Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom en längre frånvaro skall LäroContractet anses upplöst, så framt ej Mästare och Lärling åsämjas om dess fortfarande.
Emedlertid kan Lärling, som ej fullgjort hvad Contractet ålägger, icke utan Mästarens tilstånd, hvarken ingå i tjenst såsom arbetare i samma handtering, eller deri arbeta för sin egen räkning, förr än 2 år förflutit, räknade från den dag han sin Mästare lämnat. 7. Om Lärling vid sitt inträde i Mästares tjenst, ej kan läsa och skrifva, skall denne vara förbunden att noggrant vaka deröfver, 208 Den ax April e. ni, att Lärlingen hvarje
Söndag besöker de i sådan afsigt öppnade allmänna skolor.
Skulle Lärlingen befinnas» genom Mästarens uraktlåtenhet, hafva försummat detta tillfälle, vare Mästaren skyldig, att eftet Läroårens förlopp* nderhålla Lärlingen hela den tid, som för hans undervisning i de allmänna Skolorne för samma ändamål blifver nödvändig? utan att Lärlingen under denna tid är förbunden att arbeta för Mästarens räkning. 8.
Mästare vare ansvarig för den skada Lärlingen förorsakar och för hans seder, den tid han är Under Mästarens uppsigt; med mindre denne kan visa, att han ej kunnat förekomma det fall, sorn föranledt frågan om ansvarighet g.
Om» då Lärotiden förflutit, Mästaren befinnes hafva för Lärlingen döljt något sorn tillhör Slöjdens utöfning, och hvaruti Lärlingen bort undervisas, och Mästaren ytterligare förvägrar att derom bibringa Lärlingen kunskap
VareMästareff pligtig att antingen betala någonanhan som af Magistraten utses att Lärlingen i de felande stycken undervisa, eller, om dertill icke: gifves tillfälle, betala Lärlingen sjelf ett skadestånd för den Lärotid han utan nytta förspillt. io. Så snart Lärotiden är slutad, vare Mäs'ar ö förbunden, att derom underrätta de vittnen, sorn undertecknat Lärocontractet, Och af vederbörande Magistrat begära göde män Ben ii April e, ml tnafi, Ti vilka efter ett af Lärlingen, under deras ögon, verkstäldt prof, böra intyga, att La*' gens fordran å Mästarens sida blifvit fullgjord, och vitsorda om Lärlingens skicklighet.
Beviset deröfver skall skrifvas in dupplo, undertecknas af de utsedde goda män, af Mästaren och af Lärlingens inne .vittnen, och underställes Magistratens eller Landshöfdinge-Embetets pröfning.
Sedan denna för sig gått, blifver det ena exemplaret, med påskrift af Magistratens eller Landshöfdinge-Embetets gillande, Lärlingen tillställdt; det andra förvaras vid deröfver förda Protocoll. 11.
Qvarhåller en Mästare någon Lärling utöfver den för läroåren bestämda tid, håfve den sednare rättighet att för hvarje dag sorn ifrån lärotidens utgång förflutit, fordra full betalning, såsom utlärd arbetare. > 12.
Lära i en slöjd hindrar ej att lära sig i andra, och till och med flere under samma tid med vilkor att allt hvad som för en läras godkännande erfordras, för hvarje handtering särskildt iakttages. Xti. Om'SlÖjdeidkares och allmänheten* inbördes (kyl* dighetter. i.
Hvarje Handtverkare och Fabrikant Bil, till Ridd. 0. Ad.
Pr. III Band. 14 Sio Den il April e. m. vare pligtig, att på det hus der han emottager beställningar och sina tillverkningar föryttrar, sätta en Skylt, som utvisar hans verkliga för* och slägtnamn, och handteringen, under den benämning som Lagen fastställt, eller om en sådan icke. är stadgad i de termer, sorn hans Privilegium innehåller; likväl må det honom icke förmenas att en sådan benämning utvidga, medelst anförande af detaljer som under handteringen förstås, och att på ett med verkliga förhållandet öfverensstämmande sätt gifva sig tillkänna, såsom den der fullkomnat eller upptäckt vissa till yrket hörande saker.
En Fabrikants skylt bör dessutom innehålla ordet:
Hvarje figurligt tecken på hus, räkningar, adresskort eller varor, som ej är gemensamt för alla Slöjdeidkare af samma slag, och hvarje firma, som icke innefattar den dåvarande Fabrikantens verkeliga oförändrade namn, vare förbjudit och ogiltigt. 2.
Hvarje arbete skall vara försedt med eri stämpel, hvilken, så vidt möjligt är icke utan svårighet kan utplånas, och sorn med fulla bokstäfver innehåller tillverkarens namn, Stadens eller Socknens namn, samt tillverkningsåret.
Af denna stämpel måste ett aftryck emot qvitto deponeras hos vederbörande Magistrat eller LandshöfdingeEmbete; hvarje till försäljning utlemnad vara, som ej bär en sådan stämpel, eller som har en annan, det vili Den Ii April c, nt.
311 såga en som icke liknar den deponerade, kan konfiskeras till förmån för angifvaren 3.
För hvarje bestäldt arbete, bör priset förut vara betingadt, i annan händelseskall tillverkaren anses pligtig, att behålla sitt arbete, om den som det beställt, vägrar att det äskade priset betala. 4.
Allt bestäldt arbete bör på utsatt tid vara förfärdigadt, och afta' derom träfFadt genom ett contract, som innefattar båda de Contraherandes vilkor. 5.
Den sorn köpt ett arbete, sorn omsider befinnes vara förfuskadt eller förfalskadt, och således ej kan uppfylla sitt ändamål, eller som i sjelfva verket är någonting annat, än det, för hvad det blifvit försåldt skall äga rätt, icke blott att återfordra det han utbetalt, utan äfven att undfå en skadeersättning; lämpad efter de olägenheter ett sådant inköp kunnat honom förorsaka.
Om tillverkaren eller köparen sådant fordra, äge domaren, att i dessa fall höra s;ne eller flere gode män, som äro ansedde behörige, att bedöma föremålet för den väckta frågan.
U 6.
Bruket af vigt och mått bör ske under köparens ögon, och honom vara obetaget att på stället undersöka både vigtskålar, vigter och mått.
Eho sådant vägrar, straffes första gången med skyltens borttagande för 301® månaders tid, 2?dra gången för ett år, och 3:dj« Den u April e. ml gången, genom förlust af rättigheten att idka sådan handtering, vare sig slöjd eller handel, som för afsättningen fordra vigt och mått.
All slags våg bör, då man deraf betjenar sig vid försäljning eller inköp, vara upphängd, antingen på an fot, eller i taket, eller annorstädes, men icke hållas i handen; i annat fall må på köparens om förhållandet gjorda och lagligen styrkta anmälan, säljarens redlighet inför rätta förklaras mifstänkt. XIII.
Om anflallter till underjl6d j'6r /juha eller br äcklig a arbetare, i.
Till en Hospitalsinrättning för sjuka arbetare, och för att begrafva dem som dö meddellösa, skall i hvarje Stad och Socken en särskild Fond anläggas r.
Denna Fond bör efter hand tillskapas, genom en allmän besparingsafgift, som hvarje arbetare erlägger, tillika med sina Kronoutskylder. 3.
Denna Hospitalsinrättning skall i Städerna stå under Magistratens uppsigt, och förvaltas af en särkilt Direction, sorn utgöres af Borgmästaren såsom ordförande, Stadens Pastor, ProvinsLäkaren, om en sådan finnes, samt af tvenne Fabrikanter eller Handtverkare och 2;ne af Magistraten dertill utsedde ar* Den il April e, m% 316 betare; på landsbygden förvaltas denna Inrätti ning af Kyrkorådet. 4.
De mera speciella anordningar, som angå denna Inrättning skola genom en särskilt
För; ordning bestämmas.
Hörsamste Memorial 1 Under den 7 sistlidne Mars har Högloft.
Ridderskapet och Adeln behagat till RiddarhusUtskottet remittera en af Friherre Boije, Ludvig, väckt motion, om utarbetande af en ny och förbättrad Riddarhusordning vid innevarande Riksdag, dervid Herr Friherren begärt ändring och rättelse förnämligast i efterföljande 3
Att Bänkmans val måtte aldeles försvinna och Ridderskapet och Adeln förunnas den billiga rätt att ejelfve och omedelbarligen välja sine Electorer. 2:0.
Att det missbruk, som i senare tH der inträngt sig vid begagnandet af Adelns re} presentationsrätt, att hufvudmanskapet för flere ätter ansetts kunna af en och samma person innehafvas, måtte alldeles afskafFas och i stället det stadgande meddelas, att om flere hufvudmanskap sammanträffa hos en person, han dock icke må flere än ett sjelf utöfva; 314 Den 11 April e. m. och skulle, derest han ägde omyndige söner, deras representationsrätt ligga nere, intill dess de uppnått den ålder, att de kunna af densamma sjelfve sig begagna. 3:0.
Att det mot all moralitet stridande bud, som i nu gällande Riddarhusordning förekommer, och som försatt en blott anklagad person i lika predicament med en för brott lagligen dömd, måtte upphäfvas, samt att der ordet nesligt brott i Riddarhusordningen nyttjas, tillika måtte bestämmss hvad med ordet nesligt rätteligen förstås; och har i sammanhang härmed ett af Herr Mannerhjerta> Ulric Emanuel, i anledning af berörde motion afgifvit yttrande jemväl blifvit till Utskottet öfverlemnadt.
Vid förehafvande af denna motion har Riddarhusutskott^ ansett 2:dra och 3:dje punkterne var3 af den beskaffenhet, att de deri föreslagne ändringar lämpeligast borde komma under pröfning 1 ett sammanhang med de flere rättelser i Riddarhusordningen, hvilka framdeles torde af Utskottet anses behöflige; hvaremot frågan om Bänkmännens afskaffande synts Utskottet vara ett ämne, sorn fordrade en särskildt behandling, i anseende till det väsenteliga inflytande, som denna fråga ägde på flere andra stadganden, hvilkas införande i Riddarhusordningen af densamma berodde; hvadan Utskottet, trott sig till undvikande både af ett måhända fåfängt arbete för sig sjelft och öfverflödige debatter inom Ståndet, böra innan Riddarhusordningens omarbet - Ben 11 April e. m. ning företages särskildt hos Ridderskapet Och Adeln anmäla de åsigter, som inom Utskottet ägt rum rörande detta ämne, samt utbedja sig, att deröfver få inhämta Ridderskapet och Adelns yttrande och beslut.
Till beredande af en närmare kännedom om tiden när, och sättat hvarpå Bänkman först utsågos och huru frågan om deras afskaffande vid de senare Riksdagarne blifvit behandlad , har Utskottet låtit, efter förekomne anledningar, ur föregående Riksdagars Protocoller sarala underrättelser i dessa omständigheter och hvarigenom följande upplysningar erhållits: att Ridderskapet och Adelns Protocoller för 1719, redan omtala Bänkmän , hvilkas befatta ning på den tiden egenteligen synes hafva bestått deri, att efter enskild rådplägning med de öfriga Lcdamöterne på samma Bänk, å deras vägnar afgifva yttrande öfver förekommande ärenden, och jemväl, enär olika meningar uppstått, derom ensamme votera: att se dan Ridderskapet och Adeln den 24 Januarii 1719, genom en formelig act upphäfvit den i r 626 års
Riddarhusordning stadgade fördelning af Ridderskapet och Adelns Ledamöter i 3:ne särskildta Classer, nemligen Herre , Riddareoch SvenneClasserne, och den på grund deraf införda votering och valsätt Classvis; samt beslutit, att all omröstning från den tiden skulle ske per Capita; så innehåller Ridderkapet och Adelns ptotocoller för den påföljande Riksdagen år 1720, att en Ledamot från hvarje Bänk utsågs att välja Electorer till förrättan - Den n April e, m, de af val till Utskotts Ledamöter, utan att !;kväl af samma Protocoller kan inhemtas det sätt hvarpå dessa personer
Irån hvarje Bänk blefv'o utsedde: men det synes troligt, .att nämde personer varit sådane Bänkman som i 1719 års Protocoller omtalas, och att de således genom öfverenskommelse eller val inom Bankens Ledamöter enskildt, blifvit kallade till befattningen att välja Electorer: att desse Electorer allt ifrån den tiden blifvit vid hvarje Riksdag på enahanda sätt utvalda ända till 1778 års Riksdag, då Ridaerskapets och Adelns fördelning, i Classer åfer uppiifvades, hvarigenom Bänkman troligen ansågos öfverflödige, enär all votering och val derefter skedde CJassvis: att under 1809 och 18 f o arens Riksdag i Stockholm fråga åter uppstod om Classernes borttagande, samt införande af votering per Capita, hvilket senare jemväl i Maj månad 1809 af Ridderskapet och Adeln antogs, äfvensom upphäfvandet af Classindelniagen blef af då varande Riddarhusutskott tillstyrkt och af Ridderskapet och Adeln i Mars månad 1810, besluten, hvarefter RiddarhusUtskottet uti sitt Betänkande, angående en ny Riddarhusordning, föreslog Bänkmånnens åter införande under yttrande, såsom orden lyda: att denna befattning, vunnen på en gång genom förtroendet och genom en lottnings osäkra bestämmande, kunde äfven i flera afseende än dem Utskoltet trodde sig böra utståka, blifva inom ett talrikt Stånd af redbar nytta; hvarpå Ridderskapet och Adeln, sorn det synes utan discussion, biföll Eänkinanslo-!
Den ii April e. m. 217 rättningens upplifvaode; att sedermera någon fråga om Bänkmännen icke förekommit förrän vid 1S15 års Riksdag, då Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard, den 28 Julii samma år eller 12 dagar före Riksdagens afblåsande, väckte motion 0111 deras afskaffande, dervid han tillika hemstälte, om icke till undgående af de derigenom besvärligare blifvande Electorsvalen vid yppad ledighet, att ett visst antal suppleanter kunde, jemte de ordinarie Electorerne, väljas, men hvilket allt RiddarhusUtskottet, som i ämnet hördes, på anförde skäl afstyrkte, hvarefter Utskottet i anledning af skedd återremiss af Betänkandet, uti ett senare utlåtande väl ansåg sig icke böra frångå dess, rörande Bänkmännens bibehållande, förut yttrade mening, men föreslog tillika, ihandelse Ridderskapet och Adeln skulle anse nödigt, att stadga en ny ordning för valet af Electorer till förekommande af den utaf några Talare befarade händelse, att om blott en enda person komme, under fortsättningen af ett Riksmöte, att till äfventyrs utgöra hela Bänkfördelningen, han derigenom vid fråga om Bänkmansval sattes i belägenhet att utse sig sjelf, att till afhjelpande af denna olägenhet, Bänkafdelningarne hvilka hittils utgjort 50 måtte till hälften eller 25 förminskas, och att-hvar sådan del ägde, att för sig välja 2;ne Bankmän, som då utgjorde ett lika antal med de förut varande femtio; att Betänkandet efter liflig debatt blifvit af Ridderskapet och Adela under den 7 Augusti 18 -'5, afslaget, hvarefter Riddarhusutskott uppdrogs, att i enlighet med siS Den ii April e. m. de af Herr Munck af Rosenskjöld uppgifne principer, och i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln i likhet dermed yttrade tankar, inkomma med Förslag till förändrad redaction af de Stadganden i Riddarhusordningen, som angingo utväljande af Ridderskapet och Adelns Electorer, hvilket RiddarhusUtskottet den 9 i samma månad äfven fullgjorde, hvarefter i anseende dertill, att Riksdagen var så nära sitt slut, att Riksdagspredikan samma dag skulle hållas och det således vöre omöjligt,' att å Förslaget erhålla Kongl. Majus sanction, Ridderskapet och Adeln ansåg tjenligt, att under godkännande af den utaf Herr Munck af Rosenschöld framställda princip låta de föreslagna Redactionsförändringarne hvila till närmare öfvervägande vid nästkommande Riksdag} att i anledning af ett från Riddarhusötskottet vid 1817 och 1818 årens Riksdag till Ståndet inkommit memorial om åtskillige ändringar i RiddarhusOrdningen,
Herr Munck af Rosenschöld å nyo väckt fråga om sin vid 1815 års Riksdag gjorde motion om Bänkmännens afskaffande, dervid Ridderskapet och Adeln beslöt, att jemte Memorialets återremitterande, anmoda RiddarhusUtskottet, att i ett sammanhang afgifva yttrande öfver de ställen i RiddarhusOrdningen, hvilka Utskottet ansåg erfordra en ny redaction ; att Utskottet, derpå i sitt Betänkande om förändring af Ridderskapets och Adelns representation, bland annat föreslagit att Bänkmännen skulle bi behållas , men hvilken fråga Ridderskapet och Adeln ansåg böra till afgörande förekomma ge - Den 11 April e, m. 2l9 mensamt med den af Utskottet särskildt uppgjorde Redäction till ny Riddarhusordning; att Riddarhusutskott®! sedermera, uti det förslag till en ny Riddarhusordning, sorn under den 20 Junii 18 18 blifvit till Ståndet afgifvit, låtit införa de år 1815 föreslagne Redactionsförändringar hvad Bänkmännen angingo, och hvilka förändringar innefattades i 21 och 30 §. §., äfvensom 2-j, 25 och 26 §. § blifvit i öfverensstämmelse dermed ändrade, men då nämnde Förslag till Riddarhusordning den 4 derpå följde Julii in pleno till pröfning företogs, anmälte Hans Excellence LandtMarskalken, att ehuru RiddarhusUtskottet hemstäldt om förändrad redäction af nästan alla §. §. i RiddarhusOrdningen af den 13 October 1810, hade likväl vid Ridderskapets och Adelns hällne enskildta sammankomst hos "Herr LandtMarskalken på Operahuset, endast i6§.§. ansetts böra förändras, ibland hvilka de §.§. som handlade om Bänkmännen icke vore inbegripne, samt en §. aldeles utgå, i anledning hvaraf ock pröfmngen af Förslaget endast till dessa 16 § § inskränktes, hvaremot alla öfriga §. §. i 1810 års Riddarhusordning skulle förblifva oförändrade, och beslöt Ridderskapet och Adeln slutligen, att frågan om Bänkmäns afskaffande under godkännande af Herr Munck af Rosenschöld® princip, borde ytterligare uppskjutas till nästa Riksdag. .1
Af denna korrta framställning af Bänkmansfrågans behandlig under flere Riksdagar, ar det således utredt att Ridderskapet och A
- Den j i jipril et ni. deln redan 2:ne gånger under särskildta Riksdagar erkänt rigtigheten af den grundsattg, att Bänkmäns utseende till val af Electorer icke vore gagneligt och att de derföre borde afskaffa®} och ehuru en sådan åtgärd, genom det offentliga gillande sorn Ridderskapet och Adeln deråt lemnat, icke synes vara i behof af, att genom omständliga skäl från Utskottets sida understödjas, och att Utskottet således, utan att anses fela mot sin skyldighet, må,, hända kunde efter föregående anmälan af sitt tillstyrkande af sjelfva saken, genast öfvergå till framställningen af det sätt, som i Utskottets tanka lämpeligast syntes befrämja Ridderskapets och Adelns omedelbara deltagande i Electorsvalen; tror Utskottet likväl, till beredande af nödig fullständighet och att ämnet till aila dess delar må på ett ställe finnas utredt, sig böra i korrthet anföra de skäl sorn hufvudsakligast tala för Bänkmäns afskaffande.
Det synes nemligen vara ovedersägligt, att då Ridderskapet och Adelns beslut i alU mänhet böra i möjligaste måtto vara uttryck af de flesta ledamöters individuella vilja, ingen handling under en Riksdag synes mera fordra ett fullkomligt tillkännagifvande deraf, än valet af Electorer, enär det icke kan betviflas, att dessas urskiljning och åsigter i märkelig mon bestämma den rigtning i beslut och åtgärder, sorn sedermera under Riksdagen komma att vidi tagas,; och att således hvarje ansta 1 It som försvagar eller aflägsnar framträngandet af denna Den i r April e. m.
221 allmänna vilja vid berörde val, måste anses vara en felagtighet, som tarfvar rättelse»
Med antagande häråt lärer det vidare icke kunna bestridas, att det inom Ridderskapet och Adeln nu brukliga sätt, att välja Eiectorer, medelst förut antagne Bänkman, hvilka likasom uttala Ståndets allmänna önskan, måste vara mera ofullkomligt än om Ståndets egne pedlemmar omedelbarligen gåfvo deras tankar tillkänna i afseende på de personer åt hvilka Eiectors befattningen skulle uppdragas, enär hvarje begrepp alltid måste blifva bestämdare .och tydligare framställt af den persorn som sjelf nppfattat det, än om en annan skall välja en tredje petson, för att tolka detsamma.
Dessutom innebär stadgandet, att ert ledamot måste inom sin afdelning utse den person han önskar till Bänkman, ett tvång som är oförenligt med Riksdagsmannens fria valrätt inom Ståndet, hälst det icke sällan kan inträffa, att en Ståndsledamot, särdeles om han är ifrån Landsorterne, icke personligen kan känna de män som utgöra hans Bänkkamrater, och således ännu mindre äga tillförlitligt begrepp om deras moraliska värde, hvilket likväl vid ett slikt val endast bör komma i fråga, och hvarigenom samma person sättes i nödvändighet, att antingen afstå från rättigheten att välja, eller ock till äfventyrs gifva sin rest åt en person hvars värde han endast af andras berättelser har sig bekant.
Men icke nogmed dessa olägenheter.
Bänkmansvalét lemnar jemväl tillfälle för missbruk af en eftertänklig beskaffenhet.
Till bevis derpå behöfver man endast Den ii April e. rn. öppna våra Riksdagsannaler under den så kallade frihetstiden; och niaa skali då finna huru valet af Bänkman var bland de första ämnen sorn vid Riksdagens början utgjorde föremålet för partiernes inbördes strid och pröfvade deras krafter: huru vigtigt det ansågs vara att dervid erhålla öfverhanden och huru följden af denna seger alltid blef den, att det öfverlägsna partiet utötvade ett ögonskenligt inflytande på allmänna ärendefnas gäng , hvilket icke annorledes tillvägabragtes än medelst insättandet genom Bänkmännens biträde af sådane män i Utskotten, hvilka villigt följde den impuls, som partisinnet icke underlät gifva dem.
En sådan sakernas ordning kan icke vara för det allmänna nyttig, och RiddarhusUtskottet tror, på grund af alla dessa skäl, det bruket af Bänkmän icke bör bibehållas utan deremot tillstyrka deras afskaffande.
Beträffande sedermera sättet huru Ridderskåpet och Adeln lämpligast må kunna deltaga i Eiectorsvalen; sä hemställer Utskottet, att ett sådant val må samfält af hela Ståndet io pleno förrättas med erne upprop, i likhet med ^ndra val, och att hvarje voteringssedel, som, sluten skall framlemnas, bör innehålla namn på 25 personer hvilka under Riksdagen på Riddarhuset innehafva säte; att derest under Riksdagens lopp flere än 7 ledigheter bland Electorerne inträffa Herr LandtMarskalken då bör sammankalla Ridderskapet och Adeln till nytt val i de afgångnes ställe; samt Den 11 April e. m.
225 Att på sätt nu gällande RiddarhusOrdningen innehåller, Electorerne icke må företaga val, utan att minst 13 af dem äro näri varande och deri deltaga.
Riddarhusutskott, som i öfrigt skulle ange det lända till controll vid röstberäkningen och till lättnad för de Herrar, hvilka Herr LandtMarskalken anmodar att rösterne anteckna, om Protocollet, efter hvarje 25 listas öppnande, afslutas, då rösternes sammanräkning, vid förrättningens slut, med mera beqvämlighet derefter kunde verkställas, tror, att det af Utskottet nu uppgifna sätt för Electorsvalets förrättande skall på en gång förvara åt hvarje Riksdagsman dess fria valrätt i afseende på personer, samt bereda en utväg, att låta hvarje individuel vilja i sin mån verka på det åsyftade valets utgång; och får Utskottet sluteligen anmäla, att sedan Höglofl.
Ridderskapet och Adeln behagat fatta sitt beslut öfver hvad Utskottet i ofvanberörde måtto hemstäldt, Utskottet vill i ett sammanhang med förslaget till en ny Riddarhusordning, uppgifva de Redactionsförändringar, som af samma beslut kunna blifva en följd, hvilket allt jemte några Ledamöters yttrade särskildta meningar till Ridderskapets och Adelns vidare ompröfvande vördsamt öfverlemnas.
Stockholm den 3 April 1823._
Snoilsky. ssl Deri il April e, m, e Utdrag af Protocollef, hållit i Riddarhusutskott vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 7 April 1823* „ Vid justering af Utskottets Betänkande angående den af Friherre Boije, Ludvig, väckte fråga om Bänkmännens afskafiande, voro följande Herrar Ledamöter af särskild tanka i afseende på lämpeligaste sättet för Ridderskapet och Adeln att omedelbarligen deltaga i Electorsvalet; och yttrade sig:
Jag är fullkomligt enig med Utskottets pluralitet uti den öfvertygelse, att det nu stadgade valet af Bänkman hvilka sedan böra välja Electorer och. dessa sluteligen Utskotts Ledamöter, helt och hållit är stridande mot den bestämda jemnlikhetsprincip i rättigheter, hvilken grunölagarne vid alla tillfällen yrkar mellan Ledamöter i RiksStånden, äfvensom att dessa Bänkinansval på sätt de ny tillgå, svårligen kunna uttrycka Ridderskapets och Adelns gemensamma val eller utgöra en förteckning på d? medlemmar, hvilka föf detta magtpåliggande kall äga Ståndets mesta förtroende.
Men med Utskottets pluralitet delaf jag icke den tankan, att alla olägenheter öfvervinnas derigenom, att man blott afskaffar Bänkmännen, och låter valen till Electorer förrättas på samma sätt, som till nämnden och andra personalval i Ståndens plena.
Mig synes det icke så, på de skäl jag skall hafva - Den 11 April e. nii VS äran Framlägga, och mitt misstroende 5* kas af den vacktsamhet med hvilken denna fråga under flere Riksdagar blifvit behandlad) sorn icke tyckes tillkännagifva, att den af Utskottet föreslagna utväg, som af ingea kunnat förbises, skulle af pluraliteten hos Ridderskapet och Adeln anses vara tillfyllestgörande.