Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot hvad Hr von Hart mansdorff anfört rörtde behofvet af högre stipendiibelopp vill jag icke lägga något bestridande, när frågan rör Stockholm; men då Utskm sagt att stipendierna få utdelas efter behofvet och ådagalagd skicklighet och således ingalunda salt det för året, så måste det blifva ett reglementarisk! stadgande att på ena stället kunna medgifva att 5o r:dr kunde få utgå för terminen i stället för hela året, och saken kan således hjelpas utan förändring.
Hvad öfriga stiftsstäderna angår, så får jag fästa herrarnes uppmärksamhet på att det ingalunda är något obetydligt belopp, och att en mängd af barn, som begagna allmänna skolorna, icke hafva något sådant; ty de gä dit med matsäckar från hemorten, inaccordera sig i små rum och betinga matlagning på stället.
Så går det lill i alla stiftsstäder. 5o r:dr är således icke något obetydligt belopp, äfven om det gäller för hela skolåret.
Emedlertid, då det icke är uttryckligen bestämdt på huru lång lid stipendierna skola gälla, så måste del bero på det reglemente Regertn utfärdar för hvarje stiftsstad, om ett sådant stipendium skall beräknas för hela året, eller blott för terminen.
Deremot finner jag en annan sak vara af vigt.
Uti 4 inom. är stadgadt att stipendiater, som lärokursen i seminarium fulländat, äro förbundne alt minst för trenne år antaga skollärarebefattning, då en sådan dem af vederbör, erbjudes.
Detta är ett stadgande, hvaråt de kunna skratta, om ingen påföljd finnes; ty då stadgandet innehåller att de böra göra det, men de sjelfve tycka att de icke böra göra det, så är saken dermed slut.
Jag tror derföre att man på något sätt bör se till alt föreskriften efterkommes; och månne man icke i detta fall lämpligen kunde stadga, att den stipendiat, som i thy fall undandrager sig hvad honom åligger, är förbunden att återgälda hvad han i stipendium åtnjutit,?
Hr von Hartmansdorffs anmärkn. att stipendierna kunna vara för små, vill jag väl icke bestrida; men om Hr von Hartmansdorff behagade se på sista sidan a32 Doii i3 Februari f. m. af betänk, hvad StatsTJtsk. föreslagit till stipendier, så torde lian finna att nian icke kunnat sträcka sig längre.
Utsktn hafva velat gå en medelväg emellan tillgångarna och behofvet.
Dessutom åberopade man alt vid academierna finnas stipendier, som icke uppgå till högre belopp äu 5o i tdr.
Jag skulle derföre tro, att, om stipendierna kunna utgå årsvis eller terminvis, det af Utsk:n föreslagna beloppet kan vara tillräckligt, synnerligast som jag icke vet hvarifrån man skulle taga livad som bcliöfdes för att böja summan.
Jag skulle förmoda alt ändamålet med de-,sa stipendier är icke att underhålla mängden utan de dugligaste eller att uppmuntra dessa, och för sådana ändamål befarar jag att belöningen är för ringa.
Det är visserligen sannt, såsom Hr von Rosen anmärkt, att stipendierna vid universitetet! äro ännu mindre.
Jag har sjelf haft ett sådant, hvilket endast utgjort i i r:dr 5 sk. 4 rist. 0111 året; men huru litet gagn man deraf häfver, inses lätt af en hvar.
Om ii. o. Ad. skulle behaga höja stipendiernas maximibelopp, så följer icke deraf, att den till stipendier i det hela beviljade summan skulle ökas, emedan ändamålet jemväl kunde vinnas genom ett inskränktare antal af stipendier.
Likväl finner jag icke något hinder att höja den till stipendier anslagna summan, ifall R. o. Ad. utfinner ett lämpligare sätt till skolalgifternes utgörande än det sorn Utsk:n uppgifvit.
Jag anhåller om propos. till antagande af den förändring i delta morn., hvilken jag föreslagit.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att den anmärka., som emot detta mom. blifvit gjord, vore, att beloppet af det högsta stipendium, som kunde borlgifvas, skulle vara 100 r:dr i stallet för 5o r:dr.
Enligt redactionen af det ta mom. skulle stipendiernas belopp bestämmas till dels 5o r:dr och dels till 31 r:dr 16 sk. utan någon gradation emellan dessa summor, hvilket visserligen äfven kan hafva skal för sig.
Men om R. o. Ad. skulle behaga göra afseende på min framställning, så att maximibeloppet blefve 100 r:dr, så ville jag föreslå det ordalydelsen blefve följande: ”Stipendier böra lill belopp ifrån 100 r:dr till 33 r:dr i6 sk. af domcapitel utdelas” etc.
[Jlsklns förslag i 3 mom. blef af R. o. Ad. bifallet. 3 telje §:n, 4 morn.
Vid detta mom. anhåller jag att följande tillägg måtte göras: ”Hvarje stipendiat skull, för erhållande af stipendium, ställa säkerhet för detsammas återbärande, i händelse han icke fulländar lärokursen eller icke fullgör den i detta mom. honom ålagdo tjenstgöring.
Dea i3 Febroari {.ta. a33 Ilr von Hohenhausen:
I öfverensstämmelse med hvad jag förut yttrat i denna sak, har jag begärt orclet, för att nämna att jag förenar mig uti Hr von Hartmansdorffs anhållan om det af honom föreslagna tillägget vid detta moment.
Jemte det jag anser det af Hr von Hartmansdorff föreslagna tillägget behöflig!, finner jag ett tillägg uti ett annat afseende nödigt.
Jag tror nemi. att någon lid bör bestämmas, inom hvilken skollärarebefattning bör erbjudas den stipendiat, som lärokurs i seminarium fulländat, med mindre han må anses från återbäringssky
Idighet af tillgodonjutet stipendium befriad; emedan mången stipendiat, som fulländat lärokursen, torde i brist på lärarebefattning nödgas välja ett annat yrke, från hvilket lian bi Iligt— vis, efter förloppet af huru lång lid som helst från det lian fulländat lärokursen vid seminarium, icke bör kunna ryckas till emottagande af lärarebefattning, vid äfventyr att återbära det stipendium han åtnjutit.
Jag tillstyrker derföre att redaclionen må blifva följande: ”Stipendiater som etc. — — — då en sådan dem inom ett år efter fulländad lärokurs af vederbörande erbjudes.” Frih.
Mot det af Hr von Hartmansdorff föreslagna tillägget får jag protestera, emedan det skulle hindra mången fattig gosse att komma fram i denna väg, enär det är svårt för en medellös att skaffa den här föreslagna säkerheten, men deremot antager jag Gr.
Hamiltons förslag att skollärarebefattningen bör erbjudas inom ett år efter det stipendiaten fulländat lärokursen vid seminarium, förutan hvilket stadgande deri ur seminarium ulgångne skulle vara alltför lång tid generad af sitt hederslöfte.
Då jag sagt hederslöfte, så får jag underställa R. o. Ad. huruvida det icke är ett tillräckligt band på den som fått uppfostran vid seminarium, att han anses vara af hederslöfte förbunden att i 3:ne år employeras vid skollärarebefattniug.
I följd häraf hemställer jag till Hr von Hartmansdorff, huruvida han icke vill afstå från det tillägg han yrkat.
Jag medgifver att Hr von Hartmansdorff har rätt, då han fordrar någon garanti derför att stipendiaten gifver valuta för hvad han erhållit.
Jag hörde icke Gr.
Hamilton så fullständigt jag skulle önskat; men om jag förstod honom rätt, så yrkade han ett sådant tillägg i momentet, hvarigenom stipendiatens skyldighet att emottaga lärarebefattning inskränkes till en bestämd tid efter fulländad kurs vid seminarium.
Jag föreställer mig ali lärarebefattning icke står till buds för en stipendiat, som slutat sin kurs vid seminarium.
Han kan icke svälla utan företager 20 II. 3o 234 Den i3 Februari f. tu. sig något annat yrke.
Jag tillstyrker derföre att lärarebefattningen skall erbjudas honom sednast ett år efter det han slutat sin kurs vid seminarium, såvida hans vägran alt emottaga lärarebefattningen skall vara förknippad med skyldighet att återbära hvad lian såsom stipendium uppburit.
Hamilton föreslagna tillägg i detta mom. förenar jag mig, ehuru jag anser ett år vara för deort tid, inom hvilken lärarebefattningen hör erbjudas.
Den torde lämpligen höra bestämmas till tvänne år.
Ridderstolpe nämnt ang:de stipendiatens hederslöfte att återbära hvad han såsom stipendium uppburit, derest han vägrar alt emottaga lärarebefattning, får jag erinra, att 0111 eleven, som erhåller stipendium, är omyndig, så är det hans målsman, men deremot han sjelf, derest han är myndig, som antager förbindelsen att i det fall, som förutsattes, återgälda hvad han i stipendium erhållit.
Nu kan det hända, att hans målsman säger att han hör blifva prest, och sedan han blifvit prest, kan han missiveras och derigenom sättas ur stånd att åtaga sig erbjuden lärarebefattning.
Jag förenar mig derföre uti Hr von Hartmansdorffs och Gr.
Hamiltons förslag, endast med den skilnad att jag anser tiden böra bestämmas till 2 år; ty om det är en ung man, må han gerna vänta.
Jag anser tiden, inom hvilken lärarebefattning bör erbjudas den som tillgodonjuter stipendium, icke böra sträckas utöfver ett år, emedan det måste för en sådan person vara angeläget att snart få veta huruvida han kan påräkna någon läraresyssla eller i vidrigt fall kunna så fort som möjligt egna sig åt något annat yrke.
Skyldigheten att skatfa borgen för återbäring af stipendiet anser jag så mycket nödvändigare, som, derest sådan säkerhet icke ställes, det är till belärandes, att man låter åt sig uppfostra bruksinspectorer och hvarjehanda andra personer på de medel, som lör folkskolelärares bildande äroafsaltn; ty ulan tvifvel skall mången finna vida både behagligare och beqvämare och indrägligare alt vara inspector än att vara skolmästare.
Ad. behagade oförändradt bifalla Utsklns förslag i 4 mom. af 3 §:n.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att 4 mom. skulle erhålla följande lydelse: ”Stipendiater, som lärokursen i seminarium fulländat, öro förbundne att minst för 3:ne år antaga skollärarebefattning, då en sådan inom el t år efter fulländad lärokurs dem af vederbör, erbjudes.
Hvarje stipendiat skall töre stipendiets erhållande ställa nöjaktig säkerhet för dess återbäring, i händelse han icke full - Den i3 Februari f. m. 335 ändar lärokursen eller icke fullgör den i delta mom. ålagda tjenstgöring.” 3: d j e §: n, 5 mom.
Uti detta 5 mom. finnes stadgadt, att betyg öfver skicklighet såsom skollärare skall vara meddeladt af föreståndaren vid seminarium.
Jag anser det vara otillräckligt, oell att betyget bör vara gifvet af någon seininarii-inspeclor eller någon som af domcapitlet är tillsatt att vaka öfver det sätt, hvarpå seminariiföreståndaren fullgör sina åligganden.
Vid det seminarium, som finnes i vexelundervisningssällskapets normalskola i Stockholm, tillgår det så, att jemte läraren underteckna direetionens ordförande och secreterare betyget.
Vid examen, som bestämmer det, öro tväune af direetionens ledamöter tillstädes för att bevittna förhörets riktighet.
Dernäst måste jag anmärka mot denna §, att ingen skilnad göres emellan större ellei’ mindre skicklighet, ulan att lika kunskapsmått fordras af alla.
Det är efter min förmening ett för långt sträckt anspråk, särdeles i början.
Skilnad bör göras på skicklighet alt sköta större och mindre skolor.
Det är klart att fölen folkskolelärare uti en stad behöfves större kunskaper än i en landsskola.
Således bör man jemka och lämpa sig efter särskildta förhållanden på olika ställen.
Jag anser det följaktligen böra uttryckas alt sådana olikheter kunna äga rum, och att i §:n endast utsättas de läroämnen, sorn böra vara föremål för seminaristens examen.
Uti deni kan lian hafva gjort större eller mindre framsteg, efter hvilka betyget kommer att rättas.
På dess beskalfenhet bör bero huruvida lian bör tå användas uti den större eller mindre skolan.
Så är förhållandet t. ex. med pastoralexamen, att på betygets beskaffenhet beror huruvida den examinerade äger att söka större eller mindre pastoral.
På grund af hvad jag nu haft äran nämna och med afseende på den anmärkn. rör:de kyrkosången, som Gr.
Hamilton gjorde, då öfverläggningen börjades, får jag föreslå följande redaction af 5 inom.: ”Hvar och en, som vill anses behörig att söka lärarebefattning vid folkskola, skall, antingen han genomgått seminarium eller icke, derstädes aflägga prof och, enligt betyg af dess föreståndare samt af den domcapitlet förordnar att dylika prof öfvervara, äga erforderlig skicklighet till den lärarebeställning han söker.
Föremålen för skollärare-examen aro Svenska språkläran och välskrifning, cathechesen och biblisk historia, kyrkosång, fysisk och politisk geographi, fäderneslandets historia, räkenkonstcn tili och med sammansatt regula de tri, allmänna begreppen af geometri oell linearteckning samt naturläran; äfvensom skicklighet att undervisa lili enkel gymnastik samt klockare på landet åliggande kunskap uti vaccination och åderlåtning.
Vid foiklärares antagande bör afseende i första rummet föstas 236 Dan i3 Februari f. m. ■vid deras gudsfruktan, christliga sinne, fromhet och ödmjukhet. ” Hr von Piosen:
Jag understödjer den af Hr von Hartmansdorff föreslagna redactionsförändring, dock med det undantag, att jag icke anser skolläraren ovillkorligen behöfva de färdigheter, som tillhöra klockare, såvida han icke äfven vill blifva klockare.
Jag skall icke uppehålla R. o. Ad. med frågan om klockare och lärare bör vara en person, utan inskränker mig blott till att begära att vaccinations- oell åderlåtningsskyldighelen måtte försvinna ur denna §, på det vi icke må hafva händerna bundna vid afgörandet af nästa punkt.
Blir det afgjordt att klockare- och skollärarebefattningarne skola vara förenade, så följer af sig sjelft att skolläraren skall kunna vaccinera och åderlåta.
Lika med Hr von Hartmansdorff finner jag mycket skäl för den åsigt, att icke seminariiföreståndaren ensam bör få utgifva examenshetyg.
Det är egentligen för att åstadkomma en obetydlig redactionsförändring, som jag begärt ordet.
Här står nemi., att hvar och en, sorn vill anses behörig alt söka lärarebefattning vid folkskola, skall, antingen han genomgått seminarium eller icke, derstädes aflägga prof och enligt betyg af dess föreståndare visa sig öga full färdighet uti en mängd kunskaper, som här stå uppräknade.
Uttrycket folkskola anser jag icke vara tillräckligt bestämdt; ty ehuruväl äfven jag i sista plenum gaf min röst till det stadgande, att en fast skola skall finnas i hvarje församling, kan jag dock icke undgå att finna att den fasta skolan i de flesta socknar, särdeles de större, icke är tillfyllestgörande, utan att på sådana ställen komma att finnas s. k. ambulatoriska skolor jemte den fasta skolan.
Om man således här nyttjar ordet folkskola såsom omfattande både fasta och ambulatoriska skolor, så skulle hvar och en äga de ifrågaställa kunskaperna, ehvad han sökte skol lä— rarebefattning uti ambulatorisk eller uti fast skola, hvilket skaile leda till församlingarnes onödiga betungande, enär anspråket på större lön naturligtvis både borde och skulle ökas i samma mån som kunskapsmåttet hos den sökande vore större.
Lärare uti ambulatoriska skolor, hvilka kunde anses som ett slags högre monitorer, behöfva icke i min tanke äga det kunskapsmått, som lärare uti fasta skolor; och då skola de erhållas emot mindre lönevillkor än hvad lärarne uti fasta skolorna måste äga rätt att fordra, f öfverensstämmelse härmed tillstyrker jag att ordet folkskola på första raden af detta mom. må utbytas mot orden fast skola.
Jag kan icke finna alt någon minskning bör äga rum i fordringen på de kunskapsprof, som böra afläggas.
Icke heller fruktar jag att ämnen till Dan i3 Februari f. m. dessa skollärare komma att saknas inom fäderneslandet.
Vid alla gymnasier finnes en mängd gymnasister, som komma att blifva ganska belåtne med att få stäcka sin lärokurs och göra den någorlunda svarande mot föräldrars tillgångar.
Desse gymnasister äga redan kunskaper utöfver det mått, som fordras för att vinna inträde på seminarium och öro i den ställning, att icke lång tid för deni behöfves för alt ernå de kunskaper, som tarfvas för att med beröm och heder utgå derifrån.
Jag anser en stor fördel härigenom vara beredd åt en hel hop mindre bemedlade föräldrars barn, hvilka nu ganska ofta, för alt fullkomna sina studier, till en del ruinera föräldrarna, derföre att föräldrarnes valvilja icke tillåter att stäcka studierna på sätt som nu kan ske till deras egen icke mindre än fäderneslandets nytta.
Jag tillstyrker bifall till denna punkt med det tillägg, som Hr von Hartmansdorff föreslagit.
I lnifvudsaken godkänner jag Hr von Hartmansdorffs förslag, men anhåller att dervid få anmärka, att jag anser att det i stället för välskrifning kan få heta skrifning; ty om fråga är att stafva val, så innefattas det i språkläran, och är åter fråga om skönskrifning, så kan det ej väntas af dessa skollärare.
Vidare får jag, i likhet med hvad jag vid discussionens början yttrade, anhålla att orden:
"hvarförutan han mäste innehafva de egenskaper, som åligga klockare på landet att äga, eller kunskap uti vaccination och åderlåtning,’’ måtte utgå af skäl som jag nu anfört.
Deremot anser jag ett tillägg vara nödvändigt.
Under de år jag varit lärare vid en af militära districlskolorna har jag erfarit olägenheten deraf all icke bestämda lärokurser varit anlagna öfver hela Riket.
De hafva likväl blifvit det småningom och uro det nu i alla ämnen; men innan det skedde, lastes vid den ena skolan en författare och en vid en annan, och allt efter sorn läraren hade större eller mindre intresse för det ena eller andra ämnet, framdrogs det förde öfriga, hvaraf det ledsamma missförhållande uppstod, att eleverne vid det ena läroverket mäste, för att blifva officerare, aflägga större kunskapsprof än vid det andra, hvadan de också valde det läroverk, der de med minsta besvär kunde fullgöra sitt prof.
Dessutom ligger stor vigt uppå att dessa böcker äro författade med stor insigt och skicklighet i ämnet, så att de elementer, som skola inhemtas, framställas på ett enkelt, klart och lättfattligt sätt; men 0111 detta ändamål skall vinnas, bör det icke vara öfverleinnadt åt läraren vid seminarium att begagna livad läroböcker lian behagnr.
Vid de militära läroanstalterna har så tillgått att genom Landtförsvarsdepartementets commando-expedition order blifvit utgifna om de böcker, som skola begagnas.
Jag tror derföre alt här borde tilläggas att undervisningen skall ske efter de läroböcker, som af Ecclesiastik-departemeutet för en 238 Den 13 Febr u ari f. ra. tid af minst fem år anbefalles.
Derigenom vinnes det dubbla ändamålet, att samma läroböcker begagnas öfver bela Riket, och att det ombyte af läroböcker förekommes, som ganska ofta kunde inträffa, särdeles vid ombyte af lärare.
Med det förslag, sorn Hr von Hartmansdorff gjort till ändring, instämmer jag, nemi. att choralsången uttages, äfvensom de åligganden, hvilka tillhöra klockare på landet, och i sådant full skulle här endast stå undervisning i enkel gymnastik, hvarförutan han måste innehafva kunskap i vaccination och åderlåtning.
Jag finner högst skadligt att klockare- och skollärarebefattningarna sammanslås, derföre att vid klockarebefattningen fordras röst, som icke alltid äges af den som liar det bästa hufvudet att meddela kunskaper.
Uti hvad Gr.
Hamilton anfört i afseende på lärokurs, instämmer jag fullkomligen, men tror att stadgandet derom bör inflyta emellan 6 och 7 §§:na, bestämmande så väl lärokursen sorn de läroböcker, hvilka vid seminarier och folkskolor böra begagnas.
Den af Hr Mannerskantz gjorda an märkningen är ganska riktig.
Jag skulle tro, att den fasta skolan är en grad öfver den ambulatoriska och bör kunna begagnas af alla, om icke stundeligen och dagligen, likväl då och då; jag skulle derför tro, att i 5 mom. ordet folkskola gerna må utbytas mot orden fast skola, dock med det villkor att ingen får antagas till skollärare uti flyttbara skolan utan skoldirectionens medgifvande; ly barnens behandling bör icke öfverlemnas ut okunnige eller liknöjde föräldrars bestämmande.
Erfarenheten har hos mig stadgat den öfvertygelse, att tillsyn af någon aucloritet bör äga rum vid lärares antagande.
Jag vet orter, der desse skolmästare äro afskedade försupne soldater, hvilka, liksom qvacksalfvare i medicinen, lära barnen olater och oseder i stället för kunskaper och sedlighet.
I anledn. häraf tillstyrker jag att Hr Mannerskantz^ förslag matte antagas, oell att vid slutet af §:n malte tilläggas: ”Rättigheten att utöfva lärarebefattning uti ambulatorisk skola beror på kyrkoherdens oell skolstyrelsens pröfning.”
Första anmärktun mot mitt förslag var den, att ordet välskrifning skulle utbytas mot ordet skrifning.
Delta är i sig sjelft likgiltigt, hvarföre jag medgifver förändringen, ehuru jag tror att välskrifning innefattar hvad Gr.
Hamilton åsyftat.
Den andra anmärkntn gjordes af Hr Mannerskantz och afsåg att de bär uppräknade fordringarne skulle påräknas endast af lärare i fasta skolor.
Den anmärkntn vill jag icke heller bestrida, derest man kan taga för gifvet, det R. o.
Ad:s beslut att en fast skola skall finnas i hvarje pastorat, blifver R.
Emedlertid är det följdenligt af detta Stånd att, i öfverensstämmelse med det redan fattade beslutet, afven i detta fall
Den i3 Februari f. m. besluta på sätt föreslaget är.
Men om R. o. Ad:s beslut icke skulle blifva R.
St:s, så vore det säkrast att icke göra inskränkning blott till fasta skolor, emedan det då kunde
Ilända att åtskilliga socknar oell pastorater icke linge skollärare, som blifvit vid seminarier förhörde, hvilket vore alt underkasta barnen afventyret alt varda illa undervisade.
Ilär har äfven blifvit föreslaget att borttaga orden: ”hvarförutan lian måste innehafva de egenskaper, som åligga klockare på landet att äga, eller kunskap uti choralsång, vaccination och åderlåtning.’’
Andre talare hafva redan anmärkt, att ingen svårighet lärer blifva för dem, som begagna seminarier, att äfven förskaffa sig dessa kunskaper, väl icke vid sjelfva seminarium, men i de städer, der sådana finnas.
På samma siitt sorn klockare hittills kunnat förskaffa sig dem, böra de äfven hädanefter kunna inhemtas.
I händelse nu en förening af klockare- och skolmästarebefallningarna komme att äga rum, så måste dessa kunskaper ägas af dem, som åstunda begge befattningarna.
Om deras förening är fördelaktig, så måste det väl äfven vara fördelaktigt för läraren alt äga kunskaper tillräckliga för båda tjenslerna, emedan han då kan bestrida dem begge och derigenom förbättra sina villkor.
Jag anhåller således, alt R. o. Ad. ville låta den ifrågavar. meningen qvarstå, emedan hon icke kan skada någon, men deremot gagna mången.
Hamiltons förslag 0111 lika läroböckers begagnande vid begge folkskolorna, anser jag ganska rikligt, äfvensom hans tillstyrkan alt de böra antagas för fem år i sender.
Ett sådant förslag är redan vid sista skolrevisionen gjordt i afseende på läroböcker, som begagnas vid elementarläroverken.
Om en sådan enhet i undervisningen komme alt äga ruin, så skulle äfven den förmånen derigenom beredas, att personer af utmärkt skicklighet utgåfve sådana läroböcker, emedan mycket vore att derpå förtjena.
Jag anser följaktligen ett dylikt stadgande vara ett af de fördelaktigaste, sorn för folkskolorna kunde vidtagas; men jag tror alt det borde intagas i 6 §:n, der fråga är om undervisningen, och icke uti denna §, der fråga är om lärarnes egenskaper.
Jag kan icke annat än förena mig uti Hr von Hartmansdorffs yrkande, att betygen måtte utgifvas af någon auetoritet jemte föreståndaren vid seminarium.
Det måste också vara någon sorts uraktlåtenhet hos Utsk:n vid redigerandet af detta morn., som föranledt stadgandet.
Då det är föreskrifvet alt seminarierna skola vara i stiftsstäderna, så synes det också vara latt att i detta hänseende få någon controllerande auetoritet.
Hvad den af Hr Mannerskantz yrkade ändringen beträffar, så är det onekligt, alt vanligtvis fordringarne äro större på den fasta skolans lärare; men om Hr von Hartmansdorffs idde blir gällande att vid seminarierna böra utfärdas olika betyg efter det kun - Don i3 F c b r u » r i f. m. skapsmålt seminaristen förvärfvat, så skulle jag tro att rnoinentel i detta hänseende kan förblifva oförändradt, emedan de högre betygen kunna anses gällande för compe'tence till lärarebefattning uti fasta skolorna och de lägre betygen för de ambuiatoriska skolorna.
Jag kan icke annat än förena mig med den värda talaren, sorn ansåg kännedom uti vaccination och åderlåtning icke böra ifrågakomma; ty det är obilligt vid skollärareplatsers tillsättande fordra dessa kunskaper, då tillfälle till desammas inhemtande icke beredes vid seminarierna; deremot kan jag icke inse hvarföre man skall fritaga dem från skyldighet att äga insigt uti choralsång, ehuru jag medgifver att ordet choralsång kan utgå, enär på ett föregående ställe i samma mom. står kyrkosång såsom ett ämne, hvaruti skolläraren bör äga insigt, och hvarmed icke kan förstås annat än choralsång.