Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Afven är jag af den tanka, att vid alla föreskrifter, sorn skola leda till någon verkställighet , måste Konungens 51° Den 29 Octo ber /. m. gillande erfordras; och jag kan för min del ej begripa, huru saken eljest skulle gå.
Man har sagt, att Instructionen bör följas och detta är ganska rigtigt; men då det b'ifvit förutsatt, att sjelfva Grundlagen kan vara felaktig, emedan den kan ändra», så bör man, när man finner Instructionen vara 1 strid mot Grundlagen , i den förra tillvägabringa nödig rättelse, utan att tänka på hvem, som med sitt namn undertecknat densamma.
Det är i alla fall gjordt af menniskohand.
Då man antager den sats, att vi alla felat eller kunna fela, finner jag ingenting förolämpande uti att rätta ett begånget misstag, i synnerhet hvad detta ämne angar, då det är gifvet, att Grundlagen medför större förbindande kraft, än Iustructionen.
Det har slutligen blifvit sagdt , att ingen Strid hos oss kan äga rum.
Likväl synes mig, att med yttrande rätten i det constituiionella lifver följa olika meningar , och deraf uppkommer tvist.
Antingen vi vilja kalla det tvist elier stridt; nog af, att saken fur två sidor, och måste afgöriis.
Jag kan ej finna, att någons rätt derigenom blifver för nära trädd.
Få dessa skäl anhåller jag om återremiss af Betänkandet; äfvensom att Hans Excellet ce Herr Grefve af Wetterstedts yttranden må med de öfrige Resp. RiksStånden communiceras.
Herr von Hartmansdorff, August‘
Då en strid i meningen uppstått mellan Regeringen och Den 29 October f, m, 5U Riksens Ständer i ett så vigtigt ämne, som det förevarande, tror jag ej det går an, att utan saken» utredning tillsluta ögonen öfver rätta förhållandet.
Derigenom skulle blott föranledas hvad som händer, då man endast läker ett sår utvändigt, att nemligen det bryter upp igen.
Den ene contrahenten säger; sådan är min öfvertygelse; den andre yttrar en aldeles motsatt och ingendera kan, eller må, tvingas att gå in på den andras mening.
Vid ett sådant förhållande återstår ej annat än att gifva och taga skäl å Ömse sidor, för att komma lill en slutföljd, hvarmed man gemensamt kan vara belåten.
Under loppet af denna öfverläggning, har, såsom mig synes, man förblandat den lägre och speciella granskaingsåtgärd, som tillhör KammarRätten, med den högre och allmänna, som Riksens Ständer äga utöfva genom StatsUtskottet och StatsRevisorerna.
Den förra granskningen tillkommer Styrelsen, och fick af Carl XI ett bestämdt skick, sedan han bemägtigat sig enväldet.
Den högre granskningsrätten, som utöfvas af Rik. sens Ständers Revisorer, kan blott finnas hos ett fritt och redofordrande folk, sorn äger tillse huruvida de högsta embetsinännen rigtigt förvaltat och användt Statens medel.
Denna kunde först uppkomma, då Riksens Ständer fingo någon betydelse.
Den infördes således icke förr än vid Stats1)välfningen efter Carl Xllts, död, och fortfor så länge 1720 åis RegeringsForm var gällande.
Enär den 1772 förändrades och Riksdagar ej mera skulle hållas på bestämda tider, borttogs äfven Ständernas rätt att granska förvaltningen af Sta - Xen 29 Octoher f, m. t*ns medel.
Endast öfver Banken behöllo de sin granskningsrätt 5 den utsträcktes vidare till det 1789 återupprättade RiksgälsCoritorer, och deras Fullmägtige i dessa bagge Verk, berättigades t8oo, att åriigen få se det föregående årets afslutade Rikslut.
Sluteligen blef Ständernas granskningsrätt 5809 utsträckt till hela StatsVerket-
Men hurudant var detta Statsverk?
liknade det sig sedan Carl XI:3 tid?
Nfj:
Han sammanförda hela Drätseln till ett Verk, StatsContoret, hvars befattning dock redan i Carl XIIjs tid splittrades genom Upphand ligsDeputationen.]
En mängd Contoir, Deputationer och Comrrtissioner, med särskildt uppbörd och redovisning tillskapades sedermera under 1 vädräststiderna.
Redan blef icke mycket större, efter antagandet af 1772 års RegeringsForm.
Således då 1809 års Statshvälfning inträffat, pch man efterfrågade medels förvaltningens tillstånd, befunnos åtskilliga Statsmedel icke ingå till StatkContoiret, utan viss® Collegier och andra
Em bets myndigheter hade omedelbart uppbörden ooh utbetalningen deraf.
När man talade om StatsVerket, var det följagteligen outredt, om dermed skulle förstås alla Statsmedel, ehvart de ingingo, eller blott dem, sora under StatsContoiret inbegripas.
I 58 §.
RegeringsFormen och 30 §.
Riksdagsordningen stadgades • att
Statsverkets tillstånd i alla dess delar skulle för Ständernas granskande ombud uppvisas.
I dessa ord ligger, efter mitt begrepp, en fullständig instruction för StatsRevisorernej men då en sådan år 18 I 2 af Ständerna sjelfva sppgjordes, omtalades endast StatsContoirets räkenaper.
Nu hål - Den 29 Octo ber /. m’, häller sig styrelsen till ordalagen i Instructionen,’ och den dermed till någon del öfverensstämmande häfden. k Ständerna åter, inseende sitt misstag, åberopa grundlagarnes tydliga bokstaf, lietta gäller om sakens formella behandling, I sjelfva verket åter, har Regeringen å ena sidan ej velat medgifva, att förvaltningen af alla medel som till Statens behof utgått, mätte af Riksens Ständers ombud granskas, såsom händelsen varit med flera större cassör, att förtiga den obe* tydliga X/ästafgiftsfonden, hvarom fråga nyligen varit; och gamla Statsmedel, som förut gått till SiatsContoireJ, t. ex.
Saltpetter fondens, hafva blifvit dragna derifrån; hvilket naturligtvis vållat misstroende hos Ständerna.
A andra sidan hafva de, utom den till RiksgälsContoiret redan gående Allmänna Bevillningen, sökt draga Tullmedlen dit från StatsContoiret, hvilket åter föranledt till farhoga hos Regeringen, för ännu vidsträcktare påståenden.
Jag frugtar således, att fel är å Ömse sidor.
Hvad rättigheten att granska Statsmedlens förvaltning beträffar:
Ba är den af grundlagen så tydligen Riksens Ständer tillerkänd, att den ej genom några invändningar kan bestridas, och så vigtig att den för ingen del bör efterskänkas.
Men hvad sättet för dess utöfning beträffar: så torde Riksens Ständer böra gå till väga med all möjlig lämpa, på det Styrelsen ej må befara, att man vill träda hennes rätt för nära i förvaltningsåtgärder, elier ensidigt framställa de anmärkningar, Revisorerna göra.
Ridd.o, Ad.
Prof. IX Band. 2:dra Afd. 35, £14 Den 29 O cl ober f, m.
Bland de 3lne Punkter, hvarom fråga nu egenteiigan är, handlar den första derom, huruvida StatsRe visorernas granskning må sträckas utöfver tvänne års afslutade Räkenskaper.
För min del tror jag den kunna det, emedan stadgandet om 2:ne år blott är ett minimum.
Farhågan för en vidsträcktare granskning gifver anledning miss. tänka, det förvaltningen kunde förhålla sig annorlunda, än räkenskaperna sedermera utvisa.
Jag hoppas, att så icke är, och just derföre anser jag det ej heller vara skäl, att vägra Riksens Ständer hvad de i detta afseende kunde önska.
Skulle än Regeringen vid något särdeles tillfälle finna nödigt vidtaga åtgärder, dem hon sedermera ej ville hafva kända, och de voro af så lindrig beskaffenhet, att sporr derefter icke syntes i räkenskapen, när den blefve afslutad: så synes de mig vara föga frugtansvärda.
Man torde derföre, och då Styrelsens organer tyckas fästa så stor vigt dervid, att StatsRevisorerna ej må sträcka sin granskning utöfver de inom behörig tid afslutade räkenskaperna, böra låta dervid bero.
Likväl skulle jag tro, att Revisorernes granskningsåtgärder borde, under detta förbehåll, sträcka sig till så många år som möjligt, emedan StaisUtBkottet i annat fall skulle vid inträffande Riksdag blifva så öfverhopadt af granskningsgörornål, att det ej finge nog tid öfrig till löpande förrättningar.
Den enda frågan är, huruvida Revtsorerne må kunna hos Kongl. Majit till den påföljd 30 §.
Riksdagsordningen förmår, anmäla de anmärk, ningar, sorn af dem mot vederbörande Etr.bets - Den 89 Octoher /, nt, 515 män göras!
Jag kan icke betrakta Revisorerna annorlunda, än såsom ett emellan Riksdagarne endast granskande Statsutskott.
Detta åter under Riksdagarne, utöfvande sin fulla magt, äger ej rättighet att omedelbart vända sig till Kongl. Maj:t med några anmärkningar; utan till Riksens Ständer, sora i sin ordning yttra sig till Kongl. Majit.
Hvad sjelfva StatsUtskottet icke äger göra under Riksdag, dertill anser jag Revisorerna ännu mindre berättigade mellan Riksdagarne, och tror följagteligen, att detta stadgande borde ur Instructionen borttagas.
Verkan af Revisorernas anmärkningar blifver oivifvelagtigt i alla fall densamma, antingen de anmälas hos Kongl. Majit eller icke; ty de innehållas i Berättelserne, sorn tryckas och utlemna* bland allmänheten; och då de förvaltande Verkens förklaringar infordras, så lära de nog rätta sig, om de felat.
Hvad 3;dje frågan, eller alhnängörandet a£ Revisorernas Berättelser angår! så tror jag det ej nu längre vara tid, att påstå, det de förseglade böra förvaras, så att ingen om dem skall förr än vid en kommande Riksdag erhålla kännedom.
Orsaken till den ännu gällande föreskriften derom, var .troligen, att man 1812 ville, efter gammalt biuk, hålla Statsverkets förvaltning hemlig, så val sorn Bankens.
Men då denna hemlighet nu mera äfven är yppad, lärer någon slöjas qvarhållande öfver StaisVerket ej böra yrkas.
Billigt finner jag det deremot vars, att
Revisorernas an— mätkningar icke tryckas utan att Vederbörande® förklaringar åtfölja; ty saken bör från bägge sidor Den 29 October J. rn.
Sunna betragtas.
På det likväl ej allt för långt matte dragas på tiden med afgifvandet äf vederbörande Verks förklaringar, torde en prasscri ptionstid böra bestämmas 3 inom hvilken alltsammans skulle vara tryckt; och jag hemställer om icke fyra, eiler högst sex månader dertill skulle vara nog.
Man har påstått att Kongl.
Maj:ts sanction erfordras till denna Instruction.
Detta behöfver icke ens nämnas! ty vi äro i dsn lyckliga belägenhet, att Riksens Ständer med få undantag, hvartill detta fall icke hörer, ej kunna något sluteligen afgöra, utan Kongl. Maj:is begifvande.
Således i händelse anhållan om sanction fattas i förslaget, är det ej af något inflytande på sjelfva saken.
Man invänder måhända, att ordet sanction borde nätnnss i vehicklet; roen jag inser ej hvar» till det skulle tjena för Regeringen, om ej att vinna större visshet ora en magt som redan är henne genom Grundlagen försäkrad.
Man har sluteligen satt i fråga, huruvida Riksens Ständers Revisorer borde befatta sig med allmänna räkenskapers granskning tili zjfFran»
Därvid får jag erinra att så länge KammarRättens granskningsrätt ej är fullständig, (ty den bexor af Kongl. Msjtts godtfinnande så väl i anseende till menigheters, sorn de högre Embetsverkens och Ernbetsmännens redogörelser,) och så Jange det icke blifvit föreskrifva, att alla Räkenskaper skola af KamtnarRätten granskas, är det af vigt, att StatsRevisorerne jemväl kunna granska till ziffran.
Man bör icke föreskifva, att de })<tn 2g Cfctober/. m. /hola göra elef, emedan det blefve omöjligt i verkställigheten ; men då tiden medgifver och omständigheterna dertill föranleda, må det kun-* na ske Jag förenar inig roed de värde Ledamöter, som yrkat återremiss af Betänkandet, och anhåller att dessa anmärkningar nu få densamma åtfölja.
Herr II/erta\
För att gifva ett riktigt begrepp om halten af de anmärkningar, som blifvit rigtade mot ifrågavarande förslag, torde jag endast behöfva uppläsa i o §• deraf, sorn handlar om, huru Revisorerne skola förhålla sig med de anmärkningar, hvilka af dem göras.
Denna § lyder på följande sätt: ”Finna Revisorerne något af Riksens Ständer ”fastställdt anslag vara öfverskridet, eller något i ”öfrigt vid förvaltningen att erinra, böra Revisorer, ”ne sådant uti deras till Riksens Ständer afgifvande ”Berättelser anmärka och sitt Utlåtande deröfver ”meddela, samt derjemte, med anledning af 30 ,§. i ”Riksdagsordningen, dessa anmärkningar hos ”.Kongl. Maj:t i underdånighet anmäla.”
Den gamla §:n lyder åter sålunda: ”Likmätigt 68 §.
Riksdagsordningen, äg» ”Revisorerne icke rättighet, att meddela några föreskrifter eller besluta några förändringar, hvad ”Statsverket angår; men om Revisorerne finna ”något af Riksens Ständer fastställdt anslag vara <tS Ctn 2g Octobtr J. ”öfverskridet, eller något i öfrigt vid förvaltningen att erinra, sa bö.a Revisörerne sådant uti ”deras till Riksens Ständer afgifvande Berättelser ”anmärka, och sitt utlåtande deröfver afgifva, samt ”derjemte, med anledning af 30 § i Riksdagsordningen, dessa anmärkningar hos Kongl. Majit ”i underdånighet anmäla.” Emellan dessa båda är ingen annan skillnad, än att början af dea sednare blifvit nr den förra utesluten, hvilket kommer deraf, alt den innehåller något, sorn på annat ställa är sagdt, och icke behöfver särskildt stadgas.
§:n är således ordagrant densamma i förslaget till den nya Instructionen, som i 181* års Instruction, och då synes det besynnerligt, att nu först sätta i fråga , att den ej skulle vara enlig med Grundlagen.
Hvad åter beträffar förseglandet af Revisoxernes Berättelse, har en annan värd Ledamot, Herr Cederschjöld, redan upplyst, hvad jag ock tror mig hafva i mitt första yttrande nämnt, att detta endast varit ett försigtighetsmått, på det att sjelfva bufvudakten ej måtte förfalskas.
Det är på grund deraf man ansett denna föreskrift kunna utgå, enär derom ingenting finnes stadgadt i Grundlagen.
Må Friherre Cederström bäst han gitter, vilja göra TryckfrihetsFörordningen till en Lag, som föreskrifver hemligheten i Statsverket.
Hvarifrån han kunnat draga en sådan slutsatts, förstår jag för min del alldeles icke.
Dan 29 October /. m. 5'9 Grefve von Platen har beskrifvit bruket vid revisionen af Götha CanalBolags räkenskaper.
Jag önskar att denna jämförelse ej måtte Förleda någon.
En sådan grundnäs är icke i detta fall användbar.
Denna ziffergranskntng tillhörer KammarRätten ; Revisorerne deremot att tillse det ej Ti (larne blifva öfveiskr;dne, och att de påräknade beloppen ordentligt inflyta. ZifFer-gransknirigen är, så att säga, endast behöflig derföre, att ej alla räkenskaper revideras af KammarRätten, samt att RiksensStänder böra äfven utöfva en slags Comroll på KammarRätten , såsom högsta Revisions åtgärden.
Det bar blifvit yttradt, att fullständig kännedom ej kan inhämtas, så vida ej sjelfva räkenskaperne jemföras med de förvaltande Verkens handlingar.
Jag tror att dessa saker utan olägenhet kunna åtskiljas, och jag stöder min öfvertygelse derom på nu varande praxis.
Revisorerne organisera sig nemligen på två afdelningar, af hvilka dem ena kallas Caroli Afdelningen , och den andra Räkenskaps Afdelningen.
På det sättet verkställes denna förrättning, och annars kunde den ej medhinnas, utan den ena Afdelningen sysslosättc-r sig med granskning af räkenskapen, och ,den andra med Protocollen.
Nu frågas, hvad tillhör Revisorerne, för att efterse om förvaltningen är rigtig?
Blotta bokföringen upplyser det icke, men Protocoll och Konungabref göra det fullkomligt.
I anledning af den tillvitelse man gjort SiatsUiskcttet, att det skall haft orätt i att begag - 520 Deni g Octolcr f, m. ina de upplysningar man fått af StatsGontOrets Ombud, och derföre insatt 3 §. i förslaget till Instruction, får jag förklara, att sådant skedt på ganska god grund; den nemligen att om Kongl. Maj:t bifaller revision af dessa cassör, är instructionen fullständig.
Skulle åter emot förmodan Kongl- Maj t vägra en sidan revision , är det gifvet, att Kongl. Maj:t ej utfärdar denna Instruction, utan då blifver den gamla qvar, och deruti består hela 'Vidan.
Då jag yttrade att StatsUtskottet tillstyrkt Rikets Ständer, att gå Kongl.
Majus önskan till xnötes, såsom redlige Svenske män, vid bibehållandet af Folkets granskningsrätt, var det icke meningen, att StatsUtskottet velat villfara några enskilda åsigter.
Det var det Konungsliga i den Kongl Propositionen , hvari Utskottet åsyftade, nian skulle gå till mötes, genom ett förtydiiganaf Instructionen, nemligen upphäfvandet af all tvist emellan Riksens Ständers Revisorer och Konungens Embetsmän; och detta har Utskottet gjort- Man har aåledes gått dessa önskningar på det sätt till mötes, att hufvudsaken blifvit afsedd och man har icke låtit hänföra sig af några biafsigter, eller af de enskilda yttranden här blifvit afgifna, och å hvilka den Kongl.
Skrifvelsen ej gifver anledning, att någon särskildt vigt bordt fästas.
Herr von Hartmansdorff, som har den lyckan att uti sina yttranden såsom Representant, kunna mera afse klokhetsberäkningen, än känslan för fevad tom ät jätt, är tnig i detta sorn i flera Dtn 29 Octobcr j. m\ 6*1 afseenden vida öfverlägsen.
Jag erkänner, att jag saknar denna förmåga.
Jag 3nser mig böra yrka, så länge som möjligt, hvad jag lior vara rätt och sannt ledande till allmän nytta; och jag skulis skulle tro mig misskänna Siyrelsens tendens , om jag förmodade att Lagstiftande makten behöfde köpa sig till utöfvandet af sina rättigheter.
Jag tänker blott på hvad rätt är, och pa möjligheten för folket att uthärda med dryga skatter, som ständigt ökas , under det att deras ofta digra cassakistor omgifvas med töcken.
Herr Lagerhjelm : Några Talare hafva vid saken fästat den vigt, att ett bifall till StatsUtskottets ifrågavarande förslag skulle innefatta ett ingrepp i Konungens makt, och de rättigheter, Honom uteslutande tillhöra.
Det öfvergår likväl mitt begrepp om Monarkisk Stat, att någon åtgärd, åsyftande granskning af förvalt» ningen, kan vara stridande mot Regeringens önskan.
Jag föreställer mig, att aktning för allmänna rösten är enlig med den Monarchiska principen, äfvensom att det mätte vara Konungens önskan, att både genom den offentlighet tryckfriheten bereder, och medelst Representationens framställningar, få emottaga uttrycken af Folkets allmänna önskan.
Då jag ej eller kan inse, att en granskning af-Styrelseåtgärder inskränker Konungens makt, mätte den också ej höra till klassen af ämnen, sorn kunna verka en strid emellan Konung och Folk. jag tror dessutom icke, att detta förslag innebär något annat, «n en utbildning af Slatsprincipen, åsyftande ord; 528 Den 29 O et ober J. m. ning och reda.
Hvem önskar ej den , och alt principen måtte blifva klart uttryckt; och jag frågar, om ej andan af vår Grundlag öfverallt innebär en sådan granskningsrätt?
Om denna skall motsvara ändamålet, måste den vara skyndsam, offentlig och fullständig.
Efter den bör vara skyndsam , är det af vigt, att granskningen fortgår ända till dagen, då Revisorerna sammanträda; offentlig, derföre måste Berättelserne tryckas och utdelas.
Det innefattar dessutom ett medel till förkortning af Riksdagarne, om de ämnen, som förekomma, äro förut kända, och öfveriäggningarne ske med hänsigt till en sådan på förhand inhemtad kännedom.
Till fullständigheten hör, att revisionen sträcker sig till alla cassör, dit allmänna medel inflyta.
Jag kan icke finna, att stadgandet om Revisionsbérältelsernes allmängörande genom trycket är något nytt.
I händelse någon hade begärt, att få del af Revisorernes berättelser åren 1820 och 1822, och de blifvit uilemnade, skulle det förundrat mig, om hinder laggts i vägen för tryckningen deraf, äfvensom om något ansvar drabbat dem bland Revisorerne, sorn bifallit utlemnandet.
Ja g kan ej finna, att Tryckfrihetslagen förbjuder sådant; ty 2 §• deraf, som talar om hvillta handlingar ej få till tryckning utlemnas, ålägger Auctoriteten, hvilsen har desse handlingar under sin vård, ansvaret för deras utgifvande.
Att Kongl, Maj:ts sanction äfven i detta af2 {leende är af nöden, har jag förut medgifvit.
Den 29 Oelober f. m. 5*3 yrkar och tror, att uti hvarje Constitutionel Srat icke något kan verkställas emot Konungens vilja; ty Kongl.
Maj;t bör o3tridigt äga veto.
Det har b' i f v i t sagdt, att om revisionen utsträckes utöfver de två åren, skulle det kunna medföra collision emellan de olika Revisorernes åtgärder.
Jag föreställer mig, att denna olägenhet kan häfvas med ett enda penndrag, derigenom att man förklarar, det de åtgärder, som blifvit vid en Revision granskade, ej äro någon ytterligare granskning underkastade
Man har vidare sagt, att ingen annan revision vore fullständig, än den, som verkställdes å en afslutad räkenskap.
Om man antager detta , hade det varit omöjligt, att revidera Statsförvaltningen, innan Rikshufvudboken blifvit färdig.
Jag öfverlernnar till hvar och en, som någonsin granskat en förvaltning , om det ej är af vigt att granskning följer tätt på förvaltningen? eller af hvilket skäl vill man väl månatiigen ja veckotals få rapporter rörande de fleste förvaltningar,, utan att afvagta Bokslut ? innebär ej denna önskan af tidig insigt i förvaltningens gång något väsendtligen nyttigt; hvarföre skulle den då infinna sig vid all förvaltning?
Ar denna tidiga insigt nyttig; Hvarföre vill man då undandraga förvaltningen en så nära granskning, som möjligt?
Jag kan icke eller inse, att der ligger något frö till strid eller tvist deruti, att folket önskar, ju förr desto hellre, bilda sin opinion öfver allmänna ärendemas gang.
Herr Cederjeh old', Emot mitt yttrande / 824 Den 29 Oclober f. m. om tiden , sorn revisionsåtgärden bör omfatta, har en värd Talare anmärk:, att jag skall grundat mitt raisonnemerit på den supposition, att ordet minst vore uteglömdt i 6S § Riksdagsordningen.
Jag vågar dock hoppas, att uttrycket uteglömdt icke undfallit mig, emedan sådant varit ett klander af Lagstiftningen.
Väl har jag deremot sagt, att det viii synas, sorn om ordet minst blifvit atelemnadt, och således borde förstås derunder, Jag vädjar till hvar och en, som med uppmärksamhet och lugn genomläser nämnde §. om icke sjelfva ordställpingen är sådan, att lankan suppleerar ordet minst.
Herr von Hohenhausen , Michael'.
Hufvud-' sakligen delar jag »amma öfvertygelse , som af min värde vän , Herr von Hartmansdorff, blifvit framställd , och i de delar, han af en annan Talare blifvit missförstådd , vill jag icke gå hans »var i förväg.
Det enda , hvaruti jag i detta afseende är med honom af olika mening , är, att jag önskar vid alla tillfällen bålla mig till Grundlagens bokstafliga lydelse.
När jag således i 6S §, Riksdagsordningen läser, att Riksens Ständers Revisorer skola mellan Riksdagarna, enligt af Riksens Ständer utfärdad Instruction, öfverse och granska StatsVerkets, Bankens och RiksgäldsContoirets tillstånd, styrelse och förvaltning ; så anser jag det endast vara öfver dessa saker , sorn Räkenskaperna ovilkorligen skola till granskning öfverlemnas.
Då jag vidare läser i samma att hvarje Revision må kunna omfatta 2:ne års afslutade Räkenskaper; så finner jag af denna ordalydelse ingen annan mening, än Dm 29 ödal er /, m, 525 att (va års afslutade Räkenskaper skola af Revisoi rerne granskai; och jag vill ingalunda ärkänna meningen vara någon annan, än bokstafliga lydelsen utvisar.
Jag haller mig således , med stöd och åtlydnad af 83 §•
Regerings - Formen ,1 endast vid uttrycket.
Väl medgifvar jag , att Construction af meningen gifver anledning att utaf orden 2 år kan dragas den slutsatts , att det menats minst 2 år; men hvad som i alla fall står qvar , utan möjlighet af annan tydning , är att Räkenskaperna, för att Undergå granskning, skola vara af slutade.
På samma sätt när jag , för att efterse , hvilka cassör skola undergå revision, slår upp 30 §.
Riksdagsordningen , som handlar om StatsUtskottets functioner, står där : ”för detta Utskott ”late Konungen uppvisa StatsVerkets tillstånd i ”alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder, äfvensom, i händelse ge-' ”norn trsctater med främmande makter några me”del
Riket tillflutit , för dem på lika sätt skall ”redovisas.”
Här innefattas hvad af StatsUtskottet skall revideras.
Samma grund måtte äfven gälla i afseende på Revisorernes granskningsrätt, nemligen att den skall sträcka sig till Statsverket i allis dess delar , hvaruti inbegripas alla grenar af Statsförvaltningen, och således icke blott StatsContoirets Räksnskaper.
Men efter en sådan förklaring öfver denna punkt, tror jag likväl, beträffande den andra, eller tiden , söm Revisionen skall omfatta , att sedan olika meningar uppstått hos Styrelsen och IXrn 29 O cl ober /. ttt.
Representationen , i afseende på denna granskningsrän; när Kongl. Majit ansett instructionen för Riksens Sländers Revisorer vara ofullständig, och begärt rättelse uti densamma ; vi böra stadna vid Grundlagens bokstafliga lydelse.
För min del inser jag visserligen ej någon olägenhet af , att granskningen sträckes utöfver de två åren ; men hvad sorn i alla fall står fast , är , att räkenskaperna, sorn skola undergå revision , böra vara af slutade.
Lika litet tror jag det vara enligt Grundlagen , att Revisorerne hos Kongl.