Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna formfråga kan föranleda en vidlyftig diskussion just derföre, alt R. o. Ad. underlåtit försigtigheten att vid ulläUs N:o 11 läggande till handlingarna godkänna Utsk:s åsigter, och enl. min åsigt var Gr.
Gyldenslolpes i ett annat ämne framställda enahanda yrkande ganska välgrundadt och afsåg ett förebyggande af möjligheten att i en framtid uprifva ett fattadt beslut.
Till de Hrr, hvilka dela Frih. Cederströms åsigter, hemställer jag, örn icke äfven andra frågor finnas de der röra tullen och med vida mera skäl än denna kunna anses vara af bevillms natur, men hvilka alla 4 Stånden förklarat vara af ekonomisk egenskap, såsom exempel hvarpå jag vill nämna tolagen.
Nekas kan icke, alt tullbevilln. har inflytande på tolagen, enär den utgår med vissa proc. af tullsatsen.
Ehuru denna fråga vid flere riksdagar varit en vital fråga, hafva de 4 Stånden likväl ansell henne såsom rent ekonomisk.
Långt mera prineipenligt är väl då att säga, att tolagen är af bevillms natur än att vilja dit hänföra tullindragningarna.
Då jag emedlertid hört, att en ledamot, som långt bättre än jag kan utreda ämnet, anmält sig, skall jag blifva kort.
Jag har intet hopp, att min röst kan gifva någon ledning åt R. o. Ad:s beslut, men jag har likväl ansett mig böra uttala min öfverlygelse i detta vik tiga ämne.
Skulle R. o. Ad. förena sig i PresteSl:s beslut, kommer det att medföra ganska betänkliga följder, dem jag velat motarbeta.
Afven jag kan icke tyda R. o. Ad:s beslut i fråga om Bevilln.Utsk:s utlåt.
N:o 11 annorlunda än den siste talaren nemi. atl det innefattar ett gillande af de åsigter, som i samma betänk, voro framställde, och jag hoppas, att R. o. Ad. äfven vid detta tillfälle vidhåller denna åsigt.
Den talare, som först yttrade sig i ämnet, ansåg frågan böra betraktas på ett annat sätt, och hans skäl härföre voro, att hon influerade på tullupbördens belopp, hvilket åter skulle vara ett criterium derpå, att frågan vore en bevillmsfråga.
Jag anhåller då att fä bemöta dessa inkast, och torde kanske tydligare göra detta genom framdragande af exempel, i hvilket afseende jag tillåter mig, att erinra Hrr:ne derom, alt t. ex. frågan om borttagandet af förbuden är fullkomligt analog med denna, men icke destomindre har R. o. Ad. aldrig ifrågasatt, atl denna fråga icke skulle vara afgjord genom 3 Stånds beslut, emedan hon är af ekonomisk natur.
Förbudsfrågan behand8 H. 32 498 Den 19 Juli f. m. lades äfven blott af Bevilln.Utsk. och i grundlagen står föreskrifvit, att endast frågans beskaffenhet, men alldeles icke behandlingssättet skall bestämma hennes art.
Att förbudens uphörande eller bibehållande inverkar på tullinkomsterne torde icke kunna bestridas och således måste uti förevar:de fall samma skäl gälla, som vid förbudsfrågan nemi. att det är en ekonomisk fråga, och såsom sådan har hon äfven blifvit betraktad och behandlad.
Det synes mig också vara klart, att om Konungen eger rätt att genom förbud eller nedsättning befrämja en näring, mäste Han äfven ega att befrämja denna näring genom en lindring eller restitution af tulläfgifter och detta eger rum vid drawbackerne.
Det är också nästan alldeles enahanda dermed, att den tull, som betalas för en råvara återgäldes då hon förädlad exporteras.
Här är förhållandet sådant, att en del af de tulläfgifter, som erläggas för varor, hvilka införas från vissa orter, reslitueras såsom t. ex. 15 å 20 proc.
Detta faller inom området af den ekonomiska lagstiftningen.
Vill man åter betrakta tull-lindringarna såsom ett praemium, hvilket genom ett Statsanslag skall fyllas, så får frågan utseende af en anslagsfråga.
Jag gillar icke den åsigten, men om man finner, att detta mera öfverensstämmer med sakens beskaffenhet, nemi. att Statskassan efterskänker en del af tullbevilln., så är frågan såsom sagdt är, närmast öfverensstämmande med anslagsfrågor och till följd af 3 Stånds sammanstämmande beslut redan afgjord.
Huru frågan än ses, måste 3 Stånds beslut anses såsom R.
St:s, hvarföre jag för min del anser R. o. Ad. böra bifalla Bevilln.Utsk:s förslag i denna punkt.
Vid detta tillfälle är det naturligtvis icke tillåtet att inblanda eller ens i och för sig sjelf taga hufvudsaken i betraktande.
Jag vet all tankarne derom äro ganska mycket delade.
Somlige anse förändringen skadlig, andra åter finna den gagnelig, men, som sagdt år, det får ej vid detta tillfälle tagas i betraktande.
Om man än tänker sig möjligheten af återgång till hvad förut varit, och man således förbiser våra förhållanden till utländska makter, skulle jag högligen beklaga ett sådant resultat, men, såsom jag nyss hade äran nämna, detta är något, som vid detta tillfälle icke får tagas i betraktande, och jag hoppas, att efter denna korta utredning, som jag i afseende pä formen tagit mig friheten framställa, R. o. Ad. vid detta likasom vid ett föreg:de tillfälle skall bifalla betänk.
Palmstjerna, Carl Otto: Bevilln.Utsk:s utlåt.
N:o 11, angick uteslutande PresteSt. och kunde således icke föranleda till något R. o. Ad:s beslut, utan lades derföre blott till handlingarna, och denna R. o. Adis åtgärd kan enl. min åsigt icke innebära något R. o. Ad:s bifall.
Jag är i öfrigt förekommen af Hr Gripenstedt, i hvars yttrande jag instämmer likasom i det slut, hvartill han kommer, och anser således att Bevilln.Utskis sätt att se frågan är öfverensstämmande med våra grundlagar.
Min mening är följaktligen den, alt R. o. Ad. bör bifalla och godkänna Utsk:s förslag.
Hr Fåh ra;us, Olof Immanuel:
I hufvudsaken är jag förekommen af de 2 sista talarne.
Hvad sjelfva grundsatsen angår, så Den 1!) Juli f. m. 499 lior jag, alt tillräckliga skäl redan blifvit anförde, och vill blott i afseende på det historiska af frågan hafva äran tillägga några ord.
Jag får dervid uplysa, att R.
St. icke haft någon del i de åtgärder, hvarigenom tull-lindringarna upkommit.
Det allmännare förordnande, som i detta hänseende ännu är gällande, vidtogs af K.
M. år 1822, då del för Ost- och Westindien samt Norra Amerika gällande stadgande utsträcktes till öfriga Transatlantiska orter.
I 1826 års tulltaxa förklarades tull-lindringarne ega rum endast under 3 år ulan alt lill detta K. M:s beslut R.
St. gåfvo någon anledn.
Verkställighet af beslutet följde likväl icke; men äro 1830 beslöts åter alt tull-lindringarna skulle successivt uphöra.
Ar 1835, sedan åtskilliga handelssocieteler begärt delta besluts inställande, förordnade K.
M. likväl ä nyo, att tull-lindringarna skulle tills vidare fortfara.
Först i sednare tider hafva stadganderne om dessa tull-lindringar influtit i tulltaxe-underrältelsernc, och häraf har blifvit en följd, att dä R.
St. granskat tulltaxan, hafva de om dessa tull-lindringar äfven yttrat sig.
Om det är obestridligt, (och hitintills har det icke varit ifrågasatt, ) att Konungen eger att förordna om lull-afgiftens nedsättning i allmänhet, så mäste det äfven vara Hans rätt, att nedsätta dylika afgifter parlielt, och kan Han besluta en sådan nedsättning måste
Han äfven grundlagsenlig! kunna låta en sådan nedsättning uphöra.
Ar nu förhållandet sådant, måste det väl vara gifvet, att denna fråga är att hänföra till den ekonomiska lagstiftningen och ingalunda kan betraktas såsom en bevilln.fråga.
Det torde då äfven vara gifvet, att Bevilln.Utsk:s härom uttalade mening är enlig med grundlagen; och jag anhåller således, att R. o. Ad. mätte bifalla densamma.
Cederst röm:
Om, såsom de ledamöter förmenat, hvilka nyss sig derom yttrat, det vore en afgjord sak, att denna fråga är af rent ekonomisk natur, må man med skäl göra sig den fråga, hvarföre K.
M. valt den omvägen, ali, der det berott af Honom sjelf alt fatta beslut, likväl till R.
St. göra framställning i ämnet.
Del synes mig således, att öfverlygelsen härom icke är serdeles stadgad.
Den ledamoten, som yttrade sig näst efter mig, har hufvudsakligen fästat sig dervid, att man icke borde uprifva, hvad R. o. Ad. efter mogen öfverläggning förut beslutat.
Här bör väl icke vara fråga om annat än den formella behandlingen.
Om man än anser, att R. o. Ad. fattat det förträffligaste beslut i sak, hvilket jag likväl tillåter mig att betvifla, men utan att likväl sådant för öfrigt bestrida enär rätta tillfället numera icke är förhanden, måste man likafullt önska, alt saken i formelt hänseende varder fullkomligt utredd.
Hr Hjärne har förmodat, att Utsk:s mern.
N:o 11 blifvit lagdt till handlingarna med Ståndets uttryckta godkännande af de utaf Utsk. deri uttalade åsigter; men sedan verba formalia i Ståndets beslut blifvit upläste, hvarigenom den uplysning vunnits, alt något så beskaffadt godkännande icke blifvit af Ståndet lemnadt, har en annan värd talare förmenat, att, som betänk, icke rörde R. o. Ad., ville R. o. Ad. lägga det till handlingarna.
Det inträffar likväl ganska ofta, alt ett mern., som anses röra andra Stånd, lägges till 500 Ben 19 Juli f. ni. handlingarna, men dervid kan dock, pä begäran af någon ledamot, som i frågan faltat sin öfvertygelse, mern. läggas till handlingarna med godkännande af de deri uttalade åsigter, om man gillar dem, eller med ogillande deraf, i händelse man ogillar dem.
Sä har här icke skelt; och således synes man mig med mindre fog hafva åberopat R. o. Ad:s beslut i fråga om Ulsk:s mern.
N:o 11, för att dermed ådagalägga någon redan bestämdt fattad mening om förfaringssättet, hvarom i dag är fråga; någon sådan mening kan lika litet å ena som ä andra sidan derur härledas.
Bestämmandet häraf är nemi. en fråga, ilen vi ännu ega öppen.
Den siste talaren Hr Gripenstedt, har visat, ali han väl ihågkommer sin rethorica då han begagnat den rethoriska tropen, som består deruti alt säga sig icke vilja vidröra en sak, den man likväl genast derefter vidrör.
På sådan väg har den värde talaren kommit att för Ståndet framkasta huruledes det vore betänkligt, att låta denna fråga undergå den af mig yrkade behandling.
Uti hans yttrande, att man i allmänhet bör sorgfälligt undvika att uprifva ett fattadt beslut, instämmer jag.
Mpn R.
St. komma ej till definilift beslut förrän efter iakttagande af samtlige de former, som hit böra hänföras; och det är ju icke sagdt, att det slutliga afgörande! blifver olika med hvad R. o. Ad. för sin del beramat.
Alt saken är af vigt, är gifvet; och på (lenna grund hör man låta det sig destomera angeläget vara, att på det strängaste och noggrannaste låta ärendet undergå alla de behandlings-stadier som dess inneboende beskaffenhet lagligen fordrar.
Jag vidblifver således min tanke, alt frågan bör underkastas votering i förstärkt StatsUtsk.
Aterremiss torde vara öfverflödig, då Bevilln.Utsk. så bestämdt uttalat sin åsigt i ämnet, hvilken lordebända ej lärer hos flertalet af dess ledamöter rubbas.
Tidsutdrägten blefve då den enda säkra påföljden af en sådan återförvisning.
Såsom den enklaste och öpnaste utväg ville jag vördsamt föreslå R. o. Ad. att; med ogillande af detta Utsk:s yttrande, förklara, att R. o. Ad. anser frågan om tulllindringarnes uphörande vara af bevilln. natur, hvaröfver votering i förstärkt StatsUtsk. bör ega rum.
Gyldenstolpe, Anlon Gabr.:
Efter den af Hr Gripenstedt lemnade utredning, huruvida frågan är af bevilln:s natur eller icke, har jag intet att i det hänseendet tillägga.
I anledn. af den siste talarens yttrade förundran deröfver, att K.
M. hemställt frågan till R.
St , då hon kan anses vara af den beskaffenhet, att K.
M. ensam kan i henne besluta, tillåter jag mig, att upläsa 89 §:n RF. så lydande: ”Uti R.
St:s plena må frågor väckas om förändring, förklaring och uphäfvande af lagar och författningar, som rikets allmänna hushållning röra; om sådana nya lagars stiftande samt om grunderne för allmänna inrättningar af alla slag, hvilka frågor skola till utredning af Allm.
Besv:s o. Ekon.Utsk. förvisas.
St. ege dock icke makt, alt i dessa mål annat eller mera be sluta, än föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen, sedan Statsrådet deröfver blifvit hördt, gore det afseende
Den 19 Juli f. m. 501 öfverlemna alt gemensamt med Honom något afgöra, som rikets allmänna Styrelse rörer då förfares dermed, på det sätt som ang:de lagfrågor är stadgadt”.
Således liar K.
M. fullkomlig rättighet, alt när Ilan så för godt finnér, inhemta R.
St:s tankar öfver sådana frågor, som äro af Honom ensamt beroende, och jag finnér desto större skäl lill tacksamhet emot K.-M., som, ehuru ilan enl. min åsigt har beslutande rätt i denna fråga, likväl hänskjutil henne till R.
St. och deröfver begärt deras yitrande.
Hvad beträffar det formella af saken, sä finnes ett prejudikat uti det sätt, hvarpå R.
St. tillförene behandlat en dylik fråga.
Vid 1828, 1829 och 1830 arens riksdag hade Bevilln.IJtsk. hemställt, att de ditintills gällande tull-lindringarne skulle med sistnämnda års utgång nedsättas lill \ och sålunda fortfara intill 1833 års slut, dä de skulle helt och hållet upliöra.
Denna åsigt ogillades af BorgareSt. som ansåg tulllindringarna böra bibehållas men godkändes af de öfrige Stånden, och Utsk. svarade härpå, alt som frågan vore eli reglemenlariskt stadgande, som vore godkändl af 3 Stånd, kunde å BorgareSlis beslut något afseende icke fästas, och dervid lälo R.
St. bero.
Nu är händelsen, alt 3 Stånd hafva bifallit frågan och ett har afslagit henne.
Således måsle händelsen nu vara lika med den vid 1830 års riksdag timade.
Dessa tull-lindringar torde dessutom icke kunna betraktas annorledes än som restitution af erlagde tullafgifler och sä tillgår äfven i fråga om den utgående tullen för varor, som utföras lill Transatlantiska orter.
Tullen erlägges till fullo sådan den är i laxan bestämd, hvaremot, när exportören bevisar, alt han i Transatlantiska hamnar infört sina varor, återfår han en del afdenerlagde tullafgiften.
Således, om man betraktar saken ur denna synpunkt, synes, alt hon icke är af bevilln:s natur.
Det beror naturligtvis af importören, hvarifrån han hämtar sina varor för alt tillgodonjuta dessa tull-lindringar, hvilka följaktaktligen äro alt anse såsom eli praemium för det han spekulerar på aflägsna orter.
Dä frågan, såsom jag tror mig nu hafva visat, icke är af bevillms egenskap, mäste hon anses afgjord genom 3 Stånds sammanstämmande beslut och på grund af dessa skäl anhåller jag om bifall lill Ulsk:s betänk.
Jag anhåller all helt enkelt fä fästa mig vid Bevilln.Utsk:s förslag i denna punkt.
Lisk. har icke föreslagit, att frågan skall anses afgjord genom 3 Stånds beslut och icke heller att frågan skall blifva föremål för votering i förstärkt StalsUtsk., ulan Bevilln.Ulsk. har utaf egen maklfullkommenhet decreterat, att till följd af 3 Stånds beslut, alt lägga Utsk:s betänk.
N:o 11 lill handlingarna, Utsk. ansett frågan afgjord.
Idella sitt decret har Utsk. enl. min åsigt haft fullkomligt orätt, oell såvidt jag upfattal de talares anföranden, hvilka här yttrat sig hafva alla instämt derutinnan, att ingenting blifvit afgjordt genom R. o. Ad:s beslut, rör:de betänk.
Det uplästa prot.uldr. uplyser äfven att R. o. Ad. lagt delta betänk, lill handlingarna såsom ang:de PresteSl. men icke R. o. Ad.
Om nu R. o. Ad. bifaller denne punkt, har 11. o.
Ad. äfven bifallit att med anledn. af det förra 502 Den 19 Juli f. m. betänk., ställdt till PresteSt., slutligt beslut blifvit fattadt genom 3 Stånds åtgärd alt lästga detsamma till handlingarna.
För att emedlertid få frågan afgjord, hade väl Uisk. bort till R.
St. hemställa, huruvida saken borde anses afgjord genom 3 Stånds beslut, eller i motsatt fall huruvida omröstning i förstärkt SlatsUlsk. borde ega rum.
Då hade vunnits, om jag sä får uttrycka mig, ett bestämdt substrat för bifallet, och då hade R. o. Ad. varit i tillfälle att säga, Utsk. har rätt eller orätt.
Så är nu icke förhållandet, och R. o. Ad. är följaktligen icke i tillfälle att i hufvudfrågan, huruvida omröstning i förstärkt StatsUlsk. bör ske eller icke, nu fatta beslut, hvarföre, och pä del att frågan må komma uti förbemälde afseende på riktig väg. jag anhåller vördsamt om äterremiss af denna punkt.
Man kan i likhet med Gr.
Lagerbjelke visserligen säga, att Utsk:s ordalag äro oriktige, och den slutsalts, som Utsk. velat draga af den utaf R. o. Ad. vidtagne åtgärd med betänk.
!N:o 11, har jag redan i mitt förra yttrande förklarat äfvenledes oriktig.
Utsk. har bestämdt sagt, att Utsk. anser frågan om tull-lindringarnas uphörande icke kunna till följd af 3 Stånds sammanstämmande beslut blifva föremål för omröstning i förstärkt SlatsUtsk., oaktat just detta måste af R. o. Ad. afgöras.
Jag kan icke finna annat, än alt man har full anledn. och nästan är nödsakad att fatta beslut, och på grund af den åsigt, jag förut i idenna formfråga har yttrat, anhåller jag, alt R. o. Ad. mätte förena sig med Bevilln.Utsk. derutinnan, att frågan om tull-lindringarnas uphörande icke kan blifva föremål för omröstning i förstärkt SlatsUtsk.
N:o 11, har Utsk. yttrat, att det ansåg frågan afgjord genom 3 Stånds sammanstämmande beslut, och ehuru betänk, var ställdt till PresteSt., blef det likväl föredraget inför R. q. Ad., som således var i tillfälle att taga kännedom om detsamma, och R. o. Ad. beslutade ali lägga betänk, till handlingarna.
Hvad dermed menas kan vara tvätydigl, men Utsk. har åtminstone betraktat denna åtgärd såsom ett godkännande af Utsk:s i mern.
N:o 11 uttalade åsigt.
Är delta eli misstag så är det förlåtligt, ty man kan i sanning icke veta, hvilken siutsatts man bör draga af ett läggande till handlingarna.
N:o 16, har Utsk. sagt, att PresteSt. ansett frågan om tull-lindringarnes uphörande vara af bevi!!n:s natur, deröfver votering i förstärkt StalsUtsk. borde ega rum, hvaremot de 3 öfrige Stånden beslutat, att lägga mom.
N:o 11 till handlingarna, och torde desse 3 Stånds berörde beslut böra anses innefatta godkännande af Utsk:s åsigt, att förslaget om tull-lindringarnes uphörande är genom 3 Stånds sammanstämmande beslut af R.
St. bifallet, hvadan samma förslag icke kunde blifva föremål för omröstning i förstärkt SlatsUtsk.
Har nu Utsk. misstagit sig om R. o. Ad:s mening med åtgärden alt lägga mern.
N:o 11 till handlingarna, så har Utsk. nu gifvit R. o.
Ad. tillfälle att antingen godkänna eller underkänna denna åsigt.
Jag anhåller således om den proposm, att R. o. Ad. måtte godkänna den af Utsk. i mein.
N:o 11 uttalade åsigt i denna fråga.
Den 19 Juli f. m. 503 Frih.
I den händelse, alt återremiss skulle at R. o. Ad. beramas, önskar jag, att Bevilln.Utsk. vid besvarandet deraf måtte upslälla förslag till contraproposm vid omröstning i förstärkt StatsUtsk.
Förmånligast, till tidens vinnande, hade det varit om Ulsk. redan i dess lin omhandlade mern. hade alternalift lipstadt ett sådant förslag.
Man hade då på samma gång kunnat fatta sitt beslut så öfver det ena som öfver det andra.
Jag anhåller fortfarande om propos. på hvad jag i mitt förra yttrande yrkat, innefattande ett förklarande, att frågan om tulllindringarnes uphörande må anses vara af bevilln:s natur, hvarom således bör röstas i förstärkt StatsUtsk.
Detta synes mig vara det bestämdaste och redigaste förfaringssättet.
Men skulle R. o, Ad. heldre vilja antaga Gr.
Lagerhjelkes förslag, som af mig jemväl blifvit, i andra rummet, alternatift förordadt, önskar jag uttryckligen, att Bevilln.Utsk. matie upställa en sådan voter:spropos:n, som blir erforderlig för votering i förstärkt StatsUtsk.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. inslämde i Bevilln.- Utsk:s mening att frågan om tull-lindringarnes uphörande ej kan blifva föremål för omröstning i förstärkt StatsUtsk., och besvarades denna propos. med starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Cederström begärde votering och anmodades af II.
Iir Frih. o. Landtm, att upgifva förslag lill contrapropos., hvarefter Frih.
Till meningarnes förenande, och förenkling af propos:ne, finner jag, efter närmare besinnande, mig böra afstå från mitt första yrkande; förenande mig med Gr.
Lagerbjelke i dess anhållan om återremiss.
Uplästes till justering följande förslag lill voter:s-propos.:
Den, som instämmer i Bevilln:sUtsk:s mening att frågan om tull-lindringarnes uphörande icke kan blifva föremål för omröstning i förstärkt StatsUtsk., voterar ia; den det ej vill voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de emot denna Bevilln:sUtsk:s mening gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss.
En del af de anmärkn:r, som blifvit framställde, hafva afsett icke blott denna Utsk:s omförmälde mening, utan äfven det sätt, hvarpå betänk, är upställdt, och jag hemställer derföre om icke contrapropos;n bör innefatta återremiss af ifrågavar:de punkt.
Jag anhåller vördsamt, att contrapropos:n, den enda sak, hvarmed jag anser mig böra lämpligen befatta mig, må komma att innefatta återremiss af nu föredragna punkten i Be - 504 Den 19 Juli f. tn. villn:sUtsk:s mern.
Om så sker, vet man, i fall nej vinner, hvarom fråga är; och man undviker då något improviseradt resultat, som måhända skulle af BevillmsUtk. kunna upfattas olika emot hvad man menat.
Dä härefter voter:s-propos:n ånyo uplästes med den förändring att contra-propos. innehöll: ”vinner nej anser R. o. Ad. de emot 1 :sla mom. af Bevilln.-sUtsk:s mern.
N:o 16 gjorde anmärkn:r föranleda lill återremiss,” yttrade Frih Cederström:
Jag anhåller, alt ordet deraf måtte i propos:n tilläggas.
Först dä är min framställda mening tydligt uttryckt.
Den sednast uplästa voter:s-propos:n blef härefter med den af Frih. Cederström begärda förändring af R. o. Ad. godkänd, och vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 33.
Nej — 13. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m., hvarefter nu förekom: 2:dra punkten, äng:de införsels-tullen a bränvin och sprit.
Sorn Utsk:s inbjudning åsyftar nedsättning uti tullafgiften för ifrågavar:de artiklar, men jag anser R. o.
Ad. hafva handlat riktigt, då Ståndet fasställt afgiften till 32 sk., tillstyrker jag vördsamt, att R. o. Ad. mätte vidblifva sitt beslut, destoheldre som, om icke mitt minne felar, den af R. o. Ad. bestämde afgift nära nog om icke fullkomligt öfverensstämmer med K. M:s propos. Gr.
I afseende på beskaffenheten af de artiklar, för hvilka nedsättning i tullafgifterne här är i fråga, förenar jag mig med Hr Printzensköld, emedan, enl. min åsigt, det icke är skäl att upmuntra importen deraf.
Det kan ifrågasättas huruvida Cognack, Genévre, Romm och Arrac, kunna anses såsom nödvändighetsvaror, och på sådan grund böra draga lägre tullafgifter. R. o. Ad. afslog Utsk:s inbjudning samt godkände den föreslagna voter:s-propos. N:o 1. 3:dje punkten, ang:de införsels-tullen af Kaffe.
Jag inser icke något giltigt skäl för R. o. Ad. att frångå sitt förut i detta ämne fattade beslut.
Det vore endast att bortskänka några och 50,000 r:dr, i fall importen af kaffe upgår till samma belopp som förut, hvarföre jag tillstyrker R. o. Ad., att med vidblifvande af dess redan fattade beslut, godkänna voler:s-propos:n. R. o.
Ad. beslöt att, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, godkänna voter:s-propos. N:o 2.
Den 19 Juli f. m, 505 4:de punkten, ang:de införsels-tullen ii Hudar och Skinn.
Jag tillstyrker II. o. Ad. alt vidblifva sitt beslut och godkänna voter:s-propos:n. R. o.
Ad. beslöt att med vidblifvande af sitt förut fattade beslut godkänna votens-propos.
N:o 3. 5:te punkten, ang:de införsels-tullen af Ris, oskalad eller Paddy.
Till förminskande af det stora antalet voler:s-propos:r och då införandet i landel af så sunda och närande födoämnen, icke torde genom höga tullar, böra försvåras, anhåller jag, att R. o. Ad. behagade antaga den gjorda inbjudningen, i följd hvaraf votering derom i förstärkta StalsUlsk. kunde undvikas.
I motsatts till Frih.
Cederström anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut.
Ris är visserligen en artikel, som förbrukas till icke obetydlig qvantitet, men jag anser artikeln likväl vara af den beskaffenhet, att de, som begagna den, gerna kunna vidkännas det högre inköpspris, som den högre tullafgiften möjligen kan medföra.
Cederström, anser jag R. o. Ad. bör frångå sitt beslut och antaga den gjorda inbjudningen.
Oskalad
Ris eller Paddy är en vara, som icke växer i Sverge, och som icke på något sätt kan genom nedsättning i pris, undergräfva våra näringar eller genom en förminskning eller nedsättning i tullafgiften från 1: 24 till 1: 12 sk. per T:na, åstadkommer någon förlust för Stals-kassan, enär importen deraf icke är serdeles betydlig.