedermera rigtar han sin verksamhet och koncentrerar hela sin öfvertalningskralt mot de personer på de 3 bänkmansfdelningarne, (hvilken pluralitet han ännu behöfver), hvilka han anser sig med minsta besvär kunna vinna för sitt parti.
Denna olägenhet skulle i väsendtlig mån afhjelpas, om de direkta elektorsvalen komme till stånd och man samfäldt i plenum skulle välja Elektorerna; då blefvo de ledande tvungna att på det moderataste sätt upgöra sina listor, på det att icke ett tredje parti skulle bildas af dem, som sökte att gå medelvägen.
Härigenom skulle elektorslistan blifva mera sammansatt och Utskm tillsatte, i öfverensstämmelse med allmänna tänkesättet, i samma rigtning.
Ty den, I)«i) 21 December.
391 sorn under nuv:de förhållanden ej vill låta fånga sig till den ena eller andra listan, måste helt och hållet bortkasta sin röst, och följden bl ifver, att endast ett parti kommer att uteslutande representeras under Riksdagen.
Dessa äro de olägenheter, som jag anser hufvudsakligen vidlåda det nuv:de bänkmausfördelnings-systemet, oell hvilka alldeles ej komme att göra sig gällande, som jag visat, om mitt reorganisationsförslag vunne bifall.
De företräden, man i allmänhet anser bänkmansvalen ega, äro, att de med Ståndsledamöterna obekanta personerna kunna lättare komma i tillfälle att göra sig bekanta med de 15 å 16 kamraterna, som sitta på samma bänk, då de sedermera kunna gifva sin röst åt dem, för hvilka de hysa största förtroendet och hvilka de anse bäst känna R. o. Ad:s representanter.
Detta skulle äfven jag anse vara af ganska stor fördel, om med valen på så sätt tillgick.
Men nu frågas, är detta valsätt verkligen enl. med sanna förhållandet?
Detta kan väl ingen annat än bestrida.
Vi veta alla nogsamt att partierna kringgå detta valsätt och att det i början af Riksdagarna af de skilda partierna upgöras samfäldt bänkmanslistor, och, om man händelsevis blifvit upsatt på en lista och icke alldeles delar de styrandes åsigter i afs:de på elektorsvalen, så ser man sig verkligen vara i den oangenäma omständigheten, att man endera måste spela rolen af en »politisk nolla» eller också svika ett lemnadt förtroende.
Den andra fördelen, man möjligtvis kunde säga att bänkmansindelningen eger, är den, att det nära nog är omöjligt for de personer, som vistas i hufvudstaden, att på förhand uppgöra en elektorslista och bearbeta opinionen för sin sak, alldenstund man ej vet huru personerna på hvarje bänk blifvit placerade.
Men jag hemställer till Eder, Mine Hrr, om det någonsin varit brukligt, om det någonsin kommit i fråga att på förhand upgöra några elektorslistor och bearbeta opinionen för densamma?
Om man skulle tänka sig detta förhållande, som aldrig förefunnits, så frågar jag
Eder, för det andra, om man icke kan på det lättaste sätt i verlden kringgå bänkmansindelningen, om man, när R. o. Ad:s ledamöter blifvit på sina bänkar placerade, förelägger dem listor och säger: «I måsten rösta på den och den bankmannen, för att den och den elektorslistau skall kunna gå igenom.»
Jag har nu ej något vidare att tillägga, utan öfverlemna!' jag åt R. o. Ad. att bedöma mitt förslag, på sätt dem lämpligast synes.
Utan att vidlyftigare ingå i besvarandet af Hr Brakels motion, vill jag dock söka bevisa, att den af motionären föreslagna förändringen af 18 § Riddarh.- Ordnm skulle, utom den betydligare tidsutdrägt, som af densamma blefve en följd, i betydlig mån gifva anledn. till partistridigheter.
Motionären har föreslagit, att K. o. Ad. skulle samfäldt in pleno välja 25 ordinarie Elektorer och 5 Suppleanter.
Dessa sednares antal är, enl. mitt förmenande, i anseende till den ständiga 392 Den 21 December. omsättningen, allt för lågt tilltaget.
Man skulle aldrig kunna antaga mindre än 10 å 15 Suppleanter.
Vi skulle på så sätt få på listan 35 å 40 namn.
Det är för ingen obekant, hvilken tidsutdrägt, som valet till förstärkt StatsUtsk. kräfver; huru mycket längre tid skulle icke åtgå för det nu föreslagna valsättet och hvilken betydande röle skulle icke slumpen komma att spela, om motionen vunne framgång!
Det har vidare blifvit yttradt, att större sjelfständighet vid valen komme att göra sig gällande; men jag hemställer till Eder, Mine Hrr! om man icke blefve tvungen att taga redan upgjorda listor, enär det skulle fordras lång tid för att efter egna omdömen uprätta en sådan.
Hvad beträffar den af motionären åberopade omständigheten, att minoriteten i vissa fall kunde tillsätta bankmän tvertemot majoritetens önskan, så ber jag att få fästa den värde motionärens upmärksamhet på hvad Hr Gripenstedt på detta rum vid 1847 — 1848 årens Riksdag yttrade, i anledn. af en af Hr v.
Hartmansdorff i samma syftemål gjord framställning.
Han säger nemi. på ett ställe i sitt anförande: »Man har vidare påstått att Hr von Hartmansdorffs förslag hindrar slumpen att vid elektorsvalen spela en så vigtig röle, som under nuv:de förhållande.
Det är visserligen mathematiskt riktigt, att en minoritet af 143 ledamöter bland 500, enl. närv:de valsätt, skulle kunna bestämma elektorsvalet.
Men på hvad vilkor?
Jo! att uti 12 afdeln:r icke en enda af dessa 143 vore till finnandes, då deremot uti de återstående 13 afdelmne fördelningen skulle vara så jemn, att hvarken mer eller mindre än precist 11 befunnos på hvarje.
Nu hemställer jag till Eder, Mine Hrr! om det är möjligt eller rimligt att så skall ske i verkligheten.