Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Der officiella handlingar deremot utvisa, att olägenheter af gällande författningar förefinnas, der kan man icke påslå dessa olägenheter vara af illasinnade personer uppdiktade.
Man har sagt, att målen nu få hvila allt för länge oafgjorda i högsta domstolen sann alt antalet af hans ledamöter måste ökas, pä det ali denna olägenhet mätte upphöra.
Frågan härom, mine Hrr! är en särskild sak.
Hufvudfrågan är den huruvida besvärsmålen böra från slats-rådet förvisas till högsta domstolen eller icke.
En annan fråga är den, huruvida högsta domstolen i sitt närvar, skick medhinner de måls afgörande, hvilka nu tillhöra bans pröfning.
Att de efterliggande eller s. k. balanserade målen i högsta domstolen icke tilltagit i sednare tider skall jag hafva äran upplysa.
Det uppgafs väl i den K. proposm, Den 19 Januari f. m. 155 alt målen tilltagit samt att balanserna tillika ökats, så att dä de år 1813 utgjorde 274. slego de 1823 till 421. 1833 1097. och 1843 ,, 1261 mål.
Sedan högsta domstolen, i sednare lider, fått dels flere dels yngre föredragande och domstolen sammanträdt äfven e. m. 1 gäng i veckan, hafva de eflerliggande målen så förminskats, att under de 3 sista näst efter hvarandra följande åren, för hvilka uppgifter äro tillgängliga, utgjorde balansen' är 1844 1017.
„ ,,1845 794. ,,1846 635.
Om nu ärendena med samma nit och drift fortfarande skötas, och jag vill icke betvifla att det sker, så bör man hoppas, att om 10 år få se ett ännu fördelaktigare förhållande.
Man bar sagt, att stats-rådet borde hufvudsakligast sysselsätta sig med organisationsfrågor och befrias från författningars tillämpning.
Jag är icke alldeles af den meningen, utan tror, alt det varit väl, om stats-rådets ledamöter hade, mera än som ägt rum, haft distraktioner af besvärsmålen.
Hermelin har yttrat, att lagstiftaren finnér sig besvärad af lagarnes tillämpning.
Del är just hvad jag önskar, på det alt han mätte vara desto försigtigare vid lagförslags afgifvande.
Hr Hjerta har sagt, alt det vore för Konungen förnärmande alt deltaga i högsta domstolens förhandlingar.
Utan tvifvel derföre alt han kunde blifva öfverröstad.
Om det förhåller sig så med justilieärondena, bör man väl dä påbörda högsta domstolen äfven besvärsmålen och sålunda förringa Konungamakten ännu mera?
Ingen vill annat, säger flr Hjerta, än lag och rätt.
Ja! del må vara ganska sanni ; men del är ock en sanning, att en hvar tror rätten vara på hans sida, hvaraf partiskhet och rättegångar uppslå, sakerna må afgöras hvar som helst.
Han säger vidare, all genom de ökade målen och den ringa atlöningen skulle domare sky högsta domstolen.
Om förhållandet med målen inom denne domstol har jag redan yttrat mig.
Hvad atlöningen åt dess ledamöter angår, så har del stålt Hr Hjerta liksom en hvar öppet ali, vid hvilken riksdag som helst, föreslå lämplig tillökning deri och sålunda afhjelpa den öfverklagade olägenheten.
Han säger vidare, att man gör rättsökande föga gagn dermed, att målen stanna vid colhnes beslut, och att detta vore farligare, än målens afsöndring till högsta domstolen.
Men härmed förhåller det sig sä, alt collegii-ledamöterne icke äro godtyckligt afsältlige genom någon opinionsnämnd.
Pä sjelfsländigheten i deras beslut kan man följaktligen räkna med samma skäl som på andra underdomares.
Att bcsvärsmålens skiljande från stats-rådet skulle betydligt minska Konungamaktens anseende i landet, är enligt min tanka gifvet, ty bvad gagnar det att Konungen kan stifta lagar i ekonomisk väg om Han ej derjemte kan, sedan en författning är utfärdad och undersåten linner sin rätt förnärmad, hjelpa honom lill rätta?
Om Konungen svarar den klagande:
Jag kan 150 Den 19 Januari f. m. icke hjelpa dig, gå lill högs!a domstolen, så skall den sökande länka, jag är således lallen i herrarnes liander, det finnes icke mera i Sverige en Konung, som kan upprätthålla den fattige mot de mäktige.
Hr Gunther har talat åtskilligt om malens fördelning inom högsta domstolen efter deras beskaffenhet.
Del vore enligt min tanke ganska riktigt, likasom hvad Hr Lagerhjelm anmärkt härutinnan.
Men hvarföre omtalar man icke sådant uti den K. proposm.
Bristen derpå och osäkerheten om hvad som föreslår, gör att man icke kan antaga proposm.
Hr Gunther har klagat öfver den osäkerhet i beslut, som uppkommer genom ombyte af ledamöter och ansett det vara bättre, om ärendena voro så skiftade mellan afd:r af högsta domstolen, att en hade brottmålen och den andra civilmålen.
Hvarföre tillstyrker och utsäger man icke sådant?
Men derom är 1111 icke fråga, mine
Frågan är att afsöndra de s. k. besvärsmålen från Konungen till högsta domstolen.
Hr Gunther säger att, om bifall lemnades till den K. proposm, skulle man sedan lättligen kunna öfverlemna justilieärendena åt den ena och besvärsmålen ät den andra ahlm.
Om 1111 sä äfven skedde, befunne ju högsta domstolen sig i samma svåra belägenhet sorn Ilr Giinther redan skildrat, ty lian finge dä likasom nu både brottmål och tvistemål att sköta pä den ena af<I:n, under det att besvärs- eller slalsförvaltningsmålen öfverflyltades på den 2:dra afdm.
I sen således, mine Hrr! altman förer eder in pä specialiteter, hvilka aflägsna oss från hufvudsaken, utan att något derutinnan bevisas.
Man säger, alt det icke blott är sådana tvister, hvilka på ena sidan hafva samhällets fördel och på den andra enskildes deremot stridande anspråk till föremål, hvilka skulle afsöndras från Konungen, utan äfven sådana som röra tvister enskilde emellan.
Om det så förhåller sig, är den dithörande afsöndringen icke annat än en fortsättning af den, som vidtogs år 1828.
Den kan måhända göras fullständigare; men det är alt afsöndra något helt annat än rälta stals-förvalluingsärenden till högsta domstolen.
Hr Gunther säger det vara ganska rätt, att allmänna beredningen skulle på della säll återställas.
Men den betydliga skillnaden vore ali den förra allmänna beredningen blott var en Konungen underordnad rådgifvande myndighet, hvaremot den förordade nya afdm af högsta domstolen skulle blifva en Konungen sidvördnad afgörande rätt.
Del vöre just olyckan, ty lion borltoge en del af Konungamakten, hvilket den s. k. beredningen icke gjorde.
Slutligen har Hr Gunther sagt, att ärendenas fördelning visserligen bör ske emellan de särskilda afdma af högsta domstolen, men att den icke bör slå i grundlagen.
Allt besvär med denna fördelning blifver öfverflödigt om besvärsmålens afsöndring från stals-rådet icke göres, jag tillstyrker vördsamt, hoppas och anhåller, alt R. 0.
Ad. icke mätte utsätta samhället för den skada, eller Konungamakten för den förringelse, som denna afsöndring skulle medföra.
Hr Gr. 0. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadl till fortsättande af plenum kl. ti e. m.
Den 19 Januari f. nt. 157 Gr.
Jag hade äran vara ledamot af Coust.Utsk., dä ifrägavar.
K. propos. vid sisth riksdag der behandlades och jag har instämt i Hr von Hartmansdorffs då afgifna, vid början af detta plenum upplästa reservation.
Jag har, sedan denna reservation afgafs, icke funnit skäl att förändra min öfvertygelse, hvarföre jag instämmer i allt hvad Hr von Hartmansdorff ytterligare framställt till utveckling af denna reservation och kommer således att rösta för afslag å den K. propos:n.
Jag skall dock anhålla att i korthet få upptaga några af de här framställda anmärkmr.
Först och främst synes diskussionen i sjelfva saken vara något sväfvande.
En ledamot pä främsta bänken inom Riddarhuset har uppgifvit, att afsigten med den K. propos:n skulle vara att till högsta domstolen öfverflytta besvärsmälen och att derföre antalet af domstolens ledamöter skulle behöfva ökas.
En annan ledamot på den sisla bänken inom detta hus har yttrat, att de mål, som nu gå till högsta domstolen, fä hvila allt för länge derstädes oafgjorda.
Således synes tillökningen hufvudsakligast böra ske för behandlingen al de egentligen juridiska målen.
Detta sväfvande liärflyter derifrån, att den K. proposm är fullkomligt obestämd i dessa frågor; man får i många fall gissa sig till hvad meningen månde vara med densamma.
Den synes också afse, hvad H. Ex.
Posse yttrat, att man borde laga så, att man icke hade händerne bundne af grundlagen.
Detta vore visserligen beqvämt, men jag kan icke tillstyrka R. o. Ad. att beträda denna väg.
Posse har omtalat åtskilliga obetydliga frågor, som förekomma inom stats-rådet.
Jag tror likväl att tiden tillåter deras behandling derstädes.
Vi veta ganska väl att Konungen dessutom besväras med många småbestyr, hvaraf Hans tid upptages.
Jag menar de frågor, hvilka icke afgöras inom stats-rådet, men som dock inför Konungen föredragas och derigenom utgöra föremål för Hans beslut, nemi. uniformsförändringar.
För att bestrida Hr von Hartmansdorffs påstående, att den, som inom stats-rådet handlägger besvärsmälen, skall hafva speciel kännedom om dessa ärenden, eller att man endast genom deras handläggning kan om dem vinna kännedom, har Hr Grefven vidare anfört, att hvarken R.
St. eller Konungen tillämpa lagen, ehuru de gemensamt stifta densamma, och att de så mycket mindre kunna taga någon befattning med tillämpningen, som de icke äga den härtill erforderliga erfarenhet och hvilken inhemtas genom målens behandling.
Detta är ganska rätt, men det är också lagstiftarens ovillkorliga pligt, att uti lag frågor, innan de antagas, höra dem, som tillämpa lagarne.
När Konungen afgifver en propos. om en förändring i lagen, sä inhemtas deröfver högsta domstolens utlåt., sorn tjenar lill ledning för Utsk. och Ständer.
Likaså, å andra sidan, när R.
St. utan någon föreg:de ledning fatta ett beslut i en lagfråga eller göra ett förslag till en lagförändring, stadfäster Konungen icke denna lagförändring förr än högsta domstolen blifvit deröfver hörd.
Härigenom beredes desse statsmakter, hvilka icke äga någon erfarenhet i lagarnes tillämpning, en ledning för sitt bedömande af lagarnes fullkomlighet eller ofullkomlighet.
Man vill, att stats-rådet skall befrias från 15S Den 19 Januari f. m. (le s. k. besviirsmålen för att uteslutande kunna egna sig åt organisationsfrågor.
Jag tror, att de 3:ne sednare årens erfarenhet har ådagalagt, att icke tid har saknats för stats-rädet att befatta sig med dylika stora organisationsfrågor.
Jag har icke försport, att besvärsmålen längre än hvad förut varit fallet hvilat oafgjorda, och likväl hafva under dessa 3 år en mängd vidlyftiga författningar utkommit.
Vi hafva nemi. fått en fattigvårdsförfattning, en näringsfrihets-författning, en författning ang:de försvarslöse; vi hafva fått förslag till försvarsverkets organisation till lands och sjös och till undervisningsverkets förbättring.
Tiden synes hafva varit för stats-rädet fullkomligt tillräcklig.
Jag anser att det ifrågavar. förslaget icke bör antagas just derföre, att hesvärsmålen blifvit ifrågasatte att afsöndras fran stats-rädet och jag föreställer mig att afsigten med samma förslag skall kunna tydas derhän, som man möjligen skulle kunna tro afsigten endast vara att lätta den börda, som nu hvilar tungt å stats-rådets ledamöter.
På grund af dessa och redan anförda skäl, anhåller jag att få instämma i det yttrande, Bonde-St., ehuru kanske något för tidigt, afgaf redan vid sista riksdag, nemi. att ifrågavar. grundlagsförändringar möjligen kunde dels i en framtid medföra oberäkneliga statsutgifter och dels, i afseende på högsta domstolens fördelning pä divisioner, rubba den enhet, som i sista instansen vore angeläget att vårda.
Jag får derföre anhålla om propos. till afslag ä ifrågavar. förslag.
Jag förenar mig med de Hrr, hvilka tillstyrkt bifall till den K. proposm.
De af Hrr Hjerta och Gunther anförda skäl äro så talande, att jag anser öfverflödigt att dervid göra tillägg.
Jag kan dock icke tillbakahälla min förundran deröfver, att man anser Konungamakten i något afseende förminskas derigenom, att de s. k. besvärsmålen afsöndras från stats-rådet.
Hvaruti består dä Konungamakten?
Jo, mine Hrr! i folkets kärlek.
Konung är häraf i besittning och skall man då afslå hvarje propos.
, Han till R.
St. aflåter.
För några år sedan uppsteg denne Konung på vår thron och kronan syntes honom lätt, emedan Ständerna sökte underlätta Hans mödor.
Nu deremot förnekas nästan hvarje af Hans nåd. proposm.
Håfven J redan förlorat förtroendet för Honom?
Skola vi nu låta kronan trycka Honom?
Nej! vi skola med hjelpsamma händer göra den lätt, och försvara fäderneslandet mot dess inre och yttre flender.
Lika med (lere föreg:de talare, har äfven jag undersökt beskaffenheten af de i Hr von Hartmansdorffs reservation framställda anmärknm mot den K. proposm.
I det hufvudsakligaste äro väl dessa anmärkmr redan besvarade.
Jag anhåller dock att få, till bemötande deraf, tillägga några få ord.
I den 3:dje punkten af reservationen heter det: ”när ändring i grundlage7i skulle göras, har man ej fästat uppmärksamhet vid det mindre formenliga, att låta mål i högsta domstolen af göras af minst fyra och högst åtta ledamöter.”
Reservanten har härvid utvecklat sin åsigt sålunda, att 5 ledamöters närvaro ovillkorligen må fordras, af det skäl, att om 2 Den 19 Januari f. m. 159 stanna emot 2, så är den 5:te, som tillkallas, allena afgörande.
Men jag hemställer, huruvida i sådant hänseende förhållandet härigenom blefve i ringaste mån förändradt.
Då nemi. 5 ledamöter i domstolen öfvervara ett mål och det inträffar att af 4 ledamöter, som först afgifvit sina röster, 2 stanna emot 2, så skall ju den 5:te äfven dä blifva afgörande.
I 4:de punkten är det anmärkt, att antalet af högsta domstolens ledamöter skulle för hvarje tillfälle blifva beroende af löneanslags beviljande.
Det är ganska sänut, men först och främst lärer det icke kunna bestridas, att i detta hänseende omständigheterna ingalunda genom antagandet af grundlagsförslaget blifva förvärrade; ty det minsta antalet måste ändock blifva 12; men dessutom får jag fasta uppmärksamheten deruppå, att 11.
St. hafva i sin makt att icke allenast vägra anslag till nya löner, utan äfven nedsätta de gamla.
Det låter således tänka sig, att för de 12 justitieräds-embeten, som enligt grundlagen skola finnas, lönerna vid någon riksdag kunde varda bestämda till några fä r:dr i st. f. några tusen; och jag frågar, hvad annan verkan det af reservanten påpekade förhållande skulle hafva, än det beroende af anslags beviljande som sålunda redan äger rum.
6:te punkten af reservationen lyder så: högsta domstolens utvidgning förklaras åsyfta afsöndring frun Konungens pröfning i stats-rudet af vissa dithörande mål, utan att nugot grundlagsstadgande föreslus, till bestämmande af den inskränkning i Konungamakten, som deraf blefve en följd.
Jag har ofta hört talas om, ali Konungamakten skulle lida inskränkning genom besvärsmåls afsöndrande frän behandlingen i stats-rådet.
För min del kan jag icke fatta betydelsen häraf.
Behörigheten att skipa rätt kan icke medföra någon makt, då benådningsrätt icke äger rum; och det är klart att detta icke kan vara fallet, då fråga är om mitt och ditt.
För att kunna kallas makt, i den mening som här endast kan afses, måste man förutsätta möjligheten att döma efter godtycke, hvilket det vore otillbörligt att förutsätta.
Man har äfven lagt mycken vigt derpå, att samma embetsman, som hafva att handlägga den ekonomiska lagstiftningen, äfven må hafva alt handlägga tvistefrågorna ang:de dessa författningars tillämpning.
Jag ber att härvid fä fästa uppmärksamheten derpå, att med åtskilliga andra författningar, som ligga inom det ekonomiska lagstiftningsområdet, redan förut så tillgått, som med förevar, förslag afses; och man har deraf icke försport någon olägenhet.
Sä hafva t. ex. skiftesförfattningarne utfärdats af Konungen i stats-rådet, men tillämpningen deraf tillhör allmänna domstolarne.
Ja! sjelfva civillag-förslagen handläggas i sista hand inför Konungen i stats-rådet; men ingen lärer derför vilja yrka att stats-rådet äfven skall handlägga frågor om civillagens tillämpning.
En värd talare har lemnat en ganska dyster skildring af högsta domstolens moraliska ställning.
Han har nemi. förkarat att dess ledamöter icke kunna vara sjelfständige.
Det skulle i sanning vara nedslående för hvarje Svensk medborgare, om en sådan mening kunde hos landets allmänhet vinna insteg.
För min del hyser jag för mycken aktning för hög - leo
Den 19 Januari f. m. sta domstolens nuvar. ledamöter, för att icke tilltro dem den karaktersfasthet, att de i sitt vigtiga kall, utan bäfvan för det Damokles-svärd, som kallas opinionsnämnd, förmå döma och handla efter ren öfvertygelse.
Samme talare har yttrat det vara önskligt, att stals-rådets ledamöter hade så tillräckligt af distraktioner att de saknade rådrum att sysselsätta sig med organisationsförslag.
Jag hemställer huru det i ett samhälle skulle se ut om allt framskridande förhindrades; lyder, såsom i alla lefvande organismer, är stillastående död, ett tillstånd, som jag föreställer mig vara det olyckligaste för ett samhälle.
Det är af samme talare äfven anmärkt, att de sednast utkomna näringsförfattningarne mäste medföra den olägenhet att enär frågor ronde näringarna, som förut blifvit behandlade af com.- collim i 2:dra instansen, nu skulle komma att gä direkte till Konungen, de hos stals-rädet förekommande ärendens mängd skulle derigenom fyrdubblas.
Detta yttrande hvilar helt och hållet på ett missförstånd.
Jag får nemi. erinra, hurusom sådana ärenden tillförene gått från städernes magistrater till corn.-collini, men att de numera gå från dessa städernes myndigheter till K. befide i andra instansen och derifrån, likasom förut från corn.-collini, till K. M. — Förändringen består således endast deruti, att com.-collii befattning med ifrägavar. mål öfverflyttats till K. befide och då instansernes antal alltså icke förminskats, kan naturligtvis förändringen icke antagas medföra någon tillökning af målens antal i högsta instansen.
På dessa med flere skäl, sorn af föregide talare blifvit till stöd för föi-slaget anförda, kan jag i denna del icke foga mig efter en värd talares välvilliga råd att kufva mitt äudrings-begär, utan yrkar förslagets antagande.
Då jag för en stund sedan förenade mig med hvad Hr Gunther yttrat, trodde jag ämnet vara så utredt, att vidare försök till vederläggning af hvad han anfört icke skulle komma i fråga; men dä en talare, som på detta rum utöfvar ett ganska stort inflytande, äfven sedermera uppträdt med åtskilliga anmärkningar, tar jag mig friheten anhålla att fä med några ord bemöta denne talares inkast.
Ett bland de vigtigaste af dessa är hans yttrande, att de ekonomiska författningarne skulle blifva mindre väl handhafde om tillämpningen skedde af högsta domstolen, än om den skedde af lagstiftarne sjelfva inom stats-rädet.
För min del är jag af en alldeles motsatt tanka.
Jag är nemi. öfvertygad derom, att det skulle vara för samhället en stor vinst 0111 de ekonomiska författningarne tillämpades af en annan auktoritet än den som stiftat desamma, ty örn något fel finnes i en ekonomisk författning, så upptäckes och erkänncs denna brist lättare af dem, sorn i allmänhet hafva sig anförtrodt att tolka lag, och jag tror äfven att de ifrågavar. författningarne torde blifva med mer omsorg uppställde, örn icke lagstiftaren, då han tillika är lagskipande, alltid tyckte sig hafva den lättare utvägen att, i anledn. af inkomne förfrågningar, tilltal - Den 19 Januari f. m. 161 fälligt förklara desamma.
Erfarenheten har också ganska ofta visat att just det förhållande, att departits-cheferne sjelfve äro de högsta kontrollerande öfver tillämpningen af de utaf dem utfärdade författningar, kan leda om icke till godtycklighet, åtminstone lill, om jag så må uttrycka mig, utöfvandet af en icke alltid nyttig välvilja att öfverse med sina underordnade embetsman, hvilka icke skola komprometteras genom att få orätt mot enskilda.
Om i stället förhållandet vore, att förfaltningarnes tillämpning utöfvades af en oberoende domaremakt, skulle tvifvelsutan detta innebära en långt kraftigare och säkrare kontroll och säkerhet för personer, hvilkas rätt ofta, på ett i deras välfärd ganska ingripande sätt, heror af dessa författningars rättvisa tillämpning.
Hr von Hartmansdorff har visat sig mycket öm om det K. prerogativet, uti hvilket han förmenar, att den ifrågavar. propos:n gör ett stort ingrepp, då den åsyftar att skilja Konungen från sin nu ägande rätt, att ensam skipa lag i de s. k. ekonomiska tvistefrågorne.
Hel förvånar likväl, att man vill visa sin ömhet om Konungens prerogativ genom att bestrida Konungens egen propos., att möjligen i en framtid slippa ett prerogativ, som är förenadt med så mycket tunga, besvär och ansvar utan motsvarande nytta.
Hr von Hartmansdorff vet i allt fall, lika väl som någon annan, att
Konungen i sjelfva verket ganska sällan utöfvar den ifrågavar. lagskipningsmakten.
Under K. Carl Johan var det troligen stats-sekret:ne och således inom det depart:t Hr von Hartmansdorff då förestod, han, som dikterade besluten i de fleste besvärsmålen, hvilkas föredragning Konungen väl knappt orkade afhöra; och under vår nuvar.
Konung vet man, att H. M. sällan sjelf deltager i dessa slags ärenden, emedan de vanligen ajourneras till föredragning af vederbör, expeditions-chefer inför den t. f.
Regeringen under II.
M:s vistande i Norrige eller under Dess resor i landet.
Detta är faktiskt, och det är således ej värdt att tala om ett Konungens prerogativ, som i sjelfva verket icke utöfvas.
Hr von Hartmansdorff har ånyo sökt. skrämma med förespegling af de s. k. ”Herrarnas” reg:le, såsom en följd af besvärsmålens öfverflyttning till högsta domstolen, men jag tror att om Herrarne i högsta domstolen hittills kunnat utan våda för landels och folkets säkerhet afdöma mål, som röra medborgares lif, ära och gods, så skulle de med lika trygghet kunna handhafva tillämpningen af fattigstadgan o. d.
Talesättet om ”Herrarne” vore i öfrigt en rhetorisk figur, som Hr von Hartmansdorff vanligtvis begagnar, då han vill visa sin ömhet om Konungamakten, hvilket för honom synes vara det enda heliga, hvaremot medborgerligheten tyckes betyda ingenting.
En annan värd talare Hr Gr.
Lagerbjelke har ansett det vådligt, afl stadgandet i 24 § Reg.E. om målens beredning i nedre just .-revisionen borttages.
Det borde likväl icke vara Hr Grefven obekant, att den t ifrågavar. beredning, så vidt någre andre än föredragande revisions-sekretm deri deltaga, numera icke kan anses vara af någon särdeles vigt och att den för öfrigt ej heller omfattar hvarken brottmål eller s. k. besvärsmål, utan endast de civile 2 II. 11 162 Den 19 Januari f. m. tvistemål, hvilka genom ordentligt sökande dragas under högsta domstolens pröfning jemte skiftes-ärenden hvaruti i öfrigt den föredragande endast har en rådgifvande icke en beslutande röst.
I öfrigt torde
Ilr von Hartmansdorff fästa uppmärksamheten dervid alt, på sätt Hr Gunther förut nämnt, det redan nu beror pä Konungen, att när Han så för godt finnér öfverflytta afgörandet i sista instansen af de s. k. besvärsmålen till högsta domstolen, hvilket ock i några delar skett t. ex. i afseende på skiftesärenden, och ytterligare kan ske, hvilken dag som helst, såvida högsta domstolens tid skulle tillåta en sådan tillökning i göromål.
Besynnerligt är det ock, att det skall anses såsom ett prerogativ för Konungen, att vara belastad med åliggandet, att pröfva alla möjliga mål af den mest obetydliga beskaffenhet.
För min del befarar jag, alt om detta prerogativ skulle riktigt fullständigt utöfvas, man slutligen icke funne någon som ville åtaga sig den mödosamma befattningen att vara Konung i landet.
Här har blifvit yttradt, att det vore högst olämpligt, att frågan om tillökning i antalet af högsta domstolens ledamöter skulle kunna komma att bero af votering i förstärkt Stats-Utsk.
Det synes mig likväl icke vara mer olämpligt, än att frågan om ett ökadt antal ledamöter i hof-rätter eller andra domstolar kan blifva beroende af votering i samma Utsk.
Jag förmodar likväl, att när Regeringen finner för godt att till R.
St. framställa frågan om ökadt antal ledamöter i högsta domstolen, hon icke lärer underlåta att angifva så giltiga skäl derför, alt saken ej behöfver slitas i förstärkt Utsk., men för närvar, är det icke fråga härom, utan endast att bereda utväg för en förändrad organisation af Konungens domslut.
Hr von Hartmansdorff har vidare trott, att högsta domstolens sjelfständighet i en framtid, helst 0111 de allmänna valen infördes och representanterne således torde komma att väljas bland tidningsskrifvare, bränvinsbrännare, privatbanksägare m. 11., skulle hotas af den s. k. opinions-nämnden.