Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan visserligen förklara saken sålunda, att della stadgande är gjordt för att lindra besväret för tjenstemännen i R.
Sl:rs Bank, enär de derigenom icke behöfva afgifva rapporter för hvarje vecka öfver länens belopp och de vågförde inventarier, som blifvit belånte, men mig synes, att delta besvär, hvilket på sin höjd kunde förorsaka tillökning af en Kammarskrifvare, är allt för ringa emot den vida större olägenheten, alt behöfva på en gång draga en ofantlig penningesumma ur rörelsen.
Det är bekaut, att i medlet af Nov. månad är det alltid myckel ondt om penningar på Stockholms börs, och jag tror all alla affärsmän både i Stock - Den 17 Juni f. m. 247 holm och Götheborg skulle blifva serdeles belåtne och R.
St. förbundne, oin bestämmelsen boittoges, så att det finge bero på Bankofullmäklige, att utsätta betalningsterminerne för belåningen, endast under vilkor, att samma belåningstider blefve lika långa.
Då en af Hrr Bankofullmäklige här är närvande, torde han kunna lenina uplysning om, huruvida någon annan orsak, än den af mig antydda, förefinnes för bibehållandet af denna föreskrift, men i motsatt fall, anhåller jag vördsamt örn återremiss af denna puukt, på det man matte sätta R.
St. i tillfälle, att, om de finna anledn. dertill, förändra eller utstryka densamma.
Den uplysning, som den siste värde talaren önskade erhålla, förmodligen af mig, emedan jag här hvarken ser Gr.
Gyldenstolpe eller Hr Skogman vara tillstädes, kan jag icke meddela.
Denna del af Bankens rörelse ombesörjes ej genom Fullmäktige, utan genom en underordnad myndighet, Låne-afdeln:n.
Hvilka hinder, som kunna möta emot den af HrfHjerta önskade förändring, kan jag icke uplysa, men har ingenting emot en återremiss, på det alt den anmärkta omständigheten må tagas i öfvägande, och Utsk., om det så finner nödigt, infordra uplysningar från vederbör:de i Banken.
Jag kan icke annat än instämma med Hr Hjerta deruti, att det vore bättre, att icke någon bestämd tid vore utsatt, utan att dessa lån, likasom alla andra, finge på olika tider omsättas.
Förmodligen har den 15 Nov. blifvit bestämd till belåning af vågförde effekter af den anledn., att då är ntskeppningstiden tilländagången, samt hvar och en har till följd deraf bäst tillfälle att bestämma, huru mycket han behöfver låna.
Den största belåning af vågförda effekter, är också vanligtvis under vintern, då ingen export eger rum.
Då den af Hr Hjerta anmärkta olägenhet icke kan jäfvas, skall jag icke motsätta mig en återremiss af punkten.
Propos. till bifall å denna punkt blef härefter framstäld, men besvarad med
Nej, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärknme föranleda till återremiss.
Ropades Ja. 15:de punkten.
Här är, såsom jag förmodar, ett tryckfel, hvilket jag önskar, att Utsk. ville låta rätta.
Det står ”från Banken och Låne-konl:n i Götheborg.”
Det skall vara ”från Banken och Låne-kont. i Götheborg.”
Uppå härefter framställd propos. bifölls förevar:de punkt, med rättelse af det anmärkta tryckfelet. 16:de och 17:<ic punkterne.
Biföllos. 18: de punkten.
248 Den 17 Juni f. m.
Jag får lill R. o. Ad. vördsami hem ställa, huruvida icke det 2:dra morn., sorn bestämmer den summa, hvilken skall lill Götheborgs Låne-kont:s dispos. öfverlemnas, bör upskjutas till dess R o.
Ad. fattat beslut, i afseende på 21 ista punkten, deruti summan för belåning af vågförde effekter, blifvit i sin helhet bestämd.
För öfrigt tror jag att mom. kan bifallas.
Uppå härefter framsläld propos., upskjöls pröfnrngen af denna punkts 2:dra mom. tills R. o. Ad. fattat sitt beslut i afseende på 2 Usta punkten, samt blef Usta mom. nu godkändt. 19:de punkten.
Det förekommer i 4:de mom. någonting, som jag också förmodar vara ett tryckfel.
Här står nemi. ”den bergslags namn” etc.
.lag hemställer till Hrr Bruksägare, om det icke heter ett bergslag, likasom det heter eli godt lag.
Den siste värde talaren har visserligen rätt, i afseende på den gamla benämningen om bergslag, men jag tror, att i sednare tider begagnas i allmänhet den framför bergslag, hvilket jag äfven vill minnas vara förhållandet i nu gällande Bankoreghte.
I afseende på belåningsrätten för tackjern, står det i första mom. följande: ”Tackjern, som, i enlighet med gällande författn:r, är behörigen stämpladt och märkt, samt uplagdt antingen ä Stockholms tackjernsvåg, å vågen i Götheborg, eller öfriga inora Riket befintliga jernvägar, hvilka äro försedda med Vågmästare, samt slå tinder tillsyn och ansvarighet af städernas Magistrater, men ingalunda” etc.
Jag skulle tro, att det är ett öfverflödsverk alt bibehålla orden ”hvilka äro försedda med Vågmästare.”
Det kan ju hända, att städernas Magistrater kunna förordna om tillsynen på annat sätt, än genom utnämnande af Vågmästare, och i sådant fall äro dessa ord icke nödvändiga.
Jag hemställer således vördsamt, att nyssnämnde ord måtte borttagas, men punkten i öfrigt bifallas.
För närvande äro alla sådane vä gar, (äfven de som icke ligga i städer) der tackjern väges, försedde med Vågmästare, al den orsak, alt vid dem skall finnas en ansvarig person, sora afgifver attest öfver tackjernet, samt efterser, att icke något för Bankens räkning pantsatt tackjern, blifvit ifrån vågen bortförda
Då vågar, som stå under vederbör-.de Magistrats värjo, understundom äro belägne på flere mils afstånd från städerne, så kunna Magistraterne icke hafva tillsyn öfver dem på annat sätt än genom Vågmästare, och jag tror derföre, att de under uärvar:de förhållanden böra bibehållas, samt att ingen förändring uti ifrågavarule mom. bör ega rum.
Jag anhåller endast att, i afse ende på den väckta frågan om det rättaste begagnandet af ordet bergslag, huruvida det bör antagas vara ett neutrum eller ej, fä erinra, att i Allmänna Lagen, HandelsBm. 5 kap. 3 § och Rätteg:sB:n, 10 kap. 17 §, står detta ord i pluralis användt på ett sätt, som tillkäunagifver, att man ansett ordet icke vara neutralt.
Hr D e n .17 Juni f. m. 249 von Harlinansdorffs anmärka, saknar dock icke all grund, ty t. ex. på åtskilliga äldre kartor ser man ordet bergslag begagnas såsom neutrum; men denna ordställning torde numera sällan förekomma.
Tersmeden, anser jag således, att det bör stå såsom Otsk. skrifvit: ”den bergslag”, och icke ”det bergslag”, såsom en värd anmärkare föreslagit.
Det lärer förhålla sig med det ordet, hvilket jag ansett vara det rätta, såsom med den i går ilrågavar:de författnm, att det är föråldradt; och jag häller icke derpå.
Hr Hjertås anmärka., tror jag, att de af honom föreslagna orden ”hvilka äro försedde med Vågmästare” icke böra utgå, emedan de oundgängligen behöfvas.
Ulan om något skulle uteslutas, så vore det orden: ”antingen Stockholms tackjernsvåg, å vägen i Götheborg, eller öfriga inom Riket befintliga”, hvarigenom det komme att heta: ”tackjern, som, i enlighet med gällande författn:r är behörigen stämpladi och märkt, samt uplagdt ä jernvägar, hvilka äro försedde med Vägmästare, samt stå” etc.
Mora. finge härigenom all den allmänlighet, som beböfdes.
Men då den nuvar:de ordalydelsen synes mig oskadlig, torde hon kunna bibehållas.
Då man är ense om hufvudsaken, synes del mig vara likgiltigt, på hvad sätt mom. blifvcr redigeradt, och får jag derföre inskränka mig, alt anhålla om bifall å ifrågavar:de punkt.
Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framslälde, att endast i afseende på Usta mom. anmärkn:r förekommit, med yrkande af Hr Hjerta, att orden: ”äro försedde med Vägmästare samt” måtte utgå, samt af Hr von Hartmansdorff, att början af mom. mätte blifva sålydande: ”Tackjern, som, i enlighet med gällande författnm, är behörigen stämpladt och märkt, samt uplagdt å jernvägar, hvilka” etc., samt derjemte försl hemstälde, om R. o. Ad. behagade utan förändring bifalla förevar:de punkts första mom.
Denna propos. besvarades med starka Ja, jemte några Nej, hvarvid Hr Hjerta, anmälde sig och yttrade; Sedan ofverläggningen blifvit förklarad fulländad, vet jag ej om det är tillfälle för mig, att göra en anmärka., som jag eljest bade ämnat framställa, och som det undgick min npmärksamhet, att den tillhörde ifrågavar:de punkt.
Jag anser mig derföre böra reservationsvis nämna, att det förefaller mig icke rättsenligt eller klokt, att förbjuda Bankofullmäktige, att, äfven om de skulle finna skäl, att motsatsen vore för handen, medgifva omsättning af lån på tackjern.
Omständigheter kunna ju icke sällan förekomma, då skäl till en omsättning förefinnes, utan ringaste skada eller risk för Banken.
Jag kan icke inse hvarföre det skulle vara farligare, att ett fortfarande län finge beviljas å samma post tackjern åt egaren deraf, än på en ny post, tillhörig samma egare.
Icke matte det 250
Den 17 Jeni f. m. vara någon skillnad för Banken, om samma eller andra gösar tjena såsom pant för lånet.
Jag tror att säkerheten ändå vore lika kraftig, och ali nödig försigtighet iakttagen, om också detta tillägg försvinner.
Jag anhåller blott att få nämna detta reservationsvis, i fall det måhända kan vinna någon upmärksamhet till en annan gång.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att han funnit sin nyss, i afseende på l:sia mom. af förevar:de punkt, framstälda propos. besvarad med öfvervägande
Ja, hlefvo äfven de öfrige momme af denna punkt af R. o. Ad. hi fallne. 20:de punkten.
Bifölls. 2 7:sta punkten.
Inom Afdeln. har jag reserverat mig emot det framställda förslaget, men som jag icke var närvar:de i Utskis plenum, har jag icke blifvit uplagen bland reservanterne.
Jag får derföre nu i korthet nämna att jag ansåg förslaget, att på en gång nedsätta denna fond med 1 millin, vara att gå för hastigt till väga.
Jag hyste derföre den åsigten, att en nedsättning af 500,000 R:dr hade varit mycket tillräcklig.
Det är visserligen sant, att under de 10 sisla åren har utlåningen icke upgått till 2 millie, men svåra förhållanden och missgynnande omständigheter kunna, såsom vi haft exempel uppå, inträffa, då en summa af 2 milin är för behofvet otillräcklig.
Det hade, enl. min tanka varit bättre, att fonden be-, stämdes lill 2,500,000 Ridr, särdeles som de icke använde medlen kunna af Fullmäktige på andra fonder öfverflyltas.
På dessa skäl skulle jag för min del önska, alt punkten blefve återremitterad, men i händelse jag icke blifver af någon ledamot härutinnan understödd, vill jag icke envist fasthålla della yrkande.
Tersmeden!
Utsk. har såsom motiv för den föreslagna betydliga nedsättningen af 1 mill., åberopat den af vederböride lernnade upgift, att utlåningen under hvarje af de 10 sednare åren icke upgått till den nu föreslagna summan, 2 mill.r, men om vi icke gå längre tillbaka än till 1843, så finna vi ätt denna summa icke varit tillräcklig, utan att 2,700,000 Ridr blifvit begagnade.
Om den 5:te punkten, som raedgifver Fullmäktige rättighet att, i händelse af behof, förflytta medlen från den ena fonden till den andra, blifver af R. o. Ad. bifallen, så skulle måhända de nu föreslagna 2 (nillina blifva tillräckliga, men man bör härvid iakttaga, att den. millin, som roan tagit ifrån jernvågs-belåningsfonden icke har varit utelöpande, men dock beräknats i sedelstocken.
Skulle man komma all använda den i någon annan lånerörelse, så blefve sedelslocken betydligt tillökad, hvilket icke torde vara lämpligt, vid en tidpunkt, då densamma är större än den någonsin varit sedan realisationen.
Ulsk. bar föreslagit, att den indragne millin skulle ligga obegagnad, och vänta på de möjligen tipslående Filialbankerne.
Blir så förhållandet, upstår ingen rubbning i afseende pä sedelstocken, Den 17 Juni f. m.
251 hvaremot om den användes, eli motsatt förhållande kommer alt ega rom.
Utsk. har uplyst, att den ifråga var:de millin icke algått lill det ändamål, hvartill, hon varit anslagen.
När Utsk. derjemte visat huruledes hon kan för elt annat ändamål blifva behöflig: sä synes allt skäl vara för handen att bifalla Utsk:s förslag.
Förevar:de punkt blef uppå härefter framsläld propos. bifallen.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, till behandling anmälde 18:de punktens 2:dra mom. med hvars pröfning R. o. Ad. upskjulil, tills beslutet om 21:sta punkten blifvit fattadt, anmälde sig och yttrade Hr von Hartmansdorff:
Om jag icke oriktigt fattade, har Ståndet beslutil upskjula den ifrägavande punkten intilldess den 21 och den 59 blifvit föredragne.
Hr von Hartmansdorff misstager sig, tv del af honom åberopade upskof gällde den 5:le punkten.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att, pä sätt Frih.
Tersmeden redan omnämnt, R. o.
Ad. ansett pröfningeu af 21 och 59 punkterne, böra föregå behandlingen af 5:te punkten; men att pröfningen af 18:de punktens 2:dra mom. blifvit npskjulen endast till 21:sta punkten blifvit afgjord; hvarefter nämnde morn. nu företogs (ill afgörande och bifölls. 22:ilra punkten.
Denna punkt torde fordra en närmare förklaring af dem, hvilka bättre än jag förslå den uti densamma gjorda framställning, hvilken förekommer mig ganska benig.
Först slår det: ”För de lån, hvilka mot berörde pant utestå oliqviderade, erlägges fortfarande 5 proc:s ränta ärligen; och så snart Banko-lånet med obetald ränta upgått lil! lika belopp med obligationen ocb dess uplupna råma, skall i allmänna lidningarne derom tre serskilda gånger tillkännagifvas, samt med uptagande af såväl obligationens, som lånets nummer, summa och namn, utsättas en preskriptionstid af eli år”, etc.
Ehuru detta förslag förmodligen härleder sig från en serskild föreskrift, hvilken förut varit gällande, i afseende på belåning af obligationer, men sedermera blifvit afskaffad, så syfies det dock icke vara tydligt uttryckt.
Efter stycket som börjar med ”del utestående beloppet” etc. förekommer sedan: ”då största delen af dessa låne-bauko-obligalioner äro oupsägbara från långifvarens sida, i så måtto, att lånet lemnats Banken under uttryckligt förbehåll, att medlen aldrig få derifrån uttagas”, det tyckes vilja säga, att den som gifvit lånet åt Banken, sjelf skulle gjort det förbehåll att han aldrig skulle få uttaga sina medel.
Det förefaller mig, alt någonting här måtte vara uteglömdt, hvarföre jag icke heller kan förstå meningen af detsamma.
På grund af denna premiss kommer Utsk. sedan till följande tillstyrkande: ”torde Banken ej heller böra begagna sig af obligationernas 252 Den 17 Juni f. m. upsägning, ehuru Banken på denna sin skuld får vidkännas högre ränta, än han erhåller på en del af de fonder han utlånar.”
Då nu Banken ej heller skulle få upsäga dessa obligationer, blefve den nödsakad, ali på denna skuld erlägga en högre ränta än den sjelf erhåller på de fonder som utlånas, hvilket förhållande skulle till evig lid räcka, utan annat skäl än grannlagenhet mot lånegifvaren, sorn förklarat sin önskan vara, att icke behöfva ur Banken uttaga medlen.
Jag anhåller att någon af Hrr Bankofullmäktige ville utreda förhållandet, emedan det icke synes mig lämpligt, att en serskild gunst eller favör lemnades i Banken åt några vissa personer, hvilka gifvit Banken lån.
Då denna § på samma sätt förut varit redigerad, och då inga anmärkmr, som kunnat föranleda till förändringar uti densamma, blifvit gjorde, hemställer jag, om det icke vore häst, alt del åtminstone vid denna Riksdag finge bero vid hvad Ulsk. nu föreslagit, samt ali Hr Hjerta vid en annan Riksdag ville framkomma med något nytt förslag, som då kunde tagas i betraktande och öfvervägande.
Dessa obligationer äro mycket gamla och hafva tillkommit på det sätt, att personer för vissa ändamål, åstadkommande af någon nyttig inrättning eller dylikt, insatt penningar i Banken, sorn derför utgaf obligationer emot den serskilda föreskrift, att de icke fingo upsägas.
I likhet med Hr Mannerskantz får jag hemställa om icke, då det ifrågavar:de stadgandet i Banko-reglem:tet icke medfört någon skada, detsamma oförändradt kunde få bibehållas.
Jag vill icke vara envis, men jag skulle tro, att redaclionen borde så förändras, att i st. f. uttrycket: alt ”medlen aldrig få derifrån uttagas” begagnades orden: att ”medlen aldrig få å Bankens sida upsägas.”
Landtm, erinrade, att såvida han rätt upfaltat Hr Hjertås framställning, densamma icke afsåg någon förändring i Banko-reglem:tet, utan endast innefattade anmärkn. emot ett af BankoUtsk, afgifvet yttrande, ronde Banko-reglem:tets föreskrifter, yttrade Hr Hjerta:
Ja, om del icke hörer till Banko-reglem:tet, må min anmärkn. gerna förfalla.
Förevar:de punkt blef, uppå härefter framstäld propos., af R. o. Ad. bifallen.
23:dje och 24:tle punklerne.
Biföllos. 23:le punkten.
Här förekommer eli tryckfel af större vigt.
Del står nemi.: ”Bankens egande, i banko-sedlar ställda, samt i fast egendom inlecknade fordringar, härunder dock icke inbegripna sådana till Den 17 Juni f. m. 253 vissa städer, domkapitel och kyrkor, på serskilda vilkor, utgifna, nedan omförmälda lån, för hvilka inbetalning till större eller mindre del blifvit lemnad.” elc.
Det synes, så väl af det gamla Banko-reglem:tet, som af meningen, att här skall stå inteckning och ej inbetalning.
FIr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, med rättelse af del tryckfel, hvarigenom ordet ”inbetalning”, i st. f. ”inteckning”, influtit.
Ropades Jä. 26:te punkten.
I anira mom. står bland annat. ”ehvad inteckning till större eller mindre del blifvit lemnad.”
Då del ser ut som det skulle betyda ehvad slags inteckning, etc., sä borde del väl snarare heta ”antingen inteckning”, etc.
Jag anser mig icke nu kunna ingå i någon undersökning, antingen del ena eller andra uttrycket är rigtigare, ulan får jag anhålla, alt det nu föreslagna, som äfven förut varit begagnadt, må fä bibehållas.
Afven jag anhåller att man icke mätte göra många redactiousförändringar i de §§ hvilka under flere Riksdagar varit bibehållne.
Dylika förändringar kunna vara ganska riktiga, och skulle kunna utan svårighet iakttagas, derest icke beslut inom 4 olika rum behöfde fattas, men när detta är förhållandet, så inser hvar och en, att man icke gerna bör vidtaga andra redactiousförändringar, än de som äro af behofvet oundgängligen påkallade, ty eljest erfordras kommunikationer med MedSt:n, som mäste förändra sina förut fattade beslut.
Då ifrågavande mening innebär en fullkomlig tydlighet, utan att §:n sådan den nu är upställd, behöfver alt förändras, hemställer jag till Hr von Hartmansdorff, om han icke ville afstå från sitt påstående.
Då någon har kärlek för ett häfdvunnet fel; så vill jag icke besvära
Ståndet med att yrka rättelse deruti.
Ifrågavar:de punkt blef, uppå härefter framstäld propos. af R. o.
Fortsättningen af detta ärendes pröfning upskjöts till eftermiddagens plenum; och H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. \ 3 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 254 Den 17 Juni e. m.
Anmäldes och lades på bordet nedaunäinnde från Hiskin inkomne Ullåt:n och Belänkm. nemi. från Stals Utskottet: JVS 167, i anleda, af K. M:s Nåd.
Propos. om beviljande åt staden Orebro, dels af ett anslag man ålerbejalningtskyldighet, och ett amorteringslån för verkställande af ny tomtreglering derstädes, dels ock af ett byggnadslån; Lag-, samt Allm.
Ekon.Utskotten: M 1, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels ändring af gällande stadganden, i fråga om skyldigheten att bygga och underhålla vägar och broar, samt dels rättighet till erhållande af tjenligt väglaguings-ämne å andras ägor; JVs 2, i anledn. af väckt motion om ändring af Kongl. Brefvet den 19 Juni 1830, i fråga om beräknande af ”matlag” eller ”rök”; och M 3, i anledn. af väckt fråga om förändring i föreskrifterne, rör:de Prestval.
Fortsattes pröfningen af BankoUtsk:s Betänk. 34, med förslag till reglering al
Bankens låne- och krediliv-rörelse; hvarvid nu förekom : %7:<le punkten.
Denna punkt iunefatlar tvenne serskilda frågor, i afseende på Hypotheksföreningarne.
Den första innehålles i de af Prof. Agardh och Hr Ekenman väckte motioner, hvilka åsyfta alt Bankens hela lånerörelse mot pant af fast egendom skall uphöra, och i stället öfverlålas åt Hypotheksföreningarne.
Derpå har Utsk. svarat, att denna slags lånerörelse visserligen är för Banken främmande, och icke öfverensstämmer med dess ändamål, samt att den föreslagna åtgärden således vore ändamålsenlig; men under åtskilliga kryssningar mellan olika meningar, anser Utsk. den likväl vara alltför omfattande, och har fördenskull icke kunnat densamma tillstyrka.
Då således Utsk. vid denna Riksdag icke ansett sig böra förorda bifall till förslaget, vill jag icke vidare uptaga det.
Det andra förslaget är väckt af mig, äfvensom af Prof. Agardh och Hr Ekenman, samt en Fullmäktig i BondeSl.
Della förslag åsyftar, att en viss summa måtte anslås till kreditiv åt de i Riket inrättade, och med behörigen sanktionerade reglementen försedda
Den 17 Juni e. m 255 Hypolheksföreningar.
Af mig är denna summa föreslagen till 1,200,000 H:dr, och af Hr Ekenman till 1,000,000.
I della afseende har BankoUtsk., lika som i fråga om det förutnämnda förslaget, gifvit ett nekande svar, och motiverat med delta följande skäl: ”att, då framställning i denna syftning vid förra Riksdagen af K.
St. förka stades; då Banken för det närvar:de icke är i tillfälle, att lill sådana kreditiv afsätta nödigt kapital; då Hypotheksföreningarne, genom den ät deras obligationer tillerkända beläningsrätt i såväl Banken och derunder lydande lånekontor i Götheborg och Malmö, sorn' R.
Sths Riksgäldskoul., har utväg, ali få på kortare tid obligationer nu belånta, och såmedelst bereda sig penningar för tillfälliga behof; samt dä svårighet för Hypotheksföreningarne icke bör mola, att försälja sina obligationer i mån, som medel erfordras för ntlänings rörelsens bedrifvande; så har Utsk., uppå dessa med de flere skäl, som skulle kunna anföras mot lämpligheten deraf, att Banken förmedelst kreditiv understödjer Hypolheksföreningar. och med dem likartade låne-inrättningar, skolat afstyrka bifall till ifrågavande motioner.
” Jag vågar, i afseende pä det första af dessa skäl, erinra huru denna förkastelse skedde: två Stånd stannade nemi. mot två, ehuru afslagel i ett Stånd blott berodde på en sedel.
I alla fall är det väl icke skäl att, derföre att ett förslag blifvit afslaget vid en föreg:de Riksdag, äfven förkasta det vid en följande.
Vidare säger Utsk., att Banken för det närvande icke är i tillfälle, att till sådana kreditiv afsätta nödigt kapital.
Likväl hade R. o. Ad. för sin del gillat en vidsträcktare belåning på de metalliska fonderna, och Utsk. har sjelf varit i tillfälle alt föreslå ett kreditiv af 1,500.000 för Handels- och Manufaktur-diskonten, samt 1,600,000 för Jern-kont.
Jag vet att afsigten varit all spara ihop en summa för Filialbanksinrättuingar, om sådane skulle behöfvas, för att ersätta de uphäfde Privatbankerna, Men R. o. Ad. har på f. ni. yttrat, alt Privat bankerna icke böra vid oktrojlidens slut nphöra; och det synes väl, som om den vigtigaste näring i landet, eller jordbruket, skulle kunna hafva anspråk på att blifva hågkommen med ett kreditiv; lika väl som andra näringar.
Utsk. säger vidare: ”att Hypotheksföreningarne, genom den åt deras obligationer tillerkända beläningsrätt i såväl Banken och derunder lydande lånekontor i Götheborg och Malmö, som i R.
St:s Riksdiskont., har utväg att få på kertare lid obligationer nu belånta och såmedelst bereda sig penningar för tillfälliga behof.”
Det är sannt alf en sådan tillåtelse finnes, att få belåna obligationer; men det är icke detsamma som att ega kreditiv.
För det första kostar det alltid en högre ränta att belåna obligationer, och för del andra är det icke sagdt, att peuningar finnas, när behofvel är för handen.
Jag får likväl fästa upmärksamheten derå, att fördelen af ett kreditiv hvilar på den omständigheten, att Hypotheksföreningarne, om de egde eli sådant, skulle kunna sätta i rörelse ett större belopp af inhemska obligationer, hvilka skulle kunna vara efter kort upsägningslid eller till och med å vista iulösbara, utan alt föreningarne derföre behöfde betungas med behofvel att bålla en stor räntebärande kassa.
Derföre vöre det af sådan vigt för Hypotheksförenin - 256
Den 17 Juni e. m. garne all, utan allt för stor kostnad kunna kommendera ett mindre kapital för att dermed inlösa de obligationer som till inlösen anmäldes.
Jag vill icke fullfölja de ytterligare skäl, som i LJlsk:s Betänk. äro framställda, ehuru de visserligen kunna gifva anledn. till kritik.
Jag vill Idoli erinra derom, alt Hypolhekslöreningarue just hafva upkommit lill följd af lockelsen från R.
St. med att ät dem erbjuda kreditiv.