Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kurhusafgiften; N:o 16, i anledn. af väckta förslag om förändring i Kongl. Kung. d. 15 Deo, 1854 ang. kortstämplingens verkställande; samt Rid.darh.Utsk rättelse. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 11 e. rn.
Lördagen den 11 Februari 1860.
Justerades 3 prot.-utdrag för d. 8 dennes.
Anmäldes och bordlädes BankoUtslcs nedannämnde Utlåtm och Memorial: N:o 15, i atil. af ett till Utsk:t aflemnadt prof på nytt sedelpapper; N:o 16, i ani. af RiksStåndens beslut öfver Utsk:ts Utlåt.
N:o 11 ; samt N:o 17, i ani. af väckta förslag om Bankovinstens användande, samt om Bankens deltagande i ett utländskt lån.
Hr Stjernsvärds, Gustaf Mauritz, den 8 dennes väckte och bordlagde förslag, att RiksStånden skulle samman - Den 11 Februari f. m. 397 träda till gemensam öfverläggning ang:de de St.atsUtsk:ts Utlåtanden. som omfatta regleringen af utgifterne under RiksStatens 3 första Hufvudtitlar.
Lika nyttiga i och för up lysningars meddelande och ömsesidiga inhemtande, som jag anser de allmänna gemensamma öfverläggningarne kunna vara, då det är fråga om svåra och invecklade ämnen, lika öfverflödiga och tidsödande äro de att anse, när det gäller ämnen af enkel och lättfattlig beskaffenhet.
Till denna sednare kategori synes mig, att man gerna kan hänföra frågan om regleringen af utgifterna under RiksStatens 3 första Hufvudtitlar, sådana de oss nu till afgörande föreligga.
De få jemkningar, som deri böra vidtagas, tarfva visst icke vidlyftig utredning.
Som Hr Stjernsvärd ej behagat skriftligen till protokollet aflemna sin motion, har jag, saknande tillfälle till dess 'äsning, dock, af ett af honom vid Riksdagens början i en likartad fråga afgifvet yttrande, ledt mig till hvad han i väsendtlig mån med dessa öfverläggningars anställande åsyftat, nemi. nedsättning af anslagen under Första Hufvudtiteln.
Han har ej ens velat göra undantag för det åt vår Konung utgående apanagets bibehållande, utan säger i sitt anförande, då samma motionär redan på förhand yrkade de första Hufvudtitlarnes genomgående å allmän sammankomst, men hvilket förslag för den gången icke vann R. o. Ad:s bifall: »Jag tror nemligen,» så falla sig hans ord, »att det är blott vid ett thronombyte, som det skulle låta sig göra, att få anslagen under Första Hufvudtiteln något förminskade; ty när en regent under några år njutit af ett större apanage, så är det förenadt med ganska stora svårigheter, att sedan vilja afhända honom någon del af detsamma.
Och det är af denna orsak,» tillägger talaren, »jag funnit tidpunkten ganska lämplig, för att få denna fråga till föremål för gemensam öfverläggning.»
Då likväl lifsförnödenheterna, till hvilkas behof denna apanagesumma bestämdes, äro i vida högre värde nu, än de voro vid 1823 års Riksdag, så anser jag i sanning högst obilligt, att man vid denna Riksdag ens kan ifrågasätta någon nedsättning i densamma.
St:rs dyrbara tid bör alltså ej heller så alldeles onödigtvis uptagas med gemensamma öfverläggningar i detta ämne, enär hufvudsyftet är det ofvanupgifna och mindre lämpliga, men hvartill blott såsom bihang äro fästade frågorna om de begge andra Hufvudtitlarnes öfvervägande å gemensamt möte, till stöd för hvilken framställning icke några skäl blifvit af motionären andragne, sorn kunde ådagalägga erforderligheten af denna åtgärd.
Vördsamt hemställer jag af dessa anledningar, att R. o. Ad. ville afslå Hr Stjernsvärds motion.
Att nu ingå i nå got närmare besvarande af de anmärkningar, den siste värde talaren framkastat ang. regleringen af utgifterna under RiksStatens Första Hufvudtitel, anser jag ej riktigt, aldenstund frågan nu en - 3!I8 Den II Feb roar i f. m. dast rörer mitt förslag, att de tre första Hufifudtitlarne måtte blifva föremål för allmänna öfverläggningar.
Till stöd för denna min framställning, tager jag mig friheten återuprepa, hvad jag vid ett föregående tillfälle redan anfort, att jag anser det vara vår pligt att, sedan vi en gång betriidt den vådliga skuldsättningsbanan, äfven tillse, huru vi på andra håll må bereda oss tillfälle, att så småningom betala de skulder, i hvilka landet blifvit försänkt.
Vidtaga vi ej nu några genomgripande åtgärder härför, så fruktar jag för, att vi aldrig skola kunna repa oss igen.
Vi behöfva ju blott kasta en blick på Österrike och vi skola finna, i hvilket bedröfligt tillstånd det landet blifvit försatt genom att ouphörligen uptaga lån på lån, utan tanke på återbetalningsskyldighet.
Då jag nu ej inser annat sätt för detta eftersträfvansvärda måls upnående, än att med sparsamhet förvalta medel, så har jag trott, att det ifrågav:de ämnet borde utgöra föremål för gemensamma öfverläggningar.
På grund deraf fortfar jag att påyrka bifall t,ill det förslag, jag i förra plenum hade äran framställa.
Sedan öfverläggningen förklarats afslufad samt H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å ifrågav:de förslag, framstälde H.
Exc. propos. å bifall till förslaget, som besvarades med många nej, jemte ett eller annat ja; hvarefter gjordes propos. å förslagets afslående, och då dertill svarades starka ja tillika med några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Hr Stjernsvä rd:
Ehuru resultatet af Hr Gr:s o. Landtm:ns på mitt förslag framstälda propos. utföll så ofördelaktigt, så vill jag ändock ej uptaga tiden med någon votering.
Jag vill dock fästa R. o.
Ad:s upmärksamhet derpå, att dessa gemensamma öfverläggningar, hvilka så mycket klandras, utgöra likväl en stomme till det förhållande, hvartill vi, huru vi än deremot må spjerna, en gång måste komma.
Derföre tror jag, att det med förnuft och eftertanke är fullkomligt öfverensstämmande, att redan nu, så mycket som möjligt, söka draga fördel af desamma.
De kunna visserligen i närvarande stund betraktas som barnet i sin linda, men lossar man ej på bandet, utvecklar sig ej fostret, vill man ej, redan nu, söka åstadkomma en jemkning i sättet för vår representation, ju mörkare blifva utsigterna att snart få detsamma ordnadt i enlighet med tidens fordringar.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s den 4 och 8 dennes på bordet lagde Utlåt.
N:o 47, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStatens Första Hufvudtitel. lista punkten, angående anslaget till H. M.
Konungens Hofhållning.
Yid sjelfva ingressen till Utsk:ts Betänk, i denna del tager jag mig friheten anmärka, Den 11 Februari f. m. 399 att deri omnämnde procent-fördelning mellan Sveriges oell Norige* utgifter iinnu aldrig, mig veterligen, blifvit R.
St:rs pröfning understäld, mycket mindre bifallen.
Således anser jag mig blott deremot böra inlägga min protest, för att icke, genom ett förbiseende i detta afseende, någon i framtiden må komma att åberopa detta som ett häfdvunnet beslut.
Hvad sjelfva den föreslagna summan beträffar, har jag ingenting mot densamma att anmärka.
Hrr! jag tinner mig föranlåten, att återkalla i edert minne, att, då vid 1823 års Riksdag, i ani. af en af dåvarande Riksmarskalken H.
Exo. Gr. von Essen väckt motion, ett betydligt ökadt anslag för K.
M:ts hofhållning beviljades, jag var en bland dem, som tog mig friheten deremot framställa några betänkligheter.
Dåv:de Ordföranden i StatsUtsk:t, Frih. af Nordin, biträdde, likasom Frih.
Åkerhjelm nu, förslaget med' sin röst, och den begärda tillökningen i K.
M:ts hofanslag beviljades, dock till följe af ett hufvudsakligt ingående skäl, att en betydlig del af detsamma skulle utgå till uprätthållande af K.
I ani. af hvad jag nu yttrat, och med afseende fä stadt på hvad Utsk:t i sitt Utlåt, omnämnt, att raan nemi. vid ett inträffadt thronombyte borde bestämma hofhållningsanslaget så, att några framtida förändringar under en längre tidrymd icke måtte ifrågakomma, vågar jag, till förebyggande af osäkérhet i detta ämne, vördsammeligen föreslå, att till Utsk:ts beslut måtte göras ett tillägg, hvarigenom det i sin helhet komme att lyda, som följer: »— —» och tillstyrker derföre Utsk:t, att H. M:t Konungens hofhållnings anslag måtte, på sätt uti den K.
Propos. är föreslaget, bibehållas vid oförändradt belopp 630,000
Rdr; »under förutsättning, det täcktes K.
M:t hädanefter, som hittills, med samma frikostiga anslag, som dess höge företrädare, understödja den K. Theatern.» Hr Stjernsvärd:
Som jag redan vid föregående tillfällen gifvit tillkänna, att en noggrannare utredning af frågan ang:de regleringen af utgifterna under RiksStatens Tre Första Hufvudtitlar vore af behofvet påkallad, tager jag mig friheten yttra några ord i afseende pä den Första.
Man har alltid låtit förstå, att denna hufvudtitel är af ömtåligare beskaffenhet, än någon af de öfriga; jag tror det ej, synnerligast under nuv:de förhållanden.
Jag är nemligen öfvertygad om, att den Konung, som för närvarande sitter på Sveriges thron, och som har till sitt valspråk att »Land skall med lag byggas», ej skall misstycka att en representant, i utöfvandet af sin pligt såsom sådan, oförstäldt uttalar sina åsigter i hvilket ämne som helst, äfven om det gäller hans eget apanage.
Jag tror för öfrigt, i betraktande af det borgerliga, ja! utan lyx, anspråk och onödiga omkostnader ordnade lefnadssätt, han förer, att han under dessa förhållanden skall finna en förklaringsgrund för hvad jag kommer att yttra.
Jag anmärkte nyss, att, i anledu. af den bedröfliga riktning, skuldsättnings-systemet antagit, det vore R.
St:rs pligt, att söka åvägabringa en sådan hushållning i sina anslag, att det i en framtid vore möjligt att återgälda den utländska skuld, vi utan all ef - 400 Den 11 Februari f. m. tertanke ådragit oss* Man har som skal tor bibehållandet af det K. apanaget anfört, att detta allt sedan 1823 utgått med samma belopp.
Jag ber i det fallet att få fästa upmärksamheten derpå, att vid nämnde tid hade Sverige ingen skuld, då deremot densamma vid vår nuvarande Konungs upträdande på thronen upgick till 32 millioner statsskuld och circa 100 mill. utländsk hypotheksskuld.
Hrr, om man med skäl kan antaga, att ett land, belastadt med sådan skuld, kan åtaga sig samma skyldigheter, som ett skuldfritt land.
Ett annat förhållande, som äfven bör tagas i betraktande, är det, att, när Konung Oscar I mottog spiran af sin fader, hade han en stor familj, för hvars underhåll betydliga utgifter voro af nöden.
Denna omständighet kan åtminstone ej nu åberopas såsom skäl för apanagets bibehållande.
Ett tredje skäl anser jag vara för handen i den till R.
St. om Statsverkets tillstånd och behof af K.
M:t afgifna nåd. propos.
Man har nemligen i densamma begått den inkonseqvensen, att, vid bestämmandet af underhållskostnaden för det K. huset, åberopa den fördelningsgrund, efter hvilken man har antagit att bidragen från hvartdera riket borde utgå.
Hvad sjelfva fördelningen angår, vet jag ej att densamma någonsin genom lag blifvit bestämd.
.Jag har alltid varit en bland dem, som tillerkännt Norige samma politiska rättigheter som Sverige; det är ett fritt folk på enahanda sätt som vi; det njuter lika anseende med oss; då kan jag sannerligen ej fatta, hvarföre man vid bestämmandet af utgifterna för ett konungahus, som är gemensamt för båda folken, tagit de båda ländernas olika folkmängd i betraktande.
Men antagom äfven att Norige endast bidragit med ä/17 under det vi utgifva 12/n> skulle efter denna procentfördelning anslaget till Konungens hofhållning utgöra 550,000 Rdr och ej som nu 630,000
Rdr med tillägg af särskildt anslag för hofstallets utfodring, lys- och renhållning m. m.
Af hvad jag här anfört, utan att vidröra, det nuvarande Konungen såsom regent med konuugslig makt och myndighet vid sisth Riksdag, genom Chefen för FinansDepartement, lät förklara sig åtnöjas med det auslag, Han såsom Kronprins upbar, 150,000 Rdr, jemte de 180,000 Rdr, Han af sill Hr Fader erhöll, summa 230,000
Rdr, vill jag endast påyrka att H. M.
Konungens apanage bestämmes efter samma fördelningsgrund emellan Sverige och Norige, som för öfrige medlemmar af det Kongl, huset blifvit antagen eller till 12/17delar, d. v. s. till 550,000 Rdr Rint.
Åkerhjelm, Johan Carl; Som de föregtde talarne ej tyckas hafva velat fästa sig vid den stora skiljaktighet, som förefinnes mellan penningens och varornas värde nu och vid den tidpunkt, då anslaget till Konungens hofhållning bestämdes till den hittills utgående summan af 630,000 rdr, så får jag fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att 1823 voro varupriserna vida lägre och penningens värde vida högre än för närv:de är fället.
Det är ur denna synpunkt sedt, som StatsUtskit ej ansåg det vara lämpligt - Den 11 Februari f. m. 401 ligt att ifrågasätta en nedsättning af det anslag, som nu i omkring 37 år utgått till Konungens hofhållning.
Hvad beträffar det af Hr Gr.
Anckarsvärd gjorda förslag om ett tillägg till Utsk:ts beslut i förevrde punkt, ber jag att få motsätta mig detsamma, såsom varande alldeles obehöfligt.
Jag yrkar bifall till StatsUtskrts förslag oförändradt.
Då Hr Stjernsvärd framhållit som skäl för nedsättning af det Kongl, appanaget, att nuv:d?
Konung ej har så många barn, som hans höge fader, så får jag fasta Hr Stjernsvärds upmärksainhet derpå, att den Konung, för hvilken detta appanage bestämdes, nemi.
Högstsal.
H. M. Carl XIV Johan, var just i samma kategori som hans sonson.; han egde ej heller mer än ett barn; och för detta barns underhåll voro ej några betydliga utgifter af nöden, alldenstund dåv:de Kronprins hade långt större appanage, än nuvrde Konung hade som kronprins.
Hr Stjernsvärd har dessutom yttrat, att Norige borde deltaga i upköp af ved och kol för Kongl, slottet i Stockholm.
Jag hemställer, om det icke vöre obilligt att Norige skulle elda vårt slott, när de hafva ett eget att upvärma i Kristiania?
Jag anhåller om bifall till Utskrts förslag.
Jag för min del kan icke finna något skäl att, vid beviljandet af det anslag, som StatsUtsk:t i denna punkt föreslår, antaga det nyss af Gr.
Anckarsvärd gjorda tillägg eller att föreskrifva till hvad ändamål en del af hofhållningssumman skall användas.
Jag anser det på intet vis vara behöfligt, alldenstund jag är förvissad om, att vår nuv:de Konung i likhet med sina höga företrädare kommer att nf egen böjelse så väl understödja Theatern som beskydda de sköna konsterna.
Jag har begärt ordet egentligen för att besvara Hr Stjernsvärds yttrande, att Sveriges tillgångar nu voro så obetydliga i förhållande till hvad de förut varit, att det vore nödvändigt att draga in på den nrdinarie staten, för att betala den utländska statsskulden.
Det vore verkeligen roligt, att en gång på nära håll taga i skärskådande, huru det förhåller sig med Svenska Statens skatter nu, efter en 50-årig fred, och jemföra detta förhållande med hvad det var omkring åren 1813—16, då Sverige redan i många år varit inveckladt i blodiga krig.
Jag härefter noggranna forskningar i detta afs:de kommit till det resultat, att Svenska Staten nu ej betalar mer än 2 milhr i bevillning, då deremot vid ofvannämnde tidpunkt bevillnings-summan upgick till mellan 2 och 3 milhr specier.
Jag vill ej säga, att specieriksdalern då gällde 4 rdr rmt, men den gällde mer än 1 rdr bko, närmare 2 rdr rmt; jag tror att kursen var 90 å 100 sk. bko å 1 rdr specie, d. v. s. att den dåv-.de bevillnings-summan öfverskred den närv:de med ungefär 5 milhr rdr rmt.
Det är visserligen sannt, att vi nu betala 8 milhr i skatt för bränvin och att skatten på denna vara då var obetydlig, men vi skola taga i betraktande, hvilken minskning i H. lil. 20 402 D e u 11 Februari f. in. tullafgiftar på mångå varor sedan elen tiden gjort sig gällande.
Jag vill blott nptaga tuilafgifts-skillnaden för några få artiklar, t. ex. för socker, kaffe och bomull.
Nu införes cirka 35 milbr råsocker, af hvilka det fabriceras cirka .28,000,000 raffinad.
Tullen är nu på raffinad 13 öre, då var den 66 öre.
1816 var det visserligen förbud au införa råsocker, men det kunde dock under vissa förhållanden importeras.
Skillnaden mellan hvad Sverige betalar då och nu för sin sockerförbrukning upgår således till ej mindre än 10 å 12 milbr rdr.
Kaffetullen utgör ungefär 1,950,000 rdr; tullen på kaffe var då 25 öre pr <tt. och nu endast 10 öre.
Skatten på råbomull var då 4 öre, nu är det ingen skatt på införandet af råbomull, och dennas skatt om den vore densamma som 1816, skulle upgå till öfver V2 mill.
Jag har således genom denna jemförelse bevisat, att de indirekta skaiterna endast på dessa trenne artiklar socker, kaffe och bomull f. n. understiga den summa, hvartill de år 1816 upgiugo, med ett belopp af 18 milbr rmt; att då, som Ilr Stjernsvärd gjort, framkomma med ett yrkande, att vi måtte af brist på tillgångar knappa in på den ordinarie staten, synnerligast. hvad den rörer Första Hufvudtiteln, anser jag, minst sagdt, icke vara värdigt en representant af detta hus.
Jag för min del kan åtminstone icke instämma i detta förslag och hoppas att R. o.
Ad ej till detsamma måtte lemna sitt bifall.
En värd talare har yrkat, att anslaget till K.
M:s hofhållning skulle nedsättas pä den grund, att den yttersta hushållning vore af nöden, för att i en framtid kunna infria den utländska skuld.
Staten ådragit sig.
Han har för oss framställt Österrikes exempel, såsom det mål, hvartill vi annars så småningom skulle komma. — Om den Svenska Stats-skuldeu, som dock utgör en obetydlighet mot den Österrikiska, hade tillkommit af samma orsaker som den sednare, d. v. s. till följd af ett odugligt iinansielt system och af oförmågan att draga fördel af i landet befintlige resourser, eller om ställningen verkligen vore af samma förtviflade art, som derstädes, dä skulle det visserligen ej förundra mig, att en representant ansåg det nödvändigt, att vidtaga de mest genomgripande åtgärder för att ruddu sitt fädernesland från förderf.
Men betrakta vi huru förhållandet är i vårt land och hvarföre de utländska lånen blifvit uptagne, så skola vi finna att desamma varit afsedda till rent produktiva företag och äfven till fosterlandets försvar under kommande tider.
Det är ej heller af ren brist och nöd i landet, som man tillgripit den utländska skuldsättningen, ty då skulle vi sannerligen ej hafva sett så fördelaktiga resultater af densamma, som nu varit förhållandet.
Alla näringar ha nemi. på sednare tider i väsendtlig mån förkofrat sig, och är första vilkoret för att fortgå på den banan, att tillräckliga förlagskapitaler ej saknas, och tror jag, på denna grund, att vi ej kunna hafva något att förebrå oss, att vi dertill uplånat nödige De ii 11 Febr uart f. m. 405 medel, utan tvertom gjort ganska rätt, att, för ett så önskvärdt ändamåls vinnande, lägga bördan äfven på kommande slägter.
Jag anser, att StatsUtskit anfört ett tillräckligt talande skäl för bibehållande af anslags-summan för Konungens hofhållning, då det åberopat den omständighet, att densamma i nära 40 år till enahanda belopp utgått.
Ty det finnes väl ingen af Eder, Mine.
Hrr. som ej för sin lefnadskostnad måste utgifva mer nu, än hvad som var fallet för 40 år sedan.
Då således vår Regent anser sig kunna inskränka sig till samma anslag, som redan för så många år tillbaka erfordrades, så vore det väl hardt, att ensamt för honom yrka en nedsättning, som ingen annan kan införa i sin hushållning.
Hvad serskildt beträffar det af en värd talare gjorda förslag, att man i underdånighet borde anhålla, att K.
M. täcktes åt K.
Theatern lemna samma understöd, som hans höge företrädare, sfi önskar jag att detta tillägg ej måtte göras. K. M. har alltsedan den Riksdag, den värde talaren omnämnt, ej begärt något understöd åt Theatern af R.
St:r, utan i det stället sjelf flerfaldiga gånger betalat ganska betydliga skulder, som K.
Theatern åsamkat sig; hvarföre jag tror att det är alldeles opåkalladt att taga denna fråga i öfvervägande förr, än K.
M. framkommer med någon begäran om medel till ett sådant företag.
Då. efter de anföranden, jag nyss afhört. jag icke hyser något tvifvelsmål om det beslut, R. o. Ad. i förevtde punkt kommer att fatta, så inskränker jag mig endast tili att afgifva dea förklaring, att jag fullkomligt instämmer i de skäl, StatsUtsk:t framställt och anhåller om bifall till dess TJtlåt:de.
Jag ber att till en början få besvara Hr Ordförandens i StatsUtsk:t för bibehållande af det.
Kongl, apanaget åberopade skäl, att skillnaden mellan penningens och varornas värde nu vore vida betydligare än 1823.
Jag för min del tror ej, att resultatet af denna jemförelse, huru det än må utfalla, på minsta sätt kan vederlägga det skäl för indragning af apanagesumman, jag framstält, men som blifvit af Frihin med tystnad förbigånget, att nemi.
Sverige 1823 ej egde en enda rurs utländsk skuld, då deremot 1860 det har åsamkat sig en dylik skuld, sorn, om det vid innev:de Riksdag gjorda förslag bifalles, upgår till öfver 150 mill. rmt.
En annan talare har yttrat, att vi ej befinna oss i den ställning, att någon strypning på de ordinarie utgifterna bör ifrågakomma.
Jag är af olika tanke med honom; jag anser att en sådan indragning bör ega rum vid en tidpunkt, då den ännu kan låta sig göra, och enl. mitt förmenande kan en sådan åtgärd lämpligast vidtagas vid ett inträffadt regentombvte»
Samma värde talare har äfven framkommit med olikheten, som eger rum mellan Sverige och Österrike.
Jag medger olikheten, hvad tillgångarne beträffar; Österrike är ett rikt och Sverige ett fattigt land.
Man framdrager alltid som bevis för dess olyckliga 404 I) e ii 11 Februari f. m. penningestullning det odugliga finansiela system, som der gör sig gällande.
Men jag frågar eder, mine Hrr! om det system, vi begagnade här vid 12-millionslånets uptagande, kan anses efterföljansvärdt.
Skedde det ej blott för att underlätta några svindlande köpmän?
Jag åtminstone kan icke frångå den öfvertygelse!!.
På dessa skäl oell då man tager i betraktande, huru den enskilde, sora beträdt skuldsättningsbanan, får gå till väga (måste icke äfven han inskränka sig för att kunna betala sina skulder) anser jag, att det är af högsta behof påkalladt, om vi nemi. i en framtid vilja se Svenska Staten skuldfri, att redan vid denna Riksdag vidtaga genomgripande åtgärder, för att åvägabringa någon minskning i våra ordinarie utgifter.
Frih. Cederström, Rudolf: Enär Hr Stjernsvärd, utan afs. å de vederläggningar, som af hans motståndare blifvit gjorda, likväl fortfar i sin begäran om propos. på sitt yrkande, så må det tillåtas äfven mig att förklara, att jag skulle anse det i högsta grad otillbörligt och föga värdigt den högsinnade Svenska nationen, hvars ombud vi äro och hvars tänkesätt böra vara oss väl bekanta, om vi nu, efter ett nära 40-års orubbad! fredslugn, skulle vidtaga den åtgärd, att åvägabringa en af förhållanderne högst opåkallad minskning i det till Konungens lefnadsmedel redan för så lång tid tillbaka afsedda anslagsbelopp.
Såsom utgångspunkt för sitt yrkande har Hr Sjernsvärd antagit den omständighet, att 11. 8t:r vid innevarande Riksdag skulle vara på väg att på samma »besinningslösa» sätt, som vid den sistförflutne, åsamka Staten betydliga skulder till utlandet för jernvägsanläggningar.
Det förundrar mig verkligen, huru Hr Stjernsvärd vill framkomma med ett sådant påstående, som det, att R.
St:r skulle, utan all besinning, fattat besluten om jernvägslånen, då tvertom våra öfverläggningar i dessa ämnen, hvilka i våra protokoller noggrannt förvaras, bära så ovedersägliga bevis om motsatsen, i ans. till grundligheten, utförligheten och mångsidigheten af defvid uttalade åsigter, nogsamt bevisande, att ingenting beramades utan det samvetsgrannaste öfvervägande.
Detta åtminstone bör vara faktiskt och oemotsägligt; men om det än vore för tidigt, att nu vidröra något af de lyckliga resullater, som af de vid förra Riksdagen för landet uptagne penningesummor vupnits genom de redan fullbordade jernvägssträekningarne och än framgent torde deraf skördas, må det å andra sidan få anses ännu mera vågadt, att redan på förhand frånkänna dessa arbeten allt gagn för vårt fädernesland.
Hr Stjernsvärd har till stöd för sin utgångspunkt yttrat, att som jernvägarne i närvarande stund ej inbringa särdeles mycket, så kan man af detta förhållande draga den slutsatsen, att de förhoppningar, vi för landets förkofran i detta hänseende hyst, i väsendtlig män komina att svikas.