Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Demina omständighet alt Utsk. behjertal denna svårighet, samt insett de olägenheter, som motionären i sin motion omorda!, har föranledi Utsk. alt taga saken under pröfning.
Utsk. ansåg sig dervid icke kunna instämma i Gr.
Mörners förslag, atl ät K.
Bef:h:de öfverlämna att verkställa kommunikalions-ätgärden, ty det vore atl befria parten från ett åliggande, som honom tillkommer, och öfverflytta det på embetsmyndighelerne.
Del är sannt, på sätt motionären yttrat, all vid besvärs fullföljd hos K. M., den sed är vedertagen att K.
M. later embetsmyndighelerne infordra förklaringar, men inom Hofrätten är det i allmänhet icke fallet, och jag ser således icke något skäl hvarföre de rättssökande på Gottland skulle vederfaras en så beskaffad färmån, som att fritagas från besvär, som andra parter måste vidkännas.
Lagstiftningens upgift är att afvärja, afhjelpa alla omständigheter, som göra det omöjligt för de rättssökande atl iakttaga lagens föreskrifter, icke att befria dem från fullgörande af dessa föreskrifter och öfverflytta dem på embelsmyndigheterna.
Olägenheterna af del utaf Utsk. framställda förslag, hvilka Gr.
Mörner vidrört, äro icke öfvervägande.
Mörner har sagt, att det skulle behöfvas ett ombud här och ett i Wisby.
Del är icke någon svårighet för öns innevånare, ty de kunna anhålla hos tjenstemännen i Landskansliet, alt de må anmoda en person alt uttaga handlingarna och tillställa dem dessa.
Ett sådant omhudsmannaskap är icke svårt att erhålla, och någon annan olägenhet kunna parterna och de rättssökande icke hafva af förslaget.
Pro t o coll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829.
FemtiondeJörsta Häftet.
Tryckta hos Johan Hörbergj »833. / "• -I - : • i Onsdagen d. 2 5 November 1829.
Plenum klockan g Förmiddagen.
Föredrogs å nyo Stats-samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens den 5 dennes under N:o p4 afgifne, och den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af yrkad jemkning i den Provincen Skåne ålagde ordinarie Rotering.
Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel, och Herr ThamWollrath, anhöllo, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då flere Ledamöter förenat sig i den anhållan, alt Utlåtandet måtte ytterligare hvila, kunde sådant, enligt \g §.
Riksdagsordningen, icke förvägras.
För,etogs till pröfning BancoUtskoltets den 22 sistlidne October under N:o 82 afgifne, och den 2 derpåföljde November e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning 5i H. j* 4 Don 2?
No ve mijer F. m. af gjorde anmärkningar viel Utskottets under N:s 48, 49» 5o, 51, 5a och 53, förut meddeldte, Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens Lånerörelse, efter dess särskildta utgreningar, för tiderymden intill nästa Riksdag, blifvit af Utskottet föreslagne. 1:0 Utlåningar på Guld- och Silfver pant. a) Att det minsta lånbelopp_, som af Banken från någon viss dag utgifves på guld- och silfverpant, må bestämmas till En Riksdaler Banko.
Herr von Hartmansdorff’ August:
Jag tillstyrker Ridderskapet och Adeln, att antaga BankoUtskottets första Betänkande, sona utsatte ett minimum af 4 R:drs belåningsVärde, och afslå det sednare, sorn utsätter 1 R:dr.
För belåningen på Guld-och Silfver-panter äro 4 R:dr redan så ringa, att Banken dervid torde få mera besvär, än förtjenst.
Att nedsätta belåningsvärdet ända lill 1 R:dr, finnér jag följagteligen vara aldeles öfverdrifvet.
Jag skulle instämma med den siste värde Talaren, i fall Assistance-Inrätlningen kom att fortfara; men sedan man nu mera beslutat, att denna inrättning skall afskaffas, och man sålunda betagit de fattigare klasserne all utväg, att bos andra än procentare erhålla undsättning i behofvets stund, Den aa November f. rn. o
Ian jag ej annat än tillstyrka bifall 3 det i BankoUtskoltets sednare Utlåtande föreslagne minimum för belåningsrätlen på Guld och Silfver, särdeles som hittills intet minimum varit bestämdt, och jng derföre finner det så mycket olämpligare, att nu stadga det allt för högt.
Får Banken besvär af de små lånen, bär det vara ett kärt besvär, då det leder till lättnad för de fattigare folkklasserne.
Jag skulle instämma med Herr Cederschjöld, i läll Banken vore en anstalt till förmån för Stockholms Stad, såsom Assistance-Inrältningen varit; men då Banken är en inrättning för hela Riket, synas de skäl, Herr Cederschjöld anfört, sakna vigt.
En Assistance, eiler något, som kan ersätta densamma, tillhör Styrelsen för Stockholms Stad, men icke Ständerna, att ombesörja.
Grefve von Schwerin, Fredrik
Bogislaus:
Den siste talaren, Herr Ribbing, har ganska riktigt upplyst, att en belåning i Banken på allt för små panter endast skulle komma Stockholms Stad och de närmast kringboende till godo, hvilket icke ingår i ändamålet för Rikets Ständers Bank, sorn omfattar liela Riket.
Jag får för öfrigt fästa uppmärksamheten derpå, att man icke gör folket någon tjenst med belåning af panter till allt för små valdner; de hafva 6 Den 7,5 November f. nj. större fördel, att sälja dem.
Det är tillfället och möjligheten, att få belåna dessa små pjeser, som gör, alt folket vill behålla dem, och derföre heldre pantsätter än säljer dem; med ett ord man favoriserar tycken och fördomar, som icke böra favoriseras.
Jag tillstyrker derföre bifall till BankoUtskottets första Betänkande i den. na del, Herr von Troil, Emil:
För min del kan jag icke godkänna hvarken det förra eller det sednare af BancoUtskoltets Utlåtanden.
Jag yrkar, att minimum för belåningen på Guld och Silfver må fastställas till en summa af 5o R:dr; ty i annat fall blir Banken endast en fattigförsörjningsanstalt, Om en sådan fattigförsörjning kunde utsträckas öfver hela Riket, skulle jag icke bestrida den; men då den endast skulle komma Stockholm till godo, kan jag aldrig medgifva att den skall ligga Banken, d. v. s. hela landet lill last, särdeles som Sparbank här finnes, hvilken lämpligare kunde åtaga sig denna utlåning.
Deremot tror jag det vore nyttigt, om allmänheten ägde rättighet att äfven i LåneContoiren och LandtRänterierne deponera Guld och Silfver till minst 5o R:drs värde, för belåning i Banken, Detta skulle uppmuntra allmänheten, att föröka sitt husgeråd af silfver, i stället för andra luxartiklar.
Det vore ett praemium för det slags lyx, som Den a5 November f. m. 7 af alla är det nyttigaste, emedan del lemnar en tillflykt i beliofvets stund.
Jag anhåller derföre om proposition å clt minimum af 5o Il:dr för den nu ifrågavarande belåningen.
Jag ar alldeles af samma tanka, som Herr von Troil.
Enda skälet, hvarföre jag icke framställt den, var, alt sedan Utskottet i sednare Utlåtandet ytterligare afvikit från hvad enligt min öfvertygelse är rätt, och nedsatt minimum ända till 1 R:dr, hade jag uppgifvit allt hopp att få rätt.
Men nu förenar jag mig gerna om ilen proposition Herr von Troil begärt, nemligen alt minimum må blifva 5o R:dr. Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard:
Med samma skäl, som Banken skulle anses för en fattigförsörjnings-anslalt, i händelse belåningen medgifves till ett minimum af 1 eller 4 R.’dr, med samma skäl skulle man kunna säga, att Ranken blef en anstalt endast lill fördel för de mera bemedlade kIasser ive , i händelse ej mindre summa än 5o R:dr fick lånas mot pant af Guld och Silfver.
För min del anser jag minimi-summan icke böra höjas utöfver hvad Utskottets första Betänkande innehåller; och jag kan ej underlåta, att uttrycka min förundran öfver den ineonseij.uence och brist på sammanhang, att man på samma gång 8 Den 25 November f. m. sorn assistancen afskaffas, söker försvåra lån mot Guld- och Silfver-pant i Banken, då de förut icke varit inskränkte till något visst minimum.
För att förekomma votering genom en lämplig medelväg, förenar jag mig med de Herrar, som yrkat Bifall till Utskottets förslag i dess första Betänkande.
Herr von Troil: Herr Munck af Rosenschöld har, i anledning af mitt yttrande, sagt, att om Banken vid ett minimum af i eller 4 R:dr blef en försörjningsanstalt för de fattige, skulle den vid ett minimum af 5o R:dr blifva det för de mera bemedlade.
Jag får derföre upplysa, att jag med fattigförsörjnings-anstalt förstår en sådan inrättning, som lemnar biträde med egen förlust.
Detta är, i anseende till förvaltningskostnader, Bankens händelse med de små lånen på en och fyra R:dr, då de på 5o deremot medföra vinst.
Hvad åter beträffar afskaffandet af de små lånen i Banken på samma gång Assistauce-inrättningen afskaffas; så kan jag ej finna någon oformlighet deri, att Staten på samma gång den afsäger sig ett besvär, som icke tillhör den, äfven afsäger sig ett annat af samma beskaffenhet; ty det måste tillhöra Stockholms Stad, att sjelf sörja för sine fattige.
Friherre Cederström, Jacob: Bankoverket tillhör lika mycket alla samhällets
Den a5 November f. m. 9 medlemmar, och bör vara tillgängligt för alla i mån af hvars och ens förmåga alt begagna sig deraf.
Bestämmandet af ett större eller mindre belopp för rättigheten att der insätta Guld och Silfver bör derföre aldrig komma i fråga; ty i annat fall skulle man med samma skäl förbjuda växling i Banken under en viss summa.
Nog af att man i det Guld eller Silfver, sorn insattes i pant, lemnar myntbar valuta för de sedlar, som erhållas.
Att rubricera en sådan anstalt under namn af fattigförsörjning, bestrider jag på det högsta.
Då Utskottets första Betänkande förevar, ansåg jag orikligt, att fastställa minimum till 4 R:dr, och jag måste finna det ännu mer oriktigt att höja detta minimum ända lill 5o R:dr; ty grundsatsen, som bör följas, är den, att hvar och en, som inlemnar myntbar valuta i Banken, må äga rättighet att för densamma erhålla sedlar, du beqvämligheten sådant fordrar, utan åtskillnad mellan den fattige och den rike.
Jag tillstyrker derföre, att belåningsrätten mot guld och silfver må såsom hittills förblifva aldeles obegränsad.
I fall fråga här vore om insättning af guld och silfver emot sedlar, skulle jag instämma med den siste talaren; men frågan är nu om lån på pant, och då måste man i främsta rummet tillse, på hvad sätt så väl allmänheten som IO Den 25 November f. in.
Bankoverket kunna vara Ijente. livar och en finner härvid lätt, at.t om man får skicka till Banken en thesked i sänder, i stället för hela dussinet på en gång, skalidet förorsaka Bankoverket ett fasligt besvär, och att det för ett så stort verk är en oformlighet, att bokföra och hålla serskild räkning för 4° sk- svenskt Banco.
Jag hemställer äfven å andra sidan, huruvida den fattigare klassen kan blifva belåten att gå bort en half dag, för att insätta en så liten pant, och lika lång lid, för att återfå den, eller tillsammans ett helt dagsverke.
Sådant bl ifver en ren misshushållning, och deri behöfvande gör vida bättre, att sälja thcskeden rent af, och köpa en annan, när den behöfves.
Jag tror således, att något minimum bör stadgas.
Då Utskottets första Betänkande förevar, föreslog jag jo R:dr, såsom en jemn och lätt beräknad summa, hvarigenom denna låninrättning icke skulle hafva kostat Banken så mycket som nu; men då Utskottet icke gjort afseende härpå, utan till och med frångått sitt första förslag, och nedsatt minimum ända till i R:dr, finner jag såsom Ståndsledamot ingen annan utväg, än att åtminstone hålla mig till första Betänkandet, hvarå jag alltså får anhålla om proposition till bifall.
Till ytterligare vederläggning af Friherre Cederström? påstående får jag, lill hvad Herr Hjerta nyss Den 23 November f. m. u anfort, tillägga, på det Ridderskapet och Adeln icke må låta förvilla sig af Friherrens sammanblandning af vexling i Banken och belåning på guld- eller silfver-pant, att ingen likhet emellan desse operationer äger rum; ty Banken äger ej rätt, att till mynt använda det silfver, som i pant blifvit insatt, förr än det är förfallet.
Hvad för öfrigt billigheten och likheten i rättigheter medborgare emellan beträffar, får jag erinra, att hvarken billighet eller likhet vinnes, om Banken mot lika ränta belånar 5o eller i R:dr; ty om lånen äro så stora, att Banken sjelf vinner derpå, får låntagaren intet lill skänks; men om så små lån meddelas, att besväret öfverstiger vinsten, måste räntan höjas, i fall man icke vill skänka den ena medborgareklassen en förmon på den andras bekostnad.
Jag fortfar derföre, att yrka, det minimum må fastställas till 5o R:dr, Herr Rosenblad, Bernhard:
Herr Hjerta har fullständigt ådagalagt, att de allt för små lånen förorsaka förlust för Banken , och att jemväl fördelen för de fattiga går förlorad genom bortgåendet af ett dagsverke, för att belåna en silfverknapp eller en fingerborr.
Herr von Troil har äfven riktigt anmärkt, att Banken måste tillhandahålla låntagaren samma silfverknapp eller fingerborr, så vida den icke vill blottställa sig för reconventious ansvar.
För min del ha - 0 c 11 a5 N o v e ni lier f. »n. de ja" derföre helst önskat, att minimum för belåningen på guld och silfver blifvit fastställd till 5o R:dr, hvilket jag ock inom Utskottets financeberedning föreslagit; men då det icke är så lätt att på en gång återgå till fullständig ordning i vårt Bancoväsende, utan måhända bättre att göra dot småningom, får jag på detta enda skäl tillstyrka antagandet af de 4 R:dr Utskottet i silt första Betänkande föreslog.
Utskottet antog då, ehuru Beredningen tillstyrkte 5o R:dr, ett minimum af 4 R:dr med afseende på värdet af en vanlig mindre matsked; och jag tror, att detta innefattar en tillräcklig fördel och beqvämlighet för dc lägre klasserne.
Ty blifver frågan om llieoskedar, går sannerligen fördelen af hela lånanstalten förlorad för låntagaren genom promenerandet till Banken och försittandet derstädes af en hel förmiddag för erhållandet af ett lån till så ringa belopp och dito dito vid inlösningen.
Det är således blott såsom början till en återkommande ordning, jag tillstyrker bifall till antagandet af 4 Rtd-rs minimum.
Här har af någre ledamöter blifvit anfördt, att det vore en stor skillnad emellan belåning och växling, och deri hafva dessa ledamöter rätt.
Men frågan om belåning på guld och silfver är för Bankens rörelse af enahanda beskaffenhet, som växlingen; Banken får i Den “> November f. in. sina hvalf emottaga full myntbar
Valuta för de sedlar den utgifver, och den får räntan i ersättning derföre, att valutan icke genast får myntas eller användas.
Suppositionen, att man skulle komma med knappar eller fingerborrar, (hvarföre icke så gerna med knappnålar,) lärer åtminstone sällan inträffa; men att fastställa en falsk grundsats, är aldrig nyttigt, och den rälta grundsatsen är den, att alla bora njuta lika rätt.
Besväret, som häraf åstadkommes för Banken, motsvarar icke på långt när besväret att utskrifva småsedlar vid vexling deraf mot större; och det förundrar mig, att Herr Hjerta, såsom sjelf Bankofullmägtig, talar så mycket om de dryga omkostnaderne, då naturligtvis hela anstalten vid realisationens början kommer att upphöra, och Banken nödvändigt skall vinna mycken besparing i förvaltningskostnader.
Jag förmodar till och med, att panter under 4 B:drs värde skola blifva sällsynte, och jag finner derföre antagandet af ett sådant minimum föga magtpåliggande; men för principen skull anser jag emottagandet af panter till hvilket värde som helst icke böra vägras.
Herr Rothlieb^ Axel'.
Jag förenar mig med dem, hvilka tillstyrka bifall å BancoUtskottets första Betänkande, och anhåller om proposition derå.
Den 9.5
No ve mijer f. m.
Herr von Troil'.
Jag instämmer med Friherre Cederström i afseende å skadligheten deraf att antaga falska grundsatser, och deribland räknar jag den, alt Banken skulle utgifva sedlar mot en valuta i dess hvalf, hvilken icke får disponeras.
Sådant kan visserligen vara likgiltigt, §å länge ingen in- och utväxling äger rum, men icke då Banken skall fullgöra sina lagliga skyldigheter.
Detta tyckes vara klart, och visar, på hvad grund Friherre Cederströms sats hvilar.
Till svar på den siste talarens anmärkning vill jag blott nämna, alt då de ifrågavarande lånen på guldoch silfver-pant äro ställde på bestämd tid, kan Bankostyrelsen alltid med säkerhet beräkna, när panterne kunna användas, och Behöfva således aldrig komma i förlägenhet för dessa panter.
De utgifne sedlarne lära icke eller behöfva infrias, förr, än den motsvarande panten.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkcn framstäld proposition fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, med bifall till Utskottets i afseende å detta ämne afgifne första Betänkande, besluta, att det minsta lånebelopp, som af Banken från någon viss dag utgifves på guld-och silfverpant, borde bestämmas till fyra Riksdaler Bankosedlar, Den 2> November f. m. />') stil utlåningsvärdet må bestämmas från någon viss dag, att blifva En Riksdaler Bankosedlar för ett lod controlleradt Silfver, och feni R:dr Banko sedlar för en Dukat i Guld; samt på andra halter, t. ex. medalj-silfver och controlleradt arbetsguld, efter reduction, i lika förhållande; hvilken belåning utgår oafkortad och utan allt afdrag.
En hvar likväl obetaget, att på sin pant undfå ringare lån, om han sä för godt finnér.
Då, såsom jng hoppas, guld aldrig kommer att anses för mynt här i Sverige, och proportionen mellan guld och silfver är underkastad hvarjehanda fluctuationer, synes mig belåningsvärdet af en dukat vara allt för högt upptaget, enär det endast med io sk. understiger dukatens värde i allmänhet, hvilket stundom kan hlif va mindre.
Jag skulle derföre tro, att 4 R:dr 3a sk. borde vara det högsta, som kunde erhållas mot pant af en dukat.
Just af det skäl Herr Cederschjöld anfört, att proportionen af värdet mellan guld och silfver är underkastad omvexlingar, ehuru visserligen icke så hastiga, att de kunna serdeles inverka på närvarande fråga, skulle jag för min del tro, att belåningsvärdet af dukaten blifvit af Utskottet nog lågt tilltaget, och att en förhöjning snarare borde äga rum; ty Ut - i6
Den 2 5 N o v e m I) e r f. nu skottet liar efter elen låga beräkningsgrunden vid 1776 års realisation beräknat guldet endast till omkring i4f gångor silfret.
Nu förekommer emedlertid, att verldshandelns behof af guld för närvarande är större genom utvidgade förbindelser, och att särdeles England, hvars mynt är baserndt på guld, dervid fått en sådan öfvervigt, hvilket gjort att guldets värdestigit, så att det under de sista 20 åren aldrig stålt så lågt, som Utskottet beräknat.
För närvarande står jemväl proportionen så, att guldets värde är nära 16 gånger sil frets; och det lärer således icke vara ringaste farhåga för handen, att guldet under de nästkommande 5 åren skulle förlora i5 procent.
Ehuru jag derföre anser det vara större skäl att förhöja, än alt förminska, belåningsvärdet, tillstyrker jag likväl för min del bifall till Utskottets Utlåtande.
Jag tror, att uti de Reglementariska föreskrifter, som komma att meddelas Bankostyrelsen, äfven bör upptagas, att Fullmägtige vid sådane händelser, som icke blifvit föresedde eller kunnat föreses, berättigas bevaka Bankens bästa, på sätt de finna lämpligast.
Om så sker, ser jag ingen fara vid antagandet af Utskottets belåningsvärde på dukaten; ty om den faller under detta värde, blifver det Bankofullmägtiges pligt, att genom förändrad t be - Den a5 November f. m. '7 läningsvärde tillse, det Banken försäkras mot förlust för framtiden.
(Far deri förlust, som Banken skulle kunna lida på redan belänta guldpanter, sä kan den icke under dylika omständigheter absolut förekommas, genom hvilket minimum som helst, åtminstone icke utan att fastställa det så lågt, att guldet omöjligen skulle kunna falla dertill; men jag hemställer, hvad man i sådant fall å andra sidan gör för rörelsens beqvämlighet.
Jag tror, att något måste göras för allmänhetens belåtenhet, och att något måste vågas, för att vinna något.
Då för öfrigt de nu föreslagne belåningsvärden endast komma att gälla för fem år, finnér jag ingen fara vara för handen, och tillstyrker derföre bifall till Utskottets förslag, såsom ganska lämpligt.
Herr Cederschjöld.'.
Jag ber blott att få tillägga, att guld icke är för Banken stort säkrare, än jern, och att belåningsrätten derföre icke bör vara större på den ena effekten än den andra; helst tider kunna inträffa, då guld kan falla lik-a så mycket i värde, som jern.
I afseende på hvad den siste talaren yttrat, frågar jag, om någonsin så vigtiga relativa rubbningar ägt rum i prisen på guld och silfver, som i 51 H. ' 3 Den 25 November f. m. prisen på jern; och jag vill i sådant afseende citera år 1807.
Det fordras ett halft årtusende för att göra 10 å 16 procents skilnad 1 prisen på guld och silfver.
Banken får i alla fall ganska litet guld, ty så snart nian vill föra ut mynt, använder man heldre guld, såsom medförande mindre transportkostnader.
Jag tillstyrker således ytterligare bifall å Utskottets förslag.
Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å denna punkt af BancoUtskottels senare Utlåtande.
Ropades Ja. c) Att så väl i afseende på alla vid 1828 års slut oförfallne panter, som de hvilka från och med innevarande år äro eller blifva omsatta eller belånade, den förändring må införas, att panterna, i fall ut lösen eller omsättning försummas, icke vidare komma att hemfalla till Banken, utan försäljas på auction, samt öfverskottet, der sådant uppstår, sedan Bankens fordran i capital, ränta och omkostnader blifvit godtgjord, hålles pantens ägare till handa under någon viss lid, som i blifvande Bankoreglemente bestämmes.
Uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framsläld. proposition, blef denna punkt af Utskot» 1) f n i ) A o v c m Ii c r f. m. '9 tets senare Utlåtande utaf Ridderskapet oell Adeln bifallen. d~) Att ilen lid, inom hvilken det mi vara pantägaren öppet, att efter förfa/lodagen utlösa sin pant, eller omsätta länet, må, för utgifvande län, ifrån viss dag, inskränkas till 3 månader.
Utskottet liar ansett, att respittiden kunde förkortas till 3:ne månader; men alla sådana förändringar anser jag medföra enskiita förluster.
Frågan blir derföre, huruvida förslaget innefattar sådan fördel för Banken, att det motväger de enskilda föll uster, som deraf kunna uppkomma.
Dä Bankens verkliga säkerhet är tillräckligen afsedd genom den valuta, som förvaras i Bankens hvalf, vågar jag föreslå, alt Ridderskapet och Adeln måtte besluta att i denna fråga låta förblifva vid hvad hittills varit öfligt, såsom innefattande tillräcklig säkerhet både för Banken och dess låntagare, enär Bankostyrelsen är skyldig att i allmänna lidningarne kungöra terminen, då panten förfaller.
.Tåg får den äran erindra, att Banken utgifvit lån på pant, som Banken ej kan disponera; och att före 1823 fanns långt ifrån 6 månaders ingen dags respittid; men då voro så mångå lån förfallna, att man till förekommande af enskiltes för - st H. 20 Den 9.5 November f. m. luster, hälst sjelfva pariten eljest för underpris hemföll Banken, utsatte en respittid af 6 månader; och enär man äfven besörjde om allmängörande af BancofÖrfuttningarne och kungörande i tidningarne af förfallotiden, synes man ock hafva haft anledningarne till elen okunnighet om skyldigheter, hvilken var orsaken till respitmånadernes införande.
Utskottet, sorn trott att man borde återgå till rict lagliga förhållande, som häri före år i8a3 ägt rum, isynnerhet sedan det stora skälet, pantens hemfallande till Banken i saknad af inlösen, upphörde, har dock trott sig höra börja med respittidens nedsättande till hälften eller till mer än hvad sorn är medgifvit i Diskonten.
Jag tillstyrker bifall till Utskottets förslag.
I fall belåningen uppgick emot panlens fulla värde, skulle jag icke eller underlåta, att tillstyrka antagande af den föreslagna respittiden, men vid närvarande förhållande måste jag ifra för molsattsen.
Jag kan ej neka, alt jag i detta fall icke är så conseqvent, som Herr Rosenblad, då jag gör undantag från en grundsatts, som jag vid andra tillfällen yrkat; men då man äfven måste afse allmän Beqvämlighet, skulle jag tro, att min inconseqvence icke blir skadlig.
Jag förnyar alltså min anhållan om proposition till förblifvande vid i823 års Ständers beslut i denna de!.
Den a5 November f. ro. 21 Herr von Hartmansdorff:
Mig synes, alt Herr Rosenblad så tydligt utvecklat skälen för Utskottets tillstyrkande, att föga återstår att dervid tillägga.
Förr mistades, vid försummad betalning å förfallotiden, bela panten.
Nu ssljes den, och låntagaren får öfverskottet, sedan capital och ränta äro liqviderade.