Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu är dock icke fråga om att undersöka, hvilket som är tjenligast att hafva en eller flere uppbördsstämmor; men det otillbörliga i denna sak ligger deruti, alt då man i della fall icke kunnat lagstifta för samtlige skattdragande i riket, så har man likväl velat föreskrifva dem, som erlägga bevilln., alt på den föreslagna höststämman gälda de dem i detta afseende påförde utskylder, hvaremot man vill låta de ordinarie räntorne stå obetalde till reststämman påföljande år.
Detta innefattar nemi. en emot rättvisan stridande lagstiftning.
Annat vore om man stadgat att alla skattskyldige, utan undantag, skulle erlägga hälften, eller viss procent af sina utskylder, på höststämman och andra hälften om våren.
Della låter sig dock icke för det nämnde göra hvad de ordinarie räntorne angår, emedan tiden för uppsägnings verkställande icke är slut förr än vid Thomae dag.
Jag instämmer med dem, som yrkat på ogillande af denna punkt.
Det fordras visserligen att taga sin tillflykt till ”circulationsbruk” för att framalstra sådana förslag, som det att i förstärkt StatsUtsk. votera om den kreditivrätt, riksg:s-kont. har på banken.
Om denna kreditivrätt, är nu alls ingen fråga, fastän nämnde kreditivs anlitande lill högre eller mindre belopp kan komma att i viss mån bero af frågan om förändring i tiden för uppbördens verkställande.
Det är sannt, att en framflyttning af uppbördstiden icke inverkar på statsregleringen, så vida man härvid inskränker sig inom kalenderåret; men då en sådan förändring skulle, såsom nu är föreslaget, utsträckas på det sätt, att under loppet af ett enda år 2:ne års afgifter skola uppbäras så måste denna åtgärd naturligtvis i betydlig mån inverka pä beloppet af statsverkets inkomster under samma år.
Enligt Hr Printzenskölds satts skulle man kunna framkomma jemväl med det orimliga påståendet, att ett beviljadt anstånd, med skattebidragen, emot vederböndes skyldighet alt framgent på en gång eller i serskilda terminer erlägga flere förflutna års skatter, icke skulle inverka på statsregleringen, oaktadt, till följd deraf un - Den 25 S c p t e m b c r.
465 under hela regleringsperioden icke en enda skilling af de eljest ingående skatterne komme att inflyta.
Statsverket skulle ju äfven i detta fall äga en fordran för det utestående skattebeloppet och möjligen kunde äfven hela detta belopp under en följande statsreglering blifva för statsbehofven disponibelt.
Jag torde måhända icke behöfva erinra, att det var först under 1835 års riksdag som II.
St. beslöto alt blott en uppbördsstämma skulle hållas.
Nu är det återigen fråga om införandet af 2:ne särskilda terminer för uppbörden af hvarje års utskyldér; och dä dessa terminer skulle inträffa under olika år, sä mäste denna frågas afgörande ovilkorligen inverka pä beloppet af de utskyldér, som under det ena eller andra året skola uppbäras och i kronans kassor lefvereras.
Jag ber att i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande fä i minnet återföra det jag aldrig sagt, att frågan om riksg:s-kon(:s kreditiv pä banken hörde till det ämne, som nu är under öfverläggning.
Berörde fråga mäste bedömas efter de grunder, som gälla för bankens förvaltning.
Jag har således icke gjort mig skyldig till begagnande af den circulation, hvarom han talat.
Egentligen har jag begärt ordet för att fästa Hrr:nes uppmärksamhet pä det praktiska resultat, som skulle uppstå om denna punkt blefve antagen.
Ty då riksg:s-kont. efter nu gällande uppbördssätt har alt på våren 1849 uppbära den vanliga bevillningen för innevande år 1848 skulle den deremot, ifall Statsl’tsk:s förevar:de förslag antoges och tillämpades, komma alt under nästa år upptaga icke allenast nämnde 1848 års bevilln. med 1,800,000 r:dr, utan äfven om hösten det löpande årets bevilln. med samma summa och således för hela året 3,600,000 r:dr.
Derigenom uppstode det förhållande att i händelse riksg:s-kont. råkade i förlägenhet för penningar, kunde B.
St. i st. f. alt upptaga nya lån, anskaffa en tillgång för detta verk alt kunna göra face emot sina utgifter, genom att stadga det bevillningen för ett visst år, skulle under samma är utgöras, i st. f. under det kommande.
Derigenom förskaffade man riksg:s-kont. under berörde år en dubbelt så stor inkomst sorn förut, ehuru det gamla förhållandet sedermera äler inträdde.
Hopen på propos. förnyades.
Den bevisning Gr.
Lagerbjelke nu sednast framställt skulle vara riktig och ganska bra såvida nemi. bär rut diskuterades om sjelfva saken, eller huruvida 2:ne upphördsstämmor skola ärligen hållas.
Hr Gr:n har ju likväl nyss gjort den änmärku. emot mig att det vore lorm, men icke sak, som nu vore föréthäl för öfverläggning; och det oaktadt har han sjelf nu begått samma fel.
När i laglig ordning den frågan kommer till B. o. Ad:s pröfning, huruvida 2:ne uppbördsstämmor böra årligen hållas, skall jag icke underlåta att åberopa samma skäl för att genomdrifva en nyttig lagstiftning i det afseendet.
Men då nu är fråga om aft med förstärkt StatsUtsk:s tillhjelp genomdrifva en sådan lagstiftningsåtgärd, 9 H. 30 466
Den 25 September. ] är jag med den värde talaren af olika mening.
Ty frågan rörer ; alldeles icke beloppet af rikg:s-kout:s inkomster, på sätt Gr.
Lager bjelke sjelf erkänt förhållandet vara, utan blott tiden då de blifva tillgängliga.
Riksg:s-kont. bar dessutom icke någon rättighet alt få | in sina inkomster tidigare än som nu sker.
Det är på grund häraf, < som jag yrkar ogillande af förevande voter:s-propos.
Öfverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter H r G r. o. Landtm., efter försl till bifall å den i förevande punkt före- | slagna voter:s-propos.
N:o 20 framställd, men med starka nej och j åtskilliga ja besvarad propos., hemställde om R. o. Ad. ogillade samma votens-propos., samt dä härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han funnit ja hafva öfverröstat nej. 55:te putiktcn.
En följd af del beslut R. o.
Ad. i nyss fattade lärer väl blifva att denna punkt äfven förfaller.
| Uppå härefter framställd propos. blef den i fråga om 55:te punkten föreslagna voler:s-propos.
N:o 21 af R. o. Ad. ogillad.
56 lill och med 59 punkterne.
60:de punkten.
Denna anmälan synes mig vara j både öfverflödig och obehörig.
Det är ju klart att hvarje beslut, som R.
St. fatta och som innebär en förändring i gällande allmänna stadganden, måste hos K.
M. anmälas för att bringas till verk- j slällighet.
Detta kommer ofelbart att ske, äfven nu i öfverensstämmelse med rikets grundlagar, antingen ett så beskaffad! beslut, som det här föreslagna, är fattadt eller icke.
Hvad skulle väl Hr Gr. ' o.
Landlm:s propos. till bifall å denna punkt innefatta, annat, än detsamma som frågan: bifaller R. o. Ad. att grundlagen må efter- j lefvas ?
Derpå kan väl svaret icke blifva annat än ja.
En sådan propos. anser jag vara olämplig och hemställer fördenskull att förslaget derom måtte läggas lill handlingarne.
Den 60:de punkten innefattar en hem- j ställan till R. o. Ad. och PresteSt. ”det bemälde RiksStånd beha- j gade medgifva, att, i händelse ett eller flera af Utsk:s i ofvanbe- ! rörde utlåtanden framställda förslag skulle vid ärendenas slutliga af- ; görande varda af R.
St. bifallna, besluten härom må hos K. M. af R.
St. i underdånighet anmälas, med anhållan det K. 51. täcktes, efter pröfning deraf, i nåder vidtaga sådane förfoganden, hvilka af samma beslut kunna påkallas”.
Uti denna punkt kan jag icke finna någonting oriktigt eller grundlagsvidrigt.
Ty då raan måste antaga möjligheten af att en eller annan punkt af förevande betänk, varder af R.
St. antagen, så är det ju gifvet att bland dessa punk- i ter kan finnas dem som fordra K. M:s sanktion, äfvensom att sådane l åtgärder deraf kunna föranledas, hvarom det ankommer på K.
M. att ensamt besluta.
Då må väl R.
St. äga rätt att, utan att fatta t j 1 I Den 25 September. 467 något beslut i saken, blott hemställa till K.
M. om sådane åtgärders vidtagande.
Jag anhåller således om bifall till denna punkt.
På det anförande Gr.
Lagerbjelke nu afgifvit har R. o. Ad. kunnat förnimma att han icke var närvartde då Hr von Hartmansdorff gjorde sin anmärkn.; eljest hade han sannerligen icke yttrat sig så som han gjort.
Hvad nu sjelfva saken beträffar, så om det för någon är en tillfredsställelse alt förevande punkt bifalles, kan det visserligen ske, utan att, åtminstone efter min uppfattning, någon skada eller olägenhet deraf skulle uppkomma, likasom jag deruti icke finner någonting olagligt.
Det finnes likväl, såsom Hr von Hartmansdorff anmärkt, ett stadgande i grundlagen, som uttryckligen bjuder att alla R.
St:s beslut, som fordra K.
M:s sanktion skola hos Honom i underd. anmälas.
Här är visserligen tillagdt en anhållan att K.
M. ville vidtaga de åtgärder, som befinnas nödige för att bringa saken till slut.
Sådant faller dock också af sig sjelft, utan att det behöfver närmare specificeras.
Jag åter upprepar likväl att dä det möjligen för en och annan kan vara en tillfredsställelse att fä ett bifall härå, sä tror jag att man icke för en småsak bör sätta sig deremot, hvarföre jag äfven för min del tillstyrker
Ståndet att godkänna denna punkt.
Det är enligt min öfvertygelse så mycket angelägnare att man bifaller denna punkt, som det icke finnes något bestämdt grundlagsstadgande, sorn tillägger Konungen sanktionsrält i dessa frågor.
Tvekan kan således möjligen uppstå hos Expedtslltsk. huruvida K.
M:s sanktion å R.
St:s beslut bör begäras eller icke.
För min del har jag redan förut flere gånger förklarat att jag anser denna sanktion vara erforderlig men meningarne kunna möjligen derom vara delade och anser jag derföre att det vore oförsigtigt alt afslå denna punkt.
Jag anhåller att fä uppgifva hvad som i ett så beskaffadt fall hände vid förra riksdagen.
Saken rörde dä en bankofråga.
Nu är det såsom hvar man vet, samma förhållande med bankofrågor, som med statsregleringsfrågor att K.
M:s i allmänhet icke dervid äger någon sanktionsrätt.
Under loppet af sistberörde riksdag förekom likväl en fråga, som behandlades af BanköUtsk. ensamt, nemi. den om myntenheten.
Utsk. förgät att tillstyrka R.
St. att begära K.
M:s sanktion å deras beslut.
När beslutet kom till Exped:stJtsk. befunnos meningarne i detta afseende vara delade.
Några ledamöter voro af den tanken, alt då R.
St. sjelfva icke satt en sådan sanktion i fråga, så angick saken icke Utsk.
Andre åter ansågo att underd. skrifvelse med anhållan om K.
St:s beslut borde aflåtas.
Efter mycken tvekan beslöt Exped.- Ulsk. alt uppsätta en sådao skrifvelse, hvilken sedan äfven af RiksStänden godkändes.
Detta var visserligen rätt i sjelfva saken, ehuru icke till formen, emedan förslaget derom bort komma från det Utsk., som från början handlagt ärendet men icke från Exped.Utsk.
Lagerbjelkes omsorg 30* 408 Den 25 September. derom att Exped.lltsk. må blifva i tillfälle att utan tvekan fullgöra sina skyldigheter, har jag trott mig böra underrätta Hr Gr:n derom att, efter hvad allmänt kändt är, de punkter som blifvit bifallne af R.
St., ursprungligen utgjort föremål för en K. propos. och således redan på förhand äro af K.
M. handlagde och gillade.
Exped.Utsk. lärer väl således icke kunna stanna i någon sorts tvekan om hvad det i afseende på sältet för expedierandet af den ifrågakomna skrifvelsen har att iakttaga.
Oppa härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. ötsk:s i 60:de punkten gjorda hemställan.
II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 4 e. m, ln fidem protocolli, .Ubert Munck.
Tisdagen den 20 September 1848.
Plenum kl. II f. m.
Justerades ett prot.utdr. för d. 23 och 25 dennes.
Hrr Electorers lista vid val af en ledamot i StatsUtsk. efter N:o 189, Hr Rääf i Småland, Leonhard Fredrik; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 381, Frih. Hierta, fullm.
Hr von Troil, Samuel Gustaf. Öppnades jemväl
Hrr Electorers lista vid val af en ledamot att i StatsUtsk. inträda under ordinarie ledamoten N:o 1428, Hr Ridderborg, Jacob Fredrik Georg, beviljad 3:ne veckors ledighet räknad från den 25 dennes; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 494, Hr Croneborg, fullm.
Justerades pleni-prot. för d. 22 sistlidne Juli.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 21 och 22 dennes på bordet lagda mern.
N:o 34, med förslag till ett tillägg i 75 § Riksd.Ordn. ang:de huru förfaras må, då RiksStm stanna i olika beslut om hänskjutande af frågor till omröstning i förstärkt Utsk.
I förevande förslag finner jag ett försök gjordt af Const.Utsk., att tillegna sig en maktfullkomlighet som är helt och hållet främmande för Svenska statsskicket.
Annu Den 26 September.
489 har jag ej hört omtalas alt, i fall representationens afdelningar skulle stadna i olika beslut, det borde finnas en delegation af dessa afdelningar, som skulle fä större myndighet än den, sorn tillkommer hufvudmännen.
Man kan derjemte lätt tänka sig de vådliga följder, som af ett dylikt förslags antagande skulle uppslå.
Beklagligtvis har en ej sä aflägsen riksdagsmannaerfarenhet visat, huruledes ifrågavarcde Ulsk:s beslut rätteligen kunna dicteras mera af partisinne än af en lugn och sansad pröfning utaf sakernas förhållande, och huruledes det af dylika motiv tillåtit sig handlingar, hvilka otvifvelaktig! skulle vid lugnare sinnesstämning hafva uleblifvit.
Ilvad som har handt, kan inträffa ännu en gång; ty ingenting nytt sker under solen.
I framtiden kan således bildas ett Const.Utsk., som med ett par rösters pluralitet, eller med den pluralitet som uppstår genom en mer eller mindre lycklig försegling af voleringssedeln, skulle för representalionen till dess efterrättelse afkunna ett domsslut, som den ena hälften af densamma anser rakt stridande mot grundlagen.
Yi kunna jemväl tänka oss, att ett StatsUtsk, finnes, hvars majoritet likaså låter hänföra sig af partiåsigter; att della Utsk. således ej så noga betraktar saken och dess beskaffenhet, utan fastmera aktar på opinionen för dagen, och att det derigenom förledes att fatta beslut, sorn det vid lugnare besinning sjelft skulle ogilla.
När nu ett på detta sätt inom StatsUtsk. tillkommet beslut, underställes II.
Sits pröfning, och möjligen t vänne RiksStånd af hvarjehanda orsaker dela majoritetens (i StatsUtsk.) mening, roen de öfriga båda Stånden, såsom nu varit fallet, förkasta densamma; så skulle, om Const.Utsk. vöre organiseradt på samma sätt som StatsUtsk., just den händelse inträffa, som jag nyss anfört, nemi. att de tvenne RiksStånd,, som genom sitt motstånd sökte afvärja de vådor för samhället, som visade sig uti antagandet af hvad StatsUtsk. föreslagit, skulle af Const.Utsk. blifva dömde att genom sina delegerade i det förstärkta StatsUtsk. om dessa förslag inlåta sig i votering, och att till och med pä denna väg besluta hvad de anse vara uppenbarligen stridande mot grundlagen.
Jag älskar ej tilt se bildas andra domstolar än sådana, hvilkas ledamöter äro.. inför domaremakten ansvarige för sina gerningar.
Const.Utsk. kan icke ställas under en dylik kontroll.
Jag skulle derföre, om nödvändigheten oundvikligen påkallade,, att: till en, fredsdomstol hänskjuta tvister af nu ifrågaställa beskaffenhet, långt häll— dre vilja underkasta mig landets högsta lagliga domstol, hvilken utöfvar konungens domsrätt; emedan vi der hafva upplysta domare, sorn skulle kunna afgifva ett, pä grundligt studium af grundlagarne fattadt omdöme om saken.
Men att öfverlemna den åt ett Const:- Ulsk., bestående af RiksStms delegerade, hvilka, örn deni äfven må tillmätas både fäderneslandskärlek och bildning, likväl sakna den noggranna kunskap om grundlagarnes verkliga anda och mening, samt den erfarenhet i domarevärf, att de kunna anses äga skicklighet och tillräckliga insigter, för att äga förmåga att bedöma, hvilkendera af de åsigter som inom hvardera hälften af representationen gjort sig gällande, må vara den rikligaste, det (inner jag för min del icke blott vådligt för allmän rätt och allmän säkerhet, utan äfven föröd mjukande för RiksShn, de der skulle erkänna sig, såsom sådana 470
Den 26 September. hafva mindre skarpsinnighet oell omdömesförmåga, än som äges af några bland deras ledamöter, när dessa träda tillsammans och formera en moralisk person under namn af Const.Utsk, Jag anhåller således, det R. o. Ad. målte såsom sin gemen samma tanka förklara, alt det förslag hvarken är nödigt eller nyttigt som af Const.Utsk. blifvit framslälldt.
Hr Åkerman, Fredr.: 1 strid med den värde talaren anser jag, alt genom förövande förslag en lucka i vår grundlagsstifl är fylld.
Jag kan ej finna det annat än menligt, icke blott för ären deruas gång, utan äfven för den enhet som för det allmännas hästa hör finnas emellan Stånden, alt det icke finnes ett sätt som förhindrar 3 Stånd att förklara en sak förfallen, der tvetydighet kan uppstå, utan någon utväg att fä skiljaktighelerne slitna.
Man säger att ett Const.Utsk. kan vara ledi af partisinne, men sådant kan hända äfvenledes inom Stånden, och dylika undantag böra ej utöfva inflytande på hvad som anses vara det vanligå förhållandet, att partisinne icke existerar.
Här säges vidare att man öfverlemna!' R.
St:s rätt till några få, och alt afgörandet kan bero på en rösts pluralitet; men det är ju hvad som ganska ofta händer, dä man i enlighet med nuvände stadganden mäste öfverlemna afgörandet 1. ex. till ett förstärkt Ulsk., der en röst kan afgöra saken.
Det är således i det fället ingenting nytt.
Del vore önskligt, att någon annan utväg fun nes; men då sä icke är, måste man begagna den som finnes.
Vid domstolarne är det än värre, der afgöres saken, då doraarnes antal är lika på hvardera sidan, genom ordförandens röst, och således är afgörandet der än mera beroende än här, som alltid en sedel skall afläggas, så att det alltid blir en rösts pluralitet för den mening, som kommer att utgöra beslut.
Dessutom ber jag att fä fästa upp märksamheten derå, att i detta förslag är alldeles ej fråga om att öfverlemna någon afgörande-rätt i sjelfva saken till Const.Utsk., utan endast att, då 2
Stånd stadnat emot 2 om huruvida en sak skall afgöras eller icke, Const.Utsk. då skall afgöra, om ett sätt att slita frågan skall ega rum eller ej.
Jag får för min del vördsamt tillstyrka, alt R. o. Ad. ville för klara den föreslagna grundlagsförändringen hvilande lill behandling vid nästa riksdag, såsom innefattande ett stadgande, som jag tror vara af behofvet påkalladt.
Cederström, Jakob: Vore fråga ali nu diskutera betänk. till afgörande eller förkastande, sä skulle jag icke lemna min röst till förslaget; men som det ej är möjligt, att emot grundlagens tydliga bud nu fä förkasta detsamma, sä anser jag det vara högst öfverflödigt att yttra något derom.
Tids nog vid nästa riksdag!
Dä må R.
St. afgöra, huruvida de vilja göra Const.Utsk. till en sådan delegation, sorn de sjelfve velat blifva.
Nu anser jag det vara olagligt, att derom besluta, elier att göra en sådan framställning sorn
Hr Printzensköld gjort, eller att Ståndet skulle såsom sin gemensamma tanka förklara, alt förslaget är hvarken nödigt eller nyttigt och sålunda bör förfalla.
Det får ej förfalla, utan det måste enligt grundlagen hvila till nästa riksdag, då Const.Utsk. en gång har in - Den S6 September. 471 kommit lill Släuderne dermed.
Stånden kunna visserligen nu hvar för sig förklara vissa förslag såsom sina gemensamma tankar, men der måste dock något qvarstå
Detta anförande blef härvid afbrutet genom ankomsten af en deputation frän Högvörd.
PresteSt., anförd af biskopen i Strengnäs stift, commendeuren m. st. k. af K. N. O., Hr doktor Hans Olof Holmström, som uppläste elt uldr. af PresteStis prot. för denne dag, innehållande inbjudning till medStänden att förena sig i ett, prot.- utdraget bifogadl, af PresteSt., för att hos K.
M. anmälas, antaget förslag till hnfvudgrunder för skatteförenkling.
Sedan Hr Gr. o. Landtm., med försäkran att detta ärende skulle hos R. o. Ad. komma under öfvervägande, anmodat Hr Biskopen och Ilrr deputerade att till det Högv.
Ståndet framföra uttrycken af R. o. Adis vänskap och aktning, blef deputationen pä vanligt sätt utbeledsagad; hvarefter Frih.
Af sednare mom. utaf § 56 Riksd.Ordn. har Hr Printzensköld svårt att finna, att, om flere af RiksStm skulle hafva sådana gemensamma tankar som den hvilken den värde talaren föreslagit R. o.
Ad. att antaga, sådant vore med grundlagen öfverensstämmande; emedan det alltid mäste finnas skiljaktigheter, som skola sammanjemkas, och der ej finnas några sådana emellan afslag och bifall, sä att de kunna sammanjemkas.
Det låter sig ej göra, ty förslaget får ej försvinna, utan det skall hvila någonting till nästa riksdag; eller som orden lyda : ”och det dymedelst fullständigt beredda utlät, hvile sedan till R.
Stis afgörande, som ofvan sagdt är”.
Det är ju då klart alt något skall finnas, som är qvar efter den gjorda jemkningen; men att jemka tillsammans hvad som ej kan förenas, låter sig ej göra.
Tvisterna härom hafva så länge fortgått, alt jag hoppas man ändtligen mätte komma till slut dermed, och låta Const.Utsk.s förslag, de må vara huru grundlagsvidriga eller rättsvidriga som heldst, hvila till den påföljd som de kunna få vid nästföljande riksdag.
Aro de ej riktiga, så blifva de troligtvis icke heller af R.
St. dä godkända, men de blifva då i rättsenlig väg afslagne.
Nu vore det grundlagsvidrigt, att till diskussion upptaga en sådan fråga som denna; och jag anhåller derföre, att det nu afgifna betänk, må fä hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Den förste värde talare, som i detta ämne här yttrat sig, har sagt det för honom vara okändt att vid något tillfälle en delegation af R.
St. kunde hafva större makt än RiksStm sjelfve.
Den värde talaren lärer då icke hafva läst den 36 § 3 mom.
Riksd.Ordn. som innehåller: ”Skulle R.
St. finna flera Utsk. vara af nöden, må de af Ständerna obehindradt tillsättas.
Sådana Utsk. må dock ej befatta sig med andra ärenden, än dem, hvilka enligt Reg.F., på R.
St:s åtgärd ankomma.
I fråga om deras tillsättande gälle 3 Stånds pluralitet; men stadna 2 Stånd mot 2, öfverlemne R.
St. härutinnan sin afgöranderätt till Const.Utsk.” 472 Den 20 September.
Icke heller lärer den värde talaren hafva läst. 44 § 3 moni. som sauer: ”Vill Ulsk. återlemna något från ett eller flera RiksSlånd remitteradt mål, såsom till dess befattning ej hörande, åligge Utsk. att, sist inom ätta dagar, afgifva sitt utlät., med deruti anförda skäl, till samtliga RiksSttn, hvilka derefter böra skyndsamt yttra sig, under hvilket Utsk. de anse målet höra.
Aro de flesta RiksSttn härom ej ense, eller stadna tvä Ständ mot två, afgöre Coust.Utsk. hvarthän frågan bör förvisas”.
Likaledes torde det vara R. o.
Ad., om också ej för den värde ledamoten, bekant, att, dä en talman vägrar propos., hans eget Stånd ej kan tvinga honom till alt densamma framställa, men att väl Const.Utsk. han tvinga honom dertill; ja om alla fyra talmännen vägra samma propos. och alia fyra Stånden yrka densamma, så beror sådant utaf Const.Utsk.
Det torde således vara gifvet af hvad nu blifvit anfördt, att, när en högre auktoritet behöfves för att afgöra hvad som är grundlagsenlig! eller ej, så hafva grundlagens stiftare sökt en sådan i Const.Utsk.
Det är således gifvet alt, om något fall, der en sådan auktoritet behöfves, ej blifvit af lagstiftarne förutsett eller utsatt, denna auktoritet bör vara Const.Utsk.
Återstår således nu att finna, huruvida då 2 Ständ stadnat emot 2 i afseende på huruvida en fråga skall gä till förstärkt StatsUtsk. eller ej, någon dylik auktoritet behöfves.
Den värde talaren har förutsatt, att 2 Stånd yrkade en votering som ej behöfdes, och alt det möjligen kunde vara vådligt, att dä öfverlemna frågan lill Const.Utsk. hvilket kunde vara partiskt, dag vill försöka att följa den värde talaren i hans föreställningssätt att allting skall drifvas i parti.
Föreställom oss dä alt 2 Ständ drifna af parliåsigler neka att votera i förstärkt Utsk. vid alla statsregleringsfrägor.
Jag hemställer då till den värde ledamoten, hvarthän det skulle leda, dä ingen auktoritet finnes som kan tvinga dem till votering?
Detta endast såsom ett exempel, I allmänhet mäste det väl vara gifvet, att det är af högsta behof påkalladt alf fä afgjordt huru en fråga skall behandlas, om den skall gå till förstärkt StatsUtsk. 'eller ej.
Det är godt och väl att man säger, det frågan kan förfalla; men mången gång medför just frågans förfallande, hvad man derigenom velat undvika, eller hvad den värde talaren sjelf om jag ej missminner mig, kallade revolution.
Om detta är farligt, så måste det också vara en stor lucka i grundlagen, att en sådan auktoritet icke linnes.