Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För bestämmandet af Ridderskapet och Adelns beslut hvad denna del af Betänkandet beträffar, torde jag få påkalla dess uppmärksamhet åt mina anmärkningar vid ConstitutionsUtskottets yttranden i anledning af de af StatsUtskottet anmärkta punkter, som Constitutionslltskottet ansett sig icke böra fastställa.
Jag förbigår de i Betänkandet upptagna speciella anmärkningar, då deras bestämmelse lärer Vara, såsom ConstitutionsUtskottet i början af sitt betänkande ger tillkänna att upplysa Konungen om sina Rådgifvare.
Ridderskapet och Adeln har hört hvad dess ConstitutionsUtskott i enlighet med de pligter som RegeringsFormens 106 och 107 156 Dtui 10 Ju lii f, m, §§. detsamma ålagt för Riksens Ständer tillkännagifva.
Det åligger Ridderskapet och Adeln att fatta sitt beslut.
Grundlagens föreskrift är ej positiv för Ständerna, såsom för deras, granskningen förberedande Utskott.
Grundlagen, såsom jag förstår den blott bestämmer maximum af den Ständerne tillerkände rättighet, öfverlemnande åt hvarje tids förstånd att bestämma huru långt deras opinion om hvad Rikets väl kan kräfva, kan förpligta dem att sträcka sina önskningar.
De kunna hos Hornängen skriftligen anmäla deras önskan att han ville ur StatsRådet och från Embetet skilja den eller dem mot hvilka anmärkning blifvit gjord.
Vill man efter bokstafven tolka 107 §:n så skulle man kunna säga: att Ständerna, enär *ie ej vilja skriftligen anmäla den önskan att Rådgifvarne måtte entledigas, icke äga rättighet att någon skriftelig anmälan i afseende på Rådgifvares åtgärder , göra.
Så har man stundom velat tolka andra 6tadganden af Grunda lagen.
Det vore att vilja det Ständerne, hvilkas pligt det är att lugnt pröfva hvad Rikets väl kan kräfva, att visligen öfverväga kommande slägters anspråk på deras omsorg, skulle handla såsom en som blifvit bragt derhän att han måste säga; allt dier intet.
Dea io Julli f. m. 157 Detta intygar sanningen af den satts att alla Lagar, åsyftande garantier för Folkens rättigheter eller skydd mot maktens missbruk, förblifva oförstådda hieroglypher , intill dess de blifvit förklarade genom tillämpningar, som åter blifva prejudicater för kommande slägten.
Vi äga sådana prejudicater från 18 i 5 och 1818 årens Riksdagar, och någon tvekan bör sålede* icke kunna äga rum, att icke vi i denna fråga böra kunna besluta, utan att öfvergå till någon af båda ytterligheterna.
Jag tillstyrker hvarken den ena eller den andra ytterligheten.
Icke den att låta anmärkningarne falla, emedan min känsla af hvad jag är skyldig både Konungen och Folket förbjuda mig det; icke den att begagna Ständernas rätt i sin högsta utsträckning, emedan politiken förbjuder mig det.
Må det icke förvilla någon i sin opinion om min karakter, att jag 6äger: politiken föw bjuder mig det.
1 Politiken såsom all annan, man må kalla den vetteDskap eller konst, som grundar sig på ett bedömande af sådana krafter och deras verkningar, som vi ej sjelfve kunna derigera, der således ej heller hvarken krafterna eller verkningarna kunna med säkerhet beräknas, måste byggas på suppositioner.
Af sådan na. tur är ali politik, kretsen för den samma och för suppositionerna må vara inskränkt eller i58 Den io Jul'ii f. m. vidsträckt; den må vara modifierad af lids— och localförhållanden, eller sådan den af evighet varit, den må inskränka sig inom den trånga kretsen af en enskild mans famil], eller hafva vidgat sig till den stora familj som Staten i bild framställer eller borde framställa.
Jag menar den politik, hvilken utan alt lemna ur sigte det afseende och de åtgärder som den mtnekliga svagheten, så från en sorn från en annan sida påkallar, dock antar såsom »ådande den princip hvarpå alla familjeförhållanden äro grundade och beräknade , principen af en inbördes välvilja , från hvilken ingen så bör kunna aflägsna sig, att icke det ges en möjlighet *tt dit återvända.
När jag säger att politiken förbjuder att till sin yttersta gräns sträcka den rätt sorn 107 tillerkändt Riksens Ständer, är jag långt ifrån att mena den art af politik , som visserligen också bygges på suppositioner , men på suppositioner allena och på beräkningen it så beskalfade gemensamma intressen, att till deras ömsesidiga befordrande ingen inbördes välvilja behöfs, hvarföre den ock, om den hos en eller annan skulle någon gång finnas, med fog kallas dårskap.
Må väl kännedomen af dylika förhållandens tillvarelse mana den enskilte Riksdagsmannen att moget öfverväga, innan han besluter den åtgärd som rikets sanskylldiga nytra kan synas honom kräfva; men illa bevandrad skulle han visa sig vara i den äkta politiken, sorn är ädla naturers tillhörighet; misskänna skulle han de anspråk på akt - Den 10 Julii f. lil. ning som medborgerlig värdighet ger; sig sjelf skulle han göra förlustig all rätt till aktning och välvilja af likar, högre och lägre, om, genom bevekalsegrunder, främmande i alla afseenden för ett lagligen fritt folks Representanter, han ville ens försöka att verka på deras beslut.
Jag har afstyrkt båda ytterligheterna.
Jag deremot tillstyrker att ConstitutionsUtskottets Betänkande, gilladt sådant det är, i underdånighet nedlägges inför Konungens thron; samt att i den skrifvelse hvarigenom Ständernas beslut Kongl. Majit i underdånighet meddelas, den önskan uttryckes, att Kongl. Majit täcktes låta detta Ständernas öppna handlingssätt, inför sig vitsorda deras tanka om Konungens personliga egenskaper.
N:o 3* Friherre Lagerbjelke, Gnjlaf:
Om det vigtiga och grannlaga ämne som nu är under öfverläggning, af alla Talare blefve betragtat, icke blott i sin helhet, utan äfven i hvarenda af dess delar , samt dertill i dessa delars mångartade detaljer, skulle det nästan tyckas mig, som vore den nyss började discussionens slut ännu beslöjat af framtiden.
Jag klandrar dock ingalunda denna noggranhet; jag bär tillbörlig aktning för hvars och i6o Den io Juiri /. rn, ens sätt att se: jag åtnöjer mig med att blott framställa mitt.
Först och främst tror jag mig böra förbigå alla de mindre anmärkningar, hvilka till ingen slags påföljd blifvit aomälta, deras ändamål synes mig öfverflödigt uppnådt, i och med sjelfva anmälandet till Riksens Ständer, samt den dervid fästade offenteligheten.
Jag inskränker mig således till Högloil CongtitutionsUtskottets Hufvudbetänkande, i hvad som rörer detsammas syftning på RegeringsFormens io7;de §. det är skälen för eller emot denna §:b tillämpning i närvarande fall, det är grun\ derne för densammas användande i allmänhet, och följakteligen, om uttrycket ti 11 åtes, sjelfva dess tillämpeliqhet, som jag ämnar undersöka!
Lagbud, jsg vet det, böra vördas, måste åtlydas, men kunna granskas, då sådant sker med sans och foglighet.
Det är just i utöfningeng ögonblick som ej mindre Lagstiftningens, än andra menskliga inrättningars både fördelar och brister lättast upptäckas.
Men vid anställandet af en sådan granskning är framför allt nödigt att afse saken icke personerna; sådant är äfven mitt ögonmärke.
Jag uppträder icke såsom någon anklagare; jag ämnar icke taga någons serskildta försvar; mitt föremål är att tala för rättvisan, för ordningen , samt för det verkeliga Statsintresse, som hvilar på ordning och rättvisa; eller lämpeligare sagt, jag önskar och eftersträfvar att kunna så tala.
Dea Jo julli /, m.
Jag gör visserligen al! skyldig och förtjent rättvisa åt
ConstitutionsUtskottets uppställning al dess ämne, dess pligter och verkningsförmåga.
1 vissa anförda grunder tillåter jag mig likväl att vara af annan mening; och skall framställa mina skäl med all dea anspråkslöshet, hvilken höfves i en så olika strid, som den emellan en enskild man och sjelfva samhällslageasorganer.
Ett ställe i Betänkandet ingermig likväl genast någon dristighet.
Laqjliftningen% heter det, långsynt i fm hänsyftning t m/kränkt och fparfam i förefkrifter, har lemnat mycket åt tolkningen aj Grundlagarms ord alij delfe, likafom med uppfat, på d t tillämpningen mätte inrättas efter tiderna» fick.
Om med Lagstiftningen* långsynthet menas Lagstiftarens förseende af framtiden, vet jag ej, om dess afsigt så egenteligen kunnat vara att Jemna mycket åt erdalydelfms tolkning Hvar och en, vare sig Lagstiftare,Talare, Författare, är vanligtvis så klar och tydlig som han kan, och der behofvet af tolkning inträder, der, tror jag, Lagstiftarens förmåga att förese, hafva upphört.
Lika litet kan jag tilltro honom uppf åtet, att medgifva Lagbudens tillämpning efter tidernas fick.
Andra tider skola följa på våra; senare skiften på. de närmast komminde; och någon gång måste det väl kunna hända, att delade intressen, ellar enskilta afsigter, elier lättsinnighetens öfverilningar eller hämdlystnadens upplågande passioner sträckte tillämpningen vida längre än man nu kan föreställa sig.
Likväl, då uti det Bil. till Ridd, o. Ad, Pr. VI.
Band. 11 Den 10 Julii f. m. anförda stället, tolkning tyckes vara medgifven, uppmuntrar det mig att äfven försöka min.
Vidare yttras det i Betänkandet, att fel, förfeelfer och mifslag kunna vifa feg i mångfaldiga fkepnader, vien att graderna af anfvars påföljd tlro ganjlta få.
Om med dessa grader förstås de olika slag af bestraffningar, sorn enligt io6;te §. kunna ådöinmas, har jag intet deremot att invända; men skulle io7:de §n anses såsom en gradation af den näst föregående, vore sådant ingalunda enligt med min öfvertygelse.
Jag tror dessa tvenne §.
§. böra tillämpas i alldeles skiljagtiga fall, samt att dessas förblandning med hvarandra är af yttersta vigt att undvika: åtminstone torde jag längre fram komma att försöka denna bevisning.
Ytterligare förekommer det i Betänkandet, att tob-.te $:» mindre är gjord att tillämpa, än att varna, mindre att hämna, än att betrygga-, då deremot af åtskilliga yttranden kan slutas, att
Utskottet anser io?:de § n vara af en lättare och vanligare tillämpning, samt likasom en leuteration af den förra.
Jag vet icke om jag bedrager mig, men mig synes att tankan, alldeles omvänd, med mera framgång skulle kunna försvaras.
Jag tror nemligen io6;te §. mindre vara ett varnande och betryggande, än ett till verkligt användande ämnadt, samt således i hvarje sådant fall hämnande bud hvaremot ändamålet att varna och betrygga, mera tyckes mig tillhöra 107 §. i sin vidtfamnande obe - Dm lo Julii /. ml stämdhet.
I den io6-te stadgas tydelig pgföljd för uppenbart Lagbrott, rättegång anbefa lies, formerna deWid föreskrifvas; resultatet blifver den anklagades lagliga friande ellet fällande.
Sällan, jag medgifver det, (och önskar det ännu mora) sällan torde rättvisan behöfva framställas uti detta förfärande skick, men då så måste ske, aldrig förgäfves. io7:de § åter synes mig vara ett blott stadgande för formen af opinionens moraliska Domsrätt; och jag bekänner att det alltid förekommit mig. något ovanligt, att man dymedelst likasom stiftat lag för opinionen, då deremot denna i tingens naturliga gång, så ofta sjelf stiftar lagar.
Med ögonen fästade på framtiden, men utan ringaste hänsyftning till våra dagar, har jag esomoftast föreställt mig möjliga och olika följder af denna §:s tillämpning.
Vöre någon gång, har jag sagt mig, Styrelsen stark och Ständerna svaga, kunde vid sådana fall* der Rikets^väl verkeligen kräfde io6:fe §:s användande, allting lätteligen föras derhän, att det stannade vid en försökt, men fruktlöst aflupen tillämpning af den i07.‘de. Vöre åter en annan gång Ständerne starka och Styrelsen svag, kunde, vid inträffad omöjlighet, att med skymt af rättvisa använda 106 §, den näst påföljande, genom sin mindre bestämda natur och tolkningens lätthet, möjligtvis urarta till förföljelser, riktade af en majoritet emot individer.
Men vare 6ig huru det vill eller kan med framtida vådor, frågan är nu om io7ide §:s Bett xo Julii f. m. tillämpelighet för tillfället.
Dess ordalydelse tyckes mig ovedersägeligen innebära, att icke den eller den händelsen, utan samtältbeten af allmänna ärendernas behandling är densammas rätta föremål.
Skulle ConfitutionsUtJkottet anmärka, säger Grundlagen, att StatsRådets
Le, damöter uti deras rådflag om allmänna mått och /leg, icke iagttagit Rikets fannfkyldiga nytta o. s- V.
Det lärer ej kunna bestridas, att
Rikets fannjkyldiga nytta vida mindre beror på hvarje serskildt råd, hälst i hvardagliga mål, än på Styrelsens allmänna tendens, yttrad i massan af dessa rådslag.
Sådan torde väl äfven Utskote tets verkeliga mening hafva varit, då detsamma omfattat en tanka, hvilken jag så mycket mindre velat neka mig nöjet att anföra, sorn den synts mig både väl grundad och väl uttryckt.
Den lyder sålunda : fäkert J,lall det icke väcka •någon undran, om en fritt, lugnt och betänkfamt granflicmde Beredning kunnat upptäcka mifstag och irringar, hvilka tilläjventyrs undfallit varfamheten i öfver läggningens ögonblick, ibland mängden af Janiman/låtande ärenden.
Ofta på Skyndades b fliten af närvarande omfländigheter, och f lindom utträngde fannolikt fel/va fikens vigt formaliteternas omgångar.
Huru skall nu detta så undseende omdöme kunna förenas med io7:de §:s tillämpning på några, så till sågandes, fristående facta?
För att motivera denna stränghet borde ju antingen dessa facta vara af en vigt på helasamhället.som kräfde allvarsammaste åtgärd, eller ock, om mindre vigtiga, at ett antal och ett ömsesidigt samband , tiilräckeligt attutvisafStyrelsens uppsåtligen felaktiga syftning.
Mea Den 10 Julii f m, i förra fallet stöde ju loö.te §:n der, med hej la sin fruktansvärda uppställning af Rättvisans Gudinnas attributer; och hvad det senare hänseendet beträffar, återstår helt enkelt att undersöka verkeliga förhållandet.
I denna afsigt hsr jag fallit på den tankan att sammanställa antalet af acmärkningspunkteroa med mängden af de under senast forflutne
Femårs period i StatsRådet afgjorda mål.
Anmärkningarna, med hänsigt till io7:de §. äro, om jag rätt minnes, omkring tio, då de som röra StatsRådets Ledamöter coliectift, och de gom rigtats emot särskilte Föredragande, sammanräknas; men de förra, elier de sorn egentligen angå rådgifvande åtgärder, inskränkas till Fyra punkter.
Antalet nf afgjorda mål belöper sig deremot till 35,314, samt då derifrån efdragea omkring 9000 Högst*.
Domstolsärender, återstå likväl öfver 26,000.
De irringar eller afvikelser ifrån form, som kunnat upptäckas i StatsRådets af- eller tillstyrkanden, äro således mindre än en 65oo.-de del af det hela; dess Ledamöter äro följakteligen felfria på en 65oo;de del när; och då allt det oanmärkta, enligt Grundlagen, bör anges såsom godkänt, skulle ju de åtgärder, som kunna föranleda till mistningen sf Riksens Ständers förtroende, nedfalla ända till det arithmetiska bråkets oändelighet, jemförelsevis med de handlingar som tyckas påkalla detta förtroendes bibehållande.
Jag leni nar härvid sjelfva anmärkningarna i deras värde, och lag är skyldig Riksens Ständers granskande Beredning denia tillit^ men till hvad billigt resul - i66
Den 10 Julii f. m. tat sknlle äfven detta medgifvande kunna leda, helst då man bssinaar, att af de anmärkta Fyra punkterna, en blott innefattar en önskan om råd till sparsammare utöfning af en Grund-» lagcenlig Konungslig rättighet, samt tvenne andra efter Utskottets eget uttryck: beträffar mera enfkilta mål, fanit få tedea erbjuda en mindre adcequat tillämpning aj lop.de forn handlar om rådflag om allmänna mått och /leg?
Vore det mig tillåtet att bedomina andemeningen af ConstitutionsUtskottets Betänkande, skulle jag våga tro dess önskan i anseende till sluteliga resultatet icke vara skiljd ifrån min.
Jag hämtar dertill anledning , icke blott af några förut anförda ställen, utan i synnerhet af följande: med tillfredsftällelfe, förmäler sig Utskottet hafva erfarit, att de i Ad~ miniftrationen här och der framjlående ajvikelfer och brijler icke förryckt eller ens rubbat den flora ord. ningen, och att många föremål, hvaröfver den tyfta patriotifka farhågan Jpridde en märkare färg, uppJlådt, efter en oväldig imderfökning af motif och förhållanden, i en bättre och renare dager.
Än mer, ZJtfkottet tror fg åt fanningen fkyldigt uttrycket af den gemenfamma opinion, att Konungens Rådgifvares handlingsfätt och rädfag, under den förflutna femårsperioden, i allmenhet och öfverhufvud bära flampein af redligt nits forgfällig omtanka, och oafbruten verkfamhet.
Troligen har en så klart yttrad öfvertygelse bidragit till den af Utskottet sjelft framkastade erindran om Rikfens Ständers rätt att, som orden lyda, ogilla, återhålla eller nedlägga den ander ordnqfte Beredningens talan.
Skulle Den I o Julii f. m. dessa och flere yttranden, saramanstälde med ett så alfvarligt steg som vissa anmärkningars anmälan till den verkan 107 §:n förutsätter, finnas innebära ett slags motsägelse, anser jag för min del denna motsägelse endast vara skenbar, och tror, att Utskottet såmedelst velat förj lika billighetens fordringar med den strängaste rättvisans kraf: skiljandes jag mig ifrån Utskottet blott deruti, att jag finner både rättvisa och billighet sammanstämma till den slutföljd, att de gjorda anmärkningarna , i hvad som rörer tillämpning af RegeringsFormena 107 må förfalla.
I denna hänsigt anhåller jag att Högvälborne Herr Grefven och Landt» marskalken täcktes göra proposition, «å snart öf« verläggningens närmare fortgång dertill lem-j nar tjenligt tillfälle och anledning.
Friherre Rudbesk, Alexander", Det är med anledning af ConstitutionsUtskottets Betänkande rörande StatsRådetsEmbetsbefattningar, som jag vördsamt utbeder mig att till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns pröfi ning få den äran framställa mina åsigter.
ConstitutionsUtskottet har anmärkt de af HofCancellersEmbetet någon gång anbefallts indragningar af vissa Tidningar, såsom mindre ändamålsenlige.
Jag hade trott att en sådan inskränkning kunnat både lagligt och nyttigt Den to Jnlii f, m. denna senare tid varit ännu vidsträcktare , då hade Publicistens granskning öfver Riksdagsmäns yttrade framställningar uteblifvit, hvilka pndast tillböra Stånden att sjelfva censurera, ®å länge HofCanceller»E:nbetet förvaltas af den ädle och upplyste nian, hvars Fosi®rlands och hederskänsla så ofta blifvit vitsordad inom dessa murar, så är jag för min del fullkomligen öfvertygad, att dess rättvisa med en säker blick bedömmer öfverdriften af de egensinniga insinuationer, som ofta af kitsligheten framstäf, las.
Friheten är dyrbar, dess öfverdrift vådlig, hvarföre bestämda gränser äro nödvändiga för dess bestånd, och då jag hyser den öfvertygelsan att vår Regering vaksamt söker Bpprättbålla dessa fördelar, så lärer Herrar StatfRåder häldre förtjena Nationens tacksamma bifall , i följd af det goda de sökt medverka, än anmärkningar relativt till mindre betydlige ämnen, Det tillhör en Representant att lika ifrigt söka freda ds Konungsliga rättigheterna, som »tt alltid yrka Folkets fördelar, samt vid alla tillfällen framställa dess behofver, och då des. sa föremål kunna förenas, så uppfyller jag en glad pligt, sedan jag förut vid flera tillfällen framställt de senare, att äfven nu beifra de förras helgd.
Då Utskottets Betänkande innehåller flsra olika ämnen, så torde Herr Grefven och Landtmarsk&lken täckas benägit göra serskilt» propositioner öfver hvarje Moment.
Den io Julii f. m, isr;o 5- Herr R of tilblad, Bernhard:
Må hända, torde mången anse mig jäfvig att yttra mig i ett ämne , i hvars afgörande gällande ordning förklarar mig jäfvig att deltaga.
Men då det vidrör ett af de vigtigaste föremålen för vår Constitutionella samhällsförfattning, så har jag ansett mig böra begagna min Riksdagsmannarätt att framställa äfven mina tankar och jag tackar Försynen, att jag härvid kan tala min öfvertygelse® språk, utan att såra mitt hjertås känslor.
Innan jag öfvergår till pröfningen af de anmärkningar Höglofl.
ConstitutionsUtskottet med hänvisning på 107 §.
RegeringsFormen framställt, anser jag mig först böra undersöka idéen och betydelsen af denna §, äfvensom aaledniflgarne till dess stiftande.
Svenska Folket har lyckligtvis från urminnes tider aldrig saknat Constitutionella samhällsförhållanden.
Det är denna lycka vi också äro skyldige den förenade känsla för frihet och Konungastyrebe, som aldrig inom Sverige varit utslocknad , och som alltid afvan under de svåraste skiften tryggat fortfarandet af dess sjelfständighet och dess frihet.
Men ofta missbrukade hafva formeroe för dessa förhållanden ej sällan erhållit en utbildning, som gjort deni till medel än i despotismens än i enakildta herr9klystnadens händer.
Sålunda linna vi i vår IIi - 170 Den 10 Julii fm'. storia tidehvarf, då Sveriges Ständer, missnöjda med förflutne Styrelseåtgärder, erkänt hos sin Konung en fullkomlig Envåldsmakt {fe Kongl, Maj-.ts
Råd och famtelige Ständers förklaring af deli 16 Nov. 1632 med flere Acta Publica).
Således igenfinna vi ett annat tidehvarf, då de olyckliga frukterna af det förutnämnde styrelsesättet missledt Rikets Lagstiftare att söka korrectif i motsatta ytterligheter; då Ständerne utan band af 'något ansvar eller några former tillägnat sig eller rättare sitt af 50 Adelsmän, 25 Präster och 25 Borgare bestående secreta Utskott oinskränkt lagstiftande , verkställande och lagskipande makt; då Konungen , med skyldighet att låta sätta sitt namn under Ständernes beslut, ty ännu ville Folket ej känna annan Öfverhet än sin Konung var förvandlad till en ärftlig President i ett RiksRåds Collegium, hvars öfrige Ledamöter till- och afsattes af Ständerne.
Det är från detta tidehvarf, som vi äga så många sorgliga minnen af förtjente medborgares uppoffrande för partisgget, af Fäderneslandets stora intressens åsidosättande för de små enskildta.
Det är i denna tids historia vi finna upptecknadt, huru samma rådslag, som vid en Riksdag tvungit en Rådsherre att nedlägga sitt Embete, vid en annan förskaffat honom äran af en högtidlig Ständernes Deputation och af en på deras befallning öfver honom slagen medalj; det är der, vi se samma maktägande Ständer vid en Riksdag, under uttryck af den högsta aktning och förtroende till sina RådsEmbeten återkalla samma personer, sorn de föregående Pviksdag förklarat för Den 10 Julii f. m. 171 btgångnt feljleg förlustige det förtroende
Rikfens Råd, böra äga.
(Se RiksdagsTidningarne för 1769 1770 pag.
12 14 och för 1765 1766 pag 188 tS9).
Följden af ett sådant Ständernes deltagande i verkställande makten blef 1772 års Regementsförändring, påkallad och gillad af allmänna rösten.
En annan tid inträffade, då händelser, jag ej äger behof återkalla i minnet, fordrade nya former för tryggandet af vår samhällsbyggnad.
Varnad af det förflutna sökte också 1809 års ConstitUtionsUtskott bilda en styrande makt verksam inom bestämda former, med i enhet i beslut och full krajt i medlen att dem utföra; en Lagstift alide makt visligt trög till verkning men fast och stark lill motstånd; en Domaremakt, sjelf ständig under Lagarne, men ej sjelf herrskande öfver deni.
Det sökte att rikta dessa makter till inbördes bevakning, till inbördes återhåll, utan att dem sammanblanda , utan att lemna den återhållande något af den återhållnas verkningsförmåga.
På dessa hufvudgrunder af Statskrifternas serskildta bestämmelse och ömsesiga motvigt skulle den Statsförfattning hvila, som Utskottet föreslog, och som nu utgör Sveriges sf Konung och Folk besvurna Grundlag.
I enlighet med dessa af 1809 års ConstitUtionsUtskott yttrade grundsatser öfverlemnar vår nu gällande RegeringsForm hela verkställande makten åt Konungen, då den säger, att Han äger allma fyra Riket, men tillägger på fatt denna RegeringsForm jörefkrifver och för iakttagande deraf bjuder, att alla Expeditioner 172 Den io Julii-J. m. utom i kommandomål , skola af ansvarsskyldige föredragande kontrasignera®, samt serskildt stadgar, att Konungen i alla Regeringsärenden utoni de miniflerislla och kommandomål skall inhämta råd, af ett StaisRåd , hvars medlemnar
Han sjelf kallar och endtledigar, men som under ansvar äro förbundne Jina meningar yttra och förklara.
(Se Regeringsformen §§. 4, 5, 6, 7, 8, 9j 35, 38 ) Ytterligare innehåller Grundlagen föreskrifter, så väl för att trygga åt Nationen och dess Representanter den granskningsrätt af de styrelsegrunder, hvarefter Riket regeras, hvilken från ett Folks politiska frihet är oskiljaktig, sorn att förekomma, att Konungen möjligen kunde sakna tillfälle inhämta de rid, Han vid en noggrann sakernas undersökning kunde anse mäst befrämja Rikets sannskyldiga nytta.
Sålunda försäkra 86 §.
Regeringsformen och en serskildt TryckfrihetsLag
Nationen frihet ett i tryck yttra sig öfver, äfven Regeringens åtgärder, endast med den inskränkning till innehåll och skrifsätt , Lagarne stadga.
Sålunda är i enlighet med 53 och 105 §.