Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Innan vi erhållit ett tillräckligt rörelsecapital jemte en viss säkerhet och stadga i myntväsendet och i Författningar, skola våra Fabriker, oaktadt alla Författningar, svårligen kunna concureva med Utländningens, isynnerhet så länge Capitalisten i England och Frankrike, m. fl. andra Länder, gerna nedlägger sina penningar i en Fabrik, blott han derföre kan påräkna 5 å6 p:ct årlig vinst, då väre få Capitalister ej gärna vilja använda sina penningar i en sådan rörelse, utan att kunna påräkna io å 20 p:ct.
För öfrigt anser jag icke hufvudsakliga 366
Den 19 Juni i e. m. ändamålet med Tullförfattningar endast vara, att öka Statens inkomster, utan äfven, att befrämja den inrikes industrien och productionen.
Och man hör ihogkomma, att hvarje tillökning i statsinkomsterne, som åstadkommer en minskning i Nationens förmögenhetstillstånd, och ett afltjnande af production och industriella företag i allmänhet, genom att derifrån draga det nödiga förlagskapitalet, i längden skall bereda förlust och minskade inkomster äfven förStatsCassan.
Herr von Hartmansdorff,August:
Innan jag börjar göra några anmärkningar vid bristerna i Utskottets Betänkande, anser jag för en pligt, att erkänna den förtjenst i formen_, sorn det äger framför dem, vi tillförene i samma ämne emottagit.
Det nu förevarande visar fullständighet i tabeller, ordning i uppställandet af grundsatser, och deras tillämpning, samt arbetsamhet i utförandet.
Serskildt hör jag fästa Ståndets uppmärksamhet vid den aktning för enskilta näringsidkares meningar, hvilken CommerceCollegium visat, då det låtit afhöra dem inför sig, på sätt det vanligen sker i England, då Parlamentet nedsätter Committeer öfver dylika frågor.
Jag beklagar blott, att icke flera än en handtverkare blifvit hörd; i annat fall skulle Utskottet utan tvifvel erhållit flera anmärkningar, som gjort åtskilli - Den J9 Junii e. m. ga på detta rum öfverflödiga.
Men äfven i formen förefinnas betydliga brister.
Dessa bestå egentligen deri, att emot föreskrifterne i 34 §•
Riksdagsordningen, och med öfvert radande af 31 §.
Riksdagsordningen, BevillningsUtskottet (sidan 67, med flere) yttrat sig öfver ämnen som icke tillhöra dess utan EkonomiUtskottets handläggning.
Denna öfverträdelse är redan inom Utskottet så riktigt utredd af Herr af Rolen, med hvilken Herrarne af Geijerstam och Cron sig förenat, att jag anhåller få uppläsa hvad de yttrat.
Herr von Hartmansdorff uppläste Herr af Rolens vid Utskottets Betänkande fogade skriftliga reservation; hvarefter Herr von Hartmansdorff fortsatte:
Ordningen för Tulltaxans uppgörande hade således bordt vara, att Ekonomiutskottet föreslagit och Rikets Ständer afgjort, så vidt det på dem berott, de allmänna grunderna för närings- och handels-sjstemet, och att BevillningsUtskottet sedermera föreslagit Tulltaxan för varor, som äro tillåtna till in- eller utförsel.
Att några andra hädanefter skola blifva det, äger BevillningsUtskottet icke tillstyrka.
Det kan på sin höjd säga: om andra hittils förbudna varor blifva i rikets handel tillåtliga, så bör tullen derå vara den eller den.
Skilnaden mellan behandlingen af den allmän - 368 Den 19 Junii e, m. na och af to//-bevillningen synes mig följakteligen bestå deri, alt då både grunderna för den förra och tillämpningen deraf föreslås af BevillningsUtskottek, är det, i fråga om handeln, Ekonomiutskottet allena, som bör uppgöra grunderna.
Tillämpningen åter fördelas mellan BevillningsUtskottet, som upprättar Tulltaxan, och Lagutskottet, som föreslår straffbestämmelser för lurendrejeri och tullförsnillning, uppgör beslagsförfattningar och så vidare.
Hade denna ordning blifvit följd; så hade saken varit i sitt rätta skick.
Nu har Bevillningsutskottet i sin ifver att göra tillämpningen, förr än grunderna för handelsfriheten voro lagda, blifvit hänfördt, att sjelf föreslå dylika, och att med detsamma öfverskrida sitt område.
Jag hoppas likväl, att detta icke skall verka menligt i lmfvudsaken; ty innan återremissen kommer tillbaka från BevillningsUtskottet, hafva Rikets Ständer troligen från Ekonomi-Utskottet erhållit en framställning i hufvudsaken och deröfver beslutat.
Om jag icke haft denna utsigt till ämnets grundlagsenliga behandling, så skulle jag yrkat, att detta Betänkande från BevillningsUtskottet icke företagits förr, än Ekonomiutskottet yttrat sig öfver grunderne för handelsfriheten, eller ock, att BevillningsUtskottets förevarande
Betänkande blefve i hänseende till dessa grunder remitteradt till EkonomiUtskottets föregående Utlåtande.
Se - Den ig Junii e. m. 36g Sedan jag sålunda yttrat mig Öfver felen i behandlingssättet, anhåller jag att få anmärka felaktigheten i de grunder, hvarifrån Utskottet härleder sina förslag i sjelfva saken.
Det första felet synes mig vara, att Utskottet eftersträfvat hög tullinkomst och beqvämlig uppbörd pä näringarnes bekostnad.
Att Utskottet så gjort, synes mig bevisas deraf: a) att Utskottet tillstyrkt ökad införsel-tull på salt, torkad och insaltad fisk, (Tab. i4) eller på sådane lif smedel, sorn ingå i hvarje arbetares födoämnen.
Lifsmedlens dyrhet höjer arbetslönerna, försvårar följakteligen all varuförädling, hvilket åter måste skada näringarnes bedrifvande i all— mänhet.
Utskottet anmärker val, aLt de fiskslag, som här sättas i fråga, egentligen komma från Norrige och således endast betala half tull.
Men ehvad pris varan förut må hafva haft; så skall en stegring deri genom tullförhöjningen föranledas, såframt den icke motverkas af andra obekanta skäl till prisets fällande; b) att Utskottet föreslagit f örhöjd utförsel-tull å vissa trädvaror (Tab. i5).
Då man vet, att somliga landskaper eller orter i riket hufvudsakligen nära sig af träd varuförsäljning, och att denna handel redan är i ringaste måtto lönande, så är det tydligt, att dessa orters innebyggare skola, genom en förökad utförseltull å deras vara, försättas i ett ännu mera näringslöst och förarmadt tillstånd; c) att Utskot 28 II. 24 370 Den ig Junii e< m. tet föreslagit lika införsel-tull, på bättre och sämre hampa, på finare och gröfre ull, titan urskilning af varornas olika värde, olika användbarhet för tillverkningar och olika svårighet att frambringa.
Följden af den sämre eller passhampans lika förtullliing med den bättre, skall, i händelse den förra icke förbjudes, såsom Herrar Grosshandlare och Skeppsredare tillstyrkt, förmodligen blifva dåligt och bedrägligt tågvirkes frambringande.
Följderna af lika tull på sämre och bättre ull till skada för fårafvelns förbättring, har en annan ledamot, med mera sakkännedom än jag, redan utredt; d) att Utskottet tillstyrkt frihet att utföra tackjern, införa bränvin och handtverkerivaror.
Utförseln af tackjern, hvarigenom utländningen finge tillgång till våra goda malmer i oförädlad form, skulle icke allenast fördyra råämnet förvara Bruksägare, utan äfven beröfva hammarsmederna deras näring, och jernbruken deras afsättning, eller med ett ord betaga riket vinsten af tackjernets förädling till stångjern.
— Införseln af bränvin skulle, genom prisets möjliga nedsättning å denna vara, icke allenast förringa våra jordbrukares vinst på en tillverkning, hvilken de säga sig så väl behöfva; utan varans låga pris skulle om möjligt öka det redan ändock Öfverbänd tagande fylleriet med alla dess förderfliga följder.
— Om färdiggjordå skor och kläder finge införas; skulle man skada icke blott Skoma - Den 19 Junii e. m. kare oell Skräddare utan äfven Garfvare och Klädesfabrikörer.
Man bör erindra sig, att i Länder, som hunnit vida längre än vi uti varuförädling, hållas ofantliga magaziner af färdiggjorda kläder.
Således har Herr Ternaux i Paris, för att vinna afsättning på sin stora klädestillverkning, låtit deraf göra färdiga kläder till försäljning i öppna hodar, hvaraf en, åtminstone efter skylten, skall innehålla 20,000 kapprockar o. s. v.
Om blott mindre delar af dessa lager skickades hit från modernas hufvudstad, skulle våra Skräddare förmodeligen icke få arbete af några andra än dem, som icke hade råd till att köpa Fransyska kläder; och på samma sätt skulle det gå med Skomakarne.
Våra handtverkare skulle endast få gröfre arbeten att förfärdiga, och föröfrigt nedsjunka till lagare af de hitförda Fransyska till— verkningarne, när de började gå sönder.
Följden af handelsfriheten skulle således blifva, att handtverkerierna gingo baklänges i stället för framåt. 2:0.
Ett annat fel i grunderna för Utskottets åsigter, är äfven, att det (s. 11—13) ansett en ökad handel, flera ankomna och afgångna fartyg, samt större tull-inkomst för bevis på näringarnes stigande välstånd.
Men sådant bevisar ofta motsatsen.
I länder, som endast hafva råämnen att aflåta, särdeles då dessa fordra stort utrymme, så 24* - Den ig Junii e. rn. sorn trädvaror och torr fisk, hos våra grannar i Norrige, och der nästan alla förädlade varor skola hemtas från utländningen, såsom förhållandet var i Norra America, innan det började skydda den inhemska varuförädlingen, der behöfver man förhålls vis allid flera fartyg, för att utföra råämnena och återhämta de förädlade varorna, än i ett land, hvarest råämnena förädlas och förbrukas utan att utföras.
Den inhemska konstfliten och välmågan kunna således vara ganska ringa, fastän både sjötulls-inkomsten och sjöfarten äro betydliga, och derpå är icke blott Sverige, utan ännu mera Norrige, talande bevis.
Utskottet har ock, istället för att visa, huru de ut- och införda varorna förhålla sig lill hvarannan, lemnat oss en Tabell (N:o 6) öfver de derföre influtna medlen.
Penningen är alltid behaglig, och utan tvifvel angenämare att skåda, när man icke vet, hvarifrån han kommer, än om Utskottet hade genom en uppgift på sjelfva varorna, visat oss, huru mycket smör, kött, talg, med flera varor, som vi sjelfva kunnat, frambringa, eller umbära, bidragit till ifrågavarande tullmedels belopp.
Utskottet har visserligen erkänt, att våra inhemska näringar behöfva skydd mot utländningens medtäflan; men det har begått det felet i sätt och medel, att anse blott eli enda, eller höga tull afffter, böra begagnas.
Men det förhåller sig Den 19 Jun i i c. m. med egennyltan, såsom med hvarje annat ondt, att icke ett enda botemedel är ofelbart, under hvad förhållanden som häldst; utan flera olika måste, efter omständigheterna, begagnas.
I sådant afseende finnas, utom tullafgifter, förbud, strängare beslagsförfattningar, rikligare straffbestämmelser, o. s. v. Dem förutan, går det med Tullarméen, såsom med hvarje annan här, hvilken saknar reser ve, att när linien är genombruten, så är allt förloradt.
Ilar en tillåtlig vara en gång kommit igenom tulllinicn utan afgift, så är hon för alltid fri; emedan tullförsnillningen icke synes på henne.
En förbjuden deremot, som blifvit lurendrejad, är sedermera utsatt för beslag, emedan hon ofta i sjelfva sin art och beskaffenhet bär vittne mot sig sjelf.
I stället för att göra afseende på denna af CommerceCollegium med flera anmärkta väsendteliga skillnad, fäster sig Utskottet vid en annan, som blott är skenbar, den nemi. att då förbud endast vore eli ekonomisk stadga, hvars billighet man ej alltid erkände, men tullförsnillning en moralisk förbrytelse, jemförlig med stöld; så gjorde man klokare, alt följa den derefter rättade allmänna meningen, och häldre begagna höga tullafgifter, än förbud till näringarnes skydd.
Men Tulltaxan är icke en moralstadga, mera än förbudsförfattningarne, utan af lika ekonomisk beskaffenhet, som dessa; ty moralbuden äro af den allmänna giltighet och oför - 374 Oen 19 Juni! e. m.
Underlighet, att hvad som är stöld det ena året, är så äfven det andra; hvad som är det i ett rike, är det äfven hos grannarne.
Tulltaxorna deremot omvexla icke blott i olika länder, utan äfven inom samma rike, så att vissa varors införsel utan afgift, det ena året, skulle vara tullförsnillning och stöld; men del andra året oskyldigt och lofligt.
Dessa fina distinctioner äro i alla fall onödiga; ty lurendrejaren och tullförsnillaren befatta sig icke med deras utredande, utan söka sin vinning, på hvilketdera sättet de kunna den ernå.
En hög tull kan vara lika frestande till försnillning, som förbud till lurendrejeri; ty varans försäljningspris rättar sig efter hennes begärlighet, och denna kan vara större efter något, som är belagdt med hög tull, än efter ett annat, som är förbjudet.
Utskottet omtalar sjelf, (s. 63) att utländningen försäkrar lufendrejeriet på Sverige till vida lägreproceiitj än hvartill skyddstullen blifver faststäld.
Om så är, inser jag intet skäl för den oärlige, att hädanefter betala denna skyddstull; ty det lönar sig bättre att begagna ifrågavarande •försäkringsanstalt till varornas tullfria insmygande i riket, desto häldre, som de sedan mindre äfventyra beslag.
Redan hafva enligt Utskottets eget erkännande (s. 61) beslag till större belopp blifvit gjorda å tull för snillade än å förbjudna varor.
Månne icke detta förhållande bevisar emot Utskottets egen sats, och kullkastar dess (s. 64) Den 19 Jun i i e. m. anförda skäl, hvarföre förbuden skulle rara mera frestande till öfrerträdelser än tullafgifter?
Att utrota egennyttans afsteg är ogörligt.
Om de undanrödjas under en form, så uppträda de under en annan.
Utskottet är likväl så intaget af sin mening, att det (s. 89) anser sig icke behöfva, till skäl för den stora förändringen, att föreslå skyddstull i stället för nuvarande förbud å de på Tab. 17 upptagna varor, anföra annat, än ett slags ordlek, af innehåll, att Utskottet häldre med ziffror än med ord vill bereda skydd åt de inhemska näringarne.
En ordlek bör med en dylik besvaras; och jag får erindra, att en ziffra i dagligt tal betyder något lika så tomt och oväsend tligt, som ett ord, utan eftertryck.
Jag befarar ock, att hvad Utskottet i detta fall ansett för sjelfva redbarheten, innebär motsatsen, och att uttrycket således, emot Utskottets egen mening, blifver riktigt.
Utskottet har väl (s. 6a) fästat mycken vigt vid 'varustämplingenJ för att derigenom hindra tullförsnillning; men om otillräckligheten af detta medel, torde ej behöfva erindras niera än hvad sakkunniga personer (s. 21) redan anfört, nemi.: att det är lättare eftergöra en stämpel, än en förbjuden vara, som är sin egen angifvare, och att somliga varor icke kunna stämplas.
Utskottet har på flera ställen yttrat
Den 19 Junii e. m. sin förtröstan, att dess Tullsystem skulle lyckas genom nuvarande TullStyrelses duglighet och nit.
Tacksamt erkännande beggedera, måste jag likväl erinra, att den endast genom underbetjente kan utöfva sin vaksamhet, alt dessa väl till stor del bestå af samma personer, som hittills), då lurendräjeri och tullförsnillning så ansenligen egt rum, och att de, i alla fall, icke kunna af Staten så rikeligen aflönas, att ju icke lurendrä jare och tullförsnillare kunna sätta deras sjelfförsakelse på alltför svåra prof.
Såsom ett fel af Utskottet måste jag anmärka, att det ej besvarat Konungens begäran £s. 5o), att Rikets Ständer ville till Kongl, Maj:t öfverlemna, att inom bestämdt maximum förhöja tullen å inkommande varor, med afseende på de förändringar, som emellan Riksdagarue kunna inträffa både i handelns allmänna gång, och uti motsvarighets-förhållanden med fremmande makter.
Utskottet har (s. 70), blott omtalat den sednare omständigheten, och endast tillstyrkt rättighet för Kongl, Maj:t att nedsätta TullTaxan.
En bestämd fråga från Kongl. Maj:t bör af Rikets Ständer bestämdt besvaras, äfven om det skulle ske med vägrande.
Men i närvarande händelse, synes mig Konungens framställning böra bifallas.
Sedan jag således genomgått det allmänna af Utskottets grunder och förslag, d
Den 19 Junii e. m. 377 anhåller jag att få fästa mig vid det omständliga, eller 1:0 vid Tabellen 14> öfver mmsJ<ad införseltull på åtskilliga varor.
Som Utskottet icke har (s. 72) uppgifvit några skäl, hvarföre denna minskning egt rum, torde det ursägtas mig, örn jag efterfrågar dem.
Tabellen upptager:
Garni Bomulls, äfven färgadt, tvinnadt, dubblerad t.
Kamulls eller Regarn d:o d:o d:o Linne, ofärgadt färgadt.
Kan Linnegarnet icke tillverkas i Riket?
Eller Bomulls- och Ullgarnet få den behandling här omtalas?
I annat fall, hvarföre icke uppmuntra, i stället att försvåra dylika företag.
Glasj Burkar och flaskor under £ kanna grönt Fönsterhvitt dito.
Samma hemställan, destomera, som Tab. 5 visar, utförsel af denna vara, ungefär motsvarande införseln; eller är Glastillverkningen så vida kommen, att hon, med ringare tull, uthåller fremmande medtäflan?
Instrumenter 1 Fältskärs
För i5 år sedan förfärdigades sådana 378 Den 19 Junii e. m. i Stockholm af den godhet, att SundhetsCollegium deraf gjorde sina beställningar för Armeens behof.
Samma tillverkare lefver ännu.
Antingen måtte hans" vara hafva så stigit i fullkomlighet, att utländsk medtäflan icke är farlig, eller ock hafva så försämrat sig, att Herrar Chirurger ej kunna deraf begagna sig.
Ingendera delen synes mig trolig.
Kimrök.
Linser.
Beggedera kunna framalstras i Landet.
Hvarföre då minska anledniugarne för inhemska näringsidkare att frambringa dem i erforderlig mängd?
Ljus, Talg Vax- gula.
Af de förra infördes t82Ö för 11,/joe) R:dr, och af de sednare för 3,43o R:dr.
Om det är så illa, att vi ännu skola sakna bland våra Landtmanna-varor erforderlig tillgång på Talg och Vax, är likväl konsten att förvandla dem till Ljus, så ringa, att denna arbetsförtjenst både kunde och borde förvaras åt egna landsmän.
Lök.
Jag vet ej att denna vara utgör något så allmänt eller någonstädes bristande eller dyrt födoämne, att tullen derå behöfver nedsättas.
Den ig Junii e. m. 379 Mjöd.
Derom gäller samma anmärkning.
Papperj blått eller brunt omslagsCardus grått Maculatur Tobaks. Af Tulluppgifterne inhemtas väl, att i8a5 infördes Papper, för 28,000 R:dr.
Men det var förmodligen finare Holländska slag.
De här ifrågavarande äro blott gröfre, för hvilkas tillverkning 1 Sverige, hvarken lump eller konstfärdighet kan saknas.
Rentungor.
Kunna endast införas från Norrige eller Finland.
Då begge dessa Länder åtnjuta så betydlig Tullnedsättning i allmänhet, vet jag ej, hvarföre de serskildt skulle gynnas med denna på bekostnad af orter, som redan af naturen äro nog vanlottade.
I stället för att minska införsel-tullen på denna land Imanna vara, som 1826 infördes till belopp af 102,000 L:®, och 1827 till ett värde af 515,000 R:dr, borde man väl snarare öka den, till förmån för vår boskapsskötsel, om tractaten med Ryssland, angående Finlands handel, sådant medgåfve.
Då Utskottet icke tillstyrkt någon tull - 38o
Den 19 Jun ii e. m. nedsättning för rädt} borde det väl icke hafva så gjort för krossadt lump-socker, emedan det sednare undergått en bearbetning som kan göras här, och derföre borde tillskyndas, men icke undandragas, våra närigsidkare.
Tegel.
Hvarföre skulle tullen derå nedsättas, dådet öfverallt i landet tillverkas?
Och då tillverkningen är så fri, att öfverdrifven dyrhet icke bör befaras?
Månne icke våra Landtmän behöfva denna förtjenst.
Tobakj Knaster Spunnen Stänger och Carotter.
Tabellen 5 visar utförsel af Tobak; råämnet växer till en del i landet, och bearbetningen kan här göras.
Den, som vill röka knaster, eller de finare slagen, kan ock betala lika hög tull, sorn hittills.
Tråd, Stål, Koppar och Messings.
Tab. 5 visar utförsel af de sednare, ända till 26,000 R:dr.
Det måtte således endast vara finare slag, såsom till strängar och dylikt, hvilka förekomma bland införseln.
Att låta dem erlägga samma tull, som förut, skulle ju uppmuntra våra näringsidkare att förbättra deras tillverkning.
Trädj Linne.
Kan den icke färgas här?
Den 19 Junii e. m. 381 Träclvaror, Enträd och Enstafrar.
Hvartill behöfvas de så nödvändigt, att införseltullen å dem skulle nedsättas?
Tabellen 14 innehåller äfven de varor, å hvilka införsel-tullen blifvit ökad.
Redan har jag uti de allmänna anmärkningarne gjort mina erinringar vid Fisk, Salt och Ull.
Nu vill jag blott uppehålla mig vid Hudar och Skinn, oberedde, torra, saltade.
Då denna vara hörer till dem Landtmannen inom Riket borde kunna anskaffa; och då deraf infördes år 1826, ett värde af 653,ooo R:dr B:co,så hemställes om det är nog, att höja införsel-tullen derå, endast med 4 r:st- på Skålpundet för de torra, och med 3 r:st. d:o för de saltade?
Utskottet har föreslagit, att Tolagen borde fråntagas Städerne å vissa varor såsom:
Färgträd, Hudar, Silke och Ull, (s. 73, 74, 85) Men frågan, huruvida denna inkomst kan Städerne fränkännas af Rikets Ständer allena, synes mig hafva bordt närmare utredas.
I fall Städerne, på grund af deras privilegier, åtnjuta denna inkomst, och BorgareStåndet ej vill efterskänka den, så lärer det vara inför Domarernagten, som Tullverket skulle komma att med hvarje Stad tvista om hvarje förekommande vara, derå Tolag bordt erläggas.
Man bör i detta % 38a Den ig Junii e. ni. fall icke vara mindre män om att akta eganderätten, då den angår Städerna, än då den angår landtman, t. ex.
Jus Patronalus, sorn nyligen af en värd Ledamot, hörande till BevillningsUtskottet, så bestämdt försvarades.
Till undanrödjande af dessa tvifvelsmål hade det kanske varit bäst, äfvensom med våra former enligast, att icke sammanblanda denna fråga med Tulltaxan, utan göra henne till ämne för ett serskildt Betänkande.
Skulle nu Tolagen möjligen blifva åt Städerne bibehållen, och det torde ej vara så lätt att frånvinna dem hvad de redan åtnjuta, så blefvo afgifterne för ofvannämnde varor fördubblade.
På Tabellen 16, bland varor, sorn förut icke varit i Tulltaxan intagna , men nu blifvit ditsatta med föreslagen tull, förekommer äfven Tallkottar eller Tallstrunt.
Det synes såsom vore det samma sak.
Men det förra utgör frugten, och den sednare de unga skotten af trädet.
Dessa alster finnas dessutom så ymnogt i vårt land, att det synes hafva varit öfverflödigt att för dem bestämma någon införsel-tull.
Utskottet har lemnat oss en sersikld Tabell N:o 17, öfver de varuartiklar, hvilka , enligt -nu gällande Tulltaxa, äro till in- eller utförsel förbjudna, men af BevillningsUtskottet blifvit föreslagne att beläggas med skyddstull.
Då jag likväl anser Deh rg Junii e, m. 383 Ekonomi- och icke BevillningsUtskottet behörigt, att yttra sig öfver de hittills gällande förbudens upphäfvande, vill jag ej, mera än redan skedt, lala om de särskildta föremålen på denna Tabell, förr än Ekonomiutskottet inkommit med sitt Betänkande deröfver.
Jag yrkar återremiss af BevillningsUtskottets förslag, under anhållan, att ämnet icke måtte åter-förekomma, förr än Rikets Ständer, på grund af EkonomiUtskottets framställning, fattat deras beslut öfver förbuden eller friheten i handelssystemet.
Herr Tham j lVolrath:
BevillningsUtskoltet har tagit för regel, att söka alla möjliga upplysningar i de frågor, hvilka äro af den vigt, som denna.
Jag skall ej motsätta mig en återremiss.
Jag skulle hafva blifvit ganska korrt, om ej samma anfall blifvit gjordt emot Utskottet, i afseende på dess skyldighet att efterlefva Grundlagen, som vid sista Riksdagen.
Redan då började man yrka, att BevillningsUtskottets Ledamöter skulle blifva skrifmachiner.
Likväl har 70 §.
RegeringsFormen sagt, att detta Utskott skall uppgöra grunderne för Bevillningens fördelning.
Jag frågar, om det är detsamma, som att uppgöra taxan.
Grunder äro tankar och begrepp om saker.
Utskottet hade handlat illa, om det icke sökt upplysningar och icke begagnat sina tan - 384 Den 19 Junii e. m.
Isar.
Jag tror ej, att de48 Ledamöterne i Bevillningsutskottet behöfva låna dem af andra Utskott.
Det ena Utskottet har ej rätt, att klandra det andras åtgärder.
Det är Rikets Ständer, som skola bedömma dem, ej det ena Utskottet det andra.
Det är på denna grund Utskottet sökt göra sig begrepp örn hvad grund för tullens utgörande det skulle antaga.
Grunden för tull är handel, och för den är införsel och utförsel.
Hade Utskottet förfarit annorlunda, hade det varit ovärdigt det förtroende det erhållit.
Så länge Rikets
Ständer ej bortskänkt rättigheten att sjelfve sig beskatta, blir 70 §.
RegeringsFormen den enda grund, hvarefter Utskottet skall handla.
Jag frågar eljest, med hvad skäl man låter Utskottet uppgöra den allmänna Bevillningen, utan att höra de andra Utskotten; jag frågar om icke deruti äfven ingår lika många ekonomiska frågor.
År det ej ekonomiskt, grunderne, hvarefter landtbruk, handel, handtverkerier m. m. skola taxeras?
Men hvad är orsaken, att man ej klandrat detta?
Jo, orsaken är, att Rikets Ständer hafva i alla tider haft rättighet att skrifva denna BevillningsFörordning, men rättighet att skrifva TullBevillningen, ej förr än iSog.