Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den särskilta belöningen är härigenom till fullo åtnjuten; och ligger det väl då någon rättvisa uti att utsträcka den ända derhän, att icke en gång den belönades efterkommande utan andra, som förskaffat sig' öfverlåtelse af hans besittningsrätt, skola tilläggas en förmån, hvilken rättsenligt, väl alldrig bör tillkomma någon annan än den, som varit arrendator af Statens egendom och således gifvit staten valuta för innehafvandet af densamme.
Jag gillar icke en gång tillvaron af denna förmån för arrendatorerne, emedan den tillskyndar
Kronan skada genom nedsättning af arrende-beloppen under hvad de borde vara, ty icke lärer man ha att vänta, det den, hvars arrende-tid är slut, skall bjuda hvad egendomen kan i arrendeafgift skäligen vara värd, då han vet sig hafva rättighet att öfvertaga högsta anbudet, och ingen lär vilja befatta sig med att updrifva arrendet till hvad egendomen kan vara värd, när han vet, det en annan får öfvertaga hans anbud.
Hvad den sednare delen af Betänk, beträffar så har Gr.
Liljencrantz instämt i min åsigt, hvarför jag tackar honom.
Han har insett det rättsvidriga deruti att den, som står i ansvar för ett boställes skötsel, skall blifva sämre lottad än den, som brukat bostället åt innehafvaren; ty om, såsom 116
Den?
Liljencrantz förutsatt, en boställsinnehafvare afginge med döden, och hans enka med barn befunno sig i den ställning att de ganska väl behöfde öfvertaga bostället på arrende, kan man väl då tänka sig någon större orimlighet än den, att dessa sednare skulle vara oberättigade dertill; under det den antagne brukaren har en sådan rättighet sig tillagd, änskönt han måhända saknar tillgång att gälda den husrötebrist, som under hans brukningstid af bostället kan hafva upkommit, så att sterbhusdelägarne måste gälda densamma?
En lagstiftning, som icke är klokare, än att den kan medföra så rättsvidriga följder kan jag icke föreställa mig att B. och Ad. skall godkänna.
Och då saken är af allt för stor vigt för att icke underkastas en noggrann pröfning, kan jag, för att vinna detta ändamål, ingalunda fästa något afseende deruppå, om Ståndet Ledamöter få äta middag en timma förr eller sednare.
Med afseende på första punkten af Utsk:s Betänk, instämmer jag, på de skäl som flera talare anfört, i det förslag som Utsk. gör, men med afseende på den andra punkten nödgas jag yrka afslag af Utsk:s Betänk.
Jag anser Utsk:s förslag i detta afseende innefatta en obillighet: ty här är icke fråga om att lägga några hinder i vägen för boställens utarrenderande, utan här är fråga om hvilken som skall hafva optionsrätt.
Utsk. säger att denna optionsrätt skall tillhöra den förre brukaren af bostället i st. f. att den hittills alltid tillhört boställsinnehafvaren om t. ex. boställsinnehafvaren några få år innan han lemnar bostället antagit en ny brukare, om han sjelf får svara för en stor del af husrötebristen, skall då i alla fall den nyligen antagne brukaren erhålla en optionsrätt framför boställsinnehafvaren?
Jag för min del kan icke gå in på en sådan åsigt, utan anser den vara stridande mot all billighet.
Jag tror att andemeningen med 1847 års författning är att den, som en gång på trettio år erhållet ett boställe på arrende, eger emot erläggande af det maximi-belopp, som af vederbörande myndighet fastställes, optionsrätt till arrendets bibehållande.
Men jag tror ingalunda att meningen är den att, om en boställs-innehafvare, som länge varit i besittning af sitt boställe, nyss före indragningen deraf antagit en ny arrendator, så skall denne sednare erhålla optionsrätt framför boställsinnehafvaren.
Sedan man infört bestämmandet af ett maximi-belopp, så händer det ofta att den, som bjudit maximum, inom några få år inkommer med begäran att få mot en bestämd afträdessumma öfverlåta sin rätt på annan person.
Det kan således icke bestridas att ett sådant arrende är fördelaktigt, och månne ej i så fall den, som ansvarar för boställets vård och skötsel, är mera förtjent att erhålla optionsrätten, än den som tillfälligtvis är arrendator?
Jag medgifver visserligen att arrendatorn genom enskildt kontrakt kan vara förbunden att ansvara innehafvaren för bostället, men det blir i alla fall innehafvaren som får stå K. M. och Kronan till ansvar.
Jag anhåller om afslag på andra punkten af Betänk.
Erih, Sprengtporten, Jak.
Wilh:
Så framt man antager att grunden för utarrenderande af boställen och Kungsgårdar i sig Den 7 Mars.
117 sjelf är rättvis, så hyser jag ingen betänklighet vid att utsträcka den optionsrätt, som 1847 års författning medgifver innehafvare af krono-egendom, äfven till den, som fått en Kungsgård sig donerad.
Jag befarar likväl, att det ligger någon otydlighet i sjelfva författningen; ty jag tror icke att den klart uttrycker den meningen, att Kronan äger rätt att afhända sig sin jord.
Författningen innehåller visserligen, att Kronan må vara berättigad att, efter arrendetidens slut, återtaga jorden, om Kronan behöfver den för något sitt ändamål, men jag tror icke att det är lika klart uttryckt, att Kronan kan återtaga denna egendom, för att afhända sig den ånyo.
Om det nu är fråga om att utsträcka optionsrätten till Kronans jord, så anser jag att denna otydlighet bör på något sätt rättas.
Jag erinrar mig icke bestämt ordalagen i författningen, men jag tror att de äro af det innehåll jag nämnt, och på den grund skulle jag vilja tillstyrka återremiss.
Hr Adelborg, Henrik
En talare har här yttrat sig mot första punkten af Betänk., men har dervid förbisett sjelfva den hufvudidé, som i denna punkt blifvit uttryckt.
Här är icke meningen att gifva en Kronoarrendator någon större eller mindre fördel, utan här är meningen att bevaka Kronans rätt och så ställa till, att dess egendom ieke vanskötes i en arrendators hand mera under sista tiden än under den första.
Denna optionsrätt, som man önskar tillägga arrendatorerna af Kungsgårdar, afser således blott att förmå den, som under en längre tid innehaft egendomen och på densamma nedlagt omkostnader, att icke vid slutet af arrendetiden vansköta densamma, utan fortfarande sköta den väl.
Hvad angår den andra punkten af Betänk., så tror jag att Utsk. dermed icke afsett annat, än att innehafvare af boställen icke skulle åt allt för många utarrendera desamma.
Det kan hända att en boställsinnehafvare utarrenderade bostället på tre år åt en person, på tre år åt en annan o. s. v., och på så sätt kunde bostället, till föga båtnad för dess rätta skötsel, komma att gå ur hand i hand.
Just för att hämma detta är den ifrågavande punkten så upställd; ty derigenom att den siste brukaren af jorden erhåller optionsrätt, och derigenom äger säkerhet för ett fortfarande arrende, så är denna vexling så mycket som möjligt förekommen och boställenas bättre vård betryggad.
Skulle denna optionsrätt deremot alltid tillhöra indelnings-innehafvaren, så kunde deraf blifva den följd att han, utan att en enda gång hafva brukat bostället sjelf, eller derpå nedlagt den ringaste omkostnad, likväl kunde draga alla de fördelar, som stigande konjunkturer i landtbruksväg kunde medföra och på detta vis lockad till arrende-afgiftens beständiga updrifvande, förblindad af vinningslystnad, föga gjorde afseende på hvad Utsk., efter min tanke, ganska riktigt åsyftat, nemi. boställets behandling på det sätt att det vinner, men ej förlorar i värde.
På skäl jag anfört, anhåller jag om bifall till Betänk.
Sprentporten har yttrat någon farhåga för att författnm skulle innehålla en otydlighet med afseende på 118 Den 7 Mars. det förhållande, att Kronan skulle vilja annorlunda disponera sin fasta egendom.
Jag ber att få anmärka, att vid hvarje arrendetids annalkande slut tillhör det vederbörande myndighet att pröfva och afgöra om ett arrende fortfarande skall äga rum eller icke.
Blir icke nytt arrende, så förfaller naturligtvis den förre arrendatorns rätt.
Hvad den andra punkten angår, så får jag fästa upmärksamheten derpå, att föregående talare synes helt och hållet hafva missförstått Utsk:s mening, ty de hafva, om jag förstått dem rätt, icke gjort någon skillnad mellan boställs-innehafvare och Kronans arrendatorer, hvilka dock, från ifrågavande synpunkt betraktade, befinnas i skiljaktigt förhållande.
Icke heller kan 1847 års författn. tillämpas på andra arrende-iunehafvare än dem, som hafva lägenheter utarrenderade för Kronans räkning.
Jag vill icke trötta K. och Ad. med att uptaga till vederläggning de skäl, som här blifvit anförda för bifall till första punkten af Betänk., men de skäl, som blifvit anförda för bifall till den andra punkten, äro af en sådan märkvärdighet, att jag nödgas ännu en gång anhålla att få yttra några ord.
Man har sagt, att det icke vore fråga om några andra brukare af indragna boställen än de, hvilka brukade dem för Kronans räkning, då de utarrenderades.
Detta är ju uppenbart stridande mot den författn., som Utsk. föreslår; ty der står uttryckligen, att med innehafvare af till Statsverket indraget boställe skall förstås den, som vid detsammas utarrendering för Kronans räkning bostället brukar och häfdar.
Häraf synes tydligt och klart, att det är boställs-iimehafvarens arrendator, som härmed förstås, men icke någon annan person, som för Kronans räkning förut brukat hemmanet; ty en sådan person finnes ej förr än arrende-auktion försiggått.
Nu vet man också, att det är boställs-innehafvaren, som ansvarar för boställets skick, när detsamma till Kronan afträdes; ty Kronan frågar ieke efter hvilken eller hvilka som brukat bostället; kan det då vara med rättvisa och billighet öfverensstämmande att den, som ansvarar Kronan för boställets vård och skötsel, kommer i vida sämre ställning än den, åt hvilken boställs-innehafvaren uplåtit bostället på arrende?
Jag vill för öfrigt, om det tillåtes mig, genom ett exempel bevisa hela oriktigheten af Utsk:s förslag.
Om en boställs-innehafvare indelar sitt boställe i 10 farmer, och utarrenderar dessa åt lika många särskilda arrendatorer, hvem skall då erhålla optionsrätten till arrendet, om K.
M. och Kronan finner lämpligare att utarrendera bostället i en klump, som man säger?
Skall det blifva en af de tio?
Skall det kanske blifva allesamman?
eller skola de dra lott om optionsrätten?
Bedan en gång förut har jag haft äran fästa B. och Ad.-s upmärksamhet på, att när man stiftar en lag, så skall den i första rummet vara stödd på rättsgrund, och i andra rummet vara så upställd att den kan tillämpas.
Här äger ingendera delen rum, och hoppas jag, det B. och Ad. skall afslå åtminstone sista delen af Betänk.
Sedan jag sist yttrade mig, har jag Den 7 Mars. 11!) funnit, att äfven uti andra punkten finnas otydligheter, hvilka böra undanrödjas, hvarföre jag förnyar min anhållan om återremiss.
Hr Fåhraeus yttrade, att de föregående talarne helt och hållet missförstått Utsk:s mening, och att här icke var fråga om annan utarrendering af indraget boställe, än den som skedde för Kronans räkning.
Visserligen är det fråga om utarrendering af -indraget boställe, men det hvarom jag, och flere talare med mig, ordat, är egentligen huruvida, vid sådant tillfälle, med »innehafvare» skall förstås boställs-innehafvare eller detsammas brukare.
Jag, och flera med mig, hyllar den förra meningen, och till stöd för denna min åsigt vill jag erinra om ett sätt att bruka jorden, som är mycket allmänt i fråga om boställen, nemi. s. k. hälften-bruk.
Hälftenbrukaren hvarken vill eller kan göra några betydligare upoflfringar på den jord han odlar, utan när det blir fråga om några betydligare byggnadsföretag eller nyodlingar, så är det boställs-innehafvaren som får vidkännas den betydligaste tungan.
Är det då billigt att fråntaga boställs-innehafvaren och hans familj en fördel, som författmn hittills tillförsäkrat dem, samt gifva den åt en person, som i sin ställning hvarken vill eller kan nedlägga några omkostnader på jorden, Hvad angår de betänkligheter Frih.
Sprengtporten yttrade sig hafva, så får jag erinra, att i alla kontrakter, som uprättas i fråga om Kronans jord, förbehåller Kronan sig rättighet att, i händelse af behof, återtaga jorden, i hvilket fall ingen optionsrätt kommer i fråga.
Kronan afhänder sig således, i ingen mån, sin äganderätt till jorden, utan författmn afser endast att upmuntra till en sorgfälligare vård af Kronans egendom, och min öfvertygelse är, att den äfven häruti lyckats.
Hr Montgommerie:
Enl. min åsigt utgår man från en fullkomligt riktig synpunkt, då man säger, att afsigten är att genom en betryggad besittningsrätt af Kronans jord få densamma bättre skött och vårdad.
Ser man åter saken på så sätt, så måste Kronan endast hafva att göra med den som brukat jorden, och om boställs-innehafvaren icke sjelf brukat jorden, så kan han icke äga några anspråk på att åtnjuta förmåner för jordens skötsel.
Hvad för öfrigt angår det betänkliga förhållande, som man anser skola upkomma deraf att boställs-innehafvaren är pligtig att ersätta husröta och dylikt, så tror jag icke att det är så farligt dermed; ty man måste väl antaga att boställs-innehafvaren vidtagit sina försigtighetsmått med den arrendator, till hvilken han utarrenderat bostället.
Kronan bör i första rummet afse att få jorden väl skött, och vid sådant förhållande kan man endast fästa afseende på den, som jorden verkligen brukar.
Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., enär, i afseende på de särskilda punkterne af förevar:de Utlåt., olika propos:r blifvit begärde, först hemställde, om K. och Ad. behagade bifalla den föregående punkten, innehållande tillstyrkande, att K.
St:r behagade, med den rätt 77 § Reg:sF:n 120 Den 7 Mars. lemnar, besluta, att med utarrendering af Kronans till enskilde personer förlänade lägenheter K.
Kungörelsen af d. 17 Juli 1847 skall tillämpas.
Denna propos. besvarades med Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att lian funnit
Jag vill icke uppehålla K. och Ad. med en votering i denna fråga, men jag anhåller att till prot:t få afgifva min reservation.
Propos. till bifall å den sednare punkten, hvari Utsk. tillstyrkt, att med innehafvare af till Statsverket indraget boställe skall förstås den, som med detsanmias utarrendering för Kronans räkning bostället brukar och häfdar, blef härefter framställ och besvarad med blandade Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om K. och Ad. behagade afslå denna punkt, samt sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade det han ansåg
Proposir till K. St:r.
1:0 i fråga om inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne; 2:o ang:de pension från Pikets Allm.
IndragmsStat åt Kanslisten i Just.Pevis:sExpedit:n Eberhard Liljewalch och Kopisten i samma Expedit:n Wilhelm Norström; 8:o ang:de rättighet för t. f. Kommendanten och Direktören vid Straff-fängelset i Warberg, Majoren Gustaf Wilhelm Gyllenhammar, att erhålla pension å Pikets Allm.
IndragmsStat; 4:o ang:de rättighet för Fanjunkaren vid KronoArbetscorpsen, Kornetten Anders Enström, att erhålla pension å Pikets Allm.
IndragmsStat ; 5:o ang:de rättighet för enkan Johanna Magdalena Wallberg, att erhålla pension å Pikets Allm.
IndragmsStat; 6:o ang:de pension å Allm.
IndragmsStaten för LandsFiskalen i södra distriktet af Hallands län Isak Ulrik Motander; och 7:o ang:de anvisande af statsbidrag till en väganläggning mellan OfverTorneå och Pajala socknar i Norrbottens län.
Äfvenledes föredrogos och begärdes på bordet K.
M:s nedannämnde, denna dag ankomna, Nåd.
Skrifvelser till P. St:r.
I:o ang:de gjord underd. framställning om statsbidrag för anläggning af kanal med bassin emellan Carlstad och dess hamn vid Kanikenäset; och 2:o ang:de tillhandahållande, äfven för nästkommande statsregleringsperiod, af det till bidrag vid inrättandet af pensionsanstalt. er för FolkskoleLärare beviljade anslag.
Den 10 Mars. 121 Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Betänkin och Utlåtm, nemi. från Lagutskottet.
N:o 18, i ani. af väckta motioner om arfsrätt för oäkta barn; N:o 19, i ani. af väckta motioner ang:de förändring i gällande föreskrifter i afseende på lagfart af fast egendom; N:o 20, i ani. af väckt motion om antagande af ett stadgande derom, att vid arfskifte emellan syskon afseende bör göras å verkställd upfostran och upnådd ålder; N:o 21, i ani. af väckt motion om förändring af expropriationslagen.
Besvärs- och Ekon.Utslt. N:o 56, i ani af väckt motion om tillägg till tolfte punkten af Instruktionen för Postmästare d. 16 Pebr. 1707; N:o 57, i ani. af väckt motion om ändring i det arfvode Post förvaltare äga beräkna sig för tidningars afsändande; N:o 58, i ani. af väckt motion om lika mått öfver hela Riket å den i hemmansräntan ingående spanmål; N:o 5 9, i ani. af väckt motion om uphäfvande af 84 § i K. M:s Nåd.
Pörordn. d. 6 Sept. 1842, om truppers och persedlars fortskaffande; N:o 60, i ani. af väckt motion om tillägg till 28 § uti K.
Instruktion för Justerare af mått och vigter d. 31 Jan. 1855 ; N:o 61, i ani. af väckt motion om föreskrifters meddelande vid vägning af spanmål.
RiddarliusUtskottet.
N:o 10, i ani. af väckt fråga om löneförhöjning åt Riddarhus Kamereraren.
H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3/4 på 4 e. m.
Tisdagen den 10 Mars 1857.
Plenum kl. l/2 6 e. m.
Just. 6 prot.utdr. för d. 7 dennes e. m. samt pleniprot. för d. 21 sist!
Pebr. 122 Den 10 Mars.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i BankoUtsk. efter N:o 1905 Hr von Rosen, fullm.
Gr. Wrangel, Fredrik Ulrik, och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 2282 Hr von Printzencreutz, Bernhard Wilhelm.
Landtm, yttrade, att B. o. Ad:s tid framdeles torde blifva mera uptagen än f. n. och att han derföre, och då numera något hinder ej syntes möta för anställande af de i 37 § RiddarhusOrdmn föreskrifne val af Ordf:de jemte Suppleant samt öfrige Sex Ledamöter jemte Tre Suppleanter i Riddarh.Direktm, finge hemställa om R. och Ad. behagade företaga dessa val nästa Lördag d. 14 dennes, hvilket bifölls.
M:s d. 7 dennes på bordet lagda Nåd.
St:r, i fråga om inrättande af ett Landtbruksinstitut i Skåne.
Härvid uplästes ett af Gr.
Beckfriis, Corfitz, inlemnadt, så lydande anförande:
Hindrad att personligen närvara då K. M:s Nåd.
Propos. om inrättandet af ett högre Landtbruksinstitut på Alnarp i dag förekommer för att remitteras, anhåller jag vördsamt, att dessa mina yttranden måtte få åtfölja densamma till vederbörligt Utsk.
Denna K. M:s Nåd.
Propos. är jag öfvertygad skall inom landet väcka allmän glädje, och icke minst uti Skåne, den mest aflägsna sädesproducerande provins ifrån vårt enda, nu existerande Institut Ultuna, så jag är fullt förvissad att så väl Utsk., som R.
St:r, skola med lika mycken glädje som tacksamhet behandla den Nåd.
Proposm; men då jag är en af dem, som varit med om upgörandet af planen, hvarpå den grundar sig, anser jag mig skyldig att icke allenast förorda sjelfva hufvudsaken, utan äfven att fästa Utsk:s upmärksamhet på, att K.
M. troligen icke så fullständigt känner den starka opinion inom landet, som är rådande, eller den allmänna längtan, att så snart som möjligt få afhjelpt bristen af ett högre Landtbruksinstitut i södra Sverige, hvilken så omisskänneligt gifvit sig tillkänna vid de sednare hållna allmänna landtbruksmöten, hvartill äfven kommer det beviset, att i denna stund skall redan hafva anmält sig 100 sökande till de i höst vid Ultuna lediga 24 platser; ty K.
M. har egentligen förordat
Institutets inrättande år 1862, ehuru, hvad som endast skett i form af anmälan, det synes, att det kunde ske redan 1858.
Troligen af fruktan att de 30,000 Rdr bko, som fordras i afträde, skulle afskräcka från antagandet; men om man noga betraktar saken, tror jag icke man bör deraf låta skrämma sig, som det i verkligheten är en obetydlig summa, jemförelsevis med hvad dermed vinnes, eller att man 4 år förr kommer i åtnjutande af den nytta ett sådant Institut medför.
Som jag föreställer mig, så kan antagas för gifvet, att alla instämma deruti, att ett högre Landtbruksinstitut i södra Sverige är högst af behofvet påkalladt; att alla önska det sker så fort som Den 10 Mars.
123 möjligt; att Alnarp dertill är icke allenast lämpligt, utan det enda nu möjliga.
Då blir ju frågan helt enkelt denna:
Äro de begärda 30,000 Rdr bko i afträde för mycket?
Och derpå svarar jag nej, al följande skäl: 1:o.
Uti denna summa ingår den öfverbyggnads-ersättning, sorn, enl. mitt förmenande, kommer att tillerkännas arrendatorn med cirka 13,333:16. 2:0.
Höst-utsäde å 70 tunhd, med utsäde och allt ararbete till 1,500: — 3:o.
Klöfver-utsäde å 70 tunhd 500: — 4:0. 70 t:r :2-årig Klöfver till 250: — 5:o. 3,000 lisp:d Klöfver och Hö till 1,000: — C:o. 200 lass Vårsädshalm till 1,200: — 7:o. 100 lass Vintersädshalm till : . 5 00: — 8:o.
Af handlingarne synes, att stället kan ge 200 t:r mer än som nu gifves, och om de uptagas till 6: 32, så gör det för 4 år en summa af . 5,333: 16. eller en sammanräknad summa af ....
Rdr bko 23,616:32. som af Institutet får bekostas så väl 1862 som år 1858.
Således utgör den egentliga utgiften, för Institutets trädande i verksamhet 4 år förr, 6,383 Rdr 16 bko, och skulle jag mycket misstagit mig, om det gagn Institutet medför, icke vida öfverstiger denna summa.
Med anledning af hvad jag sålunda haft äran anföra, får jag vördsamt anhålla att R.
St:r, med bifall till K. M:s Nåd.
Propos. om inrättandet af ett högre Landtbruksinstitut vid Alnarp, ville bevilja det dertill erforderliga anslag från och med år 1858.
Dock torde jag äfven få fästa Utsk:s upmärksamhet på den korta tid som återstår för möjligheten häraf, nemi. att arrendatorn skall d. 15 nästkom.
April underrättas om hans afsägelse antages, ty med den dagen uphör hans förbindelse, och jag tviflar på möj ligheten att sedermera kunna, på samma vilkor, öfverenskomma om afträde före 1862.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 7 dennes på bordet lagda Nåd. Propos:r till R.
St:r. 1:0 ang. pension från Rikets Allm.
IndragmsStat åt Kanslisten i Just.Revis:sExpedit:n Eberhard Liljewalch och Kopisten i samma Expedit:n Wilhelm Norström; och 2:0 ang:de rättighet för t. f. Kommendanten och Direktören vid Straff-fängelset i Warberg, Majoren Gustaf Wilhelm Gyllenhammar, att erhålla pension å Rikets Allm.
IndragmsStat.
St:r, ang:de rättighet för Fanjunkaren vid KronoArbetscorpsen, Kornetten Anders Johan Enström, att erhålla pension å Rikets Allm.
IndragmsStat. 124 Den 10 Mars.
Dä jag, under den tid Kornetten Enström tjenstgjorde såsom Fanjunkare vid Lifgardet till häst, äfven var i tjenst vid samma Corps, anser jag mig pligtig att yttra några ord till den kraft och verkan de kunna medföra.
Bedan för snart 40 år sedan, vill säga vid den tid jag kom i tjenst vid Eeg:tet, hade Enström den utmärkelsen att, ehuru då en yngre man och blott Underofficer vid Eeg:tet, likväl hafva officersgrad inom Arméen.
Han bar redan då de utmärkelsetecken, som i den K.
Propos. äro omnämnda, nemi. medalj för tapperhet i fält och S:t GeorgsOrdens 5:te klass.
Han tjenstgjorde äfven vid samma tid som instruktör för gradpasserare.
Efter 24 års tjenstetid fann han sig, af enskilda förhållanden, föranlåten att lemna tjensten, och således förinnan han kunde erhålla pension ur Arméens pensionskassa.
Motgångar och vexlande öden af mer eller mindre sorglig beskaffenhet hafva allt från den stund han lemnade nämnde Begite varit hans ständiga följeslagare, bland hvilka det icke han anses för den minsta att, vid en ålder af nära 60 år, nödgas söka anställelse, och efter upnådde 65 år vara tvungen att, för utkomstens skuld, fortsätta tjenstgöringen vid en sådan Corps som KronoArbetscorpsen, der han sedan tillbringat 8 år.
Jag får alltså icke underlåta att till B.
St:rs behjertande vördsamt anmäla denne nu gamle man, som ej allenast tillbragt sin kraftiga ålder i Statens tjenst och derunder bevistat alla de fälttåg, som under hans tjenstetid inträffat, nemi. så väl 1808 och 9, som 1813 och 14, utan derjemte, ännu på sena ålderdomen, sökt verka inom en föga afundsvärd krets.
Jag hoppas sålunda att K.
Propos. måtte vinna rättvist afseende.
Eöredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 7 dennes på bordet lagda Nåd.
Propos:r till B.
St:r. l:o ang:de rättighet för enkan Johanna Magdalena Wallberg att erhålla pension å Bikets Allm.
IndragmsStat; 2:o ang:de pension å Allm.
IndragmsStaten för LandsEiskalen i södra distriktet af Hallands län Isak Ulrik Motander; och 3:o ang:de anvisande af statsbidrag till en väganläggning mellan OfverTorneå och Pajala socknar i Norrbottens län.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 7 dennes på bordet lagda Nåd.
Skrifvelser till B.