Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sannt, alt, på sätt jag redan i milt förra yttrande tillkännagifvit, omförmälda 3,310,000 r;dr, ehuruväl de äro af Bancostyrelsen anordnade för att i låneväg användas, icke till hela beloppet härigenom utgått; men det måste alltid vara nödvändigt för banken att, såvida lånerörelsen skall kunna underhållas, äga någon behållning till uppfyllande af lånesökandfes rättmätiga anspråk.
Alt utlåna hvarje r:dr, särdeles under en längre tid, strider också helt och hullet emot än - 322 Den 3i November e. m. damålet med de anslagna lånetillgångarna.
St. förklarade vid sista riksdagen publika pappersinneliafvare berättigade till län i banken.
Om nu icke för detta ändamål en särskild fond blifvit afsatt, så skulle den händelsen alltför ofta kunnat inträffa, att å publika papper af den egenskap, att de voro tillerkända belåningsrätt , lån likväl icke kunde i banken erhållas.
Enahanda förhållande skulle äfven uppkomma i afseende på Handels- och Näringsdisconten , derest ej för dess räkning en summa vore afsatt, hvilken öfverstege det belopp, som i låneväg vanligtvis vore utgifvet.
En reserverad tillgång för Handels- och Näringsdiscontens lånerörelse utgör alltså ett nödvändigt villkor, såvida denna discontrörelse skall motsvara sitt ändamål.
Man kan nemi. icke skäligen förutsätta, att hvarje vecka en lika stor lånesumma skall till banken inbetalas som beloppet af beviljade nya lån utgör.
Skulle åter inbetalningarna af förfallna lån under en vecka understiga beloppet af de nya lånen, så kunde följaktligen, derest icke någon reserverad behållning funnes att tillgå, dessa sednare icke till fullo utgifvas, vid hvilket förhållande ändamålet med inrättningen vore förfeladt.
Hr Nordenanckar har vidare sagt, alt BaricoUlsk. begått ett misstag vid uppgiften pag. io, att lånen på s. k. rörlig pant ökat sig med ett belopp af 881,000 r:dr.
Utsk. har dock ingalunda, på sätt Hr Nordenanckar synes uppfattat Utskts mening, förklarat, att någon andel af bancovinsten låg i dessa 881,000 r:dr.
För Utsk. kunde det icke vara okändt, alt enl. R.
St:s beslut vid sista riksdag, ägde Banco-styrelsen, oberoende af vinstmedlens belopp, öka fonden för belåningen af jerneffecter samt guld- och silfverpanter.
Men då Utsk. anställt en jemförelse emellan hankens lånerörelse vid i834 och 1839 årens slut, så har Utsk. icke kunnat underlåta att upptaga de förändringar, som med nyssnämnda gren af lånerörelsen under denna tid inträffat.
Resultatet af berörde jemförelse har varit , alt bankens lånerörelse, hvilken mången ansett i sednare tider hafva blifvit mer inskränkt än tillförene, i sjelfva verket ökats med öfver två millioner r:dr, uti hvilken ökade utlåningssumma förenämnda 881,000 rtdr äro inberäknade.
Jag har velat anföra detta , för att tillbakavisa beskyllningen om strypning af rörelsecapitalet, hvilken beskyllning är nästan lika gammal som sjelfva bankinrättningen och vid hvarje riksdag, ehuru frikostiga Ständerne än må vara vid lånerörelsens utsträckning, likväl alltid upprepats.
Man har sagt, alt Utsk:s betänk, blott afser att befrämja fastighetsbelåningen.
Jag kan dock i delta fall taga åtminstone de mina åsigter delande ledamöter af Utsk. i försvar, och hvad mig sjelf beträffar, tror jag mig endast böra hijnvisa till de flera reservationer, jag vid denna riksdag afgifvit mot de BancoUtskts betänkin, hvilka möjligen kunna tydas såsom ledande till utsträckning af hankens lånerörelse emot inteckning i fast egendom.
Det är också i öf - Den a i November e m. 223 verensstämmelse med denna åsigt, som jag ansett den tillökade fond, hvilken banken genom en del af dess nu behållna ränlevinst skulle erhålla, böra kallas reservfond; ty med begreppet af reservfond är, eller mitt förmenande , alldeles oförenligt att densamma skulle kunna användas i en sådan Jåneväg, der en tidrymd af 28 år erfordras, innan lånen varda till fullo återbetalda.
Man har såsom oriktigt anmärkt mot Utskis betänk., att den föreslagna reservfonden skulle begagnas till uppköp af silfver , då vexelluirsen vore hög.
Sådan har likväl Utsk:s mening icke varit.
Utskis pluralitet borde viii icke kunna anses vara så fullkomligt obekant med de vanligaste kurs- och mynlföi hållanden , all Utsk. kunnat tillstyrka något sådant.
Utskis pluralitet har deremot ansett det vara fördelaktigt att bereda en tillgång för Bancostyrelsen att vid en förmånlig kurs kunna förstärka bankens metalliska cassa; och en sådan särskild tillgång anvisade R.
St. vid sista riksdag, genom beslutet att bankens grundfond skulle ökas från 4,^00,000 5,000,000, samt alt afbe talnirigarne på statsverkets skuld till banken , äfvensom på de s. k. silfverlånen, hvilka afbetalningar tillsammans utgjorde ett belopp af öfver en million rldr, skulle för samma ändamål vara disponibla. -— E11 värd talare, Frih. Cederström, har klandrat BancoUtsk. derföre, alt Utsk. icke afgifvit en fullständig plan för bankens lånerörelse.
Utsk. bar likväl varit hindradt alt uppgöra en sådan plan under denna riksdag, enär Utsk. ännu icke känner R.
Sils beslut i fråga örn bestämmandet af bankens blifvande -tillgångar.
Hvad åter angår frågan rörlde disposition af den del af räntevinsten, som kommer att till allmänna föremål användas, så torde det tillåtas mig att nu ytterligare få fästa uppmärksamheten derpå, att frågan om sältet för dessa medels användande, i enlighet med hvad Hr Lagerhjelm och Hr von Hartmansdorff föreslagit, nu icke kan grundlagsenlig! afgöras; ty det betänk., som är för R. o.
Ad. föredraget, handlar blott om huru stötande! af bankens behållna räntevinst bör till allmänna behof från banken aflemnas.
Rörlde sättet för den aflemnade delens begagnande, lära R.
St. således icke , emot grundlagens ordalydelse, kunna besluta, innan vederbör.
Utsk. sig derom yttrat.
Vid sådant förhållande anser jag derföre nu öfverflödigt att framställa de särskilda anmärkn:r, hvartill Ilr von Hartmansdorffs yttrande i detta hänseende eljest, enl. min åsigt, gifvet- flerfalldiga anledningar.
Jag vill dock härvid fästa uppmärksamheten derpå, att Ilr von Hartmansdorff sjelf numera, ehuru han ansett räntevinsten böra på länen fördelas, likväl raedgifvit, att en jemkning af beloppen emellan länen borde ske, utan afseende å deras folkmängd.
Huru denna jemkning skulle af R.
St. kunna ti 11— vägabriugas på annat sätt, än medelst pröfvandet och bedömmandet af de behof, som i hvarje län lörefinnas, kan Den 21 November e. m. åtminstone jag icke inse.
Slutligen anhåller jag få tillägga, alt, efter min oförgripliga tanke, bankens egentliga verksamhet för industriens och välmågans befrämjande inom landet består denili, att banken upprätthåller värdet af det mynt, som den utgifvit, och ju mera ändamålsenligt banken i delta hänseende verkar, ju mer fördelaktigt oell naturligt anser jag detta verk bidraga till national välmågans förkofran.
Jag hemställer, om icke, i afseende på discussionen , vi kommit till den punkt, att R. o. Ad. kunde fatta sitt beslut ronde del första af Utsk:s förslag.
Om så är, får jag hemställa, om icke R. o. Ad. behagade afgöra den första punkten först, öfver hvilken punkt jag föreställer mig att discussionen kan anses afslutad.
Nälden är afgjord, uther jag mig att få yttra mig angtde den andra.
Jag förenar mig till alla delar med Hr von Hartmansdorff.
Jemte det jag i financielt hänseende anser ganska riktig den del af hans framställning, som utgör lians egentliga prnpos., finnér jag äfven sednare delen deraf i högsta matto fördelaktig, emedan jag deruti ser en begynnelse till communal-systeme i vårt land, och medlens användande på det föreslagna sältet lända till belåtenhet och nyttig verksamhet i alla våra landskap.
Det torde tillåtas mig få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på huru nära de motsatta meningarna ligga hvarandra.
BancoUtsk. vill hafva en million lill reservfond åt banken.
Detta bestrider llr von Hartmansdorff; men han begär icke denna million, ulan blott att en half million om året mätte utsläppas till allmänheten.
När vi påminna oss , att den blifvande bancovinsten aldrig kan understiga en half million, så är det klart, alt den halfva million, som skulle utgå, Lomme att ersättas af den halfva million, som inginge i bancovinsl ; och banken kan således aldrig komma att sakna den ifrågaställda halfva millionen.
Jag anhåller att, ifall lörsta propostn till bifall på Utsk:s betänk, blir besvarad med nej, vi må få propos. på Hr von Hartmansdorffs förslag.
Det må visserligen vara R. o. Ad. obetaget att utan någon utredning eller något förslag från Ut^k. ingå i disposition af 3,3oo,ooo r:dr; men nog synes det mig något ovanligt , att R. o. Ad. skulle besluta att använda 3,200,000 r:dr för allmänna arbeten, utan att hafva tagit någon kännedom hvarken om de K. propostr, sorn afse anslag till allmänna arbeten, eller enskilda ruride sådana arbeten väckta motioner, oell det i ett ögonblick , då på R. o. Ad:s bord hvilar ett förslag från ett Den ai November e. m. ett Utsk., som ingått i dessa detaljer.
Skulle R. o. Ad. nu besluta att ingå uti disposition af medlen, så hade R. o. Ad. med detsamma afskurit all pröfning af extra-statsregler:n i dessa delar.
Denna form för öfverläggning synes mig icke fullkomligen öfverensstämma med ändamålet; hvarföre jag hemställer till R. o. Ad., om icke beslutet rör:de bancovinslens disposition borde för närvar, inskränkas lill att bestämma huru stor del af denna vinst, såsom icke behöflig för banken, bör ställas till statsverkets disposition ; hvarefter R. o. Ad. blir i tillfälle alt besluta om och på hvad sätt denna vinst bör användas.
Nu är således frågan endast den, huruvida antingen hela bancovinsten bör reserveras för statsverket eller, på sätt Utsk. föreslagit, en million deraf afsättas för bankens egna behof, och blott återstoden komma statsverket till godo.
Jag anmälte mig under förmiddagens plenum, för att blott tillägga några ord till den sakrika discussion, som då ägde rum.
Jag tror att banken icke är i behof af den förstärkning af en million, som blifvit ifrågasatt, och hvarom Hr Nordenanckar och andre talare utförligen yttrat sig.
Äfven jag tror, att Hr Lagerhjelms och Hr von Hartmansdorffs förslag gerna kunde sammanjemkas till ett, sålunda nemi., att något öfver 300.000 r:dr skulle anslås för publika byggnader med mera, en och en half million för allmänna större nyttiga företag och arbeten, hvarom extra-statsreglerln närmare skulle bestämma, samt återstoden eller en och en half million fördelas på länen, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, under förutsättning att Stats- och Ekon.Utsk:n skulle inkomma med förslag till fördelningsgrunder och controller för sådan disposition.
Jag tror, att ett sådant användande af medlen är både rättvist och nödvändigt, emedan communalinrättningen icke kan väcka intresse, med mindre några medel anslås; ty det är penningen, som åtminstone i början skall sätta lif i dessa inrättningar, hvilka utan penningar endast blifva en död bokstaf.
Under förmiddagens plenum yttrades förklenliga åsigter om länens landthushållnings-sällskaper.
Visserligen tror jag, att de på några ställen, men ingalunda i allmänhet, varit parasilvexter.
Jag anser dessa inrättningar vara bland de vigligaste inom länen, emedan de sammanhålla och uppmuntra alla nyttiga företag inom jordbruket.
De kunna liknas vid oron i uret.
Cederström har yttrat betänkligheter dervid, att man inom länen skulle kunna förvalta cassör.
Jag tror icke, att ett sådant förhållande skulle uppstå, åtminstone i den ort jag närmare kanner, hvarest finnes en cassa, som uppgår lill 54.000 r:dr, hvaraf räntan användes tiil bidrag för infanterirekryteringen.
Andra cassör finnas också, i ändamål att inom kortare tidrymd befria ruslhållarne från anskaffande af 17 H- 29 Dea ai November e. m. remonter, DeLta bevisar, att man icke hyser de farhågor för cassors samlande, som Hr Frihtn förmodat.
Jag lager mig friheten föreslå, att Ur Frih. o. Landtm, först täcktes gifva R. o.
Ad. p ropos. derpå, huruvida R. o. Ad. anser att någon reservfond, eller, såsom BancoUtsk. föreslagit, en million af bancovinsten bör afsattas lill bankens förstärkning, och att vi derefter mätte få propos. derpå, huruvida återstoden af bancovinsten, eller, i händelse den första propos. -n afslås, bela bancovinsten bör användas till allmänt nyttiga företag i landsorterna, på sätt Hr Lagerhjelm och Hr von HartmansdoriF föreslagit.
Hr von Hartmansdorff, Augt En värd talare liar yrkat, att vi malte inskränka oss till öfverläggning egentligen om första frågan, huruvida bankens grundfond beliöfver förstärkning.
Jag anhåller att i afseende derpå få något närmare utreda den framställning jag gjort. R. o. Ad. vet att 3,3oo,noo r:dr finnas under ö år till och med iB3y års slut upplagda, derigenom att 660,000 r:dr i årligt medeltal influtit till bänken.
Om 1111 hans rörelse på lika sätt fortgår under följande fem år, så bespares en lika summa.
När denna lägges till den förra, så uppkommer ett belopp af 6,600,000 i:dr.
Dessa penningar anser jag böra på det sätt begagnas, att hälften, eller 3,'joo,000 •'•dr förblifva städse inneliggande i banken och de öfriga 3.3oo,ooo r:dr komma allmänna arbeten och behof tillgodo, på det sätt att 660,000 r:dr årligen utgå.
När, såsom Frih.
Boye yttrat, i banken årligen inflöte en lika stor summa, som derifrån ulginge; så blefve följden att 3,3oo,ooo r:dr alltid, och äfven när Ständefne nästa gång samlades, läge qvar i banken, tjuk Imil. de försäkringar en värd talare gifvit, alt meningen med reservfondens million icke vore att utvidga fastighetsbelåningen; så fruktar jag likväl att slutet icke blifver annat.
En värd talare har-anmärkt, ali det vore olagligt ali nu sysselsätta sig med fördelning af bancovinsten.
Jag liar uti milt förslag icke ingått i sådana detaljer.
Jag har blott yttrat, för det första, att R.
St. skulle förklara bankens giundfond icke böra förstärkas med någon del af bankens sedan sista riksdag besparda medel.
Detta ämne ligger alldeles inom föremålet för den öfvei läggning R. o. Ad. nu har för handen.
Den andra frågan är den, alt den vinst, banken utöfver förenämnda grundfond äger, skulle användas till allmänt nyttiga arbeten och allmänna behof.
Delta måtte också ligga inom ämnet för öfverläggningen, enär BancoUtsk. sagt alt de skulle användas lill statsverkets behof.
Hvad som menas med statsverkets behof år icke om förmäld t, men hvad man vet Ur det, alt de öfriga Slanden redan på f. m. beslutat alt icke använda medlen för statsverkets behof.
Då måtte del val vara tillåtet för R. o. Ad. alt säga hvartill dessa penningar skola användas.
Vidare har jag, för det tredje, föreslagit, alt De ii 21 November c. m. utbetalningen nf bankens vinstmedel skulle ske nied ^:delar för 1841 oell ^idel för de öfriga åren.
Derigenom vore man förvissad, att icke mer än det belopp, hvartill banken bar tillgång eller som lian årligen inbekommer från allmänbeten, äler utbetalades, så att någon strypning icke kunde komma i fråga
Den sista punkten innehåller ingenting annat, än att Ståndet skulle förbehålla sig att närmare besluta öfver dessa medels användande och rörtde conlrollen öfver förvaltningen deraf efter inhemtade utlåtanden från vederbör.
Viii samma tillfälle blefve det också öppet lenmadt för R. o. Ad. att bestämma huru mycket som borde tillfalla Staten för extra-slatsregleringen; likasom alt anslå huru mycket som skulle användas till canaler, strötnrensningar och dylikt.
I stället för att nu taga af statsverkets medel för att rensa elfvarna i Norrbottens län och för att dika ut myror på Gottland, vore det mera lämpligt alt taga sådana medel af bankens besparda vinst, och att låta statsmedlen gå till försvarsverket och andra statsbehof.
Derigenom uppkomme en tillgång för extra statsregleringen, som eljest blefve henne undandragen, derigenom att man använder statsmedlen till menigheters behof.
De särskilda frågorna, som här blifvit framställda af åtskilliga ledamöter, huru man skall förhålla sig med fördelningen af medlen inom länen, torde böra blifva föremål för en sednare öfverläggning.
I anledn. af Frih. Sprengtporten yttrande, att man icke skulle få ingå i något beslut i afseende på bancovinstens användande, har jag begärt ordet, för att erinra derom, att då detta betänk, nu är andra gången från BancoUtsk. afgifvet och föremål för R. o.
Ad:s öfverläggning; så äger R. o. Ad. grundlagsenlig rättighet att detsamma med förändringar antaga, bifalla eller afslå, allt efter som R. o. Ad. pröfvar nödigt eller nyttigt. R. o. Ad. är således af formerna oförhindradt alt bestämma de ändamål, hvartill dessa medel böra användas.
Jag anhåller derföre, lika med den sista värda talaren, att vi måtte få propos. derpå, huruvida någon del af de uti banken reserverade 3,3ri,ooo r:dr böra afsättas till förstärkning af bankens grundfond, och att vi derefter måtte komma till frågan om disposition af de återstående medlen eller hela beloppet, i den händelse R. o. Ad. beslutar att bankens fond icke skall okas med någon del af denna tillgång.
Det är så mycket nödvändigare, alt frågan om dispositionen nu äfgöres, som derigenom måhända svårigheter för statsbehofvens fyllande undanrödjas.
Jag vill nu icke ingå uti vidare yttrande om den särskilda frågan, huruvida bankens fond behöfver förstärkas eller icke med en million af bankens reserverade vinstmedel.
Jag har blott uppstigit för att Den ai November c. m. understödja Frill.
Sprengtporten uti det påstående, alt lämpligaste och ordentligaste sättet att behandla denna fråga är, att icke sträcka beslutet derutinnan längre än lill det förklarande, att hvad som icke användes till reservfond för banken, bör öfverlemnas till statsverket; ty att nu ingå i pröfning rörtde de särskildta föremål, hvartill medlen skulle användas, vore att handla i uppenbar strid med den åtgärd vi alla veta vara vidtagen af StatsUtsk., som redan beredt ett betänk, angtde medels anslående till åtskilliga allmänna företag, och i sammanhang hvarmed StatsUtsk., utan hindel' af redan verkställd pröfning, kan, derest, i enlighet med det beslut Ståndet går att fatta, ytterligare medel blifva att tillgå från bancovinsten, anslå hvad som vidare kan tarfvas; men hvarföre Stats- och BancoUtskm, hvar på sitt håll, skola sitta och pröfva anslag eller gifva sådana förklaringar Hr von Hartmansdorff yrkat blott i princip, utan möjlighet att det kommer att användas och fördelas efter Utsk:s förslag, kan jag icke finna.
Dessutom böra vi påminna oss, alt bancoreglementet, hvilket bör efterföljas, omtalar, att de medel, som banken icke behöfver, skola aflemnas till statsverket, och således borde frågan inskränka sig dertill, att de medel banken icke behöfver skola lemnäs till statsverket.
I följd häraf är klart, att, ehuru Hr von Ilartmansdorffs idde, att en del af de medel banken öfverlemnar kunde användas på sätt talaren föreslagit, kan vara ganska god, den likväl icke behöfver på förhand afgöras i principväg, utan blir det tids nog att afgöra densamma, då man kommer att pröfva förslaget uti dess detaljer.
Jag måste derföre conformera mig med Frih.
Sprengtporten åsigt, och anhåller, att R. o. Ad. benäget täcktes besinna hvilken oformlighet det blir att låta tvänne Utsk. behandla en sak, som bör endast af ett handläggas.
Hr Lefre'n, Joh. Pehr; Som jag är känd för att vara en varm vän af realisationen och således äfven af allt hvad som bör lända till realisationens bestånd, så har jag trott mig, oaktadt discussionen sträckt sig så vida, böra begära ett ögonblicks uppmärksamhet, helst jag haft förtroendet att vid föregide riksdagar vara ledamot af BancoUtsk., som egentligen bragt realisationsförslaget till mognad.
Här är nu hufvudsakligen fråga om den million, sorn Utsk. vill afsätta under form af förstärkning i bankens credit och säkerhet.
Att dömma af BancoUtsk:s betänk., vågar jag yttra helt enkelt den öfvertygelse, att BancoUtsk., såvida det varit ändamålet, visserligen icke har genomtänkt sättet huru en banks credit skall skötas, skall försäkras mot den enda våda som är tänkbar, nemi. att dess contanta silfvercassa skulle så anlitas att något behof inträdde att densamma med silfver förstärka.
Det sätt att använda den omtalta millionen, nemi. dels till fastighetslån och dels i andra lånerörel - Den 21 November c. m. 229 ser inom landet, bevisar tillräckligen, alt nian icke betänkt bur man skall gå till väga, då man vill befästa en banks slyrka, så att den kan göra front mot de påkänningar i cassan, man har anledn. förmoda någon gång kunna inträffa.
De medel en bank insticker i inrikes rörelsen, stå qvar lili rörelsen och kunna icke till capitalet lyftas i de ögonblick de behöfvas för att förvandlas lill silfver lill cassans förstärkning, ulan att ryckas från näringarna oell således astadkomma strypning af näringarna, som egentligen är den moder, hvaraf banken skall lefva.
En bank, som har contant cassa och vill sköta sig förståndigt, bör, jemte denna contanta cassa, hafva en räntebärande del uti cassan, hvilken i hvarje ögonblick är realisabel i silfver.
Detta låter sig göra på tvänne sätt, antingen derigenom att man bereder sig på utrikes ort silfvercredit, med rättighet alt lyfta större eller mindre belopp i mån af det tillfälliga behofvet alt förstärka bankens contanta cassa.
För en sådan credit måste en bank betala ett årligt praimium, som är ganska betydligt, ifall man vill att medlen i ögonblicket skola hållas henne tillhanda.
Den andra utvägen att bereda säkerhet åt en bank består deruti, att banken i sin cassa nedlägger uppköpta räntebärande statspapper, sora äga tillräcklig säkerhet, och som uppfylla det förnämsta villkoret i detta fall, att vara säljbara på utrikes börs.
Räntebärande statspapper, som ligga i bankens cassa och hafva egenskap att vara säljbara när som belst på utrikes börs, äro detsamma som silfver; hvaremot de, hvilka icke äro säljbara på utrikes utan blott på inrikes börs, äro icke alt jemföra med silfver tillgång.
Om således bankens grundfond ökas med en, två eller tre millioner, som i låneväg återgå till rörelsen, så förstärkes derigenom icke bankens säkerhet mot utvexlingens påkänningar på bankens cassa; hvaremot om den del af bankens inkomstor, som består i afbetalning på Riksg.contorets skuld till banken, användes till uppköp af räntebärande obligationer försäljbara på Hamburger börs, (vi äga sådana obligationer, nemi. bruks-societetens), så skulle derigenom banken förvandla Riksg.contorets skuld till sig, till en betydlig del, till sådana räntebärande realisabla papper, som äro att betrakta som rent silfver.
Ranken skulle, i stället för alt betala praemier föt utrikes credit, hafva beredt sig en årlig inkomst uti silfverränta; ty denna ränta skulle utgå i vexlar, hvilka på utrikes ort gälla lika med silfver; och om årligen det antal banken skulle uppköpa af dessa obligationer, för att förstärka cassan, skulle minska vexelbehofvet, så skulle banken genom denna operation agera i sitt bestämda intresse i dubbelt fall.
Först finge den en ränta besparad och för det andra finge den ränta på en del af sin cassa, i stället för att betala prsemium för credit på utrikes ort.
Jag vill icke gå längre i denna framställning; men jag vill återkomma dertill, när fråga uppstår om Den 21 November e. m.
Veglering af bankens förvaltning för (leii kommande tiden.
J i^ liar velat nauma detta, endast silvida det liar bestämd relation till förevar, fråga, huruvida en million af bancovinsten bör användas eller icke, på sätt BaneoIItsk. föreslagit.
Jag tror icke, att den behöfver användas på sätt Ulsk. föreslagit, utan tillstyrker att den måtte blifva anslagen till fyllande af statsutgifterna och till allmänna arbetsföretag; ty banken har icke behof deraf för sin säkerhet , på sätt den är föreslagen att förvaltas.
Jag instämmer hufvudsakligen med Hr von Hartmansdorff och Hr Lagerhjelm, och tror alt det kunde vara nyttigt för Sverige att en gång inom länen kunna hafva något att röra sig med, 0111 icke för annat, åtminstone för att vänja landets innevånare att sköta affärer och afvan ja dem ifrån att stadse hafva sina blickar riktade på stat-massan för anläggning af broar och bekostande af andra dylika småsaker, sorn ofta nog förekomma.
Exempel gifves derpå, att man kommer frän länen och begär biträde af statsmedel för att bygga ett uthus på en gård.
Det ar angeläget att vänja innevånarne att hushålla sjelfva; och del vore väl, 0111 en början dertill gjordes genom förevar, förslag.
Jag anhåller om propus, derpå, huruvida den ifrågavar. millionen skall för banken reserveras eller icke.