Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle R. o. Åd:s samman - / Deu 7 April e. m. 105 trädande å annan tid, än nu sagdt är, af Konungen påkallas etc. »Påkallas» är ett ord, sorn användes i fråga om något, som af nödvändigheten föreskrifves, men icke i fråga om Konungens beslut, ty då användes ordet »påbjuda».
Jag hemställer sål., att äfven den förändring i redaktionen måtte vidtagas, att ordet »påbjudes» måtte ingå i stället för ordet »påkallas».
Jemte det jag vidblifver mitt yr kande, att »särskild sammankomst» måtte utbytas emot »urtima Adelsmöte», förenar jag mig i den af Gr.
Hamilton föreslagna redaktionsförändring.
Frih. Klinckowström omnämnde, att det vore ett språkfel, att begagna uttrycket »Ridderskapet och Adelns» i stället för »Ridderskapets och Adelns».
Det torde dock icke vara Hr Frihm obekant, att man icke i onödan och endast för att göra språket tungt upprepar genitiv-ändelsen.
Så t. ex. säger man icke:
Statsrådets och Kommendörens, Grefvens N:s N:s egendom, utan tillägger genitiv-ändelsen endast till sista bestämningsordet.
Frih. Klinckowström; Jag hade verkligen icke tilltrott mig nog kännedom om Svenska språket, för att i sådant afseende tvista med Gr.
Oxenstjerna, men jag slog nyss upp gamla Riddarh.-Ordn. och påträffade då genast 2:ne §§, den 18 och 22, hvari det heter:
Då »Ridderskapet och Adeln» är ett kollektivt uttryck, torde deraf löija, att det är tillfyllestgörande att tillägga det sednare ordet genitiv-ändelse.
Detta öfverensstänuner också med vanligt språkbruk, hvarföre jag yrkar, att afseende å hvad Frih.
Klinckowström i detta hänseende anmärkt icke måtte fästas.
Hr Ramsay: lag vill icke motsätta mig den förändring, att ordet »påbjudes» införes i stället för »påkallas», ehuru jag icke rätt kan finna hvari skilnaden består.
I afseende å uttrycket »Ridderskapet och Adelns», är jag af samma tanke som Frih. Leuhusen.
»Ridderskapet och Adeln» är här ett kollektivt begrepp, hvaraf genilivus heter »Ridderskapet och Adelns», såsom äfven kan inhemtas af Ståndets prof., der på hvarje sida den genitiva formen af detta begrepp finnes på nyssnämnda sätt återgifven.
Den uti förslaget vidtagna förändring i berörde afseende är sål. en nödig förbättring af redaktionen uti nu gällande Riddarh.-Ordn.
Sedan öfverläggniogen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats bifall till mom:t med de förändringar, att ordet påkallas utbyttes emot ordet påbjudas, samt alt orden urtima Adelsmöte infördes i stäl - 106
Deu 7 April e. m. let för orden särskild Sammankomst; Iramställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till monnt oförändradt, hvartill svarades nej, och sedermera propos. pä mom:ts antagande med ofvan omförmälda förändringar, hvilken propos. med ja besvarades.
S l:sta, 2:dra ocfi 3:dje rnom;n.
Jag önskar, att hela denna § måtte komma att utgå samt att rättighet att deltaga i adelsmötena säl. skulle tillkomma hvarje adelsman, som fyllt 25 är, råder öfver sig sjelf och sin egendom, i 3 år erlagt kapitationsafgift, samt i öfrigt eger nödiga qvalifikationer.
Hufvudsakiiga orsaken till denna min åsigt är den, att jag befarar, att adelsmötena eljest skulle blifva alltför fåtaligt besökta.
Vi se redan nu huru antalet ledamöter stundom är ganska ringa, ehuru K. o. Ad. fortfar att innehafva det vigliga kallet att. besluta om fäderneslandets angelägenheter, och icke ens intresset för R. o. Ad:s egna angelägenheter har i afton kunnat församla ett någorlunda stort antal, ty vid sista voteringen aflemnades endast 104 voteringssedlar.
Om nu hufvudmän fortfarande skulle hafva företräde framför ättemän och äldre ättemän framför yngre, torde mången tveka att företaga en kostsam resa till adelsmötena, om han kunde befara, att vid framkomsten icke få deltaga f mötet, emedan någon mera berättigad före honom inställt sig.
Det kunde äfven Ilända, att när någon adelsman inställde sig med fullmakt, så befanns, att den, sorn utfärdat fullmakten, icke erlagt kapitations afgiften, så att fullmakten af den anledning måste underkännas, då fullmäktigen förgäfves användt tid och kostnader för resan.
Sådana tilldragelser skulle, i min tanke, afskräcka mången från att inställa sig, och på så sält blefve mötena mycket fåtaligt besökta och skulle alltmera förlora i intresse.
Utsk:t har till stöd för bibehållandet af de gamla stadgandena anfört tvenne skäl.
Det första, att. man icke borde frångå adelsinstitutionens grund och ändamål; det andra, att den utsträckta representationsrätten skulle innefatta en orättvisa emot de efter 1800 adlade ätter, hvilka blott kunna representeras af en person.
Hvad det första skälet beträffar, torde adelsinstitu tionen genom nationalrepresentationens ombildning hafva undergått en sådan förändring att adelsinstitutionens grund och ändamål icke längre torde kunna åberopas till stöd för det gamla förfarandet att låta endast ätterna representeras.
Hvad det andra skälet angår, vill jag nämna, att antalet lefvande ätter, som blifvit adlade före 1809, utgöra 653, inom sig slutande icke mindre än 3,175 manliga persöner af lyida 25 år, och ätter, som blifvit adlade efter 1809, 153 Orättvisan torde icke blifva synnerligen stor, ty icke kan man antaga att det skall komma 30 Wästleltar och 32 Kuylenstjernor, utan torde förhållandena temmeligen utjemna sig, så att, om äfven ett större antal leda - Deu 7 April e. ni.
107 möter skulle infinna sig af några få atler, torde andra ätter alls icke sällda någon ledamot till mötet.
Mörner framställda förslag, att R. o. Ad. skulle välja ett visst antal Fullmäktige, har redan blifvit af Gr.
Björnstjerna så fullständigt belyst, att jag icke anser mig behöfva särskildt påpeka alla de praktiska svårigheter, nämnda förslag skulle förorsaka.
Jag anhåller om propos. på att §:n måtte ur Riddarh - Ordnm utgå.
Mot de nu föredragna momma af 7:de §:n har jag icke något alt anmärka, utan anhåller allenast, att de förändringar, hvilka äro en följd af R. o. Ad:s beslut i afseende å 6:te §:n, måtte iakttagas, så att orden »vid nämnda sammankomster» måtte utbytas emot orden »vid adelsmötena» samt orden »under loppet af sammankomsterna» emot orden »under loppet af adelsmötena».
Gr. Liljencrants, (justaf Fredrik:
I motsats till den siste värde talaren, finner jag åtskilligt vara att anmärka emot de 1111 föredragna momma, dervid jag dock ingalunda kan instämma med den näst siste talaren, ty dennes åsigter finner jag ännu betänkligare än Utsk:ts. De af Hrrme, som tagit kännedom om Gr.
Mörners förslag, hvilket varit tillgängligt vid Landtmarskalksbordet, hafva deraf inhemta!, att Gr.
Mörner föreslagit tvenne särskilda klasser af adelsmöten, nemi. dels sådane, dervid hufvudsakligen ekonomiska angelägenheter skulle förekomma och dels sådana, hvarest ärenden af större betydenhet skulle behandlas.
Förslaget i afseende å denna sednare del erbjuder, i min tanke, icke tillräckligt betryggande garantier och det vore derföre önskligt, om det underkastades ett noggrannare öfvervägande.
Utsk:ts förslag i 1 :a mom. vill jag biträda.
Deremot synes mig, att en förändring bör ega rum i afseende å 2:a mom:tet, deri föreslås, att fullmakter skulle, på sätt hittills egt rum, kunna för ätten utdelas.
Hvar och en inser visserligen, att med bestämmelsen härom afses, att det icke var gifvet, att hufvudman eller i dennes ställe inträdande ättemän företrädesvis vore en tjenlig person, samt att, om också detta vore händelsen, likväl återstode en stor mängd ledamöter af R. o. Ad., hvilka icke i nämnda egenskap kunde lå pollet på Riddarhuset, men som det kunde vara önskvärdt att bereda tillfälle att deltaga i B. o. Ad:s öfverläggningar.
Denna tanke bör äfven för framtiden göra sig gällande, men sålunda modifierad, att R. o. Ad. sjelf uppträder såsom fullmaktsgifvare åt t. ex.
100 personer, hvilka, jemte hufvudmännen och ättemännen, skulle representera R. o.
Då utdelandet af fullmakt för ätten varit mer eller mindre väl anskrifvet hos nationen samt äfven inom detta Stånd missnöje dermed stundom försports — och denna riksdag har, om någonsin, gifvit skälig anledning till allt annat än belåtenhet der - 108 Deu 7 April e. m. med —, synes mig icke vara skäl att dermed fortfara.
Men å andra sidan synes mig synnerligen lämpligt, om R. o. Ad. genom val utsåge ett visst antal ledamöter, till hvilka R. o. Ad. kunde hysa den tillförsigt, att de väl komme att vårda sig om Adelns angelägenheter.
Det är icke möjligt att beräkna huru långt man bör gå i eftergifvenhet och hurudana åsigter i sådant afseende blifvande Adelsmöten komma att omfatta.
Det må derföre vara af klokheten förestafvadt, att man söker förebygga omogna beslut, genom dessas öfverlemnande åt slumpen.
Hvarföre skulle
Adeln bibehålla en bestämmelse, som visserligen tillskyndat
Adeln fördel i vissa personer, men deremot också församlat på Riddarhuset ledamöter, hvilka såsom fullmäktige visst icke gagnat
Riddarhusets intressen?
Jag vill icke föreslå något visst antal, hvilket R. o. Ad. skulle uppdraga att tillstädeskomma, utan öfverlemnar bedömandet af denna fråga till Utsk:t och anhåller att de 3 första inomm af §:n måtte dit återremitteras.
I händelse återremiss beviljas, skall jag tili Utsk:t öfverlemna en skriftlig promemoria, som jag i ämnet uppsatt.
I afseende ä det 3:dje mormt vill jag blott anmärka, att då mötena icke torde blifva synnerligen långvariga, hade Utsk:t, i min tanke, kunnat inskränka rättigheten att i mötet deltaga till de personer, som inom en viss tid komme tillstädes.
Att lemna rättigheten öppen att komma när man behagar, synes mig icke lämpligt, i anseende till den korta tid mötet torde komma att vara.
Sk tille emellertid Utsk:t icke anse nämnda inskränkning böra ega rum, vill jag icke hålla derpå.
Vid utarbetandet af det förslag till Riddarh.-Ordn., som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, gjorde sig hos Utsk:t den åsigt gällande, att man i möjligaste måtto borde bibehåjla den gamla Riddarh.- Ordn:!) och deri icke göra andra förändringar, än sådana, som voro af behofvet oundgängligen påkallade.
Denna åsigt hoppas jag äfven R. o. Ad. delar.
Vi hafva under denna riksdag gjort ett jättesteg på reformens bana.
Månne det icke vore skäl att. man förvissade sig om att det medfört välsignelserika följder, innan man fortgår på denna bana.
Hittills hafva allmänna angelägenheter varit förenade med Ståndets enskilda.
Numera återstå blott de enskilda.
Ar det då väl skäl att vi endast för dessa förändra vårt representationssätt!
Tvenne sätt att förändra representationen hafva blifvit ifrågasatta.
Det ena sättet vore att tillerkänna hvarje adelsman rösträtt.
Detta torde möta ganska stor svårighet, enär man väl för en sammankomst behöfver rum, deri de sammankommande kunna vistas under öfverläggningarne.
Dessutom uppstode derigenom en orättvisa, enär det finnes ätter, som hafva 30 ä 40 ledamöter, och andra som icke hafva mera än i eller 2.
Hvad det andra sättet beträffar, att inga fullmakter numera skulle få Ben 7 April c. »>.
109 gifvas, kan jag icke finna några förändrade omständigheter, som dertill föranleda.
Fnlimaktsväsendet har visserligen många olägenheter med sig, men å andra sidan äfven fördelar, och många af våra yppersta män sitta här på sådan grund.
Jag kan säl. icke finna några skäl till förändring, och anhåller derföre hos Hr Gr. o. Landtm, om propos. på bifall.
Häri hördes flere ledamöter instämma.
Dä jag till alla delar instämmer uti de af Hr Frih.
Braunerhjelm uttalade åsigter, kan mitt yttrande blifva kortare, än jag eljest tillämnat, med afs. å de af öfrige talare framställda förslags innehåll.
Jag behöfver endast hänvisa till hvad jag på f. m. anfört derom, att R. o.
Ad. synes mig ej utan tvingande skäl böra afbryta den historiska kontinuiteten af sätt och form för utöfning af sin verksamhet i det offentliga lifvet, begränsad, såsom den numera är, till R. o.
Ad:s angelägenheter.
Praktiska svårigheter förete sig genast för Hr Anreps förslag, enär, på sätt Hr Frih.
Braunerhjelm nyss uppmärksammat, en tillräcklig lokal omöjligen står att inom dessa murar bereda R. o. Ad:ns samtliga ledamöter, hvilka, om de alla ville sig af representationsrätt begagna, lära uppgå, enl. hvad vi af Hr
Anrep förnummo, till ett antal af 3175 af de före 1809 och 153 af de efter nämnda år adlade ätter.
Om representationsrätten så långt utsträckes, lära väl öfverläggningarne lå hållas på Riddarhustorget eller- Riddarhusgården, i brist af utrymme i denna sal eller i husets öfriga delar.
Nu kan visserligen med skäl härtill svaras, afl Hr Anrep egt anledning antaga, det ett betydligt antal riddersmän torde af enskilda förhinder alhållas från att hitresa, så att på långt när ej alla skulle infinna sig, af dem, som dertill finge rättighet.
Men jag frågar tillbaka, om det är lämpligt, att medelst laglörändring hit inbjuda en personal, hvars talrikhet utesluter all möjlighet att kunna erbjudas en erforderligt stor samlingssal?
Denna praktiska svårighet är ju redan alltför oöfvervinnelig.
Men utom detta hinder företer sig mot Hr Anreps förslag en annan högst vigtig invändning, ithy att förslaget sä till vida innefattar en stor och påfallande orättvisa mot de efter 1809 adlade ätter, att dessa blott med en ledamot skulle ingå i antalet riddersmän, hvardera, alltså med ett ringa fåtal i jemförelse med ledamöterna, tillhörande äldre ätter.
Jag tillhörer sjelf en ätt, som räknar mycket talrika medlemmar; jag skulle således genom ett bifall till Hr Anreps förslag tillskynda min slägt en förmån; men jag vill ej göra det, när det skulle ske på bekostnad af hvad som synes mig rätt och billigt.
Hvad åter beträllär Gr.
Liljencrants’ lörslag, så har jag redan under förmiddagens plenum uttalat mina betänkligheter mot den tanke, som för detsamma ligger till grund, för så vidt den är gemensam med grundidéen till det likartade förslag, som då af en annan, likaledes högt aktad, ledamot framställdes, och 110 Den 7 April e. m, sorn nu jemväl kommer under öfvervägande.
Jag anser allt sådant, att jag så må säga, liopskrvmpande af R. o. Adis beslutanderätt-egande personal vara ingalunda förenligt med Ståndets sanna fördel.
Nitet och intresset för dess angelägenheter koncentrerades för mycket i de utvaldes personer; alla öfrige brydde sig snart ej mera derom, och infunne sig ej ens vid valen, långt mindre vid de påföljande öfverläggningarne, vare sig att dem godhetsfullt förunnades säga ett ord med, eller de skulle inskränka sig till den tysta rolen af åhörare.
Den i alla händelser såsom moralisk förpligtelse starkast verksamma häfstång till gagnelig nitälskan för It. o. Ad:s bästa, man hos de utvalda åsyftat framkalla och stärka, skulle ju, om man nemi. anser förslaget derom vara så vigtigt, kunna under en annan och i vår hittills gällande organisation mindre våldsamt ingripande form åvägabringas.
Hvad hindrar, att, genom enskild öfverenskommelse, som ej bör eller behöfver i Riddarh.-Ordnm inflyta, redan under denna riksdag, efter något slutadt plenum, då, i mera god tid än vanligt, föredragningslistan hunnit blifva genomgången, och målen afgjorda, R. o. Adis ledamöter qvarstadnade på detta rum, och, om ej precis under presidium af Hr Gr. och Landtm., ty det vore väl kanske för mycket hegardt, men dock under praesidium af förste då närvarande Grefven, val förrättades, med sedlar, enkla, slutna, ornärkta, hoprullade, allt i fullkomlig öfverensstämmelse med andra val, — uppå ett antal af 100 eller 102 personer, hvilka åtnjötc vårt fulla förtroende och hvilka utgjorde de riddersman, hvilka vi företrädesvis önskade måtte infinna sig för att öfver våra gemensamma angelägenheter framgent besluta?
Det blefve då en hedersbevisning för dem, åtföljd af hedersförpligtelsen att, om möjligt, ej .undandraga sig detta förtroendeuppdrag; dock utan förhinder för alla andra här berättigade att jemväl biträda med sina rådslag och röstsedlar.
På sådant sätt kunde det af Gr.
Liljencrants m. fl. önskade mål kanhända vinnas, men utan att uppoffra R. o. Adis hela organisation, eller låta den undergå total omstöpning.
Sannt är, att några små obeqvämligheter vid sjelfva valet af så många namn ej kunde undvikas; valsedlarne finge skrifvas på hela folioark, och valurnan finge vara af minst en manshöjd, en rigtig jätteurna, men det gör ingenting, om blott något godt kunde vinnas dermed; och inköpet af ny urna skulle gerna för mig få bekostas af Riddarh.-kassan, helst som den, oaktadt sin Storlek, väl ej behölde blifva myckel dyrbar, ty den kunde ju göras af korgvideflätning och lemna en liten arbetsförtjenst åt behöfvande.
Men åtnöjer man sig icke med en sådan frivillig öfverenskommelse, utan vill förändra Kiddarh.-Ordmn i grund, då nödgas jag, som alldeles icke förmår gilla den grundtanke, sorn i Grefvarnes förslag, under de välvilligaste afsigter, framträdt, att visserligen ogerna, men tydligen förklara mig uti besagde förslag icke instämma.
Liljencrants’ förslag har Den 7 April e. m. 111 ett företräde, han har sjelf fästat vår uppmärksamhet derpå; men äfven i den formen kan jag ej förlika mig dermed, ehuru verkligen smärtsamt det är för mig, att behöfva uppträda emot en af R. o. Ad. så högt aktad, en äfven af mig så lifligt vördad ledamot.
Jag kan ej, i strid med min öfvertygelse, annorlunda göra, än vidhålla min begäran om bifall till Utsk:ts förslag, hufvudsakligen; ty äfven om ordalagen deruti falla sig litet tunga, så äro de dock ej otydliga, och till sitt innehåll ansluta de sig ganska nära till den gamla texten, derutinnan dess redaktion ej åsyftat göra annan förändring, än som blifvit en nödvändig följd af de nya representationsförhållanderne.
Dock anhåller jag nu om den förändring i ordalag, som är orsakad af R. o. Ad:s i afs:de å 6:te §:n fattade beslut, att nemligen ordet: »sammankomst» utbytes emot »Adelsmöte»; och anhåller jag om propos. på denna af mig gjorda framställning.
Hvad deremot angår den af mig såsom ett förmedlingsförsök framkastade idée om ett val af lörtrodemän, utan att derom i Riddarh.-Ordn:n något förekomme, så är den en sak af alltför enskild natur, att jag skulle ifrågasätta dess framställande inför Ståndet genom Hr Gr. o. Landtm.; utan är min mening med dess inflätande i mitt föredrag endast att visa, huruledes ett önskadt, gagneligt mål möjligen skulle på sådan enskild väg kunna vinnas, då de med den ifrågaställa förändringen af Riddarh.-Ordnm förknippade svåra olägenheter öfverflygla i mina ögon alla de förmåner, man hoppas genom dess antagande bereda K. o. Ad.
Den punkt af förslaget till ny Riddarh.- Ordning, som lör närvarande utgör föremål för öfverläggning, lärer redan hafva blifvit vidlyftigt diskuterad vid R. o.
Ad:s enskildta sammankomst, .lag beklagar att privata göromål hindrade mig att då vara närvarande, hvilket måhända vållar, att jag med endast ofullständig sakkännedom kari yttra mig öfver Gr.
Mörners förslag, som der lärer hafva blifvit föredraget.
Emedlertid skall jag försöka yttra några ord derom med ledning af de uppgifter, jag i dag på förmiddagen om detsamma erhållit.
Jag instämmer helt och hållet uti den gruntanke, som blifvit af Frih.
Braunerhjelm uttalad.
B. o. Ad. har vid denna Riksdag förlorat en stor politisk rättighet, men jag kan icke deraf härleda nödvändigheten att förändra den form, hvarunder Ståndet förut här sammanträda ty om denna form befunnits för ändamålet tjenlig under den tid, då R. o. Ad. egde att besluta om fäderneslandets vigtigaste angelägenheter, så förefaller det mig besynnerligt, att man icke dermed skulle kunna åtnöjas, då endast Ståndets enskildta intressen komma i fråga.
Jag kan uti hela denna angelägenhet icke finna något upprörande, eller något, som behölver framkalla så varma känslor och så stora ord, sorn derpå blifvit offrade.
Mörner har i dag yttrat, att vi måste dö med ära och att hans förslag beredde oss tillfälle dertill.
Såvidt frågan rörer vår politiska verksamhet, så hafva vi redan dött, och mitt käraste minne är, att det skedde 112 Deu 7 April e. ni. med ära.
Grefven har talat om den rustning, som skulle förefalla allt för stor för de nya förhållandena.
Ja, om fråga vore att från början nyorganisera Ståndet på ett sätt, att dess medlemmar lämpligen kunde tjena till revisorer af kassans räkenskaper och förvaltare af Ståndets egendom, så skulle jag visserligen icke förorda bibehållande af de former, hvarunder Ståndet hittills uppträdt, men här är icke fråga om något egentligen nytt, och att reformera utan anledning, dertill har åtminstone icke jag lust.
Enligt min tanke hafva vi reformerat så tillräckligt under denna Riksdag, att vi åtminstone icke på våra enskildta angelägenheter böra tillämpa samma grundsatser, som jag och många med mig på det bestämdaste bestridt.
Mörner har förklarat, att han ansåg R. o. Ad. lör närvarande endast utgöra ett bolag, och att hela dess sammanhållning och dess uppträdande här endast afsåg dess ekonomiska förhållanden; och från detta antagande har han kommit till den slutsats, att hvarje adelsman vore lika berättigad uti detta bolag och således egde lika rätt att deltaga uti besluten angående dess angelägenheter.
Jag tror, att detta raisonnement är felaktigt redan uti dess första grundtanke.
Om R. o. Ad. verkligen blott utgjorde ett bolag, så vore den nämnda slutsatsen riktig, men deraf skulle följa, icke blott att Ståndets manliga medlemmar, i den mån de voro intresserade uti Ståndets kassor och fonder, skulle ega rätt att yttra sig öfver dessas förvaltning, utan jag vet icke, hvarför icke äfven dess qvinliga medlemmar skulle ega en dylik rättighet, och om de ej sjelfva ville infinna sig, åtminstone hafva rätt att för sig utgifva fullmakter.
Om vi således antoge förutsättningen såsom riktig, så skulle den i sina konseqvenser leda till det orimliga; men den är enligt min tanke oriktig.
Jag vill icke medgifva, att derför att vi förlorat rättighet att såsom Stånd besluta angående fäderneslandets angelägenheter, vi derför förlorat allt, som förut var för oss gemensamt.
Tvertom hoppas jag att det skal] fortlefva och utgöra ett band, som sam manknyter oss vida fastare, än som låter sig göra genom de ekonomiska angelägenheter, hvaröfver vi ega att besluta.
Reträflände en talares förslag, att alla adelsmän skulle vara berättigade att här sammanträda, så har här ordats åtskilligt om de praktiska svårigheter, tillämpningen af ett sådant förslag skulle erbjuda.
Enligt min tanke har det dock något ännu vigtigare emot sig, nemligen att alla adelsmän icke dertill ega rättighet.
Ståndet har visserligen förlorat rättigheten att såsom en fjerdedel representera Svenska folket, men genom denna förlust kan omöjligen särskilda ledamöter af Ståndet hafva till skyndats någon ny rättighet.
Ålit hvad man kan säga är, att de, som förut egde vissa rättigheter, hafva förlorat en del af dem, men deremot kan man icke säga, att ledamöter, som förut icke egt rättigheter, hafva genom nämnda förlust erhållit sådane.
Således anser jag, att representationsrätten hädanefter icke bör tillkomma andra ledamöter af R. o. Ad. än hittills, ty rättigheten tillkommer ätten, icke individen.
Man Den 7 April e. m. 113
Man har framhållit det onödiga uti att sammankalla en så stor personal lör att under en tid af fjorton dagar sysselsätta sig med relativt obetydliga saker, och Gr.
Mörner har såsom en felaktighet i Utsk:ts förslag påpekat, att det föranledde till sammankallande af ett allt för stort antal ledamöter, hvilka endast hade att besluta om en kassarevision.
Frågan blir då: månne det verkligen vore en så stor olycka?
Kunde man anse tiden illa använd, om ett stort antal af R. o Ad:s ledamöter här församlades en kort tid, äfven om de en del af denna tid icke hade annat att göra, än att yttra sig öfver vära kassors förvaltning?
.lag vill för min del alldeles icke framkasta någon tanke derom, att R. o.
Ad- någonsin hädanefter skulle återfå någon viss alskild politisk ställning.
Jag tor det icke, och jag vet knappast, om jag skulle anse det vara nyttigt, så mycket jag än under fordna förhållanden velat försvara dess representationsrätt.
Detta skulle kanske innebära en reaktion, hvaraf samhällsverksamheten alltid tager ett skadligt inflytande.
Jag vill således helt och hållet bannlysa alla tankar på, att vårt sammanträffande här, jemte behandlingen af de ekonomiska frågorna, äfven skulle hafva eft politiskt syfte.
Men det oaktadt tror jag, att det icke skulle vara utan väsendtlig nytta såväl för detta
Stånd som för landet i dess helhet, om R. o. Ad., som åtminstone hittills mer än något annat