Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En stor Sanning, emot livilken äro gjorde de misstag, som vållat så mångfalldiga våra missöden.
Snart öfvertygar sig den forskande tankan derom, att till de förnedrande brister, de tryckande eländen, hvarunder i tidelängder, menskligheten förfelat, dess bestämmelse af lyckligare öden, närmaste orsaken igenfinnes hos de Mordscener, sorn med namn af Krig, genom utbrottets förödelse, bereda mellantidernes förlägenhet.
Skulle väl då någon menniska, värd denna benämning, anse tung den uppoffring som inägtadeförsäkra Fredens varaktighet; men också, hvilket nit mätte icke studsa vid besinnandet, huru som alla tiders uppoffringar icke förmått frambringa detta ändamål, utan tvärtom, huru, i samma mohn, åt våra Försvarsmedel är gifven en dyrköpt, så kallad försigtighet, Den 19 Januarii. 107 I>ar vår Politik blifvit vågsam; icke Frederne, men Kriget föranledde, k en annan sida, i fråga att betrygga en afrnattad Rikskropp, hvartill tjena ansträngningar, som motverka krafternes återhämtning, det vill säga ett SjelfFörsvar, som upplöser sitt eget grundämne?
Kraftyttringar, utan återvunnen Kraft, imponera troligen ingen, som icke, pär ricochet, den som delande våra farhågor, är eller åtminstone borde vara vår trognaste Bundsförvandt. —■ Ganska upplysande, rörande bästa sättet alt försäkra sig om Freden, framställa sig, åt besinnandet, Prejudicaten af de alla DvärgSiater, hvilka genom sjelfva deras organiska oförmåga beröfvade alla andra Försvarsmedel än Passivitetens, att lefva i stillhet och söka sämjan, och som icke kunnande ens tänka sig, förstoring eller ryktbarhet, se sig tvungne, alt i nödfall gripa till försöket att vara lycklige.
Det oaktadt, genom detta negativa Sjelfförsvar, och NB. ensamt derigenom, bibehållit Fred och säkerhet likaväl och bättre, än andra som trott sig, med Vapenbraken, böra från Gränsorna skråma inbillade Fiender.
Skulle vi häraf ej böra draga den rena slutföljden:
Att har detta så lättköpta Sjelfförsvar varit tillräckeligt, åt sådana, hvarföre skulle det ej vara det långt vissare åt andra Stater, de der äga att påräkna vigten af betydligare egen Kraft, och den som ligger i behofvet af gemensamt Försvar hos Samhällen af Medelkraft.
— Eftertänkeligen visar oss Sweitz, det sköna Idealet af — en emot oss andra nästan obeväpnad Stat, som hvilar lika tryggt — 0111 ej på sina Lagar, dock på den fredälskande 108 Den 19 Januarii.
Hökare Politikens och de mildare dygdernes garanti.
Ja! hvem skulle tro det?
Af en MedelStat, som af vida mägtigare Grannar respecteras, utan impositionen af de der stående Armeerne, hvarmed annars Folken hetungas till den grad, som icke låter tyda sig annorlunda än för en Demonslrations-fåfäuga hos Magter af första ordningen, från dem gradvis fortplantade intet äfventyr för de minst hemedlade, att icke svara mot deras Nummer i Rangordningen.
Ännu! hvilkelo stördt rådrum att utan farhåga söka spara och återhämta Krafter, erbjuder oss icke en bättre Tidens anda, åt Verldens lugn antydd, i en, till origine, benämning, och innehåll, vördnadsbjudande Tractat, som visserligen , en Hjelte och Ädelmodet skänkt åt Mensklighetens trängtande behof af säkerhet och hvila, likväl är att anse som en Product, af den Seclets lärorikare erfarenhet, deni Politiken genom Catastropherne nyväckta sansning, som Henric den IV:s tidehvarf saknade, men som erfordras till realiserande af denna största af alla denne store Mannens stora Ideer, en Ära, som med detta biträde, vinkar till odödligheten, vår tids krönte Idjeltar; och hvilkas, detta Storverks fulländning, ännu omisskänneligen påkallar en ädelmodets Kraftyttring.
Sluteligen vågar jag framställa min öfvertygelse derom; att ett ädelt Folk, sådant som det Svenska, vid intet Oeconomiskt företag skall förgäta dess förbindelse till Fosterlandets Söner, de der för dess anseende och bästa, så fördelaktigt utmärkt sig på Slagfältet.
Den ig Januarii. 109 Friherre Koskull, Anders, yttrade sig sålunda :
Jag får nied de flera värde Talare, som redan yttradt sig, äfven förklara det jag ej delar Friherre Anckarsvärds öfvertygelse om Nationens och dess Armees oförmögenhet till Sjelfförsvar.
Först då hvarje Svensk blir af denna öfvertjfgelse, då skall jag erkänna vår vanmagt, vår oförmögenhet till SjelfFörsvar och Sjelfständigheten på branten af sitt fall.
Anckarsvärd gör en jemnförelse emellan Sveriges mägtigare tillstånd under förflutne tider och dess nu varande mindre mägtiga.
Om jag skulle medgifva det, hvilket jag icke vågar, emedan jag ej tror mig med säkerhet kunna bedomina, huruvida Sveriges då varande Politiska och Geographiska ställning verkeligen var fördelaktigare än dess nuvarande, frågar jag likväl om Sverige kom till denna Magt genom minskning af sin Aimee, och om ej sävar, hvarföre Friherre Anckarsvärd vill genom Afskedande af 10,000 öfvade Krigare, föra Fäderneslandet nära det mål der hans öfvertygelse redan tror det vara.
Svenska Armeen är liten, men eldad för ära, Fädernesland och Kung, går den, när det fordras, förd af en tillbedd Hjelte, ej allenast med hopp utan med säkerhet att segra eller dö för Sjelfständigheten.
Detta är Armeens tänkesätt, i öfrigt för stolt att med ord vilja bevisa hvad den på Slagfältet aldrig gifvit anledning betvifla.
Herr Lagerheim, Lars Magnus, uppläste följande: 110 Den 19 Januarii.
Gerna medgifvande ofullkomligheten nf mina åsigter och utan annan styrka än den ämnets vigt gifver, ålägger mig dock en inre känsla af Riksdagsrnanna-pligt att med Asidosältande af detta mitt enskilta skäl till tystnad, låta egenkärleken vika för kärleken till det Fosterland mig burit *bch för vördnaden af de heliga Minnen utaf ära, sjelfständighet och hat till utländskt
Ok, deni vi fått i lysande Arf afvara fordna Svenskar, och dem vi, såsom ett Palladium för vår tillvarelse bland fria Stater, oförskräckta böra lemna åt våra Efterkommande.
Fråga har inom detta RiksStånd blifvit väckt örn förminskning af i af vårt Försvarsverk.
Nedsättandet i ett vida ökat förbål lande af den Credit och det anseende Nordiska Kalfön genom lyckan och förtjensten nu nyligen vunnit bland Europas Stater, blefve deraf en ovilkorlig följd.
Men då förminskning af de Europeiska Nationernas försvarsanstalter i allmänhet hvilar på förnuftsenliga och Menniskoälskande grundsatser, och tillämpningen på oss, af dessas i sig sjelfva sunda och heliga Grundsattser hämtar ett förfärande sken, är det af verklig vigt att närmare utreda sanna förhållandet och orsakerna till omöjligheten för Sverige, att i närvarande ögonblick verkställa en sådan Indragning.
Länge hafva Folket före oss varit kastbollar före ärelystna styrande planer, än längre och kanske alltid skola de blifva det.
Den store Konung Fredric i Preussen skrifver sjelf, att när Konungar spela om Provincer, ä'10 IJndersåtarne de Spelpenningar, hvarmed de Den <9 Januarii. lil betala.
En af Frankrikes ryktbare Konungar, som der skapat sitt eget Tidehvarf, med lika stora fordringar, lika mycken ärelystnad, sorn hans öfveflägsna Snille och Talenter tyckes gifva honom rättighet att hysa, började först på ett förfärligt sätt öka sina stående Troupper.
För att ej blifva offer af detta Systeme, måste Europas öfriga Nationer så småningom derefter bilda sig.
RevolutionsKriget, der Franska Nationen nästan i Massa reste sig, för att mot förenade Utländska Härar försvara sin frihet, ökade ännu mer de Aromers talrikhet, hvilkas lika förändrade framgång som förlusterne vi ännu bära i friskt minné.
Napoleon, som begagnade för sin enskilta ärelystnad mera än för Frankrikes välstånd den öfverspända ifver, som händelsernas ovanlighet och ovanliga framgångar skapat hos Nationen, bibehöll äfven efter slutad Fred dessa ofantliga Massor af beväpnade, och vi hafva sett Europas större Ma g t er, nödgade att uppbjuda hela styrkan af sina tillgångar, ändå med plats förmå sätta en slutelig gräns för hans eröfringar.
Ett tillfälle hade gifvits, och jag kan ej neka mig att öppet och frimodigt nämna det.
Om de 4 Monarcherne, som i Wienska Congressen dicterade Europas Öden och blifvande förhållande, i stället att sysselsätta sig hvar och en med sina Rikens enskilta intressen och stridigheter, endrägtigt och trofast förenat sig att med ett penndrag reducera till ett visst måttligt och proportionerat belopp sina stående Arméer, hade de mera än genom sina föregå. 112 Den ig Januarii. ende Segrar för Mensklighetens väl gjordt sig förtjenta af en tänkande Samtids och Efterverlds välsignelser.
De skulle derigenom åt de mindre Staterne gifvit säkerhet mot framdeles möjliga eröfringsförsök, och äfven dessa skulle först då i sin mohn fått tillfälle att, med afseende på sina Medborgares lättnad och bättre trefnad, i billigt och afpassadt förhållande göra nödiga indragningar.
Detta kanske på århundraden ej mer återkommande tillfälle har gatt förloradt och det återstår blott att beklaga, det Samhällslifvets förfining och Naturtillståndets barbari äga så nära Gränser.
Förmätet vore det af oss att tro oss starka nog att ostraffadt kunna gifva detta efterdöme åt mägtigare Stater.
Sverige, genom ett Århundrades olyckor skakadt, skulle vid ett sådant sakernas förhållande, sjelf öka måttet deraf, om det genom en otidig förminskning af Stridskrafter, lemnade Europas öfriga Nationer det säkraste vedermäle af vanmagt och hvarje god Medborgare den vanhedrande liknöjdhet om Fosterlandets försvar, som ofta bådar ett förestående välförtjent fall. Vissheten att Sveriges beväpnade Styrka i farans stund, ej nu som någon gång förr skett, lemnäs åt slumpens olyckor, bör äfven i närvarande Tidepunct kraftigt motverka dess indragning, och tillfredsställelsen att den föres af en stark och säker arm för Rikets väl, till nyttiga och rigtigt beräknade ändamål, bör åt hvarje vältänkande lemna den ljufva, och, alla uppoffringar öfvervägande, förhoppning att vår tillvarelse såsom sjelfständig
Stat nu så måtte stadgas - Den 19 Januarii.
U3 gas alt Namnet af fri Svensk ur Tideböckerna alldrig skall försvinna.
Grefve MortierAxel Otto:
Jemte det jag förenar mig med hvad Herr Ehrenström anförd t, får jag endast tillägga, att jag anser det ovärdigt för hvarje Iiidividue af Svenska Armeen, att hysa den tankan, att vi äro oförmögne att försvara oss, och skulle icke kunna dela lika öfvertygelse med den Friherre Anckarsvärd angående vår svaghet framstäldt.
Grefven och LancltMarskalken hemställde, att alla de, i anledning af Friherre Anckarsvärds den 9 dennes lill StatsUtskottet remitterade Memorial, nu afgifrie ofvanberördc Yttranden måtte lill StatsUtskottet remitteras; hvilket bifölls.
Utdrag af Prötocollet, hållet hos Högloft.
Ridderskapet och Adelil, vid Urtima Riksdagen i Stockholm den i5 Januarii 1818. S. D. Remitterades Till Stats-Utskottet:
Herr Hammarskölds, Lorentzo, Memorial angående medels anslående för fullbordande af den utaf Professoren von Breda påbörjade Tafla öfver Konung Carl XlfTrs Kröning; jemte Yttranden i samma af Hans Excellence Ridd, o< dd.
Fröt, II E. 2 Afd. i5, 16. 114 Den 19 Januarii.
Herr Fiherre Fleming, Claes, och Friherre Skjöldebrand, Anders Fredric samt Herrar Hammarsköld; von Schulzenheim, David , (den äldre); Lidströmer, Fredric August; Anckarsparre, Ingemar August; Mannerhjerta, Ulric Emanuel, och Nauckhoff", Carl Ulric.
S. D. I anledning utaf Herr af Stenhofs, Christian, Memorial angående påminnelse till ConstitutionsUtskottet-, att inkomma till Riksens Ständer med betänkande, rörande en ny Representation, jemte Yttranden i samma ämne af Grefvarne von Schwerin, Fredric Bogislaus och Löwenhjelm, Gustaf, Friherrarne af Wetstedt, Gustaf; Wrangel, Henning; Boye, Ludvig och Stael von Holstein, Corfitz Ludvig, samt Herr Påhlman, Otto Fredric, beslöt Högloflige Ridderskapet och Adeln anmoda ConstitutionsUtskottet, att med första till Riksens Ständer afgifva upplysning uti hvad skick frågan, angående en förändrad NationalRepresentation, för närvarande sig befinner.
S. D. Vid föredragning af Hedervärda BondeStåndets Protocolls-Utdrag af den 2 dennes, innefattande Remiss till StatsUtskottet af förre Vice Talemannen Jon Jonssons Motion, om årlig Pension af 1000 R:dr B:co åt hvardera af Hans Kongl. Höghet ArfPrinsens fordna Informatorer, Herr RegeringsRådet och Riddaren le Moine samt Herr CancellieRådet och Riddaren Tannström, fann Högloflige Ridderskapet och Adeln för godt att uti berörde Re - Den ig Junnar ii 115 miss med BondeSlåndet instämma:
Hvarjemte ett Memorial af Grefve Stackelberg, Reinbold, samt ett Yttrande af Hans > Excellence Herr Friherre Fleming, Claes, rörande samma ämne, nu äfven till StatsUtskottet remitterades.
Ut supra, S. D. Vid föredragning afHögvördige PresteStåndets den 2 i denna Månad meddelte ProtocollsUtdrag, innefattande Remiss till BancoUtskottet af Herr Biskoppens Doctor W.
Faxes väckte Motion, om präglande afen Skådepenning, till åminnelse af den 4 Julii 1817, då Hans Kongl. Höghet ArfPrinsen, Hertigen af Södermanland uppnåde myndige År; hvilken Remiss äfven blifvit af Yälloflige BorgareStåndet den 5 och Hedervärda BondeStåndet den 9 dennes bifallen; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att, jemväl för sin elei, uti berörde Remiss instämma.
S. D. Vid föredragning af Ilögvördige PreseStåndets ProtocollsUtdrag af den 5 dennes, innefattande Ståndets beslut, att anmoda StatsUtskottet att närmare granska Redovisningen öfver Statens förskott till Tryckning af RiksStåndens Protocoll vid 1815 års Riksdag, med dertill hörande Bihang, samt besörja att de Exemplar deraf, hvilka vid skeende Redovisning icke äro försålde skyndsammeligen måtte till Riksens Ständers disposition aflemnas, i hvilken anmodan de öfrige RiksStånden blifvit inbjudne, att sig med PresteStåndet förena, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att 116
Den 19 Januarii. äfven för sin del uti PresteStåndets nyssnämnde beslut inslåimrna.
S. D. Vid föredragning af BevillningsUtsköttet den i3 dennes aflåtne Memorial, deruti hemställes, att Utskottet måtte fä antaga, så väl till vinnande af mera skyndsamhet vid Målens handläggande och expedierande, tvänne Notarier med arfvode från antagningsdagen, som till bestridande af uppassningen vid Utskottet tvänne Vaktmäsare, blef samma Memorial af Ridderskapet och Adeln till alla delar bifallit.
Tisdagen den 20 Januarii.
Plenum klockan half till 11 förmiddagen.
Börjades Justering af PleniProtocollet för den 10 dennes förmiddagen.
Efter uppläsning af Ridderskapets och A - Den 20 Januarii. delns samma dag till Allmänna Besvärs- och Oeconomias Utskottet meddelte Remiss af åtskilliga Anföranden, angående afskaffande af Guld och Silfver på Uniformer, anhöll Hérr af Stenhoff Christianj att få uppläsa följande:
Med Herr von Heyne delar jag lika tänkesätt i allt hvad som leder lill Fosterlandets väl, och följaktligen äfven uti det, som angår inskränkning af alla ej mindre onyttiga än håde physice och moraliter skadliga ÖfverflödsArticlar.
Ehuru delta ämne vid nästlidne Riksmöte blifvit, af Riksens Ständers Serskildta Utskott så fullständigt utredt, att Riksens Ständer i sarajnanstämrnelse dermed, under den 7 Augusti 1815 hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhållit, att 1794 års Kongl.
Förordning emot Yppighet och Öfverflöd måtte med vissa inskränkningar åter upplifvas; har jag trodt mig äga full anledning framställa ämnet utur en éynpunct, hvartill sednare händelser föranledt, och som för det närvarande mer än tillförene påkalla Riksens Ständers uppmärksamhet, Nationens förlägenhet i allmänna PenningeRörelsen och deraf flytande oredor, är nu vida svårare än år 1815.
Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition derom och angående Myntväsendets förbättring, utvecklar och styrker detta fullständigt, äfvensom Kongl. Maj:t nog tydeligen Nådigst upp - Hg Ven 2o Jcinuarii. lyser Nationens Representanter om dess Landsfaderliga tänkesätt, angående begagnandat af utländska ÖfverflödsArticlar.
Maj:ts Nådiga uttryck äro:
Lemnom åt Söderns Innevånare de Skatter ent fruktbärande Jordmån och ett mildt luftstreck erbjuda deni utan möda; ålnöj om oss med dem vi kunne hämta inom vårt Land, och sökom ej hos Utlänningen annatj än hvad som motsvarar värdet af det hvarmed vi kunna förse honom.
Innehållet häraf vittnar om den hulda omsorg Kongl, Maj:t ej mindre un, än under MinderårigbetsRegeringen, då ofvannämnda Kongl, påbud emot yppighet utfärdades, hyser.
Ingen kan således betvifla Kongl. Maj:ts eget höga fortfarande tänkesätt, om det som, genom inskränkning af Yppighet, kan befrämja Rikets väl.
Den som åter med någon uppmärksamhet läst Hans Kongl. Höghet KronPrinsens den \\ nästlidne
Julii hällne
Tal till sin Herr Son, Hans Kongl. Höghet Arf-Fursten, då Hans Kongl. Höghet första gången såsom myndig inträdde uti Rikets StatsRåd, hvarvid Hans Kongl. Höghet KronPrinsen på ett högtid eligt sätt utvecklar Regenters Pligter och Hushållningsgrunder samt dermed förenade StyrelseSysteme; kan ej ett ögonblick tveka om Hans Kongl. Höghets
Nådiga böjelse, att befordra sparsamhetenoch bannlysa
Luxen:
Visserligen må Hans Kongl. Höghet haft afseende på Rikets vådeliga belägenhet och nu mera yppade Financp* Den 20 Januarii. lig ställning och dess Styrelse, då Hans Kongl. Höghet bland annat Nådigst Ytti'ar:
För att bringa vårt StyrelseSystem till en hög grade af fullkomlighet, ämnar Konungen sammankalla Rikets Ständer ^ och åt deras insigter och Fosterlandskänsla anförtro medlen härtill.
Högst vigtiga ord, hvilka genom Rikets allmänt lika älskade som vördade Thronföljares höga tänkesätt göra vår lyckliga Constitution kraftfull emot håde Aristocratiens och Anarchiens anfall samt Despotisme.
När Svenska Nationen således är fullt öfvertygad om både Monarkens och Hans Kongl. Höghet KronPrinsens Nådiga tänkesätt, och när
Rikets belägenhet mer nu än någonsin fordrar inskränkning uti bruket af utländska ÖfverllödsArtiklar; och när Kongl.
Majit sjelf i Nåder ansedt detta vara ett medel till befordran af en förbättrad Penningeställning, anser jag ändamålet säkert kan vinnas, om Nationens underdåniga önskan, genom dess Representanter, rätteligen inför Thronell i underdånighet framställes:
Må mig dessutom tillåtas, att jemte förenämnde höga grunder äfven, efter min .öfvertygelse, nämna någon om de skäl jag dertill hämtadt af fordna tiders tänkesätt.
Svenska Historien upplyser, att både för och efter Magnus Ladulås’s tid missbruk af öfverflödet varit ögnamärke för Regeringarnes omsorg, hvarom äfvenväl våra gamla Lagar vittna.
År 1489 utfärdades af Sten Sture och Riksens Råd Stadga emot Öfverflödet, som då ansågs vålla Fäderneslandets iråkade förderf, äfvensom år 149 * 120 Den 20 Januarii. genom ett sednare
Påbud ifrades emot dårhet och oskäliga klädseder rn. m., hvilket jemväl de följande Arhnndranden var föremål för.
Regenters och Regeringars omsorger.
Ärrnärkpingsvärdt ur likväl härvid, att 3o3 år efter förenämnde i \9 i års Påbud , vår nu vqrdade åldrige
Konung lät i samma amne utfärda 1794 års Förordning.
Men man behöfver ej söka skäl till styrka för Hufvud saken från äldsta forntiden:
Nästlidne Secel, märkvärdigt i anseende till återställande af Svenska Folkets Lagbundna frihet, lemnar fullständig upplysning om Tidell varfvets tänkesätt i förevarande ämne.
-En månad efter det 1720 års RegeringsForm stadgades och blef antagen, utfärdades den 3:dje Julii Förording eanot Yppighet och Öfverflöd, afen lika vidsträckt sorn alfvarsam beskaffenhet, hvilken 3 år derefter skulle ställas i verkställighet.
Uti en oafbruten följd derifrån emanerade vid hvarje Riksmöte Författningar i likstämmighet dermed.
Ilä fdei ne hafva förvarat minnet af de oförgätlige store StatsMän, hvilka detta Tidehvarf ej mindre utgjorde Konungens Ålderstegne
Råd och beklädde de högre Ämbeten, än ock de insigtsfulle Embetsman af både Frälse och Ofräjse Stånden hvilka innehade Domare och CollegialYärdigheterne, äfvensom den tidens RiksdagsProtocoller innebära ojäfaktiga bevis orri vidsträckta kunskaper och synbar Patriotism e inom alla fyra RiksStånden.
Medgifvas matte Väl, att de emot Öfverflödet den liden vidtagne
Författningar härleddes ifrån en sann upplysning, varm Fosterlands - I)cn 20 Januarii. 121 lansia, samt klok och mogen behandling.
Flugan blir; Om Svenska Nationens bildning och upplysning blifvit sedan den tiden mer utvidgad och i moraliskt afseende till sjelf villigt uppfyllande af medborgerliga pligter mera stadgad?
Motsatsen om öfver ty gelsen bevisar den allmänna Sinnesstämning, sorn yttrades genom Nationens organ, Riksens Högloflige Ständers enhälliga, underdåniga Önskan vid 1815 års Riksmöte, om återupplifvandet af 1794 års Förbud emot Öfverflödet och Luxen.
Motsatsen om verkligheten styrker åter: 1:0
En fräck öfverträdelse af och olydnad emot mcranämnde Kongl. Förordning, hvilken med några obetydliga undantag, än i denna stund borde, såsom ej upphäfven, vara gällande; men som under tiden blifvit en död bokstaf, dels derigenom att den årligen ej blifvit efter föreskrift, på Predikstolarne uppläst, dels ock igenom högre och lägre Auctorilelers samt Tjenstemäns efterlålne tillsyn. 2:0
De nästan oräkneliga Förfalskningsbrott och missbruk af andras namn, Penningeoch Vexel-vinglerier, samt bedrägeligå Banqueroutter, hvilka förut sällan hörde, men inom en tid af 20 år mer än mycket tilltagit och troligen tillkommit genom en lätt, samt ofta 1?2
Den 20 JanuariL falsk tillgång i Disconterne på penningar, att fylla sinnlighetens behof; och 3:o
Den obehagliga ställning i Rikets Penninge-rörelse, som föranledt till detta Riksmöte, genom Filial-Disconternas iråkade obestånd, och hvarmedelst åtminstone Hufvudmännen för Malmö Discont-Bolag, flere år ej lemnat lysande vedermälen af ypperliga medborgerliga tänkesätt, utan fast mer kastadt på Svenska, alltid högaktade, National-Caractei’en en svår skugga.
Motsatsen om öfvertygelsen bevises ändteligen, 4:o
Af tidens anda och nu varande Sinnesstämning, som högt påkallar Lagens svärd emot den farliga Fienden, Yppigheten.
Herr ÄrkeBiskoppen och Talemannen för Högvördige Preste-Ståndet yttrar härom i underdånighet till Hans Kongl. Höghet KronPrinsen, följande:
Måtte såsom fordom Fienden vikit för Eder Kongl.
Svärd eller blifvit vunnen af Eder Kongl. Höghets dygder , också den invärtes Fiendenden slösande Yppigheten och den oredeliga Vinningslystnaden vika för Eder Kongl. Höghets vishet och höga föresyn.
Lika anda lyser äfven uti Herr Biskoppen och Vice-Talemannen von Rosensteins Tal till Rikets första Stånd, då han såsom Ordförande Den 20 Januarii. 123 för Högvördige PresteStåndets
Deputation tolkade dess tänkesätt; han yttrar:
Tänkande män ibland
Oss hafva med oro sett en tilltagande lättsinnighet, som röjt sig i sina vanliga följder j flärd, fåfänga, yppighet, veklighet, brist på ihärdig Arbetsförmåga ; de hafva fruktadt att från dessa källor skulle en dag till blygd och allmän skada för Manheim flöda oredlighet och vingleri , vådor för allmänt och enskildt väl.
Herr Talemannen för det Vällofl.
BorgareStåndet, lifvad af samma anda uti dess svar till Hedervärda BondeSlåndets första hälsning vid Riksdagens början, har ådagalagt samma Fosterlandskänsla i följande önskan:
Måtte kärlek lill Fosterjordens egna Alster aflägsna begäret till utländskt Öfverflöd och Svenska män veta, att med en sann Patriotisme besegra yppigheten och fåfängan.
Fästom oss i anledning häraf en sann blick, så väl på förfiutne, som närvarande Tidehvarf, och en fördomsfri Fosterlands-känsla skall ej neka, att Förbud emot både Bruk och Införsel af utländske Yppighets-varor är högst nödvändigt, och att Svenska Nationen, utan att anse sig vara lik Trälen, villigt underkastadt sig Regenternes vilja, äfven så väl i fråga om inskränkning af den lysande Yppigheten, soin alla andra Bud och Ordningar. 124 Den 20 Januarii.
Att omskapa en hel Nations 1 flera Århundraden viste böjelse för den skadeliga Luxen , och att förmå två och en half Million Menniskor frivilligt qväfva samma böjelse dertill, tror jag, behöfs en lie! ny Generation, då Barnet snart sagt från vaggan, beredes till den åsigt, sorn befordrar ändamålet.
Barnet skall hvarken vid Toiletten, i Boäungsrummen eller på Matbordet bli uppammat i Öfverflödets förderflig» bruk, äfvensom Mankönets bildning ifrån späda åren bör affedas från Luxens sinnligheters förstörande inflytelse, men riktas till Theoretisk insigt och pragtisk böjelse att uppfylla medborgerliga Pligter.
Man har hört omtalas och äfven i Tidnings-skrifter sedt berättelse ojn en och annan Öfverenskommelse att hämma Öfverflödet; men liär skrifteliga förbindelser af oredligheten och egennyttan kränkas, kan svårligen förtroende lemnäs till en bejakad uppoffring af sinnlighetens inrotade böjelse för Härden.