Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Persedlarnes förenkling och förvandling till ett färre antal kunde ske utan någon sådan förändring.
Sältet att i detta afseende vid skattläggningen gå till väga, var af Kammar-colhm uppgifvet, och föreskrifterna derom, skulle meddelas, på samma gång beslutet om persedlarnes förenkling
Liefve till verkställighet anbefaldt, utan att någon rubbning uti sjelfva metoderna dervid gjordes, hvilket icke var behöflig!, men deremot, på de skäl bilagan N:o 55 upptager, syntes ganska betänkligt.
Slutligen har Utsk., såsom bevis på bristande nit och drift, uti punkten N:o 6r anmärkt, att jag icke, förrän den i5 Januari innevar. år. föredragit flera mål, om hvil - D c ii i Juli f. ui. u3 lia framställning uti K.
M:s propos. tili R.
St. om statsverkets tillstånd och behof borde ske.
Då det icke med säkerhet, förrän kort före en riksdags början, kan förutses, om icke frågor om anslag tili förut icke kända behof kunna uppstå, samt det torde vara rättast, att alla frågor om nya eller ökade anslag förekomma i ett sammanhang, och sedan tillgångarna blifvit kända och bestämda, emedan det icke skulle tjena till något, att förut, utan kännedom deraf, besluta framställningar om anslag, som män sedermera, när vigiigare behof uppstått, måste frångå och återtaga; så, och då dessutom de i fråga val’, målen, ehuru beslut i desamma först den [5 Jan. fattades, långt förut på anmälan af mig varit föremål för öfverläggning uti Statsrådet, synes det, som det i denna punkt af Utsk. mot mig gjorda klander rättvisligen kunnat uteblifva.
Delta är hvad jag i nu förevar, ämne ansett mig böra nämna; och öfverlemna]’ jag nu till R. o. Ad. att i saken fatta det beslut, som med Rikets grundlagar och R. o. Adts öfvertygeise öfverensstämmer.
Hr von Hartmansdorff, Au g.: uppläste till pro t. följande: Coust.Utsk. har för R.
St. anmält, hurusom det funnit 106 §:n Reg.Ftn tillämplig på Konungens rådgifvare i 3i full, och den 107 §:n uti 72, tillsammans io3 särskilda händelser.
De 3i första höra ej hit, utan till Riksrättens pröfning.
Men äro de öfriga befogade?
det är frågan för hvarje riksdagsman att utreda men företrädesvis för en af dem, som är anmärkningarnas föremål.
För ConstUtsk., likasom för hvarje anmärkare, är det, om laga påföljd af dess åtgärd skall äga rum, icke nog att hafva rätt i sak; anmärknm bör äfven vara sådan, att hon kan till pröfning upptagas.
Hon är eljest blott ett löst tal, för hvars fruktlösa afhörande R.
St. icke äro samlade, eller är på sin höjd ett bidrag till Styrelsens historia, hvilken Utsk. sjelft förklarat grundlagarne hvarken ålägga eller berättiga det att skrifva.
Innan man bedömmer riktigheten af Utsk:s anmärknlr, är det således nödigt att tillse hvilka och huru många af dem Utsk. varit berättigadt att göra, eller med detsamma, hvilka och huru många af dem angå rådgifvare, som ännu äro föremål för 107 §:ns tillämpning.
Detta torde lättast ske, förmedelst de obehörigas afräkning, ifall några sådana finnas.
På det att denna åtgärd ej måtte blifva alltför långvarig och tröttande, torde det tillåtas mig att gora henne i vissa fördelningar, då J, mine herrar! kunnen på en gång bedomina foget eller obehörigheten af en hel skock.
• * Den första afdelningen, som jag vill underställa eder pröfning, beträffar döda rådgifvare.
Kunna anmärkn:r, Den i Juli f. m. åsyftande deras etil ledigande, vara behöriga?
Om Utsk. säger ja, så säger verkstallbarheten nej. — Om Disk. förklarar, att det ej mol dem velat göra någon anmärka., så frågar jag, hvarföre Utsk. då uppräknat deras namn.
Svalar Utsk., att dt t, för fullsländighelens skull, ej velat dem förbigå; så spörjer jag vidare: hvarför har då Utsk. i ig särskilda punkter, nemi. jV:ris 4, 7, 12> *3, 35, 44) 4“b 413, 61 , 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 71 oell 72, förtegat namnen på alla andra rådgifvare, lefvande eller döda, utom föredraganden?
Och livad skulle i alla fall vara ful Iständig— helens ändamål?
För historiens skull kan uppräknandet icke hafva skett på grunder, som Utsk. sjelft omtalat.
Att vara angifvare på dem, som ligga i grafven och ej kunna försvara sig, är hvarken lagligt, eller ett Utskott värdigt.
Att ändamålslöst klandra dem på deras döda mull, kunde Utsk. tryggt öfverlemna åt de liberala tidningarna, som både fullständigare och skickligare sjelfmant utföra sådana värf utan tillökning i riksdagens längd eller kostnader.
Skulle II. R. o. Ad. finna , att Utsk:s nitälskan i detta hänseende gått för vida; så böra fördenskull afräknas anmärknlna Nilis 1, 2,5, 9, 10, 11, 14, i5, 16, 18, 19, 20, 21, 22, 2 3, 24, 27, 29, 3o, 31, 3a, 34, 3y, 38, 3g, 4', 4h 46, 47, 51, 53, 54, eller tillsammans 32 der de döda äro nämnda , i sällskap med andra rådgifvare, som jemväl äro afgångna och fördenskull ej heller kunna entledigas.
Men äfven i i5 andra mål, der Utsk. kunnat komma fram med anmärknlna i sak, utan att nämna afgångna personer, emedan tjenstgörande rådgifvare funnits att anmäla, nemi. i målen 3, 8, 25, 26, 28, 36, 40, 43, 49, 52, 55, 56, 57, 5g och 60, har Utsk. likväl dessutom framdragit de döda ur sina livilorum.
Men som Utsk., fastän dessa i5 anmärknlr äro obehöriga mot de döda , dock varit formelt berättigadt att göra dem mot de lefvande ; så vill jag, likasom vi gjort med vissa af Riksg contts skulder, blott föra dem inom linien, såsom ytterligare bevis på Utsk:s nit att sträcka sitt anmärkningsvulde öfver lifvets gräns. 2.
Den andra afdelningen beträffar lefvande , men afskedade, eller eljest afgångna rådgifvare.
Om overkställbarheten af deras entledigande, och följaktligen om obehörigheten af anmärkn:r, sorn ej hafva någon laglig åsyftning, gäller för det mesta hvad som redan är sagdt om anmärknlr mot ^ aflidna.
Då historieskrifning och ändamålslöst klander böra på redan anförda skäl undantagas; så kunna anmärkn:r, efter 107 §:n, mot redan afgångna rådgifvare icke rimligen hafva något annatsyfte, Transport 32.
Den i Juli f. m a5 Transport 32 än det af Riksdagsmtn Hans Jansson i hans reservation sid. 4 oförstäldt uttalade, att förekomma deras återkallande i Konungens råd.
Men denna åsyftning har det felet att vara lagstridig. 90 §:n Reg.Frn förbjuder R.
St. att befatta sig med embetsmäns tillsättande i andra fall, än grundlagen föreskrifver, och bland dessa är det ifråga var. icke upptaget. 10 §:n ansvarighetslagen, som handlar om afskedade eller entledigade rådgifvare, stadgar för dem enahanda ansvar, som för tjenstgörande, — deribland är ock ovärdigheten att vidare nyttjas i Rikets tjenst, — äfvensom 102 §:n Reg.Fm förklarar, att Konungens benådningsrätt icke sträcker sig till deras återinsättande, hvilka Riksrätten dömt embetel förlustiga.
Men i begge fallen skall dom hafva föregått , och någon sådan varder icke ens begärd, om än R.
St. skulle gilla Utsk:s samtliga efter 107 §:n gjorda anmärkntr.
Följande mot lefvande, afgångna rådgifvare, der de aflidne icke äro nämnde , böra följaktligen ytterligare afräknas, nemi.
N:is 7, '2, 13, 33, 35, 44* 45, 48, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69, 70, 71, 72, tillhopa . . . . . . . . . 21 Alla dessa, med undantag af N:o 33, höra till de förstnämnda inom linien förda ig, hvarest Utsk. blott nämnt en' rådgifvare af samtliga.
Om nu alla de öfrige instämt i hans mening, hvarföre har icke Utsk. äfven framdragit dem till R.
Sl:s ogillande i dessa hänseenden, så väl som i andra dylika?
Har Utsk, velat låta hörsamma förseelse fälla en, men fria alla öfriga, som deri deltagit; så är det, efter min förmening, väld.
Jag öfverlemna!' till R. o. Ad. alt afgöra, om det är något annat. 3.
Tredje afdelningen innefattar blott ett mål, ... 1 N:o 17, men anmälan deraf är desto märkvärdigare, som hon angår någon, hvilken vid ärendets föredragning hvarken hade, eller följaktligen kunde yttra någon rådgifvande röst , nemi. mig sjelf, i egenskap af t. f. Hofcanceller.
Tidningars indragning och inställandet af deras vidare utgifning, äro 2:ne särskilda åtgärder.
Den förra gjordes utom Statsrådet af Hofcancelleren, den sednare inom Statsrådet af Konungen, till d. v. Kammarexpeditionens prot. uppå den närvar.
Hofcaneellerens anmälan.
Uti det anmärkta inställandet d. 3 Aug. i838 af 6 tidningars lifgifvande, kunde jag destomindre med min rådgifning deltaga , som jag då ännu tillika utöfvade mitt statssecret.embete, och hittills ingen rådgif Transport 54 4 Den i Juli f. ni.
Transport 54 vare samtidigt innehaft 2tne röster i Statsrådet.
Om Ulsk:s ledamöter skulle behaga närmare genomläsa prot. för nämnda dag, så skola de förnimma, att endast andra än jag gifvit råd i saken.
Lika liket Const.Utsk. varit behörigt att klandra mina åtgärder, såsom t. f. landshöfding, lika litet ägde det att befatta sig med mina lidningsindragningar, såsom t. f. Hofcanceller.
Men i sin ifver mot mig, har Ulsk. icke allenast misstagit sig om personen, utan äfven glömt att nämna de sannskyldiga, så att desse, likasom jag, lära undslippa all påföljd af anmärkntn, alldenstund Utsk. icke upptagit denna händelse i den förteckning på misstag om data, om personer och deras lill- eller afstyrkanden, hvilken Utsk. i sitt mern.
N:o 17 inlemnat såsom fulländning af dess nu förevar, betänkande.
Sådant synes röja någon brist på skicklighet alt uppfylla R.
St:s förtroende, 0111 ej något ännu värre, eller uppsäll ig t fördöljande af någon upplysning, emedan Hr Biskopen, Doctor Holmströms reservation, sid. 7, punkten 2, ådagalägger, alt lian på förhand varnat
Utsk. för sitt misstag och visat hvari dess fel bestod. 4- General-adjutanten för armeen har Utsk., i anmärkntn N:o 5o, anmält lill ansvar efter 107 §:n.
Meri som han omförmäles blott i den 106 och icke i den 107 §:n , så är icke heller den sednare på honom tillämplig.
Biskop Holmström och Gr.
Spens hafva redan i deras reservationer, sid. 7, 18 och 19 gjort denna anmärkn.
, och Hr Grefven har jemväl sökt vederlägga Utskts misstag, att 6 §tn ansvarighetslagen skulle i detta hänseende gifva Ulsk. vidsträcktare rätt, än 107 §:n Reg.Ftn.
Men som nämnda 6 §, hvars begynnelse verkligen är tvetydig, dock endast medgifver Ständerna sådan anmälan hos K. M., hvartill 107 §tn af Reg.- F:n dem berättigar; så kunna de, jemlikt 83 §tn Reg F:n, icke sträcka tillämpningen längre, än dennas ordalydelse tillåter.
2tne särskildta efter ansvarighetslagens utfärdande d. 10 Febr. 1810 gjorda, men ogillade förslag, att i 107 §tu Reg.Ftn införa General-adjutanterna, bevisa, på sätt Grefven redan antydt, att Ständerne sjelfve varit, likasom förra Const.Utsk. , af annan mening, än det nuvarande.
Till närmare utredning, af förhållandet, får jag upplysa, att R.
St. år 1818 till grundlagsenlig behandling godkände ett förslag, som, enl.
Coust.Utskts betänk.
JXto 6, vid 1823 års riksdag, då förekom af följande lydelse: ”Stals-secret. eller Transport 54 B o u i Juli f. m. *7 Transport 54 ”föredragande af corn mandomål icke med oväld” etc.
När detta afslogs, uppgjordes ett annat förslag, som livi lade till 182g års riksdag, hvilket, jemlikt Coust.- Utskts då afgifna betänk.
N:o 3, lydde som följer: — ”sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke ”med” etc.
Utsk. har sålunda handlat i strid med ordalydelsen of 107 §:n samt II.
Sits vid flera föreg:de riksdagar uttryckta mening.
Jag var icke af dem, som rådde 1823, utan förlorade voteringen örn saken på detta rum d. a3 Apiil f. m.
Då frågan härstädes afslogs andra gången år 182g d. 23 Februari e. m., yttrade jag mig ej 0111 107 §:n.
Nu sedan stats-secreterare och general-adjutant äro förenade i samma person, anser jag olikheten i påföljd å de särskilda föredragnma vara ännu oriktigare.
Men så länge grundlagen icke är förändrad, mäste vi följa hans ordalydelse.
Tillräckliga skäl synas sålunda vara för handen att från behöriga anmärkntr afföra denna . . 1 5.
Utsk. har slutligen i N:o 58 framställt till R.
St. alt hos Konungen anhålla, det Han måtte entlediga 8 rådgifvare, derföre att de ej sjelfmant begärde sitt afsked, då Konungen emot deras enhälliga afstyrkande begagnade sin lagliga rätt alt förordna någon till ett högt embetes förvaltning.
Dessa ordalag återfinnas väl icke i Utsk:s yttrande; men reservationerna bekräfta, att sådan är meningen.
I yttrandet finnér man blott orakelspråk i angifvelserna, och då man hoppas träffa riksdagsprosan i bilagorna, är äfven hon så förblommerad eller förbehållsam, att man nästan aldrig får r iktigt, besked på de anklagades sida.
Här hafva väl skälen för deras handlingssätt blifvit såsom ett undantag framdragna, men deremot förtiger Utsk. hvem denne någon ar, och hvad det månde vara för ett embete.
Utsk. synes således anmoda R.St. att gissa hvilket embete och hvem embetsmannen varit.
Har någonsin en åklagare, eller andra angifvare, än de hemliga, framkommit med så ofullständiga uppgifter?
Och likväl vill Utsk. att R.
St. skola, efter de gissningar som derpå kunna grundas, frambära en önskan till Konungen, och hvilken ?
Joden, att Han måtte ur Statsrådet skilja 8 personer, af hvilka 2:ne voro döda och alla de öfrige jemväl afgångne från rådgifvarekallet, innan Utsk. afgaf sitt utlåtande.
Men kanske Utsk., väl vetande allt detta, med sin anmärka, åsyftade att aflägsna den föiordnade från det onämnda vigtiga embetet?
Ingalunda; om jag ej gissar orätt, så blef äfven han aflägsnad derifrån vid samma tiil Transport 55 28 Den i Juli f. tn.
Transport 55 fti 1 le, då åtskilige af de nu klandrade rådgifvarne afskedades.
Utsk. torde då hafva velat genom sin åtgärd erinra på lindrigare sätt, än genom 106 §lns tillämpning, om iakttagande för framtiden af något uraktlåtet grundlagssladgande?
Icke det heller. 28 §:n Reg.F:n berättigar
Konungen att i Statsrådet utnämna embetsman ; g och 33 §:na förpligta och berättiga [lans rådgifvare alt öfver dessa utnämningar afgifva und yttranden och påminnelser, men g §:n förbehåller åt Konungen att allena besluta.
Rådgifvarne hade sålunda uppfyllt deras pligt, och Konungen begagnat sin rätt.
Hvad vill då Utsk. mera?
Vill det att rådgifvarne skolaga längre än grundlagärne medgifva, eller dit ansvarighetslagen förbjuder dem att stiga — på sjelfva th ronen?
Vill det på en gäng både inskränka konungamakten och gäckas med hennes innehafvare?
Det förra vore i sådan väg lagstridigt, det sednare en brottslig förmätenhet.
Val har jag hört, det Utsk. ämnar föreslå oss borttagandet ur 4 §:n Reg.Ftn af Konungens rätt att allena styra Riket.
Men innan detta förslag blifvit antaget tili lag, borde Utsk. dröja med dess tillämpning.
6o:de anmärka.punk ten är af lika beskaffenhet med den 58:de, såsom jag längre fram skall utreda.
Om emedlertid denna och den 58:de afföras såsom olagliga, 2 så återstå formel t behöriga, d. v. s. emot sådana rådgifvare, hvilka ännu äro tjenstgörande och följaktligen kunna entledigas, om Konungen så för godt finnér, blott W:is 3, 6, 8, 25, 2(3, 28, 36, 4°> 49> 52, 55, 56,57 och 5g eller i5 summa 72, hvaribland 3:ne, nemi.
N:is 3, 52 och 5y jemväl äro Riksrätten underställda.
Rena anmärkn:r efter 107 §:n äro således blott 12, mot hvilkas befogenhet i sak vederbör., som de angå, dels redan lemnat, dels ännu torde lemna H. R. o.
Ad. tillfyllestgörande vederläggningar.
Wto 6 företer den särskilda märkvärdigheten, att det är den fullständigaste gåtan, emedan ingen rådgifvare är nämnd.
Den riksdagsman, som icke har K.
Mts nåd. skrifvelse af d. 1 Fehr. delta år på fickan, jemte thy åtföljande protutdr., och möjligen icke för ögonblicket minnes hvilka rådgifvare, som den dagen voro afgångne eller qvar, tillstädes eller icke, är således obehindrad'att gissa på dem allesammans, under sin önskan alt fria eller fälla.
J skolén ej tro, mine herrar! ali jag gjort dessa invändningar mot behörigheten af Utskts anmärktr, för att derigenom undandraga mig allt annat svaromål på dem , som emot mig blifvit gjorda.
Ehuru ingen af dem efter 1075:11 lärer kunna upptagas till någon pröfning än mindre till nå - D c n i J u I i f. m. 39 gon lagn påföljd ; så vill jag dem likväl genomgå, Att söka ytterligare upprättelse är ej mitt hufvudändamål; ty svårligen kan en missfirmad embetsman begära någon bättre, än den jag fått.
Oaktadt allt det klandrande gny, som tidningar af alla färger under hela min rådgifvarebana höjt emot mig, änskönt åtskilliga riksdagsmän dels instämt, dels gått ännu längre deri, och ehuru jag, såsom J väl veten, ej sökt deras gunst, som varit rådande i Const.Utsk. ; så har jag likväl både efter 106 och 107 §:na fått, i förhållande till längden af min tjenstetid och till mängden af de mål jag öfvervarit, flir re och ringare anmärkntr, än man i allmänhet förmodat.
Men jag vill, för en stund, bryta den långvariga tystnad , med hvilken jag burit mångåriga oförrätter, för alt, då officiella anmärkncr ändtligen göras, söka, genom framdragandet af deras obefogenhet, ådagalägga inför eder, mine herrar! att jag ej varit ovärdig det förtroende, de fleste af mitt Stånd visat mig äfven under vidriga skiften, och dymedelst betyga R. o. Ad., på det enda sätt jng förmår, min li jert liga tacksamhet, derföre att Ståndets fleste ledamöter ej fördömt mig ohördan, då så mången, hvilken bort vara närmare underrättad, likväl befunnits färdig att göra motsatsen.
De pilar Ulsk. kastat efter mig, sedan jag redan är utom dess skotthåll, skall jag upptaga och förevisa eder, efter ordningen af de siffror, hvarmed Utsk. sjelft numerera t dem.
Mig lägges till last, alt jag inom mindre än 3 månader, efter utfärdandet af författningen om .ludarnes vidsträcktare rättigheter, rädt Konungen att göra väsendtliga ändringar deruti.
Som det hvarken är Konungen förbjudet att göra, eller flans rådgifvare att tillstyrka ändringar i beslut inom 3 månader efter deras kungörande; så lärer anmiirkntn helt enkelt betyda, att ändringen gjordes för snart.
Men som Utsk. ansett författningens utfärdande för ett så svårt fel, att Konungens rådgifvare fördenskull blifvit dragne för Riksrätt, så måtte ändringar deri böra betraktas såsom rättelser.
Att någon felande kan rätta sig för snart, s/iger åtminstone icke christendomen.
Det förundrar mig följaktligen, att inom Const.Utsk. linna så få reservanter mot denna anmärkn., så vidt hon rörer de rådgifvare, hvilka deltogo både i författningens och i ändringarnas tillstyrkande, 1 den torra åtgärden dellog icke jag Utsk. kan således icke veta hvad jag derom tänkte, eller om jag verkligen ändrade mina tänkesätt, då jag tillstyrkte ändring i författningen.
Om jag derigenom tvertom vidhöll mina egna, så kan ju ingen oloflig omvändelse, än mindre en alltför hastig, eller s. k. vankelmod påbördas mig?
Hvarigenom har jag då felat?
Hade jag gjort motsatsen, hvad skulle väl Utsk. då hafva företagit sig?
Svårligen hade det kunnat underlåta att under Riksrätt ställa älven mig, sorn, när de fleste andre ville Den i Juli f. m. rätta författningen om Judarna, likväl hade satt mig deremot.
Om följdriktigheten fordrat, alt jag i sådan händelse fastnat för 106 §:n, och nu ändock är underställd 107 §:n för den motsatta meningen om samma sak ; så synes det klart, att Utsk. skolat befinna mig skyldig, antingen jag yttrat mig för eller emot.
Denna utsigt är, ehuru bedröflig för mig, dock i så måtto lärorik för mina efterträdare , att för dem, sorn skola hafva orätt, är det likgilltigt huru de yttra sig.
Men Utsk. tillägger:
''Föredraganden har i denna lag ”infört obestämda stadganden, hvilka i lagskipningen klinga föranleda oreda, som med måttlig omtanka kunnat und”vikas. ’’ Hvad Utsk. menar med denna lag är ej rätt säkert, emedan ingen sådan, utan blott ett beslut och ändringar deri äro förut i stycket omtalade.
Men, eftersammanhanget i det hela, måtte det vara ändringarna eller K. kungörelsen af den 21 Sept. 1SJ8, som orakelspråket åsyftar.
Det ser ock ut, som Utsk. här ej velat åt någon annan, än föredraganden.
Men då han i kungörelsen icke infört andra stadganden, än som blifvit
Statsrådet underställda och finnas intagna i det vid Statsråds-prol. häftade af Konungen gillade förslaget; så nödgas jag, jemlikt g §:n Reg.F:n, taga anmärkntn jemväl åt mig.
Dock är jag äfven här i ovisshet, om hon åsyftar de obestämda stadgandena, eller den möjliga oredan, som med måttlig omtanka kunnat undvikas.
Det kan ock vara likgilltigt, ty då inga exempel äro uppgifna, har jag icke heller något att vederlägga.
Här skall jag arne gånger hafva uraktlåtit
Rikets sannskyldiga nytta, genom tillstyrkan af arne expedit.secreterares förordnande att förvalta statssecret.-embeten.
Det som blef ledigt den 21 Sept. 18 >8, var efter Hr Skogman, hvars afskedsansökning redan länge hade legat inne.
Att hon den dagen skulle bifallas, var mig, före inträdet i Statsråds rummet, icke bekant.
Äfven om så varit, skulle jag hafva befunnit mig i bryderi att uppgifva, särdeles för ögonblic ket, någon efterträdare, som ineehade alla de för embetet erforderliga egenskaper.
Att jag under sådana förhållanden tillstyrkte, alt Hr Munthe skulle förordnas, icke tills vidare, utan under ledigheten, såsom det uttryckligen står alt läsa i prot., måtte ej hafva varit så orätt, emedan erfarenheten sedan visat, att han bibehållit föredragnrn af finaiiceärenden längre än någon kunnat sig föreställa.
Under ledigheten efter Slatssecretm Danckwardt, var del som jag, d. igOct. 1818, jemväl tillstyrkte förordnandet af Hr Ulfsparre, hvilken redan länge förvaltat embete! under den afgångnes sjuklighet, och genom sin ställning var den närmaste att öfvertaga det.
Sedan deltog jag icke i mera un ett Statsråds öfverläggningar, nemi. den 26 Den i Juli f. m. 3i Oclobel'.
Att jag, den afgående ledamoten, icke begagnade denna sista stund till ett försök att få rådgifvare-platserna återbesatta efter min önskan ,, lårer icke behöfva ursägtas.
Men afven om jag, emot förmodan, lyckats att befolka Statsrådet eller mitt sinne, hvad bade dermed åstadkommits Utsk. till nöjes?
Troligen icke annat än flera anledn:r till 106 och 107 §§:nas tillämpning; ty om Utsk. tyckt så illa 0111 inig, alt det, ulan annat ändamål än att gifva sin ve dervilja tillkänna, ansett mig hafva i5 gånger förskyllt att entledigas; så hade väl statssecreterare efter mitt förslag icke blifvit Utsk. stort bättre i lag.
Det borde således, om för tjenster finge gå i qvittning mot fel, snarare afräkna några af de sednare för denna min underlåtenhet, särdeles att tillstyrka Hrr Munlhes och Ullsparres ordin.-utnämning, hvilka då, i händelse de undgå de mot dem äskade Riksrätters fördöimnelse, skolat hafva samma anspråk, som Hr Grip och jag på bibehållandet af lönerna vid de indragna statssecret.- einhetena.
Denna punkt innehåller 2:ne anmärkntr, af hvilka den sednare är riktad emot mig, derföre att jag tillstyrkt K.
M. ”tillstädja öfverlåtelsen af ett privilegium, om hvars förver’ kande fråga var väckt."
Hvarken den förevar, saken eller målsägaren äro namngifna.
Men som beslutets dag är nämnd, och tidningarna bland styrelseåtgärderna för densamma särdeles klandrat behandlingen af frågan om privilegiet å Ladugårdslands apothek, Hvita Björnen kalladt; så kan man deraf sluta, att Utsk. vill efter vanligheten instämma i tidningsklandret.
.Sorn jag af dagbladen förnummit, att Hr Biskopen Doctor Heurlin visat mig den vänskapen, att inom PresteSt. försvara denna honom icke drabbande åtgärd, men riktigheten af hans uppgifter blifvit bestridd; så anser jag mig böra närmare utreda förhållandet.
Den 2 Dec. 1835, vid den vanliga visitationen på Ladugårdslands apothek , anmärktes några sammansatta läkemedel vara underhaltiga.
Den 12 i samma månad anmälte apothekets ägare Magdelo och hans provisor Hornung hos Sundhets-colhra, att den förre till den sednare försålt berörde apothek, hvarå de begärde att collegium vilie utverka K.
M:s privilegium för Hornung.
Men då collegium, i anseende lill nyssnämnda outredda förhållanden, ansåg sig ej kunna göra det, vände sig Magdelo omedelbart till K. M., med anhållan att, för sjukdom och ålderdomsbräcklighet, få öfverlåta privilegiet på Hornung.
Sundhets-collan hördes, och förklarade den 11 Jan. 1836, att apotheket i det hela varit försedt med ett tillräckligt förråd och i godt stånd varande droguer, och att de sammansatta preparat, hvilka vid förenämnda visitation, och vid förnyad undersökning inför collegium, befunnits oriktigt beredda, vore af den art, alt menliga följder för derus helsa, 32 Den i Juli f. m. hvilka deraf möjligen sig begagnat, icke kunde uppkomma.
Magdelo förut blifvit varnad för dylik felaktighet, och nu föra n led t underhaltiga läkemedels försäljning, ehuru både han och provisoren förnekat sig hafva haft någon befattning med deras tillredning; så hade coll'egi-um ansett målet böra öfverlemnas lill Just.cancelleren.