Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Omöjligheter kunna ej begäras, och det är således gifvet, att, om hinder någon gång möta för verkställigheten, måste laga förfall gälla här såsom i andra saker.
Sådane undantag böra likväl blifva få, i jemförelse med de händelser, då förslaget låter verkställa sig.
Jag tillstyrker derföre bifall till den föreslagna nya redactionen, såsom varande af vigt för ärendernes ordentliga gång.
Hufvudsakligen förekommen af Herr von Hartmansdorff, utbeder jag mig blott att få fästa upmärksaraheten derpå, att i den föreslagne nya redactionen står, att anförandet bör i nästa Plenum aflemnas, icke skall aflemnas; och att den således för särskildte förfall mcdgifver möjligheten att lemna dispence.
Då erfarenheten visat, att det i vissa fall är omöjligt att i nästa Plenum aflemna sina yttranden skrifteligt upsalte, lill stöd hvarför jag bland många exempel, som skulle kunna åberopas, endast vill citera den händelse, som säkerligen större delen af Ridderskapet och Adeln erindrar sig från förra Riksdagen, att en Talare, i fråga om Näringsfriheten, började med alt oafbrutet tala utan papper 1 timma 20 min. efter min klocka, och efter en kort stund åter upträdde, samt i66
Den 26 Februarii f. m. talade \ timma, och det icke lärer kunna påslås, alt sådane yttranden skulle kunna påföljande dagen skrifteligen aflemnas, förenar jag mig med dem, hvilka yrkat afslag å den nya redactionen, i synnerhet som jag finnér sjelfva ordställningen felaktig.
Der säges nemligen, att anförandet bör aflemnas senast i nästa Plenum.
Men hvad vill nästa plenum säga?
Jag skulle tro, att ett plenum i eftermiddag kl. £ till 6 vore vårt nästa plenum.
Det borde således hafva stått nästa dagens Plenum.
Men så står der icke.
Jag tror det derföre vara bäst, att vi hålla oss till det gamla.
Jag anhåller att få upläsa hela den ifrågavarande punkten, hvilken Grefve Posse åberopat i sitt sammanhang.
Om en genom mundtligt anförande gjord framställning lägges pä bordet, bör anförandet till Protocollet dicteras och afskrift deraf senast i nästa Plenum till bordet aflemnas.
Jag kan ej fatta detta på annat sätt, än att, om hvilket anförande som helst under en discussion begäres på bordet, skall Talaren först dictera det till Protocollet.
Redan detta är stridande emot hvad här nu brukas, och det afhjelpes ingalunda genom tillägget, att afskriften bör lemnäs i nästa Plenum, hvarmed enligt min tanka förstås nästa dags Plenum, och icke samma dags eftermiddags Plenum, såsom man ve - Den 26 F e b r u a r i i f. m. 167 lat påslå.
Men om anförandet är långt, eller flere af samma Talare afgifne anföranden blifvit begärde på bordet, blir det icke lättare för Talaren att till nasta dag lemna en afskrift deraf, än det nu är för Cancelliet att påföljande dagen lemna afskrifter af andra anföranden, som icke läggas på bordet.
Jag anhåller, alt RiddarhusSecreteraren må yttra sig och uplysa, huruvida lian anser förslaget antagligt.
För min del tror jag det icke, och tillstyrker derföre afslag derå.
Hittills har discussionen egentligen hvälft sig kring Talarnes rätt; jag tror att frågan från en annan sida rörer Ståndets och Allmänhetens rätt.
— Jag känner ej större fel uti en Lag, än obestämdhet.
Ordet: bör borttager från föreskriften egenskap af Lag; ty ordet: skall är det enda, som uttrycker Lagens ovilkorliga imperativ.
Men när ett Laghud gifves, för att efterföljas, måste underlåtenheten deraf äga någon påföljd.
Antages nu att en Talare, som länge fästat
Ståndets upmärksamhet med sitt anförande och framställt skäl, hvilka från en annan sida blifvit releverade och besvarade, icke inlemnade anförandet inom den föreskrifne tiden, skulle väl följden blifva, att anförandet icke uptogs i Protocollet; men huru skulle detta då komma att se ut?
Huru belåtne skulle de Talare blifva, som yttrat 168 Den 26 F e b r 11 a r i i f. ra. sig i anledning af det uteslutne anförandet, och huru skulle Allmänheten bedomina våra Protocoller?
Jag skulle tro, att så väl Ståndets som Allmänhetens rätt påkallar afslag å den nya redactionen.
Det vore visserligen önskligt, att alla Lagar voro så bestämde, sorn Friherre Boije yrkat; men jag tror, att omständigheter ofta inträffa, som göra det nödvändigt, att stundom använda ett bör, i stället för ett skall.
För öfrigt får jag blott förklara, att jag begärde ordet, då jag hörde en värd Ledamot drifva den sats, att ett eftermiddags Plenum vore ett nytt, och alldeles afskildt från samma dags förmiddags Plenum.
Jag har icke ansett förhållandet sådant, och stöder mig härvid på den framställning jag ofta hört Herr Grefven och LandtMarskalken göra, att förmiddagens
Plenum komme på eftermiddagen att fortsättas.
En värd Talare, som med mig delar öfvertygelsen, att den nya redactionen bör antagas, har hufvudsakligen stödt sig derpå, att ordet bor blifvit nyltjadt i stället för skall.
För opartiskheten kan jag ej underlåta att förklara, det jag icke kan stödja mitt omdöme på denna omständighet; ty jag anser stadgandet innebära en ovilkorlig skyldighet, ehvad der nyttjas ordet skall eller bör.
Men häri ser jag
Den 26 Februari i f. m. intet hinder för förslagets antagande.
Jag har egentligen begärt ordet, i anledning af Herr Thams anmärkning, att anförandet skall dicteras till Protocollet, för att göra honom upmärksam på, att detta stadgande äfven finnes i den gamla redactionen.
Jag är äfven denna gång hufvudsakligen förekommen af Grefve Posse i uptagandet af Herr Thams anmärkning, och i den erindran jag ämnat göra, att den nya redactionen bokstafligen är af samma innehåll, som den gamla, i afseende på skyldigheten att dictera till Protocollet.
Hela skilnaden emellan de båda redactionerne hvälfver sig endast deromkring, att den nya bestämmer en viss tid för verkställigheten af hvad den gamla säger böra ske.
Jag tror äfven med Grefve Posse, att ordet bör innebär samma betydelse, som ordet skall, enär något tvångsmedel för stadgandets upfyllande ej gifves.
Men då man i allmänhet är ense derom, att Protocollen böra justeras inom den kortaste tid, som är möjlig, hemställer jag, huru detta kan låta sig göra med bibehållande af den gamla redactionen, som icke bestämmer någon tid för anförandens aflemnande.
Jag tror således största skäl vara förhanden, alt bifalla den nya redactionen.
Men jag har egentligen begärt ordet, för att hemställa, huruvida icke afgörandet af frågan bör upskjutas, till dess 170 Den 26 Februarii f. ro. den nya redactionen af i[\ §. 1.
2 Funden blifvit afgjord, rörande sättet för Protocollsförandet i allmänhet, huruvida det hör ske utförligen eller summariskt, hvilken fråga enligt min tanka liar närmaste gemenskap med den förevarande. 24 §. är, enligt Ridderskapets och Adelns nyss fattade beslut, hviiande till dess 59 §.
1 Mom. längre fram förekommer, och jag hemställer således till Herr Grefven och LandtMarskalken, om icke pröfningen af den förevarande §:n kunde äfven upskjutas, för att företagas i sammanhang med pröfningen af de 2:ne nyssnämnde §§:ne.
Friherre Boije_, Fredrik:
Jag vill visserligen ej vara envis, alt tro mig hafva rätt emot alla andra i min åsigt af hvad med nästa Plenum hör förstås.
Men i afseende på hvad en värd Ledamot yttrat, att ett eftermiddagsPlenum endast vore fortsättning af förmiddagens, får jag blott erindra, att då det uttryckligen blifvit sagdt, att ett ämne, som förekommer på förmiddagen, nödvändigt då måste afgöras, äfven om man skrider till votering, samt att öfverläggningen icke får upskjutas lill eftermiddagen för alt då fortsättas, kan jag ej finna, huru eftermiddagens Plenum endast skulle vara en fortsättning af det förra.
Det är väl sannt, att Herr Grefven och LandtMarskalken vanligen nyttjar den ordställning, alt Plenum på eftermiddagen kom - Den 26 Februari i f. m. !7r iner alt fortsättas, men, i afseende på ämnenas behandling, äro för- och eftermiddagsPlena helt och hållet skiljda.
Jag skulle högeligen rösta för den nya redactionens antagande, om jag ansåg den verkställbar; det vill säga, om en praescriptionstid af 2, 3 å 4 dagar vore bestämd, men då nästa Plenum kan inträffa påföljande dagen, innebär den en omöjlighet i verkställigheten; och som Lagar, hvilka ej kunna verkställas, aldrig böra stiftas, kan jag ej annat än afstyrka bifall dertill.
Hvad åter frågans upskjutande beträffar, till dess 24 §• förekommer, så bar jag intet att deremot invända.
Ty om det blir hvart och ett Stånds rättighet att bestämma, det Protocollen endast skola vara summariska, så behöfves icke eller, alt några mundtliga anföranden aflemnas in extenso, och man torde derföre få bästa tillfället att i sammanhang med den frågan afgöra, huru det bör förfaras med mundtliga anföranden.
I anledning af Friherre Ehrenborghs förslag att låta frågan hvila, till dess 24 §• förekommer, får jag anmärka, att den nu förevarande 2 puncten i 1 Mom.
49 §• sorn endast handlar om sådane anföranden, hvilka läggas på bordet, icke har någon gemenskap med 24 §• rörande sättet för Protocollsförandet i allmänhet.
Men deremot står nästföljan - i7a Den 26 Februarii f. m. de förslag, eller det nya tillägget af ett 4:de Morn. vid slutet af 49 §• uti ett nära sammanhang med 24 §•
Jag anhåller derföre, att den nu förevarande punkten må serskildt afgöras; men att det föreslagne 4:de Morn. af 49 §• uiå hvila, till dess 24 §. förekommer.
Så vida det går an att dela §:n, är jag af samma tanka som Friherre Cederström, eller att det egenteligen är 4 Morn. i 49 §• sora står i sammanhang med 24 §•
Det var blott under förutsättning, att hela §:n borde pröfvas i sin helhet på en gång, som jag föreslog, att äfven 1 Mom. borde hvila.
I öfrigt får jag, i afseende på hvad Herr
Tham förut yttrat, anmärka, att det under föregående Riksdagar med LandtMarskalkens begifvande, icke varit brukligt hos Ridderskapet och Adeln, att så stricte följa den nu befintlige föreskriften, att man dicterat till Protocollet.
Men om ett anförande är dicteradt till Protocollet, på sätt begge redactionerne antyda att det bör ske, ser jag ingen svårighet att lemna afskrift deraf till bordet i nästföljande Plenum.
Jag instämmer desto häldre med Friherre Cederström, att 1 Mom. af 49 §• bör skiljas från det 4 Mom. och särskildt afgöras, som Herr Grefven och LandtMarskalkeh redan skiljt dem åt derigenom, att han låtit särskildt D en 26 Februari i f. m. 173 npläsa och nu blott föredragit 1 Mom.
Men innan något beslut fattas, önskade jag, att RiddarhusSecreteraren måtte utlåta sig om det nu förevarande första Mom.
Om hans yttrande instämmer med deras, som ansett saken möjlig och riktig, förmodar jag, att det skulle tjena till en säkrare ledning för Ridderskapets och Adelns omdöme.
På det ingen må anse sig hindrad att antaga den nya redactionen, genom Friherre Boijes påstående, att ett på eftermiddagen fortsatt Plenum vore ett nytt Plenum, och således kunde tagas för det i §:n omnämnde nästa Plenum, får jag blott upläsa 28 §.
RiddarhusOrdningen, som lyder:
Ple num bör ske dagen förut, sist kl. 6 — — — — — — — Om under varande
Plenum fortsättning pröfvas nödig på eftermiddagen, oör anslag dertill innan kl. 1 vara gjordt.
Det var i anledning af Herr von Hartmansdorffs upmaning till RiddarhusSecreteraren att yttra sig, som jag begärde ordet.
Jag tror icke, att ett yttrande af RiddarhusSecreteraren, i egenskap af Ståndets tjensteman, kan vara af särdeles nytta för Ståndet, enär det ej är fråga om att meddela en bestämd uplysning, utan att afgifva ett utlåtande, som, enligt Talarens egne ord, skulle tjena till ledning för Ståndets omdöme. 174 Den a6 Februari i. f. m.
För min del finner jag den hufvudsakligaste betänkligheten vid nya redactionens antagande ligga i den förmodan, som flere Talare framställt, och deribland Herr Tham, att det i §:n nyttjade ordet: anförande skulle ovilkorligen innefatta allt hvad som talas till Protocollet.
Men för att vederlägga detta begrepp, anhåller jag att få upläsa den ifrågavarande punkten, som i båda redaclionerne är alldeles lika, med undantag af orden: senast i nästa Plenum_, hvilka blifvit tillagde i den nya.
Punkten lyder:
Om en genom mundtligt anförande gjord framställning lägges på bordetbör anförandet till Protocollet dieter as och afskrift deraf (senast i nästa Plenum) till bordet aflemnas.
Jag medger att det rättaste kanske varit, om bär i stället för: bör anförandetj stått: bör framställningen &c., hvarigenom all tvetydighet varit håfven.
Men det är i alla fall klart, att här endast menas ett sådant mundtligt anförande, som innefattar en ny motion, eller en sådan framställning, som kan läggas på bordet, hvilken egenskap hvart och ett anförande icke kan hafva.
Sådane anföranden kunna derföre ej vara i samma categori, med hvilket annat anförande som helst; och då stadgandet endast gäller för de händelser, att anförandet innehåller en sådan framställning, som jag nyss nämt, och det redan finnes infördt i RiddarhusOrdningen, samt härtill kommer, att ganska sällan inträfFar, Den 26 Februarii f. rn. 175 att Plenum hålles två på hvarandra följande dagar, finner jag icke någon så stor svårighet möta för möjligheten, att till nästpåföljande Plenum skrifteligen upsätta de ifrågavarande anföranderne, att det hör verka lill hinder mot den nja redactionens antagande.
Jag får således anhålla om proposition till bifall derå.
Grefve von Schwerin> Fredrik
Som jag instämmer med de Herrar, hvilka till upljsning i ämnet önska höra RiddarhusSecreterarens yttrande, anhåller jag, att få upgifva hvad jag egenteligen åstundar uplysning om, nemligen huruvida, så snart en mundtlig framställning blifvit lagd på bordet, RiddarhusSecreteraren icke genast låter upföra den på listan af bordlagde mål, och huruvida icke denna hordlista i nästpåföljande Plenum framlägges till föredragning, så att saken då kan företagas till remiss.
Undertecknad Rid dårhus Secreterare:
Då trenne värde Ledamöter af Riddcrskapet och Adeln äskat, att jag skulle i förevarande ämne afgifva mitt yttrande, har jag trott mig böra vördsamt meddela det, fullkomligen öfvertygad, att Ridderskapet och Adeln känner både min person och mina tänkesätt alltför väl, för att minsta anledning skulle kunna upstå, att ett yttrande af mig kunde åsyfta den ringaste 176
Den 26 Februarii f. ni. ledning för Ridderskapets och Adelns uplysta omdöme.
I afseende på den förevarande frågan, stadgar i sjelfva verket 33 §.
RiddarhusOrdningen redan icke allenast detsamma, som i den nya redactionen af 2 Punkten i 1 Mom. 49 §•
Riksdagsordningen blifvit föreslagit, eller att mundllige anföranden, som läggas på bordet, böra innan nästa Plenum skriftejiga till Protocollet afleranas, utan den går ännu längre, och stadgar enahanda föreskrift äfven för sådane anmärkningar, hvilka föranleda till återremiss af ett Utskotts Betänkande.
Men ehuru stadgandet således redan finnes för Ridderskapet och Adeln enskildt i RiddarhusOrdningen, bör jag dock icke dölja, att det under min tjenstetid, såsom RiddarliusSecreterare, ofta och oftast saknat verkställighet, hvartill likväl skälet torde böra upsökas, icke i föreskriftens mindre verkställbarhet, utan i RiddarhusCanzliets förfarande, alt, så vidt möjligt är, söka genast till Talarnes genomseende upsätta allt hvad som mundteligen blifvit till Protocollet anfördt, äfven då det varit af den natur, att det bordt af Talarne sjelfve dicteras och skrifteligen till Protocollet aflemnas.
Ehuru den förflutne tiden således ådagalägger, att stadgandet i RiddarhusOrd nin - Den 16 Februarii f. m. ningen icke blifvit efterföljdt, torde jag dock för nyttan af dess bibehållande få fästa upmärksamheten derpå, att stadgandet ingalunda angår alla mundteliga anföranden, utan endastsådäne nya motioner och framställningar, som läggas på bordet, och hvilka icke allenast genast böra, på sätt Herr Grefve von Schwerin riktigt anmärkt, upföras på listan öfver bordlagde mål, för att i nästa plenum till handläggning företagas, utan ock måste vara att tillgå i läsrummet för de Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka behaga taga kännedom deraf, innan de till remiss föredragas.
Ostridigt skulle det således lända till beredande af mera skyndsamhet vid ärendernes behandling, om Talarne, efter erhållen del af hvad Canzliet till MemorialProtocollet upfattat, sjelfve skrifteligen upsatte och till bordet aflemuade sina muudtliga anföranden af nyssnämnde beskaffenhet före nästpåföljande Plenum; och då någon ansvarspåföljd för underlåtenhet i detta fall icke kan äga runi, samt RiddarhusSecreteraren, till följd af sin ansvarighet för Protocollets riktighet, icke desto mindre, i händelse
Talarne skulle försumma fullgöra deras skyldighet, måste vara pligtig föranstalta, det anföranderne upsättas i enlighet med rätta förhållandet, kan jag icke finna någon olägenhet upkomma af ett stadgande i berörde afseende.
Det är väl sant, att, om nästa Ple14 H. 12 178 Den 26 Februarii f. m. num hålles påföljande dagen, bfifver det svårt om icke omöjligt att verkställa föreskriften ; men dels inträffa sådane händelser ganska sällan, dels måste det falla af sig sjelft att undantag hör äga rum för de tillfällen, då laglige hinder möta för verkställigheten; hvaremot det i alla andra fall är af synnerlig vigt och nytta, att det föreslagna stadgandet må finnas i Grundlagen.
För de uplysningar, som blifvit oss meddelade i RiddarhusSecreterarens nu afgifne yttrande, är jag honom enskildt förbunden, och jag är öfvertygad att Ridderskapet och Adeln delar min tacksamhet derföre.
Men hvad RiddarhusSecreteraren för öfrigt anfört, lärer, såsom ett prof på nit för Ståndet, upskattas efter hvars och ens individuella åsigt.
För min del hemställer jag, då frågan är 0:11 en Grundlags §., som icke rörer Ridderskapet och Adelil ensamt, utan äfven de öfrige Stånden, huruvida vår Secreterares omdöme i saken kan vara af serdeles värde.
Då RiddarhusOrdningen kommer att företagas till granskning, må det val tagas i öfvervägande, men icke nu, när det är fråga om en Lag för alla 4 Stånden.
Jemte det jag får förklara min förbindelse för de uplysningar RiddarhusSecreteraren meddelat, hör jag äfven göra rättvisa åt värdet af
Den 26 Februarii f. ni. *79 hans framställning, och jag gör det gerna.
RiddarhusSecreteraren har uplyst oss om tre omständigheter, hvilka alla tala för den åsigt, att förfara med varsamhet, för att icke öfverträda gränsen af Riksdagsmannens möjliga förmåga.
Han har hänvisat till erfarenheten, att det redan befintlige stadgandet i RiddarhusOrdningen oftast icke blifvit efterlefvadt; han har medgifvit, att verkställigheten i ett fall vore till och med omöjlig, och han har sluteligen, hvad som är af ännu större värde, påmint om sin egen pligt, den jag erkänner, att han alltid upfyllt på ett sätt, hvarföre jag håller honom räkning.
RiddarhusSecreteraren har äfven upgifvit, att Talarne höra efter det här förda MemorialProtocollet författa sina anföranden.
Men jag hemställer, om icke dessa ord redan äro tillräcklige, att återföra oss lill olämpligheten af stadgandet, enär upfyllandet af min pligt i sådant fall skulle hero på en föregående handling af RiddarhusSecreteraren.
Ty huru ovilkorlig blir dä min pligt?
Det är dessutom medgifvit å motsatta sidan, att Lagen skulle så förstås, att ingen ansvarspåföljd dermed vore förenad; och i detta medgifvande ligger äfven ett tillräckligt skäl, att Lagen ej bör antagas.
Ty jag kan ej tillstyrka antagandet af en Lag, som tjenar till ingen ting.
12* i8o
Den 26 Februarii f. m.
Jag förnyar således mitt yrkande af afslag å den nya redactionen.
Jag skall ej länge uppehålla Ridderskapets och Adelns tid.
Jag önskar blott att få framställa en enda anmärkning.
Det stadgande i 33 §.
RiddarhusOrdningen, som RiddarhusSecreteraren upgifvit såsom gällande, men icke alltid efterföljdt, handlar ej blott om anföranden, hvilka läggas på bordet, utan äfven om sådane anmärkningar, som föranleda till återremiss.
Det stadgande åter , som nu är i fråga att införas i Riksdagsordningen, handlar endast om de förre.
På denna grund skulle jag för min del vilja tillstyrka bifall å den nu föreslagne nya redactionen; ty då ett mycket amplare stadgande redan finnes, som Ridderskapet och Adeln sjelf begärt och Konungen sanctionerat, utan att omstäudigheterne sedan den tiden föranledt till någon ändring deri, hemställer jag, om det icke skulle vara inconsequent, att nu afslå ett stadgande, som innefattar icke ens hälften af den stränghet, hvilken redan är gällande inom vårt Stånd.
Jemte det jag förenar mig med Herr af Ekenstam i hans yttrande om motsägelsen, att nu afslå ett för alla Stånden gemensamt föreslaget stadgande, hvilket är vida inskränktare, än det, som redan gäller för Ridder - Den 26 Februarii f. m. i8t skåpet och Adeln enskildt; så får jag, i anledning af hvad en värd Talare mot de af RiddarhusSecreteraren lemnade upljsningar anmärkt, att nemligen frågan äfven rörer de öfrige Stånden och deras Canzlier, erindra, att hvad som i detta hänseende kan verkställas hos Ridderskapet och Adeln, hör med större säkerhet kunna utföras hos de öfrige Stånden, der discussionerne äro långt mindre vidlyftige, än hos oss.
Som den ifrågavarande punkten af 49 §•
Riksdagsordningen endast har afseende på sådane mundtelige anföranden, hvilka läggas på hordet, men icke på sådane, som föranleda till återremiss, tillstyrker äfven jag bifall af den nya redactionen.
Det är ingen förment, i händelse af förfall, att komma sednare än i nästa Plenum med den skrifteliga upsattsen; men Tiågon prasscriptionstid anser jag likväl höra vara bestämd.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition lill bifall af den föreslagne nya redactionen.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln fann för godt, att med ogillande af den nya redactionen, bibehålla 2 punkten i 1 Moni. af 49 §•
Riksdagsordningen oförändrad.
Den 26 Februari i f. m.
Ehuru jag för min del ansett den nya redactionen böra antagas, vill jag dock icke vara emot, att den gamla redactionen bibehålies, ifall meningarne ej på annat sätt kunna förenas, och jag får derföre upmana de Herrar, som varit af samma tanka med mig, att icke låta detta ämne föranleda till votering, utan heldre frångå sin mening samt låta den gamla redactionen qvarstå.
Äfven jag bar varit af samma mening, som Grefve Frölich, och ansett den nya redactionen böra antagas; men jag får förklara, alt jag för min del ej yrkar votering.
I fall ProtocollsUtdrag ankommit, rörande denna frågas afgörande hos de öfrige Stånden, utbeder jag mig, att innehållet deraf måtte oss meddelas.
Undertecknad Riddarhus Secreterare : Något ProtocollsUtdrag rörande denna frågas afgörande har val ännu icke från de öfrige Stånden ankommit; men, enligt till mig afgifven officiel underrättelse från Ståndens Secreterare, har den foreslagne nya redactionen blifvit af alla tre de öfrige RiksStånden antagen.
Den aG Februari i f. m. i8j Grefve Frölich:
Sedan jag nyss förklarat, huru beredvillig jag skulle vara, att frångå min mening, hoppas jag dock, efter den uplysning vi nu erhållit, att de öfrige tre Stånden bifallit den nya redactionen, att Ridderskapet och Adeln, sorn redan har ett vida strängare stadgande i RiddarhusOrdningen, ej skall bestrida antagandet af ett stadgande, hvilket de öfrige Stånden äfven ansett lämpligt.
Jag hemställer således, om icke den nya redaclionen kunde antagas utan votering.
I samma afsigt som Grefve Frölich nyss yttrat, anhåller jag få förklara, att ehuru jag varit emot antagandet af den nya redactionen, öfvergår jag likväl nu till den motsatta meningen, och önskar alt man måtte förena sig derom, för alt undvika en votering, som jag icke anser lämplig, sedan de öfrige Stånden redan bifallit antagandet.
Då man med tystnad förbigått en omständighet, som jaganser af vigt vid frågans bedömmande, anhåller jag, att i största korthet få fästa upmärksamheten derpå, att antagandet af den föreslagne nya redactionen otvifvelaktigt skulle vara ett verksamt och godt medel till Riksdagarnes förkortande.
Jag respecterar de bemödanden, som göras att öfver - 184 D e n a6 F e b r h a r i i f. m lala; men jag tror icke, alt de, hvilka äro angelägna om principens helgd, vidhålla den så svagt, att de skulle frångå den, endast af consideration för de öfrige Ståndens beslut.
Förhållandet är dessutom här annorlunda än i de öfrige Stånden, hvilka äro mycket fåtaligare.
Votering är redan af en Ledamot begärd, och jag ser icke, att den kan undvikas.