Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
BankStyrelsen, sammansatt af folkets ombud och de enskilda actieägarnes, skulle då, under en sträng ansvarighets-läg, enligt min tanka, med trygghet kunna fortfarande bestrida Bankens lånerörelse, för hvilken likväl i flera hänseenden förändrade lagar äro af nöden.
Den ij Februarii f. m.
Således anser jag, att några nya fastighets- eller odlings-lån icke böra beviljas, utan hvad sorn derå inbetalas, utlånas i discont-väg.
Deremot skulle jag tro, att då Banken får behålla sin vinst, räntan å förstnämnde lån skulle kunna, till lättnad för jordbruket, nedsättas.
För de Discont-lån, hvilka beviljas efter Realisationen , skulle lån-innehafvaren ej vara till omsättning berättigad, utan hela lånet vid förfallotiden, som kunde utsträckas till 6, högst 9 månader, ovilkorligen inbetalas; beroende det på särskild pröfning, huruvida han å nyo kunde utbekomma det insatta beloppet.
Deremot skulle DiscontStyrelsen ega bevilja lån, utan inskränkning till någon viss summa, blott reversen ansågs vederhäftig.
Tilläfventyrs skulle räntan äfven å dessa lån kunna nedsättas.
De före utvexiingen beviljade
Discont-lån skulle inbetalas under de vilkor, de blifvit tagne.
Lån från HandelsDisconten, hvars fond skulle ökas genom de inbetalande fastighets-lånen, och hvilken Discont skulle förvandlas till en verklig låne-inrättning för handeln och den större rörelsen, skulle kunna erhållas på kort tid, utan omsättningsrätt, emot säkra reverser och på metaller, men utan borgen af oftast fingerade reverser samt till så stor summa, som DiscontStyreisen , å eget ansvar, pröfvade hypotheket vara värdt.
Den privata assigneringsrätten på Banken, ledande ofta till missbruk och oordningar, nästan aldrig till verklig nytta, skulle upphöra.
Om dessa eller andra reglemenlariska föreskrifter i samma anda för Bankens förvaltning stadgades; om hvarken creditiv eller lån anvisades å Banken, utan denna, i det skick den nu är, fick helt enkelt sköta sig sjelf; så är det min orubhliga öfvertygelse, att vi med trygghet kunna verkställa utvexiingen, oansedt det af mig önskade tillägg till 72 §.
Reg.-Form. icke kan vid denna Riksdag äga rum, utan måste hvila till den nästa.
När åter Realisationen vunnit förtroende; när vi i ett eller annat är ägt ett fast mynt; när, i följd af enskilda Actieägares inträde i Banken och utländska Capitalisters placering af sina penningar i Svenska industri-företag eller Svensk egendom, rörelsecapitalet ökats samt tidens och industriens utvidgade behof af credit och låntillgångar blifvit i någon mån tillfredsställda; när af sistnämnda anledningar ändamålsenliga och solida PrivatBank-associationer, Ilypotheks-föreningar ni. m. (ämnen, hvaröfver jag troligen framdeles blifver i tillfälle att närmare yttra mina åsigter) bildat sig, — då blir det tid att påtänka StatsBankens upplösning, att upphäfva Statens monopolium att genom Banken utgifva sedlar, som skola erkännas såsom mynt; med ett ord, att öfverlemna hela Banken till ett enskildt Bolag.
Men denna tidpunkt är ännu icke inne.
Min tro är * 176
Den 17 Fcbruarii f. ra. dock, att om vi fortgå på den bana, jag här ofvan utstakat, om vi handla ärligt i folkets interesse, den är inne inom kortare tid, än vi kunna föreställa oss.
Vi åter icke stadga ofvanberörde garantier, eller, i den syftning jag föreslagit, söka att förenkla och inskränka Bankens functioner; skulle vi fortfarande låta Banken blifva en Assistance-inrättning för Staten och enskilda, en förlagsman för alla företag, som icke finna någon annan och som följaktligen icke löna sig; skall dess lånerörelse äfven i framtiden bedrifvas snarare såsom ett vingleri eller procenteri än som en affär, då befarar jag, att
Realisationen ej vinner förtroende — och på detta beror allt —; då fruktar jag, att föga åstadkommes af allt det goda, en efterlängtad och så allvarligt påkallad ordning i vårt myntväsende eljest erbjuder oss.
Jag skall åtminstone då hafva haft den tillfredsställelsen att hafva varnat emot de olyckor och lidanden, som alltid blifva följder af ensidighet i beslut och åtgärder.
Men jag hoppas, att denna ensidighet skall lemna rum för sanningens förmåga att, i följd af en olycklig erfarenhet, slutligen göra sig gällande äfven hos de lagstiftande församlingar, hvilka genom sin oformliga sammansättning och sitt splittrade verkningssätt ej sällan förlama upplysningens kialt och fosterlandsvännens bemödanden.
Jag anhåller, att detta mitt anförande må, i sammanhang med den redan afgångna remissen af Kongl. Maj:ts Nåd.
Skrifvelse, angående silfverutvexlingen, hänvisas till BancoUtskottet.
Hr Nordenanckar, Fredr. Wilh., anförde skriftligen:
Realisations-frågans afgörande, sorn så djupt ingriper i hvarje enskildt förhållande, väntas af Svenska folket med en spänd uppmärksamhet, blandad med en orolig fruktan, att dess rätt skall stå tillbaka för det ena eller andra segrande interesset, och att den enkla, rena fosterländska andan, som önskar tillfredsställelse i landet och skydd åt hvad man klokt förvärfvat, ej förmår bestämma den rätta kosan, midt under dagens vindkast.
— Det är icke utan skakad känsla, som jag vågar uppträda och återväcka dessa stridiga meningar, hvilkas förlikningsdom redan en gång varit afkunnad, men hvaremot appell ännu kan sökas till en bättre upplysning.
Utan fruktan för förvillade interessen upptager jag ur askan den ej fullkomligt släckta facklan, och framställer under förnyad pröfning denna myntbestämningslag, hvar ' d man trott bereda landets väl, och om hvilken man knappast vågar säga sanning, att den väcker mångas oro; — ■ och om ej min ide består vid Eder pröfning , mina Ilerrar! så är jag tillfredsställd af tron på Eder högre insigt och vissheten, att miss - * Dea 17 Febr u ar ii f. m. missta!» stola qvittas mot den rena viljan.
Men jag öfvergår tili ämnet.
K. M:s Nåd. skrifvelse om förmäler, att endast 160,000 It:dr IS:co uti silfver skulle erfordras, för att bringa silfret i proportion till sedelmassan såsom 5 till 8, enligt sednasle Ständernas beslut, en brist, som K.
M. anser betäckt genom förstörda sedlar.
— Härvid anser jag mig böra anmärka, att en sådan afföring icke öfverensstämmer med i83o års Bank-lag; att i83o års Ständer, genom en afräkning af 1,557,009 It:dr för lån på vågförda elfecter samt 2,400,000
It:dr för depositioner, hvilkas qvarstående efter realisationen kan blifva problematiskt, redan försvagat den till allmänhetens betryggande annoncerade p-oportionen af 5 till 8, ocb att, om således en ytterligare afräkning af .426,666 It:dr 32 sk. skulle verkställas, man hellre må erkänna, att man frångått proportionen af 5 till 8.
Men icke nog dermed; det uppgifna silfverbehofvet öfverensstämmer icke med det af Banco-Fullmägtige under d. 20 sistl.
Jan. npprättade förslag, som upplyser om ett hellof af 35i,02Ö
R:dr i silfver, och att för hvarje 1000 R:dr uti sedlar, som utgifvas för att fylla denna brist, ett ökadt silfverbehof uppstår af 234 R:dr.
Jag har granskat denna tableau, för att utröna förhållandet och dess öfverensstämmelse med i83o års Bank-lag, och dervid gjort anmärkningar, som redan blifvit till RancoUtsk:s Financeafdelning öfverlemnade och antyda ett ytterligare silfverbehof af 2.00,000 R:dr; och, mina Herrar! om dessa behof, med sträng tillämpning af i83o års lag, skola fyllas genom ny sedelemission, så ökas behofvet till den grad, alt i,442>245 R:dr 4* sk. 6 r:st. uti silfver bordé köpas, värde, ä i4o sk. cours, uti sedlar 4j2°6,55o R:dr.
Men vid hvarje fråga om förändring i i83o års myntbestämnings-lag mötes man af det inkast, att Konungs och Ständers förenade beslut skall hållas uti helgd.
Jag vördar det ädla uti denna tanke, och det sårar djupt min känsla att nödgas nu bestrida den; men helgden af landets väl är lika dyrbar, och om nu lagen skulle finnas stå i strid med detta sednare, kan ej valet vara svårt, och det är väl, att vi genom suspension deraf vunnit tid, att nu förbättra den och ännu mer betrygga landet.
Lagar mäste stiftas efter folket, men icke folket lämpas efter lagarna.
Skulle då hvarje förändrad lagstiftning vara ett brott mot Konung och fordna Ständer, hvarje ändrad skattläggning ett våld mot äganderätten?
Jag kan ej dela denna åsigt, så vidt ej ändringarna stå i strid med Sveriges grundlag.
Hvarföre talar ingen nu om vexling efter 48 sk. cours, då Bancosedelns text ej ännu är förändrad.
Staten och tidehvarfvet fortgå i sin utveckling, och hvarje period deraf fordrar ändring i beslut, förbättringar i la1 H. 23 Den 17 Februarii f. m. gar; förgäfves förnekar man den nyare tidens rätt att vidtaga dem. i83o års Ständer stadgade 3:ne vilkor för vexling: 1:0 att silfret skalle bringas upp i proportion till sedlai ne sorn 5 till 8; 2:0 att vexlingsgrunden blefve 128 sk., och 3:o att vexling skulle börjas 1831.
Det sista af dessa vilkor är nu redan brutet, proportionen af 5 till 8,är ej ännu vunnen, och besynnerligen har jag hört just flere af dem, soni åberopa helgden af den fordna lagen såsom stöd för vexlingen till 128 sk., vara fardiga att bryta stadgandet af 5 till 8, ehuru detta måhända vore det heligaste utaf allt, emedan Nationens säkerhet för vexlingens bestånd och äganderättens trygghet dermed afsågs, och således i83o års Ständer visseriigen icke skulle gilla, att man åberopar helgden af deras stadganden, men deraf kastar bort, hvad som besvärar dagens opinioner.
Detta om i83o års Bank-lag.
Dernäst går jag att yttra några ord om capitalist-interessets så ofta uttalade klagan öfver den hittills skedda myntförsämringen; och hardt vill det i sanning synas, att den, som för 25 år sedan ägde ett capital af 1 R:dr, har nu sett detsamma sjunka ned till värdet af 18 sk.
I de länder, hvarest penningen äger ett säkert, oförändradt värde är räntan lägre; i Sverige har myntförsämringen varit gäldenärens motvigt emot capitalistens höga anspråk.
Med 2 procents afbetalning om året försvinner ett capital på 28 år; och hade capitalisten bokfört sin årsinkomst sålunda, att 4 procent beräknats uti ränta och 2 procent i amortering, så hade han funnit, att han icke ägt mera i behåll än dessa samma 18 skil lingar.
Jag säger ej detta, för att emot reversens bokstaf försvara ett sådant förvillande räknesätt, men för att visa, huru naturen alltid, mer eller mindre våldsamt, återställer jemnvigten och jemnar alla onaturliga förhållanden; och dessutom, mine Herrar! huru många af våra nuvarande capitalister äro berättigade att föra detta interesses talan för en längre följd af år?
Man är i dag capitalist, i morgon jordägare och gäldenär, eller tvärtom; dessa roler omvexlas emellan tusende hvarenda dag.
Jag vågar således den visserligen ej populära satsen, att alla interessen nu stå i jemnt förhållande; att intetdera, hvarken fordringsägarens eller gäldenärens, är det andra något skyldigt; att räkningen var qvitt, då coursen var 128; att den är qvitt, då man noterar i38, och att vexling efter dagens cours är den enda rätta; och jag anser så angeläget, att afseende på coursens förändringar skola göras, alt jag önskade, att, äfven sedan vexling börjat, vexlingsgrunden kunde olika bestämmas hvarje 3:dje månad och endast hållas inom 128 eller 1445 fy nlan niå icke tro, att den utan stor uppoffring hålles fast, om han - Den 17 Februarii £. m. »79 deln ej är gynnande.
I sjelfva England måste coursen ofta styras genom stor export af silfver oell indragning af Bankens lånerörelse.
Jag tillägger, ehuru icke hörande till ämnet, att hvarje fixation af myntets värde borde åtföljas af räntans hastiga fällning, måhända genom ett under andra förhållanden onaturligt lagbud, emedan många industri-anläggningar skola kullstörta, innan räntan söker upp sin rätta ståndpunkt.
Sedan jag sålunda förklarat mig i strid med cn af dagens starkaste opinioner och sökt att frigöra mig från bandet af fordna lagar i ett fall, då Representationen äger ostridig rätt att undersöka och föreslå de nya stadganden eller de ändringar deri, som närvarande förhållanden eller en förnyad pröfning påkallat, går jag att äfven bekänna min tro i hufvudfrågan.
Jag delar deras åsigt, som inse nödvändigheten af ett mynt, såsom enda skyddet för äganderätten, emedan ingen verklig handel, ingen verklig industri kan utvecklas, då vinsten af hvarje klok handtering sköflas genom coursens kastningar och penningeägaren måste söka sin regress i höga räntor.
Härom äro tankarna ej mycket delade; men fråga är om säkerhet för vexlingens bestånd kan vinnas, då Sverige icke äger något ordnadt Bank-system.
Jag döljer ej, att jag hört personer, som önska silf— vervexling på nu bestämda grunder, emedan de anse detta såsom enda medlet att störta StatsBanken och komma till mera rationella former, och jag erkänner, att det var en tid, då äfven jag förvillades af en dylik tanka; men min känsla har lugnat sig, och jag anser det vara helig pligt hos folk-representanten att betrygga vexlingens bestånd och bereda öfvergången till nya former, utan risk al någon våldsam brytning.
För mig är silfret uti Bankens hvalf ej mera heligt än hvarje annan vara; men Banken äger äfven den function, att med ett capital af icke mindre än omkring i8,5oo,ooo R:dr B:co vara våra näringars förläggare; den äger äfven stora fordringar af Staten, och en stark aftagning af silfver måste tvinga den att draga in sin rörelse och införa ett stryp-system , som skulle störta mången uti fattigdom, då ingen motvigt ännu hunnit bildas genom enskilda föreningar.
Man invänder, att denna Bankens lånerörelse skall bestridas af ett annat
Verk med lånta capitaler.
Förändringen är till principen ej oriktig; men hvem ersätter åt de allt mera ökade Statsbehofven Banco-räntorna, uppgående till emellan 6 och 700,000 R:dr årligen, och hvilket Verk ansvarar då för creditiver.
Jag inser intet annat val än stryp-systemet, eller en Ökad beskattning at 600,000 R:dr årligen.
Hade allt hunnit blifva bättre ordnadt, hade jag tillstyrkt det förra:
Hypotheks-förcningar hade kunnat öf - i8o Den 17 Februarii f. m. vertaga fastighets-lånen , privata Banker alla lån på namn och varor; men nu skulle jag hellre föreslå det sednare, nemligen skatternas förökning, och det smärtar mig alt tro, att den nödvändiga silfvervexlingen dock måste återfalla tungt på folket.
Men ännu är dock icke- afgjordt, att siifrets vandring ut i rörelsen skall tvinga Banken till denna fruktade indragning.
Vid bedömandet af denna fråga, hvarpå allt dock ytterst hvilar, är det svårare att finna någon stödjepunkt för öfvertygelsen; ty hvarken utländska Bankers rörelse eller jemförelsen emellan den närvarande och en förfluten lid gifva ledning för bedömandet af landets behof af rörelse-capital eller af silfver emot sedlar.
Silfver-uttagningen är helt och hållet beroende af förtroende till Bankens grundförfattning och opinionens ställning, och denna är ej gynnande.
Den ringa afgång, som lån på fastigheter emot lägre ränta, men liqvid i silfver ägde, visar, att man icke trott på vexlingen.
— Bref från provinserna förkunna landets oro, och säkert är, att många Associationers och enskildas cassör skola söka silfver forsin säkerhet; och några hafva redan börjat att bereda sina capitaler till detta ändamål.
— En icke obetydlig sedelmassa finnes uti Finland, och torde snart utbytas emot silfver.
Svenska Bancosedlar finnas ock i norra Tyskland, och dessa måste återströmma emot silfver.
Coursens jemna stegring synes utvisa vexelbrist.
Man säger väl, att orsaken bör sökas uti några exportörers börsspeculationer; men å andra sidan lära många handlande, isynnerhet på vestra kusterna, på längre tid ej velat afsluta sina vexelräkningar, emedan de efter realisationen kunna liqvidera räkningarnas saldo uti silfver eller emot lägre cours.
Jag vet att Fransyska bankierer yttrat, att vexling aldrig med säkerhet kan äga bestånd, så länge vår Banks organisation blir oförändrad.
Från Lubeck skrifves under förra månaden, att Englands öfverproduetion af jern nedtvingar detta pris; detta skall gifva Sverige en flerårig underbalance i handel, som måste fyllas genom silfverexport, och skall omkullstörta vår realisation.
Om denna fruktan är öfverdrifven, visar den likväl, att opinionen, hvarpå vexlingens bestånd så mycket hvilar, ej är gynnande.
Bref ifrån Amerika, daterade d. 7 Jan., förmäla om den strid, som uppstått emellan Förenta Staternas Bank och Unionens President.
Banken hade sökt inflytande på valen till Congressen och Presidenten vägrar att förlänga Bankens privilegier.
Banken måste således indraga sin utlåning några och 4° millioner dollars.
Förlägenheten uti rörelsen hade nått sin höjd; en mängd bankrutter hade skett; coursen hade våldsamt fallit, och låneräntan sti - Den 17 Februari i m. gil upp till 18 och 20 procent.
Detta verit ar på vår jernexport samt hotar oss med vexelbrist och courseris stegring under nästa sommar.
Men allt detta är ideer, som af motsatta åsigter kunna förnekas, ej bevisas, icke vederläggas.
Man säger mig, att Svenska Banken aldrig under vexlingstiderna ägt en sådan capital-tillgång, och jag linner detta besannadt af en tabell, som jag af StatsSecreteraren för Financerna haft äran emottaga; men detta förhållande undergår en väsendtlig rubbning, då, man först låter landets behof af silfver till den dagliga rörelsen fyllas , såsom då, ur Banco-luckan, innan jemnförelsen verkställcs, och dessutom var då secretessen rådande i Bancoärender.
Men jag linner af samma tableau ett annat mera oroande förhållande bevisadt, att efter 1776 års realisation landets rörelse-capital af sedlar och silfret uti Banken årligen förminskades till 1786, då icke mera än 5,523,000 it:dr uti sedlar funnos ute i rörelsen.
Man säger äfven, att ingen utländsk Bank äger ett metalliskt capital, hvarmed den kan inlösa |:delar af sin sedelmassa, och att den Bank, hvars silfver svarar emot halfva sedtdmassan, är säkert grundad.
Detta äger ock sin riktighet och sin tillämpning uti andra länder, der landets behof af silfver uti rörelsen är längesedan fyldl.
Ett olika förhållande kan likväl vara, om ingen silfverpenuing linnes uti landet, då Banken öppnas.
Om t. ex. jag antoge, att, till jemnande af utländska förhållanden, för börsspeculationer och till landets omsättningsbehof, en sammanräknad silfvermassa af 3,000,000 R.:dr kunde tagas ut, och dermed inlöstes 8,000,000 R:dr sedlar, då kommer man på den rätta jemnförelsepunkten ; och, stödjande calculen på nuvarande tillgångarna, skulle vi linna silfvermassan hafva fallit ned till 3,568,000 R:dr, värde uti sedlar 9,514,666 R:dr 32 sk., och sedelmassan, då jag afräknar alla depositioner, hafva fallit till 22,898,746 R:dr.
Förhållandet emellan Bankens fond och sedelmassan qvarstår då såsom 3|- till 8, hvilket missförhållande ännu mera ökas, då man besinnar, att enskilda assignationer på Banken och privat-bankernas creditsedlar bidraga att fylla sedelbehofvet och måste i sista instansen gravera Bankens silfverfond.
Men jag ogillar hela denna beräknings-thcori och framkastar den egna tanken, att ett lands behof af silfvermynt ej bör jemnföras med den sedelmassa, som går i rörelsen, utan med dess köpslut eller varuomsättningar; ty hvad som dervid brister uti rörelsecapitalet, ersättes genom bokföringar och enskilda reverser.
Detta behof kan naturligtvis icke beräknas; men jag kommer derifrån till den slutsats, att i ett land, der rörelsecapitalet är litet i förhållande till yai-ubytet, der mäste behofvet af de små Den 17 Februarii f. m. vexlings-valörerna, vare sig i silfver eller sedlar, vara i omvändt förhållande större, och der absorberar omsättningörörelsen en större andel af metalliska valutan, och att detta ökar vådorna af Svenska Bankens ställning i förhållande till utländska Banker, der rörelsecapitalet och crediten äro ojemnförligt större; der t. ex. en provins med yoo,ooo menniskor kan äga 46 privata Banker med en sedelemission af 60,000,000
R:dr värde.
Bankens fond i silfver är 90,000,000 francs, delad uti 90,000 actier, deraf 67,000 i privata händer.
Jag bar redan yttrat, att man saknar all inländsk och utländsk ledning för tanken vid bedömandet af huru stor del af Bankens sedlar skola vexlas in mot silfver; men vanligtvis anser man, att större delen af de små valörerna kan ingå: och då jag kastar ögonen på den tableau, söm BancoFulImägtige nu låtit utfärda, finnér jag, att Bankens skillingssedlar gå till circa R:dr 3,236,096. 2 och 3 R:gs till 11,526,337. och om jag approximativt antager att i af Riksgäldssediarna består af sedlar icke öfver 2 R:dr R:gs eller 2,000,000. och vidare att af utgående depositionerna omkring £ eller 247,667. uttagas i små valörer, så finner jag, att landets behof af mindre sedlar, icke öfver 3 R:dr, uppgår till den höga summan af R:dr 17,000,000.
Detta styrker den theori, jag nyss framkastat, och gifver en oroande anledning att befara rörelsens natur att absorbera ännu mera silfver, än jag nyss beräknat.
Jag antog nemligen, att endast halfva beloppet af små valörerna skulle presenteras till inlösen.
Skulle frdelar deraf ingå, så qvarstår silfver 2,318,37g
R:dr och sedlar ig,565,4i3 R:dr, och proportionen blifver ungefärligen såsom till 8.
Då fruktar jag, att förtroendet till Banken, icke mera skyddadt genom secretessen, börjar svigta; att millioner enskilda fordringar uti landsorterna blifva uppsagda, emedan capitalisterna måste rädda sig undan myntförsämring; att bankrutter komma att höra till ordningen för dagen, och att strypsystemet eller Statslån måste börja.
Mitt anförande bar varit för långt, mine Herrar! och af för litet värde, för att kunna påräkna Eder odelade uppmärksamhet; och då det torde vara svårt att af de spridda delarna sammanfatta systemet för min åsigt, vill jag genom en recapitulation förena, livad jag framställt, uti följande punkter: 1:0
Att i83o års myntbestämnings-lag ej mera är bindande; men att, om någonting deri bör hållas uti helgd, så är det proportionen af 5 till 8. 2:0
Att vexling efter dagens cours är den enda rätta, emedan hvarje rubbning uti dagens pris och skuldernas
Den 17 Februarii f. m. i83 nuvarande belopp är obillig; emedan jag ej kan finna, hvarföre uppoffringen för realisationen skall ske endast af de skattdragande, sorn äfven mäste bära all dess risk; och slutligen, emedan, vid en sådan höjd beräkningsgrund, Bankens silfverbehof nu redan är fyldt, öfver 2,000,000 B:dr gifna Banken till betryggande af lånerörelsen och opinionen, samt en årlig förlust af 5oo,ooo B:dr B:co besparad Bmkshand teringen. 3:o
Att allmänna opinionens misstroende till ansvarslösa Ständers Bankförbättring, och landets tro på silfrets vandring öfver gränsen, kommer mig att frukta för vexlingens bestånd. 4:0 Att Bankens fall måhända vore det säkraste sättet att komma till ett nytt, på rationella grunder bygdt banksystem; att jag dervid icke skulle äga betänkligheter, om man på annat vis hade sörjt för uppfyllandet af Bankens låne-functioner; men att en stark silfverutvexling efter i83o års lag troligtvis skall tvinga till valet emellan ett för Jandet olyckligt strypsystem eller en skattökning af omkring 600,000 R:dr B:co årligen. 5:o
Att sedan vexling är beslutad efter ena eller andra coursen, man måste uppoffra allt för att betrygga den och bevara ägande-rättens helgd, äfven om ett tvångslån uti silfver från landet blefve nödigt.
Jag slutar, mine Herrar! med den förklaring, att jag känner den för en ung
Representant nedslående känslan att tro sina åsigter ligga under för pluralitetens eller blifva ett rof för de häftiga, men hittills hvilande partierna; men jag är ej så svag för popularitet, att jag vill söka den på öfvertygelsens bekostnad, och om mitt anförande ej förtjenar afseende, skall ej detta äga något inflytande på min pligt att, såsom medlem af BancoUtskottet, med min röst understödja hvarje förslag till betryggandet af en lag, emot hvars orättvisor och följder jag på förhand reserverat mig_ Frih. Boye, Ludv., anhöll att Frih. Kantzous och Hr Nordenanckars anföranden måtte få hvila på bordet.
Hr von Heyne, Georg, förenade sig med Frih. Boye.
Frih. von Strokirch, Joli.
Herrman, hade inlemna! följande:
Det är ett problem, som ännu ej kunnat nöjaktigt redas, fastän det till sin grund af alla är medgifvet, huruledes den betryckta ställning, hvaruti jordbrukaren i allmänhet sig befinner, skall kunna förändras till upphjelp.