Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror nemi. att alla medborgare i samhället lifvas af så pass mycken patriotism, att de icke äro ovilliga att fullgöra sina skyldigheter, och om än några enskildta söka undandraga sig detta, tillkommer det de af D e u 1 April f. m. 21 Staten eller lagstiftaren tillsatte myndigheter att korrigera ett sliki ofog, men ingalunda böra de beskyllningar, jas omnämnt, framkastas inom Ständen, hvilket gifver ani. till partisplittringar inom dem sjelfva.
Såsom en reservation emot Gr.
Björnstjernas yttrande och Hr Beckmans reservation anhåller jag alt få hänvisa R. o. Ad. till ett resultat, som kan dragas af de upgifter Hr Bildt, K., i sin reservation framställt, hvaraf sig visar, att 5,951 handlande i städer och köpingar för 1855 erlagt i bevillning 106,283 Rdr 20 sk. 11 rst.
Dividerar man nu delta belopp med antalet handlande, så utgör bevillningen för hvar och en af dem 18 Rdr, som efter proc. motsvarar en inkomst af 717 Rdr 10 sk. per medium.
Det är visserligen sant, att ett stort antal handlande i städer och köpingar hafva många gånger större inkomst, men det finnes Sfven många, som hafva mindre.
En jordbrukare, som i bevillning erlägger 18 Rdr, har faslighet till ett värde af 18,000 Rdr.
Om man jemnför den inkomst en jordbrukare af en sådan egendom har med den, som en handlande med 18
Rdr bevillning har, tror jag att den förre har all anledning att finna sig belåten, och deraf drager jag den slutsatsen, att någon orättvisa icke är begången, när jordbrukaren betalar 1 per mille och idkare af handel och rörelse i städerna proc. af sin inkomst.
Det kan icke vara utan sitt intresse att hafva anmärkt detta.
Då, såsom man bör, man i allmänhet ser landet ur dess högsta synpunkt, ur dess sant konstilutionela synpunkt, så är också nödvändigt att iakttaga den grannlagenhet, som bör äga rum emellan de båda statsmakterna.
Det måste då väcka förvåning att på detta rum höra personer uttala den åsigt, att, derföre att R.
St:r vid denna Riksdag önska att till K.
M. hänskjuta frågan om utarbetande af en ny Bevilln:sFörordning, FinansMinistern bordt vid denna Riksdags början afgifva förslag dertill, oviss om R.
St:r önskat det eller icke.
Detta anser jag obilligt, och jag frågar, om man skall kunna få hederlige män att bekläda sådana platser, när man förfar på detta sätt.
Bevillmsfrågor äro de ömtåligaste Régeringen har alt handlägga, emedan de angå Svenska folkets rätt att sig sjelfva beskatta.
Kunna de icke upgöra rättvisa grunder för en sådan beskattning, utan vilja öfverlemna åt Regeringen att dertill utarbeta förslag, då må också Regeringen taga hand derom, men att begära det FinansMinislern skall afgifva ett sådant förslag, innan ännu en dylik begäran hos K.
M. blifvit framställd, anser jag högst orätt.
Samme talare har i ett längre anförande jemnfört jordbruket med näringarne.
Jag påminner honom då om den lista han i sista plenum upläste, hvarvid han ville visa huru obilligt det är. att högt beskatta de arma handtverkarne, emedan deras inkomster äro så små, att man borde lemna 6törre delen af dem utan bevillning.
Jag kan ur minnet anföra endast några få af hans upgifter, och jag gör det derföre att jag af dem kommit till ett annat resultat än han, emedan dessa upgifter fullkomligt ådagalägga, hurusom man, i fråga om bevillning i städerna, söker på allt möjligt sätt att öfverljuga hvarandra, och att 22 Den X April f. m. i det afseendet
Stockholms handtverkare kunna täfla med hvilka som helst.
Den värde talaren upgaf t. ex. att 3:ne bildhuggare i Stockholm med 18 arbetare hade tillsammans en brutto-inkomst af 933 R:dr bko, d. v. s. 311 R:dr hvardera med 6 arbetare.
Om jag nu härifrån afdrager kostnaden för rudimaterier med Ij, upstår en netto-behållning af 200 R:dr, hvarpå hvardera af dessa bildhuggare skola underhålla sig och sina 6 arbetare.
Antingen 8r det osannt, hvad man säger, att lefnadskostnaden i Stockholm är så dyr, eller också måste dessa upgifter vara osanna.
En garfvare, som upgifvit sig till 100 R:dr bko inkomst, hade likväl gesäller på verkstaden och måste ligga i betydliga förlager med skinn o. s. v. För underhållet af en sådan rörelse och i näringidkarens hushåll bör i Stockholm fordras många gånger det belopp, han i inkomst upgifvit sig äga, men om jag än skulle som möjligt antaga, att denna upgifna inkomst vore sanningsenlig, och att näringsidkaren på den med hustru, barn och gesäller skulle kunna lefva, förutsätter sådant, att den nu beslutade kok-inrättningen måste vara i gång, men då så nu icke är, följer också deraf, att upgiften är osannfärdig.
Jag tror mig således hafva visat, att mantals-upgifterne från idkare af handel och rörelse i städerne äro så otillförlitlige, att de under intet vilkor kunna jemföras med jordbrukarnes, hvilka sednare hafva åtskilliga för många städer främmande servituter såsom skjuts, väghållning och många andra kommunala utgifter.
Jag önskar och anhåller således, att man för framtiden ville underlåta att göra dylika jemförelser, på det att försvararne af de olika intressena icke måtte komma i lufven på hvarandra.
Jag anhållerom ursägt, att jag förlän ger en redan utförlig discussion, men jag måste i prot. nedlägga min protest emot ett af Hr Hjerta mig påbördadt yttrande.
Jag har aldrig gjort någon jemförelse emellan jordbrukarne och idkare af handel och rörelse, men väl emellan dessa sednare och statens embets- samt tjenstemän, hvilken jemförelse utföll så, att då embetsmännen efter 1 proc:s bevillning erlägga årligen 85,000 R:dr, utgår den af handel och rörelse efter 2^ proc. med endast 106,283 R:dr 20 sk. 1 1 rst.
Häraf visar sig således, att handlande och näringsidkare icke hafva hälften så stor inkomst som våra uselt aflönade embets- och tjenstemän, alltid förutsatt att den upgifna inkomsten varit till siffran riktig; om så är förhållandet beklagar jag hvarje idkare af de borgerliga yrkena.
Erfarenheten tyckes likväl bevisa, att ställningen bland våra närings-idkare icke är så förtviflad som man af dessa upgifter måste tro den vara.
Jag beder att få uptaga ett yttrande af Hr Hjerta, som Hr Adelborg ondast till hälften besvarat.
Det var nemi. en förebråelse emot Regeringen syftande derpå, att Hr Gripenstedt sagt, att han ansåg Regeringen bättre än R.
St:r kunna upgöra förslag till grunder för bevillningens fördelning.
Det torde icke vara Hr Hjerta obekant, att ömtåligheten i denna fråga just vållat, att något förslag af Regeringen icke kunnat afgifvas, då Den 1 April f. m. 23 R.
St:r icke begärt sådant; och under sådana förhållanden synes det mig högst förvånande, att man vill utkasta en sådan förebråelse.
Hvad angår talarens anmärknir i öfrigt, vill jag derom ingenting orda, ty jag har denna gång icke fästat mig vid dem, emedan jag ansåg dem icke vara på sin plats, och då de förra gången framställdes, ansåg jag det icke löna mödan att fästa upmärksamhet dervid.
Ugglas mig lemnade tillrättavisning anser jag mig så mycket mindre förtjena, spm jag endast yttrade mig anse det öfverensstämmande med Bevilln:sUtsk:s både åliggande och befogenhet att afgifva förslag till nya grunder för bevillningens fördelning.
Jag har således icke yttrat, att Regeringen skulle hafva förelagt 11.
St:r något förslag i det afseendet, ulan endast dragit en slutsats af en värd talares påstående, att R.
St:r icke äro lyckliga i initiativa åtgärder och att det vore lämpligare att Regeringen afgifver förslag, men alldeles icke såsom någon förebråelse.
Björnstjernas förra yttrande har jag missförstått och beder om ursägt derför, ty jag trodde, att Gr:n gjorde en jemförelse emellan städerne och landet.
Hr Adelborg vill jag besvara dermed, att den tablå jag häromdagen upläste var hämtad från Handels- och Ekon.Coib.m här i stade» , och att den angick endast en mängd fattige fabrikanter, hvilka icke äro annat än sjelfförsörjare i Stockholm, och hvad angår den garfvare, hvarom samme talare ordat oeh hvilken icke htide mera än 100 R:dr i inkomst, så får jag nämna, att bland de s. k. fabrikanterna finnas många, hvilka kanske icke ens hafva detta inkomstbelopp, ifall deras rörelse icke gifver någon behållning utan få lifnära sig genom några andra sysselsättnirfgar bredvid, men ändock icke vilja ställa sig på fattiglistan; och likväl måste desse nu beskattas efter minimi-afgiften.
Den värde talaren hade alltså kunnat bespara sig mödan att framkomma med sina anmärkn:r i detta afseende.
Ugglas ansett mina erinringar icke förtjena upmärksambet, är ett kors, som jag måste bära med tålamod:
Jag är mycket ledsen att jag misstagit mig om Hr Hjertås upgifter, men det kommer sig deraf, att jag icke kunde tro att en sjelfförsörjare kan hafva 6 arbetare.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framställde Hr Gr. o.
Landtm, att i afseende på denna punkt, hvartill icke någon talare yrkat bifall, hade blifvit föreslaget af Frih.
Sprengtporten: att R.
St:r måtte hos K. M. i underd:het anhålla, det täcktes K.
M. på sätt lämpligast synes, låta utarbeta förslag till grunder för en ny Bevilln:sFörordn., i ändamål att föreläggas Rikets nästsammanträdande Ständer, och hvarvid hufvudsakligen bör iakttagas: att bevillning må komma att utgöras af hvarje skattskyldig i mån af dess inkomst och med antagande af en lika procent-beräkning för alla.
Sköldebrand åter hade föreslagit: att R.
St:r hos K. M. i underd:het anhålla, det K.
M. måtte täckas låta up - 24 Den 1 April f. m. rätta samt förelägga nästsammantrödande R.
St:r förslag till grunder för bevitlningens fördelning samt sättet för dessas tillämpning, efter hvilka på ett lämpligare och rättvisare sätt, än efter gällande Bevilln.-sFörordn., den af R.
St:r fastställda bevillningssumman må kunna fördelas till utgörande.
Hr Printzensköld hade i Utsk:s förslag endast föreslagit en mindre väsendtlig förändring, så alt det skulle komma att lyda: att R.
M. i underd:bet anhålla, det K.
M. måtte täckas, på sätt K.
M. kan finna lämpligt, låta verkställa en fullständig undersökning och utredning om såväl den fasta egendomens verkliga värde, som om städernes och landets ömsesidiga skattebidrag, förmåner och onera samt sedan i Nåder låta förelägga R.
St:c blifva i tillfälle att bestämma den bevillning, som skäligen kan anses böra för framtiden utgå.
Hr Palmcrantz bade särskildt föreslagit, att i sammanhang med den skrifvelse till K. M., som möjligen kunde komma att beslutas, äfven skulle framställas att ett förslag till grundskatternas borttagande måtte 11.
St:r föreläggas.
Hvad grundskatternas •borttagande anginge, så vore det en fråga som tillhörde StatsUtsk:s behandling samt icke nu var väckt, och som, äfven om den kunde till StatsUtsk. remitteras, icke varit föremål för något Utlåt, af nämnde Utsk., och följaktligen kunde Hr Gr. o.
Landtm, icke framställa propos. till bifall å det af af Hr Palmcrantz gjorda förslag.
Den härefter först till bifall å Utsk:s i denna punkt, gjorda förslag framställda propositionen besvarades med
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, då det förslag som stod Utsk:s närmast var Hr Printzenskölds, nu finge hemställa om R. o.
Ad. behagade bifalla Hr Printzenskölds förslag; och utföllo svaren härvid med starka
Nej, jemte ett eller annat Ja.
Vidare framställdes propos. till bifall å Frih.
Sprengtportens förslag, och ropades härvid starka
Nej, jemte åtskilliga Ja; men då slutligen propos. till bifall å Frih.
Sköldebrands förslag framställdes, ropades starka
27:de punkten, ang:de §§ 72 och 73.
Utsk:s i denna punkt afgifne yttranden blefvo hvart för sig bifallne. 28:de punkten, Hr Printzensköld:
Utsk:s skäl för afslag å Hr Stolpes motion synas mig alldeles icke tillfredsställande.
Om man reflecterar öfver det omröstningssätt, som i allmänhet äger rum, finner man, att det af motionären framställda i verkligheten iakttages, så snart personer öro i fråga.
St:r'begagnss slutna sedlar vid alla valförrättningar.
Man vet, att så äfven tillgår inom Utsk:n och inom R.
St:rs Öfverstyi elser i Banken och Riksg:sKont. är sluten omröstning föreskrifven, då frågan angår personer, men deremot förbjuden, då frågan angår sakförhållanden.
Hos Sta - Den 1 April f. in. 25 tens embetsverk, är det väl icke stadgadt, att slulen omröstning vid något tillfälle skall ske; men vid tjensters tillsättande är den likväl äfven der införd på det sätt, att embetsverkets dörrar stängas och de underordnade tjenstemännen förbjudas att inträda under öfverläggningen och medan beslut fattas.
Nu må man väl svårligen kunna förneka angelägenheten deraf, att i frågor om personers beskattning, samma grundsats bör iakttagas.
Grannlagenhet för att icke säga menniskofruktan föranleder mången att icke säga sin mening, då frågan rörer A, B, G och D, hvaremot detta hvarken är eller någonsin kan blifva händelsen, då meningen får genom en sluten sedel tillkännagifvas. ilan vill nog, såsom ordspråket lyder: watt yxan skall gå, men man vill ej sjelf hålla i skaftet.» Undseendet försvinner när behofvet att öppet säga hvad man tänker icke är för handen; då har erfarenheten lärt att man mer än eljest undviker alla konsideralioner.
Detta är företrädesvis nödvändigt i fråga om en persons beskattning; och på dessa grunder anhåller jag om återremiss på det att Utsk. måtte taga i närmare öfvervägande Herr Stolpes motion.
Jag kan icke instämma i den siste värde talarens här yttrade åsigter.
Ilan har nemi. till stöd för Hr Stolpes motion förordat, att man skulle i TaxeringsKomitéerna införa samma slutna omröstnings-sätt, som inom RiksSUn är antaget.
Häremot måste jag erinra, att ledamotspersonalen inom BiksSlm är så talrik, att den slutna voteringen inom dem kan göra det möjligt för den; som till sina tänkesätt vill vara okänd, att så förblifva; men detta är alldeles icke händelsen inom Taxer ingsKomitéerne, hvilka bestå af ett vida färre antal ledamöter, och då blir i de flesta fall sedeln, om än hoprullad, likväl till sitt innehåll lätteligen genomskådad.
Alltså synes mig en ändring i delta hänseende endast blifva af tvifvelaktig nytta.
Hr Printzensköld har trott, att det skulle lända till rättvisans befrämjande, om vi bereda lätthet för personer alt, äfven under inflytande af menniskofruktan, kunna verka det rätta.
Det förundrar mig att höra detta från Hr Printzensköld, som sjelf ingalunda plägar sätta sitt ljus under ena skäppo, utan tvertom alltid' håde vill, att yxan skall gå och aldrig fruktar att hålla i dess skaft.
Men då han sjelf ådagalägger en sådan manlighet i tänkesätt, så vet jag icke, hvarföre han ej kan tilltro öfrige medborgare i samhället enahanda mod och beslutsamhet.
I sådant fall synes det vara vida bättre, att han ej blott med efterdöme, meri äfven genom lagstadganderno upfostrar dem dertill, än att t. ex. genom den föreslagna åtgärden bidraga att fritaga dem från den öpna bestämdhet i tänke- och handlingssätt, som han för egen del älskar utöfva, och för hvilka jag egnar honom gärden af min upriktiga aktning, en hyllning, hvaraf han under hela sin offentliga bana gjort sig förtjent.
— 1 det jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag, sker det jemväl på den grund, att jag icke älskar vidtagande af sådane mått och steg som i alla fall synas mig sannolikt ej af natur att dymedelst ernå det mål af säkrare rättsskipning, som man söker vinna.
Detta mål 2fi Den 1 April f. m. vinner man genom tänkesättens rigtning till pligtkänslans efterföljande, vare sig med eller mot andras omdömen, loford eller klander.
Lika med Hr Printzensköld anser jag, att Hr Stolpes motion bort lagas i närmare betraktande.
Det är sannt, att de, som äro valda representanter, skola öppet uttala sin öfvertygelse, men man mäste å andra sidan ihågkomma, att en representant i TaxeringsKomiléen väljes af klasser inom kommunen och att derföre konsiderationer komma i fråga vid den öpna votering inom dessa Komitéer, och sannolikt ligger häri orsaken att taxeringen blir oriktig.
Antages således en sluten votering, blir deraf följden, att meningarne böra blifva närmare öfverens, och i alla fall må den, som finner sig vara för högt beskattad, söka ändring hos PröfningsKomitéen.
Jag tror derföre, att fördelen af Hr Stolpes förslag är långt större än vådan deraf.
Jag hade icke trott, att Frih.
Ceder ström skulle motsätta sig den återremiss jag yrkat.
Visserligen synes Frih:n vilja hålla i yxans skaft, när hon skall gå, men besynnerligt nog hindras de flesta derifrån af den s. k. grannlagenhetskänslan, och det är just min erfarenhet härutinnan, som hos mig verkat den öfvertygelsen, att man handlar klokast och rättast, om den, som icke vågar öppet utsäga sin mening, försättes i tillfälle att göra det på annat lagligt sätt.
Jag vill icke göra mig till upfostrare af menniskor.
Dertill är jag ingalunda passande, utan öfverlemnar åt Frih:n att dermed sysselsätta sig, ifall han skulle finna sådant för sig vara angenämt.
Menniskorna, huru de ock må hafva blifvit upfostrade, äro nu emellertid i allmänhet så beskaffade, att de icke gerna vilja, som man säger, gora hvarandra missnöjde, så vidt möjligt är, och Frih:n torde väl också kunna erinra sig fall, då Frih:n varit af denna mening.
Således, när man dels icke vill desobligera men ändock utöfva rättvisa, gör man utan tvifvel bäst att försätta den dömmande i tillfälle att fullgöra sina skyldigheter, utan att den, som blifver dömd, vet af hvilken han dömmes.
Dessutom finnes en ganska säker garanti mot de missbruk, som Frih:n befarat af ett bifall till motionen, nemi. den beskattades rättighet att klaga öfver den honom ågångne taxering.
När saken kommer till domstol, behöfves icke sluten omröstning, emedan der sitta ansvariga tjenstemän, hvilka, i följd af sin ed, äro pligtige att uttala sin öfvertygelse, och de stå till sina medborgare i det förhållande, att något undseende alldeles icke kan ifrågakomma.
Jag tror att en sluten omröstning skall blifva ett ganska väsendtligt medel att göra beskattningen så rättvis som rättskänslan hos de skattskyldige räcker till.
Till de skäl Utsk. anfört, anhåller jag få lägga, att någon särdeles stor tillförlitlighet icke är af förslaget att vinna, synnerligast då ledamöterna i TaxeringsKomitéerna, utom Den 1 April f. m. 27 i Stockholm, äro så fåtaliga.
Ett annat skäl, som föranledde Utslcs afstyrkande, var den stora tidsutdrägt, som skulle förorsakas om voterings-propos:n skall justeras m. m., i hvilket fall Komitcernas arbete kommer att fördröjas två eller tre gånger längre än eljest, utan att lemna någon säkerhet för vinnande af ett bättre resultat.
Sedan R. o. Ad. i föregide punkt godkänt Utsk:s förslag, tror jag det icke vara skäl att vidtaga någon annan åtgärd, än att helt enkelt bifalla Utsk:s förslag.
Den härefter till bifall å förevande punkt framställda propos:n besvarades med starka
Hr Gr. och Landtm, tillkännagaf alt anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. 29:de punkten, ang:de §§ 87, 88 och 116.
Härvid förekom l:o) Utsk:s hemställan alt Hr Flachs förslag om förändrad organisation af städernes TaxeringsKomilcer mätte lemnäs ulan afseende.
Den öfvertygelse, jag redan vid sisth Riksdag uttalat ang:de nödvändigheten af en reform i afseende på städernas taxering, bar icke blifvit rubbad, af det sätt hvarpå den af R.
St:r vid sista Riksdagen utfärdade Bevilln:sEörordn. blifvit tillämpad.
Tvertom har min öfvertygelse blifvit stadgad i detta hänseende och föranledt mig att vid denna Riksdag förnya samma motion med den utsträckning, att tillämpning deraf jemväl måtte ske vid organisationen af Stockholms stads PröfningsKomité.
Då denna motion kom till Bevilln:sUtsk. och der behandlades på den Afdelning, hvaraf jag är ledamot, yttrade Afdelningen i sitt förslag, bland annat följande: »Enär städernes Borgerskap, i förhållande till öfrige der bosatte personer, i allmänhet utgör ett så stort antal, att det ej synes billigt, att åt detsamma inrymma ett så öfvervägande inflytande på taxeringarne, som varit en följd af den nu stadgade proportionen emellan ledamöternes antal i TaxeringsKomitéen och PröfningsKomitéen i Stockholm deltagande medborgareklasser, har Utsk., som likväl icke trott sig böra understödja Hr Elachs förslag om bestämmande af ett lika antal af hvarje stånd, ansett det öfverkiagade missförhållandet på det sätt afhjelpas, att antalet af Borgerskapets ledamöter i dessa Komitéer bestämmes till dubbelt emot antalet af hvarje af de öfrige Ståndens.»
Det är visserligen sannt, att detta Afdelningens förslag icke bvilade på den grund, som jag anser vara den rätta, nemi. fullkomlig likhet i antalet ledamöter af RiksStånden; men då jag hyser den öfvertygelsen, att äfven genom detta förslag, de väsendtliga missförbållanderna kunde undanrödjas, motsatte jag mig icke detsamma; men i Utsk:s plenum rönte detta förslag sådant motstånd, att följden blef det Utsk:s yttrande, som nu är föremål för R. o. Ad:s pröfning.
Jag känner icke det öde, som min åsigt, uttalad i min vid Den 1 A p r i 1 f. m. detta Betänk. fogade reservation innehåller, i de öfriga RiksStm har att vänta, men anhåller, att 11. o. Ad. måtte, nu liksom vid förra Riksdagen, behjerta min framställning på det sätt, att R. o. Ad. återremitterar denna punkt af Betänk., för att få saken i öfverensstämmelse, om icke med mitt, hvilket jag helst skulle önska, åtminstone med Afdelningens förslag.
Onekligt är, alt TaxeringsKomitéerna i städerna äro illa sammansatta.
Skrå-intresset är för starkt.
Det kan icke bestridas.
Men å andra sidan måste mcdgifvas, att TaxeringsKomitéerna på landet äro ännu långt sämre.
Jag hemställer då, om man skäligen kan påyrka en förändring i städerna, då vi icke kunna åstadkomma något motsvarande på landet.
Jag medgifver, att jag inom Utsk. delade Ilr Flachs tanke, men sedan Frih.
Sköidebrands förslag nu blifvit godkändt, hemställer jag om man icke bör afvakta dess följder innan man börjar att alltför myckel upiappa den gamla oefterrättligheten.
Jag anhåller om bifall till Utskis förslag i denna punkt, Ilr Flach:
Det kan visserligen vara ett skäl, såsom Gr.
Björnstjerna anfört, att oefterrättligheten ännu icke hunnit sin kulminationspunkt, och förr än så skett, lönar det icke mödan att göra några lappverk; det är äfven en sanning att It. o. Ad. beslutat en skrifvelse till K. M, men deraf följer ingalunda, att detta R. o.
Ad:s beslut kommer att blifva ett R.
St:s; icke heller att något förslag till nästa Riksdag i ani. af en sådan skrifvelse komme alt aflåtas.
Om nu emellertid en sådan förändring, som den jag föreslagit, kan vid denna Riksdag verkställas, är det min öfvertygelse, att derigenom skulle vinnas ett korrektiv emot all orimlig och obillig taxering; ty det är gifvet, att så länge en klass af medborgare i Komitéerne nära nog lika stark som aliade öfriga, skola dessa vid alla de tillfällen, då de olika intressena komma i strid med hvarandra, blifva undertryckte.
Björnstjernas jemförelse emellan TaxeringsKomitéerna vill jag endast göra den reflexion, att om man än i ett fall icke kan åstadkomma det rätta, skall man likväl försöka att göra det i ett annat.
Jag vill fördenskull hoppas, att R. o. Ad:s beslut måtte blifva ett uttryck af R. o.
Adis åsigt om det rätta och billiga, och derföre anhåller jag om återremiss.
Efter först till bifall och sedermera till återremiss å Utsk:s förevaride hemställan framställde proposir, som besvarades med blandade
Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall derå besvarad med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Ilr Gr. o.
Utskis öfrige i denna punkt afgifne yttranden, hvilka hvarför sig förekommo, blefvo af R. o. Ad. bifallne. 30:de punkten, ang:de § 90; hvarjemte förekom Dtskis förslag till redaction af denna §.
Utskis förslag bifölls.
Den 1 April f. m.
Sii 3l:sta punkten, ang-.dc § 109.
Denna punkt bifölls. 32:dra punkten, ung:dc § 114; hvarjemte förekom Utslcs förslag till reilaction af denna §; och 33:dje punkten, anr/:de § 118; hvarjemte förekom Dtsk:s förslag till redaction af denna §.
Utsk:s förslag b i fö 11 os. 34:de punkten, ang:de §119; hvarjemte förekom Utslcs förslag lill redaction af denna g. Frih.
Jag godkänner alldeles icke Utslcs åsigt, att den nu föreskrifna eden skall utbytas mot en förmaning af ordfönn i TaxeringsKomitéerna till dessas ledamöter, att iakttaga hvad deras frid tillhörer.