Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. böra göras, att dessa tjenster, såsom hittills några år skett, äfven hädanefter och intill dess frågan blifvit definitivt afgjord, icke måtte tillsättas annorlunda, än medelst constitutorial pä behaglig lid.
Med allt det förtroende jag så villigt egnar ät Hr Gr.
Ridderstolpes erfarenhet och sakkännedom, förvärfvade under den betydliga tidslängd, som Hr Gr:n fört styrelsen öfver en af rikets provinser, förbjuder mig dock den erfarenhet jag sjelf, under utöfningen af det embete jag innehar, förvärfva!, att dela den åsigt Hr Gr:n nu yttrat ang:de nyttan af komiterades, utaf StatsUtsk:s likväl icke understödda, förslag om häradsskrifvaretjensternas indragning samt i stället nya tjensters inrättande vid landskontoren.
Jag är tvärtom fullt förvissad derom att af alla de förändringar i uppbördsverket, hvad kontrollen beträffar, som komiterade föreslagit, denna förändring skulle för Staten blifva den skadligaste.
Uti alla de balancer, åsamkade af kronofogdar, som jag handlagt, har jag städse förnummit, huru tillgreppen oftast och lill den ojemförligen största delen skett af sådana medel, som icke varit underkastade häradsskrifvarens kontroll.
Tar man nu bort denna kontroll, öfverlemna!' man fogden ät sig sjelf pä uppbördsslämmorue, för att der ensam, befriad från ett besvärligt ögonvittne, som lian vet har lill pligt, att uppmärksamt följa hvarje hans steg, hvarje hans åtgärd, och gör man sålunda lögdeu derom förvissad, att han under en längre tid kan behålla uppbörden, utan möjlighet för landskontoret, alt kunna sådant förhindra eller att kunna ens på höft beräkna hvad han uppburit, mindre derom erhålla någon slags tillförlitlig kännedom, sä har man också ät uppbördsmannen skapat en frestelse till brott den mången väl skall bestå, men för hvilken det också är lika säkert, att måhända ännu flere skola duka under, och hvarigenom förluster skola tillskyndas Staten, emot hvilka de, som nu inträffa på denna väg, icke äro af ringaste betydenhet.
Just för att undanrödja denna frestelse, som är farligast när den af penningen framkallas, skall man icke kunna framvisa något exempel på ett 7* 100 Den 2 Augusti. penningeförvaltande verk, der ej kassörens eller nppbördsmannens qvittencer å emottagna medel genast blifva af en serskild dertill anställd tjensteman, lill kontroll å den förres uppbörd, annoterade så att det icke af uppbördsmannen beror, att uppgifva bvad han etnoltagit, utan alt det deremot för honom blir en pligt, all visa redo för sig efter den uppgift som ifrån annat hull blifvit elen redofordrande meddelad.
Den beklagliga händelse af gemensam brottslighet har både uppbördsmannen och hans kontrollant, som inträffat inom det Hr Gr.
Ridderstolpe anförtrodda län, är lyckligtvis sällspord inom svenska uppbördsförvaltningen.
Den bör således till undantagen och just derföre kan ifrån densamma ej hemtas bevis emot nyttan af bäradsskrifvarens kontroll å kronofogdens uppbörd; men för denna nytta talar erfarenheten under sekler.
Den är också vitsordad af de flesta landslur, med hvilka jag samtalat om saken, och jag yrkar fördenskull bifall lill hvad ötsk. i denna punkt föreslagit.
Med anledn. af de sista orden af den siste värde talaren måste jag försvara min åsigt, då jag bör att andra landsh:r hafva en emot min rakt stridande erfarenhet.
Hr Printzensköld har haft den artigheten, att åberopa min 25-åriga erfarenhet under utöfning af landsh.embetet.
Derunder har jag lärt mest af olyckan; de äro vära läromästare.
Hvad som handt och hvad
Hr Printzensköld åberopat, hade visst aldrig handt, om den inrättning redan varit antagen, som nu är föreslagen, nemi. att uppbördsböckerna skulle göras upp vid landskontoret.
Den som har full skyldighet alt uppgöra dem medhinner det visst mycket väl och jag åberopar alla landskamererares i hela Sverige erfarenhet alt det är sanni hvad jag nu ernar säga, att det är vida bättre att sjelf få uppgöra en uppbördsbok, än nödgas revidera en sådan, uppgjord af en annan.
Dessutom, mine Hrr, hade det bedrägeri, som nu drabbade Westmanland och hvilket landshm icke kunde förekomma, aldrig kunnat existerat, derest uppbördsbokeu varit uppgjord på landskontoret under landshms ögon.
Men uär kronofogde och häradsskrifvare komma öfverens om alt bedraga en landskamererare och en landsh., så är del omöjligt för de båda sednare att undgå att blifva bedragne.
Om deremot uppbördsboken uppgöres på landskontoret och der anordnas lill uppbörd, och kronofogden får densamma i behörig tid, så har landshm mycket mera lätthet alt med den hjelp han enl. förenklingsförslaget får igenom häradsskrifvarnes tjenstgöring vid landskontoret, kontrollera uppbörden och se att allting gått riktigt tillväga.
Kommen ihåg mine Hrr, huru svårt det är för landsstaten att af R.
St. få det aldra ringaste anslag till hjelp för arbetenas bestridande.
De som vid 1 tndseancelliet och landskontoret äro anställda, tjena endast i förhoppning om att kunna få sysslor, med hvilka landshm kan hugna' dem, länsmanssysslor och dylika.
Vi ega ännu icke lön för en länsnotarie, en tjensteman som likväl har mycken ansvarighet vid sin tjensteförrätlning i ett sådant land, der måste man med begärlighet emottaga hvarje tillfälle all fä biträda vid embetsver - Den 2 Augusti. 101 ken.
Elt sådant erbjuder sig nu för oss, om del framstäldta förslaget antages.
Det är min fullkomliga öfvertygelse, att uppbördsbokens uppgörande vid landskontoret befrämjar reda och ordning och att det blir svårare att göra bedrägerier, om delta förslag bifalles.
Dessa ord har jag ansett mig skyldig yttra, för att i möjligaste måtto vederlägga hvad Hr Printzensköld emot förslaget nyss anförde.
Hr Prin tzen sköld:
Långt ifrån att uppbördsbokens upprättande vid landskontoret, skulle, såsom Hr Gr.
Ridderstolpe förmenar, gifva den större tillförlitlighet än nu, vill det synas mig klart att motsatsen snarare skulle inträffa.
Häradsskrifvaren är bosatt inom det uppbördsdistrict, som uppbördsboken omfattar, och just denna hans stadiga vistelse derstädes är ett medel för honom alt närmare lära känna icke blott ortens befolkning, utan äfven alla andra omständigheter, som kunna inverka på beskallniugslagarnes tillämpning, och att sålunda åt de handlingar, som för uppbördsboken skola ligga till grund, bereda en säkerhet och fullständighet, hvilken sedan kommer uppbördsboken tillgodo, under det att alla dessa fördelar saknas af den tjensteman vid landskontoret, som skulle komma alt uppbördsboken författa, och hvaraf således måste följa, serdeles hvad de personella utskyldernes debitering beträffar, att han vid detta arbete, är, i vida högre grad än häradsskrifvaren, blottställd för möjligheten af misstag och irringar, uti hvilka det sednare kan bli ganska svårt att rättelse tillvägabringa.
Dessutom förekommer, alt såsom nu uppbördsförvaltningen är ställd, häradsskrifvaren och fogden dela gemensamt ansvar för densamma, sä att då den förre kontrollerar den sednares uppbörd, så kontrollerar åter den seduare den förres debitering, hvarigenom en säkerhet för kronan, att icke hvarken i debiterings eller uppbördsväg gå miste om sin tillständig,! rätt, nu är för handen, som genom häradsskrifvaretjensternes indragning, skulle alldeles försvinna.
Man borde, säger Hr Gr:n, med begärlighet omfatta det tillfälle som erbjöds, alt vinna arbetsbiträden pä landskontoret.
Men har väl Hr Gr:n härvid tagit i betraktande, att de ökade göromål som falla landskontoret till last, nog taga dessa biträdens uppmärksamhet i anspråk i den män, att de lära få föga tid öfrig, att ägna åt handläggning af de ärender, som landskontoret egentligen tillhöra, äfvensom, alt komiterade för den föreslagne förändringens tillvägabringande icke väckt fråga om några nya anslag frän Statens sida, utan ansett de nya tjenstemän nen kunna atlönas med de tillgångar, som genom häradsskrifvareljensternas indragning kunna beredas.
Och då Hr Grin nogsamt känner, att löuevilkoren vid dessa sistnämnde tjenster i allmänhet äro så små, att de knappast förslå till en högst tarflig bergning för häradsskrifvaren, fastän han bor på landet, der lefnadskostnaden är vida mindre än i staden, huru mycket otillräckligare måste ej då dessa lönetillgångar blifva för tjenstemän, som måste bo och ståndigt vistas i länsresidenset? - 102 Den 2 Augusti. 46 punkten.
Denna punkt lemnades utan anmärkn. 47 punkten.
Utsk. säger, att om afgiften blifver 8 sk., så skulle förhållandet varda alldeles oförändradt, men föreslår alt afgiften måtte blifva 6 sk. b:co.
Ett misstag ligger till grund för Hr von Hartmansdorffs anmärkn. i detta fall.
Komiterade hafva nemi. föreslagit, alt mot befrielse för Berjeådalens manliga personal från denna bägskatt, mantalspennidgarna derstädes för både män och qvinnor, borde hädanefter förhöjas från 4 till 6 sk. af hvarje person.
Detta synes mig vara ganska rikligt, ty dä båda könen kunna antagas ungefär lika i antal, så är också för bägskatten full ersättning genom de förhöjde mantalspenningarne vunnen.
48 punkten.
Jag har förut lika med Hr von Troil anmärkt, att regemenlsskrifvare icke lära kunna umbäras, om än den ifrågavaride uppbörden fråntages dem.
Dä göres ingen besparing genom denna förändring.
Man ökar blott göromålen för kronofogdarna, hvilka redan äro mycket belastade.
Hvad akademierne beträffar, sä ser jag icke att.
Upsala akademis fogdar skulle kunna umbäras, sä länge akademien eger så mänga egendomar att förvalta.
Bergsfogdarne torde vara mindre behöfliga; men på det bela befarar jag detta förslag snarare medföra skada än gagn.
Jag är, hvad akademiernes tjenste män och regements-skrifvarne beträffar hufvudsakligen förekommen af Hr von Hartmansdorff och förenar mig i afseende pä nämnde befattningar med honom.
Hvad deremot angår bergsfogdetjensterne, sä delar jag med komiterade och Utsk. den åsigten, att dessa tjenster kunna indragas.
Man vet nemi. alt bergsfogdarne icke hafva annan uppbörd, än hammarskatten och lackjernstionden jemte åtskilliga bestyr af adminislratif beskaffenhet, men alla dessa sysslanden äro likväl icke af större omfattning, än att de kunna till kronofogdarna öfverflyttas, särdeles om dessa tjenstemän, för deras derigenom ökade göromål kunde af de indragne bergsfogdelönerna få sig anslagen en lämplig ersättning.
Jag anhåller således, att Utsk., vid en ytterligare pröfning af detta ämne, måtte afstyrka förslaget om förflyttning af den uppbörd som tillhör akademitjenstemännen och reg:ls-skrifvarne samt. att vid bergsfogdetjensternas indragning det vilkor mätte fästas, att de uppbördsman, på hvilka de förras befattningar blifva öfverflyttade måtte derföre i löneväg undfå någon vedergällning; varandes jag i öfrigt öfvertygad derom, att K.
M. icke skall underlåta, att vid verkställighet af denna indragning så förfoga att vederbör:de tjenstemän, som få ökade göromål, derigenom ej blifva lidande, Den 2 Augusti. 103 49 till och med 54 punkterne.
55 punkten.
I denna punkt hafva komilerade tillstyrkt och Utsk. jemväl föreslagit en förändrad tid för uppbördsslåmrcornas hållande i städerna.
Jag medgifver, att en sådan förändring kan vara nyttig, men innan den verkställes, torde likväl nödvändigheten bjuda, att K. bef:de jemte andra vederbönde embetsmyndigheter varda i ämnet hörde.
Som likväl Utsk. förbisett det outredda skick, hvaruti saken, i delta hänseende sig befinner, så har jag icke velat underlåta, att på detta förhållande fästa det H.
56 punkten.
Denna punkt lemnades utan anmärkn. 57 punkten.
Här har Utsk., i enlighet med koraiterades af K. M. i nåder gillade förslag, tillstyrkt: ”alt nu gällande stadgande ang:de efterlysning af personer som häfta för obelalde kronoutskylder, måtte, såsom ledande till betydligt besvär och äfven kostnader, utan motsvarande gagn, varda upphäfvet, äfvensom att, då ett år förflutit, utan att upplysning om den skånsk yldiges vistelseort kunnat vinnas och vederbör:de befinnes hafva iakttagit hvad dem ålegat, K.
M:s bef:de må ega att, på lika sätt som förfares med utskylder, hvilka i anseende till bristande tillgång icke kunna indrifvas, om dylika medels afskrifvande förordna, utan att beslutet K. kammar-rätten underställa”.
Hvad beträffar efterlysniogen, så gjorde Frih.
Cederström i går anmärkmr deremot, hvilkas giltighet jag erkänner, och hvilka jag åberopar för ogillande af Utsk:s förslag.
Det sätt, som här blifvit ifrågasläldt för medels afskrifning, utan att beslutet underställes kammar-rätten, tror jag icke vore helsosamt; Ach jag afstyrker det så mycket mera, som det icke bordt föreslås, utan att kammar-rätten deröfver blifvit hörd.
Sådant plägar eljest alltid iakttagas, med emhetsverken när ringare förändringar i deras instructioner komma i fråga.
Mig synes följaktligen, att i ett så vigtigt mål, som delta, man icke bordt anse öfverflödigt att verkets yttrande infordrats.
Jag vågar vördsammast fråga Hr Landtm, om det är min rättighet alt yttra mig öfver 56:te punkten, hvaruti förekommer ett förslag, som är af stor vigt.
Hr Gr. o. Land tm. förklarade, att ehuru 56 §, då den nyss uppnämndes, lemnades ulan anmärkn. densamma ännu kunde blifva föremål för pröfning, men att dermed syntes höra uppskjutas tills den redan påbörjade öfverläggningen om 57:de punkten blifvit fulländad. 104 Den 2 Augusti.
Hr Printzensköld, anhöll att i sådant fall nu få yttra sig om 57:de punkten, samt yttrade då han i anledu. deraf ånyo uppropades:
Afven jag anser komiterades af Utsk. i denna punkt, biträdda förslag vara alldeles oriktigt.
Långt ifrån att, såsom man uppgifvit vara af erfarenheten ådagalagdt, efterlysningarne icke skulle hafva medfört någon verkan, har enl. den erfarenhet jag under en mer än tjuguårig handläggning af afskrifningsärenderne för* värfvat, just motsatsen ganska ofta varit händelsen, ty uti de efterlysnings-kungöreiser, som ligga till grund för de af K. bef:de beviljade afskrifningar, finnas icke sällan upptagne flere bortflyttade personer, än afskrifningsbesluten sedermera omfatta, hvilket väl icke rimligen kunde inträffa, så vida ej de bortflyttande personerne blifvit ertappade och de resterande skatterne hos dem ut tagne.
Att, såsom förslaget jemväl innehåller, afskrifningsfrågorna icke vidare skulle underställas kammar-rättens pröfning, utan K. beftdes ang:de dem meddeldta beslut jemte dertill hörande handlingar, i stället såsom det nu sker med afkortningslängderne för fattigdom m. fl. orsaker, biläggas landsboken, för att sedermera granskas i kammar-rättens öfver-revisions-depart., är en förändring emot hvilken också, efter min öfvertygelse, möta ganska stora betänkligheter.
Det ligger ju klart i sakens natur, att när afskrifnings-besluten, allt efter som de hos länsstyrelserne emanera, insändas till kammar-rällen, oell icke läggas på hög, för att sedan i en massa, åtfölja landsboken, så skall den successiva granskning som i följd deraf både kan ske och verkligen sker af de handlingar, som ligga till grund för dessa beslut, blifva vida fullständigare och mera tillförlitlig, än en granskning sora på en gång, i sammanhang med den ändå tillräckligt vidlyftiga landsboksrevisionen, hvars fullbordande är praescriberad inom viss tid, måste verkställas.
Nu vet uppbördsmannen, som har sig ålagdt betalningsansvar, ifall han underlåter att inom viss bestämd tid hos K. bef:de begära handräckning för ulskyldernes indrifning samt alt i öfrigt vidtaga alla de åtgärder, som kunna på honom bero, lill utforskande af den restskyldiges vistelseort, att allt hvad han härutinnan tillgjort blir föremål för den sorgfälligaste granskning hos kammar-rätten, att alltså hvarje hans efterlåtenhet, den må vara större eller mindre, ofelbart anmärkes och leder till afskrifningens ogillande, hvarigenom hans pligt inträder, att utskylderne betala.
Kännedomen härom, å ena sidan, och fruktan för betalningsskyldigheten å den andra, skola helt naturligt tillsammans utgöra den kraftigaste driffjäder hos uppbördsmannen, att eller yttersta förmåga anstränga sina bemödanden, för att ertappa den skattskvldige.
Och då åtgärderne för detta ändamål måste föregå den af de restskyldiges efterlysning, hvilken derföre aldrig ifrägakommer annorlunda än såsom det sista medlet, sedan alla andra befunnits fruktlösa, så ligger uti sjelfva denna efterlysning, hvars behörighet jemväl granskas hos kammar-rätten, en ökad säkerhet för kronan, Den 2 Augusti 105 att uppbördsmannen, till iakttagande af hennes rått, städse skall söka att uppfylla alla sina åligganden.
Att så äfven framdeles skall blifva händelsen, i fall den föreslagne förändringen med afskrifningsfrågornes behandling kommer till verkställighet, torde med skäl kunna betviflas.
Jag har sett, huruledes, under nu bestående kontroller, försök blifvit gjorda af en och annan uppbördsförvaltning ali afskudda sig ansvaret för eftersatte åtgärder till indrifning af resterande kronoskatler hos bortflyttade personer, änskönt de nogsamt bordt kunna förutse, att dessa försök skulle stranda mot underställnings-klippan i kammar-rätten.
De skola ofelbart, sedan denna klippa försvunnit, återigen, och det sanuolikt med framgång, förnyas; och de förluster för kronan, skola då icke uteblifva, som just i följd af det sätt, hvarpå afskrifnings-ärenderne nu behandlas, hittills icke kunnat äga rum.
Jag kan icke neka, att hvad
Hrr von Hartmansdorff och Printzensköld framställt, har sina goda skäl för sig och jag tror, alt det är vådligt alt borttaga efterlysningen.
Deremot synes del mig vara af verkligt behof påkalladt, alt förändra sältet för denna efterlysning.
Nu vet man, att inom länet efterlyses, och det är alldeles i sin ordning, ty just inom länet får man derigenom" upplysning om hvarthän de efterlysta hafva flyttat och kan då i skrifvelse till de orter, der personerna bosatt sig, på dem taga reda.
Hvad åter vidkommer dessa efterlysningar, som ifrån den ena
K:s bef:de skall skickas lill alla de öfriga, så bör man taga verkligheten till grund vid bedömandet af deras nylla.
Det blir en massa af kungörelser frän Malmö, Piteå, frän Slöra Kopparbergs och öfriga län, som skola samlas och uppläsas.
Det är föga troligt och inträffar högst sällan, alt ifrån aflägsna län några upplysningar vinnas om en persou, som eftersökes i ett annat.
Då kungörelserna om efterlysningar från andra län vanligen äro alltför vidlyftiga, så blifva de i sin helhet från predikstolarne mycket sällan upplästa, ty man baxnas att uppläsa hvad ingen med bibehållande uppmärksamhet kan åhöra.
Om man derföre stannar vid uppläsningen inom länet och i öfrigt inskränkte sig till att, vid vissa tider på året, införa efterlysningarna i allmänna tidningarna, så anser jag, alt det kunde vara tillräcklig! och att derigenom bereddes stor lätthet att få reda på personerna som eftersökas.
Jag erkänner i det öfriga giltigheten af hvad de båda talarne anfört, och behöfver derföre icke yttra mig om afskrifningarna.
Jag ber att få instämma i hvad Hr Printzensköld nyss yttrade.
Jag, för min del, skulle icke vilja undvara anmälanden till kammar-rätten och erfarenheten har visat, att de äro rätt nyttiga.
Hvad beträffar frågan om efterlysningar och kungörelserna, som ifrån den ene landsten till den andre afgå, så har jag ingen anmärkt!, att göra med afseende på hvad Hr von Hohenhausen yttrat, än ali namnen på dem, som efterlysas, borde vara uppställda i alfabetisk ordning.
Då det nu 106
Ben 2 Augusti. händer, att en prest icke uppläser alla dessa namnen, så torde vara bäst, att låta uppläsningen i kyrkorna försvinna.
Hufvudsaken är kungörandet inom länet.
Det är egentligen för landskansliet, gästgifvaren oell länsmannen m. m., som sådana kungörelser meddelas.
När man ser ett pass, så undersöker man vanligen om innehafvarens namn förekommer i kungörelserna och om han således ännu resterar för kronoutskylder.
Deraf tordén J, mine Hrr! inse huru väl det skulle vara, om dessa kungörelser för lättheten vid deras ändamålsenliga begagnande vore i alfabetisk ordning författade.
Om också den åsigt må för sig äga någon grund, som Hr von Hohenhausen nu yttrat om nyttan af en inskränkning i det nu föreskrifua sättet för efterlysningar, hvilken åsigt dock icke blifvit, delad af Gr.
Ridderstolpe, som tvertom ansett gagneligt att efterlysningarne jemväl utsträckas utom länet, så må man likväl häraf ingalunda tillåta sig den slutföljden, att de, såsom komiterade och StatsUtsk. föreslagit, böra alldeles upphöra.
Hrr landslnrs yttranden bekräfta tvärtom riktigheten af de anmärlcr emot detta förslag, som af Hr von Hartmansdorff och mig blifvit framställde, och jag är således öfvertygad, att Utsk. skall taga dem i behörigt öfvervägande.
Ridderstolpes önskan om den alfabetiska öfversigten af alla namn kan ju aldra bäst vinnas, om redaktionen af Post- och Inrikes-Tidningar införde en ä två gånger om året ett sålunda uppgjort sammandrag af efterlysningarne från samtlige länen i sitt blad.
Derigenom sprides en alfabetisk förteckning ä ifrågavande personer öfver hela landet, i st. f. de många lapparna ifrån alla landskanslierna.
Man kan då äfven deraf låta trycka ett erforderligt antal särskilta exemplar för att tillställas vederbönde embetsman.
Såsom dessa förteckningar nu äro beskaffade, göra de föga gagn, ty, i anseende lill listornas stora mängd, fordras ett ganska godt minne, för att kunna begagna dem ; man har nu inflickat bland andia kungörelser, minst 25 listor.
Efterlysning inom länet är hufvudsaken, men kunde man tillika få cn sådan general-efterlysnings-lista, som nyss nämndes, allmänt spridd, det må nu vara ifrån Post-Tidningen eller någon auktoritet i Stockholm, vore det ock sjelfva kammar-rätten, så vore det så mycket bättre.
Öfverläggningen om 57:de punkten förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Pri nlzensköld anförde:
Komiterade, sora alldeles opåkallad!, utsträckt deras omsorg, i afseende på en förnyad reglering af uppbördsverket, jemväl till sådana ämnen, som dermed icke stå i något oskiljaktigt sammanhang, synes hafva föranledt Utsk., att handla på samma sätt, och sannolikt är detta orsaken, hvarföre man uti 56:te punkten igenfinner ett af komiterade jemväl framstäldt förslag, hvartill man förgäfves skall söka ens den aflägsnaste anledn. uti alla de hand - Den 2 Augusti. 107 lingar, hvilka dels komiterade dels Utsk., i detta mål, fått sig tillställde.
Detta förslag består deruti, att man skulle upphäfva stadgandet i kammar-colhi cirkulärbref af d. 2 April 1794, det reslransakningar ofelbart skola af K.
M:s bef:de anställas sä snart restantierne i något fögderi uppgå till 500 r:dr, samt i stället öfverlemna till K.
M:s befules pröfning att vidtaga sådan åtgärd, då särskilda omständigheter dertill kunde föranleda.
Komiterade, hvilkas skäl Disk. åberopat, hafva icke gittat anföra något annat lill stöd för förslaget, än att nämnde förrättningar, jemte det de för K.
M:s bef:de, vederbör:de tjenstemän och de skattskyldige medföra mycket besvär och tidspillan, sällan skulle uppfylla det åsyftade ändamålet.
Men liksom fruktande att detta stöd vore nog svagt för att kunna tillvinna sig afseende, hafva komiterade, för att ändå göra sig förvissade om bifall till förslaget, deröfver inlåtit sig i en filosofisk betraktelse, som, ehuru ganska kort, likväl är tillräcklig nog för alt tjena till upplysning om den ståndpunkt, hvarpå komiterades rättsbegrepp sig befinna, och hvilken betraktelse jag derföre tillåter mig uppläsa.
Orden äro följande: ”Denna förändring kan dessutom icke vara förenad med någon våda för Staten, enär underlåtenhet af berörde åtgärd (restransaknings hällande) i de fall dä den vore af behofvet påkallad, naturligtvis komme att lill laga ansvar föranleda.”
K:s beftde fält sig ensamt pröfningsrätten tillagd, huruvida en restransakning är af omständigheterne påkallad eller icke, huru är det då förenligt med de rättsgrunder, hvarpå ett lagbundet samhällstillstånd oeftergilligen mäste hvila, att del subjectiva omdöme, som landsten skulle nödgas att uteslutande taga till rättesnöre vid pröfningen i detta fall, skulle kunna göras till föremål för domaremaktens granskning, hvaraf resultatet jemväl lika uteslutande komme att hämtas från ett subjectivt omdöme om saken, och att denna domaremakt derefter skulle kunna uppträda med det förklarande, att landshms omdöme varit oriktigt och att han förthy gjort sig till ansvar förfallen?
Hvad annat innebär väl detta, än att godtycke skall ställas emot godtycke med den påföljd, att det ena skall äga företräde framför det andra, eller med andra ord, alt domaren skall, i sin dom, först stifta lagen och sedan tillämpa densamma.