Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sparres sisla yttrande nödgar mig att ånyo besvära R. o. Ad. med några ord.
Han sade, att det icke vore bevisadt, att genom Bergsfogdetjensternas indragning något större besvär blifvit lagdt på åtskilliga Kronofogdar och Häradsskrifvare, än sådant som ålåge dessa tjenstemän i allmänhet.
Då det måste medgifvas, att i vårt land bergsbruk endast eger rum utt en del provinser, så förstår jag icke, huru han kommit till den slutsatsen, att Kronofogdarne och Iliiradsskrifvarne i Bergslagerne icke skulle, i följd af Bergsupbördens öfverflyttning på dem, erhålla göromål, som deras vederlikar utom Bergslagerne ej få vidkännas.
Hr Fåhraeus har uplyst, att K. M. icke godkändt BergsKollegii förslag i denna fråga, enär StatsKontoret detsamma afstyrkt.
Om embetsmanna-hierarkien vore så inrättad, som jag vid flera tillfällen framställt, eller att Styrelseverkens medlemmar utgjordes af personer, som egde kännedom om förhållanderne i landsorterne, så hade väl icke ett sådant Utlåt, kommit från StatsUtsk.
Sparre har visserligen rätt deri, att det i allmänhet icke är lämpligt att göra exceptionella lönetillökningar, och jag skulle gerna ingå på denna sats äfven i detta fall, så vida det vore möjligt att för de nu ifrågavide tjenstemännen med iakttagande af rättvisa bestämma vissa fixa löner; men den, som känner de förra Bergsfogdarnes göromål, vet, att de i vissa provinser voro ganska många och i andra nästan inga.
Vill man derföre gifva de tjenstemän, som fått deras göromål till sig öfverflyttade, en rättvis vädergällning för deras Ökade besvär, så ser jag för min del ingen 360 Den 23 September e. m. annan utväg än att bestämma den efter en viss procent af upbörden, och jag hoppas äfven, att StatsUtsk., efter tagen kännedom af dessa skäl, kommer att tillstyrka förslaget.
Jag bade i sanning icke trott, att jag skulle behöfva förklara det yttrande jag haft derom, att det icke kan anses vara bevisadt, att derföre, att Kronofogdarne i Bergslagen hafva fält sina göromål tillökade, desse skulle hafva mera göromål än andra Kronofogdar.
Den enkla förklaringen af denna gåta är den, att om de förre förut haft mindre göromål än de sednare, så följer icke deraf, att de nu fått mera.
Nu är förhållandet just det, att Kronofogdarne i Bergslagerne icke hafva så mycket att göra som andra Kronofogdar, till följd deraf, att Bergslagerne äro befriade från rotering, grundräntor och åtskilliga andra onera.
Med detta må likväl vara huru som helst, så står det dock qvar hvad jag sagt derom, att om Kronofogdelönerna i ett eller annat län skulle befinnas otillräckliga, så bör det ankomma på vederbörande Landshöfdingar att göra hemställan om förökning deraf.
Jag anser äfven fortfarande det vara i principen oriktigt, att då en ny stat för en klass tjenstemän skall upgöras, man gifver vissa af dem exceptionella löneförmåner.
Af ffr Printzenskölds yttrande skulle man vara frestad att sluta till, att K.
M. utan någon slags välvilja behandlat de olyckliga Kronofogdarne, men om man kastar blicken på sidan 24, så skall man finna, att för dessa vanlottade tjenstemän blifvit af K.
M. föreslagen en löneförhöjning från 1,800 till 2,500 Rdr och derjemte 150 Rdr i boställsersättning.
Jag tycker att en löneförökning med öfver en tredjedel icke är en sådan obetydlighet, att Regeringen bör beskyllas för bristande välvilja emot Kronofogdarne.
Hr Printzensköld bar sagt, att man borde anställa en närmare undersökning om hvarje tjenstemans göromål och lämpa lönen derefter.
Ja, om
Representationen vore i stånd att för hvarje tjenst anställa en sådan undersökning, så vore det måhända lämpligt, att i flera fall afvika från K. M:s Propos., men just derföre att sådant är för representationen omöjligt, gör man klokast uti att följa K.
M:s förslag till lönereglering, då K.
M. naturligtvis på sin ståndpunkt är bättre än Representationen i tillfälle att bedöma hvarje tjenstemans behof af löneförbätlring.
Den siste värde talaren har sökt förklara det yttrande, hvaremot jag gjort anmärkning.
Jag tager för gifvet, att Kronofogdarne och Häradsskrifvarne i Bergslagerne före
Bergsfogdetjensternas indragning hade sina löner bestämda i förhållande till sina då egande göromål samt att deras göromål blifvit gen.om indragningen ganska betydligt ökade.
Sparre bar visserligen yttrat, att dessa tjenstemäns göromål äro mindre
Un deras vederlikars, men jag tror, alt denna hans upgift grundar sig pa ett misstag.
Mig veterligen hafva icke hemmanen i Bergslagerne befrielse från grundräntorna, de äro blott befriade från rotering, men dermed har Kronofogden ganska litet att skaffa.
Den 23 September e. m. Gr. Sparre:
Jag ber att få göra ett tillägg till mitt förra yttrande.
Om vi också antaga, att en eller annan Kronofogde, som fått sin fullmakt före Bergsfogdetjensternas indragning, erhållit förökade göromål och derföre kunde anses förtjena en lönetillökning, så är det icke samma förhållande med dem, som fått fullmakt efter indragningen.
De sednare hafva ju fått de göromål, som åtföljde tjensten vid deras tillträde deraf, och kunna derföre icke anses hafva fått förökade göromål.
De härefter först till bifall och sedan till återremiss å Utsk:s ifrågav:de yttrande framställde propostne besvarades med blandade
Ja och Nej; hvarpå förstnämnde propos. förnyades och sedan svaren härå utfallit med starka
Det härefter .förekommande mom. h. ang:de löneregleringen för Länsmännen bifölls utan discussion, med undantag af Utskrs vid slutet deraf afgifna förslag, att IL St:r måtte i underd:t anhålla, att före den definitiva regleringen af Länsmännens löner en förnyad upskattning af dessa tjenstemäns löner må ega rum, hvarom yttrades af Hr Printzensköld:
Jag kan verkligen icke inse, hvad gagn skulle beredas genom ett bifall lill det af StatsUtsk. här_ gjorda förslaget om en förnyad upskattning af Länsmännens boställen.
Erfarenhelen lärer huruledes ett hemmans godhet i högst väsentlig mån beror af dess skötsel och att således elt och samma boställe kan under den ene inntihafvaren vara särdeles godt och under den andre alldeles motsatsen, så att det under ett tiotal af år kan nedsjunka till snart sagdt hälften af dess förra värde.
Kan man, med kännedom af detta förhållande, föreställa sig, att man genom boställenas förnyade upskattning skulle kunna erhålla en säker och tillförlitlig grund för bestämmandet af de tillskott i penningar, som boställsinnehafvarne böra bekomma?
Jag för min del anser en sådan grund vara högst osäker och då boställena en gång blifvit upskattade, tror jag det vara bäst, att låta dervid förblifva.
Ty om man ville finna det enda rätta värdet, borde man hvarje år göra en slik upskattning och tillse huru boställsinnehafvarne skött sin jord, enär det torde vara ostridigt, att (örhållanderne kunna hvarje år omvexla samt att dessa omvexlingar inverka på iokomsterne.
För öfrigt synes det mig, att man i sådana frågor som denna, borde följa samma grundsats, som redan år 1789 antogs och efterföljdes, nemi. att någon ny skattläggning af redan skattlagda hemman icke vidare skulle ega rum, emedan man derigenom komme att på ett orättvist sätt beskatta den idoge jordbrukaren, som förbättrat sin jord, under det att en annan genom lättja och vårdslöshet försämrat sin.
Jag yrkar således, att detta förslag måtte af R o. Ad. afslås.
Om man säger, att
Regeringen sjelf faltat beslut sådana som det här föreslagna, så svaratjag, att ehuru så skett, och ehuru jag hyser stor tillgifvenhet för landets styrelse och städse söker att understödja densamma i hvad 383 Den 23 September e. m. den önskar genomföra, så Sr jag likväl ej så blind för densamma, alt jag icke tror, att den någon gång kan misstaga sig och fatta beslut, som icke äro efterföljansvärda.
I denna fråga
Sr jag af samma me ning som den siste värde talaren, ehuru jag ej stödjer min mening på samma grund, utan på den omständighet, att en upskattning af boställena nyligen skett.
Då emellertid R. o. Ad. redan beslutat, att en ny upskattning af Kronofogdarnes och Häradskrifvarnes boställen skall försiggå, så torde konseqrensen fordra, att äfven denna punkt bifalles.
Utskis ifrågavide förslag blef uppå härefter framställd propos. bifallet.
Då sedermera förekom mom. t, röride förböjdt anslag för bestridande till fullo af kostnaderne för de i länen utgående allmänna kungörelsers och påbuds tryckning, anförde Hr af Sillén, Gust.
Probus:
Det synes mig icke vara alldeles lämpligt att anvisa ett bestämdt anslag för bestridande af kostnaderne för de i länen utgående allmänna kungörelsernas tryckning, enär dessa kostnader ganska betydligt variera, så att kostnaden i det ena länet är dubbelt större än i det andra.
Det för detta ändamål hittills utgående bestämda anslag har varit 100 Rdr
Bko för hvarje lån, men kostnaden har i många län stigit till 3, 4, ja 5-dubbla beloppet deraf.
Bristen har måst fyllas af tjenstemännen inom länet, så att en icke ringa del af deras löner dertill åtgått.
Detta måtte väl af alla anses såsom obilligt.
Jag tror derföre, att ett förslagsanslag bör för ifrågav:de ändamål anvisas emot framdeles skeende redovisning.
Det finnes blott ett inkast, som häremot kan göras, nemi. det, att ibland de allmänna kungörelserna inflyter en och annan enskild, för hvilken betalning erlägges, men saken hjelpes mycket lätt derigenom, att de privata kungörelserna tryckas särskildt, under det att betalningen för de allmänna sker efter räkningar, hvilka sedermera såsom verifikationer bifogas redogörelserna.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om punktens ålerremitterande.
Jag kan ej annat än instämma uti Hr af Silléns yttrande.
Jag känner bestämdt att kostnaderne för kungörelsernas tryckning mångenstädes i betydlig mån öfverstiga statsanslaget, och jag hemställer till R. o. Ad. huruvida det är med rättvisa och billighet öfverensstämmande, att tjenstemän skola sjelfva vidkännas kostnader, som förorsakas genom vidtagandet af dem anbefallde åtgärder?
Detta kan, i min tanke, icke vara rätt.
Jag tror, att Staten kommer alt på samma obilliga sätt förfara, om endast 300
Rdr anvisas åt hvarje Länsstyrelse såsom bestämdt anslag för ifrågav:de ändamål.
Jag hade väntat mig, att Regeringen, som torde hafva ganska lätt att förskaffa sig bestämda upgifter om dessa tryckningskostnader, skulle infordra sådana, och på dem grun - Den 23 September e. m.
3G3 da t sin framställning till R.
Detta har icke skett, utan man har i stället slumpvis föreslagit 300 Rilr. ehuru tryckningskostnaderna i många län gå till vida större belopp.
Jag får derföre understödja Hr af Silléns förslag, för hvars bifallande icke ligger något hinder deri, att privata kungörelser understundom inflyta bland de allmänna, ty på satt Hr af Sillén erinrat, det är ganska lätt att så ställa saken, att en fullständig redovisning för de sednares tryckningskostnad kan lemnäs. ° # Hr Akerman:
Då jag hade det förtroendet att vara Lands höfding. utgjorde det anslag, som bestods LandsSekreterarne för det ifrågav:de ändamålet, 13 Rdr 16 sk.
Bko, och deraf föranleddes många obehagliga stridigheter om hvad sorn borde tryckas eller icke.
Jag hade svårt att vid sådana tillfällen göra min vilja gällande, då det var Landssekreteraren, som skulle betala kalaset, men då Regeringen nu föreslagit en så betydlig summa som 300 Rdr, så torde man kunna vara dermed belåten.
Det vore visserligen bäst, att dessa kostnader drabbade Statskassan till samma belopp, hvartill de upgingo, men llr af Sillén har sjelf omnämnt en omständighet, som härvid bör tagas i betraktande, nemi. de privata kungörelsernas intagande i sammanhang med de publika.
Han har väl föreslagit ett sätt för sakens reglerande, men jag tror dock att svårigheter ofta skulle upstå.
I Slockholm och Götheborg skulle det ganska väl gå för sig, ty der finnas en mängd boktryckare, och man kunde utlysa auktion på öfverlagandet af kungörelsernas tryckning. men i de andra residenssläderne, der det vanligen blott finnes en boktryckare, blefve det svårare.
Jag fruktar att derstädes, till följd af den gamla satsen, att Kronan har råd att betala, räkningarne för tryckningskostnaden skulle upgå till ganska höga belopp, och tillstyrker derföre bifall till Utslcs hemställan. flr Liljehöök, Berthild:
Hr Printzensköld har yttrat, att den föreslagna summan af 300 Rdr, blifvit slumpvis tilltagen.
Till besvarande häraf får jag endast hänvisa på de åtgärder K.
M. vidtagit innan förslaget afgafs. K. M, har nemi. remitterat saken till KammarKolhin och SlalsKont., och dessa embetsverk hafva tillstyrkt, att anslaget skulle 'höjas till det ifiågav:de beloppet, enär de ansett detsamma tillräckligt för tryckningskostnadernas bestridande.
Att för sådant ändamål anvisa ett förslagsanslag skulle, enl. min öfvertygelse, uti SlatsUtsk. möta mycket motstånd.
Äfvenledes betviflar jag, att det skulle blifva så särdeles fördelaktigt, att skilja de privata kungörelserna från de publika, ty när en privat kungörelse får inflyta bland de officiela, så får den ett slags berättigande att. jemte de sednare gå omkring i hela länet, hvilket, såsom jag förmodar, icke skulle komma att ske, om den trycktes särskildt.
Jag tillstyrker punktvis bifallande.
Jag har begärt ordet för att uplysa, att innan detta ärende förekom hos K. il., hade från åtskilliga län inkommit ansökningar i samma syftning, sorn Hr af Silléns förslag, 364 Den 23 September e. m. nemi. att kostnaderna för kungörelsernas tryckning skulle, efter räkning, tjenstemännen ersättas.
Ofver dessa ansökningar hördes KamrnarKolkm och StatsKbnt., hvilka embetsverk uti afgifna utlåtanden lade synnerligt vigt derpå att, i sådant fall, kontrollerna skulle blifva icke allenast svåra, utan äfven i vissa fall omöjliga.
Häraf föranleddes K.
M. att afslå ansökningarne och inskränka sig till att höja anslaget till dubbla beloppet, eller 300 Rdr Rint.
Hr*af Sillén:
Jag har icke kunnat finna, att de talare, som afstyrkt mitt förslag, hafva anfört skäl, sorn vederlägga deni jag till stöd derför andragit.
Mitt hufvudskål är, att, åtminstone i det län jag tillhör, tryckningskostnaden upgår tili anslagets dubbla belopp, och derutöfver.
Det är ju således en uppenbar orättvisa att låta tjenstemännen betala skillnaden.
Någon svårighet vid kontrolleringen torde icke höra finnas, ty det är ju ganska lätt att kontrollera boktryckare-räkriingarne genom att bilägga ett exemplar af hvarje tryckt kungörelse.
Att afskilja de privata från de officiela är äfven ganska lätt, och deruti ligger intet hinder för de förras kringsändande till kyrkorna, jemte de sednare.
Om, på sätt Hr Fåhraeus uplyst, KatnmarKolhm och Länsstyrelser gjorda ansökningar om ersättning efter räkning för kungörelsernas tryckningskostnad, så följer deraf icke, att saken skall så regleras, att tjenstemännen fä vidkännas förlust.
Om man afslagit ansökningarne, derföre att kontrollerna blefve omöjliga att verkställa, så hade man väl bordt utfinna någon annan utväg, för att 0 ena sidan betrygga Slaten ifrån att betala mera än vederbör, samt å andra sidan betrygga Stålens tjenstemän från att vidkänna en kostnad, som borde drabba Statsverket.
Jag vet icke heller hvarifrån Regeringen hemlat grunden för bestämmandet af de 300 Rdr.
Ilar det skett till följd af Länsstyrelsernas meddelade uplysningar eller på grund af kostnadernas medelbelopp under en viss tiderymd, så kunde åtgärden vara riktig.
Alen har man deremot åtnöjt sig med att på höft fördubbla den gamla summan, så har man icke rättvist och klokt förfarit.
Om Hr Fåhraeus icke kan härom uplysa mig, anser jag en återremiss af frågan vara af nöden, på det att man måtte få utredt huruvida den föreslagna summan är i alla län tillräcklig.
Hr Björnstjerna, Joh. Alagnus:
Jag tillhör visserligen antalet af dem, som anse att hvar och en tjensteman bör hafva sin bestämda lön och icke betungas af några utgifter i .och för tjenstens bestridande; men uti det nu ifrågavrde fallet mäste jag bekänna, att jag tror, att man svårligen kan komma till något annat resultat än det af K AL föreslagna och af StatsUtsk. tillstyrkta.
Utsk. har nemi. ej haft skäl att frångå K. AI:s Propos. i detta fall.
Att anslaget skulle blifva ett förslagsanslag, har ingen motionär föreslagit, och vid sådant förhållande måste Utsk. följa K. M:s förslag.
Icke heller anser jag saken vara så särdeles farlig, ty tjen - Deri 23 September e. m.
365 stemiinnen torde svårligen kunna åläggas att på egen bekostnad låta trycka kungörelserna, om de kunna styrka att dertill åtgått större belopp än det anvisade anslaget, utan torde, uppå skeende anmälan, öfverskottet dem på något sätt godtgöras.
Såsom sagdt är, anser jag, att man under nuvarande förhållanden icle torde kunna göra något annat än skänka bifall till Utskls förslag, hvarom jag vördsamt anhåller.
Den nu till bifall å Utskls i förevide mom. gjorda tillstyrkande framställda propos. besvarades med starka
Ja jemte ålskilIiga Nej, hvarpå Hr Gr. o.
De härefter förekommande momme litt. k, angide boslflllsräntorne vid sådane Landlstats-boställen, för hvilka de nu äio Kronan beliåline; litt.
I, angide bolieinmans-ersättning för Häradsskrifvare!) i Ljunits och Herrestads fögderi; litt. m, angide löneanslag för åtskilliga nya Häradsskrifvare- och Länsmans-tjensler samt Vaktmästare-sysslor; och litt. n, angide ifrågaslälld enskild Länsman för Säfsnäs socken, blefvo af R. o. Ad. bifallne.
Då nu förekom mom. o, angide den erforderliga fyllnaden i tillgångarne för Landtstaternes nya aflöningsstat, yttrade Hr Liljehöök:
Med ani. deraf att åtskilliga ändringar uti i den af Utsk. föreslagna löneslalen kunna ifrågakomma, anhåller jag att denna punkt måtte blifva å ter rein 11 terad, enär sådana ändringar komma att inverka på den häri omnämda summa.
Uppå härefter framställd propos. beslöts, alt förevide morn. skulle återremitteras i sammanhang med den förut af R. o. Ad. af mom. b i nu förevide punkt.
Vidare förekommo och b iföl los mom. litt. p, angide ersättning till Landshöfdingen i Orebro län för honom frångången löningsjord; och litt. q. angide ersättning till Landshöfdingen i St.
Kopparbergs län för dagsverken till den honom på lön anslagna kronoängen Hushagen, hvilka blifvit till Kronan indragne.
Då nu förekom mom. r, angide beloppet af den erforderliga anslagstillökningen för Landtstatei ne. samt vid rättigheten till löneförhöjningarne, åtnjutande fästadt förbehåll om indelnmgarnes frånträdande, -anförde Hr Printzensköld:
Det vill verkligen synas såsom vore StatsUtsIcs afsigt den, att gifva med ena handen och alet taga med den andra.
Att så skedde vid förra Riksdagen genom det af R.
Stir gjorda vilkor om indelningarnes frånträdande; det veta vi, men denna åtgärd fortjenar derföre att efterföljas.
Nu har nian likväl föreslagit samma vilkor för de förhöjda lönernas åtnjutande, ehuru jag för min del icke kan inse, att R.
St:r ens hafva lätt att bestämma ett sådant vilkor, då K.
M. icke proponerat detsamma.
Den 23 September e. m.
Jag tror mig med visshet känna, att flere Landtstats-tjenstemän skulle genom indragning af deras indelta löner, blifvit så lidande, att deras lönevilkor blifvit försämrade i stället för förbättrade.
Det kan icke vara R.
St:r värdigt, att på sådant sätt tiilvägagå.
De indelningar dessa tjenstemän hafva, äro i allmänhet så obetydliga, att Staten af dem icke omedelbarligen kan hemta någon fördel.
Jag förmodar nemi. att StatsUtsk. med dessa indelningar afser de små boställen, som äro Landssekreterare och Landskamrerare anslagne.
Om så är förhållandet, så ligger i deras indragning en stor obillighet.
StatsUtsk. synes icke hafva ihågkornmit, att ett boställe, om än aldrig så litet, dock är uti innehafvarens hand mera värdt än den penninge-ersättning han för dess afträdande får upbära, ty man kan ofta ej i penningar upskatta de förmåner, sorn en tjensteman åtnjuter genom boställets innehafvande.
Jag vet nogsamt, att äfven Regeringen varit al den åsigt, att LandsSekreterarne och LandsKamrerarne icke böra befalla sig med jordbruk, men huru litet en sådan åsigt kan göras gällande i verkligheten, och huru litet, då man sökt tillämpa densamma; det bevisas bäst deraf, att ingen Regering kan förhindra en tjensteman att köpa eller ärfva en egendom, och att sjelf bruka densamma.
Kan man således icke hindra en fri medborgare, som icke är tjensteman, att tillika vara både jordegare och jordbrukare, så är detta ett bevis derpå, att man icke genom indelningarnes indragning kan vinna det åsyftade ändamålet.
Man söker således i sitt blinda sträfvande att realisera huru falsk och orimlig den också är, har man föga bekymrat sig derom, att tjenstemännens rätt och bästa derigenom åsidosättes.
På grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag, att det föreslagna vilkoret måtte, såsom obilligt, oriktigt och orimligt, af E. o.
Ad. förkastas.
Hr Fåhrffius:
För min del får jag förklara, att jag visser ligen önskat, att det vid sista Riksdagen fattade beslutet om uphörande af det indelta aflöningssältet för LandtStatens tjenstemän icke hade egt runi; men K.
M. kunde svårligen förfara annorlunda än som skett då Regeringen var försatt i nödvändighet alt antingen icke begagna det af R.
Slör vilkorligen beviljade kontanta anslaget eller ock upfylla det för dess begagnande föreskrifna vilkoret.
Hvad StatsUtsk. nu föreslagit är icke annat än en förnyelse af förra Riksdagens beslut, och jag får dessutom erinra, att detsamma icke afser några andra än de ganska få tjenstemän, som på grund af äldre fullmakt innehafva indelta löner, hvilka, om än nuvtde innehafvare icke vilja derifrån afstå, dock i allt fall vid deras afgång komma att tillfalla Slaten.
Om boställen är här icke fråga, och jag kan således icke finna anledn-.n till de stränga erinringar, som i detta hänseende blifvit af Hr Printzensköld framställde.
Hr Montgomerie:
Hr Printzensköld har nyss förklarat sin lanke om hvad han anser vara öfverensstämmande med R.
Den 23 September e. hj. 367 värdighet.
För min del anser jag det vara R.
St:r värdigt att vidblifva förut fattade beslut; och då den nu förevide punkten endast innehåller ett vidblifvande af förut fattadt beslut, så får jag anhålla om bifall dertill.
Om med indelningar endast menas indelta räntor, hade StatsUtsk. bordt sådant uttrycka, och då hade man kunnat bedöma huruvida åtgärden vore lämplig eller icke; men då en hvar torde känna, alt en indelning består icke blott af indelta räntor, utan äfven af boställe, så må det ursäktas mig, att jag hänfört detta ord till de boställen, som Landssekreterare och Landskamrerare hafva sig anslagna.
Till att antaga detta har jag haft så mycket större anledn., som jag med fullkomlig visshet känner, att åtskilliga Landssekreterare och Landskamrerare verkligen innehafva boställen.
Det må väl vara, att k.
M. i detta fall redan fattat sitt beslut, hvilket naturligtvis måste respekteras, men det är väl icke omöjligt att i behörig ordning få detta beslut ändradt, om R.
St:r sådant begära.
St:r vid den ena Riksdagen hafva fattat ett orimligt och orättvist beslut, böra de väl icke vara tvungna att detsamma ständigt vidblifva, utan synes det mig fast heldre vara rätt, att man frånträder detsamma, då sådant ganska väl låter sig göra.
Jag kan således icke annat än vidblifva min anhållan om afslag å punkten, utan att jag dervid fäster det aldra ringaste afseende på Hr Montgomeries framställning om den inkonseqvens, som skulle ligga deri, att R.
St:r vid förra Riksdagen fattat ett likartadt beslut, ty vi se vid hvarje Riksdag exempel uppå att R.
Stur besluta raka motsatsen till hvad de förut beslutat, samt att det sednaste beslutet varit klokare än det första.
Efter härmed afslutad öfverläggning yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då i det af StatsUtsk. tillstyrkta anslagsbeloppet 341,088 Rdr 90 öre
Rmt äfven ingingo de anslagssummor, i fråga hvarom R. o. Ad. beslutat återremiss, proposm till bifall å förev:de mom. borde framställas med förbehåll om den rättelse i nämnde belopp, som kunde blifva en följd af R. o. Adis återremiss; hvarjemte Hr Gr. o.
Landtm, efter framställning att, i afs. på ifrågavide mom. blifvit yrkadt af tvenne talare bifall och af Hr Printzensköld äfven bilall, men med uteslutande af det vilkor för löneförhöjningarnes åtnjutande, som StatsUtsk. föreslagit, hemställde om R. o.
Ad. med förenämnde förbehåll i afs. på anslagsbeloppet behagade bifalla förevarande mom.
Uppå härefter framställd propos. upskjöts förevide Utlåtandes pröfning till nästa plenum.