Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det Dea 26 0 c t ob e r. 379 Jfr sant, så länge lian är i Statens tjenst; men da lian casseras, så blir lian aler rnsthållarens, och Staten bör då icke för rusthållaren förminska dess värde.
Man har sagt, alt denna märkning vore af militäriska skäl nödvändig.
Vid (lera cavalleriregementen brukas den likväl icke, t. ex. vid Gardet till häst, som likväl utsläpper sina hästar på gräsbete i en trakt, der jag tror att de mera än på något annat ställe äro i fara att bortstjälas.
Vid Smålands husarer lärer det icke eller brukas.
Man har sagt, att man icke borde bereda rusthållaren en otillständig vinst.
Jag bär försökt visa, att detta icke är fallet, då det kan hända att hästen casseras på skäl, som icke göra honom obrukbar som arbetshäst eller vagnshäst.
Jag vill föröfrigt visst icke motsätta mig R. o. Ad:s vilja, men jag tror, att om betänk, kunde bifallas, vore det mycket väl. Frih.
Utsk:s adjutanter hafva här föreburit, alt det vore en svårighet för rusthållaren att sälja en nummerhäst, om han är märkt; men jag vill fråga, om det icke är omöjligt att sälja en omärkt häst om han blir bortstulen.
Han kan nemi. återfås och äganderätten bevisas genom märket, men en omärkt häst blir bortstulen och återfås icke så lätt; kanske återfinnes han, men rusthållaren kan, i saknad af märke, icke bevisa att det är hans.
Hvilket är nu värre, att hafva svårighet alt få sälja en sak eller omöjlighet ?
Jag. yrkar afslag å betänk.
Jag vill visserligen icke vara vidlyftig, utan blott till besvarande upptaga ett par af de anmärkmr, som Gr.
Sparre nyss anfört.
I afseende derpå att hästarne vid Lifgardet till häst ej skulle vara märkta, får jag äran upplysa, att det är en ofantlig skillnad emellan de hästar, som finnas vid ett värfvadt och de vid ett indelt cavalleri-reg:te.
'Vid de förra äro de hela året under tillsyn af befäl och manskap.
Då de stundom utsläppas på bete, åtföljas de vanligen af s. k. stovaktare.
Hästarne vid indelta cavallerireg:ten deremot, hvilka, såsom jag i min reservation anmärkt, ofta antagas vid ganska unga år, utsläppas sedan på bete, och undergå på denna lid till form och figur så betydliga förändringar, att då de höstetiden uppställas, äro de mången gäng nästan oigenkänbara.
Jag skulle föröfrigt hafva mera att orda om jag ville upptaga R. o. Ad:s tid dermed.
Jag ber blott få tillägga, att i anledn. af hvad sorn bär blifvit yttradt om sympalhier, lemuar jag visserligen delta ord sitt fulla värde, men tror likväl, att man deruppå bör fästa föga afseende vid bedömmandet af hvad som är rätt eller orätt, nyttigt eller icke nyttigt.
Jag ber den siste värde talaren om ursäkt, men när det icke är fråga om laglig rätt eller orätt, utan blott om att befordra en persons intresse, utan att någon annan förlorar derpå, och han framförer skäl, som synas vara grundade, så skulle man göra mera än orätt om man icke afsåge dessa skäl.
Föröfrigt är det visserligen onödigt att häruti tillägga något; jag vill blott nämna, att om, såsom man här nämnt, hästarne springa bort i skogar och utmarker, så är det lika svårt att leta rätt 380 Deja 20 O c to ber. på dem, antingen de hafva märken eller ej.
Får åter ägaren fatt på sin häst, känner han nog igen honom utan märke.
Allmogen i Sverige har icke svårt för den saken.
Att märkningen endast skulle ske för att förebygga en otillbörlig hästhandel, är att sträcka omtankan något för långtj i det fallet skulle man anhålla att en märkning anbefalldes för alla hästar i Sverige.
Den värde talare, som ordat om Utsk:s adjutanter, anhåller jag att få underrätta, att Utsk:n icke äga några adjutanter utan ledamöter.
Sedan öfverläggningen nu förklarats vara fulländad, hemställde II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla förevar, betänk.
Ropades starka nej, blandade medja.
Propos. till afslag å detta betänk, blef derefter framställd och af R. o. Ad. besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarpå II.
Landtm, förklarade, att han trott sig linna det betänk, blifvit afslaget.
Ekon.Utsk:s nedannämnda d. 17 dennes f. m. på bordet lagda betänkm:
N:o 39, i anledn. af väckta frågor om upphörande af indelade cavalleriets fotmöten, samt om förändring i föreskrifterne rör:de remonteringen vid dragonregttena, m. m.; samt N:o 40, i anledn. af väckt motion, att Mynt- och Controll verken måtte ställas under K.
Bergscoll. öfverinseende.
Vidare föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 17 dennes f. m. pä bordet lagda betänk.
N:o 41, i anledn. af väckt fråga om ändrad beskaffenhet af såväl gästgifverierne, som dervar. åkdon för resandes fortskalfande.
Då jag reserverat mig emot detta betänk., är det naturligt, att jag anser mig skyldig alt äfven hår afstyrka detsamma.
Jag medgifver visserligen, att det är besvärligt för den resande att gästgifverierne flyttas gårdarne emellan, men delta är i de flesta fall föranledt af den orsak att vägen är så litet besökt, att det icke bär sig för en gästgifvare alt inrätta ett bättre gästgifveri.
Jag tror detta sä mycket mera, som det finnes en äldre författning, som ålägger Konungens Bef:h:de att, så vidt möjligt är, sammanföra gästgifverierne på ett ställe.
Pä de ställen, der detta nu icke kunnat ske hittills, lärer det icke eller hädanefter kunna ske, såvida icke den nya författningen ronde entreprenader dertill kan föranleda.
Denna författning är nyss utgifven, och det torde således vara olämpligt att nu äler meddela andra föreskrifter.
Jag anhåller derföre om propos. på afslag å Utsk:s betänk.
Jag har begärt ordet vid della tillfälle, hufvudsakligen för att säga alldeles detsamma som Frih.
Hamilton dels i sin reservation och dels nu muntligen anfört.
Utsk:s betänk, kan väl icke hafva någon särdeles påföljd, enär det innehål - Den 26 October. 3S1 ler, att gästgifveriet- böra bestämmas på ett enda ställe, der sådant sig göra låter.
Men redan genom den vidsträckthet framställningen fått, anser jag den vara alldeles öfverflödig; ty det säger sig sjelf, att Konungens Bef:h:de, der det låter sig göra, både för resandes beqvämlighet och för lättheten att utöfva den tillsyn nämnde auctoritet åligger, skall bemöda sig alt få gästgifveriet pä ett ställe.
Men på många ställen kan det icke undvikas att det blir ambulatoriskt och flyttas från ena gården i byn lill den andra.
Jag delar således den önskan, att R. o. Ad. måtte afslå detta betänk. och frågan anses böra förfalla.
Frih. Cederström, Jacob: Afven jag yrkar afslag å detta betänk.
Det har sina betänkligheter att ingå i bestämmelser rör:de realskyldigheter inom landet, utan alt de personer, hvilkas rätt härvid kommer i fråga, haft tillfälle alt sig deröfver yttra.
Det inträffar på somliga ställen, der gästgifverier äro ambulatoriska inom byn, att det är en förmån, som från äldsta tider varit samma hemman i sin tur förbehållet.
På andra ställen åter är det ett rent onus att hålla gästgifveri, och då vore det obilligt alt lägga det på en enda.
En sådan förändring skulle ovillkorligen verka mycket missnöje i dessa orter.
Då man betraktar ett ämne, mäste man afse skälen sä väl för som emot.
Afsigten med den förändring, som Ulsk. tillstyrker, är att derigenom erhålla bättre gästgifverier.
Men härvid måste till en början anmärkas, att gästgifveriskyldigheten i allmänhet anses såsom ett onus.
Det finnes visserligen ställen, der den anses för en fördel, men dessa äro ganska få; och just den omständigheten, att det i allmänhet utgör ett onus, har gjort att vissa förmåner blifvit dermed förenade, t. ex. rotefrihet för det hemman, hvarpå gästgifveriet är anlagdt.
Dessa hemman hafva i tidens längd blifvit delade emellan flera åboer, och alla dessa hafva gjort anspråk på rotefrihet, derföre alt de hvar och en i sin tur ombesörjt gästgifveriet.
Skulle nu gästgifveriet flyttas till en enda person, så skulle naturligtvis rolefriheten endast tillkomma denne och en liqvid uppgöras emellan hemmansåboerna, som icke vore så lätt för vederbörande att åstadkomma.
Och hvad blefve följden af en sådan åtgärd?
Jo, tverlemot hvad Utsk. åsyftat, att gästgifveriskyldigheten, lagd på en enda person, blefve mera tryckande och uppfylldes sämre, än om den, som nu, vore delad på flera.
Jag vill dessutom hafva äran upplysa, att denna fråga för närvar, redan är beroende på K.
M:s pröfning, till följd af en af Konungens 13ef:h:de i Calmar län gjord hemställan, i samma syftning som Utsk:s förslag, hvaröfver Kammarcoll. blifvit bordt och yttrade sig afstyrkande.
Då således ämnet redan är under pröfning, och den föreslagna förändringen dessutom, på de skäl, som dels af Frih. Hamilton och Hr Akerman dels af mig nu blifvit anförda, icke torde finnas med rättvisa förenlig, vore det i min tanka olämpligt om R, St. skulle till K.
M. ingå med en und. skrifvelse i ämnet, hvarföre jag tillstyrker afslag å betänk. 382 Den 26 October. R. o. Ad. afslog Allm. Besv.- o.
N:o41.
Slutligen föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 42, i anledn. af_ väckt fråga om förändring uti lönevillkoren för conrectorn vid Orebro skola.
Jag tror för min del, att om frän conrectorsbefattningen vid Orebro skola skildes kyrkoherdebeställningen i ett prebendepastorat, sä skulle undervisningen i skolan vinna derpå, emedan conrectorn -då vore ostörd af pastoralvården.
Jag tror äfvenledes, alt landtförsamlingen skulle vinna derpå, alt kyrkoherden vore befriad frän undervisningsskyldighelen i staden.
Uti inkomster torde conrectorn måhända äfven vinna, om lian finge godtgörelse af Staten för hvad lian förlorade af pastoratet.
Men det är icke blott undervisningen i skolan och conrectorns person, som vid detta tillfälle böra afses, det är äfven församlingens gagn och möjligheten att verkställa förslaget.
Jag har redan yttrat mig anse församlingen vinna derpå, om hon hade en prestman, som ensamt egnade sig åt hennes vård, men då hon är så liten, att hon endast utgöres af 15 mantal, så är det icke sannolikt, att hon allena skulle kunna aflöna en kyrkoherde.
Han blefve då så illa aflönad som en comminister ungefär, och församlingen äfventyrade, att ingen, som genom sina egenskaper kunde få eli bättre pastorat, ville söka det ifråga var.
Då återslå tvenne andra möjligheter.
Den förslå är att församlingen fortfarande förblifver prebende och skötes genom en adjunct, såsom förhållandet lärer varit hittills.
Sker sådant, så blefve församlingen efler min tanka föga belåten; ty det är en klagan, som föres af prebenden i allmänhet, att de skötas illa, emedan det icke sker genom kyrkoherdar ulan genom adjuncter, som ofta ombytas, och icke sällan äro unga, ovana prestman.
Den andra möjligheten vore, att denna prebeudeförsamling sköltes af en comminister.
Skulle detta ske, så torde det blifva svårt för kyrkoherden i Örebro att, på sätt Utsk. föreslagit, mottaga denna prebendeförsamling, aflöna preslmannen derstädes och tillika gifva ifrån sig de 13 tunnor, som conrectorn skulle erhålla i ersättning.
Det är klart, att kyrkoherden i Örebro skulle derigenom få mera besvär än förut, utan alt likväl få större aflöning.
Jag tror följaktligen, att om en förändring skall vidtagas med denna församling, så bör den ske på annat sätt än Utsk. föreslagit, samt att det under sådana förhållanden vore utan ändamål att R.
St. bos Konungen anhölle, det han ville inhemta underrättelse om förslag, hvilket man kan förutse att vederbör, skola afstyrka.
Det vore endast att vålla Konungens embetsman oell andra vederbör, ett onödigt besvär.
Jag hemställer derföre, att R. o. Ad. mätte afslå detta betänk., och sådant äfven af ett annat skäl.
Frågan rörer presterskapets privilegier och kan icke afgöras af R.
St. med mindre PresleSt. dertill lemnar sitt bifall.
Början af 4 § i presterskapets privilegier lyder sålunda: ”Wi efterlåte ock nådigst, att alle Ware Biskopar, Superintendenter, Theologiae Doctores, Den 20 October. 383 Professores, Praepositi, Paslores i städerne och på landet, Leclores i Gymnasierne, Rectores och Conrectores i s/colorne och alle Prester i gemen måge oförändradt njuta och behålla efter gammal häfd sina Biskopsstift, prebendesocknar och hemman etc.”
Efter hvad jag tror mig vela har PresteSt. afslagit delta betänk.
Jag anhåller att Ridd.secret. måtte upplysa om så är.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade i anledning häraf tillkännagifva, att någon officiel underrättelse om PresteStis beslut i detta ämne icke ankommit, men att, på förfrågan i nämnde Stånds cancelli erhållits det svar, att förevar, betänk, af det Ilögv.
Ståndet blifvit afslaget.
I sådant fall är det utan ändamål att bifalla detta betänk., sorn jag dessutom äfven anser i sak vara oriktigt.
Jag hemställer derföre, att Ståndet måtte afslå detsamma, icke blott med afseende på dess innehåll, utan äfven af aktning för det Stånd, hvars privilegier äro i fråga.
Hvad först betänk:s innehåll beträffar, så har den värde ledamoten, som uppträdt deremot, erkänt det för skolan nyttiga af hvad som i motionen åsyftas och af Utsk. blifvit föreslaget; det nemi. att conrectorn i Orebro skulle kunna utses endast med afseende på hans duglighet såsom skollärare, utan att han äfven skulle behöfva vara prestman, hvartill fordras afven andra egenskaper.
I den saken är således den värde talaren ense med Utsk.
Beträffande åter den anmärkn., att vederbörande myndighet svårligen skulle kunna tillstyrka en så beskaffad åtgärd, som den föreslagna, emedan kyrkoherden i Orebro icke utan förlust skulle kunna aflöna en adjunct med de 13 tunnors inkomst han hade af församlingen, vill jag blott upplysa, att aflöningen för en comminister är särskildt afdragen, så att dessa 13 tunnor äro ett verkligt plus af inkomster likaväl för kyrkoherden som de hittills varit det för conrectorn.
Det är sant, att församlingen egentligen intet komme att vinna på en sådan förändring, men jag kan icke eller finna att den skulle något förlora; tvertom skulle jag tro, att det vore någon vinst för församlingen att få till sin rätta och hufvudsakliga själasörjare en prestman af det anseende, att han kunnat blifva befordrad till pastor i Orebro, då deremot den presterliga tjensten måste vara en bisak för conrectorn.
Hvad åter beträffar formen, så torde icke vara mycket att derom strida, så vida frågan är af privilegii natur, så att Konungen och 3 Stånd icke kunna derom besluta.
Jag vågar visserligen icke deruti bestämt motsäga den värde talaren, som till stöd för denna åsigt uppläste en § ur presterskapets privilegier; men jag skulle likväl tro, att, då här icke är fråga om någon rubbning i presterskapets inkomster, utan förhållandet blir enahanda sorn förut, blott med den skillnad, att en församling inom Riket kan få en mera absolut visshet än bittils om en god själavård, så kan frågan icke egentligen sägas' ingripa i presterskapets privilegier.
Detta är likväl en sak, som jag icke nu kan med visshet yttra mig om. 384 Den 20 Octobert Hr von Hartmansdorff:
Hamilton har sagt, alt de 13 tunnorna vore en verklig behållning, och att när de varit det för conrectorn, så blefve de det äfven för kyrkoherden i Örebro.
Nu är förhållandet, att conrectorn har skött pastoratet icke med comminister utan med adjunct.
Om pastorn i Örebro skulle fortfara på samma sätt, så uppkommer visserligen genom lltsk:s förslag en förändring af kyrkoherdar, men ingalunda en förbättring i själavården.
När ändamålet icke kan vara det förra, utan det sednare, ser jag icke något skäl, hvarföre man skulle åstadkomma förändring utan förbättring.
Vidare säges det, alt församlingen borde vinna derpå att kyrkoherden vore pastor i Örebro i st. f. conrector, emedan pastorn vore förnämare.
Det vore väl om den egenskapen att innehafva ett större pastorat medförde förmågan att bättre sköta ett prebende.
I det fallet skulle inga församlingar vara lyckligare än de som äro prebenden åt biskoparne.
Men när nu inträffar, att biskoparne hafva 3 till 4 prebenden och derjemte stiftet samt läroverket att sköta, så kan man väl föreställa sig, huru mycket hvarje prebende-församling får godt af biskoparnes utmärkta egenskaper.
Jag fruktar det ginge ditåt med Ekers församling i förhållande till kyrkoherden i Örebro, som redan har, om jag icke bedrager mig, 3 prebende-församlingar och tillsyn öfver tvenne stora skolor.
Härtill kommer, att de största pastoraten vanligen icke bortgifvas åt andra än äldre prestmän, hvilka icke hafva kroppskrafter nog för att fara ut och in tillprebendena, utan vanligen förblifva hemma i staden, der de hafva sin egentliga sysselsättning.
Hamilton har'oaktadt min uppläsning af 4 § i presterskapets privilegier, satt i fråga om dessa kunde på något sätt äfventyras, när man vill gifva fullt vederlag för förlusten.
Men med privilegier förhåller det sig så, att det icke är nog att man erbjuder fullt vederlag.
Den som skall mottaga vederlaget har rätt att förklara om han vill antaga det eller icke.
När nu PresteSt. förklarat, att det icke vill ingå härpå, så tror jag att frågan är afgjord.
På det att jag likväl må |kunna öfvertyga dem, som tvifla, huruvida denna sak är af privilegii natur, torde jag få åberopa ett stycke nr bilagorna till K. M:s nåd. propos. den 22 Jan. 1834 ang. statsverkets tillstånd och behof.
Det var under min statssecreteraretid, då fråga uppstod bland annat om ett prebende till rectorsbeställningen i Jönköping.
Framställning hade, sorn orden lyda, blifvit gjord: ”Att Barnarps pastorat, hvilket är anslaget rector vid Jönköpings skola såsom prebende, mätte, vid nuvar. innehafvarens afgång, skiljas från rectoratet och återgå till stiftet, hvaremot åt rector borde, för hans deraf uppkommande förlust, tilldelas ersättning, som förmodades kunna å Visingsöfonden framdeles utgå; och då ej mindre läroverkscomiteen än skolrevisionen föreslagit, att prebende-pastorat, comministraturer och andra prestsysslor mätte från alla lärarebeställningar vid skolor skiljas, antingen vid nuvar. innehafvares afgång, eller och genast, om de ville antaga den löneförhöjning, som i stället skulle dem tillkom - Den 20 October.
3S5 komma; så, och enär frågan om prebendens afsöndring rörde 4 § af presterskapets privilegier, bade K. M. d. 21 sisiI.
Sept., äfven i detta hänseende, der fråga dock endast vore om en prebendeafkastning af 510 ndr 45 sk. 11 r:st., sorn skulle skolorna afhändas, velat inhemta 11.
Si:s beslut.”
Pä de skäl som jag nu haft äran anföra och de upplysningar jag förut meddela!, hoppas jag att 11. o.
Ad. linner anledu. vara för handen alt ej bifalla betänk.
Jag har endast begärt ordet en gång till, derföre att jag sista gången måste hafva uttryckt mig ganska otydligt, då Hr von Hartmansdorff trodde, att jag talade för Utsk:s betänk. endast derföre, att det innebure en rörelse, och ej vinst för någon.
Jag har påstått, att om förändringen icke medförde någon vinst för församlingen, så medförde den åtminstone ingen förlust, men vinsten qvarstår ju, efter den värde talarens eget medgifvande, för skolan och för conrectorn.
Detta får väl icke glömmas.
Att det vore en förmån alt hafva en förnäm pastor, har jag aldrig påstått; jag har alls icke vidrört förnämheten, men jag har trott och tror ännu och hoppas, att den person, som af Regeringen anses duglig att sköta en så vigtig presterlig befattning som Örebro pastorat, bör vara en utmärktare prest än den, som endast för att få en skolläraresyssla later prestviga sig.
Det var detta skäl jag androg.
Föröfrigt kan jag icke underlåta att beklaga, om det skulle så förhålla sig, som den värde ledamoten yttrat, att biskoparnes prebenden skötas illa, äfvensom jag beklagar att, sedan frågan blifvit hänskjuten lill privilegii natur, och PresteSt. afslagit densamma, denna nyttiga förändring ej kan åstadkommas; men i alla händelser anser jag de öfriga Stånden oförhindrade att fatta sitt beslut i saken.
I sjelfva frågan anser jag det vara temligen likgillligf om dessa 13 tunnor frän eli prebendepastorat tillfalla conrectorn eller pastorn i Orebro.
Jag har endast begärt ordet i afseende pä hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, att 4 § i presterskapets privilegier skulle lägga hinder i vägen för förändringen utan PresteSt.-s eget medgifvande.
Jag anhåller likväl alt fä fästa uppmärksamheten derpå, att i afseende på prestgäll i allmänhet, äfvensom i afseende på skollärare-antalet och dessas löneförmåner, hafva aldrig dessa privilegier, sedan de emanerat, blifvit tolkade så, alt ändringar och rättelser icke skulle kunna göras.
Vi hafva utan PrcsteStrs medgifvande sett pastoraler delade och jemväl andra sammanslagne till mindre antal.
Detta har icke blifvit ansett som en privilegii-fråga, och då genom den nu föreslagna förändringen endast ett utbyte sker emellan pastorn och conrectorn i Orebro, men icke en enda kappe spanmäl af de inkomster, som äro PresteSbs rättighet att uppbära till sitt och skolans gagn, förloras, så kan jag icke se att detta kan inverka på presterskapets privilegier.
Häruti ser jag således alldeles icke något skäl alt afslå betänk., men deremot anser jag det 3 II. 49 386
Den 26 Octo ber. icke vara af ilen ringaste vigt, utan tror i motsats med Utsk., att det är ganska nyttigt, om conrectorn är tillika prest, hvarigenom lian äger befordringsrätt till förmånliga pastoratet', och på denna grund afslär jag betänk.
I afseende på privilegiifrågan ber jag att få göra Ståndet uppmärksamt derpå, att äfven om det vore en verklig privilegiifråga, så är det alldeles icke afgjordt, attPresteSt. har afslagit betänk, under denna synpunkt.
Om de öfriga 3 Stånden bifalla förslaget, sä kunde Utsk., som i det tället måste derom underrätta det fjerde Ståndet, kanske tillika bereda en möjlighet för delta fjerde Ståndet att afstå frän ett beslut, som stöde i strid emot samtlige Medständens åsigt, förutsatt nemi., att saken vore af en sä hög vigt, att en sådan behandling kunde anses lämplig elter nödig.
Jag tror det vara för tidigt, att alldeles afstå från behandlingen af en fråga, derföre att del Stånd, som hon närmast rörer, afslagit henne.
I afseende pä hvad nyttan af förslaget beträffar, ber jag att få anmäla, att denna fråga har inom Utsk. blifvit behandlad med all grannlagenhet.
Såsom ordf. bad jag ledamöterne af PresleSt. inom afdelningen tala om ämnet med deras eget
Ständ vid dess enskilda sammankomster och inhemta upplysningar om förslagets lämplighet o. s. v. Dessa ledamöter upplyste alla vid nästa sammanträde inom afdelningen, alt de Hesla ständsledamöterne hade ansett saken nyttig.
Pä denna grund och den speciella kännedom jag och några andra Utslcs-ledamöter såsom Nerikesbor hade om frågans beskaffenhet, blef densamma tillstyrkt.
Afsigten var således icke att förnärma PresteSt:s privilegier, utan att åstadkomma någonting gagnelig!.
Något vidare har jag icke att tillägga, ulan afvakta!'
Jag bestrider visserligen icke R. o. Ad-.s rätt, att i en fråga, som rörer ett annat Stånds privilegier, besluta för sin del, oberoende af det Stånd, som är i fråga ; men ett sådant beslut kan ju icke leda till någon annan påföljd, än att det andra vägrande Ståndet tycker illa vara, och att man sjelf äfventyrar alt en annan gång blifva behandlad på samma sätt.
Jag skulle önska, ali R. o. Ad. icke måtte vidtaga en sådan åtgärd, utan låta frågan falla.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt, efter framställde och besvarade propos:r å bifall och afslag till Ulsk:s betänk., II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, det lian ej kunnat uppfatta, huruvida bland de fåtaligt afgifna svaren ja eller nej varit öfvervägande, förnyade II.
Ex. sin först gjorde propos. om R. o. Ad. behagade bifalla Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s betänk.
Landtm, förklarade att ja öfverröstat nej.
Den 26 Oc tofter. 387 Upplästes lill justering och godkändes följande förslag till votens-propos.:
Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s betänk.
N:o 42, i anledn. af vackt fråga om förändring tili lönevillkoren för eonrcelorn vid Orebro skola, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, Olifver förenämnde betänk, af R. o. Ad. afsfaget.
Nej - 36.
För tillfället plågad af en öronfluss, har jag icke kunnat höra det utlåt.
Hamilton afgifvit, då han i form af erinran till mig yttrat, att Ulsk-.ns ledamöter icke böra kallas adjutanter.
Jag har icke addresserat mig till något Ulsk. ulan lill Riddarhuset, och jag ser icke hvarföre man ej skulle kunna kalla de ledamöter, som söka genomdrifva Ulsk:s åsigter inom Ståndet, för Ulsk:s adjutanter.
Elymologiskt tror jag mig halfva rätt, men är i alla fall ledsen, om jag derigenom sårat den äslheliska departemcnts-chefens harmoniska öra.