Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. liamstälde först propos. på bifall till Utskits hemställan, med frånträdande af förut i frågan fattadt beslut, dervid svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på alslag å meranämnde hemställan och vidblifvande- af det förra beslutet, hvilken sednare propos. med ja besvarades. § 67.
Utskits yttrande lades till handlingarne.
S§ 71, 74, 75, 76 och 77.
Utskits hemställauden och redationsförslag biföllos.
Oell 25 Augusti f. ra. 249 S 78.
Utskits yttrande lades till handlingarne. § 79. 1!. o. Ad. lät vid Utsk:ts yttrande bero. § 80.
Utsk:ts hemställan bifölls. S 82. it. o. Ad. lät vid Utsk:ts yttrande bero. g 83.
Utsk:ts yttrande lades till handlingarne. § 84.
Vid Utsk:ts yttrade lät K. o. Ad. bero.
S 85.
S 88.
Utsk.-ts första hemställan och förslag till 4:de mom:ts lydelse biföllos; och lät R. o. Ad. vid det sednare yttrandet bero. § 89.
Utsk:ts hemställan och redaktionsförslag biföllos. S 91.
Härefter förekom i ordningen: 2:o Förslaget till Instruktion för Taxeringsförrättningarne.
SS 1-3.
Utsk:ts yttrande lades till handlingarne. §§ 4 och 5, § 6, § 7, §§ 8 och 10 samt § 9.
Utsk:ts hernetällanden och redationsförslag biföllos. § 11.
Utsk:ts yttrande lades till handlingarne. gg 12, 13, 14 och 15.
Utsk:ts hemställanden och redaktionsförslag biföllos. s§ 16 och 17.
SS 18, 19 och 20.
Utskits förslag biföllos. 250 Den 25 A ng us ti e. nt. § 21.
Mörner: K. o.
Ad. har återremitterat denna punkt af Utskrts förslag och dervid gjort anmärkning vid den af Utsk:t föreslagna grund för lefnadskostnadernes beräknande i visst förhållande till den hyra, som af den skattskyldige erlägges.
Afven inom BorgareSt:t hafva anmärkn:r blifvit gjorda både i förutnämnde afs:de och ang:de det stadgandet att, sedan förluster, af hvilka kapitalet drabbats, afräknats från egarens kapitalförmögenhet, han skall erlägga bevillning för den ränta, återstående kapitalbeloppet anses lemna.
Om jag icke misstager mig, har också BorgareSt:t, vid förnyad handläggning af förslaget, uteslutit dessa föreskrifter ur §:n.
Utsk:t sjelft påstår, att stadgandet om lefnadskostnadernas beräknande i visst förhållande till hyran, icke är att betrakta såsom någon ovilkorlig grund, utan att hvad derom säges, endast är att anse såsom ett exempel, och dock heter det i Utskrts förslag: »Vid beräkning af skattskyldigs okända lefnadskostnader uti stad, må desamma aldrig, utan att taxeringsmännen till protokollet derför upgifva särskildt skäl, anses vara lägre, än i nedanstående förhållande till beloppet af den årliga hyra, den skattskyldige erlägger för de af honom och hans egen familj begagnade rum och lägenheter etc.»
Vidare finnes i §:n det för de skattskyldige föga smickrande videtur, att nemi. alltid måste, då skattskyldig söker dölja sin ställning, antagas, att han under året minst haft lika stor inkomst som utgift.
Denna mening har Utskrt. funnit tjenligt intaga såsom motiv för sitt stadgande.
För min del tror jag, att både stadgandet och motiverna dertill äro olämpliga och oriktiga, och får jag derföre anhålla, att ur §:n måtte utgå hvad som förekommer från och med orden: »Det måste nemi. alltid etc.» till och med orden »till beräkning af högre inkomst.» H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att, med anledn. af Gr.
Mörners nu afgifne yttrande, Utsk:ts öfriga, rörande ifrågavnle g gjorda hemställanden, jemte det förnyade förslaget till gais lydelse, komme att föredragas, för att i ett sammanhang behandlas; hvarefter, och sedan denna föredragning egt rum, H.
Exc. yttrade, att, hvad beträffade den i Utsk:ts förra förslag förekommande meningen: »Det måste nemligen alltid, då skattskyldig söker dölja sin ställning, antagas, att han under året minst har lika stor inkomst som utgift», hvilken menings uteslutande utgjorde en del af Gr.
Mörners yrkande; så bade jemväl Utsk:t föreslagit nämnde menings borttagande.
Vidare hade Gr.
Mörner påyrkat, att de efterföljande 3 nrom:n, eller den del af §:n, som börjar med orden: »vid beräkning af» och slutar med orden: »beräkning af högre inkomst», hvilka mormter i Utsk:ts förnyade förslag blifvit bibehållna, måtte från §:n utgå; och finge H. Exc., med ani.
Den 25 Augusti e m. 251 häraf, hemställa, huruvida R. o.
Ad. godkände §:n, sådan den lydde uti Utsk:ts förslag i förev:de Utlåt., med uteslutande af ofvannämnde 3 momiter; hvilket bifölls.
Den vidare pröfningen af Utlåt:t upskjöts till eftermiddagens plenum och R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3/4 3 e. m.
Lördagen den 25 Augusti 1860.
Plenum kl. 6 e. m. Gr. Lagerbjelke, Gustaf, anförde skriftligen:
Sedan den betydliga reparation numera snart torde blifva fullbordad, hvarigenom Riddarhuset erhåller ett i allo prydligt utseende, blir det skick, hvaruti gårdsplanen och de deromkring varande byggnader befinnes, om möjligt, ännu mera stötande; och jag får derföre vördsamt föreslå, att It. o. Ad. måtte besluta att till Riddarhusdirektionen updraga, att uprätta och underställa R. o.
Ad. vid nästa riksdag fullständigt förslag till lämpligt ordnande af ifrågav:de plats och byggnader, eller huruvida dessa byggnader möjligen böra alldeles borttagas.
Remitterades till Riddarhus-Utskit.
N:o 34, dervid nu förekom : 3:o
Förslaget till förordning ang:de mantals- och skattskrifningarnes förrättande. § 4.
Med bifall till Utsk:ts hemställan, godkände R. o. Ad. lydelsen af 3:dje punkten uti ifrågav:de g. S 5.
Exc. Hr Gr. o. Landtmilis framställning, beslutat, att denna §:s 8 mom:r skulle särskildt företagas till afgörande, föredrogs 252 Den 25 Augusti e. m. 1 :sta momentet.
Uti den tiu uplästa 5:te §:n förekommer den föreskrift ang:de meddelande af upgift rörande tjenares löneförmåner, hvaröfver jag redan tillförene vid åtskilliga tillfällen haft äran yttra mig.
Jag kan således fatta mig kort, då jag förklarar det jag anser nämnde föreskrift uti många hänseenden olämplig.
Då i öfrigt E. o. Ad. bifallit
Hr Swartz’, Betänk:t vidfogade reservation med förslag att »när alla de utaf »kapital eller arbete upkoinna årsinkomster, sammanräknade, icke »öfverstiga Ett Tusen Tvåhundra rdr, äro
Fyrahundra rdr derutaf »fria från bevillning», vill jag hemställa att detta mom. bifalles med den förändring, att ziffran 300 utbytes mot 400, hvarefter ifrågavide morn. - skulle erhålla följande lydelse: »att husbonde »skall vara skyldig meddela upgift ang:de beloppet af hvar och »en af sina tjenares löneförmåner, när detsamma öfverstiger 400 »rdr för år.» Gr.
Det nu under öfverläggning varande stadgande, hvilket äfven blifvit af den siste talaren berört, är i min tanka alldeles förkastligt derföre, att deri ligger en ganska stor inkonseqvens.
Då man nemi. under denna förmiddag här syntes vara ganska osäker, huruledes man skulle kunna komma till någon visshet rörande det belopp, till hvilket vederbörade husbönders inkomster borde upskattas, och upgifterne derom måste blifva ganska svaga, förefaller det mig minst sagdt inkonseqvent att fordra dessa ytterligt noggranna upgifter i afs:de å tjenarnes löneförmåner.
Denna inkonsequens oafsedt, har berörde stadgande, i och för sig sjelft, ett stort fel, att nemi. detsamma kommer att föranleda till väsendtliga misstag.
Detta blir isynnerhet händelsen på landet, der tjenarnes löner utgå på mångahanda olika sätt.
Sålunda finnas ställen, der tjenarne hafva kontanta löner för allting.
Sådan är vanligen praxis vid åtskilliga på landet befintliga fabriker, hvarest arbetaren har kontant månadspenning, för hvilken han skall förskaffa sig icke allenast kläder och föda, utan äfven understundom husrum och vedbrand.
Somliga af dessa arbetare hafva ganska stora inkomster.
Andra åter aflöna sina arbetare med en ganska ringa penning.
Dessutom kunna dessa arbetare hafva åtskilliga olika förmåner, dels s. k. stat af säd eller andra lifsförnödenheter, dels också någon liten jordlägenhet, af hvilken de kunna draga fördel, dels bete åt sina kreatur, dels utfordring för boskapen, dels rättighet att få köpa sin brödföda vid egendomen för något nedsatt pris, m. m. — Således blir det verkligen aldeles omöjligt, till och med för husbönderna sjelfva, att i penningar värdera dessa förmåner.
— Inträffar fördenskull det fall, att tvenne helt nära grannar hafva sådana olika lönesätt, kommer antagligen den ene husbonden att uptaga tjenarens löneförmåner efter en method, grannen åter efter en annan, och måste, genom dessa olika sätt att taxera, den ene husbonden komma till ett helt an - Den 25 Augn sti e. m. 253 nät slags slut än den andre.
Deraf kan lätteligen följden blifva att den ene tjenaren upskattas till mindre inkomster än den andra, oaktadt den, som uptages lägre i beräkningen, i sjelfva,5verket bar bättre inkomster.
Jag håller derföre för säkert, att förev:de stadgande endast kommer att förorsaka vederb:de husbönder besvär och olägenheter; och detta, utan att man kommer till någon verklig säkerhet rörande omhand lade förhållande.
I öfrigt kan jag väl icke skäligen antaga, det meningen med detta stadgande är att åtkomma alla arbetare med denna bevillning, hvilket man dock skulle göra, om man mycket strängt uptoge alla inkomster, som arbetare å landet hafva, såsom bostad, vedbrand, m. m.
Meningen iir vid, att de arbetare, som hafva något mer inkomster, skola taxeras.
I allmänhet är det väl också någorlunda säkert kändt, hvad en tjenares underhåll i hvarje ort kostar; och detta är så till vida aldeles tillräckligt, d. v. s. så framt icke meningen är att alla tjenare skola taxeras.
Man kan vara öfvertygad derom att taxerings-beredningskomitéerna ganska väl känna hvad en tjenare i den orten i allmänhet kan anses förtjena.
På dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å det sista mom;t, som börjar med orden: »Derjemte skall», måtte lemna sitt bifall till den öfriga delen af den nu föredragne punkten.
Då det, i följd af 3:ne Stånds sammanstämmande mening, blifvit R.
St:s beslut, att specifika upgifter på inkomst af rörelse och kapital m. m. dylikt icke skola meddelas, — upgifter, hvilka väl egentligen måste anses hafva tillhört de mer bemedlade och förmögna samhällsklasserna, — anser äfven jag att det skulle ligga en uppenbar inkonseqvens eller motsägelse uti att taxera de ofta högst obetydliga inkomster, som åtskilige tjenare på landet kunna ega; och då Gr.
Lagerbjelke redan ådagalagt de stora, icke allenast olägenheter, utan till och med orättvisor, som skulle kunna blifva en följd af förevide stadgandes tillämpning, anser jag allt skäl förefinnas för R. o.
Ad. att afslå det här föreslagna tillägg.
Jag förenar mig således uti det af Gr.
Lagerbjelke framstälda yrkande.
Exc. Hr Gr. och Landtm., att, i afs:de å det ifrågav:de lista mom:t, yrkats bifall till detsamma, med undantag af den sista meningen, som lydde sålunda: »Dessutom skall det åligga husbonde att meddela upgift ang:de beloppet af hvar och en af sina tjenares löneförmåner, när detsamma öfverstiger 300 rdr för år»; hvilken mening Gr.
Mörner ansett böra undergå den förändring, att siffran 300 utbyttes emot siffran 400, hvaremot Gr.
Lagerbjelke och Hr Printzensköld yrkat hela denna menings uteslutande; och skulle, till följd af hvad sålunda yrkats, den del af morn:t, som lemnats utan anmärkning, och ofvanoranämnde mening göras till föremål för särskilda proposir. 254 Den 25 Augusti e. m.
Exc. propos. å bifall till det ifrågav:de mom:t, med undantag af dess sista mening, hvartill svarades ja ; och sedan propos. på bifall till merberörde mening med den af Gr.
Mörner föreslagna förändring blifvit framställd, men med nej besvarad, gjordes propos. på afslag å samma mening, dervid svarades ja. 2:dra momentet.
I förev:de mom. finnes ett stadgan* de intaget, hvilket synes mig vara mindre lämpligt, för att icke säga oriktigt.
— Det heter nemi.:
»Inom den församling eller »det distrikt, hvarest fastighetsegare, näringsidkare eller tjenstinne»hafvare är bosatt och bör vara mantalsskrifven, skall jemväl all »hans å annan ort belägna egendom samt hans der idkade rörelse »eller innehafvande befattning upgifvas».
Om således en näringsidkare har fast egendom på flere ställen, så skall han uti den upgift, som meddelas inom den församling eller det distrikt, der han är mantals- och skattskrifven, upgifva berörde förhållande.
En närings- eller fabriksidkare bör utan svårighet kunna upgifva den rörelse, han på flera skiljda ställen idkar.
— Att åter till beskattning upgifva den fasta egendom, som samme person kan i olika landsorter innehafva, måste vara oriktigt, dels derföre att vissa kommunal-skatter, såsom fattigvårds-afgiften, utgå efter taxeringsvärde eller efter den beskattning till Staten, som egendomen åsättes, dels dertör, att nämnde egendoms upskattning ligger till grund för rättighet till deltagande i sockenstämmobesluten.
Min tanke är således att fast egendom bör upgifvas till beskattning der den finnes.
Det är så mycket mer skäl härtill, som kronan alldeles icke förlorar något på en så beskaffad upgift, ty kronan får precist lika mycket, om jag i Skåne upgifver min egendom till dess värde, som om jag meddelar upgift derpå t. ex. i Stockholm.
På dessa skäl vrkar jag att orden »hans å annan ort belägna egendom samt» måtte uteslutas.
Deraf följer naturligtvis att egendom skall upgifvas, der egendom är belägen.
Anledningen till denna föreskrift har varit att en kapital beskattning vid mångå tillfällen icke utan svårighet låter sig verkställa, så vidt man icke vet, huruvida en person, hvilken t.
ex. lefver i en stad och derstädes årligen depenserar en större summa, eger egendom å andra trakter eller icke.
Om nemi. en sådan person eger ett större gods i en annan ort, hvilket kan anses gifva en så stor inkomst, som motsvarar hans lefnadskostnad, så är gifvet att någon kapital-beskattning icke bör ifrågakomma.
För det fall åter, att en sådan person icke drifver någon rörelse samt icke eger någon egendom å annan ort, men ändock uplefver en större inkomst, måste han antagas ega en större kapitalförmögenhet och följaktligen jemväl upskattas hafva en sådan.
D en 25 Augusti e. m.
Jag tror dock att hela detta stadgaude saklöst kan utgå, emedan det skäligen bör antagas ligga uti en persons eget intresse, då lian har egendom på annat håll, att upgifva densamma.
Taxerings-komitéen kommer nemi. på så sätt i tillfälle att lära känna, hvarifrån den ifrågavule personen hemtar tillgångar till sin lefnadskostnad; — och den, som skall taxeras, kan sålunda undgå en orättvis eiler obillig kapital-beskattning.
— Att vidtaga dessa mått och steg ligger följaktligen, på sätt jag förut nämnt, uti nämnde persons eget intresse.
Uraktlåter han dessa åtgärder, må han skylla sig sjelf.
Skulle man dock vilja bibehålla detta stadgande, torde detsamma böra undergå den förändring, att efter orden »skall jemväl» införas orden »upgifvas den taxering, som senast blifvit åsatt etc.», och att ordet »upgifvas» å 4:de raden utgår.
I fall det andra mom:t får en sådan lydelse, har jag ingenting deremot, ty en sådan upgift är endast ad notitiam.
Den är icke meddelad i ändamål att utgöra något föremål för handläggning af den taxeringsmyndighet, som skall beskatta mig i den ort, der jag är mantalsskrifven; men såsom stadgandet nu är, innebär det verkligen, att om någon har fast egendom i Skäne och Upland eller Stockholms län, såsom jag specielt känner förhidet vara med en person, då skall han, om han nu är mantalsskrifven på sin egendom i Stockholms län, der upgifva alla dessa andra fastigheter till sitt värde.
Detta kan aldrig hafva varit Bevilln.Utsk:ts mening; ty det ligger ju klart att egendomen i Skåne skall taxeras der, och så är äfven förhidet med de andra egendomarne, att de skola taxeras hvar på sitt ställe.
Här är icke fråga om kapitalförmögenheten, utan, så vidt jag kan upfatta 2:dra mom:t, är det den fasta egendomen som afses; det står nemi. »all hans å annan ort belägna egendom», och livar hans kapitaler äro belägne, det vet man icke.
Det är derföre jag anser af vigt att detta stadgande måtte utgå, och i sådan händelse har jag ingenting att anmärka, utan förenar mig med Gr. Lagerbjelke.
Andamålet med det stadgande, som af komitéen och Utsk:t är föreslaget i 5:te <§:ns 2:dra morn., är det att taxeringsförrättningen skall kunna bedöma-de tillgångar, som den skattskyldige eger på annan ort och för hvilka han der erlägger hevilla.
Om emellertid det skulle visa sig att han icke erlade beskattning på något annat ställe än der han bodde, att han der återigen hade en synlig förmögenhet af ringa värde, så måste naturligtvis taxeringskomitéen vid bedömandet af hans lefnadskostnader, i händelse de upginge till ett större belopp, anse att han egde en större förmögenhet, deraf han droge ränta eller inkomst, emedan han icke på annat sätt kunde ega tillgångar till dessa lefnadskostnaders bestridande.
Det vore således meningen, att då taxeringsförrättningarne på det ställe, der någon vore mantalsskrifven, funne att han betalte betydliga algifter på andra orter, så skulle de icke genom misstag eller oriktig tillämpning af författn:n 256 Den 25 Augusti e. m. påföra honom afgifter såsom för kapital eller i raan till hans lefnadskostnader, när det derigenom visade sig att han erlade bevilln. för betydlig inkomst på annan ort.
Det har aldrig varit meningen eller kunnat åsyftas att ålägga en jordegare, som har egendom utom taxeringsdistliktet, att specifikt upgifva alla hemmansdelar och lägenheter, som verkligen tillhöra honom, utan att i allmänhet upgifva den egendom, som han der egde och deraf han droge afkastning.
Jag skulle föreställa mig att det lämpligaste i redaktionsväg här vore att ordet »ali» utginge ur 2:dra monmt.
Då vore ändamålet vunnet, ty då behöfde icke upgift på hvarje hemmansdel och förmögenhet på annan ort i mantalsförteckningen uptagas.
Mot sjelfva uttrycket »taxering» i Gr.
Lagerbjelkes förslag, som i öfrigt åsyftar detsamma sorn komitéens, ber jag att få göra några erinringar.
Detta ords användande i meningen: »skall jemväl up gifvas den taxering, sorn senast blifvit åsatt etc.», är väl kanske icke så riktig, isynnerhet då bevilln.-författnm skall första gången tillämpas och såvida taxeringsvärdet är särdeles otillförlitligt.
Skall det så vara, så borde han upgi'va taxeringsvärdet å sin egendom och den bevilln., honom för öfrigt på annan ort blifvit påförd.
Jag skulle tro att lämpligast vore, om man här uteslöt ordet »hans», och jag får fästa upmärksambeten derpå, att om man i 27:de §:n af bevilln.-sladgan uteslutit nästan alla upgifter, så bör man icke gå längre och äfven utesluta en del af de upgifter, som Bevilln.- Utsk:t ansett böra i mantalsskrifningen införas.
Jag hemställer om bifall till 20:de mom:t, med uteslutande af ordet »all».
Det förslag, som den siste talaren fram ställt, har, så vidt jag kan förstå, det emot sig, att man i afs:de på meningen af stadgandet kan göra det misstag att tro att det vore afsigten att i den ena orten verkställa någon taxering af egendomar, som äro belägne; i annan ort.
Det ligger en tvetydighet i Utsk:ts förslag, men samma tvetydighet skulle, såvidt jag kan förstå, äfven vidlåda det förslag.
Hr Stuart gjort.
Anfin, hvarföre i mitt förslag nyttjas ordet »taxering», hvilket jag erkänner kan vara något oegentligt, är den att här är fråga om 3 sorters egendom, på hvilka alla ordet taxering kan inpassa; den ena: vanlig fast egendom; den andra: vanlig rörelse; och den 3:dje: sådan rörelse, för hvilken man icke sjelf betalar bevilln. i orten.
Om någon t. ex. har aktier i en fabriksinrättning, så betalar fabriksbolaget, der det sjelft är beläget, bevilln. för fabriken och rörelsen, och den person, som eger aktier, behöfver icke betala den för andra gången.
Det går derföre icke an, om man vill få upgift på dessa aktier, att tala om att man endast vill hafva upgift på den bevilln., som blifvit en person för rörelse påförd, ty någon bevilln. har aldrig blifvit honom påförd för dessa aktier på andra ställen.
För att således fä veta hvad en person har att lefva af om året, måste man hafva reda på dessa 3:ne af mig framställde olika saker, på hvilka alla der af mig föreslagna bestämmelser skulle inpassa.
Jag snhåljer således om bifall till mitt förslag.
Den 25 Augusti e. m. 257 Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, beträffande det nu förev:de 2:dra mom:t, bade yrkats dels af Gr.
Lagerbjelke, att monnt måtte bifallas med deu förändring, att efter de å andra raden förekommande orden »skall jemväl» borde införas orden »upgifvas den taxering, som sednast blifvit .åsatt», och att ordet »upgifvas» å 4:de raden skulle utgå, dels af Hr Stuart, att mormts lydelse skulle godkännas endast med uteslutande af ordet »all» å 3:dje raden.
Härefter framställde II.
Exc. propos. på bifall till mom:t med den af Gr.
Lagerbjelke föreslagna förändring och, då dervid svarades flere ja jemte några uej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. 3:dje mom:t.
Jag befarar att sista delen af detta mom. möjligen skulle på många ställen kunna föranleda misstag.
Det innehåller nemi. att egare af utarrenderad eller uthyrd fastighet på landet jemväl skall upgifva beloppet af det årliga arrendet eller hyran för deu utarrenderade eller uthyrda egendomen.
Om nu icke andra arrenden lörefunnos än de som utgå i vissa rdr och pengar eller vissa t:r spanmål, så vöre onekligen detta stadgande ganska riktigt; men nu är det ganska vanligt att i ett arrende för en egendom på landet gifves utom vissa t:r spanmål eller penningar, dessutom åtskillig® andra saker.
Så t. ex. kan en väsendtlig del af arrendet bestå i en skyldighet för arrendatorn att upbruka egendomen.
Det är ganska vanligt att, orri en egendom mottages af en arrendator i ett förfallet skick, så ger han för densamma ett ganska litet kontant arrende, men en stor del af arrendet består deri att egendomen vid arrendets slut befinnes fullt och väl byggd och upodlad.
På samma sätt kunna åtskilliga andra prestationer vara med arrendet förenade.
Om nu arrendatorn skall upge arrendets belopp, så är det ganska säkert att han endast kommer att upge det belopp i pengar och spanmål, som är föreskrifvet, och i sådant fall föranleder upgiften endast till misstag.
Det vill derföre synas som om det vore bättre antaga monnt utan denria sista punkt, och auhälier jag att It. o. Ad. behagade härtill lemna sitt bilall.
, blef momit bifallet med uteslutande af den sista meningen: »Egare af utarrenderad eller uthyrd fastighet på landet skall jemväl upgifva beloppet af det årliga arrendet eller hyran för den utarrenderade eller uthyrda egendomen».
4:de mormt.
Bifölls. 5: te momtt.
H. IX. 17 258 Den 25 Angnsti e. m.
Sedan 11. o. Ad. uteslutit föreskriften i lista mom:t att för tjenare i allmänhet upgilva lönevilkor, så lii* rer väl falla af sig sjelft att äfven denna upgift bör försvinna.
Jag anhåller derföre vördsamt att K. o. Ad. måtte antaga detta morn., sådant det lyder i Utskits förra förslag.
Efter härmed slutad öfverläggning oell uppå framställd propos,, antogs mom:t, sådant det lydde uti förslaget i Betänk:t N:o 20. 6:te, 7:de och 8:de momm.
Utskits yttrande i ani. af B. o. Ad:ns, i sammanhang med återremissen af g 5, beslutade återremiss af Utsk:ts hemställan rör:de en af Riksdagsfullmm Johan Lönn väckt motion. B. o. Ad. lät vid detta yttrande bero. § 8.
Utskits till Preste- o.
BorgareStm gjorda hemställan lades till handlingarne. § 10.
Utskits hemställanden och förslag till g:us lydelse biföllos. § 11.
Utskits hemställan angide förändrad lydelse af 6:te raomit.
Den enda skillnad, som här är vidtagen, be står deruti att ordet »och», sorn förekommer i det gamla förslaget, blifvit utbytt mot »eller» i det nya.
Den förra stadgan lydde nemi. så: »Den genom hvars oriktiga eller ofullständiga upgift någon kommer att ur mantalslängden uteslutas och undgå etc.»
I den nu föreslagna förordmn heter det: »Den genom hvars oriktiga eller olullständiga upgift någon skattskyldig kommer att ur mantalslängden uteslutas eller undgå etc.» Jag kan icke inse något skäl, hvarföre man icke kan bibehålla den gamla ordalydelsen.
Det förhåller sig verkligen, såsom den siste talaren yttrade, att den enda förändringen, som här blifvit vidtagen, är att ordet »och» blifvit utbytt mot ordet »eller», men dermed är en ganska stor förändring åstadkommen.
Enl. förra stadgandet, der »och» förefinnes, kom icke ansvars-påföljd i fråga, såvida icke en person blef utesluten ur mantalslängden; men enl. det sednare kan ansvar ifrågakomma, oaktadt en person är upförd i mantalslängden, om han sluppit att betala åtskilliga bevilln.-afgifter.