Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag föreslagit upphörandet af Sterbhusafgiften, såsom en serskild Inkomsttitel, äfvensom af mantalspenningarne samt Lagmans- och Häradshöfdingeräntän, var det hufvudsakligen af det skäl, att denna afgift icke nu utgöres af alla medborgareclasser, utan tillkommit för samma ändamål som Lagmans- och Häradshöfdingeräntän, hvaraf borde följa, att då den ena grundräntan upphör för en del medborgare, borde detsamma äfven ske med det motsvarande onus för en annan del af medborgare.
Emellertid, och då verkliga behållningar uti ett Sterbhus äro att anse såsom en inkomst för efterlefvande, och ChartaeSigillatfe-afgiften endast kan betraktas såsom en rättegångskostnad, får jag vördsamt föreslå, att alla Sterbhustillgångar, sedan gäld och skuld gulden är, må, då behållningen efter Bouppteckning öfverstiger 3oo R:dr, beläggas med en Bevillning af 1 procent, och att stadgandet härom må intagas uti ^:dra Al t. 7 §.
BevillningsFörordningen.
Jag torde först böra upptaga den räkning öfver Riks i3* - *9® Den 24 Af> r i 1 e. rit. gäldsContorets ställning, hvilken Hr Hjerta haft godheten enskildt meddela mig, och hvilken jag tillstår, att jag i början icke förstod.
Jag finnér hela orsaken till deraf förmodade behållningar vara ett eget sätt att räkna, nemligen att rakna fordran hos sig sjelf, eller rättare en inlöst skuld, såsom tillgång.
Älskar man Tre-procentssedlarne, så kan man inlösa de anticiperade medlen med dylika; men jag för min del anser det vara sämsta sättet att göra skuld.
Conlorels återstod af anviste och lill en del redan disponerade medel kan jag ej bedöma, innan jag derå sett detaillerade uppgifter; men jag har deremot upptäckt, att RiksgäldsContoret eger en betydlig behållning, som Ilr Hjerta icke observerat, nemligen dess förskott till StalsVerket på löpande Arets Bevillning.
Förr än vid en allmän Myntreglering anser jag dock betänkligt, att uppgöra denna löpande rakning emellan RiksgäldsContoret och StatsVerket.
Jag öfvergår nu till egentliga ämnet, eller frågan örn afskaffandet af 3:ue gamla räntor, hvarvid jag föresatt mig, att tillse först lagligheten och sedan lämpligheten deraf.
Uti vår Grundlag, likasom uti andra constitutionela Länders Statsförfattningar, göres skillnad emellan ordinarie och extraordinarie inkomster.
Om de förra i England äro ringa, härleder detta sig något från gammal misshushållning; men isynnerhet från Landets tilltagande odling, som Den 24 April e. m.
•97 nedsatt de gamla penningeräntorne, oell det oerhörda belopp, hvartill de extr^-ordinarie skatterne, i mån af den stigande välmågan, kunnat höjas; men äfven der qvarstå dock åtskilliga gamla grundräntor, tillhörande Kronan, utan behof af Parlamentets beviljande.
Jag är öfvertygad, att om man icke vill tolka vår Grundlag lika godtyckligt i detta, som många andra fall, skall man deraf finna, att Konungens sanction fordras till förändring af Statens ordinarie Inkomster. 5q §. i RegeringsFormen innehåller: ”Efter Rikets och StatsVerkets tillstånd och behof läte Konungen till Ut”skoltets öfverläggning framställa, hvad Sla”ten kan tarfva utöfver de ordinarie Inkomster, och hvilka behof genom Bevillnirigar ”böra fyllas.”
— Den följande, eller 60 §. omtalar, hvilka inkomster lill de extraordinarie böra räknas, såsom Sjö- och Landtulls- samt Accisafgifterne m. fl.; men häribland nämnas icke Mantalspenningar, hvilka följaktligen måste hänföras till ständiga skatter. 61 §. stadgar, att ”alla afgifter, ”sorn Rikets Ständer, under de i föregående ”§. nämnde Titlar, beviljat, skola utgöras ”intill slutet af det år, under hvars lopp ”den nya Bevillningen af Rikets Ständer ”fastställd blifver,” —- 64 §• bjuder, ”alt "så väl Rikets ordinarie Statsmedel och Inkomster, som hvad, på sätt omförmäldt är, ”under namn af Extra-ordinarie Utlagor ”eller Bevillningar till Statsverket af Rikets Den 24 April e. m. ”Ständer anslås, skall vara under Konungens disposition.” — Herr Hjerta har sagt, att 3:ne
Stånds beslut skulle kunna ändra Statens ordinarie inkomster. 76 §. ligger likväl häremot, då den i andra punkten omtalar, huru 3:ne Stånds beslut i Beskattningsfrågor kunna tjena såsom Lag.
Det är således endast de årlige Markegångstaxorne, som genom 3:ne Stånds beslut kunna bestämmas; och 6g §. lemnar tillräckligt besked, huru Bevillningsfrågor skola af Förstärkt Statsutskott behandlas.
Jag tror mig härigenom hafva tillräckligen ådagalagt, att de ordinarie skatterne, till hvilka Mantalspenningarne äfven höra, icke kunna utan Konungens tillstånd förändras.
Huru Mantalspenningar af ålder kommit att beräknas såsom ordinarie Inkomster, utgör föremål för serskild granskning; mendet skulle förundra mig, om Herr Hjerta tillstyrkte någon undersökning i detta fall, så vida ej det gamla ordspråket här fått blifva gällande; ”Det är en annan sak, sade Lagläsaren. ” Angående Lagmans- och Häradshöfdingeräntans utgående af matlag, ville jag gerna för min del tillstyrka dess upphörande i grundlagsenlig väg; men icke utan en föregången undersökning af hela Beskaltnings-systemet.
Mantalspenningarne deremot, utom Bevillnings-afgiften efter irsta Art., äro den enda skatt, som kan anses vara fästad vid den personliga kraften, och då denna icke betungas af några consumlions - Den 24 April e. m. >99 afgifler, tror jag, att nämnde måttliga skatt Lör qvarstå, serdeles sedan den, såsom nu Ländt, genom myntförsämringen blifvit nedsatt från en half R:dr Specie lill 12 skillingar Bancosedlar.
Jag tror äfven, att det är ganska vigtigt att taga i betraktande den oro, som uppväckes hos Allmogen genom förändring uti en gammal skatt, hvilken den varit van att se på sina Debetsedlar, och att en förhöjning deri, enligt hvad Ledamöter af BondeStåndet från de orter, der sådant nu är i fråga, försäkrat mig, skulle kunna vara vådlig.
Jag kan icke sluta detta Anförande, utan med anhållan om Hr Grefvens och LandtMarskalkeus proposition på antagande af den beräkning för Manlalspenningarne, som Utskottets första Betänkande innehåller, Friherre
Herr Hjerta har velat framställa, som om jag vore för biLehållande af Statens ordinarie räntor.
Detta är ej förhållandet; men jag har bestridt hans förslag till upphäfvande partielt, och det på ett sätt, som icke är lagenligt, af de ifrågavarande Beskattnings-titlarne.
Jag har sjelf föreslagit medel, hvarigenom man skulle kunna komma från ett besynnerligt till ett enkelt och riktigt system; men det mäste först ordentligen utredas och beslutas.
Hill jerla har begärt en bestämd uppgift på de §§. i Grundlagen, som lägga hinder i vägen för hans förslag.
För hvar och en, 200 Den 24 April e. m. som tagit kännedom af RegeringsFormen, från och med 5y till och nied ^3 §:n, är * detta Öfverflödigt.
Herr Rosenblad har i öfrigt citerat åtskilliga af dessa §§., hvilka göra tillfyllest.
Den egentliga frågan är, oin man ej skall skilja Herr Hjertås förslag ifrån StatsUlskottets Betänkande; emedan det, såsom i denna del ett nytt förslag, ej kan möjligen antagas med förändringar, enär det är inne för första gången.
Herr Lefrén har gjort en anmärkning' mot mitt sista yttrande, hvilken jag anhåller att få besvara.
Han har tagit anledning af Afkortliingslängderne för Gottland, att genom proportionel beräkning komma till summan af 3o,ooo R:dr.
Att 120,000 personer ej finnas afkortade, kunde Herr Lefrén finna af jdikepskaperne, och det är dock den personal, som svarar emot summan af 3o,ooo R:dr.
Utaf räkenskaperne hade Hr Lefrén jemväl kunnat finna, alt afkortningarne på Gottland, relativt till folkmängden, icke kunna jemföras med andra provincers; ty större delen af afkortningarne uppkomma der till följd af rättigheten, att erhålla afkortning för dem, som anlägga Stenhusbyggnader.
Det är från de personligen afkortades antal, som man kan beräkna de egentliga afkortningarne; ocb blifva de, enligt serskilda Kongl. Bref eller Författningar, ti 1 låtue afkortningar, i vissa orter till pier eller mindre del af Mantalspenningarpe, samt till uppmuntran i vissa fall, af - \
Den 24 A pi il e. ra. 201 dragne, får man se, hvad som af de 3o,ooo R:dr återstår.
Jag vill ej ytterligare upptaga liden, utan blott, i afseende på hvad Herr af Billbergh yttrat, om de personella skatternes stora belopp, nämna, att, då han uppgifvit den personella skatten uppgå till 1 R:dr 20 sk., har han deruti inberäknat den allmänna Bevillningen; och det kommer att bero på den blifvande BevillningsFörordningen, om det tryckande deruti ej kan nedsättas; men ej bör det inverka på de ordinarie räntorne.
Äfven jag har fästat mig dervid, att en Ledamot midt emot framställt, huru oroande blotta undersökningen vore, om hvad rätta afgiften i det eller det fallet borde vara, men tillika ansett afgifter utan oro genast kunna åläggas, sorn åtminstone för visse af de betalande voro mera tryckande, än de hvilka möjligen kunde komma i fråga i förra fallet.
Jag vill ej å nyo upprepa de tankar, som Herr Lefren redan yttrat angående Mantalspenningarne, och det olagliga, som skulle uppkomma genom frågans behandlande blott af 3 Stånd, ehuru jag förenar mig med honom, men kan ej förstå, huru Herr af Billbergh under lika åsigter kunnat komma till samma resultat, som Herr Hjerta, hvilket dock innehåller rakt motsatsen.
Egentliga orsaken, hvarföre jag anmälte mig, var för att göra en anmärkning emot den Herr Hjer-?
202 Den 24 April e. m. tas framställning, att det vore skäl borttaga Sterbhusafgiften, emedan, då bouppteckningarnes värde i Riket ej upptages till mer än 4 millioner, hvarefter denna procent utginge, deraf skulle synas, att afgiften stannade i Uppbördsmännens fickor.
Jag anhåller få upplysa, att det beror på hvar och en, som iåter hålla bouppteckning, alt utsätta värdet och den deraf följande behållningen, utan att någon eger rätt alt derå göra anmärkning eller deruti begära ändring; och vid detta förhållande är det icke svårt att finna orsaken, hvarföre denna afgift uppgår till så ringa belopp, och nian borde ej beskylla Tjenstemännen för alt inkomsten är så obetydlig.—
I allmänhet vill jag ytterligare något fästa mig vid den grundsats, som man allt mer synes vilja göra gällande, att flytta de ordinarie räntorne på de extraordinarie inkomsterne.
Man fjättrar derigenom vissa system och gör det omöjligt, att sedan kunna rätta det felaktiga i desamma, vare sig i moraliskt, eller Statsekonorniskt afseende.
Om man lägger mycket på införseltullen, så är det t. ex. svårt att öfvergå till ett annat möjligen bättre hushålls-system, som fordrar tullens upphäfvande.
Lägger man större afgifter på bränvinsbränningen eller consumtion, så kan man deraf, allt för inkomsternes skull, hindras att göra de förändringar, som för sedligheten och moraliteten kunna vara nödige.
Jag vill nu ej yttra mig öfver dessa Den 24 April e. »n. 203 förändringar, emedan de ej egentligen höra till saken, men linner, alt behandlingen af förevarande ämne, på sätt jag ock sökt ådagalägga, kan inflyta utom på financiela äfven på moraliska och ekonomiska förhållanden.
Vi torde snart komma i erfarenhet deraf, att tvenne Utskotts tillstyrkta fortfarande af ett af Utskotten såsom skadligt erkänd t Löne-uppbördssätt blott derföre ägt rum, alt Statsinkomsterne genom ett annat sätt skulle minskas.
JNär den frågan förekommer, får jag tillfälle, alt derom yttra mig, Friherre j4nclcarswärd, Carl Henrik:
Alt stridiga, ofta rakt motsatta, meningar inom rådslående församlingar skola förekomma, är naturligt och vanligt, men att åsigterne skulle i afseende på lagligheten af förevarande fråga vara så delade, det öfverstiger min förmodan.
Jag har hört långa Grundlags-paragrapher citeras såsom stöd emot Svenska Folkets rätt att beskatta sig sjelf.
Det förundrar mig, att man börjat med 57 §.
RegeringsFormen, utan att nämna dess innehåll, och det är likväl den, som ligger till grund för Svenska Folkets rätt att allena sig beskatta genom Rikets Ständer.
Jag har hört åberopas, såsom grund emot rättigheten för Rikets Ständer att besluta om upphörande af en InkomstTitel, 5<) §.
RegeringsFormen, derföre att den innehåller, alt hvad utöfver Rikets och Stats - Den 24 April e. m.
Verkets ordinarie inkomster tarfvas, skall genom Bevillningar fyllas.
Man har af meningen: utöfver de Ordinarie Inkomster nej velat draga den slutsats, att de ordinarie räntorne vöre orubblige och ej kunde undergå någon förändring genom Rikets Ständers beskattningsrätt.
Men genom samma begrepp skulle följa, att sista orden och hvilka behof genom Bevillningar böra fyllas'j skulle innefatta en pligt för Rikets Ständer, att genom Bevillningar fylla de behof, som af Konungen till dem framställas.
Genom en sådan slutsats skulle likväl Rikets Ständers beskattningsrätt, och behofvet af Rikets Ständers tillvaro sluteligen tillintetgöras.
Ty om vi skola ovilkorligt bevilja hvad som tarfvas, så kunde sådant ske utan biträde af Ständer.
Jag får således förklara, att jag på ingen grund kan medgifva, att något stadgande finnes i våra Grundlagar, hvarigenom det är Rikets Ständer betagit, att allena, utan biträde eller inverkan af någon eho det vara må, bestämma Folkets skatter.
Hvad skatterue angår, föreställer jag mig, att deras natur måste förändras med civilisationens framsteg, och i följd af de olika industri-utvägar, som uppstå.
Jag tror således, att större delen af de barbariska beskattningarne står qvar från de tider, då samhället ej egde annat än jorden, såsom synbar förmögenhet, och attsådane småningom böra upphöra och förändras genom mera ändamålsenliga och billigt
Den 24 April e. m. 2o5 fördelade skattebidrag.
Men i denna fr
Aga förekommer dessutom den omständighet, att desse InkomstTitlar ej kunna anses som någon lika beskaffad grundskatt, med de hemmansräntor, hvilka följa jorden, och ej eller äro af samma grundskatts-natur, som de öfrige Titlarne.
Mantalspenningar utgöras öfver hela samhället, utan afseende på yrke elier näring.
Jag frågar då, om de äro något annat än en Capitationsafgift; jag frågar, om det är rimligt att bibehålla den oformlighet att hafva flere artiklar för samma sort af beskattning; ty under form af Mantalspenningar utgår en del, och under form af Capitationsafgift en annan del af den personella afgiften.
Är det ej mera formligt, att föra allt till en och samma Titel?
Det blir en annan sak, huruvida man finnér sig kunna höja eller sänka en sådan afgift, men att Mantalspenningarne böra bort, visar sig för mig naturligt, och jag finnér ej deremot något hinder genom föreskrift i Lagen.
Hvad beträffar Lngmansoch Häradshöfdinge-räntan, hvilken utgår af hvarje rök, är det redan så fullständigt visadt orimligheten af denna afgifts utgående af rök, som ofta är armodets hem, och ej bevittnar något välstånd.
Jag tror det vara försigtigt och klokt, att gå den allmänna fordran i förväg, och borttaga dessa beskattningar, innan de borttagas af högre röster, som göra det till ett tvång att taga bort dem.
Dessutom är det en annan olä - 20Ö
Den 24 April e. m. genliet af dessa inånga skatte-rubriker.
Jag skulle kunna förevisa 3 debetsedlar sedan sista Riksdag för olika år, på hvilka dessa skatter stå under olika rubriker, olika uppställning, till allmänhetens stora förvillelse och mycken oreda bland den del af allmänheten, af hvilken man ej kan fordra, att den skall förstå sig så noga på desse saker.
Jag finner således alla möjliga skal att taga bort dessa beskaltnings-titlar, såsom Herr Hjerta föreslagit.
Jag håller mig ej vid detta tillfälle vid RiksgäldsContorets ställning, som af Herr Hjerta blifvit omtalad.
Jag tror, alt denna fråga bör behandlas oafhängigt af RiksgäldsContorets ställning.
Det är tillfredsställande, att RiksgäldsContorel har sådane behållningar.
Jag tviflarej, att Rikets Ständer ju skola disponera dem; men Mantalspenningarnes upphörande och förflyttande på Capitations-afgiften anser jag ej dermed hafva gemenskap, tv om äfven sådane behållningar ej funnos, sorn göra åtgärden lättare, yrkar jag likväl, att saken i alla fall bör ske, derföre att den är rättvis.
Det har blifvit sagdt af en afKonungens Ministrar, att nödvändigheten påkallade förändringar i de ordinarie räntorne, men alt det ej vore rätta sättet, att höija med de personela skatterne.
Jag åter tror det vara af vigt, att minska de personela skatterne, der det kan ske, ty de äro mest tryckande.
När man har varit i tillfälle att se utsökninvar i backsluvor, der hela vär - Den 24 April e. m. det af hvad som i boet befunnits, uppgått till 28 sk., tror jag, att man kommer i öfvertygelse, att Mantalspenningarne, tillsammans med Capitations-afgiften, stundom äro svåra att utgöra.
Det är på denna väg vi böra nedsätta Bevillningeu, om vi skola uppfylla vårt Representantkall efter rättvisa grunder, och då man har åliggandet, alt bestämma Folkets skatter och döma öfver dess trefnad och välfärd, har jag alltid trott, att man genom någon åtgärd borde söka en anledning att bibringa Folket den öfvertygelse, att dess Representanter verkligen tänkte för dess bästa och handlade i dess intresse.
— Jag anhåller om proposition till Mantalspenningarnes afskaffande, på sätt Herr Hjerta föreslagit.
Ej utan förundran har jag åter hört Friherre Cederström påstå olagligheten af hvad jag framställt.
Yi hafva nyss afskaffat Kalkugnsafgiften på Gottland.
Då yttrade Herr Friherren intet ord deremot.
Nu påstår han, att Ridderskapet och Adeln ej skulle kunna göra en alldeles likartad förändring, utan Konungens tillstånd.
Jag är med Friherre Anckarswärd öfvertygad, och af honom förekommen i framställningen om, att om man läser huru många gånger som helst, från den 5n till den 73 §. i RegeringsFormen, skola alla dessa §§. öfvertyga oss om, att det är Rikets Ständers pligt, att allena utöfva Sven - ao8 Den 24 April e. m* ska Folkets rätt, att säga, huru det vill be skatta sig.
Det är ur denna grund, som jag ej erkänner någon annan skyldighet att göra skillnad emellan ordinarie och extraordinarie skatter, än den, som är emellan råhet och enfald samt upplysning, mellan dumma skatter och mera klokt beräknade*
Det är den enda skillnad jag erkänner.
Här har blifvit satt i fråga, att 3 Stånd icke kunde besluta borttagandet af en skatt, derföre att det fordras 4 Stånd, för att åtaga sig Bevillning* Den föreskrift, alt del fordras 4 Stånd för att åtaga sig Bevillning, modifierad på det viset, som i vår Grundlag finnes stadgadt, att då ett
Stånd skulle motsätta sig, oaktadt de öfriges beslut, man genom Nämnd skall afgöra saken, ligger så förenad med vår Ståndsordning, och är så rätt uttänkt, samt ett så nöd vändigt vilkor för förbättringen af beskatlningssystemet, att det ej kan anses såsom ett bevis emot riktigheten af den sats, att 3 Stånds beslut gälla, då man skall gå ifrån något felaktigt till ett bättre.
Det var ganska naturligt, att Lagstiftaren, så vidt möjligt var, lät 3
Stånd kunna afgöra de gamla dumheternas afskaffande; men han bjöd deremot fullständiga garantier för införandet af ändamålsenliga förbättringar.
Och just rättigheten för 3 Stånd, att afskaffa skatter, men skyldigheten för alla 4 att öfverenskomma om nya, är en ökad styrka för min sats, att de Den 24 April e. m. 309 tle ifrågavarande böra afskaffas.
Vi hafva dessutom nu redan föreslagit en annan skatts öfverflyltande till annan rubrik, nemligen Stubbören.
Af samma anledning skulle man i underdånighet anmäla nämnde sak, med anhållan om tillstånd att få göra denna ändring deruti.
Jag har aldrig gjort mig ett sådant begrepp om Rikets Ständers rätt att lindra bördor eller bestämma skattemedlens utgörande.
Flere Ledamöter hafva ansett besynnerligt, alt jag, som yrkat, att inga undersökningar om skatter skola ega rum, sätter i fråga att afskaffa de äldre skatterne.
Jag frågar, om deruti ligger någon stridighet.
Jag har afstyrkt alla undersökningar, på det Folket ej måtte se, att Representanterne äro okunnige, huru oriktige desse skatter äro.
Jag har deremot trott mig handla rätt, då jag söker att få dessa skatter upphäfne.
Jag tror, såsom Friherre Anckarsivärd yttrat , att den mängd af rubriker man ser på debetsedlarne, ger anledning till förvillelse.
Ena gången äro de uppgjorde, med alla Jordeboks-och Hemmantals-räntepersedlarne utförde, och se ut som matsedlar.
Bonden har ett dygns göra att läsa igenom dem.
En annan gång äro de författade utan utförande af alla dessa titlar, af en half höna, en fjerdedels eller ej.
En besvärlig ovisshe dessa gamla skatter, och det bör förändras.
Då vet allmogen ej, hvad som 21 H. i4 210 Den 24 April e. m.
Ett stort steg vore gjordt, om man finge bort de nu ifrågavarande.
— Herr Rosenblad har haft åtskilligt att anmärka vid min tableau om RiksgäldsContorets ställning.
Han har misstagit sig, då lian ansett den innehålla hvad RiksgäldsContoret skulle bunna ega vid årets slut.
Den innehåller endast, hvad Statsverket och RiksgäldsContoret böra redovisa i anledning afi823 års Statsreglering, ej hvad RiksgäldsContoret bör redovisa i följd af allmänna Bevillningen år 1823, ty utom de tillgångar jag uppgifvit, har allmänna Bevillningen gifvit serskild tillgång, uppgående till det belopp, att det de sednare åren visat sig vara öfver 70,000
R:dr om året.
RiksgäldsContorit har dessutom disponerat halfva Bancovinsten, samt de medel, som gått till RiksgäldsContoret, såsom afbetalning på StatsVerkets skuld till Banken.
Med desse medel har RiksgäldsContoret verkställt sine öfrige utbetalningar, och hade ännu i förrgårs återstående 700,000 R:dr.
Jag har ej brytt mig om att beräkna detta.
Jag har nöjt mig med att veta att, utom den uppgift jag gaf på de penningar, som böra finnas, eger RiksgäldsContoret ännu 1,200,000 R:dr vid årets slut, om Rikets Ständer besluta att lån ej skola ega rum.
Då brista ej mera än 44°>000
R:dr i den summa Contoret insatt i 3-procents-lånet, och jag har visat att man kan disponera 3 millioner, utan att låna en styfver, och utan att gifva Den 24 April e. ro. 211 Riksgälds-Contoret rätt att låna mera än 5oo,ooo R:dr, samt utan anledning, att Rikets Ständer skola finna hälften af denna summa utelöpande år 18345 ty det är nu lika liten anledning, att Ständerne vid nästa Riksdag skola finna dem utelöpande, som det år 1823 var, att man nu skulle finna de 2 millioner 3-procents-obligationer utelöpande, hvilka man då åtog sig, och som i förrgår voro blott i5,ooo R:dr.
Det säger sig sjelf, om man gör sig bekant med Statsfinancer, att, med aldrig så liten kunskap i de sätt, som finnas att förvalta sådane medel, man kan, derigenom att man använder tillfällig credit, göra face mot stora summor med ringa medel.
Jag besparar nationen en onödig beskattning, jag besparar räntor för onörlige fonders hållande, derigenom att jag bibehåller ett sådant tillfälligt lånesystem, som det vi år 1823 organiserade.
Det synes mig påtagligt, att om man någonsin vill hafva en förändring i dessa skatter, bör man göra den nu, du allt står på det sätt, att man kan göra rättelse; då vi ej hafva någon betydlig gäld; då vårt RiksgäldsContor, ehuru inblandadt det är med Banken, ej vidare gör några skulder, och ej beliöfver göra dem för framtiden på annat sätt, än för att vidmakthålla och röra sig med de betydliga summor, som det i 7 månader bör hafva inne.
Den 1 sisll.
April hade RiksgäldsContoret i4* 312 Den 24 April e. ftn ’ utbetalt allt hvad som var anordnadt att utgå under år 182g, så att det ej återstod mera, än aflöningen åt Contoret och några qvartaler på Konungens räntemedel.
Deremot hade Contoret oinflutit af 1828 års'
Bevillning i,5oo,ooo R:dr.
Då visar sig lätt den behållning, som skall vara vid årets slut, och som man kan bestämma på några 1000 R:dr nära.
Risquera då Ständerne något att begagna denna belägenhet, för att säga, huru de vilja, att vissa skatter skola utgå?
Jag vågar derföre, enär Folket skulle vara belåtet att se dess bördor på ett förnuftsenligt sätt utgå genom Bevillning, öfver hvilken jag ännu aldrig hört någon klaga, tillstyrka, att vr måtte besluta de ifrågavarande SkatteTitlarnes upphörande, och anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derå.
Grefve Hornj Claes Fredrik:
Jag har ganska litet att tillägga hvad Friherre Anckarswärd och Herr Hjerta i ämnet anfört; men, i frågan om sjelfva lagligheten af Mantalspenningarnes uppliäfvande, skall jag utbedja mig att få göra några anmärkningar.
Herr Lefren har citerat 114 §•
RegeringsFormen, såsom hinder för Rikets Ständer, vid utofningen af deras beskattningsrätt.
Denna §. handlar likväl blott om RiksStåndens privilegier, förmoner och rättigheter, samt att någon ändring deruti icke kan beslutas utan alla fyra RiksStåndens och Den 34 April e. m. ai3 Konungens bifall.