Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Oaktadt den tillgång jernlånefonden sålunda hade odisponerad, och ehuru BancoDisconten hade brist på medel; kunde likväl Fullmägtige icke disponera något från den förra fonden till den sednares understöd, i brist af föreskrifter derom.
Och huru orimligt är icke ett sådant förvaltningssätt?
Olägenheten är deremot för framtiden afhjelpt, om, på sätt jag föreslagit, en reservfond bildas till Fullmägtiges disposition.
Talare har sökt visa inconsequence och stridighet mellan det yttrande mot förhöjning af räntan å Discontlån, som jag här såsom Representant afgifvit, och den berättelse jag jemte Discontens öfrige Directeurer aflåtit om Discontens förvaltning sedan sista Riksdagen.
Men om han fullständigt läst denna berättelse och öfvertänkt hvad vi deri yttrat, skulle han hafva funnit, att vi der endast framställt skälen till
Discontens oerhörda anlitande af lånesökande, hvilket var vår skyldighet, men icke sagt ett enda ord om billigheten eller nödvändigheten att såsom medel 56 Den 27 Julli f. m. att förekomma sådant, anbefalla någon ränteförhöjning till 6 procent, ehvad realisation äger rum eller ej.
Berättelsen innefattar blott en uppgift om förhållandet, icke något förslag till rättelser deri; och manbar således ej någon anledning att tillvita mig inconsecjuence uti ifrågavarande fall, Jag anhåller också, alt få rätta några priktigheter i Herr Thams uppgifter om Discontrörelsen.
GötheborgsDiscont-district hade år 1823 ej mera lån än i,o5o,ooo R:dr, men innan 1826 års slut 2 millioner; och således hade p5o,ooo R:dr mera under tiden utgått.
Discont-district åter, som före delningen ej hade större lånesumma än 5j5,ooo R:dr, hade innan slutet af år 1826 upplånt sin hela million.
Det årets missväxt kan väl hafva verkat något till
Disconternes anlitande^ men icke serdeles betydligt, åtminstone ej mer än 3oo,ooo R:dr.
Men helt olika voro de orsaker, som vållade de myckna lånen ur BancoDisconten här i Staden år 1824, och de, som medförde lånetillökningarne i Malmö och Götheborgs Disconter år 1826.
Jag skulle för öfrigt tro det vara klart, att systemet för Bankens lånerörelse ej kan vara detsamma, ehvad realisation sker eller icke; och det skulle roa mig att få höra Friherre Cederström, som har en motsatt mening, uppgöra ett system, som i begge Den 27 Julii f. m. 57 bändelserne är antagligt, likaså väl om Bäti* ken inlöser sine sedlar, som om den icke gör det.
1 synnerhet då vår Bank är en monopoliserad RiksBnuk, är det gifvit, att förhållandet i detta fall är högst olika, i händelse Banken uppfyller sine förbindel» ser, emot om den brister deri.
Det är ett stort misstag att tro mynlbestämningen for» dra så stora fonder, som man bär satt i fråga.
Inberäknar man Finland, så äro Herr von Quantens uppgifter om sedelmassan, om än i mindre delar felaktige, dock i buf» vudsaken vigtiga.
Före 180g uppgick beloppet af Sveriges rörelsecapital, beräknadt i HamburgerBanco, till 16 å 17 millioner; föll då till 11 å 12 millioner, steg sedermera till i5 ä 16 millioner, och står nu på 11 millioner.
Under den tid beloppet var större, ägde Banken ej den fond, som den nu har; och om man rätt uppställer och öfverväger dessa förhållanden, är det obegripligt, att man kan draga i betänkande alt genast öppna Banken till utvexling.
Det är en åtgärd, som bör ske genast; ty dröjsmål härmed förstör alldeles faslighets-crediten, som i första band står i fara.
De Herrar, som nu motsäga mig, torde sjelfve få erfara följderne häraf, oqa deras mening yinner.
Detta är hvad jag hufvudsakligen hqr alt svara på de anmärkningar man gjort vid mitt yttrande i denna fråga. 68 Den a7 Julii f. m.
Herr von Heyme, Georg:
Jag instämmer i den mening Herr Munck af Rosensköld yttrat, att allt hvad som hör till principerne för Bankens lånerörelse hade bordt behandlas i sammanhang med FinanceBetänkandet af de förenade Stats- och BancoUtskotten, Då detta ej skett, hemställer jag om icke BancoUtskottets förevarande Betänkande må till Stats- och BancoUtskottens gemensamma handläggning återremitteras.
I afseende på frågan om flere LåneContoirs inrättande, erkänner jag visserligen att LåneContoiren i Malmö och Götheborg äro för de deromkring liggande orter både nyttige och nödvändige, men ingalunda finner jag, att
DiscontAcademier böra å andra orter anläggas; aldraminst är en
Discontlnrättning i de norra orterne af behofvet påkallad.
Dessa orter anse sig lycklige, att ännu ej känna dylike Inrättningar.
Hvad angår Bankens fastighets-lån, skulle jag för min del önska, att de kunde alldeles upphöra, men då detta icke ännu är möjligt, borde åtminstone hädanefter inga nya dylika lån meddelas å mindre summor än 6000 R:dr, och endast till dem, hvilka kunde visa, att de dermed infria enskildte personers fordringar.
Herr Lefre’n: Friherre Cederström har anmärkt emot Herr von Qvanten och mig, att vi skulle hafva förgätit, det omsättning vid belåning på varor ej får äga rum.
Den 27 Julli f, m« *9 liar ej förgätit det, men jag vet, att sedan första lånet blifvit inbetaldt, och varan relaxerad, finnes intet hinder, att låna ånyo på samma vara, och att till och med öka lånet med den förökade varuqvantitet, till hvars anskaffande första lånet gifvit tillfälle.
Ehuru omsättning således ej äger rum på papperet, finnes den likväl i verkligheten, Bankens säkerhet ligger ensamt deruti, att varorna kunna försäljas; hvarafföljer, att producter, som sakna.afsättning, icke alls höra belånas, och sådant bör bero af BancoStyrelsen att bedöma.
Herr Tham har trott, att jag yrkat en årlig afsättning af i5o,ooo R:dr såsom fond för torkad spannmål och ull.
En annan Talare har redan anmärkt, att jag icke mig så yttrat.
Herr Tham har vidare efter mig citerat ett påstående om belåningsrättens inskränkning till två tredjedelar af försäljningsvärdet, men Herr
Tham har härvid tillagt något om ett års productionsvärde, hvarom jag icke talat, ty det kunde ej komma i fråga, enär Utskottet icke gjort någon inskränkning i detta afseende.
Om varorna legat osålde i 4 år, är lånerätten lika öppen; man kan ej komma längre, än att tillse, det varor icke belånas i den stund de äro i vanvärde, men sedan lånet en gång är gjordt, kan en förändring i priset ej verka till någon rubbning i förhållandet.
Cederström liar visligen vändt mitt anförande till en slags orimlighet, då han applicerat det på 6o Den 27 J ti! i i f. ia. silfver, och hemställt, om det vore tänkbart, att ju icke Banken alltid skulle få igen sina för silfver utlånta penningar.
Jag tror icke, att en sådan anmärkning på allvar kan framställas.
I afseende på åtskilliga Ledamöters yrkande, att belåningsrätten äfven skulle utsträckas till utländska varor, så finner jag det förtidigt, att nu yttra mig deröfver; men tror, att en sådan åtgärd skulle vara stridande mot alla sanna grundsatser för BancoStyrelsen, enär man med denna lånerätt på varor hufvudsakligast bör afse, att hindra inländska varors fallande i vanvärde, Hvad den förhöjda räntan beträffar, vill jag blott erinra, att det skulle kunna hända, att man genom räntans nedsättning hindrar enskildta Bankers uppkomst.
För min del älskar jag icke Serdeles dessa privata Banker, men de, sorn älska dem, böra icke ifra för att Bancoräntan genom konstiga medel nedsättes under den, som man och man emellan är gäl- * lande; helst de enskildta Bankerne i alla fall få svårt att täfla med Rikets Ständers Bank, och kunna icke nedsätta sin ränta, Så länge man i allmänhet är glad, att hos enskildta erhålla lån mot 6 procent.
Herr von IJeynne har sagt, att ifrågavarande ämne bordt behandlas af Stats- och BancoUtskotten gemensamt.
För min del kan jag ej inse, hvad StatsUtskottet har att skaffa med Bankens lånerörelse.
Man åsyftar ju nu att skilja Stat och Bank, så mycket sorn Den 37 Julii f. rt-.
Bi möjligt, för att förekomma sädan sammanblandning, som hittills ägt rum.
Ilans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, att Plenum: koinme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Sedan Herr Rosenblad yttrat sig, återstår för mig blott att tillägga några ord, i afseende på mitt klandrade uttryck, att Banken borde anses och behandlas sorn en enskild penningeägare.
Om Ständerne för längre tid tillbaka på detta sätt betraktat Banken, så hade det för riket ofelbart varit aldranytligast.
Den oleda i vårt myntväsende, som nu inträffat, hade då undvikits, och man hade sluppit de långsamma och brydsamma öfverläggningar om penningeväsendets återbringande till ordning, hvilka nu vid hvarje Riksdag besvära Ständerna* och förlänga deras sammanvaro.
Nu då vi olyckligtvis äro i den belägenhet, att de fleste, som besluta öfver Banken, äro dess gäldenärer, hvilka följagteligen för sig sjelfve bestämma både capital- och räntebetalning, är det icke lätt att återkomma till ordning.
Man har sagt, att en StatsBank ingalunda borde stå till Riket i de främmande och ofta spända förhållanden, som äga rum mellan enskild penningeägare och hans låntagare; men jag hemställer om de beslut, som hittills 62 Den 27 Julii f. m.
Öfverhufvud blifvit tagna, kunna anses såsom bevis på några vänskapliga förhållanden emellan Staten och Banken, dä denne i stället för betalning, fått åtnöja sig med afskrifningar, hvilka för närvarande uppgå till 14 eller i5 Millioner.
Sådant synes snarare visa ett förhållande af lejonets rätt till Banken, än af rättvisa än mindre af vänskap för densamma.
Man har yttrat, att lånerörelsen bordt behandlas af Statsoch BaneoUtskotten gemensamt.
I anledning häraf får jag erindra, att hvad som varit gemensamt för båda Utskotten, ock så blifvit af begge afhandladt, att nemligen den vinst på lånerörelsen, hvilken Banken kunde umbära, skulle StatsVerket tillflyta.
En annan fråga, att någon inskränkning i Bankens lånerörelse icke måtte äga rum, har äfven förevarit i de sammansatta Utskotten.
Men fördelningen af fonderna mellan hvarje låntagare-class, äfvensom räntans bestämmande, har man ansett Vara Bankens ensak, emedan 32 §.
Riksdagsordningen bjuder, att BancoUtskottet skall öfverse Bankens styrelse och tillstånd, samt gifva föreskrifter om dess förvaltning, enligt den särskilda instruction, som af Rikets Ständer vid hvarje Riksdag kommer för Utskottet att utfärdas; hvaremot i den §., som handlar om StatsUtskottets tillhörigheter, ingen befattning med Bankens angelägenheter blifvit detsamma tillerkänd.
Der står blott, att StatsUtskottet bör gran - Den 37 Julii f. m. 63 ska, utreda och till Rikets Ständer uppgifva Stats- och RiksgäldsVerkens tillstånd, förvaltning och behof.
Ännu mindre än någon rätt, finnes der någon beqvämliglietsgrund för lånerörelsens gemensamma behandling af båda Utskotten.
Öfverläggningarue gå nog långsamt inom 36 Ledamöter; ännu besvärligare skulle de blifva inom 72.
Om det likväl hittills skett, så hörer sådant till det allmänna misstaget, att sammanblanda Statens och Bankens ärender, hvilket endast medfört skada förpenningeväsendet.
Mot mitt förslag, som Herrarne Lagerhjelm och von Heynne understödt, alt frågan om Bankens lånevörelse, som innefattas i förevarande Betänkande, måtte behandlas i sammanhang med Allmänna Finance-regleringen och således af StatsUtskottet gemensamt med BancoUlskottet, såsom vid förra Riksdagen skett, har man invändt, att denna fråga så mycket mindre tillhört StatsUtskottets befattning, sorn här icke är fråga om StatsVerket.
Jag får härvid anmärka, att StatsUtskottet, äfven vid denna Riksdag, icke blott haft sig uppdragit, att reglera StatsVerket, utan ock, att gemensamt med BancoUtskottet uppgöra eli allmän Finance-reglering, att således föreslå, huruvida en Realisation skall äga rum eller ej, samt i förra fallet, sältet för densamma; och på denna 64 Den 37 Julii f. m. berör, huruvida utländska lån kunna påräknas, samt, i följd häraf, huruvida äfven penningeräntan inom landet kan blifva lägre, än hittills.
Men det märkvärdigaste är, att BancoUtskotlet har i förening med StatsUtskottet sjelf bland skäl för den af dem föreslagna Realisationen anfört den nedsättning af ränta, som derigenom skulle åstadkommas; och det tyckes således särdeles inconsequent, att nu föreslå, icke en nedsättning, utan en förhöjning af räntor.
Att Ranken bör åtnöja sig med lägre ränta, än enskildte långifvare, finner jag håde rättvist och billigt af flere skäl.
Det första är, att Banken blott lånar ut sina egna reverser.
Om enskildte capitalister fingo göra detsamma, skulle de säkerligen äfven åtnöja sig med lägre ränta.
Det andra skälet är, att Banken betingar sig större säkerhet, än enskildte långifvare vanligen kunna få, hvilka ofta skulle åtnöja sig med lägre ränta, om de erhöllo samma säkerhet, och äfven samma biträde för sine låns utfående, som Banken.
Och hvad den öfverklagade nedsättning vid sistlidne Riksdag af Disconträntorne angår, så skulle visserligen enskildte capitalister häldre taga blott 5 procent i ränta, om de fingo tillgodonjuta 3 procent straffränta, än 6 procent utan denna öfverränta.
Jag har här hört uppläsas, att man såsom orsak till BancoDiscontLånefondenS Star - Den 37 Julii f. m. 65 starkare anlitande sedan sista Riksdag, uppgifvit, att den nedsalta räntan gjort lånen begärligare.
Yid sista Riksdag hörde jag orsaken, hvarföre BancoDisconten hade 2 Millioner cutlånte, uppgiften var brist på vederhäftighet hos lånsökande; men desse blefvo efter Riksdagens början i en hast så vederhäftige , att de 2 Millioner inom 3 månader efter Riksdagens slut voro helt och hållit utlånte, utan att man sedan hört, att Banken på BancoDiscontens utlåning lidit större förlust efter den liden, än förut.
Likaså litet grundad lärer den nu uppgifna orsaken vara till
Discont-foudernas starkare anlitande efter sista Riksdag.
Visserligen är det förmånligare för den som behöfver låna, att betala 5 procent, än 6; men jag vågar dock påstå , att Discont-fonderne skulle hafva blifvit fullt utlånte, äfven om räntan varit 8 procent, och öfverräntan så hög, som innan sista Riksdag; ty sådan är penningeställningen, åtminstone i landsorterne, och om BancoStyrelsen hyser något annat begrepp derom, förklarar jag, att den misstager sig.
För öfrigt får jag i sammanhang härmed erindra , att LåneContoiret i Malmö icke ullånt de ingångna räntor, utan uppsänt dem lill Banken, hvarigenom den Million, som anslogs fördetta LåneContoir, redan till mer än hälften återgått till Banken.
Jag anhåller om proposition till återremiss af Betänkandet. 35 H. 5 C>6
Den 27 Julii f. m.
Sora jag föreslagit, att den enskildta crediten tili någon del skulle flyttas från Banken, anser jag mig i anledning af hvad sora blifvit anfördt, höra tillägga några ord.
Min mening är ej, att uppmuntra jordbrukaren till ytterligare skuldsättning; meningen är att få mera penningar i rörelsen, hvarigenom handlanden kan få mera att köpa för, och säljaren således äfven få betalning för sin vara, hvarigenom jordbrukare icke behöfva taga
Discontlån, hvilket egentligen tillhör köpmännen.
Ehuru besynnerligt jag för öfrigt finner uttrycket DiscontAcademier, vill jag gerna antaga denna benämning, om något vettenskapligt derigenom vore att förvänta; men jag tror, att man snarare borde tala om inrättandet af FinanceAcademier, ty utom sådana, lära vi aldrig komma till ett godt . slut; åtminstone hafva vi hitintills icke hunnit långt i den läran.
Herr von Heynne: Herr Munck af Rosensköld har redan besvarat det inkast man gjort deremot, att Stats- och BancoUtskotlen skulle, på sätt jag föreslagit, gemensamt behandla frågan om liufvudgrunderne för Bankens lånerörelse.
Jag har för min del visst icke något emot, att StatsUtskottet slipper dermed taga befattning; men då vid förflutna Riksdagar dessa ämnen blifvit af nyssnämnde 2:ne Utskott handlagde, har jag deraf hemtat anledning till min hemställan.
Den 27 Ju lii f, m. 67
I öfrigt skulle jag icke önska nägot heldre, än alt fö upplefva den dag, då StatsUtskottets verksamhet
Klefve inskränkt tili att endast reglera hvad till Statsverket hörer.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde om Ridderskapet och Adelil ansåg BancoUtskottets förevarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Anmältes och emottogs HofCanzleren och Commendeuren af Kongl. Nordstjerneorden Herr D. von Schulzenheim hvilken, å Kongl.
Maj:ts Höga vägnar, öfverlemnade t vänne Dess Nådiga Skrifvelser till Rikets Ständer: 1:0 Angående Directionens för Dykerioch BergningsCompagniet uppgifne vilkor för vidare fortsättning af dess befattning med Dykeri- och Bergnings-anstalterne i Riket; gifven Stockholms Slott den 18 Julii 182g. 2:0
Angående utsigterne för innevarande års skörd; gifven Stockholms Slott den 25 Julii 182g.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken anmodade Herr HofCanz - 35 H. 5* 68 Den 37 Ju lii f. m. leren, att lill Kongl. Maj:t framfiira Riclderskapets och Adelns underdåniga vördnad, jemte försäkran, att Kongl. Maj:ts Högstberörde Nådiga Skrifvelser skulle med första varda inför Ridderskapet och Adelil föredragne.
Sedan Herr HofCanzleren blifvit på vanligt sätt utbelcdsagad, upplästes Kongl. Majits ofvannämnde aine Nådiga Skrifvelser, och lades på bordet.
Föredrogs å nyo BancoUtskottets den 1 dennes under N:o 49 afgifne, samt den i3 derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående Bankens utlåningar på kont tid, och mot rörlig pant, intill nästa Riksdag.
Friherre Cederströmj Jacob: Detta Betänkande angår egenteligen Bankens utlåningsrätt på korrt tid och emot rörlig pant.
I första punkten deraf, Lit. föreslås, ”att ”det minsta lånebelopp, som af Banken från ”någon viss dag utgifves på guld- och silf— ”verpant, måtte bestämmas till 4 R.dr Ban”cosedlar.
Det kan visserligen vara besvärligt för Banken att utlåna mindre summor, men jag förmodar dock, att guld- och silfverpant måste emottagas till hvad belopp som hälst, enär det egenteligen är de fattigare folk-klasserna, som begagna sig deraf, och hvaribland många kunna finnas, Don 37 Juli i f. m. sorn ofta icke äga 4 B:drs värde att pantsätta, men hvilkas behof af hjelp dock allika trängande och möjligen med mindre alli jelpt.
Under Lil. b. föreslår Utskottet, ”att utlåningsvärdet bestämmes från någon ”viss dag, att blifva 1 R:dr Bancosedlar för ”1 lod controlleradt silfver och 5 R:dr Ban”cosedlar för en dukat i guld, &c.”
Jag skulle deremot tillstyrka, att något värde icke bestämdes för dessa, mera än för andra lånbara metaller.
Utskottet föreslår vidare under Lit. c., ”att så väl i afseende ”på alla vid 1828 års slut oförfallna pan”ter, som de, hvilka från och med innevarande år äro eller blifva omsatta eller belånade, den förändring må införas, att pan”terne, i fall utlösen eller omsättning fördummas, icke vidare komma att hemfalla ”till Banken, utan försäljas på auction, samt ”öfverskottet, der sådant uppståt-, sedan Bandens fordran i capital, ränta och omkostna”der blifvit godtgjord, hålles pantens ägare ”tillhanda under någon viss tid, som i blifvande BancoReglemente bestämmes.”
Jag har svårt vid att utreda egenteliga orsaken till detta förslag.
Det innehåller väl en likhet med Assistance-inrättningen, men jag skulle tro, att det icke ari denna väg, som Bankens utlåning bör betraktas, utan att Bankens pant antingen bör relaxeras eller ock tillfalla Banken, på det den icke må besväras med någon särskild bokföring ensamt för enskildta.
Ytterligare förekommer 7° Den 27 Ju lii f. m. under Lit. d. tillstyrkan af, att tiden, inom hvilken panten efter förfallodagen niå utlösas, eller lånet omsättas, skulle inskränkas till 3 ifrån 6 månader, som det förut varit.
Jag anser detta inefatta alldeles för korrt tid.
Der säkerhet är presterad i guld eller silfver, hör natt och år lemnäs till så kallad respit-tid, för rättighet att återlösa panten; ty sådana omständigheter kunna inträffa, att det blir omöjligt, inom tre månader efter förfallodagen, återlösa panten.
Jag kan icke heller gilla Utskottets under Lit. e. afgifne förslag, att upphöja räntan å dessa pant,elån ifrån 3 till 5 procent.
Då Banken icke kan hafva större eller bättre säkerhet, än att genast återfå silfver, önskar jag, att den hittills varande 3 procents beräkningen måtte bibehållas.
Som jag skulle förmoda, att alla utländska myntsorter höra få emottagas efter deras skrot och korn, hvarefter de nedsmäldte i plantsar controlleras, önskar jag den utsträckning uti Utskottets under Lit. f. afgifne förslag, att Banken förklaras skyldig beläna alla utländska myntsorter, samt controlleradt silfver och guld.
Det under Lit. g. af Utskottet gjorda förslag, ”att utlåning på ”guld och silfver tills vidare må besörjas vid ”Banken i Stockholm allena, och ej tillika ”vid LåneContoiren i Götheborg och Malmö,” är rigtigt, så länge något kostnadsfritt transportmedel för guld och silfver derifrån till Den 27 Julii f. m. 7' Banken icke genom portofrihet blifvit Banken beredt; men jag föreslår till afhjelpande af denna svårighet, att Banken må lemnäs postfrihet, samt att Utskottet må uppgifva den tyngd, som med hvarje post får afsändas.
Det är besynnerligt, att beräkna postfrihet såsom medförande Stalsförlust, utan att ihågkomma den vinst i annan väg, som deraf erhålles.
Andra punkten af Utskottets Betänkande handlar om utlåning på LåneBankens egna skuldförbindelser.
Jag är af samma öfvertygelse , som Herr Hjerta yttrade, då frågan första gången förevar, att denna utlåningsmetliod bör helt och hållet upphöra.
Om, såsom jag hoppas, Banken icke behöfver upplåna penningar för att åter utlåna dem, förfaller allt behof af ifrågavarande benämning, hvarigenom äfven försvinner ali fråga om olika ränteberäkning för Bankens fordringar och skulder.
Uti 3:dje punkten angående lån på jern, har Utskottet föreslagit, att lånebeloppet, såsom hittils, må vara inskränkt till högst två tredjedelar af pantens försäljningsvärde efter Mäklareattest, och af BancoStyrelsen bestämmas en gång om året.
Deremot har Herr Rosenblad i sin reservation tillstyrkt, att del ar af jernets värde måtte belänas, under vilkor af kortare betalningstid.
Hvad angår belåningsbeloppets bestämmande till 75 Den 27 Juli i f, rn. f:delar af jernets värde, delar jag BancoUtskottets mening, emedan jag fruktar, att Banken eljest skulle kunna komma att för lora; men deremot kan jag icke med Utskottet vara af lika tanka, hvarken angåen.- de räntans upphöjande, eller om jernprisets bestämmande, endast en gång för hela året.
Det naturligaste är, att det bestämmes Vår och Höst, då jernskeppningen börjar och slutar.
Då Utskottet i detta Betänkande, under rubriken lån på lös pant och effecter, inskränkt sig till lån på guld och silfver, jern, koppar och Fahlu Bergslags kopparsedlar, hade likväl efter min åsigt
Utskottet bordt yttra sig öfver belåning af spannemål, vexlar, socker samt allmänt sådana exportabla elfecter, hvilka, satta under publik vård, äro assurerade för förskämning, och hvilka således böra vara i samma lånecathegorie, som metaller eller goda accepterade vexlar, enär de lika lätt som desse senare kunna med silfver återlösas.
Jag föreslår emedlertid, att för alla sådana lån nu oek i en framtid endast måtte beräknas högst tre procent, samt åtta månaders betalningstid, utan all slags rätt till omsättning.
Under åberopande af de anmärkningar jag framställt emot förhöjd ränta, har jag blott några ord att nu anföra.
Jag tror att de, som låna Den 27 Juli i f. m. 73 pä silfver, äro bättre belåtne med, att panten hemfaller till Banken efter försummad återlösningstid mot det de slippa att såsom hitintills erlägga mer än 3 procent, än att, som nu blifvit föreslagit, erlägga 5 procent, och få panten försåld å auction.
Denna låneutväg begagnas af fattiga, och ej af rika för att procenta, och det vore således obilligt, att för de förre höja räntan.
Angående räntans förhöjande å Bankens egne skuldförbindelser, har jag redan yttrat mig, och vill ej nu ingå i utlåtande om, huruvida de böra inlösas, men tror att om de skola bibehållas, rättvisan kräfver, att samma ränta derföre erlägges, som Banken sjelf tar för sina fordringar.
Äfvenledes reserverar jag mig emot den af Utskottet föreslagna förhöjning på räntan för lån å metaller och effecter.
Då Utskottet icke anfört någon rättsgrund härföre, åtnöjer jag mig med, att åberopa, hvad en reservant inom Utskottet deremot anfört.