Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad beträffar Frilens reservation, så vet jag ej huru den kunnat inflyta i betänk., då Frilen på sätt han ifrån början till!-ännagaf, varit frånvarande ifrån Utskm under den tid då detta ärende inom Utskm förevar.
Efter mitt förmenande är det nemi. alldeles ofattligt, huru med lagliga former kan förenas, någon ledamot utaf ett Utsk., hvilken antingen afsagt sig förtroendet eller efter erhållen permission lemnat denna plats, kan, sedan han från Utsk. skildt sig, till RiksStm skicka samt Utsk. ovetande, bifoga tryckt reservation, följaktig Utsk:s betänk.
, då han i öfverläggningarne ej deltagit eller ens haft rätt dertill.
Jag anser således reservationen af Frih.
Raab tillkommit på en oformlig väg.
Jag skulle föreställa mig att Hr Lind hade sig bekant att Riksd.Ordn. tillerkänner frånvarande ledamöter af Utskm rätt att afgifva reservationer ehuru icke att i öfrigt verka pä besluten.
I afseende på hufvudsaken, så tror jag mig i det föreg:de hafva tillräckligen antydt att det ändamål, som här åsyftas nemi. att inbringa inkomst åt Staten, kan vinnas utan att bränvins-tillverkarne tillfogas förluster genom förändringar af redskap.
Jag tror mig icke behöfva vara vidlyftigare.
Antingen en reservation tillkom mit på ett sätt eller annat, så är det likväl hvarje i Ståndet närvande ledamots rätt, att göra de förslag, som han finner vara lämpliga.
Således är det väl äfven Frih.
Raabs rätt att nu göra sina förslag i ämnet antingen de stå i hans tryckta reservation eller icke.
Redskapens omarbetning, förorsakar förlust både af material och kostnader, hvilken man följaktligen bör så vidt sig göra låter, undvika.
Om redskapen förändras för att göra sjelfva tillverkningssättet fördelaktigare, så är det ingen förlust, och tillverkaren gör det sjelfmant.
Men om ändringen skulle ske blott derföre att lagstiftaren vill så hafva det, sä kan det måhända vara skadligt.
Då bör raan undvika det så vidt man kan: och derföre tror jag att man ej bör antaga Frih. Raabs förslag, emedan det skulle ålägga näringsidkaren ett tvång, hvars nytta mången ej torde inse.
Hr Aminoff: Jag beklagar att Frih.
Raab icke var närvar:de då Utskm förehade detta betänkande till handläggning, så skulle Hr Frihm blifvit upplyst om de anmärkmr som emot förevar:de förslag gjorde sig gällande.
Lika D c n 1 J u 1 i e. m. 417 Lika med en värd talare anser jag, att Frih.
Raab, som var bortrest då Ulsk:n fattade sitt beslut, ej har rätt att vidfoga betänkandet någon reservation, men väl att inom R. o. Ad:s plena göra sina åsigter och förslagen gällande.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter framställda propos. till bifall ä 4 § af Ulskins förslag, besvarades med starka nej, blandade med ja; och då sedermera Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansiige denna § böra utbytas emot 4 § i nu gällande förordning, ropades starka ja jemte åtskilliga nej; hvarefter Hr Landtm, tillkännagaf det han funnit denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja. §§ 5, 6 och 7 lemnades utan anmärkn. § 8.
Till följd af det. beslut, R. o. Ad. fattade vid första § torde en redaktionsförändring i den 8 § vara nödvändig.
Det står nemi. der omtaladt, att de som vilja bränna, böra anmäla huru/ida de vilja göra det under hela den tillåtna tiden, eller under ”en eller tvenne terminer”.
Detta torde böra rättas i öfverensstämmelse med beslutet i 1 §, så att den kommer att innehålla, att de som vilja drifva bränvinsbränning, kunna sig dertill anmäla, antingen för alla de, under äret för bränvinsbränning tillåtna månader på en gång eller ock för en eller flere månader.
Ad. förevande 8 § med den förändring, att de deri förekommande orden: ”eller för en eller två terminer deraP’, utbyttes emot orden: ”eller för en eller flere”.
Raab: Utsk:n hafva med föranledande af deras förslag i 4 § uteslutit 9 § i 1845 års författning, men såsom följd af R. o.
Ad:s beslut att bibehålla 4 § af 1845 års författning, sä bör också 9 § i 1845 års författning qvarstå.
Jag ber att få uppläsa denna § i 1845 års författning.
”Alla de pannor, som af någon till bränvinsbränning berättigad begagnas, vare sig å en tomt eller i en byggnad. eller under samma tak eller å samma egendom, skola väl, för nödig säkerhets vinnande, till rymden serskildt uppgifvas, men vid debiteringen bör deras rymd ovilkorligen sammanslås, med afdrag af kokrum för hvarje panna, och denna grund jemväl följas vid redogörelsen, i afseende på pannerymden, så väl af taxeringskomitéerne och K. bef:de som af K. stats-kont. dock må den sålunda sammanslagna pannerymden aldrig öfverstiga det i 4 § bestämda maximibelopp”.
Likväl får jag med afseende på en anmärkn., som jag ämnar framställa längre fram, anmärka en rättelse, som bör göras.
Det står nemi. här, att kokrummet skall afdragas å hvarje panna.
Jag går att föreslå längre fram att, då två eller flere pannor tillåtas under samma pannerymd, kokrummet endast må afdragas för den gemensamma pannerymden, derföre torde det här förekommande ut6 H. 27 Den 1 Juli e. m. trycket böra ändras till: med afdrag af kokrum för pannerymden.
Dä i sista mom af 8 § omtalas afdrag för kokrum, sä hemställer jag huruvida icke det af Frih.
Raab föreslagna tillägg kan inflyta i 8 g, sista mom.
Jag skulle visst icke bafva något deremot, men hemställer åter å min sida till Frih.
Palmstjerna om icke det vore lämpligare, att antaga denna § under ny nummerföljd, hvaraf bluen följd att den nya författningen får samma nummerföljd som den gamla, hvilket jag tror vara fördelaktigt.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. alt, på sätt Frih.
Raab föreslagit, näst efter 8 § i Utskms förslag, skulle införas såsom serskild §, den i nu gällande förordning intagne 9 §, med den redaktions-förändring att orden: ”med afdrag af kokrum för hvarje panna” utbyttes emot orden: ”med afdrag af kokrum för pannerymdenhvarefter
Hr Landtm, yttrade, att såsom följd af detta beslut alla de följande gg borde undergå ny nummerering som kunde iakttagas, utan att serskildt beslut derom brhöfde fattas. gg 9 och 10 lemnades utan änmärkn. g 11.
Ronde 11 § tager jag mig friheten att yttra följande reservationsvis (Frilen uppläste derefter sin vid betänk, fogade reservation).
Jag vägar således framställa följande förslag till förändring af detta morn.: ”Med enkel bränvinsbrännings-redskap förstås en sådan, som består af en panna för mäskens kokning, af en till pannan hörande s. k. hatt och afkylnings-redskap för den uppkommande bränvins-immans afkylände.
Pannan får ega hvad form som helst, med iakttagande deraf, i afseende på pannor som hädanefter stämplas, att höjden, mått å lägsta stället af densamma, skall vara minst J, af diametern.
Hatten, inberäknadt löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkylnings-redskapen eller mäskvärmaren, får icke utan med vilkor, som i 16 g 2 mom. säges, innehålla mer än | af pannans rymd.”
Jag får fästa uppmärksamheten derpå att här äro tvenne förändringar som åsyftas med den reservation jag tagit mig friheten uppläsa.
Hvad först beträffar formen af redskapen, så tror jag det icke vore billigt att föreskrifva ändring i detta afseende af nuvande redskap, men då del är obestridligt att qvantiteten af ånga bestämmer i det nogaste pannans afverkningsförmäga, så, för att kunna en gång beskatta pannorna på det mest rättvisa sätt, har jag föreställt mig att man bör tillse, att de må kunna beskattas icke i förhållande till deras pannerymd, utan i förhållande till deras afverkningsförmäga.
För detta ändamål är nödigt att de enkla redskapen fä lika proportion emellan höjd och diameter.
Jag har derföre trott, att det skulle vara ändamålsenligt att, hvad ny redskap beträffar, som göres och Den 1 Juli e. m.
419 stämplas efter den nya författningen, pannevidden icke bör få öfverstiga 5 gånger pannans höjd.
Den andra af mig åsyftade förändringen har afseende på pannans förhållande till hatten.
Tillförene har hatten varit tilläten till | af pannan, men ingenting har blifvit bestämdt om hattens storlek i förhållande till röret, hvilket man gjort så stort i förhållande till hatten att averkningen derigenom betydligt ökats.
Detta har Ulsk. velat förekomma genom den bestämmelse i följande §, att intet ångrör får ega mer än 8 tum i diameter, men Utsk. har glömt alt tala om längden.
Nu kan man mycket väl göra ett långt rör, som ersätter genom sin utsträckning i längd den begränsning i vidd, som här blifvit gjord och hvarigenom man sålunda kan tillgodogöra en större rymd genom olika skapnader på rör och hatt o. s. v.
Om man då stadgar att hatten, som förut fått utgöra | af pannans rymd, hädanefter jemte röret må uppgå lill | deraf, så blir detta icke större tillökning än sam verkligen behöfves för ett medelmåttigt rör.
Derföre tillstyrker jag att It. o. Ad. ville antaga denna bestämmelse, hvarigenom man är säker alt hafva begränsat denna del af afverkningens påskyndande.
En annan orsak hvarföre jag trott det böra verkställas på detta sätt företrädesvis framför, att gifva föreskrifter ang:de rörets dimensioner, är den, att det kostar minst i ändring för dem som hafva stora hattar att reducera dem sålunda att de jemte röret innehålla j} af pannans rymd.
Jag anhåller derföre vördsamt om Hr Gr. o.
Landtnäs propos. på antagande af mitt förslag i ll:te §.
Jag tror visserligen att Frih.
Raab har rätt i hufvudsaken, men jag vill till honom och R. o. Ad. hemställa om det kan vara riktigt, att då man förklarat, att pannan får ega hvad form som helst, man likväl, på sätt Frih:n i sitt förslag uppgifvit, skulle göra ett undantag för de pannor, som hädanefter stämplas genom föreskriften att höjden på lägsta stället skulle vara minst
Jf af diametern.
Må det icke kunna öfverlemnas åt en hvar att göra sin bränvinspanna hurudan han behagar, blott han iakttager hvad Frih.
Raab åsyftat i senare delen af förslaget, nemi. att en hvar skattar för hela den rymd pannan innehåller, vare sig att röret är kortare eller längre eller huru beskaffadt som hälst?
Jag vill i detta afseende föreslå att i 11 § 1 mom. första afdelningen bibehållas lill och med orden ”hvad form som hälst”, hvarest sättes punkt, och att derefter intages slutet af Frih.
Raabs förslag så lydande: ”Hatten, tillsammans med ångrör eller mäskvärmare, får icke, utan med vilkor som i 15 § 2 mom. stadgas, innehålla mera än J af pannans rymd”.
Jag kan icke annat än anse att Frih.
Raab har rätt i sitt yrkande, att nemi. någon viss proportion bör fastställas emellan pannans höjd och diameter enär afverkningsför» mågan i betydlig mån beror på denna proportion och det är egentligen icke pannans storlek utan dess afverkningsförmåga, som bör beskattas.
Det är produkten, d. v. s. bränvinet och pannans för 27* - 420 Den 1 Juli e. m. måga att frambringa denna produkt, som bör beskattas, men alldeles icke hennes beskaffenhet för öfrigt.
Raab yttrat, eldytan, d. v. s. den ytan af pannan, som elden åtkommer, i det närmaste bestämmer afverkningsförmägan, och sålunda en panna, hvars höjd är f af diametern, afverkar t. ex. 100 kannor på en viss tid, under det att en panna, hvars höjd utgör endast
T'ff af diametern, afverkar 150 till 180 kannor, efter Frih.
Raabs yttrande, på samma tid, ehuru jag betvitlar att proportionen är så slör, sä är det tydligt, att ju mindre höjden är, jemförelsevis med diametern, ju större är pannans afverkningsförmäga, sä vida omständighelerne i öfrigt äro desamma; och derföre skulle jag tro att man, för att vara rättvis i beskattningen bör bestämma en viss norm, grundad på en pannas afverkningsförmäga vid de gynnsammaste proportioner.
Den som icke vill begagna sig af den fördelaktigaste proportion i detta afseende, den må då begagna en sämre och betala lika skatt i alla fall.
Huruvida just \ af diametern är den rätta höjden folden ändamålsenligaste konstruktion af pannan, det förstår Frih.
Raab säkert bättre än jag, och jag vägar icke yttra mig derom; men att något i detta afseende må bestämmas, det anser jag vara riktigt, af de skäl, som Frih.
Raab anfört, nemi. att man bör komma till en beskattning, proportionerad emot den afverkning, som pannorna förmå att åstadkomma.
Om pannans höjd, i jemförelse med diametern göres allt för liten sä har det säkert någon ofördelaktig följd med sig, i afseende på redskapets hastigare förbränning, och äfven, såsom jag tror, pä bränvinets egenskap, emedan detsamma derigenom gerna blifver hvad man kallar vedbrändt; men jag har icke nog erfarenhet för att yttra mig om dimensionerna, utan refererar mig i delta fall till Frih. Raabs anförande.
Om man kastar ett öga pä de tabeller med hvilka prof.
Pasch beledsagat komitéens för bränvinslagstiftningen förslag, så linner man deraf att bottenvidden i pannan har så betydligt inflytande på afverkningsförmägan, sä att t. ex. då en panna, som har höjden 1 emot bottenvidden 4 afverkar 456 kannor, så afverkar en panna, med samma pannerymd men med en bottenvidd såsom 8 emot höjden 1,604 kannor således omkring 40 procent mera.
Detta är den ledning som vetenskapen lemnar för bedömande af denna sak.
Dessutom får jag erinra om hvad som är ett factum, alt dä i Skottland beskattning gjordes efter pannerymden så tillverkades med kannors pannor ända till 480 kannor bränvin i dygnet, hvilket tyckes vara alldeles en orimlighet.
Det ligger klart att man verkligen kan genom ökande af pannornas vidd emot dess höjd ofantligt utsträcka afverkningen, men det beror på huru hög skatten är om det kan löna sig, ty det är klart alt man förlorar både genom redskapens slitning och i produktens värde; så att det sker icke med en låg beskattning, men det skulle ske med en högre.
1 afseende åter på sjelfva formen, så skulle jag vara böjd för att tro, att förhållandet emellan höjden och bottendiametern såsom 1—5 vore fördelaktigast, men jag vet också att många föredraga en panna med proportionen 1: 6 eller 1:7 och det vore då kanske
Den i Juli e. fn. 4:>l bättre att bestämma 1:6, så att man får någon begränsning, på grund hvaraf man kan för framtiden bestämma pannornas afverkningsförmäga.
Jag skulle icke tro att det innehar någon motsägelse att föreskrifva, att pannan må ega hvad form som helst, dock så, alt, för pannor som hädanefter stämplas, höjden icke får understiga t eller ■jr, hvartill jag nu vill ändra det. af bottnens diameter.
Om dä pannerymden tages lill mått för beskaltningen sä utstrykes den lilla mellanmeningen, nemi. ”för pannor, som hädanefter stämplas,” och då har man hunnit det målet att veta huru högt man må beskatta redskapen.
Jag kan således icke afstå ifrån min begäran om propos. på bifall lill mitt förslag med förändring af l till J.
Jag bestrider icke på minsta sätt att den proportion, som Frilen uppgifvit emellan pannans höjd och diameter må vara den fördelaktigaste som man känner för ögonblicket.
Men det kan ju hända, att man utförer en ännu fördelaktigare än denna.
Hvarföre skulle man då hafva bundit sig.
Ar denna proportion den fördelaktigaste, sä lära väl icke bränvinsbrännarne underlåta, att sjelfmant antaga henne.
I annat fall vore det ett våld på dem, en oförrätt att tvinga dem begagna en redskap, som de icke ansåge vara den för dem fördelaktigaste.
Dessutom beror pannans behöriga formerande efter de proportioner, som Frih.
Raab vill hafva iakttagna, på kopparslagaren.
Bonden förstår icke så noga om grundsattsen verkligen är iakttagen eller icke.
Han köper pannan på god tro att hon är riktig.
Om hon sedermera vid stämplingen befinnes oriktig och måste omgöras, sä förlorar näringsidkaren.
Jag kan således, för min del, ej finna skäl att i detta fall tvinga näringsidkaren och onödigtvis blottställa honom för en förlust.
Jag vidblifver alltså mitt förra yrkande, alt Utsk:s förslag må vidhållas, i afseende ä första delen af morn., och derefter Frih.
Raabs förslag må antagas i afseende på rymden af hatt och rör, jemförelsevis emot pannan.
Jag ber om någon tillgift för min envishet i denna fråga.
Jag skulle afstå ifrån mitt förslag om jag icke trodde här vara något missförstånd om rätta meningen deraf och att detta är anledmn till de olika tankarne derom.
Hr von Hartmansdorff säger att det är gifvet att hvar och en som vill sitt eget väl iakttager den fördelaktigaste proportion pä pannan; men den fördelaktigaste proportion blir naturligtvis den hvarmed största vinsten på det hela göres.
Om 1111 skatten vore mycket hög, så är det gifvet att det vore fördelaktigt att drifva upp tillverkningen ganska högt och att utbränna och insätta 3 till 4 bottnar på året, d. v. s. att om skatten är mycket hög, så kan jag ganska väl göra den förlusten af 3 till 4 bottnar för att inspara skatten.
Vid en lägre skatt deremot är fördelaktigare alt hafva bottnen i den proportion, som jag antagit nemi. 1:5, emedan bottnens hastiga förbränning derigenom förekommes och verkan likväl blifvcr betydlig.
Hr von Hartmansdorff invänder äfven att bonden, som köper redskapen, icke har så noga reda pä huruvida den öfverensstämmer 422 Den 1 Juli c. ni. med författningens ordalydelse eller icke, och kan derföre ntsSltas för förluster.
Jag får dervid erinra att det är kopparslagarens skyldighet att icke ifrån sin verkstad utlemna någon panna, som icke är justerad, och endast bonden, då han köper pannan tillser att justerarebeviset medföljer, så är han helt och hållet säker, att han icke har misstagit sig.
Jag tror således att det ligger en fördel i hvad jag föreslagit, men skall för öfrigt icke vara envis om II. o. Ad. icke linner skäl i alt antaga det.
Jag vill endast föra Frih.
Raab till minnes alt han för en stund sedan yttrade vid en föreg:de § det han trodde att Utsk:ns förslag skulle för de bränvinsbrännande medföra så stora kostnader genom redskapens förändring.
Nu har Frilen likväl uppgifvit att han önskar att hränvinspanuornas dimensioner böra förändras, ty svårligen lärer det finnas 2 eller 3 pannor af samma dimensioner eller beskaffenhet.
Ulsk. har föreslagit förändringar endast med afseende derpå att kunna förekomma missbruk af alla de uppfinningar som kopparslagare och andra kunna göra.
En erfaren bränvinsbrännare, hvilken icke nu är närvarande, men som biträdt vid utarbetande af detta betänk., har uppgifvit och försäkrat, att så snart man antog den enkla bestämmelsen, att ångröret icke fick hafva mer än 8 tums diameter, skulle alla vidare missbruk vara förekomna.
Kokrummet mäste dä blifva inom den uppmätna panne- och hattrymden.
Efter Frih:ns förslag att ångröret får behålla hvad storlek som heldst, lärer ingen underlåta att göra nämnde rör sä stort att kokrummet deruti finnes, hvarigenom man bränner med större panna än hvarför man erlägger skatt.
Frilen har nu försäkrat lika heligt att missbruket är förekommit uti mot6attsen.
Hvilken af Hrrme äro trovärdigast ?
Raab tyckes nu här hafva uppgifvit en helt och hållet ny författning.
De sammansatta Utsk:n, som utgjort ungefärligen 100 personer, hafva haft långa öfverläggningar i detta ämne, men nu tyckes Frilen ensam vilja göra ett nytt förslag.
Jag hemställer derföre om icke Hr Gr. o. Landtm, ville göra den propos. att de sammansatta ötskms förslag förkastas och att Frih.
Raabs förslag till bränvins-förordning måtte framställas till antagande uti dess helhet genast, utan någon discussioe.
Tiden vore derigenom vunnen.
Hr A po 11 of, Carl Jakob:
De värde talarne tyckas här glömma en sak.
Här är fråga icke om pannerymd, utan hvad som kan afverkas med en panna.
Med en vidare panna med liten höjd afverkas mera.
Derigenom kan således samma förhållande uppkomma som förut blifvit klandradt och gifvit anledn. till förändringar i författningen, nemi. att beskattningen rättat sig efter pannerymden och att det icke, såsom sig hör, är averkningen som beskattas.
Om vi således icke antaga någon viss proportion emellan pannans vidd och dess höjd, så skall det alltid gå derhän, att den ena pannan, med samma rymd, skall afverka mera än den andra, och att således tillverkningen blir olika beskattad.
Ehuru jag icke varit producent, så Dell 1 Juli e. in i 23 synes mig klart att det är produktionen och icke pannerymden sorn bör beskattas.
Jag anhåller således att Frih. llaabs förslag att någon proportion mätte bestämmas emellan pannans höjd och vidd må af R. o. Ad. antagas.
Hr Gr. o. Landtm, framställde att i afseende på lista mom. af ll.-te § blifvit framställde 2:ne förslag till förändring, det ena af Frih. Raab, hvars förslag vore så lydande: ”Med enkel bränvinsbrännings-redskap förstås en sådan, som består af en panna för mäskens kokning, af en till pannan hörande så kallad hatt och afkylningsredskap för den uppkommande bränvinsimmans afkvlande.
Pannan får ega hvad form som helst, med iakttagande deraf i afseende på pannor, som hädanefter stämplas, att höjden, mätt å lägsta stället af densamma, skall vara minst -J, af diametern.
Hatten, inberäknadt löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkylningsredskapen eller mäskvärmaren, får icke utan med vilkor, som i IG § 2 mom. säges, innehålla mer än tre fjerdedelar af pannans rymd.”
Det andra förslaget åter, hvilket blifvit framstäldt af Hr von Hartmansdorff, innefattade alt Utsk:ns förslag skulle bifallas lill och med orden: ”Pannan får ega hvad form som helst; men alt den derefter följande delen af § skulle erhålla den af Frih.
Raab föreslagna redaktion: ”Hatten, inberäknadt löst eller fastsittande rör, som sammanbinder pannan med afkylnings-redskapen eller mäskvärmaren får icke, utan med vilkor, som i 16 § 2 mom. säges, innehålla mer än lie fjerdedelar af pannans rymd”; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla den af Frih.
Raab föreslagna redaktion af ifrågavarde 11 :te §:s l:sta mom.
Härvid ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H r Landtm, förklarade det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej.
Jag tager mig friheten anmärka att Hr Gr. o. Landtm, alltid eljest .plägat göra propos. först på det förslag, som Utsk. framställt, dä det af någon ledamot varit biträdt.
Nu har Hr Gr. o.
Landtm, gått i annan ordning.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm, alt han väl alltid iakltoge att först framställa propos. lill bifall å Utsk:ns förslag, då eu sådan propos. yrkades, men alt vid detta tillfälle icke någon ledamot yrkat bifall till Ulskms förslag, utan Hr von Hartmansdorff endast begärt att detsamma till en del malte bifallas, samt fl r Landtm, derföre icke följt den ordning vid propos:nes framställande, som vanligen egt rum, då någon yrkat bifall till Utsk:ns förslag utan någon förändring.
Ad. de utan aumärkn. lemnade 2, 3, 4, och 5 momme af 11 §. § 12- Frih Raab:
Första mom. af 12:te § har fått en förändrad ordalydelse till följd af den förändring, som varit föreslagen, nemi. att icke tvenne pannor skulle få förenas till samma pannerymd.
I 1845 års författning helte det: ”Redskap i denna klass få ej inne - 424 Den 1 Juli e. m. hålla, ej heller till den fogas någon inrättning, som afser eller kan tjena, hvarken såsom mäskvärmare till mäskens förberedande uppvärmning, eller såsom rectiflkalions-apparat, till klarning eller s. k. rectification, utan måste afrinningen, för alt blifva bränvin, omkokas i samma eller dylik panna”.
Nu har Utsk:n som icke vill hafva mer än en panna under samma pannerymd räknad, borttagit orden ”eller dylik”.
I alla händelser, sedan man icke tillåtit mer än en panna, så hade det varit ett nonsens om jag sä får säga, att begagna uttrycket: ”eller dylik panna”, emedan afsigten här varit att förbjuda att det skulle kokas annat än i samma panna; men då nu R. o. Ad. beslutat alt 2:ne pannor må få begagnas under samma pannerymd, så blifver deraf klart att R. o.
Ad. såsom följd deraf bör bibehålla orden ”eller dylik” i det första mom.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Irsta mom. af 12:te §:n med den af Frih.
Raab föreslagna förändring, att i st. f. de sista orden: ”omkokas i samma panna”, i öfverensstämmelse med nu gällande stadgande, infördes orden: ”omkokas i samma eller dylik panna”.
Genom det förslag
Utskrn framställt har i samma 12 § blifvit förbjudet, att begagna vattenånga med redskap i Irsta och 2:dra klasserue.
Jag ser verkligen icke något skäl till ett sådant förbud.
Jag känner redskaper i första och andra klassen, inrättade för ånga, och har äfven hört omtalas en panna, som man kan anse vara ett missbruk af denna tillåtelse, emedan hon, ehuru blott af andra klassen, likväl har den egenskapen att rectilicera bränvinet, men derföre alt en öfverträdelse af författningen har, obegripligt nog, fått fortgå med denna panna, så ser jag icke hvarföre man skulle lagligen förbjuda sådana pannor.