Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Af allt della har IIr Cederschjöld endast befattat sig med utredandet af sista punkten.
Jag har likväl den olyckan alt äfven i denna del vara af olika tanka med motionären.
Lika med honom anser jag visserligen hvarje medlem i samhället vara skyldig alt bidraga till förbättrade fängelseanstalter &c.; men jag tror ej, att någon orättvisa eller obillighet begås, om detta bidrag kominer att utgå enligt samma beräkningsgrund, som bevillningen; jag tror tvertom, att en stor obillighet begås, om någon annan beräkningsgrund följes, an den som vid allmänna bevillningen afses, alt nemi, hvar och en bör betala i enlighet med dess förmögenhet; ty i mån af större eller mindre förmögenhet, är ock risken större eller mindre för hvarje samhällsmedlem att blifva plundrad, löfvad, eller bestulen o. s. v., och ju större behofvet är på Statens skydd, desto större bör äfven bidraget vara.
Innan man föreslår, huru medel till en utgifts bestridande hör anskaffas och utgå, är dit nödvändigt att veta, huru mycket som erfordras till det bestämda ändamålet ; ty om jag ej det vet, så riskerar jag att antingen begära för mycket eller för litet, och då frågan är om skattebidrag, hör ett dylikt förhållande aldrig få äga rum.
Innan man således vet, huru dessa fängelser skola vara organiserade och byggda, hvarest de böra finnas, huru stora de skola vara, innan kostnadsförslag härtill blifvit uppgjordt o. m. d.; så torde det vara alldeles ändamålslöst alt göra upp projecter lill indiifvandet af medel, hvilkas tillräcklighet man ej känner, helst när motionen utgår på att anskaffa dem genom osäker beskattning.
I öfrigt anser jag, att ett blifvande förbältradt fängelsesysteme lättast och andamålsenligast kan uppgöras och utarbetas i sammanhang med den nya criminal-lag, som jag önskar och hoppas under innevar. riksmöte kommer under R.
St:s granskning; och jag vidblifver derföre det i min motion gjorda förslag, att LagUtsk. af R.
Den Ti Februari e. m. 33g må uppdragas att, i sammanhang med crirninal-lagen, lill R.
St. afven inkomma med förslag till nya förbättrade corrections- och fängelse-anstalter, hvilka naturligtvis böra vara i fullkomlig sympathi med den brottmåls-Iag, sorn af R.
St. anlages.
Jag har i min motion tillkännagifvit, att jag trodde, det en af de väsendtligaste orsakerna till brottslighetens tilltagande, borde sökas uti ransaknings-fängelsernas närvar, usla tillstånd samt att jag derföre ansåg säkraste sättet att hämma brottsligheten varn, att utbyta våra högst bristfälliga läns-, stadsoch häradsfängelser mot ändamålsenliga cell-arrester.
— Detta är luifvudändamålet med min ifrågavar. motion.
För anskaffande af de högst betydliga medel, som för ändamålets vinnande erfordras, har jag, som ansett dessa medel ej kunna genom vanlig bevillning beredas, på uppgifna skäl, föreslagit en obetydlig consumtions-afgift å brännvin och andra starka drycker.
Kan något lämpligare sätt för anskaffande af de nödiga medlen uppgifvas, så skall jag visst ej sätta mig deremot; men man bör noga tillse, att de medel, som anskaffas, blifva tillräckliga för utförandet af detta för hela Riket högst vigtiga förelag, på ett sådant sätt, att ändamålet dermed kan vinnas.
I annat fall blifva de lemnade bidragen endast bortkastade på lappverk, utan någon egentlig nytta för Riket.
Cederström hade väntat, alt jag, såsom tjensteman vid K. styrelsen öfver Rikets fängelser, skulle hafva afgifvit ett fullständigt förslag för ifrågavar. fängelsers organisation.
— Yäl har jag under loppet af åtskilliga år innehaft en underordnad befattning hos nämnde styrelse; men jag är likväl ej nog egenkär, för alt tilltro mig aga tillräcklig sakkännedom och skicklighet att afgifva ettså beskaffadt förslag, ifall sådant kunde tillkomma den enskilde representanten.
Deremot tilltror jag så väl mig, som äfven Frih.
Cederström, samt hvar och en af Ståndets ledamöter tillräcklig urskiljning för att bedömma, att de i min motion omnämnda fängelser befinna sig uti ett högst uselt och ändamålsvidrigt skick.
I händelse något tvifvel om riktigheten af de uppgifter, som i afseende härå uti min motion blifvit lemnade, skulle förefinnas; så får jag hänvisa Frih.
Cederström samt hvar och en, som intresserar sig för fängelsernas förbättrande, såsom ett medel till brottslighetens hämmande, att å stället taga kännedom om verkliga förhållandet.
Cederström? yttrande om de olika systemer, som vid särskilda utländska corrcct.inräftningar följas, så vill det af detta yttrande synas, som hade Hr Frih:n ej tagit riklig kännedom om hvad som utgjorde föremålet för min motion.
Den innehåller nemi. ej förslag till Den 33 Februari e. m. förbättring nf correct.inrättn:na, utan af läns-, härads- och stads-fängelser na.
Jag erkänner den välmening, som finnes i Hr Cederschjöld? motion, och att man bör vara betänkt på medel till förbättrande af våra läns- och andra fängelser; men jag tror ej den utväg han föreslagit lill medlens erhållande vara den rälta.
Jag tror, att det beskattningssätt han föreslagit ej ar riktigt, nemi. alt man skulle betala skatt för att begagna något, som inom Riket finnes och är tillåtet till bruk.
Ända lill 1823 års riksdag följdes ett sådant systeme; man betalte för alt dricka vin och the, samt nyttja sidentyger; men detta afskaffades, och jag tror ej alt Bevilln.Ulsk. lär söka förmå Ständerna att åter beträda den banan.
Jag ser ej något rätt deruti, att man skall betala för begagnandet af något, som får införas eller som finnes i Riket.
Hr Cederschjöld föreslår, att den, som ej vill afsäga sig bruket af vissa varor, skall betala en viss afgift.
Om man vill skaffa sig medlen genom förbrukningsafgift, matte det vara rättare att lagga afgiften på varan, hvarigenom skatten drabbar jemnare; ty icke är det rätt att bestämma, alt den, som en eller annan gång kommer att begagna sig af en vara, skall betala samma skatt som den, hvilken begagnar sig deraf dagligen och många gångor om dagen.
Jag skulle anhålla, att det Utsk., till hvilket motionen remitteras, sedan det pröfvat behofvet, ville utsöka medel med begagnande af det beskattningssystéme, som redan finnes, och ej ville förnya ett, som redan ar afskalFadt.
Hr Frih. o. Landtm, föreslog remiss af Hr Cederschjölds motion till StatsUtskottet.
Då hufvudändamålet med min motion är att tillvägabringa ändring i läns- och häradshäktena, och detta ovillkorligen är ett önskningsmål, som bör behandlas af Ekon.Utsk.; anhåller jag, att min motion blir dit remitterad.
Det är först sedan detta Utsk. yttrat sig om saken är af behofvet påkallad, som Bevilln.Utsk. bör yttra sig om sättet till medlens erhållande; hufvudsaken måste pröfvas först, och jag anhåller derför om remiss af motionen till Ekon.Utskottet.
Enligt ordalydelsen af Hr Cederschjölds motion, hör den till Bevilln.Utsk., tyden skatt han vill ålägga är af bevillningsnatur och ej hörande under EkonUtsk:s pröfning.
Jag skulle således tro, att om motionen skall remitteras lill flera Utskott, så bör det blifva till Statsoch Bevillu.Utskotten.
Gyldenstolpe, och yrkar att remissen måtte ske till Stats- och Bevilln.Utskotten.
Deli 11 Februari c. m.
Jag anhåller upplysningsvis få nämna, att K. M. från samtlige Dess Bef:h:de infordrat förslag till fängelsernas u tvidgning och förbättring, ocb att dessa förslag från de flesta län inkommit samt blifvit till K. M. öfverlemnnde.
En hufvudsakligen derpå grundad nåd. propos. i ämnet lär komma att aflemnas till StalsUtsk.
Der finnes ledning för omdömet och kostnadsför slager.
Summan uppgår till några hundratusen riks daler.
Gyldenstolpes uppmärksamhet derpå, att om Ulsk. skulle finna, allmin motion ej förtjena!- afseende, eller med andra ord, att länsoch haradsfängelserna äro förträffliga, har Bevilln.Utsk. intet att yttra sig om.
Derföre måste först afgöras, om beliofvet förefinnes.
Jag förnyar alltså min anhållan om remiss lill Ekon.Utsk., sorn ej lär underlåta att sammanträda med Bevilln.- och Slats-Ulsk:n, för att yttra sig om sättet till erforderliga medels anskaffande.
Jag är öfvertygad, alt StatsUtsk. icke kan säga, att ej anslaget behöfves; men att det afven kommer att noga pröfva behofvet, är så mycket säkra re, som K. M. i dess propos. för samma ändamål äskat 200,000 r:dr.
Mitt yttrande åsyftade ingalunda att utestänga målets remiss till Ekon.Utsk., den har verkligen skäl för sig; men jag fästade mig vidden omständigheten, att en förbrukningsafgift på brännvin ej kan bestämmas af något annat Utsk., än Bevilln.Utskottet.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade, såsom Hr Cederschjöld begärt, remittera hans motion till Allm.
Hr Ribbings, Arvid, den t g dennes e. m. på bordet lagda motion, om enahanda format å allt stämpladt papper, som begagnas att skrifva på.
Jag skulle endast till denna verkligt nyttiga motion af Hr Ribbing vilja tilllägga, att det papper, som stämplas, måtte blifva något bättre än hittills, och öfverenstäinmande med det papper, som eljest i Riket får köpas och vanligen brukas.
Remitterades: till Lag-Utsk., Hr Ribbings, Arvid, den 19 dennes e. rn. på bordet lagda motion, om vissa böters altjenande med arbete; samt 342 Den 22 Februari c. ra. till Lag- samt Allm.
Besv.-och Ekon.TJtsk:n, Hr Hårds, Angnst Leopold, samma dag på hordet lagda yttrande i afseende på correct.inrättntna.
Föredrogs å nyo Frih. von Saltzas, Edvard Fredr., den 19 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de ändring i taxeringsvärdet å fastigheter, samt dess inverkan på låns erhållande å desamma.
Hr v o 11 Hartmansdorff, A u g.:
Frih. von Sal tzas motion åsyftar, att taxeringsvärdet skulle höjas till dubbelt, men bevilIningen deremot nedsättas i samma förhållande; d. v. s. att sjelfva beskattningen icke skulle förändras, men att man, derigenom att egendomen finge lägre taxeringsvärde, skulle åtkomma större lån.
Mycket lättare och bättre vore då måhända att låta bevillmstaxeringen förblifva oförändrad och öfverlemna åt de cassör, som vilja förändra sina lånereglementen, att sjelfva derom draga försorg.
Det göres redan åtskilliga försök att få taxeringsvärdet högre, dels för att få bränna med större brännvinspanna, dels för att erhålla större lån.
Vid en Pröfnings-comilc, deruti jag deltagit, framställdes en sådan begäran för en egendom, men Pröfnings-comiteen afslog henne, emedan han icke fann skäl att rubba det allmänna taxertsförhållande, som i länet ägde rum, och derigenom möjligen förvilla långifvare.
Vid förnyad föredragning blefvo nedannämnde den 19 dennes e. m. på bordet lagda motioner remitterade nemi.: lill Banco-Utsk., Hr Hallenborgs, Carl Johan, motion om förändrade stadganden i afseende på cassacreditiven för hypothek sinrättningar; till Bevilln.Utsk., Hr von Scheeles, Frans Adolph, motion om nedsättning i tolagsafgilten för jern å Götheborgs våg, m. m.; till Lag-Utsk., densammes motion, ang:de utfärdande af författningar rörtde öppnandet af canaler eller båtleder, m. m.; till Stats-Utsk., densammes motion, ang:de förändrade stadganden rörtde kruttillverkningen; till Stats-Utsk., densammes motion, ang:de anslagets för lättade vattencommunicationer användande äfven för befordrande af jernvägars inrättande.
Ilr Dalman, Johan Gustaf Georg, anförde skriftligen :
Frågan om laga skiftena här i landet har alltsedan år 1827, då K.
M:s nåd. stadga härom utkom, varit föremål för hemmansägares största omtanka.
Det allmänna gagn för jordbruket, som derigenom åstadkommits, kan ej bestridas; t
Don 22 Februari e. ra. 343 och du jag finner, att framtiden hufvudsakligast mäste tagas i betraktande för nyttan af den oskiftade jordens fördelning, vill jag förbigå svårigheterna af de oerhördt dryga, ofta ruinerande kostnader, som drabba delägare i den jord, hvarå skifte företages på begäran af blott en ägare, om än 10 flin nos inom samma skifteslag, hvilka, icke utan skäl, önskade få behålla sin jord på de ställen och i det skick denna befanns, då köp eller arf sådant bestämde.
Jag vill deremot 1111 först uppehålla mig vid den betydliga skada och förlust, som under pågående laga skifte förekommer genom den tidsutdrägt, hvarmed ofta en skiftesförrättning bifver handlagd af landtmätaren.
Det är på egen dyrköpt erfarenhet, jag grundar denna anmärkning.
Det händer ej sällan, att ett skifte först på 3 å 4 år afslutas, ilian alt denna tidsutdrägt härleder sig från andra orsaker, än sådana, sorn ensamt får tillvitas landtmätaren, dels derigenom, alt han åtager sig liera förrättningar på en gång, dels ofta genom försummelse och mindre arhetsnit.
Under denna lid blir jorden i högsta grad vanskött.
En hvar saknar lust att nedlägga arbete och kostnad på den jord, som efter skiftet ej blir hans; under ovisshet om utflyttning aktar man ej mödan värdt att underhålla husen o. s. v. Den förut omnämnda K. förorda, om skiftesverket i Riket, stadgar i 3 cap. 14 §tu:
"Landtmätaren vare "s k y I d i g a 11, s å s n a r t förrättningen blifvit D ö »• j a d, ”d en utan uppskof fortsätta och ordentligen a f"sluta, der icke sådana Jaga hinder möta, som i "denna stadga upptagna finnas;” samt i 3 cap. i5 §:n:
"Uppskjuter landtmätare med börjad förra 11- "ning utan laga skäl, ans vare sorn för tjensteför”s e e 1 s e särskildt stadgadt är, och e r s ä 11 e den "kostnad och skada, de lagar ne derigenom tillskyndas.
" Genom detta lagstadgande är visserligen landtmätaren skyldig ersätta kostnad och skada, då en börjad förrättning uppskjutes utan laga skäl, och ansvaret är strängt, om det någonsin kunde utkräfvas; men det är efter min tanka omöjligt att beräkna den skada, sorn delägarne, under ett i flera år pågående skifte, lida, då denna förlust hufvudsakligast, som jag förut haft äran nämna, består i jordens vanskötsel, i husens förfall, samt skogens missvårdande.
Jag skulle derföre anse, att ett annorlunda beskaffadt ansvar borde stadgas för landtmätaren, med bestämd tid, der ej laga hinder är i vägen, för skiftets afslulande, och föreslår derföre vördsamt följande förändring i skiftesstadgans i5 § 3 cap.:
"Uppskjuter landtmätare börjad förrättning, och haf"ver densamma icke inom högst 1^ års förlopp — så vida "sådant utan laga hinder ske kan — fullbordad; anmä"ie då delägarne detta hos Konungens Bef:h:de, sorn ålig - 344 Den 22 Februari e. m. ”ger alt annan landtmätare förordna; och ansvare den ”förrättningsmnn , som skiftet härjat, såsom för tjrnsteför”seelse särskildt stadgadt är, samt åge ej rätt att något arf”vode af deläga i ne erhålla för de delar af skiftet, ”sorn, vid annan landtmätares förordnande, möjligen verkställda äro.” 12 cap. i §:n skiftesstadgan innehåller: ”Finnes å ”skogsmark förut f a s t s t ä
I d t storskifte, hvarmed ”alla deläga me åt nöjas, må det skifte förblifva ”orubbad I, dock med iakttagande af hvad i io ”c a p. 3 §: n s a g d t är.
Yrkar någon delägare att ’’ fö r r skiftad skog s m ark j e m väl m å s k i f t a s, d å b ö r ”skiftesmannen och gode männen unders ö k a, o m ”sådant till gemensam nytta för del äga me utan ”någons lidande ske kan; i t li y f a 11, äfvensom då ”alla deläga r ne sig dero m fnrena, må skogs m årke n ”jemväl skiftas; vare dock den, som sin skog spart ”och vårdat, berättigad att den bättre delen, så ”vidt möjligt är, på sin lott behålla; kau det ej ”ske, gånge med ersättning till den, som något af ”sin spar da skog förlorar, på sätt i i3 cap. 7 §:n ”sägs.”
Stadgandet i denna § afser möjligen skogarnes orubbade tillstånd, då storskifte förut blifvit faststäldt, och alla delägarue sig derom förena.
Det finnes likväl mångå hemman, hvars skogar ej genomgått storskifte, men likväl äro delade åboerna emellan i 4i 5 å 6 lotter efter örtugeland, och hvaremellan skilnadslinier äro utstakade och upphuggna.
Oftast äro dessa skogar af en ojemn och dålig beskaffenhet.
Är nu laga skifte hegardt af en delägare, så ingår äfven skogen, på hans yrkande, i delning.
Den skada, skogen härigenom lider, är knappt möjlig att beräkna, och alla delägarnes förlust är gifven.
Den som erhållit bättre skog än förut, skall gifva ersättning efter den osäkra uppskattning och värdering, som af gode männen verkställes.
Den sorn mottager ersättningen, är mindre nöjd härmed, än att på sitt nya skifte äga skogen i behåll.
Han nedhugger emedlertid på ett par år den ersatta skogen, och då den sålunda icke till husbehof är honom behöflig, blir den försåld eller på annat sätt afyttrad.
Fäster man nu afseende vid den mängd skog, som oundvikligen måste tagas till byggnad vid utflyttning, det förökade stängselvirke, som blifver en följd af inägornas skiftning; så inser en hvar den förödelse af skog, som inträffar, då skifte densamma öfvergår.
Jag skulle således vördsamt föreslå, att 1 §:n 3 moni. i 12 cap. skiftesstadgan erhöll följande förändring: ”Ali skog, som förut delad är, vare sig genom storskifte eller särskilda lotter hemmansdelarna emellan, må icke Den 33 Februari e. m. 345 ”icke, — sedan den af skiftesmannen, gode männen oell del"ägarne undersökt blifvit och befunnen vara i det skick, ”att skifte dervid icke lill gemensam nytta för alla delägar”ne lända kan, eller der marken är af den beskaffenhet, att ”skogens alltför långsamma och svaga uppvext skönjas kan,— ”i skifte ingå, såvida ej alla delägarne sig derom för”ena.
” I sammanhang härmed bör i 12 cap. 10 §:n3 skiftesstadgan, som handlar om skiftenas antal för hvarje delägare, och der endast 3:ne sådana äro tillåtna, den föreskrift stadgas: ’’att skog, som vid laga skifte blifver orubbad, ”må, utan anmälan och pröfning af ägodelningsrätt, (som ”i 12 cap. 11 §:n bestämmes) del fjerde skiftet u t— ”göra; och skall vid laga skiftes fastställelse äfven den o”skiftade skogen deri ingå, så att någon delning derå i ”framtiden ej kan aga rum, på andra grunder än förut ”stadgadt är.”
På dessa grunder, som jag nu haft äran anföra, och om dervid under denna riksdag fästes afseende, tror jag, att de på så många trakter här i landet medtagna och svaga skogarna kunna bibehållas; hvaremot, om nu gällande författning om skogarnas ingående i laga skifte komme att fortfara, de förr eller sednare blifva totalt ödelagda.
Jag anhåller om denna min motions remitterande lill vederb.
Hr Ribbing, Bengt, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Ehu ru den genom K. kungörelsen af den 14 Juli i835 stadgade förändring af 4 §:n 2 mom. af K. förordn. den 20 Jan. 1824, ang:de ändring eller utrifning af vattenverk, som genom uppdämning skada jord eller hindra dess odling, äfven tyckes böra vara gällande, så väl vid de tillfällen, då rifning af vattenverk kommer i fråga, som vid de tillfällen, då afledning af vatten från odlingsbar jord, endast genom större afloppsdiken eller vattendrags rensning, beredas kari, bör, till undvikande af framtida rättegångar och hinder för sådana nyttiga odlingar, följande tillägg till ofvannämnde i835 års förändring af 4 §tn 2 mora. af K. förordn. den 20 Jan. 1824, äga rum: ”Lag samma vare vid de tillfällen, då kostnad för stör"re vattenafledning på annat sätt till beredande af odling ”för samfällig jord gäldas skall, och motvillig delägare ej, ”efter allmän lag, är pligtig i aflopps- och floddikes gräfling deltaga.” Lades på bordet. 2 H. 44 Den 22 Februari e. m.
Hr Hjerta, Lars, anförde till prot. följande:
Det är II. R. n. Ad. nogsamt bekant, alt en K. författning redan i (lera år varit utfärdad, angjde utbyte af de nu brukliga mått, mål och vigter emot andra, grundade på decimalsystemet, och till en del med nya benämningar.
Del H.
Ståndet torde likväl, likasom pluralilen af Svenska allmänheten, hysa den öfvei tygelsen , att detta nya sysleme ännu på lång tid icke kan till allmänt bruk införas och påbjudas; och jag går än längre, då jag vågar yttra den tanken, att det icke kommer att ske under den nuvar. generationens lifstid.
Skälen härtill vore ej svåra att framlägga, men det är sannolikt inför de flestes omdöme icke behöfligt.
Blott ett enda vill jag i förbigående nämna, nemi. alt, huru vig och ändamålsenlig dicimalräkningen än befinnes för all bokföring och alla calculer på papperet, kommer den enligt bestyrkt erfarenhet från de ställen, der den blifvit försökt, alltid att visa sig mindre lämplig för den räkning i hufvudet, och de delningar, som förekomma i den dagliga detaljhandeln och den mindre trafiken.
Orsaken är, att der ständigt förekommer behofvet af varuqvantiletei nas och de motsvarande prisernas delning i hälfter, tredjedelar och fjerdedelar, hvilka båda sednare ej gå jernnt upp i tiotalen, men deremot hafva ganska viga och tjenliga hufvudmätare i talen 12, i\ och 4^, sorn utgöra grunden för de Resta våra mynt- och mått-indelningar.
Genom bemödandet för decimalsystemet och under väntan på dess införande, har man emedlertid kommit att helt och hållet förbise en lättare verkställd men derföre icke mindre vigtig reform, att nemi., utan total rubbning i sjelfva hufvudgrunden, bringa de nuvar. mångfalldiga olika beräkningarna af mål och vigter till någon enhet, och man har häruti gjort, såsom ordspråket säger: gått öfver ån efter vatten.
De anomalier och svårigheter, som för närvar! härutinnan äga rum, äro i sjelfva verket så många, att jag tviflan, det någon enda ledamot inom detta
Hus finnes, som kan på en gång erinra sig dem alla.
Hvilken kan val t. ex., utan tillhjelp af en särskild minnesbok,utantill ständigt hafva i minnet förhållandet mellan victualievigt, stapelstadsvigt, metall- och gårkopparvigt, uppstadsvigt, bergslagsvigt, tackjernsvigt, råkopparvigt, medicinalvigt samt silfver- och guldvigterna, eller olikheterna i målet af en fast spanmålstunna , en lös spanmålstunna, en tunna malt, en lunna salt, en tunna strömming o. s. v., och dessutom känna, efter hvilka af dessa särskilda mått öfriga varor böra mätas?
Och likväl är kunskapen härom väsendtlig för alla, som köpa eller sälja mät- och vägbara varor, till förekommande af förvillelse för sig sjelf eller bedrägeri från andra.
Till närmare upplysning om de svårigheter jag nu vidrört, torde det tillåtas mig anföra några få exempel: D c ii 4a F e L, r n a r i c. ra. 347 Efter i 7 Vi oell i 7 V) Ars ännu gällände förordnJr, hvarigenom 1668
Ars förordning högst obetydligt blifvit ändrad, skola io marker viclualievigt utgöra ett pund stapelstadsvigt, 2i marker stapelstadsvigt ett pund uppstadsvigt, 22 marker stapelstadsvigt ett pund bergsvigt, 26 pund bergsvigt ett skeppund tackjernsvigt; och bör dessutom nota bene på ett skeppund uppstadsvigt okas en mark stapelstadsvigt, oell på ett skeppund bergsvigt 2 marker stapelstadsvi
Vill man nu finnas:
Viclualievigten är gt i förslitningsmän. reducera detta i proc., så skall det be - 18-ä-tu 421 proc. öfver stapelstadsvigt, Stapelstadsvigten Uppstadsvigten 1 s_e7_ 1^2177 10 8_I '144 1 * I 22,7 I 3 20 uppsladsvigten, under öfver under o. s. v. Det torde resultatet af dessa /j 4-1— • 4 21 n ML 'J22 1 2 n1 1 10 0U2¥TT nI O 7 008 dl 22 7 I T •5| 5t /t1 «£. n(?2 102 iu2 Ö 3 4 1 7 1 ,, 11 öfver under nolikt är tillräckligt uträkningar, öfverflödigt bergsvigten, tackjernsvigten, råkopparviglen; victualievigten, uppstadsvigten, bergsvigten, tackjernsvigten, råkopparviglen; victualievigten, stapelstadsvigten, bergsvigten, tackjernsvigten, råkopparviglen, att vidare fortsätta då det nu uppnämnda sanatt öfvertyga om de svårigheter, som ligga i vägen för en noggrann reduetion från den ena af dessa slags vigter till någondera af de öfriga.
Men dessutom förekomma flera olikheter mellan vägnings- och beräkningssättet för samma slags vara i olika orter; stångjern t. ex. har i Gefle, fastän det är stapelstad, stundom plägat uppvägas efter uppstadsvigt, men i Stockholm väges det efter stapelstadsvigt, så att 100 skeppund, uppvägdt i Gefle, gör på Stockholms våg io5 skeppund 5 lispund.
Det stångjern, som kommer ifrån Orebro, och på vinterföret från Hedemora, begge uppstäder, är ej afsändt efter uppstads- utan bergsvigt, så att 100 skeppund stångjern, som ankomma från dessa städer till Stockholm, här Men 100 skeppund från hvilka städer väga med uppstadsvigt, göra, likasom från Gefle, lo5 skeppund 5 lispund härstädes efter stapelstadsvigt.
Återigen om 100 skeppund sändas från Hedemora, efter bergsvigt till Westerås, utgöra de der på vågen, efter uppstadsvigt, 104 skeppund ig lispund •
S^^dels marker. utgöra 110 skeppund 10 lispund.
Arboga, Köping eller Westerås, 348 Den 22 Februari e. m.
Detta är tillräckligt för att Ådagalägga svårigheten, att med de nu brukliga olika vigterna skydda sig mot missräkningar och förluster.
Jag föreslår derföre, att med bibehållandet endast af de nuvar. olika vigtsystemerna för medicinalier samt ädla metaller, alla öfriga varor må vägas efter den allmännast kända victualievigten.