Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— N:o 15. i anledning af ifrågaslälld ersättning ät skepps-ombudsmannen vid Stockholms sjömanshus, J. S. Freese, för uppbörden och redovisningen af det under berörde sjömanshus hörande sjöfolks kronoutskylder. V. B. 139. A. 159.
— N:o 16. i anledning af väckta motioner om folkskole-afgiftens fortsatta utgörande samt om meddelande af närmare bestämmelser dervid.
Den 11 September. 301 N:o 5, i anledn. af gjordt accordsanbud lill liqvid af ett utaf numera aflidne Grosshandlaren P. Jolnson Hegardt hos bancodisconten upptaget lån; och N:o 6, i anledn. af sterbhusdelägarnes efter aflidne Frälseinspectoren Pehr Törnqvist ansökning, att åtskilliga å daler kopparmynt utgifna sedlar måtte få i banken inlösas.
Föredrogs och bifölls LagUtsk:s d. 4 dennes f. m. på bordet lagda mern.
N:o 4, om arfvoden för ökad cancellipersonal.
Föredrogos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 4 dennes f. m. på bordet lagda utlåt:n. N:o 3, i anledn. af väckta motioner ang:de indelta räntors förvandling till penningar; och N:o 4, i anledn. af väckt motion om rättighet för en del räntegifvare på Gottland att med spanmål få lösa räntepersedlarne.
De i dessa utlåtm omnämnda motioner, hvilka, enligt hvad nu upplystes, af de öfriga RiksStm ansetts böra upptagas af SlatsUtsk. , ansågos äfven af R. o. Ad. endast tillhöra SlatsUtsk:s behandling.
Vid föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsks d. 4 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 5, i anledn. af väckt motion om upphörande af bruket att utkasta kröningspenningar, blef della betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs ånyo Ilr Rosenstjernas d. 4 dennes f. m. på bordet lagda motion, ang:de R. o. Adis representation genom valde ledamöter.
Hr Hjärne, Harald, bade inlemnat följande anförande:
Jag anhåller att med några ord få beledsaga denna motion till Ridd.Utsk., dit den förmodligen blir remitterad.
Det lärer väl icke kunna bestridas, att hvarje adelig ätts sjelfskrifne rättighet att genom sin hufvud- eller ättemän representeras vid riksdagarne, är ett privilegium.
Denna egenskap bos nämnde rättighet har ock alltid, ända hittills, af alla 4 RiksStm varit erkänd.
Hr Rosenstjernas motion afser att i betydlig mån inskränka detta privilegium, i så måtto, att hvarje ätts sjelfskrifvenhet skulle upphöra och Adeln hädanefter representeras af ett inskränkt antal valde ledamöter.
Jag förnekar icke Ståndets rättighet att, genom sin majoritet, besluta en dylik förändring i sitt representationssätt; men jag protesterar mot hvarje försök att tillvägabringa denna förändring ur den synpunkt, att den är en enskild ståndsfråga, som ej erfordrar annan behandling än den 41 § Ridd.Ordn. föreskrifver. 114 § Reg.F. föreskrifver, att T'förändringar och jemkning ar'" uti R.
St:s ”privilegier, förmåner, rättigheter och friheter”, äro beroende af '"samtliga RiksStms öfverenskommelse och Konungens bifall.”
Jag fäster Utsk:s synnerliga uppmärksamhet på den formella behandlingen af denna fråga och 302 Den 11 September! förmodar, att, i händelse Utsk. tillstyrker den föreslagna förändringen i utöfvandet af ifrågavar.
R, o. Ad:s privilegium, det ej urakllätcr att fästa Ståndets uppmärksamhet på nödvändigheten att begära de öfriga RiksStms utlåt., på sätt 114 § Reg.F. föreskrifver, innan R. o. Ad:s beslut om någon förändring i representationssättet öfverlemnas till K.
M;s sanction.
För min del a/styrker jag på det högsta den föreslagna förändringen; emedan den, efter min öfvertygelse, skulle lägga hela R. o.
Ada representationsrätt i händerne på dess conservativa och bureaucraliska majoritet.
Delta synes äfven vara afsigten med motionen, — en afsigt, hvars genomdrifvande, efter alla anledmr, länge begrundats af den nuvar. majoritetens ledare, som funnit sig i alla reformfrågor besvärade af det kraftiga ehuru otillräckliga motståndet från den liberala minoritetens sida.
Tiden för den au föreslagna reformen är dessutom illa vald.
En dylik partiel reform torde vara högst olämplig, då det ej synes vara tvifvel underkastadt, att en mera genomgripande allmän representationsreform snart är att förvänta.
Jag anhåller, att dessa anmärkmr få åtfölja remissen af Hr Rosenstjernas motion.
Ilr Rildt, Knut:
Som jag begärde denna motion på bordet, då densamma första gången föredrogs, så anhåller jag att vid dess remitterande få yttra några ord.
Jag tror, att motionen otvifvelaktig! måste remitteras till Ridd.Utsk., men att, då den äfven åsyftar en förändring uti Ståndets privilegier enligt 114 § Reg.F., så bör den äfven remitteras till Const.Utsk.; derom jag anhåller att propos. måtte blifva framställd.
Att frågan naturligtvis blir remitterad till Ridd.Utsk. lärer icke kunna betvillas.
Om sedan när Utsk. inkommer med sitt betänk., någon ledamot deraf hemtar anledn. att till Const.Utsk. ingifva förslag till ändring i grundlagen, så kan naturligtvis den frågan icke blifva föremål för öfverläggning hvarken nu eller då.
Jag vill fästa den siste värde talarens uppmärksamhet derpå, att ett RiksSt. icke har rättighet att till Const.Utsk. remittera några väckta frågor, med undantag af K. propos:r, således icke motioner, väckta af enskilde riksdagsmän, utan de skola af motionären sjelf bos Const.Utsk. anmälas.
Förevar, motion afser två särskilda ämnen.
Det ena åsyftar en annan representation för R. o. Ad., och det andra en ny beskattning på R. o. Ad.
Med afseende på det första ämnet, tror jag visserligen, lika med Hr Bildt, att motionen bör bebandlas af Const.Utsk., men med afseende åter på det sednare ämnet, så kan jag icke anse att motionen tillhör något annat Utsk. än StatsUtsk., som har med sådana frågor att göra.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold: 41 § Ridd.Ordn. afgör motionens öde.
Det heter der: ”Väekes fråga in pleno om ändring uti denna Ridd.Ordn., bör en sådan alltid remitteras till Del» 11 September. 303 Ridd.Utsk.” Jag supponerar, att Hr Gr. o.
Landtm, proponerar remiss till detta Utsk.
Jag hr förekommen af Hr Bråkenhjelm; men då Frih.
Cederström, Anders, påstått, att motionen bör remitteras till StalsUtsk., emedan den afser en beskattning för R. o. Ad., så anhåller jag att få den anmärkn. med till Ridd.Utsk., dit jag förmodar att motionen ensamt blir remitterad, att jag skulle tro det vara bättre, att det alldeles icke blefve några arfvoden för de ledamöter, som komme att väljas.
Då hittills flere hundrade personer alltid varit tillstädes uti Ståndet vid riksdagarne, så förmodar jag att det alltid inom Ståndet skall komma att finnas 100 personer så patriotiskt sinnade, att de vilja blifva Ståndets representanter, utan att derför erhålla någon aflöning, och sålunda bidraga lill landets och Ståndets bästa.
Om Ridd.Utsk. vill upptaga min anmärkn., så skall det så mycket,mindre kunna ifrågakomma, att remittera frågan till StatsUtsk., dit den efter min tanka i ingen händelse hörer.
Hr Tham, Carl Wilh. A u g.:
I öfverensstämmelse, i afseende på det formella, med det första utlåt, som afgafs, skulle jag tro, att motionen, i den form hvari den nu är författad, är sådan, att den icke kan af R. o. Ad. och K.
M. ensamme afgöras, utan måste underkastas de öfriga Ståndens beslut.
Det är visserligen sant, att vår Ridd.Ordn. af R. o. Ad. kan ändras med K.
M:s stadfästelse; men jag skulle tro, att denna rättighet icke sträcker sig till något, som kan komma under rubrik af privilegium, och jag tror, att hvarje ätts rättighet att vara representerad är en privilegiifråga.
Om man genomgår våra äldre privilegier ända från 1500-talet, så måste man medgifva, att det icke uttryckligen nämnes såsom en af R. o. Ad:s rättigheter att vara representerad efter slägter, utan denna rättighet grundar sig blott på häfd, så vida som den bibehållit sig århundraden igenom och aldrig varit omtvistad.
Privilegierne af 1617 äro de första, i hvilka jag kunnat finna spår till denna slägternas rättighet, såsom grund för Adelns representation, nemi. i deras 4 §.
Sedan det i de föreg:de §§ blifvit bestämdt, att Riksens Råd skola utses af Svensk Adel, så heter det derefter i 4 §: ”Näst efter dessa fem Riksråds-embeten vilja vi förordna Riksens Råd och Kammarråd, hvilka alle skola af adlig stämma och svensk slägt afkomne vara.”
Der sammanbindas adlig stämma och svensk slägt med hvarandra, och detta uttryck förekommer gång efter annan i våra äldre handlingar. 1626 års Ridd.Ordn. innehåller bestämmelser, både att slägterne skola representeras och huru de skola representeras.
Man kan dock svårligen deraf, att äfven det förra härmed inkommit i en Ridd.Ordn., draga den slutsatsen, att äfven detta blifvit en ordningsfråga och upphört att vara en grundlagsfråga.
Den nämnda Ridd.Ordn. stödjer sig nemi. synbarligen på 1617 års Riksd.Ordn., som var erkänd att vara en grundlag, och hvaruti det bestämdes att slägterna skulle representeras, och den förra (Ridd.Ordn. af 1626), hvari det tillika blef uttaladt, huru de skulle representeras, 304 Den 11 September. nemi. att blott en af hvarje slägt och att ätten ägde att utse sin hufvudman, är häruti, som i mycket annat, en ytterligare tillämpning af den sednare (1617 ars Riksd.Ordn.).
Redan denna innehöll också det, att blott en af hvarje slägt skulle infinna sig vid riksdagarne, men 1(12(1 års Ridd.Ordn. bestämde tydligare, huru denna representation skulle verkställas.
Går man vidare till midten af århundradet, så finnér man under åren 1660 —1664 en fråga uppslå om den Skånska Adelns rättighet att infinna sig på Svenska riksdagar.
Dervid sattes icke i fråga att icke hvarje ätt hade rättighet att infinna sig genom representant på Riddarhuset, utan det enda, som underkastades discussion, var den Skånska Adelns rättighet att intaga sitt säte till en del uti den andra classen, nemi. de af denna Adel, hvilkas förfäder varit Riksråder.
Man ser således, att det äfven här antogs såsom en afgjord privilegiifråga, att slägterne skola representeras, och det enda, sorn ansågs osäkert, var rangen emellan de särskilda slägterne.
Se vi på förhållandet emellan 1626 års och följande Ridd.Ordmr, så inskränkte sig de förändringar, som i och med dessa blifvit gjorde, hufvudsakligen till classerne.
Man vet, att classindelningen inom Riddarhuset sanclionerades af 1626 års Ridd.Ordn., upphäfdes vid frihetstidens början, återställdes af Gustaf III, och åter upphäfdes 1809; men aldrig har i någon Ridd.Ordn. skett någon inskränkning i de särskilda slägternas rättighet att representeras.
Denna fråga har således alltid varit ansedd såsom ett privilegium, hvilket var öfver all ordningsstadga.
1723 års privilegier för R. o. Ad. innehålla, lika litet som de föreg:de, något direct bevis för det påstående, alt släglernas representationsrätt är ett privilegium, men den innehåller eli nytt indirect bevis, som också förekommer i våra sednare Ridd.Ordmr.
Der stadgas nemi., att den adelsman, som bosätter sig i främmande land, skulle förlora sitt säte och stämma på Riddarhuset.
Delta visar skenbarligen sammanhanget mellan privilegierna i allmänhet å ena, och representationsrätten på Riddarhuset å andra sidan, och att den sednare betraktades såsom en del af de förra.
Genom allt detta tror jag mig hafva bevisat, att slägternas representationsrätt är en privilegiifråga.
Såsom sådan kan den icke upphäfvas endast genom en förändring i Ridd.Ordn., beroende af Adelns beslut och Konungens sanction, utan dertill fordras, i stöd af Reg.F:s 114 §, II.
Sl:s gemensamma beslut.
Man kan betrakta saken från en annan sida, ifrån en allmän Statsrättslig synpunkt.
Man kan sätta i fråga, huruvida det ur denna synpunkt är rimligt, att ett
Stånd företager en så genomgripande förändring, som här är föreslagen, utan de andra Ståndens hörande.
Det kan visserligen icke vara utan vigt för de öfrige Stånden, huru R. o. Ad. representeras.
Det kan icke vara utan vigt för dem, om R. o. Ad. representerar såsom nu, nästan alla möjliga näringsgrenar, alla möjliga intressen, ehuru visserligen icke i riktigt förhållande; det representerar dem emedlertid alla; men om R. o. Ad. kommer att välja sina representanter, så kan det
Den 11 September. 305 det blifva fråga, huruvida alla intressen blifva representerade.
Denna förändring kan äfven ur en annan synpunkt, anses vara af vigt för de öfriga Stånden, så till vida sorn genom valen antingen en ensidigt aristocratisk riktning kan gifvas åt Riddarhuset, eller också en ensidigt democratisk.
Intetdera kan vara utan vigt för Medstånden.
Vidare kunde genom val antalet af representanterna på Riddarhuset bestämmas att vara denna gången 100 ledamöter, en annan gång 10 ledamöter, en annan gång blott en enda.
Kan detta vara likgiltigt för de öfrige Stånden?
Måste de icke häröfver höras?
Vidare förekommer på många ställen i Reg.F., nemi. öfverallt der det talas om ordförandeskap i Ulsk., alt den skall vara ordf. i Utsk., som dertill enligt Ridd.Ordn. är berättigad.
Det kan väl icke eller vara likgiltigt för de öfrige Stånden, hvilka af R. o. Ad. i Utsk. blifva ordf.
Redan blott ge-, nom denna punkt kan saken, ehuru visserligen i mindre grad än i andra förut nämda afseenden, vara vigtig för de öfriga Stånden.
Man skulle kunna anföra många andra skäl, hvarföre ur allmän statsrättslig synpunkt saken icke kan betraktas såsom en blott Riddarhusordningsfråga.
— Jag tror mig således hafva bevisat, alt både genom sitt sammanhang med R. o. Ad:s privilegier, och enligt allmänna statsrättens synpunkt, motionen rörer en allmän riksdagsfråga, en fråga hvaröfver det tillhör alla RiksStm att besluta, och icke R. o. Ad. ensamt.
En annan fråga kan blifva, huruvida denna motion, äfven om den anses vara en privilegiifråga, skall först gå till Ridd.Utsk. och af Ridd.Utsk. öfverlemnas lill Const.Utsk., eller mäste directc lill det sednare ingifvas.
Denna fråga tilltror jag mig icke att afgöra.
Visserligen kan det synas af den sista § i Reg.F., som sådane frågor, hvilka röra RiksSt-.ns privilegier blott kunde ingifvas till Const.Utsk.; men den motsatta åsigten kan, hvad Adeln angår, hemta stöd af Ridd.Ordms sista §.
Alt fälla ett afgörande mellan de båda åsigterna, torde vara svårt, och öfverlemnar jag det helt och hållet till Ilr Gr. o. Landtnäs eget omdöme.
Jag skulle emellertid anse, alt Ridd.Utsk., om detsamma först får frågan till sig remitterad, bör ingå i undersökning och afgifva betänk.
, huruvida frågan är privilegiifråga eller icke, oell fullständigt deducera den ena eller andra åsigten, att man derigenom kan få en ledning vid frågans afgörande.
Om således frågan skall gå lill Ridd.Utsk., så anser jag dess första göromål böra blifva alt se på frågans form eller laglighet, och jag hemställer, om ej alla discussioner om saken må uppskjutas, intilldess denna preliminärfråga blir afgjord, emedan innan dess allt hvad här skulle talas om sjelfva saken, vore af ganska ringa nytta.
Den siste värde talaren har återkallat i R. o. Ad:s minne åtskilligt hvad fordom varit stadgadt för R. o. Ad., dels genom K. bref och dels genom privilegier.
Ilan har rätteligen upplyst, att uti de gällande privilegierna, som äro försäkrade genom 114 § Reg.F., finnes icke ett ord om sät 2 II. 39 30G Den 11 September. tet för K. o. Ad:s representation, men väl det negativa stadgande, att utrikes vistande, som svurit främmande herrskap trohet, icke äger rätt lill säte och stämma på Riddarhuset.
Den värde talaren synes derefter hafva förbisett, att 1809 års Ständer, som ordnade det statsskick, hvarunder vi lefva, hafva bestämdt uttryckt sig vara af den öfvertygelse, som ock samtlige RikStm godkänt och K. M. fastställt, nemi. att R. o. Ad. representeras enligt Ridd.Ordn.
Det är således denna Ridd.Ordn., som bestämmer sättet för vår representation, utan alla hänvisningar lill föregående Ridd.Ordna-, handlingar och beslut i frågan.
Denna fråga kan således icke behandlas af något annat Utsk. än Ridd.Utsk.
De öfriga Stånden kunna omöjligt fä något intresse i att veta, hvilken sorn skall sitta främst pä Riddarhuset, men detta tillkommer Ridd.Ordn. att bestämma, och derpå beror det också hvilken som kommer att föra ordet i R.
Allt sådant faller af sig sjelf.
Jag ingår alldeles icke i frågan om lill- eller afstvrkande af motionen, ulan begär endast, för den formella behandlingen deraf, alt motionen måtte utan vidare öfverläggning remitteras lill Ridd.Utsk. Hr Lagerheim, Lars Magnus:
Utan att med en värd talare ingå uti detaljerna af för flera århundraden sedan stiftade och längesedan lill gilllighet försvunna urkunder, vill jag blott, i enlighet med hvad Frih.
Cederström äfven antydt, i vårt minne återkalla, att vi nu lefva under 1809 års besvurna grundlag och icke under någon annan.
Dess stadgande är klart och kan icke förtydas i afseende på behandlingen af den förevar, frågan.
Jag ber blott att få upplysa, huruledes en lika beskaffad fråga, som af Presidenten Frih.
Ehrenheim väcktes d. 5 Maj år 1818, ang:de förändring af alla 4 Ståndens representationssätt, blef behandlad.
Denna fråga gick först, såsom äfven rör:de de öfriga Stånden, lill Const.Utsk., men behandlades sedan, med afseende på den föreslagna förändringen af R. o. Ad:s representation, af Ridd.Utsk., som deröfver afgaf sitt utlåt, till Ståndet.
Uti detta utlåt, afslyrkle Ridd.Utsk. för dåvar. tid den föreslagna förändringen, hvilken var precist densamma, som motionären här åsyftat, med högst fä förändringar.
Utsk. ansåg ”att en sådan sammansättning af R. o. Ad. genom val, så mycket hellre vid ett annat tillfälle kunde komma i fråga, då de öfriga RiksStm bifallit förändringar i sina organisationer, som R. o. Ad., i hvad dess sammansättning rörer, ej lika med de öfriga RiksStm behöfver afvakta 2:ne riksdagar, innan det fattade beslutet blir till sin kraft och verkan gällande, utan kan, jemlikt 12 § i Riksd.Ordn., jemförd med 52 § Ridd.Ordn., till Konungens sanction vid hvarje riksdag frambära sine, i detta hänseende fattade beslut, för att, efter vunnen nåd sanction, vid den derpå följande riksdagen genast blifva gällande.” Redan år 1818, blott 8 eller 9 år efter grundlagens stiftande, är således denna R. o. Ad:s rättighet klart och oförtydligt uttalad af dåvar.
Icke det minsta hinder synes derföre böra uppstå mot motionens remitterande, enligt
307 hvad vår nu gällande grundlag föreskrifver, lill Ridd.Utsk , hvilket jag tager mig friheten tillstyrka.
Första frågan, hvad denna motion beträffar, har nu blifvit den, huruvida R. o. Ad. kan eller bör remittera motionen till Ridd.Utsk. I della afseende bekänner jag mig till samma åsigt, som den siste värde talaren nyss yttrat; ty jag kan icke annat finna, vid jemförelse af 12 § Riksd.- Ordn. med 41 § Ridd.Ordn., än att Ståndet äger rättighet att behandla frågan genom Ridd.Utsk. Till det exempel, som den siste värde talaren anfört ifrån år 1818, tillåter jag mig lägga ett ifrån år 1834, då Hr Bråkenhjelm här väckte en motion af dylik art, hvilken då remitterades till Ridd.Utsk. Jag tillåter mig således öfvergå till sjelfva frågan.
Den delar sig, i min tanka, i två hnfvudpunkter, nemi. om det vore ändamålsenligt för R. o. Ad. att organisera sig genom val, samt sättet huru detta skulle verkställas.
Uti den första frågan kan jag icke, lika med Ilr Hjärne, anse att tidpukten nu vöre olämplig för en sådan förändring.
Hr Hjärne har nemi. sagt, att då vi nu hafva att förvänta en förändring af representationssättet för alla 4 Stånden, så vore det olämpligt att befatta sig med en enstaka förändring af R. o. Ad:s representationssätt.
Jag skulle tro, att om det ändamål kunde vinnas, som dermed åsyftas, nemi. alt R. o. Ad:s upplyslaste medlemmar komma att representera Ståndet, så kunde man vänta af dem en större förmåga att begrunda ett så vigtigt ämne, som en representationsförändring, och att de säkrare antoge en sådan, om den vore till landets nytta, än man kumle påräkna det af fifiO ä 800 ledamöter, som eljest kunna komma hit.
Jag drager häraf den slutsatsen, alt om denna förändring blefve god, sä skulle dea äfven vid detta tillfälle vara lämplig.
I afseende deremot på sättet för en sådan förändring, så skiljer jag mig nästan i alla delar ifrån det förslag, som Hr Rosenstjerna har uppställt.
Hr Rosenstjerna har i första rummet föreslagit, att inom en viss lid, vid början af hvarje riksdag, hvarje introducerad greflig, friherrlig eller adlig ätt skulle äga rättighet att insända valsedlar, antingen en för hvarje ätt, eller en särskildt för hvarje ättens medlem; hvarjemte Ilr Rosenstjerna föreslagit, att endast en röst skulle tilläggas hvarje ätt.
Del är visserligen sant, att på Riddarhuset har hvarje ätt blott en röst; men vi böra taga i betraktande skillnaden emellan det förhållande, sorn då skulle inträda, och det sorn hittills ägt rum.
Nu saknar, de facto, ingen medlem af detta Hus tillfälle att få representationsrätt vid riksdagen.
Deremot skulle, genom det nya representationssättet, slägter, sorn bestå af en mängd medlemmar, hvar för sig betydelsefulla genom egenskaper och förmögenhet (vi hafva slägter, som besitta 600 ä 700 hemman), icke erhålla flera representanter än andra slägter, som bestå af en eller par medlemmar, ofta i knappa omständigheter, och följaktligen skulle hvar och en af dessa sednare komma alt utöfva samma inflytande inom Ståndet, som en större och betydelsefullare slägt.
Della anser jag för 308 Den 11 September. min del vara oriitl.
För det andra liar Hr Rosenstjerna föreslagit, att hvarje ätt inora sig skall utse en eleetor.
Vi hafva mänga ätter, som äro bosatta ifrån den yttersta norra, ända till den södra delen af landet, och hvilkas medlemmar icke känna hvarandra.
Jag ser ingen möjlighet, huru de skulle kunna förena sig, hval ken genom correspondence eller sammanträffande, om ett omhud eller eleetor.
Lika svårt vore det alt påräkna, att hvar och en af dessa electorer skulle insända sina valsedlar. R. o. Ad. äger rättighet nu, alt genom valsedlar välja ombud vid markegångssättningar, men erfarenheten i min landsort har visat, att R. o. Adis ledamöter aldrig begagna en sådan rättighet, och jag betviflar, att R. o. Ad. äfven i delta fall skulle iakttaga densamma.
Ilr Rosenstjerna har vidare föreslagit, att en afgift skulle uttaxeras af hvarje ledamot, i förhållande till förmögenhet, för bestridande af dessa riksdagsmäns arfvode.
Detta vore så mycket olämpligare, som just de förmögnaste slägterna fingo den minsta representationsrätten.
Jag skulle då snarare vara sinnad att biträda den meningen, alt R. o. Adis ledamöter skulle vara utan allt arfvode, än att en sådan orättvisa skulle begås, att de af R. o.
Adis ledamöter, som ägde den minsta representationsrätten skulle betala mest.
Jag anhåller, att dessa anmärknir mätte få åtfölja motionen, i händelse den remitteras lill Ridd.Ulsk. Hr Thami Jag har begärt ordet, för att besvara några anmärknir, som en talare gjort i afseende derpå, huruvida frågan skall vara en privilegiifräga eller icke.
Ilan har åberopat mitt eget yttrande, alt icke i våra gamla privilegier tinnes något bestämdt om slägternas representationsrätt.
Jag har sagt, att ehuru detta icke linnes, har det varit genom häfd stadgadt.
Jag skulle icke behöfva mera än att göra Flrrme uppmärksamma på alia de vapensköldar, som här silla, för att bevisa, att hvarje slägt har stadgad representationsrätt.
Dessutom har jag just i dag genomgått åtskilliga adelsbref, hvaruti åberopas de adlades rättighet till alla adeliga privilegier, hvarvid åberopas Ståndets privilegier och icke Ridd.Ordn.
Redan detta visar ju, all Ridd.Ordn. icke sättes i bredd med de adeliga privilegierna.
Alt den icke har grundlags makt är ju dessutom crkändt af alla, och således kan den icke eller ställas i bredd med grundlagen, och privilegierna äro, enligt 114 § Reg.F., af grundlags natur.
De privilegier, som ligga till grund för alla våra Ridd.Ordna-, kunna väl ej anses vara afskaffade genom vår närvar.
Ridd.Ordn.; och jag skulle tro, att ingen Ridd.- Ordn. kan fråntaga hvarje enskild slägt dess rättighet lill säte och slämma på Riddarhuset, och att denna rättighet icke kan på annat sätt afskaffas än såsom privilegier i allmänhet, i enlighet med 81 § Reg.F. Att denna åsigt äfven gjort sig gällande vid 1809 års riksdag, derpå kan jag anföra bevis.
Sedan II. o. Ad. vid denna riksdag gjort de concessioner till de öfriga Stånden, som dä gjordes, inkom RiddiUtsk., på begäran, med en uppgift på de privilegier, som Adeln ännu hade qvar.
Första punkten deraf innehåller : ”R. o. Ad. är Svea rikes första Stånd, och äger vid Den 11 September. 309 riksdagarne säle och stämma för hvarje ätt, efter hvad Ridd.Orda. derom stadgar.”