Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle nu R. o. Ad. till de öfriga Stånden göra en framställning för att rubba R.
St:s beslut i denna fråga, så anser jag den grundlagsvidrig och får derföre afstyrka densamma.
Ehuru jag anser, att hvad som här blifvit yttradt är tillfyllest för alt öfvertyga R. o. Ad. om nödvändigheten att söka förmå de öfriga Stånden att från - Den t5 Augusti f. m. 43 träda deras beslut i detta ämne, har jag begärt ordet för att yttra den tanke, att det öfverensstämmer med de andra Ståndens interesse att frånträda detta beslut.
Jag påstår, att inrättandet af exerciscompagnier är nödigt för att för godt pris få armeen öfvad, sedan man ej velat bevilja det anslag, sorn K.
M. begärt för armeens vapenöfningar.
Vi känna, att passevolancefonden icke är tillräcklig för de årliga reg:tsmötena, och ännu mindre för att utsträcka dem utöfver det ringa antal dagar, hvarunder de för det närvarande vara.
Således är det brist på medel, men behof af öfning för armeen.
Jag erkänner och respeeterar den krigsbildning, som existerar hos indelta armeen; men jag nödgas bekänna, att den ej är fullkomlig, isynnerhet hvad recruterna beträffar, hvilka efter exercistidens slut icke äro färdiga att inträda i ledet.
Det är ett sannt behof för armeen, att den korta tiden, som nu kan användas till recruternas bildning, blir förlängd.
I anseende till denna korta tid glömma de till det andra året, hvad de Järt under det första.
De vinna en viss färdighet i march, ställning och gevärets handterande; roen detta är icke nog för krigsbildning.
Jag utgår från den regeln, att krigsbildningen är icke en melier, som handtverksmessigt kan inheuitas, utan en konst, som icke blott theoretiskt, utan äfven practiskt bör inöfvas, och dertill är den 1111 existerande öfningen alltför kort.
Exerciscompagnier äro således af behofvet påkallade, och jag får derföre lika med flera värda talare, som här yttrat sig, på det högsta anhålla, att R. o. Ad. täcktes inbjuda de öfriga Stånden att frånträda deras i ämnet fattade beslut.
Jag är öfvertygad, att, då de ej önska ett anslag för armdens vapenöfningar, de måste finna, att detta är det enda sättet att få arme'en bildad för godt köp; ty endast derigenom kunna reg:terna alimenteras med inöfvadt folk och blifva väl bildade utan alltför stor kostnad.
Jag har bort anföras olagligbeten af en inbjudning till de andra Stånden i afsigt att åstadkomma ändring i deras beslut.
Jag medger visserligen, att i allmänhet skulle ingen säkerhet gifvas och ingen stadga i ärendernas behandling vara tänkbar, om redan fattadt beslut kunde upprifvas, utan en gifven, genom länge följd praxis laglig blifven anledning.
En sådan genom praxis bildad anledning är ett RiksStts inbjudning till de andra.
Det är ganska nyligen vårt eget Stånd emottagit inbjudning af de öfriga att förändra tiden för bancoluckans öppnande fr. d. 1 Sept. t. d. 1 Oct., och H.
Ståndet har derpå ingått; och hvad åter nyttan angår, hyser jag ännu det hopp, alt de andra Stånden af de här af H. Ex. Hr Gr.
Brahe samt Hrr Lefren och af Dalström afgifna anföranden skola finna sig föranledda att fästa sig vid den öfvertygelse, att man icke har aime' och försvar dermed, att man har manskap i 44 Den i5 Augaiti f. ra. rultorna, utan endast har försvar och arme', då man har tillräckligt bildade och utrustade trupper.
Denna sanning torde kunna blifva tydlig för något af de andra Stånden, och på dessa grunder anser jag inbjudningen vara både laglig och antaglig.
Jag begärde ordet egentligen för att göra en erinran vid den grundsats, sora här framställdes, att ifrågavar. inbjudning vore grundlagsvidrig.
Jag kan icke medgifva det och skulle, om så vore, beklaga, att vi ägde en så bristfällig constitution.
Den skulle vara högst bristfällig, om i militärfrågor, deri visserligen hos R. o.
Ad. kunna framställas skäl och grunder af största vigt, sorn deremot helt naturligt kunnat undfalla de andra Stånden, det skulle vara oss förvägradt att låta dessa stora skäl komma till pröfning i de andra Stånden endast på den grund, att R. o. Ad. sist afgjort frågan.
Jag skall icke uppehålla mig vid sjelfva ämnet, utan endast erinra derom, att ingen grundlags-*) förbjuder inbjudningar, och att praxis tillåtit dem vid föregående och äfven vid denna riksdag.
Jag begär propos. å inbjudningen derföre, att jag tror den vara af skäl påkallad.
Jag uppträder för att utveckla livad Frih.
Boye nu framställt.
I följd af den bristfällighet i vårt arbetssätt, som jag nyss anmärkt, inträffar, hvad nu skett, att 3:ne
Stånd beslutat i en militärfråga, utan att hafva hört någon talare, som varit pligtig att hafva kännedom i ämnet.
I morgon kan det hända, att vi fatta ett beslut om en vigtig financefråga, utan att hafva hört någon bankier; i öfvermorgon återigen kunna vi afgöra någon vigtig fråga örn läroverken, utan att hafva hört någon skollärare.
Enda möjliga correctivet måste ligga i inbjudning.
Jag upprepar, hvad jag förut yttrat, att en länge följd praxis bildar laglighet, och jag får tillägga, att om jag icke alldeles missminner mig, hade vid det af mig åberopade tillfälle vi beslutat att inbjuda de öfriga Stånden att förena sig med oss, innan vi underrättade dem, att vi hade förenat oss med dem.
Här har blifvit sagdt, att de andra Stånden af okunnighet om anslagets vigt afslagit detsamma.
Jag skulle likväl tro, att de ledamöter af de andra Stånden, som haft tillfälle att öfvervara öfverläggningarna i StatsUtsk.
, hvilket icke bland sina ledamöter af R. o. Ad. har brist på militärer, erhållit tillräcklig kännedom om ämnet, för att kunna meddela dera åt öfriga ledamöter i deras Stånd.
Att nu någon vidsträcktare kännedom skulle dem bibringas genom en enkel inbjudning betviflar jag, såvida icke den ovanliga form blefve antagen, att, såsom man synes önska, den bär förda discussionen skulle medfölja inbjudningen, d. v. s. att man skulle formera de 3 öfriga Den i5 Augusti f. ra. 45 Ständen till ett slagsfrågorna, hvilka redan af dem blifvit afgjorda.
Jag hemställer, om något kan vara mera oformligt och stötande för de andra Stånden, än att sålunda säga till dem: ”Ni ”har beslutat i nattmössan, och det är endast vi, som kunelia bedöma ämnet.”
Sådant skulle förhållandet med ifrågavar. inbjudning vara; och jag hemställer till Gr. Löwenhjelm och Hr Lefren, om sådant kan vara lämpligt.
Någon upplysning kan ej inhemtas af ett prot.utdr., som ej innehåller annat än en inbjudning; och således kunna de yttranden, som af de sakkunniga männen härstädes blifvit afgifna, icke komma Stånden till gagn.
Deremot hafva de fått del af sådana yttranden, som här afgifvits vid återremissen, hvilka yttranden finnas i StatsUtsk:s betänkande till deras hufvudsakliga innehåll upptagna.
Jag har icke bestridt nyttan af ifrågavar. anslag, utan t. o. m. medgifvit, att det vore nyttigt.
Anslaget är ej heller så synnerligt betydligt, och de andra Stånden hafva säkert funnit detsamma; men de hafva icke funnit, hvad ej heller jag kan finna, att, då vi så länge haft en arme', som, utan att äga exerciscoropagnier, fullgjort sina pligter mot fäderneslandet på ett nöjaktigt sätt, vi just nu, då anledningar till krig ej förefinnas, skulle hafva behof af dylika compagnier.
Jag betviflar således, att beliofvet är oundgängligt; men om så är, måste det icke vara svårt att ordna en så stor utgiftstitel som den 3:d]eså, att ifrågavar. obetydliga summa genom besparingar kan erhållas; och då man icke tvekat att tillstyrka ett fortfarande anslag på besparingarna af 19,000 r:dr för gardesreg:terna, hemställer jag, om icke redan deri ligger en stor tillgång, i fall man ville förändra denna emot R.
St:s önskan gjorda organisation.
Jag afstyrker inbjudningen, dels emedan jag icke anser den vara behöflig, och dels derföre, att jag anser den vara sårande för Medstånden, sedan de redan 2:ne gånger haft ämnet under pröfning.
Jag betviflar, att en inbjudning från R. o. Ad. skulle hafva en sådan troll kraft, att den kunde förändra de andra Ståndens öfvertygelse; och äfven om jag vore bland dem, som anse detta anslag böra beviljas, skulle jag, på de skäl jag redan anlört, motsätta mig denna inbjudning.
I frågan om inbjudningens förmenta olaglighet har den siste värde talaren icke nämnt ett ord; han har deremot bestridt den ifrågavar. inbjudningen på den grund, att hvad som här blifvit framstäldt redan skall blifvit upplyst inom SlatsTJtsk., hvarest de andra Ståndens medlemmar deraf fått del.
Detta är likväl icke detsamma, som att
Stånden sjelfva fått del deraf.
Då jag har anledning förmoda, att de, som varit ledamöter i StatsUtsk., talat emot anslaget, är det väl mig tillåtet att afven förmoda, det de icke varit angelägna att visa skälen på den sida, mot 46 Den i5 Augusti f. m. hvilken de röstat.
Jag tror således, äfven af detta skäl, att angelägenheten af inbjudningen är tydlig, och anhåller derföre om bifall dertill.
Det skulle vara mig oändligen okärt, om jag föreslagit något, som kunde vara sårande för våra Medständer; och i händelse jag derom kunde öfvertygas, skulle jag genast återkalla ett sådant förslag.
Denna dess egenskap kan jag likväl icke inse.
Jag förklarar för min enskilda del åtminstone och tror, att de flesta, om icke alla, af detta Stånd skola deri instämma, att i händelse i en fråga, som fordrar speciella kunskaper, såsom t. ex. de jag nyligen omnämnt, vi skulle låta oss hänföras att, i brist på speciel kunskap i ämnet, fatta ett oriktigt beslut, skulle vi icke anse oss förolämpade genom en inbjudning att frångå detta beslut.
Jag har ej heller förmärkt, att någon härstädes blifvit sårad genom den af mig nämnda inbjudningen i fråga om silfverutvexlingen, utan vi hafva deremot ingått på denna inbjudning, ehuru vi sjelfva hade beslutat inbjuda de öfriga Stånden att instämma i vårt beslut.
Jag ser således icke, huru mitt förslag kan anses innebära något sårande, och jag upprepar, att om jag derom kunde öfvertygas, skulle jag genast återtaga detsamma.
Jag instämmer med Gr. Löwenhjelm deruti, att det vore väl, om sakkunskap alltid läge till grund för besluten, och att det således vore väl, om i de andra Stånden tillräcklig upplysning öfver militärämnen vore tifl hands.
Men då jag gör detta medgifvande, torde jag ej gå för långt, då jag af Hr Gr. fordrar enahanda medgifvande tillbaka, nemi. att vi vid detta fall böra besluta med någon sakkunskap af hvad skattebördan fordrar.
I den delen tror jag, att de öfriga Stånden hafva större sakkännedom än vi, om vi också tilltro oss större kännedom i militära frågor.
I afseende på inbjudningen instämmer jag med Gr. Löwenhjelm deruti, att vi nyligen frångått ett beslut och deremot antagit ett annat Stånds inbjudning.
Detta, ehuru det ej är af grundlagen tillåtet eller omnämndt, vill jag godkänna såsom praxis, såvida icke något R.
St:s beslut derigenom rubbas.
Mig veterligen har ej heller It. o. Ad. någonsin frånträdt ett sådant beslut, som ingredierat i ett R.
Men då saken varit oafgjord, och således något
Stånds mening måste uppoffras, såvida den icke skulle underkastas omröstning i förstärkt Utsk., hafva Stånden och Talmännen ansett inbjudningar kunna ske.
Vid detta tillfälle är förhållandet, att ett justeradt R.
St:s beslut finnes (jag säger justeradt, emedan de 3 öfriga Ståndens prot.utdr. derom hvila på R. o.
Ad:s bord), och vid sådant förhållande anser jag det vara vådligt att stadga ett prejudicat medelst beslut om inbjudning.
Detta skulle leda till möjlighet att upprifva öfriga beslut, som R.
St. fattat och som ännu icke blif - Den t5 Augusti f. m. 47 vit till K. M. expedierade; och de beslut, som ej behöfde expedieras till K. M., kunde hvilken dag som helst upprifvas.
Ett sådant arbetssätt tror jag grundlagsstiftaren omöjligen kunnat åsyfta.
Den enda grundlagsparagraph, som talar om rubbning af fattade beslut, är den 58 § Riksd.Ordn., som innehåller: ”Vid justering af prot. eller prot.utdr. kan ”ett beslut ingalunda ändras, men väl sådana tillägg göras, ”hvarigenom ingen ändring i beslutet uppkommer.
Utur ett ”prot. må vid justeringen, med Ståndets bifall och på den ”talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck och ”äfven deliberationer, som deraf följt; dock kunna ej såda”na uttryck uteslutas, på hvilka beslutet tydligen sig grun”dar.
” Deraf synes, att grundlagsstiftaren varit särdeles angelägen, ej allenast att besluten ej skulle kunna rubbas, utan t. o. m. de under discussionerna afgifna yttranden, hvarpå beslutet grundat sig, ej må af Ståndet sjelf få uttagas ur prot.
I denna anda är grundlagen skrifven, och det är solklart, att den förutsatt, att de beslut, som i dag blifva fattade, ej skola kunna i morgon upprifvas.
På dessa skäl vågar jag bestrida en inbjudning, som åsyftar rubbning i R.
St:s beslut, och derföre vågar jag, tills jag får höra motsatsen, tro, att icke någon Talman kan lemna propos. påen sådan inbjudning.
Jag afstyrker således inbjudningen, icke derföre, att jag i detta fall anser den vara farlig, emedan jag är öfvertygad, att de öfriga Stånden ej skulle dertill bifalla, men derföre, att jag anser vådligt att stadga det prejudicat, att R.
St. kunde fatta beslut, som 24 timmar derefter kunde upprifvas.
Jag är till en stor del förekommen af Gr.
Cronhjelm och hade äfven ämnat från Riksd.Ordn:s 58 5 göra samma deduction.
Boye får jag lemna det svar, att jag aldrig påstått, det inbjudningar äro olagliga; jag har endast sagt, att den ifrågavar. är olämplig, och jag tillägger, att då denna åsyftar en lagstridighet, nemi. rubbning af R.
St:s beslut, är inbjudning i förevar, fall en olaglighet.
Men hvad inbjudningar i allmänhet beträffar, tror jag visserligen, att inbjudningar kunna ske, derest de Stånd, till hvilka inbjudningen afgår, ännu icke fattat beslut i ämnet, eller deras beslut grunda sig på misstag.
Hvad åter angår det åberopade exemplet, att R. o. Ad. bifallit en inbjudning i fråga om vexlingsdagen, var dermed ett annat förhållande, emedan dervid icke var fråga om ändring i sjelfva saken, utan endast om dagens utsättande, i hvilket fall RiksStrs beslut nödvändigt skulle sammanjemnkas, enär derom något It.
St:s beslut hvarken emot eller i öfverensstämmelse med R. o. Ad:s mening existerade.
Med iakttagande af våra former, stadgade i våra lagar, ber jag att få qvarstå vid den tanke, att 3 Stånds beslut icke äro R.
St:s beslut, förrän de former 4» Den i5 Augusti f. m. blifvit uppfyllda, som förvandla ett sådant beslut till R.
St:s, d. v. s. förrän 4:^e Ståndet sig utlåtit samt besluten blifvit uppfattade i Exped.Utsk., derefter justerade afRiksSt.
, och sålunda undergått slutlig granskning.
Så länge man icke visar mig någon § i grundlagen, som förbjuder RiksSt. att emottaga en bättre upplysning än den, som i första ögonblicket förefunnits, så länge tror jag, att det är hvarje Stånd obetaget att i anledn. af den bättre upplysning, som kan ytterligare företes, öfvergå till en annan mening.
Jag åsyftar således icke kränkning af ett R.
St:s beslut, då jag förblifver vid min anhållan om propos. å inbjudningen.
Jag vill visserligen icke hindra, att de öfriga Stånden emottaga högre upplysning, och i detta fall lära vi sjelfva böra inhemta de öfriga Ståndens upplysning om hvad de skattdragande kunna förmå erlägga, hvarföre jag också tror, att de öfriga Stånden, om de också erkände vår högre upplysning i sjelfva ämnet, kunde finna densamma alltför dyrköpt.
Men i den siste värde talarens framställning, att 3 Stånds beslut ej skulle utgöra ett R.
St:s beslut, förrän expeditionen blifvit justerad, kan jag ej instämma; ty deraf skulle solklart följa, att när ett sådant beslut här förekomme till justering, kunde vi ändra vårt beslut.
Jag hemställer likväl, om det vore möjligt för Landtm, att göra en propos. till ändring af beslutet, när det till justering förekommer, eller om ens det kunde tillåtas någon talare att genomföra en deduetion i sådant ändamål.
I fall justering vore någonting annat, än hvad jag sagt, skulle det alltid vid en justering vara möjligt att upprifva det fattade beslutet.
Huruvida Exped.Utsk. redan uppsatt R.
St:s beslut i detta ämne, derom äger jag icke kännedom; men det är möjligt, att så skett, ty prot.utdrtn afgå på samma gång till de andra Stånden och Exped.Utsk., och då vi nu hafva de andra Ståndens prot.utdr. på bordet, hafva de förmodligen äfven inkommit till Exped.Utsk., hvadan således beslutet derstädes vara uppsatt; men detta verkar icke på saken, ty R.
St:s beslut, det må vara uppsatt, justeradt eller icke justeradt, kan icke grundlagsenligen ändras.
Jag tror, att den vid detta tillfälle ifrågavar. summa är en ringa sak emot principen.
Jag medger gerna, att principen här är ganska vigtig, men just derföre, att den Ur af vigt, kan jag icke eftergifva den.
Jag kan icke med min röst biträda den mening, att R.
St:s beslut mäste ankomma på omdömet för ögonblicket.
I sådant fall skulle det icke finnas någon bestämd lag, som stadgade, om inbjudningar i allmänhet finge äga rum eller ej.
Uuruvida de äro ändamålsenliga, det må hero på de Stånden, till hvilka inbjudningarna göras.
Jag har blott ifra t för den sanning, att inbjudningar kunna äga
Den i5 Augusti f. m. 49 äga rum; oell det förefaller mig besynnerligt, att man nu vill stadga ett begrepp, som strider mot praxis vid alla föregående riksdagar, och icke stödjer sig på något skal, ulan endast på några tomma raisonnementer.
För alt frångå min mening, vill jag blifva öfvertygad genom någon tydlig grundlags-^; oell linnes val någon sådan, som förbjuder inbjudningar?
Nej! de måste således vara tillåtna, så hädanefter, som de varit det hittills.
Ilr Rosenblad: 4^ § Riksd.Ordn. upptager bland föredragningsämnen: ”mål, som genom prot.-uldr. eller depu”tationer från iVledstånden communiceras.”
Dertill höra inbjudningar, och det är på grund häraf som inbjudningar blifva föremål för RiksStts beslut.
Delta är något helt annat, än om någon enskild riksdagsman inom sitt
Stånd skulle vilja till ny öfverläggning upptaga en redan afgjord sak.
Det är på detta sätt, som i anledning af en väckt fråga, hvilken, såsom jag vill minnas, angick myntenheten, frågan förklarades af R. o. Ad:s Landtm, förra riksdagen.
På samma sätt som, då 3:ne
Stånd fattat el t sammanstämmande beslut och således majoriteten af R.
St. nfgjort en fråga, sådant icke beröfvar det Ståndet dess rätt att i ämnet öfverlägga och besluta, finnes intet hinder för detta 4ide Stånd att derjemte besluta en inbjudning till de öfriga att frångå deras beslut; och derpå, att en sådan inbjudning någon gång kan hafva åsyftad verkan, vill jag framställa ett exempel från förra riksdagen.
De 3 ofrälse Stånden hade bifallit BancoUtskrs förslag, ang:de en gåfva till Ur Adlerstams familj, hvaremot R. o. Ad. stadgade, att gåfvan icke borde utgå till hans familj, utan till honom sjelf; och det yrkades, att de öfriga Stånden måtte inbjudas att instämma i detta R. o. Ad:s beslut.
Jag kan icke erinra mig, om Gr.
Cronhjelm var bland dem, som deltogo i discussionen derom; men inbjudningeu beslöts och hade den följd, att de andia Stånden antogo densamma.
Jag anser visserligen för min del, att man ej bör blottställa sin egen värdighet medelst inbjudningar, rör:de så små omständigheter som den nyss af mig citerade; men deremot i sä vigtiga frågor som den nu förevar., hvilken rörer landets försvar, tror jag inbjudningarna vara på sitt ställe.
Det blir alltid de öfriga Stånden förbehållet att derå fästa afseende eller icke; men It. o. Ad. har fullgjort sin pligt, då Ståndet fästat Medständens uppmärksamhet på dylika ämnen och icke gjort det i frågor, som röra personliga förhållanden.
Jag anmälde mig egentligen för att uppmana Frih.
Roye att uppgifva något factum, som visar, alt inbjudningar skett mot 3 Stånds beslut.
Ilr Rosenblad bar nu behagat uppgifva ett, som, i fall sådant vore förenligt med vära former, jag ville begära på bordet; men jag i a H. 7 D c ii i ’> Augusti f. m. finnér en sådan bordläggning icke vara formenlig.
Jag får således nn erinra, att 0111 mitt minne icke bedrager mig, var förhållandet med den omnämnda gåfvan till Hr Adlerstam sådant, att RiksSt. stadnat i olika beslut i afseende på summan och att således en sammfnjemnkning var nödvändig.
Då sålunda beslutet måste undergå någon ändring, tror jag, att äfven i afseende på sättet att meddela denna gafva förändring ägde rum.
Men, mig veterligen, har det aldrig handt, att 3 Stånd fattat ett i alla sina detailler sammanstämmande beslut, och att sedermera någon inbjudning om dess frångående ägt rum.
Roye har nyttjat ett negativt bevisningssätt och sagt, att hvad som ej är i grundlagen förbjudet, måste vara tillåtet.
I sådant fall tror jag, att vårt statsskick stöde på svaga fötter, och, utan att taga exempel från andra förhållanden, vill jag blott såsom vederläggning utsträcka hans egen princip.
Det står på intet ställe i grundlagen förbjudet, att, sedan R.
St. fattat ett beslut och detsamma till K.
M. blifvit expedieradt, Ständerna icke må kunna upphäfva detta beslut och aflåta en annan skrifvelse i ämnet.
En sådan åtgärd är således, enligt Frih. Boyes princip, äfvenså laglig, som den han tillstyrkt.
För att afbryta denna discussion får jag begära frågan om inbjudningen på bordet.
Jag tager mig friheten hemställa till Hr Dalman, om han icke ville låta denna fråga nu afgöras.
Vi hafva redan discuterat den under if timme, och jag fruktar, att vi nästa gång kunde få en äfvenså vidlyftig discussion härom.
Tiden är ganska knapp, särdeles då de öfriga Stånden redan fundera på att resa sin väg, och inbjudningen skall säkerligen i alla fall ej blifva antagen af de öfriga Stånden.
Resultatet blifver således detsamma, men vi undvika några timmars discussion.
Om jag hade samma öfvertygelse som Gr.
Cronhjelm, att resultatet blefve detsamma, antingen frågan nu lägges på bordet eller icke, skulle jag gerna afstå från min nyss gjorda begäran; men jag tror, att, om R. o. Ad. kommer att längre besinna sig i frågan, resultatet kan blifva olika.
Jag behöfver dessutom tid för att författa milt särskilda yttrande, och kan således icke afstå från den bordläggning, jag begärt.
Då förmodligen frågan kommer att blifva livilande på bordet, efter Hr Dalman är obeveklig, får jag anhålla, att Hr Gr. o.
Landtm, täcktes underställa Ståndet, huruvida ej Ståndet ville besluta, att denna fråga må i början af nästa plenum förekomma, så att icke längre uppehåll i dess afgörande må äga rum.
Denna framställning af Hr Rosenblad blef af R. o.
Den i5 Au jusi i f. m. 5i ■>. r: s l a punkten, momentet a n g : d e exercissqvad roner.
Hvad Utsk. härom tillstyrkt i utlåt.
N:o 2i5 Lief af R. o.
Ad. bifallet. 22: d r a p u n k t en.
Då jag nu uppstiger för att tala i hvad som rörer denna punkt, erkänner jag mig deruti hafva det bästa hopp om framgång, i anseende till hvad jag i dag och under föregående discussioner hört yttras om bevär:smanskapets exercis. K. M. har för detta ändamål i sin nåd. propos. framställt behofvet af 3o,ooo r:dr, ulan att någon fördelning emellan landt- och sjöbeväring hvarken dervid eller vid användandet af det förut till samma ändamål beviljade anslaget af 60,000 r:dr ägt rum; ty denna sistnämnda summa har ntgått gemensamt för båda.
Otillräckligheten af densamma har år från år allt mer och mer visat sig, emedan populationen ständigt varit i tilltagande.
M. nu äskade 3o,ooo r:dr äro icke beräknade för att öka exercistiden för beväringen, utan endast för att årligen under hittills vanlig tid kunna exercera en dass beväring.
I fall den begärda tillökningen nedsättes, kan ändamålet icke vinnas, och då uppstår det skadliga förhållande, att en betydlig del af classen blir oexercerad, hvarigenom man således endast hade ett stort antal manskap på papperet, men intet i verkligheten, och hvarigenom sjelfva begreppet om vigten af bevärispligten utplånades.
Jag anhåller derföre om anslag å hvad Utsk. tillstyrkt samt bifall till K.
M:s propos., att de 3o,ooo r:dr, som fordras för så väl landt- som sjöbeväringen, må till fullo beviljas.
Äfven jag får i detta fall tillstyrka bifall till K. M:s propos.
De 10,000 r:dr, som här äro i fråga, anser jag, då fråga är om beväringens öfning, icke vara af stor vigt.
I afseende på principerna för bevär:ssystemet och de motiver, hvarföre jag tillstyrker detta anslag, Lehöfver jag icke nu framställa dem, då jag redan gjort det i fråga om beväringens beklädnad och då redan uppgifvit ett factum, som i betänk, citeras och jag bestämdt känner, att år i832 öfver 14,000 bevär:sskyldiga bort exerceras, men att medel icke funnos till exercerande af flera än 7000.