Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt får jag erindra, att Utskottet sjelf i sitt Betänkande uptagit förhållandet med förrådsrummen och förvaltare- eller emoltagnings-befa ttningen.
Den ifrågavarande
Stråräntan är anslagen lill Hof - Den 19 Februarli f. in. 121 stallet.
Stället, der lefverance skall ske, är således bestämdt.
I afseende på frågan om rättighet att lefverera räntan in natura, bar Utskottet gifvit anvisning dertill, i fall Räntegifvarne vilja åtaga sig lefverancen, och gifva det tillkänna i föreskrifven tid, nemligen, ej vid Thomae dag, utan då höskörden är fulländad eller åtminstone lill beskaffenheten känd.
Riksdagsmännen ifrån samma ort, som de, hvilka väckt ifrågavarande motion, hafva vid flere föregående Riksdagar begärt, att slippa lefverera desse räntor in natura, och få i contant erlägga dem.
Då mötte det åtskillige svårigheter, emedan Hofstallets behof af hö och halm i stället måste upköpas, och anslag utöfver räntans belopp dertill bestämmas.
Nu då de vilja återgå till att lefverera in natura, kan väl ej beviljas dem större rättigheter, än förut varit lemnade, nemligen alt lefverera räntorne har i Stockholm.
Det är sannt, alt de förut haft Kronans vid Mälaren belägna lador, der de kunnat upplägga höet och halmen, för att sedan, på egen kostnad, sjövägen hi transportera varorne.
Men då desse lador, i anledning af Räntegifvarnes egen begäran att få lösa persedlarne, blifvit sålde, så finnes ej någon anledning, att Staten skulle åter uppbygga sådnne för deras räkning.
Derest de finna sig bättre belåtne med att föra höet och halmen hit till Stockholm, må orterne sjelfve upbygga eller skafta sig uplagsställen, för alt sedan 122 Den 19 Februarii f. m. göra transporten sjövägen, eller ock verkställa dea landvägen på vagnar.
Jag tror derföre EkonomiUtskottets Betänkande kunna bifallas, och all behandling af detta ämne gemensamt med StatsUtskottet vara öfverflödig.
För min del tror jag, att detta mål bort, antingen icke komma till någon Riksens Ständers åtgärd, eller ock behandlas af StatsUtskottet.
Vore det fråga om någon utgift eller inkomst för Staten, borde det hafva blifvit remitteradt till StatsUtskottet; är det åter ej fråga om någondera, utan blott att räntepersedlarne skulle öfverlemnas till Hofstallet på det sätt, som för räntegifvarne och Hofstallet vore fördelagtigast och beqvämligast, så angår det en öfverenskommelse mellan räntegifvare och tagare, hvilken de, , under författningarnes allmänna iagttagande, må sig emellan uppgöra.
Hela detta mål visar, huru föga afseende sådane tillfälliga önskningar som denna merändels förtjenar.
Utskottet upplyser, att, under flera Riksdagar motioner blifvit gjorde af räntegifvarne, att få betala räntan med penningar: att Landshöfdingarne uti Länen deruti instämt: och att, sedan det flere gångor blifvit afslagit, Konungen omsider beviljat det år i8a3.
Men nu har denna tillåtelse icke varat längre än ifrån sista Riksdag lill den innevarande, förrän räntegif - Den ig Februari i f. m. 123 värne vilja återgå till det fordna förhållandet.
Mig synes, att raan med bifall dertill kunde dröja någon tid, åtminstone lika länge som man förut upsköt förändringen, för att se, huru länge vederbörande fortfara i sin önskan.
Det kunde eljest hända, att Rikets Ständer kommo för hvarje Riksdag att ingå till Kongl. Maj:t, med motsatta önskningar i detta fall, allt efter räntegifvarnes vankelmod.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid EkonomiUtskottets förevarande
Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsamtnas återremitterande.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition, till bifall af berörde Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 37 afgifne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte Motioner, om upphörande af NationalBeväringen på Gottland.
Herr Rosenqvist _> Fredrik Leonhard:
Jag anhåller, alt Allmänna Besvärs- och Den 19 F e b r u a r i i f. m.
EkbnpmiUtskottets ifrågavarande Betänkande måtte få ytterligare hvila på bordet.
Hans Excellence Herr Grefven och Lan dt Marskalken yttrade, att om flere Ledamöter förenade sig i den öuskan, att begära ett mål på bordet, kunde det, enligt 4g> §.
Riksdagsordningen, icke förnekas, men då nu blott en Ledamot begärt, att EkonomiUtskottets ifrågavarande
Utlåtande måtte ytterligare hvila på bordet, kunde berörde anhållan, till följd af stadgandet i samma §., icke bifallas.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, blef EkonomiUtskottets Betänkande af Ridderskapet och Adeln gilladt.
Å nyo föredrogs ConstitutionsUtskottets den i3 dennes under N:o 6 afgifne, och den 16 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande, om
Grundlagsstridigheten eller enligheten af en fråga, hvarå yrkad proposition vägrats.
Jag täger mig friheten till Herr Grefven och LandtMarskalken samt Ridderskapet och Adeln vördsamt hemställa, huruvida det ej vore lämpligast, alt först afgöra de på bordet hvilande mål, hvarpå ExpeditionsUtskoltet väntar, och låta dessa frågor, som Den IQ Februarii f. m. bero på Ridderskapets och Adelns enskilta afgörande, hvila, till dess de allmänna äro afgjorde.
Härå anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition.
Herr Tham, Wolrath, och Grefve Frölich, David, förenade sig med Friherre Anckarswärd.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, att då flere Ledamöter begärt, att ConstitutionsUlskottets berörde Memorial måtte ytterligare hvila på bordet, komme detsamma ock, alt, enligt 49 §•
Föredrogs å nyo ConstitutionsUtskottets den 3i sistlidne Januarii under N:o 5 afgifne, samt den g dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande, i anledning af de hos Ridderskapet och Adeln gjorde anmärkningar mot en af Kongl. Maj:t föreslagen redactionsändring i ?.l\ §.
Friherre Anckar swärd.
Carl Henrik, anhöll, att äfven detta ConstitutionsUtskottets
Memorial måtte ytterligare få hvila på bordet.
Herrarne Tham, Wolrath, och von Schulzenheim, David, förenade sig med Friherre Anckarswärd. 126
Den 19 Februarii f. na.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt.Mar skalken förklarade, att då flere Ledamöter begärt, att ConstitutionsUtskottets ofvannämde Memorial måtte ytterligare hvila på bordet, komme detsamma ock, att, enligt 4o §•
Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 19 sist— lidne Januarii under N:o 38 afgifne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, rörande yrkadt förbud mot otillåtna Landtmarknader, samt om Militairmarknads-vakter, och inställande af en marknad i Borås.
Jag är af den tanka, att det är vådligt att blanda militaire med menigheter, och tror, i öfverensstämmelse med flere reservationer och hufvudsakeligen den Friherre Cederström afgifvit, att Betänkandet på denna grund bör afslås.
Herr Rothlieb, Axel Fredrik:
Jag förenar mig med Friherre Anckarsvärd, och far åberopa Friherre Cederströms reservation, såsom instämmande med min tanka.
I anledning häraf anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition på återremiss af Betänkandet.
Friherre Cederströnij, Jacob: Betänkandet innehåller flere ämnen, än det om Mi - Den 19 Februarii f. m. 127 litairevaktér.
I händelse Ridderskapet och Adeln skulle med mig instämma i tankan, att sådane icke böra yrkas, blir det nödigt att återremittera Betänkandet, emedan det i de öfrige detaillerne synes väl grundad t.
Grefve Posse_, Arviel:
Äfven för mig är det mindre behagligt, att i folksamlingar se militairevakter; men erfarenheten bar visat mig, att det ej alltid kan undvikas.
Jag är i öfrigt nu mera öfvertygad, att den rättighet, som bär yrkas, redan äges afKonungens Befallningshafvande.
Ur denna synpunct är det således för mig alldeles likgiltigt, om Betänkandet bifalles eller ej.
Jag instämmer med Friherre Anckarsvärd i hemställan , att Ridderskapet och Adeln ville afslå Betänkandet; ty hvad som är behöflig!, det kunna vederbörande ändå ernå hos Konungen, om de begära det.
Jag skulle anse håde oriktigt och vådligt, samt föranledande till kostnader, att vid marknader begagna vakter mot allmänheten.
En närmare utredning af skälen dertill torde ej behöfvas.
I likhet med hvad Grefve Posse och Friherre Cederström yttrat, tror jag ej något stadgande behöfva införas om Konungens Befallningshafvandes rätt att reqvirera vakter, då de ärfordras.
Betänkandet bör således återremit - Den 19 Februari! f. m. teras, för att ändras i denna del; men att det skulle afslås, deruti kan jag ej förena mig; ty då skulle man godkänna de origtige påståenden, som motionairen gjort.
Man borde veta, att man ej behöfde besvära Ständerne med sådane mål.
Man hade kunnat vända sig till Konungens Befallningshafvande i orten; och säkerligen hade möjliga felaktigheter och olägenheter kunnat afhjelpas, äfven utan militairiske vakter.
Om vi afslå Betänkandet, sanctionera vi på visst sätt Herr Hasselroths motion, att Rikets Ständer skulle befatta sig med della ämne.
Herr Sandelhjelm, Paul: I anledning af hvad Motionairen anfort, angående missbruken af otillåtne marknader på landet, får jag uplysa, att inom Elfsborgs Län, vid Skaraborgs Läns gräns, nära den trakt, der Motionairen bor, har det lyckats mig att, utan annan mellankomst än af Kronobetjeningen, afskaffa en sådan marknad, sorn han klagar öfver.
Hvad angår den olofliga marknad i Borås, som omtalas; så måtte ej missbruken vara så stora, som man säger, enär ingen anmälan derom blifvit gjord bos Konungens Befallningshafvande; och jag tror, att äfven denna så kallade marknad kan utan militairevakt afskaffas, om det skulle finnas nödigt.
För öfrigt får jag instämma i Friherre Cederströms reservation om oläinp - Djen 19 Februarii f. m. 129 olämpligheten och den mindre nödvändigheten af en underdånig önskan till Kongl. Majit rörande sådane militairevakler, emedan jag tror, att de ej behofvas; och der de skulle behöfvas, är redan rättigheten gifven, att reqvirera deni.
På de skäl, som af flere Ledamöter blifvit anförde, erkänner jag mig hafva förbisett nödvändigheten af återremiss, och får nu förena mig med dem, hvilka begärt en sådan.
Jag anhåller alt få gifva tillkänna min öfvertygelse i denna sak.
Jag tror, att man ej skall vänja folket, att se militairevakler i otid.
Så länge ett folk är så laglydigt, som det Svenska, och låter styra sig af de vanliga auctoriteterne, är det högst oriktigt, att påkalla en sådan inrättning.
Om man tager erfarenheten till råd, kan man lätt se, hvarest en militairepost harmera aktning af allmänheten, på landet, eller i garnizons-städerne, der man ser dem dageligen.
Man bör ej upföda folket till olydnad, genom begagnande onödigtvis af militairestyrka.
Jag anhåller om återremiss. Herr von Hartmansdorff:
Skälet hvarföre jag tillstyrkt afslag, är, att icke ännu en gång Pudderskapet och Adeln må onödigt besväras med detta mål, och Canzliet med utskrifning af återremissen; ty ani3 H. 9 i3o Den 19 Februari! f. m. tingen Ridderskapet och Adeln afslår eller återremitterar Betänkandet, blifver dock följden densamma, att nemligen hela saken förfaller.
Ingen kan förneka vederbörande, att directe vända sig till Kongl. Maj:t i ämnet; men lika så litet Rikets Ständer lära derom skrifva till Konungen, i fall återremiss beslutes, lika så litet göra de det, om Betänkandet afslås.
Det är således blott till tidens besparing, som jag, instämmande för öfrigt i åsigter med dem, som yrka återremiss, begärt afslag å Betänkandet.
Grefve Lewenhaupt, Mauritz:
Den erfarenhet jag äger både såsom RegementsBefälhafvare och Ledamot af KrigsHofrätten, gör, att jag till alla delar förenar mig med Herr Lefren i hvad som sednast blifvit af honom i det nu debatterade ämnet yttradt.
Uppå derefter af Hans Excellcnce Herr Gref vett och Landt
Mar skalken framstäld proposition, fann Ridderskapet och Adeln de vid EkonomiUtskottets ifrågavarande
Betänkande gjorde anmärkningar böra föranleda till dess återremitterande.
Å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 4^ afgifne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående Helsinge Buldans stämplande.
Den 19 Februarii f. m. i3i Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf:
Det är ej sjelfva saken, utan blott redactionen af beslutet, hvarpå jag tager mig friheten alt nu fästa upmärksamheten.
Der står, att dä Helsinge
Buldan eller andra sådane varor vilja styckevis försäljas &c. Jag förmodar att buldan och andra sådane varor ej kunna sägas hafva någon vilja, utan att det heldre borde heta skola försäljas.
Om en skrifvelse till Konungen i ämnet skall afgå, vore ett sådant uttryck alltför olämpligt.
Friherre yl nekar swärd, Carl Henrik:
Jag kan ej förena mig i Utskottets åsigt om nyttan af sådane väfnaders läggande i lag, i stället för deras rullande.
Jag tror tvertom, att mångå olägenheter derigenom skulle uppkomma för de säljande; och då det är köparens ensak, alt se sig före, tror jag, att inga sådane anstalter böra vidtagas, ehuru jag får medgifva, alt ingen föreskrift af Utskottet är föreslagen, utan blott en upmaning till de säljande.
Men jag anser, att man bör vara sparsam afven med upmaningar.
Jag tillstyrker således afslag å Betänkandet.
Att åtskilige bedrägerier begås vid huldans säljande, är allmänt kändt, och orsaken är det sätt, hvarpå det nu sammanlägges, nem
Q« - i3a Den 19 Februari! f. m. ligen i rullar.
Det är omöjligt, alt elen säljande kan låta köparen uprulla styckena, emedan, om det ej blefve någon handel .af, vore han sysselsatt hela dagen med att åter hoprulla styckena.
Det blir alldeles ingen vinst för transporten, att de äro rullade.
Buldanen uptager mera rum i denna form, än då den är i lag, emedan alla runda kroppar, då de skola läggas bredvid hvarandra, måste lemna tomma mellanrum, hvilket ej är förhållandet, då den ligger i lag, det ena stycket på eller bredvid det andra.
Dervid har köparen den stora fördel, att lätt kunna genomskåda allt hvad han beliöfver köpa, utan att det medför någon olägenhet för säljaren.
Utskottet har haft för afsigt, att sålunda underlätta handeln och skaffa controll, dervid ej förgätande, att säljarens egne fördelar dermed äro förenade, emedan buldan nu säljes något under sitt värde, af den orsak, att man blott anser den såsom halfgod, då den ej kan granskas.
Hvar och en, som handlar med. denna vara, kail intyga, att den ej nu betalas till sitt fulla värde, just af denna orsak.
Det är således en ömsesidig fördel, som genom förslaget vinnes, så väl i afseende på handeln, som transporten.
— Hvad den anmärkning angår, som Herr Cederschjöld gjort, om redactionen af beslutet, vill jag erinra mig, att denna visserligen ej är så correct, som den borde vara, för att utgöra ett väl skrifvit Betänkande, men Den 19 Febara lii f. m. 133 skulle förmoda, att ingen lärer blanda tygets förmåga att vilja, med säljarens, och att således ExpeditionsUtskottet ej lärer sälta ordet vilja i den ställning, att missförstånd kan upkomma.
Den fördel Friherre Gederström omtalar för försäljningen, och till en del för transporten, vill jag ej bestrida; men jag är öfvertygad, att om denna förmån varit insedd af säljaren, och ej öfvervägd af andra olägenheter, hade åtgärden redan af honom sjelf varit vidtagen.
För mig framställer det sig naturligt, att buldan skall vara mera utställd för nötning, då den ligger i lag, emedan nötning på en rulla ej går så långt, och verkar ej så på hela stycket, som om hela läggningen nötes på kanterne, och de blifva afskafne.
Såsom allmän grundsats anser jag böra antagas, att, så litet som möjligt är, ingå i den enskilta friheten att styra försitt; och om det är förhållandet, att säljaren får mindre för sin vara för det, att han ej vet att rätt packa den, så är det något, sorn lian får lära sig.
Jag är öfvertygad, att de, som drifva denna handel, ej lära underlåta att uprulla styckena, eller att känna sin handelsman; och correclivet ligger deruti, att den, som säljer en bedräglig vara, ej får afsättning.
Jag anser det i allmänhet vådligt för lagstiftningen, alt ingå i sådane detailler.
På denna grund anhål - i34 Den tg Februari i f. m. ler jag om proposition till afslag å Betänkandet.
Jag förenar mig med Friherre Anckarswärd och anser det höra fritt bero på säljaren, huru han vill packa eller sammanslå det gods han ämnar föi'3'ttra.
Det är köparens sak, att efterse, hurudan vara han tillhandlar sig, och för hans beqvämlighets skull finner jag icke nödigt, att lägga hinder i vägen för säljaren, genom föreskrifter för emballeriugen, eller genom tvånget af stämpling.
Jag förenar mig således med dem, som begärt, att Betänkandet måtte afslås eller förfalla.
Grefve Posse , Arvid:
Jag får börja med den förklaring, att det är mig alldeles likgiltigt, huru saken afgöres.
Jag har blott begärt ordet för att förklara det vara ett misstag, om någon tror, att Utskottet föreslagit, att hvar och en skulle åläggas, att lägga Buldan på ett visst sätt.
Utskottet har endast föreslagit, att Kongl. Majit måtte fästa upmärksamheten på nyttan af att lägga den i lag.
Hvad redactionen beträffar, får jag blott anmärka, att Betänkandet blifvit expedieradt ifrån en annan afdelning än den, der jag är ordförande.
Jag får anmärka, alt i den föreslagne skrifvelsen står anmana, eller uppmana, allmogen att Den 19 Februarii f. m. i35 lägga sin väfnad på det eller det viset.
Vi hafva här i Sverige flere exempel på följderne af authoriteternes anmaningar till allmogen, och jag tror det vara lika farligt, som lagstridigt, att de allmänna besvären ökas och tillskapas på denna väg.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Ma rskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg öfverläggningen fulländad.
Hvarefter Hans Excellence gjorde proposition till bifall af Ekonomi-Utskottets ifrågavarande Betänkande.
I anledning hvaraf Hans Excellence liemstälde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde Betänkande, hvilken proposition med Ja besvarades.
Föredrogs å nyo och bifölls Allmänna Besvärs och Ekonomiutskottets den 28 sistlidne Januarii under N:o 3() afgifne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om uppliäfvandet af en inom Upsala Län faststäld Byordning.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs och EkonomiUtskottets den 28 sist - 136 Den 19 Februarii f. m. lidne Januarii under N:o 4° afgifne, samt den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående klagan deröfver, att Bergsmän inom Nerikes och Westmanlands Bergslager blifvit ålagde vid Mas-ugnarne begagna Malm-vågar, i stället för skollär, samt att till deras bytt-arbetare ovilkorligen lemna kostpenningar, m. m.
Friherre af Nordin, Carl Johan, upläste följande: Sedan Utskottet, i de mest bestämda ordalag, vitsordat nyttan af de i vissa Bergslager nu anbefallda jernvägar och skjut-* korgar vid uppsättning af Malm och kohl på liyttugnarne, samt ansett, att, der de nu öfverklagas, sådant icke med skäl kan göras, emedan de befinnas tillkomne i stod af förut träffade öfverenskommelse!-, så hemställer Utskottet, att Rikets Ständer ville hos Kongl. Maj:t anmäla deras underdåniga ”önskan, ”att, der sådane medgifvanden till ”äfventyrs icke skulle ägt rum, det må på ”Hytlägares fria val få ankomma, antingen "de hellre vilja vid det gamla sättet i des"sa delar förblifva eller antaga föräudi in”garne, hvilkas antagande allmänt sålunda ”bör beredas, att Tjenstemännen, hvilka ”öfver Bergshandteringen hafva upsigt, sö”ka bibringa hyttelagen uplysning och öfvertygelse om nyttan och företrädet af de ”förändrade åtgärderne.”
Den 19 Februari i f. m. 137 Ingen kan bära större aktning, än jag, för ägande rättens helgd, och den dermed i gemenskap stående fria dispositionsrätt öfver den egendom manager; men om, genom det sätt, hvarpå man begagnar denna fria dispositionsrätt, samhället tillskyndas på det hela en direct och allmän skada; så tror jag det äga rätt att förhindra ett sådant samhällsvidrigt begagnande af äganderätten; och då, efter min öfvertygelse, detta här inträffar, kan jag icke vara af samma tanka, som Utskottet.
Frågan är icke, mine Herrar, af en så ringa vigt för Fäderneslandet, som mången tilläfventyrs vid ett flygtigt påseende skulle tro.
Sveriges största och hufvudexport är Stångjernet.
I allmänna handeln hafva vi, i afseende på denna varas afsättning, alt strida med den mest industriösa Nation i verlden, sorn uphjuder allt för att utestänga, på alla kända handelsplatser, afsättningen af allt annat jern, än det, som i dess eget Land är tillverkadt, och om det hittills icke lyckats, få vi endast tillskrifva sådant Svenska jernets bättre qvalite; men blifva vi stationära i beredningssättet af vårt jern, under det att i England, Frankrike och Norra America beständiga bemödanden äga rum till förbättrande af dessa Länders tillverkningar, så skall tilläfventyrs slutligen den olikhet i godhet, sorn nu förefinnes, uphöra.
För en och hvar, som något är bekant med jerntill verkningen, är kändt, att
Tackjernets beskaffenhet bestämmer möjligheten alt bereda ett godt och tjenligt Stångjern, och att vilkoret för ett dugligt Tackjern är en rigtig och ändamålsenlig blandning af de olikartade malmer, som i allmänhet hos oss förefinnas.
Allt intilldess en Ledamot af detta Stånd, för omkring 20 år sedan, införde de nu omtvistade malmvågarne, och dymedelst beredde möjligheten af en jemn och oföränderlig upsättning på Hyttugnen, berodde ali upsättning af arbetarens bandlag och ögonmått; och då jag anser denna förbättring vara af det väsendtligaste inflytande på jernhandteringens förkofran, kan jag vid detta tillfälle lika litet undgå att öppet erkänna den förbindelse jag anser Svenska jerntillverkarne stå till denna nitiske Embetsman, som jag nödgas bestrida, att den underdåniga hemställan må till Kongl. Majrt göras, som Utskottet nu föreslagit; en hemställan, som skulle gifva styrka åt inrotade vanor och fördomar bos mindre uplyste Tackjernstillverkare, och som för öfrigt är alldeles öfverflödig, enär Kongl.
Maj:t visserligen icke lärer fastställa BergsAuctoriteternes åtgärder i denna del, i händelse de på olagligt sätt tillkommit eller Svensk mans äganderätt blifvit för nära trädd.
Hvarefter Friherre aj Nordin muntli - Den 19 Februarii f. m. gen anhöll om återremiss af Utskottets Utlåtande uppå de af honom anförde skål.
Herr af Uhr j Carl David: anförde skrifte! igen:
Af den i Utskottets Utlåtande först gjorde framställning vill det synas, att hushållningen vid Bergsmanshyttorne hufvudsakligen heror på Bergsmännens egna godtfinnande och deras frivilliga öfverenskommelser inom Hyttelagen, hvilket likväl, enligt hvad Utskottet längre fram anfört, icke är förhållandet; och får jag härvid upplysa, att den ort, hvarom nu egenteligen är fråga, rörer Blåsningarne uti Öster och Väster Bergslagens Bergmästare-döme, der ännu, mig vetterligen, de öfverklagade åtgärderne hittils endast blifvit införde, ehuru Riksdagsmännen från Nerike och Wermland härutinnan förenat sig med Riksdagsmannen från Westerås Län.
Sammanhanget med denna sak är i korthet, att Bergmästaren inom förstnämde jurisdiction, till förekommande af de oordningar, rättegångar och ersättningsfrågor, för misslyckade Blåsningar, som ofta förekommo emellan Bergsmännen, och hvilka tvistigheter svårligen kunde utredas och afhjelpas, i saknad af nog bestämda föreskrifter om masugnsdriften, eller hvarje jernbrukares rättigheter och skyldigheter dervid, hade i samråd med Öfvermasmä - Den 19 Februari i f. ni. siaren, vidlagit åtskillige reglementariska föreskrifter, hvaribland, utom andra, hvilka nu ej blifvit anmärkte, äfven voro de öfverklagade, nemligen malmens vägning på ugnen, sjelfva sättet att Upföra kolen, äfvensom kosthållningen till Hyttefolket, hvarom föreskrifterne förut icke voro nog bestämda, och hvilka, sådane de nu upgåfvos, för framliden borde iagttagas ocliefterlefvas.
Dessa föreskrifter, ehuru endast åsyftande en bättre ordning vid Blåsningarne, och Bergsmännens derunder beroende väl, mötte likväl nu, såsom vanligen händer, då gamla missbruk och ovanor skola undanrödjas, mycket motstånd, och gåfvo hos många anledning till klagan och missnöje.
En del Hyttelag anförde deröfver besvär i Kongl.