Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På samma sätt skulle man kunna säga att, om de stilar, hvarmed en bok blifvit tryckt, hopblandades och handlöst åter utkastades, så skulle slumpen kunna foga så, att de återföllo i samma ordning, som förut, och visade bokens text ånyo.
Ingen lärer kunna bestrida det physiskt möjliga häruti; men hvem kan på allvar ifrågasätta, att så skulle4 inträffa?
Saken är emellertid ungefär densamma; jag medgifver gerna, något otroligare, men jag har med flit tagit exemplet i förstorad skala, för att så mycket tydligare visa huru grundlös den förespeglade vådan i sjelfva verket är».
Vidare vill jag. till stöd för mitt yrkande på bifall till Utsk:ts atslag å Hr Brakels motion, anföra några af de skäl, som förra Riksdagens Riddarh.Utsk. åberopade, för att bevisa obehöfligheten och olämpligheteu af den nu föreslagna förändringen.
Utsk:t säger nemi.: »Motionären synes föreställa sig, att de direkta valen skulle säkrare återgifva Ståndets verkliga opinion än de indirekta, men erfarenheten har ofta, i motsats härtill, visat, att, isynnerhet inom talrikare församlingar, der majoriteten, utan att tänka på följderna, delat eller splittrat sig, en strängt sammanhållande minoritet kunnat bestämma valets utgång.
Den '21 December. 31)3 Enahanda förhållande kan visserligen inträffa äfven med nuv:de valsätt: men de skäl, som i öfrigt tala för dess bibehållande, äro dock i Utskits tanka vida öfvervägande dem, motionären åberopat för sitt förslag.
Utsk:t går att antyda de förra.
Vid Riksdagens början äro vanligen 4 ä 500 af Adelns medlemmar samlade.
Det torde då ej vara lätt för alla dessa att nogare kunna bedomina egenskaperna hos de personer, hvilka må anses lämpliga att såsom Elektorer välja Utskottsledainöter; hvaremot det ej bör vara svårt för ledamöterna inom hvarje bänkmansafdelning att urskilja, hvilka inom samma afdelning förtjena att företrädesvis väljas till afdelningen» bänkmän.
Afven går det vida lättare vid inträffande ledighet inom någon bänkmansafdelning att tylla platsen, än att, när ledighet bland Elektorerna upkommer, taga hela Ståndets dyrbara tid i anspråk för hvarje gång en Elektor skulle behöfva utväljas.
För att ådagalägga den tidsutdrägt, som bl ifver en följd af det direkta valet till R. o. Adis Elektorer, kan äfven anföras att, med antagande af minst 5 sekunder för upläsning och anteckning af hvarje namn, omkr. 17V2 timmar skulle erfordras för utväljande af 25 Elektorer inom Ridd. o. Ad. samfäldt, med beräkning att 500 ledamöter vid Riksdagens början deltaga i valet och att således 12,500 namn skulle vid valförrättningen upräknas.»
Till hvad jag nu yttrat, ber jag endast få lägga några ord, i afseende på de »politiska nollorna,» såsom motionären benämner Bänkmännen.
Jag tror ej att motionären velat nyttja detta ord i sin vidsträcktaste bemärkelse, oell jag fruktar att han icke får medhåll af många inom detta hus, om han vill under den ofvan anförda rubriken sätta sådana namn sorn: Gillis Edenhjelm, Carl Otto och Nils Palmstjerna, Aug.
Anckarsvärd, Ludvig och Gustaf af Ugglas, J. P. Lefrén m. fl., hvilka haft förtroendet att vara Bänkman.
Jag har ej kunnat uptäcka mer än ett enda skäl, som möjligtvis skulle gifva mig ani. att yrka bifall till Hr Brakels förslag.
Men vid närmare besinnande skulle det af Hr Brakel sfi mycket öfverklagade förhållandet vid de nu brukliga bänkmansvalen i lika väsendtlig mån göra sig gällande, om den af honora åsyftade förändring skulle bringas i verkställighet.
Det är nemi. en känd sak, att man före bänkmansvalen pä allmänna sammankomster upgör listor på de personer, som skola upsättas till bestridande af så väl bänknians- som elektorsbefattningeu.
Jag kan ej neka att jag anser mindre lämpligt, att sålunda på förhand söka inverka på bänkmännen, men förhållandet kan blifva enahanda, om de direkta elektorsvalen komma till stånd.
Hade Hr Brakel återigen sökt åstadkomma den förändring i 18 § Riddarh.Ordn., att bänkmännen ej samma dag, de blifvit valde, nödgades sammanträda till elektorsvalen, utan att ett upskof af 2 å 3 dagar måtte dem medgifvas, så hade jag varit den första, som biträdt hans förslag.
Ty det är orimligt att bänkmännen ej hafva längre tid än 3 ä i timmar på sig för dessa vals verk - Den 21 December. ställande, hvaraf naturligtvis blir den gifna följden att de måste taga och gå efter förut upgjorda listor.
Om dem deremot beviljades lika lång tid, som elektorerna vid val af Utsk:s-ledamöter, så skulle, enl. mitt förmenande, det nu, mången gång till mindre gynsamma resultater ledande, förhållandet i betydlig mån afhjelpas.
De öfriga skälen, Hr Brakel för sitt förslag anlört. äro redan till största delen vederlagde och behöfver jag således ej åter uptaga dem.
Ett af dem, hvilket visserligen kan tyckas vara behjertansvärdt, men som vid nogare eftersinnande ej är af en så genomgripande art, var det, att under afdelnme skulle kunna besegra majoriteten.
Att detta kan inträffa och verkligen en gång inträffat, är obestridligt, men detta är ett så sällsynt läll, att den nuv:de organisationen för Utsk:s-medlemmars tillsättande ingalunda bör, blott och bart för den orsakens skull, anses förkastlig.
Jag anhåller om propos. på bifall till Riddarh.Utsk:ts förslag.
Vid nogare eftersinnande, ber jag att få ändra mitt yttrande sålunda, att B. o. Ad. vid detta tillfälle endast måtte besluta, att direkte välja elektorer, och sedan att Riddarh.Utsk:t måtte förståndigas att utarbeta de små förändringar, som deraf blefve en följd, i fall verkligen mitt förslag skulle inom Ståndet vinna samtycke.
Jag var ej i tillfälle att följa med hela gången af Hr v. Knorrings anförande; jag ber således att endast få rigta mitt försvar mot några af honom gjorda inkast, som ej undgingo min upmärksamhet.
Det första var vid valet af elektorer.
Han påstod att dertill skulle åtgå 17 timmar.
— Jag ber att få nämna för Hr Knorring, att vid förra Riksdagen, då val till förstärkt StatsUtsk. skulle ske, R. o. Ad:s ledamöter voro så talrikt församlade på detta rum, som de någonsin varit.
Om jag ej missminner mig, började valet kl. 10 f. m. och innan kl. 7 på e. ra. var det fullbordadt; vid det tillfället voro dock 36 namn på listan.
Det af mig föreslagna antalet personer, som skola väljas, utgör 6 mindre, eller 30 personer, så att tidsutdrägten vid valet skulle blifva vida mindre betydlig; men äfven om dertill skulle åtgå ett par dagar, anser jag icke detta vara ett fullgodt skäl, för att afslå mitt förslag.
Ty om R. o.
Ad. verkeligen blefvo bättre representerade i Utskrn, så tror jag, att det är ingen af Eder, Mine Hrr, som skulle draga i betänkande att ogilla mitt förslag blott och bart för den orsaken, att valen skulle draga ut något längre.
Jag för min del anser åtminstone, att ett sådant skäl mot de direkta elektorsvalen ej är värdigt att uttalas på detta rum.
Hafva vi icke sett våra Landtmarskalkar sitta hela dagen på den stol, som är framför oss, och jag är säker på att den nuv:de ej skall underlåta att följa deras exempel.
Skulle, till följd af opasslighet eller andra mellankommande omständigheter, Landtm, blifva förhindrad att vara aärv:de i plenum, så hafva vi ju att tillgå den främsta ledamoten och så den dernäst och så fortfarande.
Skulle turen komma ända hit, kan jag försäkra Hr von Knorring, att jag icke skulle lemna stolen, förrän valet blef fullbordadt.
Den 21 December.
Hr v. Knorring har vidare gjort sig besvär att framdraga ett af Hr Gripenstedt vid Riksdagen 1847—48 afgifvetyttrandear.gtde den ringa grad af sannolikhet, som ligger till grund för att en minoritet af 143 personer skulle kunna besegra en majoritet af cirka 357 personer.
Hvad dermed kunnat åsyftas, förstår jag icke, alldenstund jag i mitt första anförande medgifvit, att det nästan kunde anses för en omöjlighet, att en så stor minoritet skulle komma att tillsätta bänkman, men att en minoritet, som mer eller mindre närmar sig majoriteten, kan tillsätta bänkman, har jag tydligen bevisat, och skall gerna genom ett ännu lättfattligare exempel söka öfvertyga Hr Knorring om riktigheten af mitt påstående.
Om minoriteten utgör t. ex. 240 personer och majoriteten 260 personer och Hr v.
Knorring nedlägger i en urna 240 svarta kulor, som representera minoriteten, och 260 hvita kulor, som representera majoriteten, och sedan uptager 20 för hvarje gång, så skall Hr Knorring lätt finna, om experimentet förnyas några gånger, att inom 13 afdelmr af 20 kulor de svarta kulorna ganska ofta utgöra de flesta.
Hr Knorring har vidare fäst sig vid uttrycket »politiska nollor».
Jag får fästa Hr Knorrings upmärksamhet derpå, att jag icke anfört några vissa personer, såsom varande politiska nollor, men jag har sagt att vissa personer äro nödsakade att blilva politiska nollor, om deras åsigter ej äro i full öfverensstämmelse med de rådande partiernas.
Hr Knorring har framdragit vissa personer med känd öfverlägsenhet och frågat mig, om jag ansett dem vara politiska nollor.
Jag försäkrar Hr Knorring, att ingen högre än jag kan upskatta dessa utmärkta mans förtjenster, äfven i politiskt hänseende, och så mycket mindre kan det falla mig in att tillägga dem epitetet af politiska nollor, men de hafva funnit öfverensstämmande med deras intressen att spela rålen för tillfället af nollor.
Men det var icke egentligen fråga om dessa ledande personer, utan om alla de andra.
Jag fortfar att yrka afslag å Riddarh.Utsk:ts Utlåt.
De skäl, Hr Brakel ytterligare anfört för att vinna framgång åt sin motion, som blifvit af Riddarh.
Utsk:t afstyrkt, hafva ej i någon mån öfvertygat mig om hvarken nyttan eller* ens lämpligheten af att få en sådan förändring, som han i densamma föreslår.
Jag hade den äran att vara ledamot af Riddarh.Utsk:t vid 1834 års Riksdag, då denna fråga första gången bragtes å bane.
Under Gr. von Stedingks ordförandeskap började inom Utsk:t en liflig och grundlig diskussion om den nyttan eller skadan, som denna nya förändring skulle medföra, och sedan man vidlyftigt yttrat sig både för och mot förslaget, stadnade Utsk:t vid samma beslut, som blifvit enhälligt fattadt inom det nuv-.de Riddarh.Utsk:t, vid det nemi. att förslaget förkastades på den grund, att man ansåg vådan af de direkta elektorsvalen vara alltför stor och att denna förändring alldeles icke kunde upväga de fördelar, som det gamla valsättet medförde.
Men för att gå den uttalade önskan i någon Ben 21 December. inån till mötes, (og Riddarh.Utskit sig friheten föreslå den modifikation af bänkmansvalen, att de intill den tiden gällande 50 bänkmausafdelmne, uti hvilka R. o. Ad. voro indelade, skulle inskränkas till halfva antalet, eller 25, hvilket sedermera blifvit bibehållet; och jag hemställer till en hvar af Eder, Mine Hrr, som, under någon följd af år, bevistat våra Riksdagar, om ej detta förslag, som af R. o. Ad. då godkändes och som sedermera af K.
M. sanktionerades, har medfört alla de fördelar, man kunnat begära Vore det då skäl, frågar jag, att nu förkasta den gällande ordningen och gifva sig in på ett område, på hvilket resultaterna kunna blifva ganska tvifvelaktiga.
Hr Brakel har i första rummet ansett den olägenheten vidhäfta det nuv:de bänkmansvalet, att en minoritet kan tillsätta bänkmän tvertemot majoritetens önskan.
Vi hafva likväl nyss hört upläsas ett anförande af Hr Gripenstedt vid 1847—48 års Riksdag, hvilket tydligen ådagalägger omöjligheten af ett så beskaffadt förhållande.
Men, utan att särskildt fästa mig vid detta argument eller vid det anförda arithmetiska beviset, så håller jag mig uteslutande vid praktiken och frågar om man, alltsedan 1834 års Riksdag, kan anse detta fall någonsin hafva inträffat, som Hr Brakel förutsatt.
Jag för min del vågar åtminstone bestrida det och tror på den grund, att den af Hr Brakel förespeglade faran är alldeles ingen.
Hr Brakel har vidare påstått, att de nuv:de bänkmansvalen ii.ro dem, som blifva ledamöter i bänkm:s-afdeln:ne, skulle vara »marionetter» och låta styra sig af hvar och en, som vill taga deras trådar i sin hand.
Jag frågar Eder, Mine Hrr, om J håfven gjort en sådan erfarenhet vid denna Riksdag?
Jag anser att det är något mycket sagdt af Hr Brakel, att man inom detta rum ej nyttjar sitt förstånd, sin sjelfständighet, utan låter styra sig af det ena eller andra partiet och sålunda förvandlas till politiska nollor.
Snarare tror jag, att han sjelf tillhörer dessa politiska nollor, eftersom han på andra Ståndsbröder vill kasta en sådan beskyllning.
Han har anfört vidare att då bänkmännen, på sätt som nu sker, blifva valde kommer ovilkorligen elektorslistan att blifva ensidigt sammansatt och i följd deraf blott ett parti att inom Utsk:n representeras.
Har då icke Hr Brakel funnit att Elektorerna, vid val af Utsk:s ledamöter, rigtat sina blickar öfver hela Riddarhuset och företrädesvis utsett för skicklighet kände personer, utan att fästa minsta alside på, hvilket parti i politiskt hänseende de möjligen kunnat tillhöra.
Jag kan ej föreställa mig, att Hr Brakel med sin motion velat åsyfta annat, än att just förvandla pluraliteten af R. o. Adis ledamöter till politiska nollor.
Hr Brakels påstående, att elektorslistor på förhand upgöras, så vill jag derå endast svara, att det är en absolut omöjlighet att på förhand upgöra sådana. enär R. o. Ad. ej omedelbarligen väljer sina elektorer, utan updragit detta förtroende åt bänkmännen.
Af de skäl, jag nu anfört, finner jag ej, att en förändring af nuvide valsätt är på minsta sätt af behofvet påkallad.
Derföre vågar jag hysa den förhoppning, att R. o. Ad., med samma ihär - Den 21 December.
397 dighet och konseqvens, sorn vid flere föreg:de Riksdagar blifvit ådagalagd, afven vid detta tillfälle måtte motsätta sig det nu under öfverläggning varande förslagets framgång.
För att ej alldeles med tystnad förbigå det af Hr Brakel anförda exemplet med de hvita och svarta kulorna, huruledes man nemi., genom att med fulla händer uptaga desamma ur urnan, kunde förvandla minoriteten till majoritet, vill jag blott tillägga, att exemplet var ganska väl valdt af den person, som åsyftar att, som jag nyss nämnde, göra lefvande personer till idel nollor, dera man efter behag kan behandla.
Jag ser mig nödsakad att göra Hr Brakel samma »compliment délicieux», som han nyss gjorde mig.
Jag får nemi. bekänna, att jag ej för tillfället kan uptaga till besvarande alla den värde talarens gjorda invändningar, enär jag icke nog upmärksamt följde hela hans anförande.
Men om jag ej misstager mig, så nämnde Hr Brakel, att det vore mindre lämpligt att framkomma med ett skäl, sådant som den större tidsutdrägt, de direkta elektorsvalen skulle kräfva, då R. o. Ad. derigenom blefve bättre representeradt i Utskm.
Jag skulle gerna gå in på Hr Brakels sats, om det blott blefve mig bevisadt, att ett sådant förhållande verkligen komme att ega rum.
Men så länge detta bevis uteblifver, qvarstår hvad jag har sagt.
För öfrigt torde Hr Brakel finna, att, då jag åberopade tidsutdrägten såsom börande utgöra ett hinder för förslagets bringande i verkställighet, jag äfven dermed åsyftade den kostnad, som tidsutdrägten komme att förorsaka.
Hr Brakels yttrande, att han så gerna ville sitta på Landtmarskalksstolen, så skulle jag i det fallet vilja tillråda Hr Brakel att skaffa sig plats på den 2:dra i st. f. på den 22:dra bänken.
Och skulle verkeligen de direkta valen så trötta R. o. Ad:s främre ledamöter, att Ordbden slutligen måste tagas på 22:dra bänken, så önskar jag att vi måtte befrias från ett så långdraget valsätt, och får jag derföre äfven af denna ani. yrka alslag å Hr Brakels motion och bifall till Riddarh.Utsk:ts Utlåt.
Hr Ehrenheim, Per Jakob: Den talare, som yttrade sig näst före den siste, har till v itat Hr Brakel att hafva sagt, att man i detta Ständ ej nyttjade sitt förstånd, ej handlade sjelfständigt.
Det har Hr Brakel ej sagt, och det gör man visserl. så långt institutionen möjligen medgifver det, men just i den begränsning härutinnan, som Bänkmans-institutionen föranleder, ligger dennas förnämsta fel.
Bänkmäunen utses nemi. af Ståndet fördeladt i 25 afdelningar, och samma dag, Bänkmänuen äro utvalda, skola de välja Elektorer.
Något förberedande samråd, dem emellan, är följaktligen omöjligt, och en öfverläggning vid sjelfva valet är lika exempellös, som föga önskvärd, ty öfverläggning emellan 50 personer om 25 andra personer kunde svårligen leda till något resultat.
Följden blifver, att hvarje Bänkman infinner sig, försedd med en på förhand upgjord Elektors-lista, och vidare, att han endast utses, för att framlemna denna lista, att man vid hans väljande D en 21 December. endast fäster sig vid, att man är säker, att han framlemna! den Elektors-lista, man önskar.
Att Bänkmannen ändrar den lista, lian omfattar, lior till undantagen, och måste göra det, och den enskildte Riddarhusledamot, som röstar på Bankmannen, röstar således i sjelfva verket på en hel Elektors-lista, utan att hafva någon ani. antaga, att de förändringar deruti, som lian skulle kunna önska, blifva af Bänkmannen, hans ombud, vidtagna.
Det är denna af Bänkmans-institutionen följande nödvändighet, att vid valet understödja en hel Elektors lista, utan att deruti kunna lägga någon detaljpröfning, som bestämmer mig att önska institutionens afskaffande.
Man har anfört som skäl för dess bibehållande, att det är lättare att inom BänkmansAfd:ii känna 2 personer lin 25 eller 30 inom hela huset; men, oberäkuadt att motsatsen kan arithmetiskt bevisas, så lärer det väl vara temligen säkert, att ej ens den nykomne är för sitt stånd så främmande, att han ej deribland till anseendet känner 30 personer, under det mången, äfven äldre Riksdagsman, lätteligen bland sin Bänkmans-fördelning lätt kan finna endast personer, som han litet eller intet känner, och icke lärer mau vilja påstå att ledamöterne inom en sådan afdelning, som bestämmes en eller två dagar före Bänkmansvalet, hafva tillfälle till eller göra något för att sinsemellan öfverlägga eller blifva bekante.
I ani. af den invändning, som blifvit framstäld, att det direkta Elektorsvalet skulle föranleda stor tidsutdrägt, erinrar jag blott, att denna tidsutdrägt likväl endast beräknas i timmar.
Jag anhåller om afslag å Betänkit och bifall till Hr Brakels här gjorda framställning.
Då jag begärde ordet, hade, utom motionären, ännu icke någon förordat motionen, hvilket jag dock ansåg den förtjena.
Sedermera har Hr Ehrenheim förekommit mig, och får jag förklara, att jag fullkomligen med honom instäm mer.
Här har blifvit mycket taladt om majoritet och minoritet, samt hvilkendera, enligt probabilitets-kalkyler, skulle vid valen få beslutande-rätten.
Men man har glömt en tredje personlighet, hvilken, under nuv:de förhållanden, ganska ofta bestämmer utgången, — nemligen: slumpen.
Såsom ett bevis derpå behöfver jag endast erinra om de Bänkmausval, som förrättades i förra plenum.
Af tre BänkmansAfd:r hade infunnit sig endast två Ledamöter från hvarje Aid.; och då hvar och en röstade på olika person, så fick lottning bestämma valet.
Ilufvudskälet, hvarför jag understödjer förslaget, ligger likväl icke uti de särskilda förhållanden, som ega rum med R. o. Ad., utan i en numera fullt erkänd grundsats, eller att intresse för val icke kan upväckas, annat än genom direkta val.
Ju mera medelbart valet är, desto mera saknar det ock intresse hos valmännen; ett förhållande, som på ett slående sätt får bekräftelse af de nyss af mig omnämnda Bänkmausvalcu.
Det är på denna grund jag tager mig friheten att yrka bifall till den modifikation af förslaget, Hr Brakel sednast framställt.
Jag anhåller, att i korthet få redogöra för de skäl, på hvilka jag stödjer mitt bifall till Hr Brakels förslag, äfvensom att få uptaga några af de inkast, som under diskussionens lopp blifvit mot hans motion framkastade.
En talare har fästat sig vid den tidsutdrägt, som dessa val komme att förorsaka.
Samma talare har dock, då han besvarade Hr Brakels häremot gjorda invändning, medgifvit, att detta skäl i och för sig ej borde utgöra enda hindret för förslagets antagande.
Då det val ej för någon af Eder, mine Hrr! torde vara obekant, alt val på större antal Ledamöter, än nu är i fråga, under Riksdagens lopp allt emellanåt förekomma, lärer ej heller tidsutdrägt kunna framhållas såsom talande skäl emot sättet för en valförrättning vid en tidpunkt, då R. o. Ad. har öfverflöd på tid.
Sedermera har en annan talare, Hr Printzensköld, rigtat sitt anfall mot hvad i motionen blifvit anfördt, ang:de möjligheten af, att en minoritet skulle kunna tillsätta Bänkmän tverteraot en majoritets önskan, och yttrat, att detta i praktiken aldrig skulle kunna bevisas.
Pörutom hvad som härom framhålles uti det nyss uplästa, af Hr Gripenstedt vid 1847—48 årens Riksdag afgifna, yttrande, upgaf han som skäl för sitt påstående, att detta aldrig inträffat sedan 1840 års Riksdag.
Jag tror likväl, att, af hvad jag nu kommer att anföra, Hr Printzensköld måste medgifva, att ett sådant förhållande kan ega rum.
Kasta vi en återblick på, huru med Bänkmansvalet tillgått vid innev:de Riksdag, så skola vi finna, att det ena partiets lista stod i en minoritet af endast 3:tie röster mot det andras.
Elter
Hr Printzenskölds påstående skulle väl den andra listan representera majoriteten.
Men frågar jag nu, huru tillkom denna majoritet, så blir svaret: genom en kasserad sedel och genom trenne lottningar.
Skulle nu denna sedel ej blifvit kasserad, och skulle lottningen utfallit till motpartiets fördel, så hade äfven Bänkmans-pluraliteten blifvit annorlunda.
Jag förmodar, att vid en sådan utgång
Hr Printzensköld, som naturligtvis anser Bankmannen vid denna Riksdag af majoriteten tillsatta, måste medgifva, att den segrande listau var minoritetens verk.
Hr Printzensköld har äfven bestridt olägenheten af det i nuv:de Bänkmansval gällande öppna voteringssättet.
Jag hemställer dock till Eder, mine Hrr! huruvida ej närmare Riksdagens slut det ofta är händelsen, att ej flera än 1, 2 å 3 personer på bänkarne finnas qvar, och huruvida man ej då kan anse voteringen vara öppen.
Jag skall dessutom framställa en annan uppenbarlig orättvisa, som genom nuv:de valsätt upstår.
Sedan Bänkmauslistan en gång är sluten, ändras den nemi. ej.
Alla derefter antecknade intaga på den bänk, inom hvars första och sista nummer deras eget befiunes vara, och förstärka sålunda åtskilliga bänkar.
Andra deremot försvagas, då under Riksdagens lopp många lemna hufvudstaden.
Härigenom inträffar det förhållandet, att då på 400 I>e r, 21 Dee«mb<tr. eila banken endast två eller tre ledamöter kunna finnas, under det att på en annan bänk man kan räkna några och 20, hvilka dock vid Bänkmansval — och sålunda äfven indirekta vid Elektorers och Utsk.Ledamöters tillsättande — af nyssnämnde få Ledamöter på annan bänk fullkomligen upvägas.
Det finnes visserligen, jag nekar ej derför, många skäl både för och mot förslagets antagande.
Jag vill nu endast påpeka de motiver, som, efter temligen långt betänkande, föranledt mig att rösta för förslaget.
Man föreställer sig, att Bänkmansindelningen är till stor nytta för dem, som sjelfve, oberoende af de framlagda listorna, vilja utöfva sin rösträttighet, att de nemi. derigenom skulle komma i tillfälle att närmare göra sig bekante med åtminstone några personer inom afdelningen, och sålunda kunna skänka sina röster åt dem, till Jivilka de hysa största förtroendet.
Först och främst kan häremot invändas, att det icke är otänkbart, att den nyligen, för första gången upkomne Riksdagsmannen ej på sin Bänkmansafdelning har en enda bekant.
Men, förutsatt äfven, att han så hade, och att han sjelfständigt — d. ä. oberoende af andras omdöme och af öfverenskommelse — afgåfve sitt votum.
Hvad betyder väl sålunda afgifna röster?
Utan sammanhållning med andras äro de bortkastade, så framt icke — hvad ännu sämre är — en splittring genom dem beredes, hvilken vid de sednare valen kan medföra en utgång, som den ensamt för sig röstande ingalunda afsett eller önskat.
Så vida icke Utskis-tillsättningen åt en slump skall öfverlämnäs, måste listor för de förberedande valen upgöras, till hvilka, allt efter det. slutresultat, hvar och en afser, den ene eller andre kan sluta sig.
Då så är och måste vara, blifver frågan denna: på hvad sätt — genom det nu föreskrifna indirekta valet, eller det föreslagna direkta — blifva i första rummet Elektorslistorna med mesta omsorg uppgjorda, och sedan säkrast framgång åt den bästa beredd?
Jag svarar häruppå utan betänkande genom den direkta.
— Man invänder, att