Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rmt för paret, men samtidigt med sednaste förhöjning i skjutslegan höjdes deras pretentioner till 3 Rdr, så alt då nu en hesande betälar i skjiitspengar för en bäst emellan Kumla och Brinck 33 2eo Den 16 September f. m. sl<., får den hå 1 lskjulssky 1 dige betala 1 Rdr 24 sk. för denne samme resandes fortskaffning.
Då det ej nu, såsom förr varit brukligt, för tillgodonjutandet af den högre skjutslegan, fästes det vilkor, att entreprenader skola inrättas, så skall tydligen den nu beviljade förhöjningen blott ännu mera befästa det nuvide orimliga förhållandet, och ingen kan ana huru högt de skjutsandes pretentioner snart nog torde stiga.
Vore deremot förhöjningen beviljad med vilkor af entreprenad, så låge det tydligen i reservlagets intresse att förena sig med gästgifvaren om entreprenaden, genom att svara för en stor del af häst-antalet, just för att få de högre skjutspengarne, då de i alla fall äro nödsakade att skjutsa.
Man talar mycket om att skjutsen bör ersättas med sitt fulla värde, men hvem kan väl säga hvad skjutsen är värd inom vårt stora land med så många olika ortförhållanden, samt då prisen årligen äro så omvexlande på hö och halm?
Man har mot min motion anmärkt, att dess antagande skulle utgöra ett erkännande af att skjutsen ålåge jordbrukaren.
Jag får derpå svara, att detta onus -— huru mycket man än må theoretisera och protestera deremot — likväl är ett bedröfligt faktum, som det är bättre att fördela och göra drägligt genom bestämmandet af ett maximum, hvaröfver det ej får upgå, än att låta fortfara på ett sätt der man ej kan förutse till hvad höjd det i längden kan komma att stiga.
Man påstår vidare, att det vore obilligt om nu fria skjutsskyldige hemman skulle dela detta onus; men om Staten äger en rättighet, som den ej under flera år begagnar, följer väl deraf att det är orätt att i behofvets stund uttaga den?
Fordom fanns hållskjuts nästan öfverallt inom Malmöhus län; men för ej många år tillbaka omreglerade LandshigeEmbetet skjutsen och lät hållen uphfira — också finnes inom detta län 485 skjutskyldige hemman, som hvarken in natura eller på annat sätt bidraga till skjutsens utgörande.
Månne, om de reserv-skjutsskvldige begära lindring, det kunde nekas dem?
Och månne ej då dessa nu fria hemman ånyo skulle blifva ålagda att skjutsa?
Då dessutom, genom öpnandet af nya kommunikationer, såsom jernvägar eller andra vägar, hemman, som nu äro fria, kunna komma att blifva ålagda skjuts; tyckes mig att det skulle ligga i dessas eget intresse att heldre tillförbinda sig en måttlig afgift af 10 Rdr Rmt, än att riskera få vidkännas en mångdubbelt drygare börda.
Idéen tillhör ej mig, den är StatsRådet Sandströmers.
Jag har blott, öfvertygad om dess företräden, ifrigt arbetat för densamma, och det är särdeles tillfredsställande att man allt mer och mer börj-ar omfatta den.
Jag starkes derutaf i min öfvertygelse, att denna idé blott behöfver blifva fullkomligt känd för att äfven blifva erkänd.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis lill afgörande Bevilln.- Utskis d. 9 och 12 dennes på bordet lagda Utlåt.
Nio 23, i ani.
Dan 16 September f. m. 261 af återremisser utaf Utsk:s i Betänk.
N:o 10 afgifna yttranden och förslag ang:de tullbevi 1 In ingen.
Härvid förekom först och lades till handlingarne Utslcs anmälan i fråga om det sid. 13 i Betänk.
N:o 10 framställda för slag, ang:de TullTaxans upstäIlning.och formela beskaffenhet.
Då sedermera förekom den punkt, hvari Disk. förklarat sig vidblifva sitt afgifna förslag till in- och utförsel-tariffer samt inbjudit BondeSl. att frånträda sina derifrån afvikande beslut och godkänna förslaget, hemställde Hr Gr. o. Landtm, att berörde förslag till in- och utförsel-tariffer, hvilket i dess helhet hade blifvit af R. o. Ad. återremitteradt,. nu måtte, sådant det förekom i Be tänk.
N:o 10, företagas till pröfning, samt att förevide punkt i öfrigt måtte läggas till handlingarne.
Ilr Fåhraeus, Johan Fredr., anförde dels muntligen dels skriftligen :
Då jag, ehuru nykomling på detta rum, vågar taga till ordet och begära en slunds upmärksamhet, sker det i den förhoppning, att vigten och beskaffenheten af hufvudämnet, hvaröfver jag går att yttra mig, må lända mig till ursäkt.
Kastar man en blick pä
Svenska handels- och tull-lagstiftningens öden i framfarna tider, skall det befinnas, att hinder och tvång, som genom denna lagstiftning blifvit lagde i vägen för handelns naturliga utveckling, förr eller senare mäste, i följd af en bättre uplysnings makt, vika å sido.
Må det tillåtas mig, att, lill bekräftande af denna sats, anföra åtskilligt af hvad i ämnet under tidernas lopp sig tilldragit.
I Konung Gustaf I:s regeringstid voro tulltarifferne uteslutande stödde på financiel grund.
Enl. 1536 års K.
Bref till Fogdar och Tullskrifvare i sjöstäderne, skulle för utrikes ifrån inkommande varor i allmänhet upbäras 5 proc., och, enl. elt sednare Bref, för utgående varor 3 proc. å värdet.
Förbud gällde mot utförsel af kreatur och födoämnen; men ingen varuartikel var till införande förbjuden.
Sådant oaktadt, var handelsyrket på denna tid, icke blott genom Hansestädernas tryckande välde, utan ock medelst K.
Författnir, försatt i ett ofrihetstillstånd, som icke kunde undgå att verka förlamande för rörelsen, jemte en allmännare missbelåtenhet.
Upsala Stadga om Köphandeln af 1546 innehåller i 19:de punkten de mest inskränkande föreskrifter, såsom t. ex. att spanmåten icke finge köpas eller säljas dyrare än uti Distingsmarknaden var samtyckt; att ingen finge med främmande mans penningar handla eller vandla; att den myckna seglationen med små skepp, skutor och båtar ingalunda borde tillstädjas, utan i hvar stad namngifvas, huru mångå skepp till sjös finge brukas o. s. v. Kort efter denna Stadga utfärdades ett s. k.
Mandat, hvarigenom man synnerligen utförligt sökte visa, hurusom den svåra dyra tiden gjorde de vidtagna inskränkningarna nödvändiga; men redan innan årets slut påkallades häröfver en förklaring, hvari K.
M. yttrar
Sig hafva förnummit, att »Dess trogne meningar och nyttige stadgar blifvit 262 Ren 16 September f. ro, endels föraktade och, otillbörligen missbrukade, så att ovilja upväst bland undersåtarne»; och föga mer än 2 år derefter aflat K. M. ett Plakat till R.
St:r, deri det heter, att »de för den dyra tiden hade att skylla sig sjelfva, som ohörsamligen öfyerlrädt K.
M:s bud och stadgar.»
Hvad särskilt angar förbudet mot utförsel af födoämnen, eller s. k. »feta varor», visar registraturet huru stränga erinringar mot öfverträdelser ständigt ansågos nödiga; emellertid beviljades redan år 1546 undantagsvis, att borgare i Kalmar finga exportera smör och ål, såsom de enda artiklar hvarmed de upgåfvos kunna handla utrikes, dock att denna utförsel borde ske »efter måttlighet och icke till någon besynnerlig landsens besvärlighet eller skada, hvarpå K:s Befallningsman skulle hafva flitig akt och tillsyn.»
Icke mångå, år derefter fann man sig föranlåten att dessa tvenne artiklar till utförande i allmänhet frigifva.
Nya band på handeln infördes genom den TullOrdinantie, sorn, år 1552 utkom, innefattande bland annat: att »ingen skulle djerfvas infördt gods köpa eller till sig anamma, förr 8n K:s Befallningsman godset besett, och om något funnes det K. JM. tjena kunde, ville K.
M. närmast vara att det köpa»; så äfven att »ingen skulle fördrista sig att föra främmande mans gods i marknader till prångs, med mindre Borgmästare och Tullskrifvare veterligt vöre, att å sådant gods ett skäligt och lidligt köp gjort blifvit.»
Tre år derefter utfärdades ock en Ordinantie ang.-de de pris till hvilka inländska köpmannavaror skulle förytlras de Tyske till köps, oeh en annan, hvarigenom bestämdes till hvilka pris Tyskarne hade att sälja utländska varor här i Riket.
Alla dylika tvångs-föreskrifler skulle i våra dagar kallas opraktiska.
Men så mäktigt verkade den store Konungens myndighet, att ännu året näst före Hans frånfälle det i Wadstena sammankallade meniga borgerskapet undertecknade s. k. »Stadgar om Köphandeln», hvarigenom i allmänhet uttalades ett högtidligt erkännande af de i författn:na följda grundsatser.
Redan år 1561 förnyade Konung Erik XIV förbudet mot utförsel af »Hästar, Oxar, Kor, fetalie-persedlar», och, såsom orden lyda: »varor, sorn Riket kunde hafva skada utaf»; och genom 1563 års Mandat utsträcktes utförselförbudet till Guld, Silfver och allehanda Svenskt mynt, Koppar, Spanmål, Lax, Ål, Smör, Finska Gäddor jemte åtskilliga upräknade skinnvaror; allt under åberopande af fortfarande dyr tid.
I ett Plakat till köpstäderna, 3.år derefter, fastställdes ny värdering på inr och utländska varor, sedan K.
M. »härom låtit förhandla med borgarne i Slockholm, hvilka åt K. M. lofvat och tillsagt, alt de denna K.
M:s trogna förmaning och Nåd. undervisning ville härefter något bättre akta och fullfölja»; men huru ringa efterföljd såväl den ena som den andra af dessa författn:r kunde ernå, visar sig af de beklagelser, sorn i ett redan nästföljande år utfärdadt K.
Patent yttrades.
Äfven i inledningen till den Förordn., som Konung Johan lil 1570 lät utgå om tullen i Stockholm, och hvari äldre stadganden åtepuplifvås, yttrar Konungen
Sig hafva förnummit, att »här i Riket Dan 16 September t. m. 263 fast oskickligen handlades med det gods som både ut- och infördes såväl af främmande som inländske.» Lika med Sin Höge Fader trodde Konung Johan
Sig kunna, genom bestämmande af handelsvarors pris, skydda mot dyr tid.
Han sålunda med Hertig Carl och Rikets Råd rådslagit och beslutat, såsom det hette, om »visst köp på de förnämsta inländska och utländska varor», förordnades genom ett Mandat af 1573, att den, som emot denna Ordning handlade, skulle första resan böta 40 Mark och mista godset, andra resan 80 Mark och godset, tredje resan hafva förbrutit edsöre och straffas till 1 ifvet.
Under samma Konungs tid (1575) infördes accisafgift, att i alla städer utgöras af allehanda slags dryck, som ulmånglades kannetals; och tio år sednare förbjöds införseln af Tyskt öl, med förklarande att hvar och en i stället ägde köpa malt och humle och brygga sig »godt Svenskt öl.»
I en 4 år derefter utfärdad Taxa påbjöds, att de som införde främmande drycker, jemväl skulle utgöra accis; och här förekommer åter Tyskt öl såsom importartikel.
Men deremot uphörde plötsligen ali införtel-lull.
I ett Patent af 1591 förklaras nemi., att, på det hvar i sin stad måtte vara dess välvilligare alt göra K. M:s Riken och undersåter den mesta »tillförning» dem möjligt vore, afskaffades tullen å inkommande varor, så att alle derföre skulle blifva »frie och förskonade.»
Det kan anmärkas, att detta Patent — i sammanhang hvarmed ny tulltariff för utgående varor utfärdades — stod mindre väl tillsammans med den grundsats, som vid denna tid börjat tillämpas, att förbjuda vissa medborgareklasser nyttjandet af dyrbarare kläder.
Befrielsen från införseltull varade ock icke länge.
I Carl lX:s Förordn. och Patent ang:de tullen, af d. 6 Jan. 1600, förmäles, att Riksens lägenhet fordrade, att Riket till bästa, såsom i andra länder, en tillbörlig tull gåfves af allt gods som in- och utskeppades; och efter enhälligt samtycke af menige köpstadsmän, som året förut varit församlade vid Riksdagen i Stockholm, förordnades, att efter 1591 års för exportvaror bestämda tariff-tull skulle ulgifvas af allt gods som ut- och infördes, i så måtto, att alla innevånare, och de som hus och egendom hade i slädene, borde utgöra half lull af sitt exportgods, antingen de skeppade det sjelfve ut eller sålde det åt andra till utförsel; att alla främmande, med undantag af Danskar, som gods i Riket in- eller utförde, skulle efter samma tariff gifva full tull; och att de, som här köpte det införda godset af dem skulle betala half tull.
Icke fullt 5 år förflöto innan Konung Carl åter eftergaf tullen för inkommande varor. K. M. hade, såsom i ett öppet Bref af d. 4 Dec. 1604 förmäles, erfarit, att »den intull, som de främmande här i Riket utgifva måste, stötte dem för hufvudet, så att de med deras köpenskap icke K. M:s land och Riken så besökte som eljest kunde ske; hvadan och på det K.
M:s land och Riken måtte desto mer t i 1
Iför ing bekomma samt bättre näring, handel och vandel hafva, förordnades, att alla, såväl främmande som inländske, skulle vara för all intull frie.» — Deremot stadgades året derpå, att tull, enl. särskild Taxa, skulle gifvas af gods som fördes 264 Den 16 September f. m. från Sverige åt Finland och Norrbotten, eller derifrån till andra Svenska hamnar; allt vid utskeppningen, men ej vid införseln.
Tid efter annan tillförene hade man i sammanhang med tulllagstiftningen sökt vidtaga åtgärder för uprätthållande af myntvärdet i landet.
Konung Carl IX utfärdade i detta hänseende s. k.
Vexel- och TullOrdnir, enl. hvilka, vid varors in- och utförsel, borde, mot ersättning i Svenskt mynt, efter viss lägre Taxa, till K.
Myntet levereras utländskt guld och silfver, i händelse hvaraf trafikanten vore äfven från utförseltullen befriad.
Lindring i dessa förpligtelser måste dock innan kort medgifvas, i följd såväl af borgerskapets som främmande köpmäns klagan.
Konung Gustaf II Adolf utgaf redan under Sitt första regeringsår en ny TullOrdn., hvari, jemte fastställande af något förändrad afgiftstariff för varu-utförseln, Konungen, under åberopande af utlänskt bruk, och »den olägenhet som nu i det kära fäderneslandet för handen vore med krig och fejd nästan på alla sidor», återinförde tullen för inkommande varor.
Denna bestämdes för 100
Dalers värde till 2 Ungerska Gyllen, och sådant efter det pris hvartill importörerne angåfve godset på Tullen, »öfver hvilket de icke heller skulle hafva makt det att sälja», såsom det heter, »vid tillbörligt straff.»
Icke fullt ett år derefter stadgages häruti den förmedling, att en främmande skulle af hvarje 100
Dalers värde han införde gifva 3 Ungerska Gyllen, men en inhemsk borgare blott halfannan; hvilken sistnämnda bestämmelse likväl påföljande året ånyo höjdes till 2 Ungerska Gyllen.
Vid samma tid, eller år 1614, utgafs ännu en Taxa, hvar efter de främmande det året skulle deras varor utsälja; men länge derefter synes man hafva öfvergifvit vidare försök att genom maktspråk reglera varuprisen.
Från sistnämnde år daterar sig jemväl
Sveriges första egentliga Handels- och SeglationsOrdn.
Deri förbjöds alla främmande, vid äfventyr af skepp och gods, att segla eller drifva handel på andra orter i Sverige än Slockholm, Kaimar, Nylöse, Götheborg, Söderköping, Norrköping, Nyköping, Westervik, Telje och Gefle.
Förutom dessa städer tilläts Öregrund, äfvensom t. ex. Hudiksvall och Hernösand, att med egna skepp segla ulländes, dock sfi att dessa icke ägde att exportera annat än Trävirke, Koppar, Tjära, Tran, Hudar och Talg; men Smör, Fisk och andra matvaror samt Elghudar och »kostliga skinnvaror», voro de förpligtade att föra till Stockholm och till dess borgare föryttra eller förbyta; ett tvång, hvilket sådane Norrlandsborgare, som icke seglade utrikes, jemväl för allt sitt handelsgods voro underkastade.
Andra hamnar i Norrland än de ofvannämnda fingo icke i bandels-ändamål hesökas.
Beträffande varuafskeppningen från det inre af landet, förordnades, att allt gods från Konungadömet skulle föras på Stockholm att der säljas eller utskeppas, och allt gods från Furstendömena Södermanland, Nerike och Wermland, i lika ändamål gå på Telje.
Upsläderne fingo uteslutande rätt att handla med bergslagerne.
Borgare i sjöstäderna ägde väl att idka direkt köpenskap med upstäderna, men icke att besöka deras frimarknader.
Den 16 September f. in. 265
Tre år sednare, efter det K.
M. funnit nödigt revidera förutnämnde Handels- och SeglationsOrdn., ntgafs en ny Ordinantie i ämnet, medgifvande åtskilliga jemkningar.
Då den författn. någon tid varit antagen, att tullen för utgående bergseffekter skulle erläggas till en del i upsladen och till en annan del i den sjöstad, hvarifrån exporten skedde, stadgades genom 1614 års TullOrdn., alt, »vid godsets förbrytelse», intet Koppar eller Jern finge föras landvägen till sjöstad, utan från vederbörande upstad föras »öfver vatten till sjösidan.» Genom nämnde TullOrdn. fastställdes till betalande i tull för ett Skepp:d Stångjern: i upstäderne £
Daler och vid sjösidan 1 Rdr.
Men redan året dei på undergick denna Stadga, på menige borgerskapets anhållan jemkning i flera delar.
Införseltullen nedsaltes åter lör Svenska borgare till halfannan Ungersk Gyllen af hvarje 100 Dalers värde.
Ingen främmande beböfde gifva tull af det gods som utfördes, ulan den Svenske exportören skulle svara till tullen, dock så, att, om han icke sjelf verkställde exporten, utan sålde godset till en främmande, tullen skulle ökas med -|:del.
Innan förtullningen vid export skedde, skulle af hvarje 100
Dalers värde gifvas i vexel 10 Rdr mot godtgörelse af K.
Myntet med 4| Mark för hvar Rdr.
Sedan borgerskapet i Stockholm anhållit, att K.
M. ville benåda dem med någon frihet framför främmande, tillbjudandes sig deremot att vilja försörja sig med egna skepp och sjöfolk, så att K. M. och Riket, vid förefallande behof, i krigstid skulle hafva deraf styrka och gagn, utfärdades år 1617 ett s. k.
Privilegium för de borgare i Stockholm och andra städer med fri utrikes seglation, hvilka der innehade egna hus och höllö egna skepp med skottportar, åtminstone så stora och goda, att »de på nödfall kunde göra värn ifrån sig.» Genom detta Privilegium, som till en början fastställdes på 4 år, förunnades borgerskapet å allt det gods, som de på sådana sina egna skepp sjelfve införde, nedsättning i tullen till hälften mot andra Svenska borgare, som icko brukade sina egna eller så goda skepp, äfvensom'på allt hvad de således af Riket utskeppade lindring i tullen med ^ :del mot andra Svenska borgare.
Vi se häruti uprinnelsen till hvad sorn i mer än 200 år derefter kallades helfri tull.
Några år sednare (1629) förenade sig borgerskapet att uprätta ett Skepps-Compagnie, »både till egen nytta och för hofring i handel och näring, som ock till Rikets värn och försvar.» Åtagandet att utrusta 16 skepp jemkades städerna emellan efter som de voro förmögne till. K. M. utfärdade för Kompaniet ett särskilt Privilegium, genom hvars sisla punkt alla i städerne vare sig borgaro eller andra, t i I lförbun dos att »efter råd och ämne i Kompaniet participera vid straff och K.
M:s onåde tillgörandes.»
Är 1622 beviljades af R.
St:r den s. k. iilla tullen, att för den inländska varu-trafiken såväl tifi lands som till sjös upbäras i alla städer öfver hela Riket, enl. fastställd Taxa.
Härom utfärdades för städerna särskilda OrdningsStadgar, men till hvilka praktiska svårigheter hela saken ledde, visar sig af det nya reglementerande som den påkallade föga mer än ett år derefter. R 26G Den 16 September f, m. flera af oss är det icke obekant, huru tryckande och besvärlig landtulls-inrältningen under följande tidskiften blef för alla inhemska näringar, och hvilka bekymmer den tillskyndade administrationen.
Först genom Riksdagsbeslutet af d. 2
Maj 1810 uphäfdes landtullarne, med förklarande att inrättningen lagt på handeln och näringsfriheten ett olämpligt tvång, utan att, såsom kontroll mot sjötullens försnillande och förbjudna varors införsel, medföra en olägenheterna upvägande nytta.
Tidslynnet under Konung Gustaf II Adolfs regeringstid började rigtas åt monopolier.
Ar 1615 utfärdades ett K.
Plakat om privilegierande med betydliga fördelar af ett allmänt H and eUKomp agni, som under 10 års tid ägde drifva sin handtering på alla orter, in- eller utrikes, »der något märkligt och ansenligt kunde vara att vinna och förtjena.» Alla K.
M:s undersåter förunnades att deltaga i detta Kompagni, med rättighet att för sina, insalta penningar njuta 12 proc:s ränta utom andelen i handelsvinst.
Fyra år sednare, då förra Plakatet icke 1 ed t till åsyftad påföljd, lät K.
M. utgå ett nytt öppet Bref om KöpenskapsKompagniel, hvari K.
M. ytterligare bland annat utfästa
Sig att »försträcka Kompagniet én märklig summa»; men ännu 1627, då åter ett K.
Plakat utgick hade ändamålet icke vunnits.
År 1624 utfärdade K. M. en fullmakt för Holländaren Weliam Essling att i Sverige inrätta ett GeneralllandelsKompagni lill Asien, Afrika, Amerika oell Magellanika; och sedan året derpå af trycket utkommit ett program om denna inrättning, förespeglande stora fördelar under åberopande af andra länders exempel, expedierades år 1626 oktroy eller privilegium för det då i sådant hänseende uprättade s. k.
Söder ICompagniet.
Aret förut bade K.
M. ingått kontrakt med ett s. k. KopparKompagni, som ägde att upköpa och drifva handel med den Koppar som utginge från K. M:s och Kronans stora Kopparberg.
Vidare förklarade Konungen genom ett Plakat af 1628 importen af Salt och handeln med denna vara för ett regale, som skulle förvaltas af dertill förordnade faktorer; men enl. ett Patent af påföljande år, flck
Salt åter af enskjlde införas, dock mot erläggande i s. k. licent af 2 Svenska
Daler för hvar lunna, med hvilken intägt »Krigslaten förmältes kunna någorlunda understödd varda.»
Då emellertid snart visade sig, att salthandeln härigenom allt för mycket besvärades, fann sig
FörmvndareRegeringen 1635 nödsakad nedsätta licenten till 1 Orlsltiksdaler, jemte det allt Salt förklarades tullfritt.
Ungefär samma skaplynne, som under den nästföreg:de tiden, utmärkte för öfrigt handels- och tull-lagstiftningen äfven under nyssnämnde FörmvndareRegering, likasom under Drottning Christinas egen styrelse.
Nya SeglationsOrdningar utfärdades åren 1636, 1640, 1646 och 1647.
Deri reglementerades fullständigare än förr med nödige ansedde kontrollföreskrifter.
Genom 1636 års Förordn. om städernas seglation förbjöds främmande att segla med något gods till rter norr om Stockholm och Åbo; ej heller skulle städerne norr Deri 16 September f. m. 267 om de nyssnämnde vidare få segla med deras skepp och gods utrikes, Gefle stads borgare dock i sednare hänseendet undantagne, med förbehåll att de såväl vid ut- som inseglandet borde anlöpa Stockholm och der tull k larera.
Förnyade Tulltaxor, eller s. k.
TullOrdn.r för inländske och främmande uti sjöstäderne, utfärdades år 16117, tvenne gånger 1638, vidare 1640, 1643, 1643 och 1648; hvarförutan särskilda stadganden rörande detta ämne meddelades genom Instrukt:r och llesolul:r för General.TullFörvaltaren och Inspektorerne öfver gränstullarne.
Enl. 1637 års Förordn. skulle vid varu-utförsel med främmande skepp i allmänhet betalas full tillI, men med inhemska skepp J:del mindre.
För allt gods som infördes å utländska skepp skulle i tul| gifvas 3 Ungerska Dukater, och för det som infördes å Svenska skepp halfannan Ungersk Dukat af 100 Svenska Dalers värde.
Det förra åliggandet, att gifva vexel på tullen hade funnits besvärligt och blef tills vidare uphäfdt.
Den 17 Martii. 7gi öka deras intresse för Statens väl och fästa deras förtroende till verkställande och lagstiftande rpagternes sorgfälliga omsorg om Statens vård och Nationens allmännare förädling.
Ehuru jag, på framställde skäl, tror att en synbarare och skyndsammare nytta erhålles af den föreslagneoffentligheten,genom tryckfrihetens bruk, än h vad , genom Protocoliers och Bulletiners tryckning vinnes, anser jag dock dess egentliga högre företräde för detta senare, bestå uti det tillfälle som derigenom lemnäs, den uti representationen ej deltagande andel af Na^ tionen. att få afhöra Representanternes öfverläggningar, och sjelf vara ett närvarande vittne till den upplysning, patriotism, värdighet och ordning, som böra caracterissra dessa öfverläggningar, och som inger ökad aktning och förtroende för Nationens ombud.
Då en åhörande samling, med uppmärksamhet och tystnad bevistar slike sessioner, föreställer jag mig, att det aristocratiska elementet nu mera egentligast bestående i sinnebilden af Representationsrätten, och må hända hos Adeln i dess ärftliga rättighet till den; att detta element, der skulle blifva synbarast åskådligt; och ingen lärer tro, att det kan saknas i en Constitutionel monarki.
Naturen af den monarkiska principen, är enhet och magt; de aristocratiska och democratiska elementernas andel i Constitutionella monarkiska StatsFörfgttningar, hejda denna princips naturliga utsträckning och, återhållne inom billiga 792 Den 17 Martil, gränsor af den, utgöra dessa treane elementer så fördelade, en väl organiserad lagbunden monarkisk Statsförfattning, Om detta medgifves, lärer äfven medgifvas, att när någon af dessa beståndsdelar förlorar i kraft tilltager en annan 1 kraft på dess bekostnad, och den åsyftade jämnvigten förloras.