Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
StatsUtskotfets dea 16 aistisdö.e Julii, under N,o 336 afgifoe, samt 544 Den ix Augusti f, m, den 22 derpå följande eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, angående ersättning för förlorade Ängar m. m. vid gränslinien emot Ryssland, Friherre Anckarsvärd, Carl Hindric, anförde skrifteligen:
Hant Excellence Hrrr Gref ve af Wetterjledtt
Om den värde talaren, Friherre
Anc karsvärd, understödjande Riksdagsfullmägtigen Rutbergs motion, hade uti sine anmärkningar, blott yrkat ett högre belopp, såsom ersättning för de ägor, hvilka, genom Krigets tillfälligheter och den deraf följande gränsereg leringen, blifvit beröfvade åboer vid Torneå och Muonio
Eif, aå skulle jag visserligen icke hafva upptagit Ridderskapets och Adelns tid, med att besvara dem; jag skulle endast hafva förenat mig uti den åsigt, som af StatsUtskottet blifvit framställd; men då Friherre Anckarsvärd yttrat sig, att efter hans tanka, Svenske medborgares interessen, vid senaste tractater, blifvit illa afgedde, så är det min pligt att ingå uti afgifvande af några upplysningar.
Jag torde kanske efter ett sådant yttrande, hafva bordt vänta mig större och flere bevis deruppå, än de tom uri smått och stort, af honom blifvit framställde; men jag vill blott hålla mig vid ämnet, och derför# först vid deras interesse, »om förlorat sine ägor och hvilka nu egenteligen äro i fråga.
I §;te ArtiMn af Fredrika - Den ii Augusti f. rn. hatnns fredstraktat af 1809, bestämdes blott i allmänna ordalag, att gränsen skulle gå genom Torneå Elf.
Det var en lycka, att Elfvar funnos, då händelsen var så olycklig-
Det händer ibland , att sådaoe gränsor ej så lätt bestämmas.
Man har sett i sednare tiden, huru med en öfvermäktig bajonett man drager raka streck, utan afseende om hus och ägor rakt afskäras.
Emedlertid, då den gamla Finska gränsen icke kunde följas, uppstod det förhållande, att ägor blefvo brutne, emedan en del af Westerbottens
Län 6kiljdes ifrån Sverige.
Anckarsvärd vet sjelf, och jag vädjar till hvar och en, om man då kunde annorlunda göra , än foga sig efter nödvändigheten, att skaffa en snar fred, och om man kunde yrka mera ån man gjorde.
För att då lindra dem, som bodde på gränsen, och blifvit lidande, blef det bestämdt, genom en serskildt Gränse-regleringstraktat af 1810: att tiden till försäljande af ägor, som man hade på andra sidan om Elfven , skulle förlängas från 3 till 5 år; att dessa ägor skulle emedlertid uppmätas, uppskattas, frånskiljas och utbytas, och att besittningsrätten af ägorne på Holmarne, skulle för alltid försäkras åt deras förre ägare, emot en viss afgift.
Jag vill ej upptaga Ridderskapets och Adels tid, med uppläsande af tractaten, men jag påstår och hoppas hafva ådagalagt, att man åtminstone afsett de medborgares interesse, soth mistade sina ägor.
Man har deruppå gjort så mycket mera afseende, som i sista tractaten nemligen 1821 års convention återkommer denna sak, och der säges i s Artikeln; ”Då utaf före - Den it Augusti f. m. ”tedde chartor och handlingar inhämtats , »tt ”flere enskilta jordägare, på ömse sidor om ”Riksgränsen, i märklig mon blefvo lidande, ”om de uti andra momentet, andra artikein ”af nyss åberopade Gränse-reglerings-tractat, ”om nämnde tillhörigheter å fasta landet , bestående af Åker och Äng samt till enskilta ”hemman afvittrad skog och utmark , endast ”mot hvarandra flage utbytas, hafva de höga ”contrahsrande Magterne velat tillåta, att till ”ägarnes gemensamma förmon, ängar å sådane ”holmar, som ligga på den sidan om gränsen ”af det främmande området, hvarest vederlag ”saknas, må emot lika lägenheter å fasta ian”det, gå i utbyte.
Skulle likväl någon jord ”eller mark å fasta landet, tillhörig den ena ”eller andra Magtens undersåtare, inom hvar”deras område, blifva öfrig, sedan ägobytet ef”ter ömförmälte grunder för sig gått, lemnäs ”den jordägaren som är i saknad af vederlag, ”frihet att inom frenne månader efter det skiftet till alla delar blifvit fulländtdt, och behörigen faststäldt, till den andra magtens undersåtare, genom i laga ordning upprättadt ”köp, afstå de sålunda öfverblifne ägor.”
Sedermera kommer ea lång detaille, hvaruti bägge Magterne öfverenskomma om ett visst pris, enligt hvilket de skola hålla sina undersåtare skadeslöse, om de ej inom en vise tid fått sälja sine ägor, och om sammansättningar emot dem, skulle sätt® dem i vanpris.
Der står: ”Sker ej detta, skola sådane lägenheter till den ”främmande magtens undersåtare inom lika lång ”tid derefter utbjudas på offentlig auction, Btn I l Augusti f. m, ”hvilken efter 6 veckor förut, i närmaste Kyr”kor kungjord termin, bör in loco verksfållas ”utaf vederbörande Embetsman, i det Riket, ”hvarest jordägaren bor, på fogad anstalt der”om af Landshöfdingarne j Nori bottens och (J”leåbörgs
Län, till hvilka förteckningar a öf”verioppsjorden af Cheferne för Landimätarne, ”i detta afseende komma att meddelas- Dock ”sorn vid dessa auctioner, de Hemmansinnebaf”vare, sorn egenteligen förvänta sig nytta af de» ”till försäljning upplåtna jorden, möjeligen kun* ”de sammanslå sig, och öfverenskomma om så”dane anbud, hvilka icke vore svarande emot ”värdet deraf, förbinda sig de Höga Monarkerne, att i sådan händelse och der auctionspriset ”dertill, icke uppgår, erlägga lösen enligt föl - ”jande tariff.”
Detta tyckes bevisa, att man i möjligaste måtto afsett desse medborgares intresse.
Om priset är för litet, det är ett annat öfverläggningsämne; men det är stadgadt emellan båda Hofven, och efter det är ömsesidigt, så kan det ej anföras som bivis deruppå, stt våra medborgare blifvit sämre lottade, än de som qvarblifvit på Ryska sidan.
Om den olyckan, att mista sine ägor och se dem skiljde, kan blott en tanka vara, men det var en följd af allmänna händelser, af Rikets olyckor.
Derifrån i afseende på glömskan i smått, om laxtunnan för dervarande Församlingens Pastor, kan jag icke gifva någon upplysning. }ag tror verkeligen, att då siörsta delen af Pastoratet stannade inom Ryska gränsen, ansågs laxtunnan dithora.
Jag tror, stt man icke kund® ingå uti en så liten omständighet, Den ii Augusti J. m. såsom föremål för en underhandling; och hvad det fsya Pastoratet, på Svenska sidan angår, så utgör frågan derom, ett af ämnena för den sluteliga reglering, som nu pågår.
Öfverste Peyron är nu upprest , för att afsluta gränseregleringen, en sak af mycken vigt, och som, i afseende på Finland, allt sedan 1742 icke hade kunnat komma till stånd.
Jag öfvergår nu till glömskan i stort, hvarom friherre Anckarsvärd talat, att man nemligen i Kielerfreden, icke förbehållit sig samma förmonliga vilkor, i afseende på Posten som förut.
Att det åtminstone icke varit en glömska, torde visas derigenom, att 25 Artikeln innehåller: ”Sjette ”Artikeln af Fredstraktaten i Jönköping , angående Postgången , är härmed upphäfven , ”sedan genom Norriges afträdande tili Sverige, ”förhållandet blifvit förändradt.”
Det var således icke en glömska, att det icke skedde, mea jag vill nu undersöka, hvarifrån det härledde sig.
Det var uti Brömsebro Fredsfördrag af 1645, som det först blef bestämdt stadgadt, om den reciproca Postföringen.
Sedan blef det i frederne i Roschild och Köpenham confirmeradt. 1 1720 års fred, blef det egentligen bestämdt uttryckt.
Uti 15 artikeln står: ”Hvad vidkommer den Svensk* Postgången, ”sorn varit inrättad igenom Konungens af Dan”oemarkLänder, så häfver väl Hans Kgl. Maj:t af ”Dannemark påstått att hädanefter ej måtte mera ”tillåtas Kronan Sverige, att hålla någon Cora”missarius uti Hellsingör, och att de Svenske ”brefven ej måtte förås af deras Postillioner, ”mar än en gång, i det stället de tillförene gått DM 11 Augusti f. m. 349 ”derigenom tvenne gånger om vecktn.
Men ”sorn det icke är mindre nödigt för det allmänna, än för handelns skuld, att 6akerne förblifva på den samma löten, och efter Hans Kongl. ”Maj t och Kronan Sverige icke vill göra nå”gon ändring uti den fria Postgången ifrån ”Dannemark till Norrige; så är å begge sidor, ”igenom de medlande Magternes föreställnin”gar, öfverenskommit, att Konungen i Dannemark kan för sin del hålla en Commisarius ”uti Helsingborg, och låta fortskaffa brefven ”igenom Sverige en gång om veckan, äfvensom "Sverige härefter icke skall låta gå tina bref ”genom
Dannemark, mer än en gång om veckan.
Förblifvandes eljest postväsendet, så ”väl ifrån Sverige till Hamburg, igenom Konungens af Dannemarks länder, som ifrån Dannemark till Norrige genom Sverige, fullkomligen uti samma stånd och på sådant vis, som ”härtills varit brukeligt.
Och det så mycket ”mera, som sedan Kronan Sverige icke undan”dragit dess undersåtare ifrån tullens erläggande uti sundet; så är för samma Krona ouma ”gängeligt, att hafva en Commissarius i Helsingör, till dess farkostats klargörande, äfven ”sorn sker med andre nationer, som segla uti ”Östersjön, och hafva uti Helsingör sine Com’’mi6arier; utlofvandes Kongl. Majit af Sverige, ”att utfärda nödige ordres för den , som dern 'sammastädes skall underhållas att han ej för”orsakar någon skada, oreda eller underslef till "Danska Posternes förfång, och derhos att låta "vederfaras all den rätt, sorn man af dess billighet bör förvänta, öfver de klagomål, som Den II / '•kunna blifva gjorde deremot.
Hvilket ock ’’äfven Konungen af Dannemark, för sin del ”låfvar, angående den Commisarius, som han kan ’’hålla i Helsingborg.”
Desse stadganden, hafva sedermera uti tvenne Conventioner af 1735 och 5751 blifvit vidare utvecklade.
Sedermera äfven i 6:te Artikeln af Freden uti Jönköping, der saken blifvit utförligare behandlad.
Postgången har således alltid grundat sig på reciprocitet.
Nu blef det ett annat förhållande vid Kielerfreden.
Det land, som hade tillhört
Dannemark, blef förenadt med Sverige.
Då Dannemark således upphörde att genom Sverige skicka bref till Norrige , kunde vi således icke fordra aft få skicka våra bref genom Dannemark, jag medgifver, att man kan säga, det man vid ett tillfälle, då man äger öfvermagten, kan yrka allt, men också vore det blott öfvermagten som hade kunnat dertill lemna oss rätt.
Alt det icke var glömska, utan tvertom att det var förutscdt, att ökade utgifter skulle uppkomma, kan jag intyga, emedan jag undertecknat freden och jag vid underhandlingen derom hemställde till den Danske Fuilmägtigen, om han icke ville bestämma en viss summa, pä det ej någon tillökning skulle kunna ske, men han ville ej deruti ingå Jag vet således visserligen, att en ökning •' skett uti Statsutgifterne, men vi böra ej bedö-- ma denna ökning, såsom den visat sig till numerairen, till 90,000 R.dr.
Myntet har undergått försämring, contractet om postförningen i Dannemark var nära att expirera, och då hade äfgffierne säkert blifvit ökade.
Om vi då Bim ri At igust i f, m, hule yrkaf att hafv3 qvar postgåugen och Dannemark, när det ej mera har någon postgång genom Sverige, hade afklädt sig reciprociteten, så hade Danska Regeringen kunnat nyttja detta tillfälle, att drifva upp betalningen och lägga hinder i vägen för posternes skyndsamhet.
Dessutom får jag tillägga , att nu tillkommer Svenska postverket den betalning, som eriägge6 för bref, hvilka gå ifrån Dannemark till Norrige.
När bägge dessa calculer uppgöras, blifva visserligen utgifterne ökade, men icke till så stort belopp, . som man föreställer sig.
Här förutan har Kongl Maj:t, sedan postgången blef så dyr, varit betänkt på att bereda andra utvägar för postföringen.
Ett bevis derpå är, Ångbåtarne emellan Stralsund och Sverige , och det är med Preusiska regeringen öfverenskommit , att den så skall fortskynda posten emellan Stralsund och Hamburg, att man kan hoppas, att derifrån fortare få bref öfver Stralsund, än öfver Dannemark, när postgången rigtigt kommer i gång.
Jag ber Ridderskapet och Adeln om förlåtelse, att jag så länge uppehållit dess uppmärksamhet, mea jag har trott mig böra rättvisa ett förhållande, som rörer mig personligen.
Är i Kielerfreden glömdt, så bör ansvaret derföre fall* på mig ensam; allt hvad deruti är ärorikt för Rikets framtida sjelfständighet, utöfver äfven de mäst anspråksfulla förhoppningar uppfylldt, tillhörer ett namn, som ej här behöfvsr nämnas.
Friherre Anckarfv är d \
Vid de upplysnin - 35* Den 11 Augusti f. m. gar Grafve af Wetterstedt lemnat, i anledning af mine anmärkningar, vid Statsutskottets Betänkande, utbeder jag mig få erindra, att jag ej finner bestämdt afgjordt, huruvida icke i 1809 års fred, ett sådant reciprocitetsförhållande, att hvar och en skulle få bibehålla gagnande rätten af sin jord, ehvad den genom grängregleringen föll på andra sidan, var möjligt att tillvägabringa.
Då Grefve af Wetterstedt säger, att gränsen blott i allmänna ordalag blef bestämd, synes mig att sådan modification lätteligen deraf bordt blifva en följd, och är det min tro, ltt Svenske medborgares interessen blifvit mindre väl bevakade, om man vid första fredstractaten oförsigtigtvis uragtlåtit »tt göra reciprocitets-förhållandet så gällande, som det i andra fall till Sveriges nackdel sedermera blifvit åberopadt.
En annan sak är, att öfvermagten möjeligen tagit ut sin rätt ända till ytterlighet, och att i följd deraf en sådan begäran möjeligen blifvit afslsgen.
Jag har yttrat mig, såsom resultaten visat sig för mig, och jag har ej kunnat vara af annan tanka i förväg för de upplysningar, sorn af Grefve af Wetterstedt blifvit lemnade.
Hvad förhållandet med Holmarne beträffar, så anser jag mig just deruti finna styrka för min satts: och som man sagt mig, ty jag känner ej förhållandet genom annat, än de berättelser man lemnat mig, skola de Holmar, som falla på Svenska sidan, af Ryske undersåtare bibehållas med ägande rätt, emot en souverainitets afgift, hvaremot reciprocitet, i sådant fall, icke för Svenskt - Dtn ii Augusti /. nu 353 ske Medborgare, eller åtminstone till obetydlig del, för dem ägt runi.
Jag hade trott, att man kunnat få tillgodonjuta den reciprocitetsrätt, hvarom är tabdt, tor att åt vare Medborgare skaffa samma förmåo, att mot afgift få skörda de ängar, som ligga på andra sidan om gränsen.
Danska posten omgär, finner jag visserligen, att Grefve af Wetterstedt upplyst, att det ej varit en glömska, hvarigenom Sverige blifvit skiljdt ifrån den förmon, sorn fordna fredstractater medfört.
Jag torde säledes hafva misstagit mig uti uttrycket, men derföre står det ändå fast, att förhållandet hade kunnat vara annorlunda.
Det är gifvet, att Sverige vid fredsslutet i Kiel, var i den lyckliga belägenhet, att i afseende på Dannemark hafva en öfvermagt. som det ej vid något tillfälle haft under det förflutne Seculum.
Hvad det reprocitetsförhållandet beträffar, sorn den ädle Grefven åberopat, så hade man uti Sundska tullen ett vida betydligare motsvarande, der intet reciprocitetsläran erkännes, och synes det mig, som hade fr i, eller samma postföringsrätt igenom Danska Staterne, sorn före Norrb ges frånfälle ifrån Dannemark, lätteligen kunnat betingas, då det sannolikt icke hos de coaliserade makterne mött någon svårighet, att påstå en så ringa, eller åtminstone då till utseende liten fördel, emot den större, att få dela Sundska tullen, som kanhända icke stod att vinna.
Då man förutsätter detta, skulle jag tro, att det varit skäl, att med mera, allvar yr - Ridd. o. Ad.
Prof. VII, Band. / 23 / I 354 Den Ii Augusti J, m. ka bibehållande af den andra rättigheten, och sjelfva reciprocitetslagarne borde hafva etablerat den satts, att då Dannemark uti Sundska tullen ägde så stor fördel emot reciprocitetslagarne, vi borde för oss och för Norrige åtminstone hafva förbehållit samma rätt i afseende på postgången, som förr; och ehvad vi genom glömska eller oförmåga gått miste om denna fördel, sy, nes det lika orimmeligt, som det för StatsCassan nu är kännbart, att vi förlorat den.
Hvad beträffar att Dannemark hade kunnat stegra sine contracter, så tror jag att sjelfva tractaten hade kunnat förekommadetta.
För öfrigt ät jag ganska nöjd, att hafva kunnat framkalla den ädle Grefvens förklaringar, som i alla fall blifva tillfredsställande för dem> som deraf vilja finna sig tillfredsstälde.
Hans Excellenee Herr Grefve af Wetterstedt:
I anledning af hvad Friherre Anckarsvärd sigt om besittningsrätten emot souverainitetsafgift af holmarne, får jag upplysa, att der är reciprocitetslagen fullkomligen iakttagen i tractaten.
Det står uti 2 Artikeln af första tractaten: ”Sedan de 5 åren tilländalupit, skofla ägarne af hvarje Ö, gemensamt betala en ”årlig afgift af 48 Kopek i koppar eller åtta ”skillingir Svenskt Bancomynt, till bevis der”pi, att de erkänna, att det område, hvaraf de ’*hafva nyttjande rätten, tillhör den andra Re^ ”geringen.
Sedan desse afgifter blifvit uppbur9, ne af Föreståndame för dem, sorn äga denna ”nyttjtnde rätt, skall liqviden å ömse sidor ske; »'inom loppet af de 3 förstå månaderne af å - Den ii Augusti J. rn.
355 tet.”
Svenska innevånare ej äga qvar ägor på de Holmar, som ligga inora Ryska gränslinitn, så är orsaken den,f4 att de icke förut haft några, ty den som hade några,' har genom tractaten fullkomlig rätt, att behålla dem qvar, och af samma skäl, hafva de Ryska undersåtarne äfven samm* rätt.
Hvad Friherre Anckarsvärd anfört angående Sundska tullen, är ett annat och rigtigt ämne.
Visst hade det varit att önska, om denna förmån, vunnen genom Torstensons och Carl X segrar och förlorad 1720, hade kunnat återvinnas; men jag vill blott nämna, att i den fred, i720* då Sverige förbant 6ig att betala Tullen, står tydeligen: ”1 anseende till allt detta, som således varder återstäldt, samtycker Hans Maj:t ”och Kronan Sverige igenom närvarande Artic”kel, att uti Sundet och de tvenne Bälter, hädanefter icke skall vara någon åtskillnad, Nationerna emellan.
Och i följd deraf, afstår ”Kongl. Maj:t och Konungariket Sverige Tull”friheten uti Sundet och de tvenne Bälter, hvilda de Svenska härtill åtnjutit, i förmågo af ”de för detta slutne fredsfördrager; så att Sveriges Rikes och dess underliggande Provin”cers undersåtare skola hädanefter uti Sundet ”och de tvenne Bälter, erlägga tull till Hans ”Maj;t Konungen i Dannemark och dess efterträdare för sina skepp, gods och varor, i allt ”på samma sätt, som Engländarne och Hollän”darne eller någon annan Nation, som nu eller ”hädanefter i detta mjrf af Konungen i Dan”mark lindrigast anses.
Hvilket skall begyndas ifrån den dagen, då detta fredsfördragets Den II .4 u gusti f, m ”ratificafioner utväxlade, och alle Articklarne, ”roed hvad deruti betingadt är, angående det ”sorn återställas och godtgöras skall, å bägge ”sidor blifvit verkstäldte och fullbordade , ”hvarvid man, sorn nu sades uttryckligen kornkrut öfverens, att sned Sveriges Rikes under”såtare6 skepp och gods uti fram- och åter”farten i Öresund och Bätterne, i anseende till ”hinder eller uppehåll uti deras skyndsamma ”affärdande, eller under hvad namn det vara ”må, icke annorlunda skall förfaras, än med ”den Engelska och Holländska Nationen eller ”någon annan, som för bästa vän anses.”
Det torde icke hafva undfallit Ridderskapet och Adeln, att Kielerfreden mellan Sverige och Dannemark undertecknades i samma rum och på samma dag som freden mellan Danmark och England.
Jag hemställer då, om man borde längre fortsätta kriget, Cdå det stora ändamålet redan var vunnet;, blott för att kunna vinna en förmån, hvarom icke ens var tillfälle, att underhandla, då den icke kunde tillfalla den andra underhandlande magten.
Jag kan ej säga mera, för att åtminstone förklara min oförmåga att kunna åstadkomma detta.
Jag befarar att den diplomatiska discussionen ledt Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet från sjelfva ämnet, och jag ber således, att deruppå få återföra den.
Friherre Anckarsvärd har anfört, i hvad afseende de, sorn förut hört till den gemensamma Församlingen, nu äro lidande.
7 a 8000 R.dr äro Jemnade till Kyrko - Den j r Augusti J, m. 357 byggnaden.
Den har kostat 7000; nu begäres 2OCO R:dr tiil uppbyggandet af orgelverk och anskaffande af inventarier.
Anckarsvärd har anmärkt, att allt biträde sorn är lemnadt åt Pastor, består i en caracters förhöjning på förra Bostället.
När vi äro så angelägne att visa känsla och anvisa ersättning åt våra medborgare, då de lida af krigets öden, skola vi då vara mindre medlidsamme, närde, i följd af fredsslut, blifva lidande.
StatsUtskottet har i detta, som i andra ämnen, visat stor sparsamhet, och trott sig göra samhället en tjenst, då det prutar.
Här tror jag ej, att detta bör äga rum, om ej fordringarne äro öfverdrifne, det de ej äro.
Man begär blott att med ett par tusende Riksdaler blifva hjelpt, för att få Kyrkan färdig, och Pastors bostället i ordning- Jaf? hemställer således, om icke Ridderskapet och Adeln genom en återremiss, ville sätta Utskottet i tillfälle, att närmare undersöka förhållandet, och taga kännedom af saken.
Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Statsutskottets Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Föredrogs å oyo Statsutskottets den 26 3&S Den ii Augusti f. m. sistledne Julii under
N;o 349 afgifne, samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående 1 NummerLotteriets indragning.
Då Stats utskottets första Betänkande hos Ridderskapet och Adeln förevar, återremitterades det med, såsom mig synes, en ganska grundlig vederläggning af de skäl, Utskottet framställt för Inrättningens förmonlighet.
Uti svaret har Utskottet ej trott sig böra ingå uti någon vederläggning, utan endast yttrat, att det finner sina förra skäl så öfvervägande, att det blott till dem nu vill hänvisa.
För min del är jag ej öfvertygad af detta argument; men sedan Betänkandet redan uti tre Stånd lärer vara bifallit, anhåller jag att så väl detta, som mine förre yttranden i ämnet må få tjena såsom min enskilda reservation mot fortfarandet af ett Verk, sorn omoraliskt i sin princip och olyckligt i sina följder, aldrig hade bordt inympas på de Svenska Statsinrättningarne.
Herr Montgommerie, Guflaf:
Äfven jag förenar mig i det yttrande afGrefve Cronhjelm, att StatsUtskottet ej vederlagt de motskäl, sora blifvit framställde.
StatsUtskottet medgifver att inrättningen ftr omoralisk, men tror att inkomsten af 60,000 R:dr öfverväger denna omständighet.
Jag deremot tror, att ingen inkomst kan öfverväga ett moraliskt ondt.
Utskottet har ock yttrat, att Bevillningen annars Den 11 Augusti f. m, jyg möjligen skulle förhöja*; men det har icke upplyst eller erinrat sig, att inrättningen har betydliga inkomster af fond och hus, som äro större än den möjliga vinsten kan vara på 4 ä 5 år framåt.
Således vore det äfven i oeconomiskt afseende en fördel att afskaffa inrättningen.
Jag skulle visserligen hafva flere skäl att anföra, men som 3 Stånd redan bifallit
Be-: tänkandet, vill jag ej uppehålla Ridderskapet och Adeln, utan blott anhålla, att Ridderskapet och Adeln ej deruti måtte instämma, utan tvertom afslå Betänkandet, såsom öfverenstämmande med det första Ståndets sanna moraliska grundsatser, att ogilla allt, som icke förädlar samhällets medlemmar och icke gagnar an-i norlunda, än på moralens bekostnad.
Grefve Spens, Carl Gujlaf:
Till hvad som redan blifvit sagdt, vill jag blott tillägga några ord, i afseende på ett uttryck i Statsutskottens Betänkande, att medlen af Lotteriet •j blifvit upptagne till 80,000 R;dr, oagtadt de permedium utgjort denna summa.
Jag tror att det kunde vara interessant, att jemfö-, ra detta uttryck med samma Utskotts yttrande 1818.
Då framställdes, huru Lotteriet ett år 1816 gifvit förlust och huru det på de 9 månaderne af 1817, icke gifvit mera än 13,000 R;dr, samt per medium blott 50,000 R:dr.
Jag kan nu ej på ziffran bestämdt uppgifva inkomsten, men jag har velat nämna detta, för att visa, att det således blott är de sednare åren som Statsutskottet menar.
Men så är det med omdömen, de ombytaB ofta efter de sista tillfällig* Deri ii Augusti f. m. heter, som på dem haft inflytande.
Man dömer efter ögonblickets intryck, ej efter saken.
Jag förenar mig således uti Herr Montgommeries yttrande, att Ridderskapet och Adeln nu, likasom förra Riksdagen, måtte upphäfva Lotteriet, utan afseende på de 3 andre Ståndens beslut.
Herr Grefven och Landt Marskalken gjorda proposition till bifall af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMar/kalken hemställde, nm Ridderskapet och Adeln behagade afslå Utlåtandet.
Herr Grefven och Landt-Mar skalken tillkännagaf, att Plenum komme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Bevillningsutskottets den 31 sistledne Julii under N
Den f i Augusti f. m.