Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om vår Nådige Konung, som af de honom närmast otngiivande ministär och embetsman , aldrig får höra annat än en beskrifning af den lyckliga välmåga som öfvei allt (åder; 618 Den 2 r Felruarii. om Kongl. Maj:t und^r sina resor kring landet finner glädjen lysa i allas ansigten, (och hvilka bekymrets skrynklor skulle icke jämnas vid åsynen af en nådig, af en god Konung, som med så mycket skäl kallas landets får;) om säger jag, äreportar, hvilka isynnerhet borde resa6 i hvarje trogen undersåte8 hjerta, och andra högtidligheter, ej utan kostnad anställda, skulle hos Kongl. Maj:t åstadkomma den tankan att den allmänna välmågan framkallade dessa offer, hvilka af folkets tillgifvenhet, utan afseende på dess belägenhet framkallas; så borde det vara dess ministrars och embetsmäns skyldighet att upplysa otn det verkliga förhållandet.
Kanske torde desse herrar och män ej vilja bedröfva Kongl. Maj.t med uppvisandet af den sanna tafian, hvilken ofta skulle framte nog stark skugga: men jag vågar tro att deras skyldighet att sanningsenligt framställa det rätta förhållandet, hälst deras embeten ålägga dem, ej blott en skyldig consideration att ej med mörka framställningar bedröfva Kongl. Maj.t utan äfven att vara undersålarenas tolka:1, om den nöd som i allmänhet trycker dem och af Konungens embetsman ej kan ignoreras.
I stället ser man våra officiella tidningar öfverflöda med prunkande rapporter från de fleste af våra Landshöfdingar, med ståtelig» beskrifningar frän regeringen, om den sllmänna välmågan, hvilka oftast motsägas af allmänna ställningen.
Huru såg man icke 1819, då missväxt på hö och vårsäd nog allmänt, utom i Skåne, tryckte hela landet, i dessa tidningar beskrifvas den höga tillfredsställelse
Den 21 Februarii. 619 Kongl.
Majit under sin resa haft att ge jorden öfverallt välsignad med härlig gröda af alla slag! och huru motsades icke detta af Kongl. Maj.tp egen landsfaderliga blick, som korttid efter Dess hemkomst till hufvudstaden, utfärdade en Nådig Förordning om skjutslegans förhöjande!
Jo, för den dyrhet och brist, som t anseende till den förr om. nämnde missväxten, öfverallt ägde rum på foder och vårsäd.
Hvad vidare den nog allmänt rådande penningeförlägenheten angår, torde visst till en början orsaken behöfva sökas hos nationen sjelf, hvars smak för all slags luxe hälst med utländska vahror, hvilka så tungt nedtrycka vår handelsvåg, i sednare åren så omåttligt tilltagit; och dernäst i felagtiga financiella åtgärder, mera vållade af Riksens Höglofl.
Ständer, än af Regeringen.
Som sådan torde få anses den författning, sorn efter alla filial— Disconternes indragning och Bankens öfvertagande af Riks - Disconten, vidtog3.
Låtom oss något härvid fästa vår uppmärksamhet, och examinera rätta förhållandet.
Banken , hvilken så länge Riks - Disconten var i privates händer.
Åt dem utlånte, kanske millioner emot 3 procent, hvarigenom de som hade penningar till den myckenhet att de kunde kallas Capitalister, hvilken epithet ej kan tillhöra den som med räntan af ett litet capital med knapphet närer sig och hvars olyckliga belägenhet genom myntets försämrande , vi allmänt känna.
Capitalister sorn hade tillfälle att filå under sig Den St Februarii, alla Actier i Disconten , fingo nu äfven en gifven utväg, ej allenast att öka sin förmögenhet, utan att samla rikedomar på behöfvande medborgares bekostnad; och denna B*nk deremot, kunde nu vid öfvertagande af Riks
Disconten ej nöj» sig med mindre än nära 61 procent och straffränta på köpet då bristande omsättning , på dagen, ej agde rum, äfvensom att låntagaren ej fick sig till godo beräkna den bevillningsprocent, som Bevillningsförordningen ej allenast tillåter utan föreskrifver, hvarigenom en liten sten blifvit lagd på den börda som nedtrycker hvarje låntagande, i synnerhet landtman, sorn såled.s äfven får betala bevillning för den skuld han i Disconten häftar före, och för att än mera försvåra desse låner, sorn så betydligt borde medverka till penningerörelsen , vidtogo Riksens Ständer vid jgi8 års Riksdag den författning att vid omsättningen hvarje halft år £ del eller 20 proc. af primitiva lånecapitalet skulle inbetalas.
Efferen sådan åtgärd, mine Herrtr! i hvad belägenhet är isynnerhet jordbrukaren?
Lätom oss ett ögonblick granska hans ställning.
En jordbrukare har exempelvis en liten egendom sorn med någon skuld behäftad, dock är tillräckelig att utom räntan för skulden, med familia indragit lefva af.
Denne jordbrukare blir händelsevis satt i förlägenhet för, jag vill antaga en liten summa af 2000 R:dr.
I den ort der jag är boende, och jag har anledning förmoda att det ej är bättre på andra orter, finnes ej r.å&on utväg att få låna denna summa, om ej af den dass medborgare, sorn, kände under
Den 91 Febniarii, namn af barmhertig® bröder, bistå sin jämnchristen och nästa mot 15, ao, ja efter berättelse ofta till 50 a 60 procent.
Skrämd tor denna höga ränta och lyckligtvis ännu ägande vänner* förtroende som borga för honom , vänder han sig till Disconten och blir hulpen.
jo till nästa omsättning då skall han afbetala 400
R;dr utom prenumererad ränta på återstoden; och hvar skola dessa tagas?
*f egna tillgångar är det omöjligt; ty man kan ej vänta att med svält och nakenhet kunna spara hop denna summa till bekofvets stund.
Se då mine herrar! då nödgas denna landtman lemna sig till samma dass af, jag vågar säga, blodsugande menniskor, deri han f är förut undvek, för att på kortare tid få låna de 2:ne gånger om året förfallande om* sättningar; och följden häraf blir; hvilken? jo den, att vid bristande betalning till den barmhertige brodern, han blir lag9Ökt, naturligtvis dömd, att under utmätnings- eller bysättningstvång, betala; och hvad har han således att välja?
Jo, antingen att låta sinlösa egendom först, och om den ej är tillräcklig, den fasta sedan springa, eller förlora sin frihet.
På detta sätt torde en stor del exer.utiva försäljningar vållats och flere fäirtiiler blifvit bragta till tiggare6tafven.
Och vid dylika tillfällen, mine herrar,! då framträder den rike som genom sitt inflytande bidragit till dess landsförderfliga författningar, och slår un. der sig hans lilla egendom , för ofta mindre än halfva värdet. f)22 Den 21 Februarii, En annan orsak torde kunna uppsökas i den nog ursägteliga hog elier nästan råge, att odla, hvartill man i allmänna husnållsskrifter så rundeligen blifvit uppmanad och de förr varande höga sädespriser föranledt, hvilka lofvade om ej en rik, dock en tillräcklig ersättning för möda och förlag.
Denna väntade ersättning skulle förfela, då production genom ett så allmänt bemödande öfversteg hvad som uti ett mera folkfattig! land kunde förtäras.
Följden häraf skulle blifva, nedsatte priser, bristande afsättning och öfverflödets förvandlande i bränvin, denna på moral och physique så menligt verkande vara, då den till öfverflöd nyttjas, och ändå blef öfverskott, emedan den ymniga potatoesplanteringen ökade bränvinsämnets tillgångar.
Och månnedenna olyckliga vara någonsin vunnit den burskap den hos oss äger, om ej dess tillverkan_ de varit snart sagt det enda medlet att något när kunna göra rätt för sig.
Hvad torde väl ock den betydligaste vinsten vara på den öfverflödiga bränvinstillverkningen?
Jo en vunnen lättare afsättning och transport med den begärliga varan.
Någon annan betydlig vinst, om debet och credit vid bränvinsbränningen noga uppgöras, om i räkningen förlaget noggrant upptages och tillfälliga afbränningarej uteslutas, torde knappast äga rum, då naturligtvis en öf; verflödig tillgång nödvändigt verkar nedsatt pris, 6om till någon del ofta händt redan, och med klok beräkning framdeles än ytterligare skall uppstå, i den mån detta yrke, såsomdet hittils enda afsättningsgifvande, skall än me - Dm 21 Februarii. 623 ra utvidgas.
Den olyckliga inflytelse denna vara har på arbetslönernas stegring, hvarigenom i synnerhet landtmannens förlägenhet ej obetydligt okas, utan att den arbetande, ehuru med en efter varupriserna nog hög dagspenning, har deraf den förmån man borde vänta, emedan iden större förtjensten alltid nästan åtgår till bränvin, matte vara allmänt känd.
Till odlingens befrämjande och lättande har Riksens Höglofl.
Ständer beviljat odltngslån i Banken mot låg ränta , N. B. då odlingen företages på oländig mark:
Men då det vilkoret dervid blifvit bifogadt, att efter 3 års förlopp, årligen inbetala 10 procent af capitalet så frågar jag hvar och en förfaren hushållare, hvilken odling kan på sådan mark. som är foreskrifven, efter 3me års förlopp förse dess ägare med så stor afkastning, att den utsatte afbetalningen, utan tillskott af egna särskilda tillgångar kan bestridas, och om ej således ändamålet är förfeladt; hvilket bäst bevi«es deraf, att utaf de till odlingslån gjorde anslag, en betydlig del är obegagnad, hvilket under en herrskande penningsnöd, knappast borde förväntas.
En tillgång för landtman, att på ett ägande qvantum säd, deponeradt i närmaste Magazin mot någon billig afgift, eller att på en sedel af en köpare till des3 säd, på 5, 4 å 6 månaders credit, ty utan den, lärer föga afsättning äga rum, och på denna sedel försedd med behörig borgen och säkerhet, antingen få låna i 6 24 Den si Februarii, Banken i likhet med Bruksägare mot lindrig ränta, eller i Disconten i händelse räntan der blir nedsatt, hvilket bör kunna förmodas, kunde till någon del afhjelpa förlägenheten tor större egendomsägare.
För den del af allmogen som ej kunna hafva större poster att på ofvannämnde sätt använda, borde kanske Magazinsinrätmingen vara en resource i goda år, då priserne i följe deraf äro låga, emedan i svåra år afsättning ej gerna saknas, då Magazinsinriittningen ej eller behöfdc mlata sig i någon upphandling, utan tvärtom då hälla de behöfvande den i goda åren uppköpte spannemål tillhanda, för ett efter de allnänna prisen lämpadt, men modereradt pris.
Med en sådan klokare hushållning vid Magazinerna skulle kanske ej förluster uppstå, hvilka nu beklagligen ägt rum.
Af en mera sakkunnig än jag, torde flera utvägar kunna uppgifvas till afhjelpande af den förlä gpn het, som besynnerligt nog, inom detta stånd blifvit satt i fråga, huruvida den existerar eller ej.
Saken talar ty värr nog tydligt för sig sjelf och torde sålsdes ej af ett särskildt Utskott, ehuru gagneligt detta verkeligen kan vara, närmare kunna utredas, än hvad allmänt är kändt.
Skulle väl den tryckande penningeförlägenheten behöfva något starkare bevis, än att belänte Den 21 FtbruariL belänfe »gendomar ej vid auctioner kunnat försäljas till Bankens i egendomen ägande fordran, Detta bevisar efter min tanka, att den mindre bemedlade i brist af tillgång på penningar, ej kan, och Capitalisten i afvagtan af än bättre tider och än facilare priser, ej vill inlåta sig i någon handel.
Den åtgärd sorn s låneväg blifvit vidtagen att låta låntagare förskott vis »'betala bevillningen lör det låntagne capitalet och den vid räntans liqviderande sig till godo beräkna, var så väl uttänkt al Capitalisten, att han derigenom undandrog sig ail betalning till Staten försina capitaler, hvarmed rden betryckte låntagaren så11 des betungades.
1 den trackt af Östergöthland som jag bor, känner jag ej mera än tvenne, båda af vårtstånd, och den ena nu medlem af vårt Riddarhus, hvars noggranna iagttagande af Bevillningsförordningens föreskrift, alltid på det strängaste och aktningsvärdaste sätt observerasj och fragtansvärdt äro de på andra orter lika tunnsådde.
Må derföre efter min tanka aila sådane liqvider upphöra långi fvare och låntagare emellan och hvar be.j tala för sig.
Det svaras kanske att då kommer, man ej åt capitalisten med sin ej synbara förmögenhet.
Jag tror dock att det vore möjligt, så vida han ej later sina cäpitaler ligga ofrugtbara i bureauen, och då bör han slippa att betala.
Blir tillgång på allmänna låneutvägar mot nedsatt ränta; sa torde speculationerca på andras obestånd ej blifva så Bil. till Ricld. o. Ad.
Pr. i Band, 4° 626 Den 21 Februarii. lönande, och möjligtvis capitalisten föranlåtasj om ej att låna på billigare vilkor än hittils, åtminstone i handel eller manufacturier af alla slag göra sina capitaler fruktbärande och i detta fall blir Statens vinst gifven och rörelsen mera liflig än hittills.
Jag vågar ock yttra en önskan till öfverflödets hämmande, ej en förbjuden införsel, som alltid har lurendrägerier i följe med sig, utan ett förbud att förbruka allt hvad nu förut till införsel varit förbjudit, hvaremot fri införsel kunde kanske lemnäs på ailt ting, emot en mer eller mindre hög tull efter varans umbärlighet, och strängt straff, som utan nåd och barmhertighet öfvergick tullförsnillaren och den tullbetjent som beträddes att genom efterlåtenhet på hvad sätt som hälst hafva till tullförsnillning medverkat.
En fullkomlig näringsfrihet, lossad från allt skråtvång, är ock en sak, bidragande till mera lättad lefnadsförtjenst, hvatföre jag i allt hvad det vidkommer, förenar mig med de Herrar som derom redan väckt motioner.
Detta mitt vördsamma anförande, hvilket med åsigter i olika ämnen likväl hafva samma syftning torde få åtfölja, de i desse afseenden, förr inlemnade memorialer och yttran* den, till Stats- och OeconomieUtskotten.
Den 21 Februarii, N.O 20.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning; Vid sista Riksdag har jag på då anförde grunder, tillstyrkt det Konungens Befallningshafvande borde föreskri'vas, att med undanH tag af sådane kungörelser, sorn angå tillkännagifvande af auctioner, efterlysningar efter förrymde personer m. m. till JustitiaeCanzleren och JustitiseOmbud-mannen hvarje månad insända ett exemplar af alla öfrige ( utgående kungörelser sorn rön allmänna och enskiltea rättigheter och skyldigheter, i ändamål, att de samma måge af JustitiacCanzelleren och Justitieombudsmannen granskas.
Deröfver hafva I Lagutskottet delade meningar uppstått, sorn föranledt till framställning af tvenne alternativer i Betänkandet af den r4 Maji i8»8, det ena till bifall, det andra till afs*ag, af min motion, hvilken sedermera genom RiksStåndens pluralitet, blef afslaget, men, som jag nu, i afseende på frågans betydlighet och de af Lagutskottet sista Riksdag anlörde skäl, anser mig icke sakna anledning, att Riksens StänJ ders pröfning åter underställa, med förklarad de, att denna motion icke är föranledd af någon serskild händelse, eller erh-ndran vid någon af Konungens Befallningshafvandes åtgärder, hvilkas lagenliga behandling af ärender, jag visserligen icke betviflar, ut,n blott af den allmänna nytta mig synes kunna blifva en följd af bifall, tHf förslaget.
Oi'ka begrepp kunde ju hos de befallande och lydande upp - 8 28 Den al Februarii, $tå om författningars tillämpning, om rättigheter och skyldigheter, i afseende på för Länen» innevånare töreskrifne sammankomster; Förslag till utgifterj vitens åläggande, och i andre economiske ämnen, som kunde förekomma $ och det vore val i tillbörlig ordning, att hem* mansbrukaren ägde en trygghet, att en högre Embetsmyndighet vore i tiiliäile att, med profmingsrätr, derom taga kännedom, utan att den enskilte nödvändigt vore förpligtad att öfver behörigheten af åtgärden, framställa tvekan eller klagan.
Då jig nu föreslår att de kungörelser och älven allmänna föreskrifter, som till Länens innevånarnes åtlydnad il ån Konungens Befallningshafvande utgå, böra hvaije månad till JustititeCsnzleren och Justitieombudsmannen öfvetlemnas, får jag i sammanhang dermed yrka, att alia föreskrifter som tillätlydnad ifrån kronobetjeningen utgå| böra vara af Landshöfdingen gillade och äfven under dess ansvar emanera till förekommande . »f befallningar stundom af Länsmän, som likväl måste åtlydas, af den beskaffenhet, att de troligen icke skulle hafva blifvit gillade af deras förmän, såsom väglagnings-anstalter under brådaste skördetiden , föreskrifter för hemmansbrukare att för obestämd tid icke begagna sine hästar till resor, i förmodan af Kungs eller Kronoskjutsningar, med flere sådane händelser, der den mindre kronobetjunten, ansvarslöst utsträcker sine föreskrifter längre, än Konungens Befallningshafvande skulle haf” va dem tillåtit-
Det synes mig äfven att i sammanhang dermed och till beredande af ord - Den il Februarii, Ca 9 ning, det borde stadgas, att alla kungörelser och föreskrifter, till åtlydnad för Länens innevånare, borde ordentligen förvaras i kyrkorne, till en controll öfver LänsStyrelsens och kronobetj^ningens påbud
Och föreskrifter; då det icke kunde tillåtas hvad, sorn nu inträffar i en ort, der jag om förhållandet äger kännedom att kronoberjeningen återtager kunJ görelser, efter erhållen vederbörlig påskrift, om skedd uppläsning, hvarigenom man kommer att sakna utväg att känna hvad som föreskrifva blifvit, men som likväl måste åtlydas, vid påföljd af ansvar lör åsidosättande deraf.
Jag anhåller vördsammeligen att detta anföiande må till Lagutskottet remitteras.
N:0 SI.
Herr Liljejlråle, Gujlaf:
Det sker aldrig utan farhåga och någon timidité, som man första gången vågar tala i detta rum
Här finnas, och här äro samlade män af stora insigter, verklig kännedom af fäderneslandets behof och brister, stor erfarenhet och varmaste nit för allmänt väl.
Jag behöfver således mine Herrar, Edert milda omdöme, jag lofvar icke ett prydligt tal, jag lofvar blott att tala sanningens språk, efter min öfvertygelse. €5o Den 2l Februarii.
Det är ingen af eder mine Herrar obekant, uti hvad förlägenhet de flesta individuer sig befinna, i anseende till den allmänna penningenöd man fönnärkt och dageligen förmärker.
Genom några källors uttorkande till bibehållande af enskilta crediten, genom stagnation i rörelse och handel, genom svårigheten a»t till och med för billigaste pris, få afsättning å nödvändighetsvaror, hafva tusendetals familier blifvit olyckliga.
Vi hafva sett fordom blomstrande hus falla.
Med oro och deltagande hafva vi sett redlige män sjtlfve bedragne i sina rättvisaste forhoppningar, ej mera kunna uppfylla sina föi bindclser, utan vara utan tvungne att för ett underpris sälj*, eller afstå både ärfd och förvärfd egendom.
Nöden torde till och med vara allmännare hos vårt hedersvärda RondeStånd, än man nog kan beklaga; hvem kan utan att rysa se uti våra tidningar, att hemmansdelar, i synnerhet i en del provincer, för en ringa fordran gå under auctionsklubban, och att 30 eller 40 sådane executiva behandlingar nämnas uti ett enda dagblad.
Det är hög tid att härvid fästa sin uppmäiksamhet.
Jag vet nog att många bördor, hvarken böra eller kunna borttagas, men flere kunna lättas.
Jag tycker man bör ej misströsta om hjelpe medel.
Uppå Sveriges Thron sitter en Herre af de största egenskaper, och vi sakna Gudilof! icke ibland oss, ej inom dessa murar sådane män, som både kunna upplysa och råd Den 21 Februarii, 6^1 gifva; mätte allenast deras ord höras och deras råd då de goda äro, följas!!
Jag vill nu rakt öfvergå till det ämne, hvaröfver jag egenteligen vågar tala.
Enligt BevilloingsFörordningens 2:dra Artikel, är en fastighets afgift ålagd all egendom, vare sig lands- eller stads, å två Riksdaler Banco för hvarje tusende af det förmodade egendomsvärdet.
Sista köpet skulle, enligt samma förordning alltid ligga till grund för denna beskattning, och hvad sorn ännu var obilligare, andra egendomars och hemmansskatter, höjdes äfven i likhet med de förstnämnde eller sist köpte egandomars.
Vid den tiden BevillningsFörordningen utgafsOch fastställdes, hade landet tillräckligt af penningar.
Flere Disconter funnos till.
Capitalifter voro ock. då benägnare, att på längre eller kortare tid assistera med lån, elier funno de skål att sjelfve köpa egendomar.
Men 2:ne
Disconter upphörde att utlåna penningar.
De gäldbundne måste till dem ändå inbetala sine skulder, ocb hvilken blef följden?
Jo, egendomar folio i värde.
Många hafva blifvit tvungne att till en del frivilligt, eller snarare af nöd sälja dem och till hvad pris?
För halfva värdet och ganska ofta derunder.
Uti ett så allmänt betryck för innehafvare af fast egendom, och då bristen på tillgångar är så stor, är det väl största skäl att tänka på bördornas lindring der lindring fkäligen äger rum Jag föreslår derföre och tror mig föreslå med högsta billighet, att Fa - 632 Den 21 Februarii. flighetmfgifu-n, enligt 2.dra Artikeln af Kongl. BeviilningsFörordningen, jemte fyllnadsafgiften enligt 4:de Artikeln , grundad på den förenämnde, måtte såsom nu mera aldeles för hög, ej lämpelig till verklig penningetillgång, ejler allmännare conjuncturen, till hälften nedsättas, Det vill säga. blott En Riksdaler för hvarje Jusende a f fastighetsvärdet; och fyllnadsafgiften i proportion af hufvudartikeln.
Det tillhör icke mig, det tillhör eder, mine Herrar, att anvisa den väg, som med detta memorial bör tagas, antingen det förtjenar eller bör communiceras med de öfrige respective MedStånden eller till Bevillnings-Utskottet directe hänvisas.
Bilagor till PleniProtocollet för d. 24 Februarii, föremiddagen.
Herr Hammarfkjuld, Lorenzo:
Bland de flere förbindelser till tacksamhet, i hvilka Svenska Folket står till sin Konung och sin Regering, är dea eu af de största, som vi måste hysa mot den verksamma
Den 24 Februarii. «33 omtankan för det uppväxande slägtets utbildning.
Redan som Kronprins grundläde Hans Maj:t den Comité, hvars fulländade arbete
Han, på gjord anmälan såsom lagkrönt Konung gillat och stadfästas.
Naturen af en skolordning är sådan, att den af verkställande magten hvarken kan utarbetas eller granskas-
Detta värf måste anförtros till utförande åt andra personer, hvilka ensamt må uppbära nesan, om det icke svarar mot samtidens fordringar; men innerlig varm tacksamhet tillhörer dock alltid Konung och Regering, för den intention som legat till grund för arbetets påbjudande.
Ändamålet med ett sådant arbete är icke mindre än kommande slägters danande till duglighet, än bildandet af det käraste vi äga, bildandet af våra barn till föremål för vår hugnad och tillfredsställelse.
Ett efterfrågande huruvida den med år 1820 till allmän efterlefnad påbudna Skolordningen svarar mot detta ändamål, torde således icke vara ovärdigt Riksens Ständer® uppmärksamhet.
En fullständig detaillerad kritik af Skolordningen, hvilken, utgående ifrån dess noga pröfvade princip, enligt denna noggrant af vägde alla dess serskildta stadganden en sådan kritik kan icke vara på sin plats i en motion, väckt inför ett RiksStånd.
Allt hvad här passar är anförandet af Dågra anledningar för vederbörligt Utskott, att mera djupt gående mäta halten af det hela, och meddela Riksens Ständer resultaten af denna pröfning till vidare åtgärd.
634 Den 24 Februarii, Hvad först synes mig anmärknin^svärdt vid denna Skolordning är, att den icke äger den, att jag så må säga öppenhet, som en lag tillhör.
Den består aftvå delar: först sjelfva den egentliga, och genom Konungens underskrift sanctionerade Sko!Ordningen$ sedermera anvisningar och råd till Lärare om sättet att verkställa hvad Kongl. Majit i Nåder uti Skolordningen anbefallt, också utfärdade cum gratia et privilegio sacra; regier Majestatis och sjelfva lagen ovilkorligt åtföljande såsom hörande till en corpus.
Då dessa anvisningar och råd innehålla förklaringar, utvidgningar eller restrictioner af aj
Ifva lagens ofta temligen obestämda och mångtydiga stadganden, skulle det kanske icke varit ur vägen, att de blifvit använda på sina vederbörliga rum , men bortlemnade vid SkolOrdningens ända.
Nu skulle mången kanske i denna inrättning af Verket vilja se en syftning till möjlighet af de reservationes mentales , hvilka gifvit Loijolas lärjungar ett så tvätydigt ryckte.
Om någon ville anmärka ett yrkande till sin lätta mening fattligt först genom jemförelse mellan sjelfva lagen och anvisningarne, är ju nemligen tillfälle lemnadt och kanske redan begagnadt, att skydda sig med erindran att detta yrkande blott finnes i anvisningarne.
Då dessa anvisningar åter utgöra en del af sjelfva lagen, måste dock likväl den vara att ursägta, som tror att med deras meddelande vore någon mening och denna mening bör man väl likligast tro vara den, att de skola lydas och följas.