Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man må val lemna den enskilda förmågan all erforderlig frihet, att söka sina egna fördelar, men man mäste tillse, att desse äro förenlige med det allmännas, samt att den sig sjelf lernnade förmågan kan bli verksam.
Ty stundom måste den enskilda förmågan stödjas och rigtas, den enskilde hugen väckas; aldra heldst då olycksförenande orsaker nyss blifvit undanröjde, men verkningarne ännu fortfara.
Genom lån sökte man afhjelpa den förlägenhet, sorn vid 1815 års Riksdag öfverklagades, men dels hade en ringa del af olycks-orsakernas verkningar då yppat sig, dels inträffade allmänna verlds-brytpingar, dels missbrukades låne-medlen , dels cxvn Stars- och Banco-Utsiottens
Utlåtanden. kunde ej den egenteligen behöfvande jordbrukaren draga fördel af denna hjelp, Yinglerierne med fastighets- och vexel-handel medförde Concurser, som först efter denna tid fullständigt utvecklade sig, och bragte månge förut burgne derjemte på fall.
Allmänna handels-ställningen förändrade sig; påräknade inkomster och fördelar af rörelsen försvunno i liera af Rikets handels-städer hvaraf kringltg_ gande delar af landet äfven hade sin känning.
En stagnation i verlds-handeln sträckte äfven sina verkningar lill Svea Rike, dels genom minskad afsättning och liflighet i handeln i allmänhet, dels genom indragning af Svenska handlandes skulder på utländsk ort, hvarigenom inhemska rörelsen blef mera Capital-fattig än förr.
Den skuldsatte Jordbrukaren eller Näringsidkaren kunde ej lemna första inteckningen i sin egendom, ett vilkor, hvarförutan Bancolån icke knnde erhållas och hvarigenom desse begagnades af de förmögnare; emedan de vid närvarande räntefot medföra en ren vinst , så vida penningarne rätteligen användas.
Lån i
Discontväg var således enda tillgången för skuldsatte jordbrukare, att erhålla nödigt biträde, för omsättningen af sine skulder , och denna utväg blef snart stängd, då
Disconterne år i 8 17 folio för deras felagtiga sammansättning eller oinskränkta rörelse.
Då visade sig, fastän försent att dessa åtgärder, nemi.
Lån åt Jordbrukaren och Crediliv för Disconterne ej inneburo en fullständig hjelp, mot det onda, som rättvist Stats- och Banco-Utskotteiis Utlåtanden, cxvm .öfverklagades.
Näringarne aftynade och om ej en lycklig
Conjunctur inträffat uti jernhandel», som spridde partielt och indirect för vissa orter allmänt välstånd, och om ej goda skördar erhållits, sorn skapade varurikhet, åtminstone närmast efter det de hemtats, så hade allmänna ställningen varit mångdubbelt värre an den vi upplefvat.
Disconternes fall sammanträdde Ständerna å nyo.
Man fann då både olämpligheten och otillräckligheten af det Lånesystéme, sorn följdes; man visste lik väl ej annat medel att föreslå, ehuru Låneunderstöden mera xigtades åt Näringarne genom tillökning i Låueanslagen för Manufactur* Disconten och meddelandet af ett Creditiv för Jern-Contoiret, hvarjemte Odlingslånen fortforo, och Fastighets-lånen inom ett bestämdt belopp af 6 millioner.
Jordbruket kunde ej stort mera skuldsättas.
Namnen upphörde att tillerkännas réalitet; sjelfva Lånerörelsen blef mindre begagnbar.
Genom tätare omsättningar ville rnan gifva Hotelsemedlet större hastighet i omloppet, men då detta omlopp bär gälde endast lånemedel , upptagne af skuldsatte Jordbrukare , hvilka icke kunde förmå att göra afbetalningar till nödigt belopp utan nya lån, så verkades härigenom blott en starkare tryckning på dem och skrämde all industri, från att grunda något försök, någon utvidgning på en så farlig lånetil Igång.
Man verkade således motsatsen af hvad man åsyftade.
AU säker gpeculation upphörde.
Hvar och en sökte att rädda sig, så godt lian kunde.
Enskilde Crediten förblef cxx Stats- och Banco-Utskottens Uilåtanäen. i samma osäkerhet^ som förr.'
Värupriserne, i synnerhet på spannemål, folio utan hejd, sedan Magazins - Inrättningen först uppjagat, men sedermera ej förmådde att uppehålla dem.
Det ändamål man sökte förfelades.
Emedlertid är det en sanning, att Disconternes fall genom mången enskilds olycka, afskräckte från begagnandet af nödiga lånebiträden; Consurntion och öfverflöd hafva derigenom blifvit hämmade; obestämda enskilde förhållanden ‘hafva utredf sig till Concours eller bestånd; och man kan hafva skäl till den förmodan, att de sorn hittills uppehållit sig från fall, hädanefter skola bärga sig.
Discont-rörelsen, öfver, lemnad ensamt åt Ständernes Eullmägtiges Styrelse efter gifna föreskrifter, är bringad till mera reda, och en strängare ordning införd.
Enskilda tillståndet är nu mera jemnt, än om kring , förra Riksdagen , sannolikt en följd af en oafbruten Jern-Export, samt någorlunda försvarliga skördar.
Deremot finner man tydligt ett aftagande i Näringarnes liflighet och förkofran, samt att speculationer; nästan endast för ögonblickets fördelar utföras, så att, ehuru det enskilda tillståndet är mindre tryckt än straxt efter 1818, samt man hunnit vänja sig vid en tryckande ställning, är likväl tillståndet så vida sämre än 1815?
som enskilde förmågan blifvit minskad, hugen slocknad, lifligbeten i rörelsen försvunnen och lankan på förkofran förvandlad till endast omtanka för dagen; En sorglöshet eller upphördt intresse för Stats-? och Banco-rUtskottens Ufjätanden..
cxxl för framtiden; för denna framtid, sorn i händelse skördar slå felt, eller expörten afstannar, blir af ohjelpelig uselhet.
Fåfängt söker man, förmedelst öfver-production, förklara den bristande afsättningen på spannemåi, hvars klaraste tolk visar sig deruti, att menigheten velat afbörda Bevillningen med spannemåi.
Ty dagens erfarenhet visar oss, att intet verkligt öfverskott af spannemåi nu finnes i landet, och jag vill ej emotse det tillstånd, som ofelbart skulle inträda, om närvarande årsväxt s,kulle slå felt.
Efter denna kritiska genomgång af hvad sorn tilldragit sig i allmänna rörelsens alla förhållanden, visar sig, att en stor del af den förlägenhet, hvaröfver nu klagas, härleder sig från olsåker, sorn upphört att verka, samt att, hvad som egenteligen återstår, låter hänföra sig till liflöshet uti Jnilustrie och Credit-brist.
Den stillhet uti industriella företag, som utgör första delen af ifrågavarande förlägenhet, härleder sig hufvudsakligen från följande orsaker: a.)
Vacklande grunder för den ledning af national-industrien, som kan och bör ega rum från styrelsens sida, i förening med osäkerhet i de åtgärder, som blifvit vidtagne. b.) Ytterligt ombytlige sparmemåls-priser, hvarpå till mer eller mindre mån alia lillverknings-priser bero; samt deraf sluteligen ojemna Bihang till RiU-Ståndcus Brot, 1323 6l<e Sami.
Ull Mern, N,o 20.
IX cxxii Stats- och Banco- Utstottens Utlatanden'. varu priser och osäkerhet i egendoms-värden, personlig credit och handel, hvarigenom åter bristande afsättning naturligen uppstått. c.) Penninge-räntans höjd , för stor att mer i Sverige än andra länder bäras vid producentens framtida och säkra bestånd. d.)
Capital-brist, mest känbar med betydlig varu-tillgång.
Om man härutinnan träffat ratt, hvaruti den reela delen af den öfverklagade förlägenheten består, hvilken man kunde kalla industrielle liflöshet, så synes ock botemedlen erbjuda sig sjelfmant, det säger sig nemligen sjelft , att de uppdagade skadliga orsakerne skola häfvasj att ett på Sveriges sanna väl grundadt
Styrelse-system måste i financielt hänseende gifvas, erkännas och i alla åtgärder consequent följas; vare sig att desse åtgärder angå tull, (import- eller export-), nederlags- eller nä-' ringsfrihet i allmänhet.
Man finner dernäst, att spannemåls-förråd måste skapas af ymnige skördar* öfvorskott, hvarigenom afsättning beredes åt landtbrukaren under goda år, samt tillgång åt näringsidkaren äfven under missväxtår, och att från Statens sida, åtgärder härtill mäste vidtagas.
Vidare, att allmänna räntan måste nedsättas, så vidt sådant utan rubbning af fordringsegarens rätts anspråk kan ske; således först och främst i Banco-Disconten, samt å de skuldsedlar, hvilka utställas för Statens behof samt hädanefter af enskilde; dernäst genom mera utsträckt låne-tillgång, emot nedsatt ränta å yaiu-pant, och genom mera tillgång på rö - Stats- och Banco-Utskottens Utlåtanden, cxxfxi relse-medel.
Sluteligen finner man att allmänna låne-fonderna böra disponeras i enlighet tned Statens ändamål, således först och främst åt jordbruket och näringarne, samt att dessa fonder böra utsträckas efter rörelsens kraf.
Så väl tillgång å rörelse-medel till låg ränta, som styrandet af desse medel till näringarne, oell varierandet af deras belopp efter rörelsens kraf, uppfylles af varubelåning.
Till följe häraf^kulle man kunna säga, att återbringandet af industriens lif fordrar:
Rigtiga Styrelse-grunders stadiga tillämpning, bildandet af spannemåi*- lager, nedsättning af penningeräntan och en, af controll och säkerhet endast begränsad, varubeläning, hvartill de allmänna låne-fonderne företrädesvis böra användas.
Den andra delen af den verkliga nu afhjelplig* förlägenheten, Credit-b risten, beror, till följe af det anförda, uppå följande omständigheter : a.) Obestambarhet af den enskilde Egendoms-egarens eller Närings idkarens verkliga förmögenhet; en följd af vacklande handelsoch varu-värden. b.) Osäkerhet i tids-bestammandet för återbetalning af utgifne lån, till följe af felagtige hypotheks- och executions-verk. c.) Capitalistens verkliga behof af hög ränta, i anseende till ovisshet uti penningens förmåga, att förskaffa honom ett visst varu-värde.
Capitalisten måste naturligen vid låns utställande, till sinegen trygghet, såsom klok förvaltare af sin förmögenhet, fordra , att låntagaren exxiv St(ti§~ och Bänco-Vt slottens Utlåiandeiil förmår återbetala, att han vill återbetala, samt att samma värde återfås, som blifvit utlånt: säkerheten i dessa Momenter fordrar oundvikeligen: stadiga varu-värden, rask execution, och ett mynt, som troget mäter varors värde, deribland äfven de ädla metallerne kunna räknas, ehuru ej gängse mynt.
Tagas nu desse åtgärder tillsammans, och1 man dervid besinnar, att varu-lager bildas ge^ nom varu-beläning, att stadiga varu-värden icke erhållas utan varu-lager, att myntet troget mäter varans värde, då myntet endast och alle-’ nast på varor utställei, så sammanfalla de åtgärder, som den verkliga förlägenhetens afhjeL* pande påkallar, hufvudsakligen uti följande : 1:0 Styrelsen* utöfning efter ett rigtigt Statsbushållnings-system. 2:0
Mynts utställning endast på pant satta eller försålda varor, men på dem till ett endast af Controll och säkerhet begränsadt belopp; 3m Nedsättning af penninge-räntan. 4:0 Snabbare Executions-författningar.
Öm ej omdömet eller slutledningen förviflat mig, skall det réela i den klagan man nu kallar, dels nöd, dels allmän förlägenhet, småningom afhjelpas.
Jag säger det réela, emedan all klagan icke är sann, eller icke allmän* Mången enskilds olycka kan af redan öfvergångna Öden vara oåterkalleligen besluten af hans financiella förhållanden, äfven utan hans för6kyllande; men då är hans belägenhet en följd af Capital- och ränteförluster, hvilka tillskrifva ain härkomst åt redan .upphörda 913 Stats- och Banco-Ut&fiattens Utlätanien! <fkxv saker.
Den Capital-förlust, gom tillskyndades mången jordbrukare genom bränvins-tillverknings-förbudet t. ex af 1812, kan genom ingen nu vidtagningsbar allmän fmance-åtgärd återgäldas.
Beror hans försvagade ställning på dylika förhållanden, då kan densamma icke hjelpas genom, deras blotta ' upphörande; och hjelpen måste vara af allmän art för att angå Staten, ej speciel för speciel nöd.
Hvad nu hufvudsakligast bör åsyftas, och Jkan vidgöras , är att den national-rikedom, som antingen naturen nedlagdt i, eller ymnigare skördar framkalla ur, jorden, må tjena till nationens förkofran, och näringshåg utbildas, samt kunna verka allmän och enskild fördel.
Men dessa önskade verkningar fordra ej blott, att varda till grundsatserna åsyftade} besluten derom måste verkställas med alfvar, och detta alfvar kan icke väntas, om ej den verkställande magten erkänner deras vigt och fullständighet.
Jag å. terkommer till det högst ovanliga förhållande , i detta hänseende, att Rikets Ständer gro satte i nödvändighet, att sjelfva utarbeta och föreslå ett systém, hvars utfinnande synas vara utom Riksdagsmannens höfva, och hvats utarbetande sannerligen kräfver mera tid , än Riksens Ständers öfverläggningar kan lemnäs, heidst d«tta ämne icke är det enda föremål för Ständernas sysselsättning.
Må dessa reflexioner tjena till beredandet af skonsamt bedömande.
Emedlertid må den sanningen här finna en plats, att, ehvad som beslutes i detta ämne, kan af den varmaste fosterlands-känsla cxxvi Stats- och Banco-Utskottens Utlåtanden. med likgiltighet anses, såsom saknande allkraft, orri ej det system, som heslutet innebär, för— tjenar och tillvinner sig Kong!.
Majlis erkännande och oafbrutna understödjande.
Slutligen, och innan jag lemnar denna undersökning om Rikets verkliga behof af åt* gärder till den öfverklagade förlägenhetens afhjelpa rute ; må det tillåtas mig, att uppdraga en jemförelse -emellan de aine hvarannan motsatta och således uteslutande sätt att betrakta ämnen, som nu hörer till tiden» tecken.
Dessa motsatser genomtränga alla menskliga undersökningar, och ämnets alfvar torde bereda mig en ursägt för uppehållet derigenom, heldst en sådan jemnförelse icke torde vara utan verkan till erhållandet af en skarpare urskilning i detta vidt omfattande ämne.
Den ytterliga Liberalitetens Synpunct uppenbarar sig i detta ämne, såsom i alla, medelst ett upphäfvande af alla former, (band, förhållanden emellan hvilka begrepp som heldst, t. e. dem af Stat, å ena sidan såsom vårdare öfver möjefigheten för Näringar, ätt Rörelse-Capital m. m. finnes, och Näringsidkaren, å den andra såsom föremål för denna vård).
Med medlidande blickar denna synpunct» Innehafvare ned på hvar och en, som ej önner sig belåten eller tillfredsstäld med det svar på alla frågor, att enskilda friheten skall göra allt, att realisationen skall göra allt, att öfverflöd och luxe äro deri enskildes ensak, att folkmassan skall försörja sig sjelf o. s. v. Vill man då veta, huru den enskilda friheten skall få förmåga, att ulfö - Stats- och Banco-Utskottens Utlåtanden, cxxvir ra sine företag, så svaras af Capifalisten, och Capitalisten kommer från Realisationen.
Men realisationen hemtar sitt bestånd, d. v. s. Rörelse-Capitalets qvarvarande i Rörelsen, deraf, att Silfret icke exporteras; detta åter förekommes endast deraf, att andra varors Export svarar emot nationens import, och varors export kommer af productionen, hvilken åter beror på näringarne, och desse i sin ordning på enskilda friheten ; om man nu skulle invända, att denna slutled. ning löper i en evig cirkel, attcapitalister komma af capital, att capital antingen måsteärfvas eller förvärfvas; att förhållandet emellan import och export beror på natur.händelser, öfverflöd eller tarflighet, samt arbetsflit och skicklighet eller lättja och oförstånd, o. s. v. så hänvises man på den förträffeliga cirkeln, den fullkomligaste af alla figurer.
Skulle man återigen in vända, att näringarne i vårt fädernesland, hvarken under reelt mynt i allmänna rörelsen, eller regeringens hlotta overksamma åskådande, uppkommit, så mötes man af deri försäkran, att alimanna välmågan skulle hafva varit vida större, om desse omständigheters medverkan uteblifvit.
' Man kunde kalla denna synpunct den materiella i finance-läran.
Inför densamma blir ledningen af allmänna rörelsens gång endast police; med likgiltighet afses, om denna rörelse samlar förmögenhet i några få händer, eller sprider den jemnt ibland de närande classerne.
Tillgång eller brist af rörelse-medel blir den enskildes sak; realisationens bestånd blir den hufvudsak till hvars vinnande intet cxxViii Siärs■ och Banco-Utshottétis
Vtlatanden. offer är för storf 5 ingen skillnad emellan fattin ga eller rika nationer, kan der leda till olika åtgärder, icke eller olika natursförbållanden, såsom örn den ena nationen herntar sin styrka hufvudsakligast utaf en inre, den andra af en yttre rörelse, eller om mildt eller hårdt luftstreck verkar de skarpaste olikheter emellan dessa länders productions differencer, åren emellan, omkring medel-productionen o. s. v.
Ty all national-välmåga, ifrån denna synpunct afsedd, hvilar på reela myntets omlopp eller möjligheten deraf.
Denna läras bekännare njuta i sanning en ovärderlig lott, val afunda-' värd; och de ega deruti en grundad anledning till det medlidande, hvarmed en motsatt lä-s ras bekännare betraktas; ty den innebär den största möjliga, ja en förundransvärd, enkelhet och den största möjliga lätthet.
Ziffran spelar i detta system en röle, som man åt densamma uti natur-läran verkeligen icke kan anförtro.
Frågan om den negativa eiler positiva beskaffenheten af Statens deltagande i näringartie, (och dit hörer ostridigt detta ämne), sammanhänger så noga med afgörande! af frågan, huruvida formerne af de nu varande Ettroropeiske Staterne, ega sin charactär af tillfällighet, d. v. s. lemningar efter förflutna secler, eller om och hvad deruti kan vara väsendtligt; att dess utredande visserligen icke kan finna plats här.
Man kan likväl icke undgå, att anföra hvad närings-historien otvifvelaktigt innebär, nemligen, att våra största Konungar omfattat
Rikets närtngar med synnerlig uppmärksamhet; Slata- och Banco-Uiskotten$ Ullätandén«' cxxxx och, bland dem, samme Konung, hvars fördomsfria tanka införde reformationen.
Desse Konungar , som grundlagt och vidmagthållit
Rikets sjelfständighet och förkofran, insågo dess sanna behof af näringar, bristerna i dem, som funnos, och möjligheten af deras uppkomst och utbildning till hvad de borde vara, som seclers erfarenhet visat ej kunde af sig sjelf ernås.
Ett sådant deltagande från Regeringens sida, förenar Konung och folk.
Den förre bevarar Statens, enhetens, grundsatsernas jemna fortlefvande, under uppfyllande af dess ändamål, rätt och förkofran, och det sednare uttrycker det närvarande, bär tyngderna och njuter fördelarne.
Den förre betraktar national-hushållningen utur dess historiska synpunct, som är det närvarandes lycka, med efterverlden i syftet: det sednare, som sällan, må hända aldrig, har denna synpunct, kan icke bevara sin sjelfständighet, utan jemn kraft och icke fortgå med tiden, utan ordentelig frihet.
Häraf synes, att nationalhushållningen från egentel. a:ne håll hermar de krafter, som gifva henne sin form , nemi. åsigten af Statens fortlefvande, slägtets succession, såsom inskränkande det närvarandes frihet, och åsigten af det närvarandes frihet såsom vilkor för dess kraft.
A ena sidan måste national-rikedomen vårdas; å den andra ,näringarnes lif genom friheten.
Olika utfaller denna vård efter olika rikedom, vare sig af naturen nedlagd, eller genom production tillkommen, och olika efter olika lynne, vare sig för varu-produetion eller handel.
I afseende \
I f‘xxx Stats- och Baneo-Ulskoltens Utlåtanden. på elen närvarande generation kan det ej vara likgiltigt, om nationens allmänna tillgångar (t. e. lånefonder) användas till mer eller mindre fördel för nationen; om välmågan är allmän eller på enskilda händer, hopad; om viljan hos den enskilde står i förening med förmågan till tridu siri eli a- företag, eller om, såsom nu, vilja finnes utan förmåga och. förmåga utan vilja; o. s. v. Denna lära genomtränges af ett varmt deltagande från Styrelsens, sida L hvad sorn rörer näringarne^ ett deltagande,, som hemtar sitt skaplynne af Statens organiska byggnad, hvarest ingen del kan verka alldeles skild från, det hela, hvartill han: hörerHär blir realisationen , som egenteligen införer stadga L förhållandet uti allmänna verldshandel^ och dermed visar sin stora nyttai ett egenteligt direct' förhållande till Staten och den enskillde, såsom verldsborgare betraktad,, men ett indirect förhållande tillden allmänna rörelsen inom Staten; hvaremot Statens mynt,, d, v. s. ett representativt, står uti ett direct förhållande till allmänna rörelsen inom Staten- Efter denna lära skall mynt-omloppet inom ett samhälle tjena Staten först, och. verlden sedan, hvadan också silfvermyntet blir af ett underordnadt värde, och derigenom realisationen nedsatt, från att vara en undergörande trollkraft, lill det sätt , att göra myntet reelt, sorn Stater emellan, d. v. s. i verldshandel^, gör minsta möjliga fluctuation.
Stats.-myntets realitet blir för denna lä. ra af lika vigt för allmänna rörelsen, men den anser ej silfver annorlunda, än som vara» Stats-och Banco^Utskottens Utlåtanden Cxxxr samt yrkar att alla varor, d. v. s. varor i allmänhet knnna basera raynt-representati vers värde.
Om denna lära är ensamt förbehållet, att förklara åtskilliga phenomener, sorn af den motsätta lemnäs å sido, och måste öfvesses efter de ej kunna afses, såsom t. ex. att Statens välstånd ej allenast kan framlockas, meri underhållas, under det att endast representativt mynt löper uti dess allmänna rörelse; då torde den förtjena företräde, äfven från denna sida, och en närmare bekantskap, med densamma ej vara utan sin nytta lör dem, hvilka emottagit Ständers, förtroende eller Konungens öra» Andra Afdelningen.
Sedan jag sålunda sökt att göra mig reda för Rikets sannskylldiga behof i denna stund, och hvad sorn till afhjelpande af den öfverklagade allmänna förlägenheten borde åtgöras, förr eller sednare; d. v, s. sökt uppställa de mål , hvaråt alla i detta hänseende vidtagne mått och steg böra syfta» så fordrar ordningen, att redovisa den allmänna ställningen af Rikets penninge-verk, samt de allmänna inrättningar, hvilka härmed ega oundgängeligt sammanhang.
VexelBanquen, LåneBanquen, Banco-Disconten, Filial— Disconternes utredning, Riksgalds-Contoiret, Allmänna Magazins-inrättningens, ManufacturDiscontens och Jern-Contoirets creditiv-fond.
Man nödgas härvid beklaga, att de under Krigs.
Collega förvaltning ställde Cassör icke for Riket cxxxti Stats- och Banco-Utskottens ZJtlätanden Ständers granskning och kännedom äro tillgängeiige, ehuru derutur betydliga Iåne-bidrag meddelas, så val emot inteckningar i fastighet, sorn namnsäkerhet.
Sedan härigenom den närvarande ställningen af Rikets penninge-verk , blifvit undersökt och bestämd, återstår sluteligen, att tillse under hvilken form öfvergången från denna ställning till den, hvars grundidéer här blifvit utstakade, och som beredandet af den allmänna välmågan påkallar, med minsta skakning, dock med största hastighet , kan beredas och utföras.
Enligt 1821 års Bokslut egde Bantjuen följande tillgångar:
Fordringar fpå Guld och Silfver å 3 prC. 181,098? 3o. - - Jern och Metaller 1,461,475: 3o. 2, - - Fahlu Bergslags Koppar - - _ 20,323: 2. 8- - - gamla Läne-Ban co-Sed!ar - - 329,211: 21.
1. ^ _ såsom förskott vid.
Realisationen _ jg: - - på nyare Läne Raaco-Sedlar el.
Silfver _ _ - 23,724; 2t. 10. - 2,006,891: 24. 9» - - - Bruks-Egendo mar - - 606,904: 5S. u. - - Landt-dito - 3,904,56y: 24. 9. - - Stads- d:o -1,261,451." 32. 6. - - å 5 pfC. ölverlåt ne från Statsverket - - - 374,290: 5. 4. _ såsom Ränte-för skqttvidLiqui den .härom- - 72,514: 3S. 7. - - Genom återbetald Auctions-skilling Ilo: 21. 3. till Uddevalla Stads pubiike byggnader 22,727: 20. g. Stat8- och Banco Utskottens TJrfätandeth Cxxxm Fordringar af Gagnefs Socken lJ,ooc: — - . _ af Uddevalla Stads _ - Kyrka - - - i y,G56l 12. 1* - - Skara Consistorium 9,4'9: '* - -r Landskrona Stad - 9,365: aS* 5.'
_ - Götheborgs Stad 200,qoo: ■— — - - uti Odlings-Lån - 609,775: 22. 1°. - - obetalda Idäntor - 190,230: 6. 7,292,0x1; 8. 1, - - på Banco-Di scontens Cre ditiv 4.819, o4i: 13. 2, - - Allm.
Mag:s Inrättningens 1,799,627: lS. 2. - - Commerce Collegii Man, Disc.
D;o - 750,742: 39. 2. !d:o stående Lån 89.IO1: 5. 4, - - Jern-Contoi retsCreditiv 304,405: 16. — - - till spänne— målsköps disponerade - 58,8481 2. 5» - _ på Creditivet till inköp af myntbara metaller 838,875: — 10, - - Diverse - - - 167,522: 12, 2.
Behållning ntj Silfver - - 4,821,388: 37. 4.
Koppar So,6o5: 27, 2, 8,797,961: 33: 10. 4,901,994: 16. 6.
Afskrifning underkastade Fordringar: på Malmö f. d. Di scont-RKkning - 60,246: — — Götheborgs - - 40,000: — — Götha Canals - 3°4.805: — —•
Riksgälds - Contoirets inlösen af Krigs-invisningar| 120,075: — — Utredning af Malmö Discont) - - 248,öoS: 24. 2. af Götheborgs - 171,948: 56. 3, cxxxiv Stats- och Banco- Utskottens Utlåtanden.
Afskrifning underkastade Fordringar; PS utredning af|Göth a Canal-Disc. 1,700,306; 20.
II. af Sfats-Verket - 6,010,661! II. II.