Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Thronföljaren är ju alltid sjelfskrifven Regent; hvarföre då bråka sin hjerna med de undantagsfall, då en fader ens skulle kunna förordna sonen »C» till Regent framför sonen »B».
Ingen torde vara månare om den monarkiska principens bibehållande än Monarken Sjelf, detta är ett axiom.
Om så är kan man vara förvissad att om »C» föredrages framför »B», så är B. säkerligen fullkomligt olämplig.
Den nuvartde lagen är oklok då den i Konungens ställe insätter ett 20-manna-råd utan inre föreningsband, som ofta torde komma att stå som två skiljda hälfter mot hvarandra; okunslilutioncl då hälften af dessa Regenter äro ansvariga hos oss, ja då de Svenska äfven lätteligen kunna blifva det; de behöfva endast låta omkullvotera sig af sina kamrater, och derefter reservera sig till prot.
Det är slutligen O-Svenskt då det ej allenast genom småaktiga bestämmelser söker, likasom på guldvigt, afväga lika rättigheter åt den ojemförligt svagare, som åt den starkare under det skyldigheterna fortfarande äro så olika, att bestämmelser hvilka endast söndra hvad man borde arbeta på att förena, men ännu mer då det tillåter Norrmännen att yttra sig öfver hvarje förekommande Svensk fråga, under det att, som vi alla veta, flertalet af de Norska målen undandragas det Svenska StatsRådets pröfning och afgöras genom den i Christiania fortfarande, uteslutande Norska Regering, hvars »indstillinger» äfven i öfriga frågor måste inhemtas.
Man torde invända att om också införandet af »Prins-regeringen» vore en vinst, qvarstår likväl i nya lagen större delen af de fel som jag hos Interims-regeringen påpekat.
Ganska sannt. men M. Hrr! den nuvartde lagen, den hänger öfver oss sorn ett Damokles-svärd, hotar oss dageligen, stundeligen, vid hvarje åkomma som drabbar Konungens dyra person; den nya lagen deremot den kommer, med Guds hjelp, icke under sekler att tillämpas.
Vi äro nu nog lyckliga att ega 3:ne Prinsar, thronfiiljden torde således kunna anses någorlunda betryggad, och så länge en enda Prins finnes qvar, — så länge undgå vi den nationalkänslan kränkande inrättning som kallas Interims-regering.
Vinsten häraf är så stor att den enl. min tanka bordt utgöra en tillräcklig grund för Coust.Utsk. att tillstyrka bifall till den Kongl. Propostn.
Nej säger man: när ett fördrag upgöres mellan tvenne folk, är ingenting småsak, om någon otydlighet förefinnes måste det rättas t. o. m. om den goda saken derigenom under åratal fördröjes.
Om man handlat så för 43 år sedan, hade mycket varit olika mot nu.
Väl möjligt; men denna otydlighet, den om de Svenska ärendenas föredragning, den enda verkliga, om denna otydlighet, säger jag, endast rörer Svenska förhållanden finner jag det snarare vara en förtjenst att RiksAkten derom ingenting bestämmer 486
Den 18 Februari e. m. på det att Norska Storthinget icke måtte ega rätt att blanda sig i en uteslutande Svensk organisationsfråga, hvilken vi mycket väl sjelfva kunna i allt lugn afgöra; att vi åtminstone få god tid dertill tror jag mig hafva visat.
Hvarföre då bortkasta köttstycket, för att gripa efter skuggan.
En åtorremiss vore enligt min tanka detsamma som bifall till LItskrs förslag.
Då frågan i Notge är af grundlagsnatur, således der hvilande sedan sednaste Storthing kan ju icke en bokstaf deri ändras, den mäste här liksom der ordagrannt antagas eller ock falla.
Ankarsvärd har förklarat att frågan bestämt faller i Norge.
Jag har varit der senare än Hr Grat och kan försäkra att då åtminstone var sinnesstämningen der långt ifrån fiendtlig mot förslaget, man ansåg det vara upgjordt af en Norriges utmiirktaste Statsmän Statsllådet Stang, och förmodade att det skulle bifallas i den händelse man här antoge det.
Framtiden får utvisa antingen jag eller Hr Gr:n har rätt.
Hvad sorn olyckligtvis iir säkert, är alt frågan nu tillfölje af Medståndens beslut, redanfallit.
Det beslut vi gå att fatta utgör således endast en opinionsyttring.
Jag hoppas att R. o. Ad. skall betrakta saken från en upphöjdare synpunkt än formens.
Det gäller icke allenast fosterlandets sanna väl, utan äfven dess anseende.
Föga gynsam torde utlandets dom blifva öfver den folkförsamling som bibehåller en lag, så besynnerlig, att dess motstycke icke torde i historien kunna upletas, blott derföre att i det nya förslaget en otydlighet finnes i en punkt, som troligen icke på mannaåldrar kommer att tillämpas, eller derföre att en ordställning tvingar granskaren att upsöka en aldra uplaga af grundlagen.
På dessa skäl vågar jag tillstyrka bifall . till K.
M;s Propos., således afsiag å Betänkandet.
Paykull, Joli. Gust.:
Ehuru jag redan genom min vid utlåt, fogade reservation haft tillfälle utsäga min tanka och ehuru saken blifvit ganska fullständigt behandlad, anhåller jag likväl att få säga några ord.
Hvad angår Irsta § ang.
Prinsars inträdande i styrelsen, så finner jag den fullt antaglig; ty då här ej är fråga om hvem som skall blifva Konung, utan endast om hvem som skall periodiskt öfvertaga Riksstyrelsen, så står den ej på minsta vis i strid mot Successionsordningen.
Den är af en fullkomligt monarkisk tendens, och hvar och en som i likhet med mig hyllar den monarkiska principen bör anatga den.
Den 2:dra § om Interimsstyrelsen innehåller egentligen 3:ne stora förbättringar.
Den Irsta är antalets förminskande, en sak hvilken alla anse för rigtig; ty, som sagdt är, i lugna tider kan man möjligen hjelpa sig fram med en mångtalig Regering, men om minsta moln visar sig på den politiska horizonten upstår behofvet att samla magter på så få händer som möjligt, och bäst är, om den kan läggas i en hand.
Den andra förbättringen, hvilken är ganska vigtig består deri att Svenska ärendena skola föredragas, när den Den 18 Februari e. m. 487 Svenske Statsministern är Ordf:de, och de Norska ärendena under ordförandeskap af den Norska Statsministern.
Så är icke förhållandet för det närvar:de, utan nu kunna de Svenska ärendena föredragas, när Norska Statsministern är Ordf:de, och således de Norska StatsRåden bestämma hvad de behaga om Sveriges angelägenheter, emedan deras röster då utgöra piuraliteten.
För det tredje skall Interims-regeringen sammanträda i Stockholm, och det tycker jag bör vara fullt antagligt för Sverige.
Man har sagt att det möjligen vore bäst. om hvart land styrde sig sjelf, men jag hemställer om icke i så fall det lilla samband, som nu förenar länderna, då nästan helt och hållet skulle försvinna.
Jag anser icke att man som skäl för en återremiss kan anföra att Betänk, blifvit i 2:ne Stånd afslaget, ty enl. min tanka bör man icke rätta sina beslut efter hvad andra Stånd gjort eller kunne komma att göra.
Den Kongl. Propos. innehåller så stora fördelar att Utsk. enl. min tanka bort skynda att antaga densamma.
Om t. ex. en affärsman ser sig på en spekulation kunna vinna 90 °/0 men icke inlåter sig i denna affär, derföre att han om 3 eller 4 år hoppas på samma spekulation kunna vinna 100 °/oi handlar han enl. min tanka högst oklokt, Utsk. är här denna affärsman, som har försakat betydliga fördelar genom att framhålla små betänkligheter.
Jag anhåller om afslag på Betänk, och bifall till den Kongl. Propos:n.
Flera talare hafva här yttrat en önskan att 11. o. Ad. skulle till den Kongl. Propos:s förmån afgifva en opinionsyttring, oaktadt den Kongl. Propos:n blifvit af 2:e
Stånd afslagen, men just den stora accent, som blifvit lagd på en sådan önskan ger mig anledning att betrakta några af de talares argumenter. som yttrat sig mot Const.Utskts Betänk.
Man har bland annat såsom skäl för den Kongl.
Propos:n anfört, att vådorna af Prins-regeringen å andra sidan blifvit öfverdrifna.
Detta är ganska möjligt och jag vill icke inlåta mig i något vidlyftigt försök till utredning deraf, utan blott hänvisa till hvad ett par talare redan deröfver yttrat.
Då jag likväl tror att man sökt öfverbjuda hvarandra i skildringen af de vådor, som skulle vara förbundne med den nuvar:de Interims-regeringen, då bör det väl undersökas, hvaruti dessa vådor kunna bestå, som man nu pä en gång börjat se i stor skala, sedan man en lång tid varit lugn för dem.
En värd talare har enligt min uppfattning yttrat: att denna Interims-regering skulle strida mot den monarkiska principen, hvilken skulle fordra enbet.
En ganska vigtig omständighet har härvid blifvit förbisedd nemi. den, att
Interims-regeringens ledamöter äro tillsatta af Konungen Sjelf och kunna när som helst af Honom afsättas.
De äro således icke, såsom en talare antydde, af något republikanskt ursprung.
Det vore visserligen något annat, om en Regering bestående af en mängd ledamöter skulle vara per - 488 Den 18 Februari e. m. manent, t. ex. såsom förmyndare-regering; ty i så fall medgifver jag att några sådana vådor kunde upstå för hvilkas undvikande den monarkiska principens hyllande anses rigtig: men helt annat är det väl, då denna Regerings välde icke får räcka öfver en kortare tid under Konungens bortovaro.
Jag tror då för min del, att antalet icke medför någon skadlig verkan.
Man kunde med afseende på ledamöternes antal, närmast jemföra dem enligt nuvar:de inrättning befintliga Interims-regeringen vid en Senat; de vådor som uppkommit deraf, att en Senat egt en oberoende magt, men långt ifrån att dessa vådor skulle varit af den egenskap som man här skildrat, nemi. uplösande och försvagande, så visar historien både i det gamla Roms, i de Italienska republikernas och i det nuvar:de Rysslands exempel, att dessa korporationer i politiskt afseende haft en utomordentlig styrka och fasthet.
Vådan af deras välde har egentligen varit att de utbildat en ochlokrati som sträfvat att förtrycka individernes rätt.
Det är under mindre gynsamma förhållanden, som jag vid detta tillfälle erhållit ordet, ty det är icke upmuntrande att, efter en så långvarig diskussion, som denna, yttra sig i en fråga, hvilken för det närvarde icke har någon möjlighet att vinna framgång.
Sakens stora vigt gör likväl alt jag känner mig af pligt upmanad att med några ord ytterligare derpå fästa R. o. Adis upmärksamhet, särdeles då framställningar från några andra håll blifvit gjorda, åsyftande att förringa frågans betydelse.
Det var under det den sista Interims-regeringen ännu var i friskt minne och på grund af den erfarenhet, som man derigenom vunnit, som Regeringen ansåg sig upmanad att framlägga det förslag, som nu hviiar på R. o. Ad:s bord, och den trodde sig dermed gå en allmän önskan till mötes.
Jag skulle också förmoda att meningarne då voro temligen ense om att något i det afseendet behöfde göras.
Visserligen har jag nu af flera talare hört yttras att Interims-regeringen fullgjort sina åligganden till allmän belåtenhet men, om så är, så utgör detta en heder för dem, hvilkas åliggande det var att i denna Regering deltaga, mera än en förtjenst hos sjelfva denna Regerings organisation, och vitsordet härom innefattar det största beröm, som kan skänkas dem, vida öfvervägande det de kunna hämta äfven af ett Const.- Utsk:s decharge-betänk:de.
Man måste emedlertid vid bedömandet af denna fråga icke glömma de särdeles gynsamma omständigheter, under hvilka försöket gjordes ty det torde icke alltid vara att hoppas att Sverige skall vara i åtnjutande af ett sådant lugn inom sig, under det oroliga förhållanden i andra delar af Europa ådraga sig Regeringarnes upmärksamhet och betaga dem håg och läglighet att blanda sig i våra inre angelägenheter.
Det torde icke alltid inträffa att denna Regering utgöres af personer, bland hvilka ingen enda af äre - Den 18 Februari e. m. 489 lystnad eller andra särskilta bevekelsegrunder sökt göra sina åsigtcr eller silt inflytande gällande framför de andra, eller sträfvat att betyda mera än honom på hans plats i styrelsen rätteligen tillkommit.
Under mindre gynsamma förhållanden skulle resultatet kunna blifva helt olika.
Det låter tänka sig att de båda ländernas intressen kunna vara mot hvarannan stridande och hvad kraft har då en tjugomanna-styrelse, der ordförandeskapet hvarje vecka omvexlar och hvarest pluraliteten kan vara underkastad täta omvexlingar allt efter sorn en eller annan ledamot kan vara af sjukdom eller annat förfall hindrad att i öfverläggningarne och besluten deltaga samt i och med detsamma äfven en ledamot från det andra Riket måste från sammanträdet sig afhålla?
En sådan styrelse innebär ej någon borgen för kraft och consequens i Regerings-åtgärderne och huru
Interims-regeringen upskattats af vår östra granne, torde framstå af det förhållande att han just under den tiden började med större ifver bedrifva sina operationer vid Norska gränsen.
Det torde sålunda böra medgifvas att en Styrelse så organiserad som den närvarrde Interims-regeringen icke är betryggande hvarken för Sverige eller för Norge.
Det nu framlagda förslaget åsyftar att afhjelpa delta, och att f. n. det väsendtligaste föreningsstadgandet mellan de båda folken utgöres af den regerandes person, och att det var af största vigt att under de olyckliga händelser om hvilka här är fråga, detta föreningsband i möjligaste måtto skulle bibehållas, så har man föreslagit, att i första rummet Kronprinsen skulle öfvertaga styrelsen, men att om Han af omyndighet eller andra orsaker vöre derifrån hindrad, det skulle bero på Konungen att bland öfriga Prinsar af Sitt hus utse den, som skulle öfvertaga styrelsen.
Och att om ingen bestämmelse derom vore af Konungen gjord, Prinsarne af det Kongl. Huset skulle äga att tillträda styrelsen efter den ordning hvaruti de voro till thronföljden berättigade.
Man har anmärkt att, om under den tid, som en Prins fungerade såsom Regent, en annan Prins, som stöde thronen närmare, blefve myndig, skulle denne sednare öfvertaga styrelsen.
Detta öfverensstämmer äfven fullkomligt med förslaget och är en nödvändig följd af den grundsats, hvarifrån man utgått, men M. Hrr! hur osannolikt är det icke att ett sådant fall skall inträffa? ty denna Regering kan endast komma att fungera för en viss begränsad, i grundlagen bestämd tid, innan R.
St. i Sverige och Storthinget i Norge komma tillsamman, för att om Riksstyrelsen förordna.
Hvad åter angår den 2:dra g af förslaget, så har Utsk. erkänt dess hufvudsakliga fördelar, men det har fästat sig vid den omständigheten att det icke skulle vara bestämdt, hvem som skulle föredraga de Svenska ärendena.
Förslaget innehåller att de skola föredragas af den Svenske ledamot, till hvars befattning de höra, och då här finnas Departementschefer, hvilka hafva hvar sitt Departement att förestå, torde någon tvekan 490 Den 18 Februari e. m. icke i allmänhet .kunna härom uppstå.
Grundlagen är icke uphäfd, derföre att Konungens person vid de nu ifrägavar:de tillfällen skulle företrädas af en delegation af 8 personer.
Jag tror icke att den omständigheten, hvarupå Utsk. syftat, skall förorsaka något bryderi, men om man vill hafva någon närmare bestämmelse i det afseendet, så kunna de, på sätt af andra talare blifvit anmärkt, erhållas antingen derigenom att derom stadgas i Svenska grundlagen, eller ock genom utfärdandet af en särskild civil-lag; ty det är en angelägenhet som endast rör Sverige, och icke har att göra med RiksAklen eller de unoniella förhållandena.
Coust.Utsk:s Ordf:de har sagt att, utom de i Utsk:s Betänk, upräknade skäl, kunde äfven åtskillige andra anföras mot det ifrågavartde förslaget, såsom t. ex. att ingenting vore stadgadt för den händelse att vid valet af den ledamot, som borde utträda ur styrelsen derföre att en ledamot från det andra landet sjuknat, rösterna föllo lika mellan 2:ne personer.
Jag tror att om man skulle reglementera för alla sådana fall, så skulle man få göra bestämmelser i oändlighet, och, enligt min tanka, kan man utan äfventyr öfverlemna detta åt dem, hvilka ansetts värdiga såsom ledamöter i styrelsen inträda.
Samma talare har sökt visa att det bästa R. o. Ad. i närvar.de stund kunde göra vore att återremittera Betänk:et, emedan derigenom dessa brister skulle kunna blifva afhjelpta.
Jag för min del kan icke inse att en återrenriss skulle tjena till något: ty då, enligt hvad här blifvit uplyst, Betänk:et blifvit af 2:ne
Stånd antaget och af ett afslaget, så lärer Utsk. troligen komma att förklara att som Betänk:et endast blifvit af ett Stånd återremitteradt, kan i anledning af återremissen ingenting vid saken göras. R. o. Ad. skulle äfven derigenom komma att icke uttala någon tanka i denna sak.
Det vore derföre, enl. min tanka, R. o. Ad. mycket värdigare, att i öf verensstämmelse med den åsigt Ståndet hyser om hvad fäderneslandets sanna bästa kräfver genast uttala sig för eller emot förslaget.
Jag anhåller till följd häraf om afslag på Utsk:s Betänk., och om bifall till K.
M:ts nådiga Propos.
Hr von Knorring, Erik Oscar, anförde dels skriftligen, dels mundtligen:
Med förvåning har jag hört Hr Hjerta här påstå, att man nu först börjat tänka på de vådor som kunnat uppstå af Interims-tegeringens närvar:de organisation; ty, om jag icke allt för mycket missminner mig. så förspordes under sista Interimsregeringen just från de med Hr Hjerta liktänkande mera klander mot densamma, än från något annat håll.
Att nu återemittera frågan skulle icke innebära något annat än att R. o. Ad. ansågo de mot
Regeringens förslag gjorda aninärknrr vara rigtiga.
Jag inser ej att Utsk., i händelse af återremiss skulle kunna göra något vidare till saken ; och med all den talent och skicklighet, som Utsk:s Ordf:de besitter, är jag likväl öf - Den 18 Februari e. m. 491 vertygad, att det skall blifva honom omöjligt att kunna förmå de 2;ne Stånd, som varit mot saken, att frångå sin åsigt.
Detta är ett skäl, hvarföre jag icke kan gå in på en återremiss och hvarföre jag anser att flera af de ledamöter, som här yrkat en sådan, bättre skulle uttrycka sin mening genom bifall till den Kongl. Propsstn.
Hvad nu angår vissa af Frih.
Raab och Hr Carleson yttrade farhågor, så tror jag att de hvila på oriktiga föreställningar, hvarförutan jag anser att isynnerhet Frih.
Raab begagnat något för skarpa ordalag.
Hr Frihtn yttrade nemi. att han ansåg stora vådor kunna upkomma deraf att en Prins fick föra Regeringen när Konungen derifrån vore hindrad, emedan historien bevisar, huru som horsklyslnaden trifs på uphöjda platser etc.
Jag "får då anmärka, alt talaren förmodligen glömt, att dessa fall icke inträffade i det 19:de seklet, utan på en tid, då Sverige icke egde några ansvariga rådgifvare, icke någon fri press m. m.
Nu äro förhållandena så olika att jag anser jetnförelsen med Gustaf Wasas söner m. fl. historiska exempel icke vara lämpliga och således icke behöfva uptagas till vederläggning.
Jag önskar att det Kongl.
Förslaget måtte antagas på det att äfven Const.Utskts Mern.
N:o 3, 3:dje punkten, i afseende på sättet för Riksstyrelsens förande i vissa fall. må vinna framgång.
Som 1 § i nu under öfverläggning varande Mern.
N:o 5 handlar om samma sak. bedur jag att få upräkna några af de fördelar som jag tror skall vinnas genom bifall till den Kongl. Propostn: l:o) Thronföljaren, som efter naturens ordning en dag skall blifva Konung sjelf, kan aldrig inhämta en så lycklig kännedom om Riksstyrelsen då han endast åhörer öfverläggningarne. såsom en stum ledamot, som då Han skulle föra ordet i den t. f. Regeringen med del moraliska ansvaret för utgången; och ingen kan vara så intresserad att styra Riket väl som den hvilken sjelf en gång skall blifva dess Regent.
2:o) Riksstyrelsen skall vinna i enhet, stadga och framgång då färre styra under ett. alltid erkändt och aktadt förmanskap, än då flera, alla beklädda med samma myndighet, skola äflas vid frågornas afgörande; 3:o)
En concentrerad styrelse är ett af hufvudvilkoren för sakernas lugna gång och Constilutionens helgd inom ett land, och 4:o)
Intriger och väld skola säkert blifva mera främmande inom en sådan styrelse som den nu föreslagna än uti ett Flermanna-Råd, der hvar och en måhända skall anse sig böra vara den främste.
Härom vittnar äfven historien.
Const.Utsk. har, bland andra skäl för afslag, åberopat ett, som mig synes, verkligt svepskäl, nemi. ratt K.
M:t icke på »samma gång föreslagit den af R.
St., i underd. skrifvelse af »d. 9 Juni 1841, äskade förändringen i RiksAkten ang. det »antal förmyndare, som för omyndig Konung väljas må.» 492 Den 18 Februari e. m.
Man vill således icke sjelfva saken • åtminstone kan man misstänkas derföre, då nian icke funnit nog tillräckliga, verkliga skäl för afslagets motiverande, utan tillgripit det nu anförda, som icke alls har sammanhang med den Kongl. Proposin.
Hela resonnemanget uttalar en subjectiv och icke en objectiv åsigt och detta tror jag icke går an, då fråga är att stifta lagar.
Som tiden är långt framskriden, vill jag ej längre uptaga R. o. Adis tid, utan inskränker mig till att, med afslag å Utskis förslag, vördsamt anhålla om bifall till den Kongl. Proposin.
Frölich David, anförde skriftligen:
Ehvad utgången blir bifall till Coust.Utskis Betänk.
Nio 5 eller ej ville jag i R. o.
Adis prof. ha förvarade mina tankar, elium det icke är sannolikt — att döma af argumenterna för så väl som emot den Kongl.
Proposin — att någon dervid fäster uppmärksamhet just nu.
Det kan också göra detsamma, ty för denna gången synes frågan om att få en förnuftig form för Interims-styrelse hafva varit före och det är vigtigare att kortligen antyda, hvarföre den tiar gått sitt öde att misslyckas till mötes, och huru man en annan gång borde åter bringa den på bane, än att ge sig in på urskiljandet emellan de serskilda opinionerna.
Endast en flygtig öfversigt af de mest framstående talarenas yttranden vill jag tillåta mig för att söka ådagalägga att äfven de, hvar och en ur sin synpunkt icke förmått eller icke velat nu närma sig syftemålet, oagtadt allt det uprigtiga nit för hvad de ansett rikets väl kräfva, och all den teckniska skicklighet med hvilken de göra sina åsigter gällande.
Sparre, som här ånyo iklädt sig det moraliska ansvaret för den Kongl. Proposin och vidgått dess sammanhang ined det förslag till grundlagsförändring som hvilar på vårt bord, liar måst äfven medgifva att en annan bättre form för de ändringar man ville ha gjorda i RiksAkten varit i förslag men måst vika i anseende till förutsedde hinder och olägenheter; Men det serdeles angelägna att få något annat i stället för det nu enl.
RiksAkten gällande, och vådan, i händelse af en möjlig Konungens iråkade sjukdom under en mera brydsam Rikets ställning, voro för Grin öfvervägande motiver att. tillstyrka antagande af K.
Efterfrågar man närmare huru beskaffad den våda var för hvilken Gr.
Sparre ville varna, (hvilket icke utvecklades nu på annat sätt än i samma mans skriftliga yttride d. 16 Sept. 1854) så finner man den i Hr Gris föreställning ligga i saknad af nslaga i styrclseprincipen.n
Men detta argument hade Const.Ulsk. åberopat såsom sitt förnämsta skäl mot antagande af den Nåd.
Proposin om ändring i 39 och 40 §§ Regisfm, emedan Utsk. ansåg betänkligt för denna stadga att låta Regentskapet öfvergå från den ena Prinsen till den andra.
Sparre deremot i sitt försök att vederlägga Utskis förklarande såsom sin mening, att stadgar säkrast vinnes om styrelsen anförtros åt en enda person, Ben 18 Februari e. m. 493 antingen denne är thronföljaren eller såsom medlem af Konungahuset som åt det allmänna bästa vändt sin upmärksamhet.
Här M.
Hrr hafva vi nu en sals. så tydligt uttalad, att vi, icke ett ögonblick kunna taga miste om den innersta tanken, hvarken hos Konungens f. d. törste rådgifvare som nu åter upträdt för att bekräfta den, ej heller af Konungens egne, då Högstdensamme omgifven af en till en del förnyad rådgifvarepersonal, låter Representationen undfå det nu förevar:de Nåd.
Förslaget såsom en part af samma stycke.
Hvad innebär denna sats? — det är den vigtigaste synpunkten af hela anstalten.
Fåfängt skulle vara att på sätt Ständerna alltjemt hittills gjort, samtyckande till den ena åtgärden efter den andra för att tillvägabringa närmare verklig förening med brödrafolket, eller såsom Const.Ulsk. vid så väl sisla som nuvartde Riksdag försökt, med formella invändningar samt anmärktar om ofullständigheter och inkongruiteter, afböja antagandet af nya reglementeringar, hvilka icke qvadrerade med förut bestående lagar och således skulle blott öka villervallan, fåfängt, säger jag. har det varit och skall det bli, så länge Sveriges Konung, Regering och Statsmän uppfatta stadgar i Regeringen på samma sätt som Gr.