Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna föreskrift ansåge motionären vara behöflig, enär, i hans hemort, ordförande i egodelnings-rätt utlyst besigtning öfver förrättadt skifte, änskönt besvär af delegarne i skifteslaget inom den i skiftes-stadgan bestämda tid icke blifvit anförde, hvilken åtgärd föranledts deraf, att skiftet blifvit utlagdt i flere än sex lotter.
Med afseende å den vidt utsträckta egoblandning, som å Gottland i allmänhet eger rum, har genom Kongl, brefvet den 9 Juni 1832 blifvit stadgadt, att, hvad nämnde ö serskildt angår, den uti 12 Kap. 11 §. skiftes-stadgan föreskrif na underställning till egodelnings-rätt först då skal! ske, när egorna icke kunna i sex skiften läggas.
En frigörelse från hvad skiftes-stadgan i detta fall stadgar, har således redan blifvit delegare i skifteslag å nämnde ö medgifven.
Att, på sätt motionären hemställt, utsträcka denna frihet ända derhän, att, utan föregången pröfning af egodelningsrätt, vederbörande skulle tillåtas utlägga egorna i ett större antal skiften, än nyssberördt är, synes Utskotten helt och hållet stridande emot skiftes-stadgans syftemål, att på ett ändamålsenligt sätt sammandraga de spridda egolotterne.
— Utskotten, som i följd häraf anse någon ändring uti nu gällande stadgande härom icke böra ega rum, hemställa således, att det i förevarande hänseende väckta förslag måtte ogillas. 9 och 13 §§. af herr Fagerberg: att, då delegare i hemman, som undergår laga skifte, synes hafva på billighet grundadt anspråk, att fel i egograderingen varder rättadt, innan åtgärder vidtagas, som af ego-uppskattningen äro beroende; men, enligt 13 §. af förevarande Kap., klander å sådan värdering icke får kom - 14 Lag- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, N:o 43. ma under egodelnings-rättens pröfning förr, än skiftet är afslutadt, i anseende hvartill den kostnad och tid, som åtgå till planläggningen och utsteningen i de ofta förefallande händelser, att graderingen äfven i ringa mon förändras, till delegares skada förspilles, den ändring i nämnde Kap. må vidtagas, att ett moment tillägges 9 § af innehåll: »Tvister om ego-graderingen», och ordet »ego-graderingen» från 15 § uteslutes. 13 § af G. B. Appelqvist från Blekinge län: att, derest delegare är med åsatt ego-gradering missnöjd, klagan deröfver genast må väckas, samt, i följd häraf, den uti förevarande g för anställande af dylikt klander stadgade preskriptionstid försvinna.
Förslag af enahanda innehåll med de nu ifrågavarande hafva vid flere föregående riksdagar varit väckta, men desamma hafva icke af Rikets Ständer blifvit godkända.
Denna fråga har ock, efter hvad Utskotten inhemtat, utgjort föremål för öfverläggning af den kommitté, som till följd af Kongl. Maj:ts nådiga bref den 31 Januari 1831 nedsaltes för närmare granskning och undersökning af åtskilliga emot skiftes-stadgan framställda anmärkningar.
Bemälde kommitterade hafva för ådagaläggande af lämpligheten och ändamålsenligheten af hvad i detta hänseende nu finnes stadgadt, hufvudsakligen anfört: »Af alla åtgärder vid ett egoskifte är egornes taxering eller värdering på en gång den vigtigaste och tillika den svåraste att rätt verkställa.
Den afgör hufvudsakligast om delegares rätt varder vid skiftet iakttagen, om han i egor får hvad han bör få, derigenom att de alla blifva satta i ett riktigt förhållande till hvarandra.
Denna åtgärd måste finnas ganska grannlaga och kinkig, då, såsom ofta händer, flere hundrade serskildte egostycken skola, det ena efter det andra, jemföras med hvarandra; och, med bästa vilja och förmåga hos taxeringsmännen, är det knappt för dem möjligt dervid undvika misstag, isynnerhet som åtgärden i sig sjelf är till viss grad arbiträr.
Det blifver således i följd häraf nästan en omöjlighet för delegarne att bedöma, om ego-graderingen är i alla delar riktig och rättvis, eller skäl finnes till missnöje dermed, förrän de nya skiftena blifvit utlagda och delegarne då komma i tillfälle att jemföra deras nya ego-lotter med dem, de förut haft; och dittills sakna de derföre i allmänhet skäl att emot ego-graderingen göra anmärkningar.
Finna de sig då vara lidande och ådagalägga, att delta lidande är grundadt, huru skall det kunna afhjelpas, om taxeringsåtgärden är förut orubbligt fastställd.»
De skäl, förestående utlåtande innehåller för bibehållande af nu gällande föreskrifter i detta ämne, äro, efter Utskottens omdöme, af den vigtiga beskaffenhet, att Utskotten, med åberopande deraf, anse sig icke böra tillstyrka någon ändring uti berörde stadganden; och hemställa Utskotten, i följd häraf, att motionärens förslag härutinnan må förfalla.
Lag- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, iV-o 43. 13 Af Pehr Bengtsson från Calmar län: att tiden, inom hvilken den med skifte missnöjde må besvär deröfver till ordförande i egodeluings-rätt ingifva, må utsträekas till 120 dagar, räknade från den dag, förrättningsmannen förklarat skiftet slutadt.
För att erhålla full kännedom derom, huruvida den tillskiftade jorden, såväl till vidd som godhet, motsvarade den före skiftet innehafda, måste, efter motionärens förmenande, en närmare åskådning af marken samt jemförelse och beräkningar anställas, hvadan en lång tid erfordrades, innan delegare kunde inse, huruvida ändringssökande vore behööigt eller icke.
Hvad motionären sålunda föreslagit, skulle, efter Utskottens omdöme, endast leda till ett alltför långt dröjsmål med skiftenas tillträde, utan att bereda delegarne den närmare kännedom om de erhållne lotternas beskaffenhet, dessas fördelar och olägenheter, hvilken motionären genom den yrkade ändringen synes hafva åsyftat.
En fullständig kännedom härutinnan kan, efter Utskottens omdöme, först vinnas genom erfarenhet vid jordens brukning.
— Utskotten hemställa således, att nämnda förslag må förfalla.
Af Petter Mårtensson: att, med upphäfvande af hvad nu är föreskrifvet om egodelnings-rätter och deras sammansättning, stadgas må: att, sedan skiftesmål blifvit till laga behandling uti nu gällande ordning hos domhafvanden i den ort, derunder skiftet lyder, anmäldt, domhafvanden skall genom stämning inkalla samtlige delegarne uti skifteslaget till näst derefter inom häradet infallande lagtima ting, eller ock till extra ting, om serskild anhållan derom göres, och, efter det tvisteämnets vidd och beskaffenhet blifvit utredd, förelägga de tvistande att, vid förlust af vidare talan i saken, hvar å sin sida utse och välja ojäfvige gode män till lika antal, tvä eller tre å ömse sidor, åt hvilka, i förening med en serskild af desse gode män vald person, frågan under kompromiss-rätt öfverlåtes till ett bestämdt afgörande å den dag, de, för sammanträffande med domhafvanden, finna tjenligt bestämma; att, derest vid afgörandet stridiga meningar gode männen emellan uppstå, den mening galle, hvilken de fleste rösterna biträdt; att domhafvanden, som vid gode männens öfverläggningar bör närvara och desamma, dock utan domsrätt, leda. derefter skall klart och tydligen uppsätta det beslut, hvari gode männen stadnat; samt sluteligen alt, emot nämnde beslut, som genast justeras och af gode männen underskrifves, klander icke må anställas, eller saken under annan domstols pröfning hänskjutas.
Såsom skäl för antagande af denna ordning för skiftesmåls behandling, har motionären anmärkt, att egodelnings-rätterne, sådana de nu äro sammansatta, icke ingifva förtroende om erforderlig sakkännedom och nitälskan hos deras ledamöter, äfvensom att den nuvarande rättegångs-ordningen medför allt för många tillfällen 16 Lag- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, A':o 45. till klagomål, återförvisningar ock förnyade skiftesläggningar, hvilket allt för jordbruket och den enskildes välstånd medförde betänkliga olägenheter.
De åsigter, hvilka af motionären sålunda uttalats, kunna Utskotten för deras del icke biträda.
Utskotten anse fasthelldre den för skiftes-ärendens behandling nu stadgade ordning innebära nödig garanti ej mindre om insigt och erfarenhet hos dem, hvilka dessa mål pröfva och afgöra, än ock derom, att nämnde ärenden med största möjliga skyndsamhet varda afgjorda.
— Då Utskotten således anse de af motionären framställda anmärkningar icke utgöra giltig anledning att härutinnan tillstyrka en ändring uti den af honom antydda syftning, hemställa Utskotten, att det väckta förslaget må förfalla.
I afseende å det af de sammansatta Utskotten afgifne förslag till ändring uti 2 Kap. 1 § skiftes-stadgan, var herr Eklund af en skiljaktig mening, och åbero pade till stöd härför, de skäl, hvilka finnas uttryckte uti efterföljande, vid frågans behandling nästlidne riksdag, af honom afgifne reservation, hvilken var af följande innehåll: »Vid jemförelse af stadgandena i 2 Kap. 1 och 3 §§. af skiftesförfattnin gen, visar det sig tydligen, att lagstiftaren genom föreskrifterne att, när ansök ning om förordnande för landtmätare till förrättande af laga skifte inlemnas till Konungens befallningshafvande, det begärdta förordnandet genast skall utfärdas, samt att landtmätaren så skyndsamt som möjligt skall företaga förrättningen, haft för afsigt att bereda en snar verkställighet af det äskade skiftet, till förekommande deraf, att egorna i skifteslaget må af delegare deri försämras, i händelse förrättningen under en längre tid blefve uppskjuten.
Detta lagstiftarens syftemål kommer likväl helt och hållet att förfelas genom den tidsutdrägt, som kan föranledas genom tvist emellan skifteslags-delegarne om landtmätares förordnande; hvadan, till förebyggande af de olägenheter och den skada, som häraf kan blifva en följd, jag ansett den yrkade förändringen i 1 §. af skiftes-stadgan icke böra understödjas.
Uti denna reservation hafva herrar Gråd och Wetterberg samt riksdagsfullmägtige P.
Sahlström, L. Wenander, Carl Ersson från Westmanlands och Anders Pehrsson från Örebro län instämt.
STOCKHOLM, tryckt hos joh. beckman, 1848.
Besvärs- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N\o 44. 1 N;o 44.
Alik. till Exp.-Utsk. d. 29 Aug., kl. 10 f. m.
Betänkande j i anledning af väckta frågor om ändringar uti Kongl.
Stadgan angående försvarslöse och till allmänt arbete förfallne personer.
Uti ofvanstående ämne hafva motioner blifvit väckta:
Ridderskapet och Adeln: af herr friherre Raab, Carl Adam Jacob: att 5 § 2 mom. uti den åberopade stadgan målte erhålla följande förändrade lydelse: ”Försvarslös, sorn icke är att hänföra under 6 § i moni., men tigger eller visar fortfarande lättja eller liderlighet eller rymmer undan, kan af sockne-nämnden dömas ifrån 8 lill i4 dagars fängelse, helst i cell, på half kost vid länseller häradshäktet.
Har försvarslös två gånger för dylika förseelser undergått straff, tillämpas på honom hvad i 6 § i mom. säges om försvarslösa.” 1 sammanhang härmed har motionären hemställt, dels att uti samma § måtte tilläggas elt mom. af innehåll: ^Transportkostnaden härför bekostas af socknen och staten lill hälften hvardera;” dels ock alt det uti 3 § 2 mom. förekommande ord ”ege” må emot ordet ”skall” utbytas; af herr v. Post, E. J.: att uti 5 § 2 morn. måtte intagas ett stadgande af följande innehåll: ”Försvarslös, som icke är alt hänföra under § 6 morn. t , men, oaktadt leornad! arbetstillfälle, tigger eller visar fortfarande, lättja, liknöjdhet eller liderlighet, må, efter föreställning af tillsyningsmang om han deraf ej låter sig rälta, varnas af sockne-nämnden, och, om bättrind er efter icke följer, af samma nämnd öfverlemnas jemte fullständiga protokoller rörande hvad som med honom sig tilldragit, till närmaste kronobetjent, att inställas inför Kongl. Maj:ls befallningshafvande, som eger att, ef Bili. till R.
St. 1’rot. 1847 och i848, 7 Sami. 2 Afd. 12 Hältet. 2 La]- samt Allm,. Bese.- och Elton.-Utskottens Betänkande, N:o 'th - idi sakeus pröfning och förefunna skäl, sätta honom i, högst 3 månader uti enskild arbetsinrättning, men, om tillfälle dertill saknas, döma och försända honom Lill allmänt arbete under lika lid;” hvarjemte af motionären blifvit föreslaget, alt till denna § måtte fogas elt i dje mom. af innehåll: ”Later han, efter utsatte tidens förlopp lill hemorten ålerförpassad, sig ändock icke rätta, anses och behandlas han efter § 6 morn. i punkten 5 samt § 8 sista punkten”; och borde, derest sistberörde förslag Liefve antaget, stadgandet tili sednare punkten af 8 §, i följd deraf erhålla en i enlighet dermed ändrad lydelse; och af herr Kuylenstjerna, E. M.: att brottslingars ändamålsenliga bestraffning och vård väl varit föremål för lagstiftarens omtanka, men att deremot den efter undergånget straff på fri fot ställdes belägenhet, ännu icke tillvunnit sig tillräcklig uppmärksamhet.
En person, som efter utståndetcsLraff blifvit lösgifven, kunde efter motionärens förmenande, under nuvarande förhållanden, svårligen erhålla tjenst, helst det betyg, sorn, vid efterfrågan härom, af honom upptes, utvisade att han blifvit för brott straffad förpassad till lörsörjoingsorlen, derest denna kunde utrönas, molte för honom samma hinder; och det understöd socknen kunde vara i tillfälle att lemna, vore sannolikt knappare än fångkosten.
I saknad af sysselsättning och med klen bergning, vore det således fara värdt, att denna belägenhet drefve den ifrågavarande personen att ånyo begå brott.
Försvarslöse personer voro tillförene förfallne
Lill krigstjenst vid de värfvade regemenlerne, och, efter hvad kändt vore, hade det numera upplösta s, k. Hans Majit Konungens Eget värfvade regemente i sin tjenst upptagit personer, som för brott varit straffade, utan att, sådant oaktadt, mindre säkerhet i vaktgöringen inom garnisonsorten eller -någon underlåtenhet i andra, delta regemente uppdragne befattningar, blifvit förspord.
Genom förändrade sLadganden i detta hänseende hade således den för brott straffade betagits en för honom behöflig utväg till bergning.
Med föranledande af sådant allt har motionären hemställt, att, till afhjeipande af ofvananmärkla olägenheter, de medel, hvilka till bestridande af aflönings- och transport-kostnader vid skeende kommenderingar från de indelte regemenlerne i och för tjenstgöring i fästnings- eller längelse-orterne nu erfordras, mätte an vändas till inrättande af ständiga korpser, de der borde organiseras i likhet med det nu mera upplöste Konungens
Eget värfvade regemente, samt förbindas, alt i deras tjenst emottaga äfven för brott straffade personer, derest de dertill i öfrigt voro passande; och borde i sammanhang härmed, och på det för den sålunda i tjenst an lägst; Lag- sami Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottens Betänkande, N:o 44.
3 Brottslingen lillfälle malle Beredas alt vidare, i män af skeende förbättring,, söka sin fortkomst, stadgas, all den, sorn vid en dylik koips olörvilligen tjenl en viss tid, t. ex. tre år, egde läll alt eiBålla transport lill annat regemente ; från det Högv.
Preste-siåndel: af Berr doktor Broman: som hufvudsakligen anmärkt: alt den, Kongl. M; ij:ls BefallningsBafvande samt styrelsen öfver fängelser och arbetsinrättning gar genom 3 § 3 mom. samt 20 § tillagde rättighet, ali, efter utstånden strafftid, löss läppa fångar, elium grofva brottslingar de än må vara, samt att förpassa dem icke allenast lill de församlingar, dit do före Baklandet Bort, utan oek, der sådant icke kan utredas, till hvilken församling förstbemälda myndighet för godt funné, gåfve anledning lill Betänkliga olägenheter, helst den kommun, som sålunda tvingades att dem emottaga, icke egde någon rätt eller några medel att värja sig för dylika personers okynne och våldsamheter, samt icke ens fått sig tillagd rättighet att anvisa en sådan person ett bestämdt ställe, der lian om nätterna luinde säkert förvaras; ali uti 5 § 2 mom. väl omnämnes, det Kongl. Majit ville serskildt förordna, huru förhållas skall med försvarslös, som ieke genom den hushonderält, hvilken är tillsyningsman tillagd, kan afhållas från fortfarande lättja och liderlighet, men ali något stadgande härom dock icke blifvit meddeladt, hvaraf inträffat, att socknenämnderne allt hittills under rådlöshet måst öfverse med de mångå O sådana personer, hvilka sålunda gäckat alla hotelser af en kraftlös myndighet ; samt slutligen att de uti 17 och 22 §§ förekommande Bestämmelser, det icke någon till arbete oförmögen må lill allmänt arbete dömas, äfvensom ali den, hvilken under arbetstiden blifvit dertill oförmögen, skall fri— gifvas, inneburo en uppmaning för elen dömde att göra sig sjelf till arbete oförmögen; hos det Vällofl.
Borgare-ståndet: af herr Sjöstedt: alt den ifrågavarande stadgan ehuru välbetänkt den i; öfrigt vore, såsom följande en lämplig medelväg emellan, å ena sidan, en en sådan stränghet, som skulle föriundia eller åtminstone försvåra den fallna menniskans återupprättande till en nyttig medlem af samhället, och, å andra sidan, ett alltför lösligt handhafvande of det skydd, staten är skyldig alt lemna fridsamme och laglydige medborgare, likväl, efter motionärens omdöme, i så målto saknade nödig fullständighet, sorn den icke erbjöde några* 4 Lag- samt Allm. Besa.- och Ekon.-VIskollens Betänkande, N:o hi. tvångsmedel, hvarigenom sådane försvarslöse, hvilka icke blifvit straffade för stöld eller inbrott eller andra grofva förbrytelser, eller sådane personer, de der för djdika brott blifvit lagförde, men, i brist af bevis icke kunnat åt saken fällas, må kunna allvarligen tillhållas att förskaffa sig tjenst eller annat stadigt näringsfång.
Af sådan anledning och med afseende dels derå, att den allmänna säkerheten äfventyrade att af dylika personer störas, dels ock å den fara, för hvilken de släder och andra fattigvårds-samhällen, der en större arbetsförtjenst ansåges vara att tillgå, voro utsatte genom en hejdlös inflyttning af personer, hvilka, obekymrade om erhållande af. tjenst eller stadig sysselsättning, så lill sägandes lefde för dagen, öfverlemnande åt fattigvården att sörja för deras framtid, har motionären föreslagit en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t om angelägenheten af sådane föreskrifters skyndsamma utfärdande, som erbjödo tvångsmedel, hvarigenom personer af ifrågavarande beskaffenhet måtte kunna förmås att förskaffa sig lagligt försvar; och hos det Ilederv.
Bonde-ståndet: af Riksdagsfullmägtigen N. Strindlund från Wester-Norrlands län, som, till afhjelpande af de betänkliga olägenheter,hvilka inom motionärens hemort inträffat till följd deraf, att den förut tjenande klassen undandroge sig årstjenst, satte sig ned för sig sjelfva och blott efter beqvämlighet samt såsom ett nödvärn emot hunger och elände använde sina arbetskrafter, hemställt, det Rikets Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om den skärpning uti i:sta kap. af ifrågavarande Kongl, förordning, att hvar och en af tjenande klassen, som, enligt i § anses såsom försvarlös, må kunna åläggas att, i den socken, der han är mantalsskrifven, antaga årstjenst hos den jordegare, som hos sockne-nämnden anmälde behof af ett sådant arbetsbiträde, emot lillgodonjutande af den lön och öfrige förmåner, som, efter ortens sed, i allmänhet äro gällande.
Öfver dessa motioner, hvilka ansetts erfordra gemensam handläggning af Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten, få de förenade Utskotten, som desamma till pröfning i ett sammanhang förehaft, gemensamt utlåtande nu.afgifva.
Hvad dervid först vidkommer den anmärkning, som af herr friherre Raab blifvit framställd i afseende på redaktionen uti 3 § 2 mom. af omförmälda Kongl. Stadga; så hafva Utskotten icke kunnat samma anmärkning Lag- sami Allm.
Besr. och Ekon.-Vtskotlens Betänkande, i\':o AS. 5 godkänna.
Hvad i denna del nu finnes stadgadt, eller alt tillsyningsman äfvensom krono- oell stads-beljent eger vid det uppgifne föi hållandet: ”den försvarslöse häkla och antingen försända till hemorten, då denna är närbelägen, eller hos Konungens befallningshafvande skyndsamt anmäla”, synes Utskotten hafva ett afgjordt företräde framför den ovilkorlig» föreskrift, soln, enligt motionärens förslag, borde finnas, och hvilken genom dit af honom yrkade utbytet af ordet ”skull” i stället lör ”ege” skulle uttryckas.
Orsaken till en dylik persons afvikande från den väg eller ort, derå passel eller tillståndsbevisel lyder, kan nemligen tilläfventyrs vara att söka uti etL irA— kadt sjukdomsfall eller någon annan omständighet, som af den ifrågavarande personen icke kunnat förekom mas; och del loide vid sådant förhållande åt vederbörande tillsyningsman eller kronobetjent böra öfverlemnas, att, med afseende å förekomne omständigheter, pröfva, huruvida den stadgade påföljden bör ega rum eller icke.
En sådan pröfningsrält finnes medgifven uti det nu gällande stadgandet, och Utskotten, sorn anse densamma icke böra vederbörande betagas, få i följd deraf hemställa, att nämnde förslug må förfalla.
Beträffande vidare herr doktor Bromans vikande om jemkning uti rättigheten för Konungens befallningshafvande, all bestämma viss stad eller socken, der försvarslös person under utsatt lid får vistas, äfvensom de af samma motionär i öfrigt framställde anmärkningar emot bestän melserne uti i r, 20 och 22 §§, så hafva Utskotten icke heller härutinnan kunnat inse behofvct af fö länd rade föreskrifter, helst några olägenheter af de nu gällande icke synes vara att befara, derest de i sammanhang härmed föreskri fnh kontroller behörigen handlrafvas.
— Afl säkerheten inom den kommun, dit den frigifne blefve förpassad, på sätt motionären anlydt, härigenom skulle störas, lärer väl i allmänhet kunna anses mera sällan inträffa just till följd af den nu gällande bestämmelsen, all frigifven person alltid skall förpassas till hemorten, derest denna är känd.
Delta stadgande synes
Utskotten fullkomligt välbetänkt, helst detsamma afser att förebygga, det dylika personer, uteslutne utur samhället och beröfvade utvägar ne att ärligen försörja sig, ej må antingen tvingas lill nya brott för alt derigenom lifnära sig eller ock oka antalet af kringstrykande och för samhället farliga personer.
I den ort, der de förut äro kände, äro utvägarne lill försörjning lättare; och ställda under serskild tillsyn samt dessutom bevakade af den allmänna uppmärksamheten, molas dylika personer derstädes af flere hiuder r> Lag- nami; Altm. Bese.- och Ekon.-Uiskollens Betänkande, Ifiö 44. vid nya försök att beträda brottets bann, än då deras Angifvande, på sätt förut egt ruin, fått ankomma på enskildt godtycke lios en person, sorn, sedan han uppfyllt de vilkor, förfstluingarne föreskrifva för en fånges lösgifvande, knappast några dagar, åtminslone ej längre, än till nästa flyttningstid, toge värd om den lösgifue, utan öfverlemnade honom åt sitt öde.
Endast för det fall, att ej skyndsamt kan utredas, lill hvilken stad eller» socken den försvarslöse må antagas nådeligen höra, eller att detta är Ivist underkastadt, samt någon upplysning icke för handen, att personen tillhörer annat län, än det, hvarest lian sig uppehåller, är ett undantag från denna allmänna bestämmelse medgilvef, och Konungens befallningshafvande tillåtet att bestämma viss stad eller socken inom länet, iler. personen får vistas under utsatt tid, eller intill dess Konungens befallningshafvande, efter inheintad närmare upplysning, kan annorlunda förordna.
Denna rättighet måste vid nämnde förhållande vara Konungens befallningshafvande föi behållen, ty hvarest skulle den ifrågavarande personen under tiden vistas, eller vore det välbetänkt eller ens med rättvisa förenligt, att han i häkte eller på korrektions-inrättning afvaklade utgången af den undersökning, som i afseende på den rätta hemorten komrae att anställas.
Då Utskotten således anse de af motionären emot omförmälda §§, utan uppgifvet förslag till ändringar deruti, framställda anmärkningar, icke vara; af den vigt, att något afseende derå, hvarken i ena eller andra fället, kan af Utskotten tillstyrkas, få Utskotten hemställa, alt motionärens anmärkningar i dessa delar niet järf alla.