Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är obestridligt, att en varmare känsla för kamratska - Den HO November f. m. 450 pet, en fruktan, att se den uniform. man bär, fläckad, innebära grundpelare för uprättliållandet af militärens duglighet, och de äro i sanning af så stort värde, att de icke böra bortsopas.
Vi måste medgifva, mine Hrr! att en fader med förmögenhet, som eger tillfälle att gifva sin son en god upfostran, skulle draga mycket i betänkande, huruvida han borde egna honom åt militärståndet, der ofta små löner erbjudas, om han icke visste, att detta stånd vore äradt och ansedt, och en ung man med hufvud och kunskaper skulle i sanning icke egna sig deråt, om icke ära vore der att förvärfva, och äran är en god sporre, som icke får förloras.
Jag tror, att det nu är hög tid att söka återväcka till lif deri domnande sanna militär-andan, på det att icke de skandaler, sorn beklagligen egt rum, må förnyas och ytterligare nedsätta militärens anseende.
Jag tror, att det är på militärens tjenstbarhet och den omsorg, som derpå nedlägges, som samhällets bestånd ytterst hvilar, och jag är förvissad, att sådana händelser, som här i landet, egt rum. icke skulle kunnat passera i andra länder.
Möjligen kunde man beskylla
England att förr hafva varit liknöjdt om sin militärs anseende, åtminstone i afseende å dess landt-armé; men äfven der tror jag icke, att något sådant skulle på sednare tider hafva kunnat inträffa.
Vi måste ihågkomma, att förhåilanderna äro betydligt olika emellan oss och de länder, der militären är samlad till tjenstgöring större delen af året; här skulle, till följd af Armdens spridda läge i ett glest bebodt land, der sällsamt flere kamrater råkas oftare, än på mötena, militiir-andan lättare kunna förfalla, än i andra länder.
Jag tror, att lagstiftningen kan något uträtta, till förekommande af denna olycka, och jag föreställer mig också, att det är ur denna synpunt, som motionerna blifvit väckta.
Jag håller fördenskull motionärerna räkning för deras förslag, icke derföre, att jag tror deras förslag vara fullt lämpliga, utan emedan de fästat, upmärksamheten på en fråga, som bör närmare skärskådas.
Hr Brakel, som jag har det nöjet att se här bredvid mig, har föreslagit uphäfvandet af duellsplakatet; jag såg det först i tidningarne, och för första gången i min lefnad har jag nu läst detta plakat, utfärdadt af Carl XI 1 682.
Den stränge herren förbjöd deri all duell.
Icke blott duellanten, utan t. o. m. den, som dertill utmanade, äfven om ej duell biet' af.
Seknndanten, eller den, som antog inbjudningen att blifva det, straffades med tjenstens förlust, fästning på 2 år och 2,000 dalers pligt o. s. v. Men då Carl XI sålunda förbjöd duellen, ville han sätta något annat i st., och med lika strängt ansvar bestraffade han alla beskymfningar emot militärer eller vederlikar.
Motionären har endast fästat sigvid den sednare delen af plakatets innehåll, eller den om beskymfningar, och jag föreställer mig, att han gjort det af en helt annan afsigt, än att få ansvaret för beskymfningen uphäfdt, nemi. den, enl. min öfvertygelse, lofliga afsigten, att få dueller återigen införda, och hvarföre icke säga rent ut på detta rum, att det är en visserligen bedröflig, men en i yttersta nödfall nyttig möjlighet att förekomma skandaler.
— Jag tror således, att det stränga straff, som är stadgadt mot dueller, bör uphäfvas, och ersättas af mildare 460 I)en 30 November f. m. bestämmelser.
Att borttaga all bestraffning för duellen, vore hvarken att önska eller att tillstyrka.
Måtte Utsk:t ej göra med motionen, som den, hvilken afklippte receptet, nemi. taga bort bestraffningen för beskymfningen och bibehålla det för duellen.
Det är en sådan utgång, liknande den att »komma ur askan i elden», jag vill söka förekomma, och ber derföre få säga några ord om de af Hr Skjöldebrand föreslagna hedersdomstolar.
Tvifvelsutan föreställer sig många, likasom han, att hedersdomstolar skola kunna surrogera duellsplakatet.
För min del tror jag icke, att dylika domstolar skulle vara lämpliga i Sverige, och instämmer i, hvad derom vid remissen blifvit yttradt.
Jag tror, att hedersdomstolar, sådana de äro organiserade i Preussen, innebära någonting inqvisitoriskt, emedan förhandlingarna der äro hemliga, och de äro således, enl. min öfvertygelse, helt och hållet stridande mot den grundval, hvarpå vårt samhällsskick hvilar.
Då alla mål hos oss böra vara underkastade laga ransakning och dom, måste jag, ur synpunkten af denna, det Svenska folkets oafvisliga rättighet, motsätta mig hvarje inrättning, som strider mot denna grundsats.
I Frankrike har man ett annat slag af domstolar, nemi. »conseils d’enquéte», men deras befogenhet sträcker sig icke så långt, som i Preussen.
De bestå blott af det högre befälet, och det är att märka, att der har detta befäl i allmänhet öfver sina underordnade en större makt än hos oss.
Snarare tror jag, att man kunde hemta någon ledning för sina rådslag i denna fråga från Österrike — ett land, der militären står i stort anseende, men der de militäriska hederstvisterna icke afgöras af hedersdomstolar, utan helt enkelt dragas under krigsrätt.
Det är en sådan behandling af hederstvister, jag tror äfven möjlig i Sverige, och anhåller derföre, att få meddela några upgifter om den Österrikiska lagstiftningen i detta hänseende.
Efter Österrikiska krigslagarne bestraffas förolämpningar a) som brott (Verbrechen): aa) om de bestå i en för officers-ståndet skymflig misshandling, eller i smädelser i en eller flera personers närvaro, eller genom skrifter, i tryck, o. s. v., utan att bestämda fäkta dervid behöfva blifvit angifna, utan endast om vissa kännemärken på den förolämpade personen bestämdt låta märka, hvem som blifvit menad; ab) om en officer anklagar en annan, eller så uttalar be skyllningar mot någon för ett updiktadt brott, att anledning till laglig undersökning deraf kan upstå.
I begge dessa fall (aa) och (ab) straffas den förolämpande med tjenstens förlust, samt under försvårande omständigheter med ett till tio års fästning. b) som förseelser (Vergehen), om förolämpningarne kunna betraktas som i ringare grad sårande: aa) ogrundade beskyllningar om brott, utan afsigt att skada; ab) lättsinniga beskyllningar om ohederliga eller osedliga handlingar och tänkesätt; bb) offentliggörande af andra äreröriga, om ock sanna, fakta ur privat- eller familje-lifvet; Den 30 November f. ni. 401 bc) andra smädelse)'.
Alla dessa fall bestraffas med 6 månaders till ett års fängelse, och under försvårande omständigheter med tjenstens förlust.
Dueller äro straffbare: a) den, som utmanar (oftast straffbarare än den utmanade); b) den, som antagit utmaningen; c) sekundanterne, så framt de ej sökt afstyra duellen ; d) de, som genom spott och spe eller på annat sätt föranledt eller upeggat till duellen; e) oell f) kommendant, som ej hindrar, och befälhafvare, som ej bestraffar duell, som kommit till deras kunskap.
Straffen äro från 6 månaders till 5 års fängelse, om döden ej varit en följd af duellen; annars från 5 till 10 år, och, under försvårande omständigheter, ända till 20 år.
Rencontre, eller då strid och utmaning genast följa hvarandra, straffas med arrest från 1 till 6 månader, samt om svårare sår eller döden deraf varit en följd, fängelse från 6 månader till 5 år, under försvårande omständigheter.
Hvarken vid Duell eller Renconlre straffas med tjenstens förlust, så framt ej under dessa någon ohederlig handling blifvit begången.
För min del föreställer jag mig, att om sådana mål, som här äro antydda, blefve dragna under krigsrätt, skulle sådant hos oss vara lämpligt, emedan krigsrättens förhandlingar äro offentliga och dess domslut underkastade pröfning i högre instans.
Jag tror, att detta är det lämpligaste sättet, på hvilket den ömtåliga frågan kan lösas, och jag vågar lägga Utsk:t på hjertat att icke med liknöjdhet betrakta saken, anhållande derjemte att dessa mina anmärkningar måtte såsom ett amendement till Hr Brakels motiou få åtlölja densamma till LagUtsk:t.
Uppå H. Ex. Hr Gr. o. Landtm:s proposition biel' detta yttrande remitteradt till LagUtsk:t. H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, yl trade, att R.
Stms underd. condolance-adress till H. M. Enke-Drottningen Josefina blifvit af H. Ex. jemte de öfriga RiksStåndens Hrr Talmän sisth Måndag till Ii. M. öfveiiemnad, samt att Ii.
M. sedermera behagat aflåta ett nådigt svar derå, hvilket nu torde få för R. o. Ad. upläsas.
Detta nådiga svar uplästes härefter och lydde sålunda:
Med tacksamt och uprördt hjerta emottager jag uttrycken af R.
Stms deltagande uti den djupa sorg, som träffat mig.
Den allmänna saknaden^ som följde den älskade Konungen till grafven, var ett rörande bevis på erkännandet af allt det ädla och goda Han velat och utfört.
När jag lemnade fädernehemmet, gaf jag ett heligt löfte, att dela såväl sorgen som glädjen med min ädla make, att älska det land, Han så högt älskade.
Vid upfyllaudet af dessa pligter följde 462 I)en 30 November f. m. jag blott mitt hjertås böjelse; jag fann min lycka uti den tillgifvenhet, som mötte mig i mitt nya fädernesland; hågkomsten deraf förvaras i tacksamt minne. I 3 6
Ar var jag dagligt vittne till min Gemåls höga egenskaper. till Hans outtröttliga bemödanden för Sitt Folks ära och förkofran, till Hans ödmjukhet i lyckan, och sist till Hans undergifvenhet under de långa pröfningar, som det behagade Gud att skicka Honom.
Den älskade Hädangångne sörjde stundom öfver oförmågan att längre kunna verka faderligt för Sitt Folk, men aldrig hördes
Han klaga.
Det rätta och sanna ville
Han, att omfatta alla med kärlek, var ett behof för Hans varma hjerta !
Detta arf mottager jag, mine Hrr! och om jag ej kan verka, som min ädla Make, för Folkets lycka, kan jag dock, som Han, älska detsamma, önska dess väl och anropa Gud att beskydda Sveriges framtida öden.
Jag beder Svea Rikes Ständer emottaga dessa uttryck af upriktig tacksamhet, samt försäkran om min fortfarande välvilja och bevågenhet.
JOSEPHINE.
Föredrogs Konst.Utsk:ts d. 26 d:s bordlagda Mern.
N:o 2, med upgift på de från sisth Riksdag livilande förslag till ändring i Grundlagarne.
Flere Ledamöter begärde ytterligare bordläggning af detta Mern., hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att det vid hållet Talmans sammanträde blifvit öfverenskommet, att Talmannen skulle föreslå de resp.
RiksStånden att företaga Mennt till behandling Lördagen d. 10 uästk.
Dee.; Och hemställde II. Ex., i anledning häraf, huruvida R. o. Ad. behagade bifalla detta förslag och besluta att ifrågav:de Mern. skulle upföras främst å sagde dags Föredragnings lista.
Efter föredragning af LagUtsk:ts den 26 d:s på bordet lagde Utlåt. n:o 4, i ani. af verkstäld granskning af R.
Omb:s embetsberättelser, diarier och registratur, under tiden från förra till innevtde Riksmötes början, begärdes detta Utlåt, af flere Ledamöter ånyo på bordet, hvarjemte anmälde sig och yttrade Gr.
Lagerbjelke, Gustaf; Då det väl är gifvet, att de plena, som närmast härefter inträffa böra egnas för det första åt väckandet af motioner, och för det andra åt dessa motioners snara afsändande till vederbörliga Utskott, så torde icke mycken tid återstå för behandlingen af det nu föredragna LagUtsk:s Betänk. n:o 4.
Jag får derföre vördsamt hemställa, att detta Betänk, måtte varda upfördt å föredragningslistan näst efter Konstit.Utsk:s mern. n.o 2.
Propos. å bifall till detta förslag framställdes och besvarades med Ja.
Deli 30 November f. m.
Föredrogs LagUtsk:ts d. 26 d:s bordlagde Utlåt. n:o 5, i anledning af väckt motion om föreskrifter, rörande underhållande i farhart skick af kyrkoväg samt afsynande deraf.
Detta Utlåt, lades till handlingarne. med förklarande, att 1!. o. Ad. ansåg den dragande motionens behandling tillkomma Allm.
Besv-, o. Ekon.Utsk:t. Exped.Utsk:ts Utlåt. n:o 4, i ani. af framställd fråga om särskild tryckning af alla inom RiksStfinden väckta motioner, föredrogs nu, men blef på flere Ledamöters anhållan ånyo bordlagdt, hvarjemte anmälde sig och yllrade Gr.
Af samma skäl, som jag nyss anförde i fråga om LagUtsk:ts Betänk. n:o 4, får jag jemväl anhålla, att Exped.Utsk:ts nu föredragna Ullåt. mo 4, må på föredragningslistan upföras näst efter LagUtskds nyssnämnde Betänkande.
Landtm, framstäld Prop, beslöt It. o. Ad. att ifrågv:de Utlåt, skulle å föredragningslistan för d. 10 uästk.
Dec. upföras näst efter LagUtskds Utlåt. n:o 4.
Hr Flachs, Johan Fredrik Philip, d. 23 d:s bordlagde förslag, att RiksStånden skulle sammanträda till gemensam öfverläggning rörande Bankens vexelhandel.
Hr Flach har i den nu föreslagna motionen föreslagit, att It. o. Ad. skulle besluta, och sedermera inbjuda de öfriga RiksStånden att deltaga i detta beslut, att hålla gemensamma öfveriäggningar ang:de Bankens vexelhandel, så väl med afseende på den förflutna tiden, som ang:de de åtgärder, hvilka för framtiden böra i detta hänseende vidtagas.
Det har åtminstone hittills icke varit vanligt, att några allmänna sammanträden egt rum för andra ärenden, än sådana, som kunde föranleda till vigtiga beslut för framtiden, och icke för att tala om saker som redan passerat.
Beträffande specielt den fråga, som af Hr Flach åsyftas, så kan den blifva föremål för R.
St:s öfveriäggningar, då BankoUtsk:ts Betänk. ang:de Revisorernes berättelse inkommit.
Äfven om således det skulle finnas lämpligt, att göra denna fråga till föremål för gemensamma öfveriäggningar, torde beslut derom väl icke gerna böra fattas förr än BankoUtslcts nämnde Betänk, till Stånden inkommit.
Denna fråga hänger äfven tillsammans med det Betänk., sorn BankoUtsk:t har att afgifva angtde regleringen af Bankens lånerörelse i allmänhet, och detta Betänk, kan icke inkomma till Ständerna förr än längre fram på riksdagen.
Jag får således på dessa skäl anhålla, att R. o. Ad. icke måtte godkänna Hr Flachs förslag, utan af slå detsamma.
För min del kan jag icke gilla ifrågav:de motion.
Afsigten synes icke vara någon annan, än att med Fullm. i Banken anställa en inqvisitorisk ransakning.
Då 464 Den 30 No ve Oilier f. m. de åtgärder, Fullm. vidtagit, redan blifvit af 2:ne Statsrevisioner granskade, och de lyckats genomgå denna skärseld, synes mig som om Hr Flachs motion vore för tidigt väckt och utan nytta, hvarföre jag, jemväl på de af föregide talare anförde skäl, ber att tillstyrka afslag å motionen, synnerligast som BankoUtskit icke lärer underlåta, att, sin pligt likmätigt, ytterligare nagelfara med bemälde Fullm.
Hr Flach: Frih.
Tersmedens yttrande i denna fråga inne fattar egentligen ingenting annat, än ett uprepande af hvad Hr Ehrenheim i dag 8 dagar sedan derutinnan anförde.
Jag hade tänkt att yttra mig deröfver då, men jag gör det desto heldre nu, som, då jag vänder mig mot en man, hvilken af oss alla är kand för frisinnade tänkesätt och att i intet afs:de motsätta sig en fri forskning, jag således med fog borde kunna förutsätta att aliraminst han skulle vilja motsätta sig en sådan fri forsknings- och yttranderätt uti förev:de ämne.
Af de skäl, Hr Frilen deremot anfört, har jag ej funnit mig öfvertygad.
Mitt förslag afser nemi., att B. o. Ad. nu måtte besluta, att gemensamma öfverläggningar ang:de Bankens vexelhandel skola ega runi innan BankoUtskits déchargebetänk. till afgörande förekommer hos R.
Skälet till denna framställning ligger i den omständighet att B. o. Ad. nu är talrikt församladt och består till stor del af ledamöter från landsorten, dit vissa sällsamma rykten ang:de denna vexelhandel hafva spridt. sig, hvarför det synes mig, som skulle dessa ledamöter, lika väl som vi, vara intresserade af att få frågan nöjaktigt utredd.
Men då det är möjligt, att nämnde ledamöter hvarken hafva tid eller lust, att afvakta den tid, som för ämnets utredning erfordras, innan de gemensamma öfverläggningarne kunna hållas, liar jag dock ansett det vara af vigt, att de nu härv:de ledamöter från landsorterna finge deltaga åtminstone i beslutet om dessa öfverläggningar och derigenom blifva förvissade att en noggrann undersökning om förhållandet komme att ega rum.
Tersmeden har sagt, att det vore olämpligt att hålla allmänna sammanträden, förr än förslaget til! nytt bankoregl:te är a (gifvet; men jag anser högst vigtigt att sådana sammanträden hållas förr än reghtet afgifves, emedan de föreskrifter, som skola för framtiden i blifvande bankoreghte lemnäs, måste på en föreg:de granskning vara beroende. l)å Hr Bogeman yttrat att min ifrågav:de framställning skulle vara föranledd af personlig ovilja mot nuv:de Hrr BankoFullm., hvarom rykte jemväl förut blifvit utspridt, begagnar jag detta tillfälle att vederlägga såväl detta hans yttrande som detta rykte, med det förklarande, att lika visst som det aldrig varit eller kan vara min afsigt att anfalla personer, för hvilkas redliga afsigter jag hyser all aktning, lika säkert är det dock att jag i denna omständighet icke kan finna giltigt hinder att ingå uti granskning af sakförhållanden, nog betänkliga att kunna eller böra med tystnad förbigås, och i afs:de på hvilkas natur och beskaffenhet, oberoende af Hrr BankoFullims goda afsigter, jag hänvisar till det af Borgare St:ts - Den 30 November f. m.
St:ts vice talman, som sjelf är en af Börsens anseddaste medlemmar, i sista plenum, med ani. af diskussionen om K. M:s Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof, samt de dervid framställde anm;r ronde det betänkliga tillståndet i landet, afgifna yttrande, att detta tillstånd i väsendtlig mån kunde tillskrifvas det sätt, hvarpå åtskillige affärsmän skött sina transaktioner, ett sätt, hvarigenom de nära nog trampat heder och ära under fotterna.
Lika med den siste värde ta laren, anser äfven jag att det-vöre en stor fördel, om den mängd af landtadel, som nu är här församlad, äfven vore det, när frågorna dels om decharge för Pullunge och dels om Bankens reglering för framtiden förekomma till afgörande.
Men för mig är det deremot omöjligt att begripa, huru detta mål skall kunna befordras genom Hr Flachs förslag.
Dessa vigtiga frågor kunna väl icke företagas till behandling, utan att R. o. Ad., likasom de öfrige Stånden, hafva några materialier, på grund af hvilka ett omdöme med sakkännedom kan fattas, och dessa materialier finnas ieke förr än BankoUtsk:t inkommit med sitt Betänk. ang:de dels revisionen och dels Bankens framtida reglering.
Så länge dessa Betänk:n ännu icke äro inkomna, har man ju icke något att gå till för sitt omdömes bestämmande, och således kan det icke komma i fråga att, äfven om dessa sammankomster nu beslutades, de kunde ega rum förr än BankoUtsk:ts ifrågavide Betänk:n blifvit afgifna.
Den af Hr Flach väckta motionen är således icke allenast för tidigt framkommen, utan den är äfven oriktig, ithy att den omfattar 2:ne olika frågor, nemi. dels om
Fullnnges décharge eller bedömmande af hvad som redan skett, och dels om Bankens reglering för framtiden.
Nu hvilar den förra frågan på det Utsk:ts Betänk., som upgöres dels med ledning af Revisorernes berättelser och dels med ledning af den läsning, som inom Utsk. eger rum af BankoB’ullm:ges prot:r, hvilket Betänk, brukar temligen tidigt inkomma; och den andra frågan ii vilar på Utsk:ts Betänk, om lånerörelsen, och detta kan icke inkomma förr än långt senare under Riksdagen.
De öfverläggningar, som således i dessa frågor skulle förekomma, kunde icke ega rum förr än långt inpå Riksdagen; och vore det då skäl att derom nu fatta beslut?
Jag anhåller vördsamt om Hr Grins o. Landtm:® propos. på afslag.
Hr Flach: Gr.
Lagerbjelke matte icke riktigt hafva hört eller rätt fattat min framställning, då han kunnat yttra sig så sora han gjort.
Det är alldeles icke min mening, att några öfverläggningar skola hållas förr än BankoUtsk:ts Utlåt, angide lånerörelsen och vexelhandeln inkommit till Ständerna.
Men beslutet om dylika sammankomster har jag ansett böra fattas nu, medan landtadeln är närvide, på det att den må deri få deltaga.
Och äfven om Betänk. ang:de vexelhandeln för framtiden inkommer långt senare, så är doek gifvet, att opinionen om hvad som hittills derutinnan förefallit och hvad som med ani. deraf bör för framtiden H. I. 30 466
Den 30 November f. m. göras, borde blifva stadgad genom ifrågavide föreg:de gemensamma öfverläggningar.
Jag tror för min del att Hr Flach missförstått hvad Gr.
Lagerbjelke ytlrat.
Hans anförande gick nemi. icke derpå ut, att Hr Flaehs mening skulle vara, att öfverlåggningarne borde ega rum förr än BankoUtsk:ts Utlåtm inkommit, men väl att det icke vore lämpligt, att fatta beslut om dessa sammankomster förr än Utl&t.-ne inkommit.
Jag hemställer till motionären, huruvida lian icke sjelf inser, att R. o.
Ad. icke kan fatta sitt beslut i denna fråga förr än Ståndet kan af de inkomna Betäukme bedöma, huruvida skäl förefinnas till ett sådant beslut.
Skulle i BankoUtskrts
Betänk, något skäl icke finnas till klander, så faller ju vårt beslut då till intet.
Icke kan viii Hr Flach föreställa sig att inom en så stor församling, som lt.
St:r utgör, en utredning af frågan der skulle kunna ske.
Het skäl åter Hr Flach anfört för vigten utaf att nu fatta beslut om gemensamma öfverläggningars hållande, det nemi. att R. o. Ad. nu är till större antal församladt än möjligen förhållandet blefve vid den tid Utsk:ts Betänk, inkommer, torde äfven förlora af sin vigt, då man besinnar att det slutresultat, Hr Flach afser, icke kan vara de flera gånger nämnda öfverläggningarne, utan det beslut, som derefter af Stånden fattas.
Den nuvar:de majoritetens tanka må vara mera eller mindre öfverensstämmande med Hr Flachs åsigt, kan denna doek icke på nyssnämnda resultat inverka, utan bestämmes detta af den majoritet, som finnes, då frågan till Ståndet inkommer; och dennas åsigt torde derföre ock böra bestämma öfver en åtgärd, hvilken, om den i strid med densamma a priori blifvit beslutad, förlorade all lämplighet och allt inflytande på den slutliga utgången.
Hr Flach: I afs.-de på Gr. af Ugglas’ sednare framställning har jag ingenting att säga, emedan jag redan förut besvarat den; men i afsrde åter på frågan om någon anmärkn. skulle kunna göras rörande Bankens vexelhandel, så förekommer det mig, som Hr Gr:n icke med nödig upmärksamhet genomläst BankoRevisorernes berättelse för år 1858.
Hr Cederschiöld, Robert Theofron: Då R.
St:rs be myndigande för BankoFullmäktige att upköpa vexlar har till syftemål att förstärka bankens metalliska kassa, måste det också ligga stor vigt uppå, att denna vexelhandel bedrifves på sådant sätt, att ändamålet verkligen vinnes dermed, och icke motsatsen.
Nu har dock motionären upgifvit, att dermed skulle så tillgå, att sedan Banken köpt en vexel, så betalas den med en assignation, och i st. f. att Banken skulle derigenom få silfver för att förstärka metalliska kassan, så aflemnas denna assignation ögonblickligen för att ur banken uttaga silfver och exportera det.
Jag hemställer om icke detta är en fullkomlig eludering af ifrågavar:de föreskrift.
F’ör min del har jag dock tagit till princip, att icke sätta tro till en lös upgift; jag följer i det fället den gamla regeln: »audiatur et Den SO November f. m. 407 altera pars»; toen jag anser det vara af stor vigt att noga nn» dersöka förhållanderna, så att sanningen må framkomma i sin rätta dager.
Jag hemställer till eder mine Hrr! om det icke är af stor vigt att få veta, huruvida det verkligen förhåller sig så, att Bnnkofullm. , i stället för att npköpa vexlar och förstärka den metalliska valutan, låtit vexelköpen så bedrifvas, att man kunnat just derigenom få ett medel att ytterligare taga ut silfret ur Banken och föra det till utrikes ort.
St:r böra göra allt hvad på dem ankomma, för att i detta ärende få sanningen i dagen.
Af de upgifter, jag kunnat inhemta, vill det väl synas som, äfven om en eller annan af Bullra., de nemligen, sora äro hemmastadda i vexel-transaktioner, icke motsvarat det updrag och förtroende, som varit dera lemnade, de öfriga dock handlat på god tro.
Jag vill gerna antaga detta; men då är åtminstone derigenom tydligt, att dessa sednare icke ega de insigter, som erfordras för att förvalta Banken, och då motionären föreslagit, att allmänna sammankomster skulle hållas innan décharge-frågan förekommer, så synes mig rätta tidpunkten derför just nu vara inne.
Ty meningen är ju att erhålla tillförlitlig uplysning om verkliga förhållandet, för att kunna bedöma, om Fullm. hafva da insigter, som fordras för att kunna motsvara det dem lemnade förtroendet och sålunda kunna återväljas.
Lagerbjelke har upgifvit, att frågan om Revisorernas berättelse inkommer mycket tidigt, och ansett att man derföre kan upskjuta saken tilldess.