Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Missnöjet härmed hos ett om sin frihet ömtåligt folk kunde icke vara obekant för Regeringen, och fruktan för ett utbrott samt nödvändigheten att förekomma detsamma frambragte alltså, fastän af andra föregifna orsaker, vissa mer eller mindre våldsamma och orättvisa ordonnancer, såsom t. ex. 4>^e punkten af K. Brefvet d. 22 Mars l8o3, ronde för groft brott anklagade inenniskors insättande på fästning eller i annat fängelse på behaglig tid, för att förmå eller tvinga dem till bekännelse.
Omformälde punkt har följande redaetion: ”4:o
Att då skäl förekommer alt straffet utöfver lagen "skärpa, eller att en för groft brott anklagad, som, ehuru "i det närmaste öfvertygad, likväl nekar till brottet, och "derföre ej kan anses fulleligen förvunnen, men hvars ond"ska och vanart göra hans vistande på fri fot för allmänna "säkerheten vådligt, borde på längre eller kortare tid till "bekännelse hållas i fängelse eller till allmänt arbete på fästning, tukthus eller spinnhus; jemväl ock, när på gernin"gen ej någon beskrifven lag finnes, må Öfverdomaren i slina mål
Oss i und. referera, och Vårt Nåd. yttrande afvakta."
Det tillhör icke ett upplyst tidehvarf, en constitutionel Regering eller ett i lagbunden frihet lefvande folk att tillåta dylika våldets och godtyckets redskap längre fortfara; och jag föreslår derföre vördsamt, att denna punkt i K.
Brefvet af d. 22 Mars i8o3 må till all kraft och verkan upphöra.
Jag anhåller vördsamt, att denna min motion må varda till LagUtsk. remitterad.
Lades på bordet. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. tre qvart till 3 e. m.
In fidem protocolli, F% O, Silfverstolpe, Den 27 Februari i. i65 Thorsdagen den 27 Februarii 1834- Plenum kl. io f. m.
Justerades 7 prot.-utdr. af d. 24 dennes.
Börjades justeringen af pleni-prot. för d. 20 dennes f. m.
Då deruti förekom Frih. Boyes, Ludv., yttrande, ronde Frih. Kantzous d. 17 dennes upplästa anförande i anledning af K. M:s Nåd.
Skrifvelse, ang:de Bankens öppnande till utvexling af silfver, anmälde sig Frih.
Boye och yttrade:
Med anledning af det beslut, R. o. Ad. tagit ang:de sättet för prot.-justeringen, utber jag mig Hr Gr. o.
Landtnäs samt R. o. Ad:s tillstånd, att detta mitt yttrande må ordagrannt uppläsas och att Ilr Landtm, derefter täcktes gifva 111ig ordet.
I anledning häraf upplästes Frih. Boyes yttrande till och med följande ord:
"Af aktning för R. o. Ad.‘s tid, och.
"då denna §. snart förekommer till öfverläggning här, för"bigår jag nu att yttra mig derom och beger mig till andra "punkten."
Till representantens säkerhet, i och för hvad han inom Ståndet yttrar, hörer otvifvelaktig! den rätt, att de journalister, som åtagit sig att inför allmänheten redovisa för hvad inom Stånden sig tilldragit, hålla sig till sanningen och icke meddela allmänheten deremot stridande uppgifter.
Ett förnärmande af denna rätt har tilldragit sig i afseende på mig.
Protocollet är nu justeradt och i allo riktigt; men en redaction har i Aftontidningen för d. 21 Febr. framställt alldeles osannfärdiga uppgifter på min räkning.
Protocollet vitsordar, att jag icke annorlunda än under förutsättning af uppfyllandet utaf de förhoppningar, jag yttrat och hvilka tidningen uppger, ansett realisationen såsom en välgerning; hvaremot redactionen icke upptagit vilkoret, utan framställt mitt yttrande såsom ovillkorligt.
Den säger:
"Frih. ansåg realisationen nu vara en välgerning för "hela Nationen."
Vidare och då jag vidrörde Frih. Kantzous yttrande om förändrad redaction af 72 §. Reg.F., förklarade jag, att jag af aktning för R. o. Ad:s tid afhöll mig från att yttra mig derom.
I stället har redactionen gifvit mig följande osannfärdiga yttrande:
"Frih. vill således ändring i 72 §., så att
Regeringen finge ett ord med äfven i denna samhällsangelägenhet."
Mot dessa afvikelser äger visserligen Tryckfr.förordn. ett correctiv uti det höga ansvar, den stadgar; men att påkalla detta correctiv, blefve för mig mera obehagligt än sjelfva förnärmandet.
Jag har trott mig böra gifva denna äfvensom öfriga tidnings-redactioner en varning derigenom, att jag anmälde förhållandet till R. o. Ad:s protocoil, och önskar nu ingen annap på - i66
Den 37 Februari i. följd, än att denna anmälan intages i dagens protocoll, hvaraf jag förväntar den påföljd, att tidningsredactionerna taga sig till vara, emedan allmänhetens missnöje eljest skall träffa dem uti den ömmaste punkten, prenumerations-interesset.
Jag får tillden värde talaren hemställa, om icke stället för detta hans yttrande lämpligare vore någon tidning, än R. o. Ad:s protocoll, och om han icke kunde blifva anmodad att remittera detsamma till vederbörande tidningsredaction.
Om den utväg, den siste talaren uppgifvit, vore tillförlitlig, skulle jag gerna antaga hans förslag; men jag har erfarit, huru litet pålitlig den är, huru tidningsredactionerna genom magtspråk vägra att intaga, hvad icke behagar dem.
Då jag gjorde min motion om brännvinsbränningen, utvecklade jag motiverna derför, hvilka visade såväl orsakerna som ändamålet med mitt förslag.
En redlig uppgift inför allmänheten hade således fordrat att icke framställa endast det nakna förslaget, men Riksdagstidningen tillät sig likväl att utesluta hela motiveringen.
Jag tog då den utväg, den värde ledamoten nu föreslår.
Jag skref till redactionen och beklagade mig öfver uteslutandet, samt begärde, att motiverna måtte upptagas; men jag återfick mitt bref med skriftligt svar, att min begäran icke kunde bifallas.
Jag vände mig derefter till Aftontidningens redaction, hvilken jag tilltrodde större rättvisa, och beklagade mig öfver denna vägran af Riksdagstidningens redaetion samt begärde rättelse i Aftontidningen, emedan jag icke ville begagna den appel, hvartill Tryckfr.-lagen lemnar rättighet; men äfven på denna begäran fick jag det skriftliga svar, att den icke kunde bifallas.
Hvad skulle jag då vidtaga för åtgärd?
Det återstår mig ingen annan, än den att till en varning göra denna anmälan till II.
Ståndets protocoll; och )4 hemställer till R. o. Ad., om en af dess ledamöter kan förnärmas i sin yttranderätt, utan att det träffar hela Ståndet.
En sådan anmälan är icke ovanlig i England och Frankrike; och journalisternas välde blefve alltför stort, om representanten icke ägde rättighet att till protocollet anmärka, när han af dem förnärmas.
Fortsattes till slut justeringen af plcni-prot. för d. 20 Febr. f. m.
Justerades pleni-prot. för d. 20 dennes e. m.
Justeringen hade blifvit afbruten genom ankomsten af K. M:s HofCanceller, hvilken, å K.
M:s höga vägnar, aflemnade en Nåd.
St. af d. 22 dennes, om valet af ett hemligt Utskott; och blef denna Nåd.
Skrifvelse genast efter justeringens slut uppläst.
Dey 27 Febr 11 ar ii. II.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen sammanträda, för att, å R o. Ad:s vägnar, utse ledamöter uti det af K.
M. äskade hemliga Utskott, samt en ledamot uti Oecon.Ulsk. efter Gr- von Rosen, Axel.
Hr Gyllenhaal, Carl, uppläste följande:
Redan vid sistförflutna Riksdag erkände R.
St. behofvet och nyttan af ett Landtbruksinstitut, och det var endast bristande tillgångar, som föranledde, att den då väckta motionen 0111 bestämdt anslag till detta ändamål icke blef bifallen.
Jag förbiser visserligen icke, att samma hinder vid innevar.
Riksdag skola möta; men jag tror, att frågan nu befinner sig i ett mera utveckladt skick och att ögonblicket är inne, då Statens biträde icke, utan det allmännas verkliga skada, kan vägras.
Af enskild man är under sisth år, inom det mig nådigst anförtrodda Skaraborgs Län, ett dylikt Landtbruksinstitut anlagdt.
Het förtroende, denna inrättning redan vunnit såväl inom som utom provinsen, vittnar otvetydigt om de fördelar, man har att vänta af dess framtida fortgång.
Stiftaren Hr Rönnen på Degeberg har uti en detaillerad uppsats, härjemte bifogad och med hvars föredragning här jag icke hör upptaga R. o. Ad:s tid, framlagt planen; och jag känner mig uppmanad, både af pligt och enskild öfvertygelse om inrättningens obestridliga nytta för hela vårt land, att understödja Hr Rönnens berömvärda afsigter.
De framställa sig för mig under den vackra formen af en bemedlad utländnings önskan att med nyttig verksamhet gagna det land, inom hvilket han bosatt sig.
Hr Rönnens kostnadsberäkningar vitsorda detta förhållande och afse ingen enskild vinst; dess uppoffring af tid och möda är redan allt hvad man af den privata mannen kan vänta, och då det i min tanka vore en stor förlust, om Hr Rönnen, seende sitt företag lemnäs utan stöd från det allmännas sida, tröttnade vid dess fullbordan, får jag vördsamt föreslå, att en summa af 5,o33-J R:dr B:co må blifva anslagen till Landtbruksinstitutet på Degeberg inom Skaraborgs Län, att, efter fastställda grunder och vilkor, årligen intill nästa Riksdag af statsmedlen utgå.
Jag anhåller vördsammast, att denna min motion må blifva till StatsUtsk. remitterad, dit äfven Hr Rönnens förslag torde få åtfölja.
Vördsam framställning örn stiftandet af ett Landtbruksinstitut på Säteriet Degeberg.
Uti ett sådant land som Sverige, der jordbruket utgör hufvudnäringen för en öfvervägande mängd af dess befolkning, der förökning af dess rena afkastning nu blifvit vilkoret för landtmannens bestånd, och derigenom äfven för iG8 'flen 27 Februari i. alla andra samhällsclassers välfärd; der blifver ock allt, som directe befrämjar dess framskridande, bland de mest värdiga föremålen för Styrelsens uppmärksamhet.
Undervisningsverk äro inrättade i alla andra grenar af vårt vetande; men hos oss har landthushållningen hittills måst sakna något sådant, ehuru det icke kan bestridas, att den ovilkorligen fordrar grundlig, vetenskaplig och praktisk bildning, för att med verklig framgång kunna bedrifvas och emotstå missgynnande conjuncturer.
Uppotfringar hafva visserligen å Regeringens sida blifvit gjorda, som i sin mån bidragit till åkerbrukets uppmuntran och tillväxt; men de åsyftade fördelarna hafva icke så fullkomligen vunnits, derföre att landtmännen i allmänhet sakna en noggrann kännedom om sitt yrke, hvilande på bestämdare grunder.
Då nu vid Riksdagen allmänna undervisningen torde blifva föremål för öfverläggning, synes det vara tidpunkten att äfven fästa uppmärsksainheten på behofvet af ett läroverk för denna modernäring, helst ett sådant utan särdeles stor uppoffring utaf Statens medel kunde framkallas.
Att detta behof är verkligt och saken af dem, hvilka lifligen behjertas, det bevises deraf, att, i anledning af den i tidningarna annoncernde emottagning af elever till praktisk undervisning på Degeberg, hafva redan åtskilliga, hvaribland söner af landets större possessionater, på närmare håll och från aflägsnarc provinser, tillkännagifvit sin önskan att deraf få begagna sig, och nästan lika så talrika hafva anmälanden om rättare-Iärlingars ditsändande redan varit.
Likväl har sakens vigt icke ännu af alla blifvit tillfyllest insedd, och andra åter tro, att undervisningen för allmogen till rättarelärlingav vore det mest magtpåliggande.
Ehuru väsendtlig den än må vara, blifver dock personers af den mera bildade classen emottagande vid ett sådant institut af oberäkneligt större nytta för landtmanna-culturen, de dertill hörande näringar och för sjelfva vetenskapen.
Illa vöre väl Statens medel använda — i fall de anslås till detta ändamål —, och lärarnes verksamhet äfven, om liufvudafsigten blefve endast bildandet af rättare.
Låt vara, att dermed kan förenas tillfälle för hemmansbrukarens söner att instrueras i det förbättrade landtbruk, som bör införas på den jord, de komma att bruka med egen hand, så är dock problemet, hvilken brukning som blifver den mest passande för sådana mindre jordlotter under olika förhållanden, ingalunda lätt att lösa; och huru snart skall väl allmogen kunna förmås att begagna sig af denna undervisning, med de många fördomar, hvilka ännu äro hos den inrotade, fast det måste medgifvas, att den icke saknar ett ljusare förstånd, som efter hand i hög grad kan utbildas, blott man rätt befattar sig med dess handledning.
Att cn sådan måste gifvas gratis, med vanliga lönevilkor åt dc sjelf arbetande lärlin gar - De n 27 Februarii. garne, om en bondeson från aflägsen ort skall dervid inställa sig, förstås af sig sjelft.
Men olägenheten dervid är, att sådana ynglingar, som vanligen icke förut varit i tjenst, svårligen kunna vänjas vid den i ett dylikt institut införda ordning; och vid rättare-Iärlingens bildande, att jemte de stora svårigheter, hvilka möta, så snart man med allmogen skall öfvergå från det rent handtverksmässiga till något slags utbildande af förståndet och tankeförmågan, äfven subjecter11a, som passa för att blifva dugliga lättare, äro så högst sällsynta, så svåra att i början bedöma, och ändtligen, att de få dugliga, som linnas, så lätt i en framtid visa sig varnartade.
Då således alltid någon större del af deni icke torde motsvara förhoppningarna, bör denna slags undervisning aldrig betraktas såsom institutets hufvudföremål, för att undvika faran af missnöje nied detsamma, som eljest allt för lätt i framtiden kan uppstå, ofta kanske till stor del vållad af husbönder eller förmän sjelfva, af hvilka alltid en rättare är beroende, och som tilläfventyrs kunde hafva allt för stora fordringar af en från institutet utgången larling.
Meri af huru långt större vigt för landet, dels genom den säkrare framgång, som deraf med bestämdhet är att förvänta, dels genom den vidsträcktare genomgripande verkningskrets, som derigenom står öppen, är det icke, att vid institutet uppfostra bildade inspectorer och förvaltare för större egendomar, dem man hittills i Sverige saknat, och att der lenina tillfälle för söner af större possessionater, eller den bildade classen i allmänhet, att förvärfva såväl en praktisk sorn vetenskaplig kännedom om landtbruksyrket,— den allravigtigaste, friaste och skönaste bland alla näringar, hvilken hittills bos oss blifvit allt för mycket förbisedd af mängden bland dem, hvilka försynen gifvit vid handen, den stund de föddes till arftagare af större egendomar, de skönaste tillfällen att föröka egen förmögenhet, medan de bidraga till talrika niedmenniskors lycka och välfärd, till hela deras fäderneslands framsteg och trefnad, en lycka, hvilken de sällan veta att värdera, ofta aldrig tänka på, förrän deras verksammaste lefnadsperiod redan är tilländalupen.
— Visserligen har Sveriges landtcultur under sednare åren stigit och fortfar att stiga; men huru hastigt gå icke för närvarande Englands, Skottlands, norra Tysklands och Frankrikes framsteg, ja, så hastigt, att man synes med möda kunna följa dem, hvilket hvar och en måste erkänna, som hvart 5:te år varit i tillfälle att med uppmärksamhet beresa någon del af dessa länder.
Hvilka institutioner hafva icke der bildats till befrämjande af landtbruket och deraf beroende näringar?
Man behöfver blott påminna om det Högländska Sälskapet i Skottland, som sparar ingen kostnad till införandet af alla möjliga förbättringar i landtbruket och årligen utsätter betydande premier, hvilka med största sakkän2 H. 22 J70 > Den 27 Februari i. nedom oell grannlagenhet utdelas, och utgifver den hästa journal, vi troligen för närvarande äga.
Det stora verksamma Sälskapet the Board af Agriculture, till hvilket Regeringen lemnat så betydande fonder, hvarigenom det utöfvade ett så väsendtligt inflytande öfver hela Britannien, nu mera upplöst efter Arthur ffoungs död, men ersatt af så talrika verksamma privat-institutioner, dem de förmögnes patriotism framkallat.
En enskilds utmärkta egendom Holkham i Norfolk, tillhörande den med så mycken rättvisa berömda Hr Coke, är nu samlingsplatsen- för allt hvad England i praktiska landtbruket har mest utmärkt, och det sprider sig derifrån åter öfver hela landet.
Landtbvuksinstituten i Tyskland aro alla stiftelser af Regeringarna, eller uppkomna under deras speciella beskydd J').
Ingenting uraktlåtes i dessa, de mest blomstrande länder, för att rikta uppmärksamheten åt denna, den allravigtigaste näring.
Se vi icke norra Tysklands stora och förmögna egendomsägare, der för få år sedan allt var i lägervall, capitalerna medtagna och spannmålsprisen låga, nu tälla med hvarandra, så att icke någon granne må i driftighet öfverträffa dem; och huru förkofran sig icke hela deras omgifning år ifrån år!
Men hvarföre?
Derföre att landtbruksvetenskapen har stigit till en större höjd, blifvit mera allmänt omfattad af alla possessionaten och större jordbrukare, hvarföre också de mest bildade och tänkande bland dem finna sannare tillfredsställelse uti dess studium, och med lifligare interesse egna sig åt alla yrkets detailler.
Så snart en särskild gren blifver, genom den allmännare concurrensen eller handelsförhållanden mindre lönande, veta de att vända deras uppmärksamhet åt andra föremål; de skapa sig sjelfva en alldeles ny bana genom nya produeters frambringande och förädling.
Nöden kan afven för dem uppkomma och har ofta varit ganska känbar, men den öfvervinnes lättare genom deras omfattande kunskaper **).
Hvarföre skola vi då icke *) Hobcnheim och Schleisheim äro utstyrda med rika fonder, oell det förra stället doneradt till Landtbruksinstitutct.
— Thaers institut på hans privat-egendom, sora är endast inrättadt för bildade personers mera vetenskapliga undervisning, har årligt anslag; och erhöll han en skänk af 2000 R:dr Preus. Cour. till byggnadshjelp.
— Äfven i Irland äro de sednare åren Landtbruksinstitut inrättade, och 1S28 drog man icke i betänkande att till bildande af ett sådant, med flera Professorer och praktiska lärare, använda af de medel, dem Engelska välgörenheten sammanskjutit för att undsätta de nödlidande i detta land. **) Koppe, på Domainen Wollup, bland Tysklands mest erfarna landtman, yttrar sig sålunda: ”Den som ej har den intimaste ”kännedom om allt hvad landtmannanäringen rörer, icke grundeligen förstår att använda arbetet på det mest gagnande sätt, ”att välja de växter, hvilka passa för hvarje jordmån, läge och ”conjunctur, icke bemödar sig intränga i yrkets hela väsende, ”för att gifva ät sin verksamhet en annan riktning, då tidsförhållandena ändras, kan vid företag i åkerbruk icke bestå.” — Den 27 Februarii.
'7* följa deras exempel? och hvad är hufvud vilkoret för att kunna följa det?
Jo! jordbruksinsigternas allmännare utspridande och uppmärksamhetens riktande från de inbillade, brillantare banorna till den sjelfständigaste af alla, landtbrukarens.
Det första steget härtill och till landtbrukets återlifvande vanns i Tyskland genom ullcultureus införande.
Större fodertillgångar voro dertill nödvändiga, och för att erhålla dem var man tvungen att efter rationellare grunder helt och hållet omskapa åkerbrukssystemet.
Detta steg är nu äfven med gvnnande utsigten för framgången taget i Sverige.
Men pfl allt möjligt sätt måste kunskapen i allt hvad gemenskap eger med fårskötsel och ullcultur skyndsamt och kraftigt befrämjas, eljest skola många finna sig gå miste om sina förhoppningar.
Sedermera hafva pä continenten hvarjehanda landtmannanäringar, dem idogheten kunnat upptänka, blifvit med jordbruket förenade.
Dessa inskränka sig, ty värr! i detta land hufvudsakligen till brännerierna.
Framför allt hafva de vid samma tid inrättade landtbruksskolor, genom den täflan de väckte och emedan de blefvo stora föreningspunkter för rön och framsteg i vetenskapen , haft den mest välgörande verkan; men de voro der, med vissa få undantag, icke inrättade för den handtverksmessiga undervisningen af de mindre bildade classerna , utan för unga possessionatens och egendomsförvaltares vetenskapliga bildning.
Dessa utgingo sedan hvartill sin större verkningskrets, och äldre jordägare underläto icke heller att vid institutet tillbringa den tid, de kunde hafva ledig.
Skulle då icke ett institut efter samma omfattande plan, sorn borde blifva, i förhållande dertill, lika så välgörande, kunna inrättas hos oss?
Skulle bland landets större possessionaten icke finnas de, som vore benägna, att skicka deras söner dit, och dessa ej med nytta och nöje kunna vistas der?
Med tillfredsställelse kan nu af erfarenhet svaras, att det kunde så blifva; ty flera sådana anmälanden hafva, på sätt redan blifvit namndt, skett vid den annoncerade landtbruksskolan.
Men hvad är vilkoret, att sådana ansökningar skola fortfara och inrättningen uppfylla dess vidtomfattande, med tiden på hela landets eultur verkande inflytelse?
Att åt densamma af Regeringen lemnäs sådana fonder, att verkligen skickliga, så vetenskapliga som praktiska lärare dervid kunna anställas, och derjemte alla nödiga redskap, modeller och bocker m. m., årligen anskaffas, och äfven kostnaderna för mindre försök betackas; samt slutligen att institutet sedan lemnäs, utan för mycket bindande reglementariska former, åt sin egen utveckling, med tillåtelse för lärarne att efter
Ser man brukare, som icke förstå att gagna jorden till det högsta och beräkna den national-inkomst, som derigenom i en enda provins går förlorad, så mäste man lifligen önska, att landets Styrelse egnadc deråt den största uppmärksamhet, medelst öppnadt tillfälle för cn bättre undervisning.
Den 27 F e b r u a r i i. liand gora dc förändringar, som olika förhållanden framdeles skola fordra.
Det helas ledning, lärarnes engagement ra. m., anförtros åt föreståndaren, hvilken äger att vid de förändringar, han finner nödvändiga, och vid hvarje väsendtligt steg, han tager till institutets förbättring, rådgöra med vissa utsedda bland de mest upplysta personer å orten, för hvilkas sanna nit för saken och samvetsgranna interesse att medlen riktigt användas Regeringen kan hafva förtroende.
Så ofta Regeringen behagar, sänder den ett dertill utsedt ombud, som likaledes ständigt får del af den plan, föreståndaren följer, för att granska hans förfarande.
I öfrigt bör det vara föreståndaren obetaget att göra de förändringar, han kan finna nödvändiga elier nyttiga, äfven i afseende på det blifvande anslagets användande mera till den bildade classens undervisning, an åt den arhetandes, eller tvertom, allt som behofvet synes vid olika tillfällen fordra, för att med största framgång vinna hufvudföremålet: att sprida en högre och allmännare kännedom om yrket bland landtbrukare af alla stånd, men isynnerhet bland dem, för hvilka deras ställning har anvist den mest omfattande verkningskrets och hvilka således mest böra och kunna bidraga till fäderneslandets framsteg.
I sanning saknas i Sverige hvarken böjelse eller förmåga till det goda och nyttiga; det fattas dock att anvisa åt det yngre slägtets utveckling en mera lycklig riktning, från fåfängan åt ett högre till förkofran och sjelfständighet ledande mål.
För att ett Landtbruksinstitut skall kunna i möjligaste måtto uppfylla dess bestämmelse, är det vigtigaste af allt Lärarepersonalen.
Uti hvilka grenar dessa än skola undervisa, är det dock nödvändigt, alt de äro personer, som genom sin uppfostran erhållit en högre bildning.
De kunna endast derigenom förvärfva elevernas förtroende.
Förhållandet emellan lärarne och dem blifver här icke såsom vid Universiteten, der de lefva från hvarandra skiljda och endast under föreläsningarna trätfas; här förenas de af ett närmare band, det husliga umgängets.
Personer från så aflägsna trakter sammanträffa här *), så olika till ålder och kunskaper, af hvilka hvar och en medbringar sin orts fördomar och ett särdeles förtroende för dess egenheters uteslutande förträfflighet.
Derföre måste läraren vara fullkomligen grundlig i sina kunskaper och derjemte alltid på sin vakt, för att icke eompromettera sig, då han möter deras inkast och fattade meningar, samt äga kännedom såväl om de olika förhållandena inom Sveriges provinser som uti andra länder, för att likasom göra sig hemmastadd i deras olika .åsigter.
De praktiska lärarne måste äfven hafva nått verklig fullkomlighet i deras yrke och betrakta det från en fördomsfri ®) Bland andra hafva redan en Dansk oell en född Lifliindare anmält sig tilLemottagande vid Degeberg.
Den 27 Februarii. sida, om de här skola vara på sin plats; de måste liksom lefva blott för detta yrke, hafva vant sig vid en orubbad ordning i de dagliga göromålen, och äga en stadga, som är mer än vanlig bland menniskor af den classen, för att umgås med och undervisa unga personer af olika stånd, JiviIkas fordringar kanhända äro understundom svåra, om icke omöjliga att uppfylla.
Hvad kostnaden för ett sådant institut, berak nåd t på grundlig undervisning, beträffar, är det gifvet, att den icke kan blifva obetydande.