Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Landtm, framstält, alt Hr von Hartmansdorff föreslagit, att vid Utsk:s hemställan måtte tilläggas: ”dock må upropet bibehållas för de expeditioner, som icke före kl. half 12 på dagen medhinnas,” framställde Hr Gr. o.
Landm. propos. först till bifall å Utsk:s hemställan utan förändring och sedan till bifall derå med det af Hr von Hartmansdorff föreslagna tillägg, hvilka propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarå Hr Gr. o. Landtm., efter förnyad propos. till bifall å Utskcs hemställan, som nu besvarades med starka Ja, jemte åtskilliga
Nej, förklarade det han funnit Ja öfvervägande. 17:o Ulsk:s förslag, pag. 36, lill bestämmande af personalen för sedel-kontoret; och 18:o Utsk:s yttrande, ang:de ifrågasläldt särskildt stadgande derom, all vid de tillfällen, då större antal förslitna småsedlar lill sedelkontoret ingår, än som kan af de återstående ordinarie konlors-skrifvarne hinna att i stadgad ordning upsättas, det må vara Chefen tillåtet att af anslaget till exlra-ordinarie tjenstemäns upmuntran disponera erforderligt belopp lill de biträden, som för göromälens ohämmade gång behöfva anlitas.
Biföllos. 19:0 Ulsk:s yttrande, pag. 37, ang:de Under-Styrelsens framställning rör:de Bankens General- Bokslut.
Jag anhåller, att en RiddarhusKanslist måtte få upläsa det föreg:de stycket, innehållande UnderStyrelsens yttrande i frågan.
Sedan denna upläsning egt rum, anförde Hr von Hartmansdorff:
UnderStyrelsens förslag i detta fall har blifvit af Fullm:ge understödt och jag anser mig böra inför R. o. Ad. utreda förhållandet.
Fullmige och Utsk.
Den 17 Oktober. 269 äro ense derom, att antalet af låne-afdelningens Kamererare skall blifva det i Betänk, föreslagna.
Men Utsk. vill, att en af dessa Kamererare skall, på lediga stunder, uprätta Bankens bokslut, hvaremot Fullmtge föreslå, att den ene Kamereraren skulle hvarje år få, för bokslutets upgörande, några månaders ledighet från löpande förrättningar.
En hvar, som är någorlunda hemmastadd med räkenskapsgöromål och således vet hvad ett bokslut vill säga, känner äfven, att dess uprättande i ett större räkenskapsverk, såsom Riksbanken, är ett så vidlyftigt och en samlad tankekraft i anspråk tagande göromål, att det icke får afbrytas genom handläggning af andra löpande ärenden, såsom mottagande i deposition af hvarjehanda saker, hvilka inlemnas till låneafdelningen m. m.
Bokslutsarbetet kan icke under sådana. omständigheter till- och återtagas, utan dess förrättare måste lemnäs ostörd, om det skall i rättan tid medhinnas.
Fullm:ge hafva fördenskuld velat bereda honom tillfälle dertill, och alltså föreslagit, att en annan skulle förordnas att sköta hans vanliga göromål, under den tid, bokslutet upgöres.
Detta är en så väsendtlig omständighet, att jag anhåller, det R. o. Ad. behagade deråt egna särskild upmärksamhet samt godkänna UnderStyrelsens förslag.
Om bokslutet an (ages erfordra en tid af t. o. m. 3 månader, och aflöningen uptages enligt förslaget till 1800 R:dr årligen: så blifver utgiften för boksluts-arbetets förrättande dock icke större än 450 R:dr.
Ad. icke skall finna denna utgift för stor, i förhållande till det ändamål, som dermed bör vinnas, och förnyar min anhållan om bifall lill Under-Styrelsens förslag.
Utsk. har här icke kunnat biträda Under-Styrelsen åsigt, att det skulle behöfvas ett särskidt anslag för den Bankens tjensteman, som förrättade Kammererarens tjenst, medan denne upgjorde bokslutet, utan anser, att Kamereraren, utan tjenstledighet från de öfriga göromålen, kan förrätta detta arbete, helst de s. k. löpande göromålen, som tillhöra Kamererarne i läne-afdelningen betydligen förminskats i följd deraf, att Banken icke numera emot utfärdande obligationer uptager lån af allmänheten, samt att belåningen af guld och silfver jemväl kommer att uphöra.
Komiterade hafva äfven hyllat den åsigt, som i Utsk:s förslag finnes uttryckt, och de skäl, Hr von Hartmansdorff deremot anfört, synas mig icke vara af beskaffenhet att böra föranleda R. o. Ad. att frångå Ulsk:s hemställan.
Min medfullmägtig, Gr.
Gyldenstolpe, påstår, att BankoFullm:ge icke biträdt UnderStyrelsens ifrågavar:de förslag.
I en medhafd upsats har jag endast antecknat, att Fullm:ge tillstyrkt förslaget, men sjelfva deras yttrande får jag icke rätt på.
När jag således icke med tillförlitlighet vet, om det förhåller sig så, som Gr.
Gyldenstolpe säger, kan jag icke annat än vidblifva mitt förra yrkande.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framstälde Hr Gr. o. Landtm, att Frih.
Tersmeden yrkat bifall till Utsk:s 270 Den 17 Oktober. i denna punkt afgifna yttrande och deremot Hr von Hartmansdorff yrkat afslag derå, samt föreslagit att Bankens General-bokslut må updragas åt en af Kamererarne i låne-afdelningen, med vilkor att denne Kamererare, under den tid, bokslutet pågår, erhåller ledighet från utöfningen af de honom tillhörande löpande expedilions-göromålen, samt att, i och för förrättandet af de sednare, full Kamererare-aflöning under några månader vid början af hvarje år får användas på räkningen:
Obestämda Supplementar-Staten.
Hr Gr. o. Landtnäs sedermera först till bifall åötsk:s i denna punkt afgifna yttrande, och sedan till afslag derå samt antagande af Hr von Hartmansdorffs förslag framstälde proposa- besvarades med blandade
Ja och Nej, hvarefter dessa proposa förnyades, och, sedan dervid svaren åter utfallit med Ja och Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg den sednast till afslag å Utsk:s yttrande och antagande af Hr von Hartmansdorffs förslag framstälda propos. besvarad med öfvervägande Ja. 20:o Ulsk:s förslag, pag. 38, till bestämmande af personalen för låne-afdelningen; och 21:o Utsk:s förslag, pag. 40, till bestämmande af personalen för låne-kanslict.
Riföllos. 22:o Utsk:s förslag, pag. 41 och 42, lill bestämmande af personalen för Revisions- och Ekonomi-afdelningen.
Sedan R. o. Ad. afslagit Utsk:s hemställan om sammanförande af Depositons- och Kassa-afdelningarne, så torde personalen inom Revisions- och Ekon.-afdelningen böra bestämmas till 1 Kommissarie, 4 Bokhållare, 2 Revisorer och 1 Kontorsskrifvare.
Jag anhåller vördsamt om Hr Gr. o. Landtmis propos. härå.
Uppå härefter framstäld propos. bifölls Utsk:s förslag med den af Frih.
Tersmeden tillstyrkta förändring att Bokhällarnes antal förökades lill 4, i st. f. 3. 23:o Ulsk:s förslag, pag. 44, lill bestämmande af personalen inom Fiskalskonloret.
Bifölls. 24:o Utsk:s tillstyrkande, pag. 4S, ang:de tjenstegraden för Bankens Advokatfiskal.
Fullm:ge hafva tillstyrkt, att Bankens AdvokatFiskal skall innehafva en särskild tjenstegrad mellan den högsta och den nästföljande.
Skälet är, att Fullm:ge ansett denne tjensteman böra ställas i likhet med hans vederlikar inom Kronans verk.
I hvarje Kollegium, som har en AdvokatFiskal, förhåller det sig så, att denne tjensteman icke är jemlik med Kollegii ledamöter, utan står en tjenstegrad nedom dem, emedan han i vissa fall är deras underlydande.
Ofver hufvud taget är förhållandet inom Banken icke annorlunda
Den 17 Oktober. 271 Hans Kommissarier äro, ej mindre i afseende pålöneförmånerän eljest, ansedda såsom Kollegii-Rådens vederlikar.
Fiskal bör följaktligen icke vara sina förmäns jemnlike, utan dem underordnad.
Enligt denna åsigt, hafva Fullm:ge tillstyrkt, att Bankens AdvokatFiskal, som, för närvar:de, är Kommissariernas jemlike, både i afseende på löneförmåner och tjenstegrad, skall nedsättas en grad under dem, men icke till jemlike med Kamrerarne, utan till en grad mellan desse sednare och Kommissarierne.
Om Fullm:ges förslag antages, tipkommer ett riktigt förhållande mellan tjenstemännen, hvarjemte en lönebesparing, ehuru af mindre betydenhet, vinnes.
Jag hemställer alltså, att R. o. Ad. behagade godkänna Fullm:ges förslag i berörde hänseende.
Bankens AdvokatFiskal innehar för narrande den första tjenstegraden inom verket.
Att nu nedsätta honom, isynnerhet dä raan är på väg att stadga, det tjenstemännen inom Banken icke få innehafva andra tjenster, tror jag för min del icke vara riktigt och lämpligt.
AdvokatFiskalens göromål ställa honom i jemnbredd med Kommisarierne.
Han är både pligtig och berättigad alt åtala dem, derest de skulle göra sig skyldiga till tjenstefel.
Dessutom tror jag icke, att den jemförelse, Hr von Hartmansdorff updragit emellan Banken och Kollegierna, i detta afseende håller streck.
Han har visserligen rätt deruti, att Kollegiernas AdvokalFiskaler äro ledamöterne underordnade, men härvid är att bemärka, att dessa verk icke hafva någon särskild Öfverstyrelse, utan att Kollegii-Råden sjelfva äro verkens Styresmän, då deremot Bankens Kommissarier, eller UnderSlyrelsen, lyder under R.
St:s BankoFullmtge, hvilka utgöra verkets Öfverstyrelse.
BankoKommisarierne kunna således icke ställas i jemnbredd med Kollegii-Råden.
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE OÖM Å3DS&»» VID lagtima "iliUö^nöcit t jStodiljalm ÅKEX 1850—1857.
Nionde Uiiftet.
Lördagen den 3 Oktober 1857.
Justerades ett prot.-utdr. för den 30 sistl.
Uplästes till justering och godkändes ett från Exped.Utsk. under N:o 135 afgifvet Förslag till 11.
St:rs underd. skrifvelse till H. M. Konungen, ang.
EiksStyrelsens förande under K. M:s sjukdom.
Anmäldes och lades på bordet nedanuämude från Ulsk. inkomna Mern. och Betänk., nemi. från ConslilulionsVtskollel : N:o 34, med förslag till ändring uti 17:de och 22:dra §§ Beg:sF:n, åsyftande förstärkning uti antalet af Högsta Domstolens ledamöter; N:o 35, med förslag till tillägg vid l:sta § 9:de mom.
TryckfrihetsFörordnm, ang. förbud mot eftertryck af utländsk skrift; N:o 36, med förslag till ändring i vissa delar af TryckfrihetsFörordmn, i fråga om Tryckfrihets-Nämnden och, i sammanhang dermed, till tillägg i 108:de § Beg:sF:n och 65:te § Biksd:sOrdn:n; N:o 37, med förslag till tillägg uti l:sta § 4:de morn.
TryckfrihetsFörordn:n, rörande skyldighet för utgifvare af dagblad eller periodiska skrifter att ställa borgen för böter, kostnad och skada.
LagUlskollel: N:o 45, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de antagande af en förordn. om verkställighet af domar och utslag, meddelade af norrsk Batt, och om det biträde, som i andra afseenden bör lemnäs rättskipningen i Norrige.
Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet : N:o 33, i anledn. af väckt motion om dels förklaring af K.
Brefvet den 8 April 1811, dels ock ny lagstiftning ronde flottoch farled; N:o 34, i anledn. af väckt motion om utfärdande af särskilda föreskrifter rör:de barkmätning; N:o 35, i anledn. af väckt motion om förändradt sätt för ut - 4 Don 3 Oktober f. m. färdandet af sådana författningar, hvarigenom en förut gällande lagstiftning i en eller flere delar förändras; N:o 36, i anledn. af väckt motion om tillägg till och förtydligande af 2:dra Kap. 6:te § l:sta mom. i K. M:s Nåd.
Stadga ang:de försvarslösa och till allmänt arbete förfallna personer, d. 29 Maj 1846.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskollet: N:o 112, i anledn. af väckta motioner om vidtagande af åtgärder för utfärdande af nya krigs artiklar, tjenstgöriugs-reghte för Armén, fältförvaltnings-reghte m. tn.; N:o 113, i anledn. af väckt motion att en af f. d. Löjtnanten A. Törnstén i Norrköping inrättad läro-anstalt måtte godkännas såsom högre elementarläroverk, och vissa lärare derstädes erhålla rätt till tjenstårs-beräkning; N:o 114, i fråga om rättighet för skolorna inom Lunds stift att dimittera elever till Universiteten; samt N:o 115, i anledn. af väckt motion om utsträckt' fraktningsrätt öfver Kalmar sund för personer, boende emellan färjeplatserna Röhälla och Fröbygårda på Olands vestra kust.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s den 19 och 26 sisth Sept. på bordet lagda Betänk.
N:o 43, i anledn. af väckt motion om förändring af 2:dra § i 12-.te Kap. RättegisBalken.
Jag har uti min Betänk, vidfogade reservation sökt framställa de skäl, hvarföre jag anser att förslaget icke bör antagas, men då möjligen många af R. o.
Ad:s ledamöter ej tagit kännedom om denna reservation, så anhåller jag att få uprepa några af de deri framställda skälen. 12 Kap. Rätteg:sBalken stadgar: »kommer kärande tillstädes men icke svarande, så dömer Rätten på de skäl, som käranden företer.
Tappar svarauden, har han rätt att stämma om återvinning på landet till nästa ting och i staden inom en månad, men försummas sådant, är han sin talan qvitt.
Blir käranden ute, men svaranden kommer tillstädes, förfaller målet, men käranden eger rätt att på landet till nästa ting och i stad inom en månad ånyo instämma vederparten, för att få sina påståenden pröfvade.
Försummar käranden denna stämningstid, så är han, på samma satt som svaranden, sin talan förlustig.»
Häraf synes, att lagen ställer båda parterna i lika ställning, elier om fördelen skall ligga å någondera sidan, så är det otvifvelaktigt å kärandens, som har att sjelf välja den för sig lägligaste tiden för rättegångens anställande.
Icke desto mindre går Utsk:s förslag ut på att bereda käranden en ytterligare fördel; ty om han också förfallolöst uteblifvit vid första rättegångstillfället, så skulle han, blott han icke försummar vanlig preskriptionstid, när som helst kunna saken ånyo instämma.
De skäl, som föranledt Utsk. att bereda käranden så stora förmåner framför svaranden, äro mig alldeles oförklarliga, så vida det icke är det af motionären anförda exemplet på en person, hvilken, efter att hafva stämt en annan person för utbekom - Den 3 Oktober f. m. mande af några tusen
Rdr, försummade både att infinna sig vid första rättegångstillfället och att iakttaga den stadgade ytterligare stämningstiden, hvarföre domstolen, då kåranden sedan instämde saken, förklarade vederparten fri från hans käromål.
Detta var det enda exempel, som i sådant afseende anfördes inom Utsk., och om flere sådana fall inträffat, så är det likväl all sannolikhet för att svaranden lika ofta på samma sätt förlorat sin rätt.
Icke nog med att Utsk. rubbat den princip af jemnlikhet, som förut innehölls i lagen, utan Utsk. har äfven rubbat en annan princip, som hittills ansetts innehållas i vår lag, om den också ej varit i ord uttryckt, nemi.: att då en rättegång blifvit vid domstol anhängiggjord, så bör det icke kunna bero på den ena partens godtycke att nedlägga rättegången, utan att rätts-anspråken blifvit afgjorda antingen genom domstols beslut eller genom sådana försummelser, för hvilka lagen stadgar förlust af vidare talan.
Afven Lagberedningen har i sitt lagförslag medgifvit svarande parten rätt, att i sammanhang med ågången stämning få det derigenom framställda anspråket slutligen afgjordt.
Utsk. säger häremot, att denna rättighet står i oskiljaktigt sammanhang med den provokatoriska rättegång, hvars införande i vår lagstiftning
Beredningen förordat.
Lör mig tyckes det likväl vara klart, att en sådan rättighet för den svarande parten är af ojemförligt större vigt der provokatorisk rättegång ej finnes, d. v. s. der svaranden saknar rättighet att sjelf anställa rättegång för att blifva fri från vederpartens förmenta anspråk.
Med afs. å förslagets upställning anhåller jag äfven få göra några anmärkmr.
Början af förslaget lyder: »kommer svaranden å första ting, innan det ändas, eller innan rättegångstim man i stad ute är, och blifver käranden borta, bote som sagdt är, och vare saken på den stämning ej mera uptagen samt käranden skyldig att gälda svaranden kostnad, der han ej, vid nästa ting å landet eller inom en månad i staden, visar, det han laga förfall haft, och att han ej kunnat rätten det kungöra.»
Här stadgas 3 påföljder för uraktlåtenhet att fullfölja en stämning, hvilka likväl alla försvinna, om käranden kan visa att han haft laga förfall, och bland dem äfven den, att saken ej mera på den stämning uptages.
Stämningen är således gällande, men rättegången finnes icke, och huru den skall komma i gång, derom talar förslaget ej ett ord.
Vidare innehåller förslaget i slutet: »Sker ej så», (visar ej käranden förfall å den förelagda tiden) »vare dock ej käranden förment att saken ånyo instämma och sin talan utföra, om han laga tid dertill ej försutit.»
I hela det ifrågav:de kap. af B,ätteg:sBalken talas ej om preskription, och man blir således frestad tro, att då detta enda hinder här uptages mot sakens förnyade instämning och talans utförande, intet annat hinder deremot skall gälla, och således hvarken omyndighet eller domstolens obehörighet eller annat sådant.
Jag tillstyrker vördsamt afslag å Betänk.
Då jag icke inom Utsk. deltagit i behandlingen af denna fråga, så har jag icke kunnat anteckna mig 6
Den 3 Oktober t. m. sorn reservant, ehuru jag till alla delar instämmer i Hr Adlercreuts;’s yrkande på afslag at Betänk.
Frågan är af mycket liten omfattning och lätt begriplig äfven för dem som icke äro jurister.
Frågan är endast denna: är det rätt eller icke att kärande parten, sedan han försummat att inställa sig på den rättegångsdag då saken blifvit instämd, skall vara förlustig all rätt att, ånyo instämma samma sak.
Rättegångar upstå verkligen nog ändå, utan att man behöfver ega rätt att anställa dem 2 gånger.
Hvarken Lagberedningen eller Lagkomitén har föreslagit en sådan ändring, och den påyrkas ej heller af allmänna opinionen.
Det är blott en enda motionär, som föreslagit en dylik ändring, och på de skäl, som Hr Adlercreutz anfört, anser jag denna hans motion icke förtjena att behjertas.
Enligt min tanke ligger den största vigt derpå, att den, mot hvilken ett rätts-anspråk blir väckt, må kunna få afgjordt, huruvida rätts-anspråket är befogadt eller ej.
Sådant är möjligt f. n., ehuru det går långsamt, men om LagUtsk:s förslag vinner bifall, så skulle en kärande part kunna ouphörligt instämma samma sak, låta stämningen förfalla och på så sätt i evig tid hålla den omtvistade saken öppen, och svarande parten skulle vara utsatt för uprepade stämningar.
Jag kan icke se att förslaget skulle medföra någon nytta, och får derföre, i likhet med Hr Adlercreutz, afstyrka bifall till detsamma.
Då jag inom LagUtsk. tillhört majoriteten, anser jag mig skyldig att något närmare utveckla de skäl, hvarföre Utsk. tillstyrkt Hr Upplings motion.
Ett af skälen var verkligen det af Hr Adlercreutz omnämnda förhållandet, att då vid en rättegång inför Stockholms RådstufvuRätt kärande parten uteblef, och försummade att inom en månad ånyo instämma saken, så förklarades svarande parten från vidare käromål fri.
RådstufvuRättens ledamöter, och bland dem Hr Uppling, föranleddes häraf att se till, huruvida rättvisan medgaf att den i 1800 års Förorda, stadgade praeskriptionstiden derigenom afbröts.
För LagUtsk. har det velat synas, som om det vore en stor skillnad mellan den skada, som tillfogades svaranden, derigenom att käranden uteblef å den dag som var utsatt för käromålets uptagande, och den skada, som upstod för käranden om svaranden uteblef.
Om det nuv:de stadgandet bibehålles, så kommer hädanefter som hittills det förhållandet att ega rum, att om käranden uteblifver på den utsatta rättegångsdagen och underlåter att ånyo instämma saken, i stad inom en månad, på landet vid nästa thing, så är svaranden helt och hållet fri från käromålet, hvaremot, om svaranden uteblir, så kan visserligen dom fällas på förhanden varande skäl, men om skälen icke äro tillräckliga, så upskjutes målet, utan att svaranden deraf lider någon skada.
Hvad angår Hr Cederschiölds yttrande, att en trätolysten kärande part iskulle kunna gång på gång i samina sak instämma en svarande och låta stämningen förfalla, så är det visserligen en sanning, men Utsk:s förslag innehåller ett korrektiv mot Den 3 Oktober f. m. 7 ett sådant förfarande, derigenom att kärande i sådant fall skulle få betala böter för vanvördnad mot domstolen och dessutom ersätta svaranden den kostnad han onödigtvis förorsakat honom.
Jag måste tillstå att det synes mig hardt, om en kärande part, som har 9 år qvar af den vanliga 10-åriga preskriptionstiden, skulle blifva hela sin fordran förlustig blott derföre att han, sedan han på l:sta året instämt saken, af en eller annan anledn. blifvit hindrad dels att infinna sig på den utsatta rättegångsdagen och dels att anmäla sitt förfall.
Efter först till bifall å Utsk:s förev:de Betänk, framställd propos.
Nej, blandade med Ja, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om B,, o. Ad. behagade afslå detta Betänk., och ropades härvid starka
Föredrogs ånyo och bifölls LagUtskts d. 19 och 26 sisth Sept. på bordet lagda Betänk.
N:o 44, i anledn. af väckt motion, ang:de kärande parts skyldighet att' kungöra svaranden Underltätts upskofsbeslut.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s d. 19 och 26 sisth Sept. på bordet lagda Betänk.
N:o lil, i fråga om indragning eller förändring af KrigsAkademien på Carlberg. l:sta punkten, angsde vackt förslag, all KrigsAkademien på Carlberg malle komma all uphöra och en mililär-fakultet vid universiteten inrdllas. Hr Bråkenhjelm:
De af Utsk. anförda skäl synas mig icke behöfva vidare utvecklas och jag inskränker mig derföre till att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till Utsk:s förslag.
Då jag är motionär i denna fråga, anser jag det vara min pligt att redogöra för de motiver, som föranledt mig att väcka detta förslag.
Jag har alltid ansett, det man vid all upfostran bordé, så vidt möjligt var, gå nationelt tillväga, och jag har trott, att militär-undervisningen borde gå hand i hand med undervisningen i öfriga vetandets grenar.
Den —■ om jag så får uttrycka mig — skråmessighet, som upkommer derigenom att särskilda korporationer afskiljas från hvarandra i undervisningen, kan lätt medföra många både olägenheter och vådor för samhället.
Det är derföre som jag ur principens synpunkt ansett det vara lämpligast, att de ynglingar, som egnade sig åt militär-yrket, erhöllo sin bildning vid de vanliga universiteten, lika väl som de, hvilka studera andra grenar af vetenskapen, såsom theologi, juridik etc.
Jag tror att det skulle hafva ett helsosamt inflytande på hela nationen, om ynglingar af alla samhällsklasser vid universiteten blefvo så till sågandes förbrödrade, såvål i kunskaper som i socialt hänseende.
8 Den 3 Oktober f. m.
Då jag afgaf min motion hade jag blicken särskildt fästad på KrigsAkademiens reorganisation.
Jag är sjelf upfostrad vid detta läroverk och känner således af egen erfarenhet den ensidiga skefva riktning en sådan upfostran vållar.
Jag har äfven varit i tillfälle att se den kast-anda, som gjort sig gällande både bland mina samtida kamrater och de kadetter, som efter dem inträdt i Armén.
Dock vill jag ingalunda derför kasta någon skugga på KrigsAkademiens befäl eller lärare, ty både under min kadett tid och allt sedan har jag haft allt skäl att värdera och respektera dem.
Det är med denna fråga som med alla andra, att det vore af ringa vigt hvad utgång den får, så vida den icke vore fotad i allmänna opinionen, och det är just till följd deraf som jag tagit mig friheten att motionera i denna och åtskilliga andra frågor, som röra våra militär-förhållanden.
Redan under min kadett-tid upstod den åsigten hos mig, att man icke bör upfostra barn till något bestämdt lefnadsyrke, och denna åsigt hyser jag ännu; ty det torde vara klart att ett barn om 12 a 13 år icke kan hafva det mogna förstånd och den omdömesförmåga, som erfordras för att välja ett «vitae genus.»
Det kan ' icke vara rätt att genom lysande uniformer, så till sågandes »locka» en mängd barn till ett yrke, för hvilket de hvarken hafva håg eller fallenhet.
Det var från denna synpunkt som jag utgick då jag väckte min motion, och jag föranleddes äfven dertill af den omständigheten, att det egentligen endast äro de mera förmögna, som kunna låta sina söner begagna undervisningen vid KrigsAkademien; ty de fattiga hafva svårt nog att poussera sina söner fram genom en vanlig skola, men det är alldeles omöjligt för dem att underhålla dem vid KrigsAkademien.
Man har visserligen rätt, då man säger att priset är billigt vid KrigsAkademien, men det är endast billigt i förhållande till den valuta man får; ty det är alldeles för högt för att landels barn i gemen deraf skulle kunna begagna sig.
Den fråga jag väckt kan icke förfalla, och det är så mycket troligare att den i en framtid kommer att realiseras, som, efter hvad jag hoppas, de båda universiteten komma att sammanslås.
Jag har i min motion äfven yrkat att ynglingar från alla samhällsklasser, som vilja egna sig åt militäryrket, och äfven den unge soldaten, borde sättas i tillfälle att inhemta kunskaper i yrket.