Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu i stället för dessa 10 millioner, som korarae att öka rörelsekapitalet, endast- 5 mill. reserverades af Bankovinsten, för att. i den mon det utländska lånet indroges, så småningom förminska sedelstocken, på det att densamma en gång mätte komma i ett till silfver-valutan motsvarande jemvigtsförhållande, så anser jag att man hade, utan någon menlig känning inom afförslifvet, på det enda rationella och för realisationens uprätthållande betryggande sätt gatt till väga, i det att sedelstocken blefve utöfver den metalliska valutan nedsatt till 25 mill., hvilket belopp såsom densammas maximum borde i BankoreglemetiT tet bestämmas.
Jag tror nemi. att det förhållande, som f, n- Oger rum mellan Bankens silfver-valuta och sedelstock, ej är normalt.
Yid 1830 års Riksdag ansåg man försigtigheten fordra, att den metalliska valutan borde förhålla sig till sedelstocken som 5 till 8.
Vid 1835 års
Riksdag förändrades detta förhållande till minst 2 mot 5, hvarvid det förblef till 1845 års Riksdag, då det beslöts att maximum af sedelstocken finge, utöfver den till (0 millioner Rdr bestämda metalliska valutan, upga till 30 millioner.
Harige?
nom var sålunda en möjlig)),et medgifven af metalliska valutans förhållande till sedelstocken som 1 till 4.
Detta förhållande, redan j sig sjelft så abnormt, blip det i än högre grad derigenom, att enl, 172 g B.R. en summa 3,800,000 kan i sedlar utgifyns, utöfver det till 30,000,000 bestämda maximum för sedelstocken ; och då härtill kommer att privatbankernas sedelstock nu är åtminstone 4:dubb|ad mot hvad den var 1844, så är förhållandet nu än mer ogynnsamt, i händelse att under eii kritisk tid RiksBankens förmåga, att genast med silfver inlösa sina sedlar, korpme aft sättas på prof.
Ijerfprf, och då jag tror, att silfver-valutans förhållande till sedelstocken gr t>en 2?
Febr o ari. beroende i första rummet af det vexelförhållande till hvarandra, hvari vår export och import befinna sig, så bär jag föreställt mig att Bankens för de sednast förflutne 3:ne aren samlade vinstmedel företrädesvis borde användas till att så småningom åstadkomma en indragning al Bankens utelöpande sedlar, så att maximum af den, utöfver den metalliska valutan, varande sedelstocken mätte stadna vid 25 mill.
Såsom ytterligare stöd för rigtigbeten af den utaf mig härutinnan gjorda framställning ber jag slutligen att få åberopa hvad Banko,Fullmägtige i slutet af deras berättelse vid denna Riksdag anföra, i det de anse, att bland medlen att bereda mera säkerhet för realisationens orubbliga bestånd bör räknas, »att Banken finge använda redan besparad oell vidare ingående vinst till förminskning af sin sedelansvarigliet, då sådant utan mehn för den allmänna rörelsen kunde verkställas.»
På alla dessa nu anförda skäl får jag vördsamt anhålla om propos. på alsing å Utskits förslag j denna punkt.
Hr Ehrenhoff: Sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig ej kunna framställa propos.
B mitt förslag vid första punkten, så anhåller jag vördsammeligen att detta måtte ske vid den andra.
Då jag begärde ordet, var det ej för att yttra mig i den nu föredragna punkten, utan var mitt syftemål dermed endast, att få nedlägga min reservation mot det beslut, som i afseende å den första punkten fattades.
Jag anhåller således, att detta mitt yttrande måtte anses som en reservation mot det nyss i afseende å förutnämnde punkt fattade beslut.
Hr Mannerskantz: Frih.
Stjernstedt har i sitt förslag åsyftat, att 5 millioner af de under sednare åren influtne Bankovinstmedlen skulle, i närvarande stund, dragas ur rörelsen och i stället läggas på hyllan.
Dea värde Frih. måtte föreställa sig, att penningeställningen befinner sig, under nuvarande förhållanden, på en lysande ståndpunkt, efter han anser, att, man gerna kunde afstå från den ränta, motsvarande 250,000 Rdr, som annars med ett klokare och förståndigare användande af dessa 5 millioner årligen kunde inflyta.
Jag för min del tror, att det vore en ganska oklok och opåkallad åtgärd, att öka vår utländska räntebärande skuld med 5 mill. utöfver behofvet, blott för det nöjet, att sedan 11 skrinlägga penningarne räntelösa i Banken ; jag tror ock att indragningen ur allmänna rörelsen af ett så stort belopp som 5 millioner, under en tidpunkt då penningeställningen redan förut är i hög grad tryckt, vore en åtgärd, som icke kunde, utan de mest skadliga och olvcksbringande följder både direkte för landet oell indirekte för Banken sjelf, vidtagas.
Beträffande åter en annan af Frih.
Stjernstedts satser, eller att förhållandet emellan Bankens metalliska kassa och dess sedelstock rätteligen alltid borde bibehållas såsom 5 till 8, enligt hvad Frih.
Stjernstedt, ehuru utan grund, säger hafva blifvit bestämdt år 1834, skulle detta vara att omkullstörta den lagstiftning, sorni 616 Den 22 Februari. afseende på förhållandet mellan sedelstocken och den metalliska valutan vid 1844—1845 årens Riksdag upgjordes och genom hvilken både
Bankens säkerhet fullt betryggades och hinder lades emot allt för starka omvexlingar inom landets penninge- och affärsrörelse.
Ben lag för R.
St:rs Banks sedelutgifning, som nu gäller, innefattar, att utöfver den sedelstock, som befanns år 1844, icke en enda sedel skulle få från Banken utgifvas, med mindre ett motsvarande belopp af metallisk valuta till Banken inginge, men att deremot, otn den metalliska valutan förminskades, Bankosedelstoeken också skulle i samma mån indragas, och utan tvifvel är detta ett i alla afseenden mera nyttigt stadgande än att föreskrifva att för 5 Rdr in- eller utgående silfver 8
Rdr i sedlar skulle få utsläppas eller böra indragas.
Man kan gerna, med hänsigt till detta ständigt återuprepade påstående, att Bankens ställning blifvit sämre efter denna 1844 års lagstiftning, än hvad den förut var, tillämpa hvad en talare för några dagar sedan yttrade om »Thors bockar», hvilka, ehuru beröfvade sina horn ena dagen, fingo dem återbesatta till den följande.
Jag har åtminstone alltid och skall alltid fortfarande bestrida den satsen, så ofta den än återkommer.
Den värde talaren har vidare yttrat, att nuv:de förhållandet mellan Bankens metalliska kassa och dess utelöpande sedelstock ej är normalt, utan abnormt Jag, för min del, tror, att det alldeles ej är abnormt.
Om man nemligen beräknar den verkligt utelöpande sedelstocken, och ej den, som jemnt ligger i Bankens förråder dels som deposition, dels som i förskott tryckta sedelmassor oeh som vanligen upgår till minst Veidel af den del af sedelstocken, som ej af metallisk valuta motsvaras, så skall man finna, att, under de 26 sista åren, förhållandet mellan sedelstocken och silfvervalutan aldrig gått så lågt ner, som till den proportion af I till 3, som alla godkända författare i sådana ämnen, samt de flesta Bankers lagstiftning antagit utan fara kunna bestämmas.
Jag, för min del, anser, att
Bankens nuvarande organisation i afseende på dess sedelansvarighet just är mer betryggande för Banken och mer helsosam för landet, än den någonsin förut varit, och anhåller jag således, att, med yrkande å bifall till hvad Utsk:t i fö re vale punkt framställt, få nedlägga min reservation mot hvarje förslag, som, i afseende å Bankovinstmedlens användande, åsyftar samma ändamål, som Frih.
Stjernstedt i sin reservation och sednast i sitt nu afgifna yttrande tillstyrkt.
BankoUtsk.t har i den nu föredragna punkten endast framställt förslag att silvanda 4 mill. af de under sednare åren influtne bankovinstmedlen, hvaremot Utsk:t förbehållit sig, att framdeles få taga i öfvervägande och till R.
Stur afgifva förslag i fråga om sättet för användande af återstoden af den behållna vinsten eller de 2 millionerna.
1 Emellertid har en värd talare föreslagit att dessa två millioner skulle disponeras för ett af honom åsyftadt ändamål.
Som det i Grundlagen är föreskrifvet, att Utsk:n skola, innan frågorna i RiksStånden afgöras, desamma utreda och deröfver
Den 22 Februa ri. 6 IT sig yttra, så anser jag, för min del, att det ej vore rätt, ej formenligt, att söka genomdrifva ett förslag, hvaröfver Utskrt ej yttrat sig.
Deremot upstår ej något hinder för Hr Ehrenhoff, att, när Utsk;t inkommer med förslag, om huru dessa 2 mill. skola disponeras, då söka göra sin mening gällande.
Det Ur blott denna åsigt jag velat framställa, utbedjande mig, att Utsk:t, oafsedt Hr Ehrenlioffs förslag, måtte bibehållas vid sin rättighet att längre fram få inkomma med lörslag om användande af återstoden af den behållna bankovinsten.
Hr Akerman :
Den punkt, som nu utgör löremål för R. o. Ad:s öfverläggning, är, efter hvad vi erfarit, redan bifallen af 3:ne Stånd.
St:rs beslut är alltså redan fattadt, och det är följaktligen i afs. å resultatet likgiltigt, huru frågan här kommer att afgöras.
Detta är en följd af vår 4:delning, hvarigenom det ena Ståndet kommer i saknad af de uplysningar och den sakkännedom, som måhända inom något af de andra Stånden kunna meddelas, att nemi. ej få hörn, hvad andra hafva att andraga, innan beslut i ett vigtigt ämne fattas.
Men då nu hvar och en af Statskroppens 4 lemmar handlar och beslutar för sig, så lärer det ej kunna undvikas, att den lem, som heter R. o. Ad., mäste, ehuru någon förändring i resultatet ej kan åstadkommas, företaga det ifrågav:de ämnet till behandling och deröfver fälla sitt omdöme efter sitt bästa förstånd och vetande.
Jag beder få åberopa hvad min reservation i ämnet innehåller.
Deruti är föreslaget, att Banken skulle, om det utländska lånet bestämdes till 25 mill., i detsamma med 5 mill. deltaga, men deremot, om det bestiimdes till 35 mill., att Banken skulle som deltagare i detsamma ingå med hela sin uplupna oanvända vinst eller 6 mill.
Orsaken hvarföre denna mening bifölls af flera ledamöter inom Utsk:t, var nemi. den, att man ansåg det för Banken vara nyttigt, att den bankovinst, man kunde disponera, icke användes till förökande af förlag i åtskilliga för en ordentlig bankrörelse mindre lämpliga länegrenar, utan att man derföre anskaffade obligationer, för hvilka Banken kunde hvad stund som helst förvärfva sig metallisk valuta i och för invexlingen af dess utelöpande sedlar.
Beloppet af de obligationer, man skulle söka förvärfva, ansågs böra bero på den större eller mindre utsträckning, man ville gifva den utländska uplåningen.
Och jag vågade icke, så länge fråga var att lånet skulle inskränkas till 20 mill., påyrka att Banken med mera än 4 mill. deri skulle deltaga, emedan deltagande med högre belopp möjligen kunde blifva äfventyrligt för Banken.
Man borde nemi. föreställa sig att vid det utrikes lånekontraktets upgörande sådana vilkor bestämdes i afseende på tiden för spridande af de obligationer, Banken genom sitt deltagande i lånet skulle erhålla, som kunde göra det omöjligt för Banken att kunna på utländska fondmarknaden realisera ifrågavide obligationer förr än efter flera års förlopp, och då Banken borde dessförinnan till RiksgäldsKontoret utgifva sina sedlar, ökade den sin sedelstock, utan att ega rättighet, att, i händelse af behof, få använda den valuta, Banken derföre erhållit.
Då nu uplåningens
Den 22 Febr neri. ■storlek ökas, följer äfven deraf ökad indragning af annan valuta, och jag anser således, sedan lånet är bestämdt till 25 mill,, att man utan fara både ikan oell bör använda 5 mill. af de iniupne vinstmedlen till deltagande i lånet; och anhåller att Hr Gr. o. Landtm, måtte derom framställa proposition.
Mr Ehrenhoff: Sedan Frill.
Sprengtporten förklarat, att, det ej vöre förmånligt att propos. å mitt förslag framstäldeg, så får jag vördsammast anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. på afslag å den förev:de punkten.
Som möjligen mitt iörra yttrande kunde gifva anledning till missförstånd, eller att min mening dermed skulle vara att instämma i det af Hr Ehrenhoff afgifna förslag, ber jag blott att få tillägga, att jag tillstyrker bifall till Utsk:ts Betänk:de.
Jag anhåller, att med några ord få be möta de anmärkningar, Hr Mannerskantz nyss framkaslat.
Den värde talaren förmenade, att jag ej ansåg det vara skäl, att vidtaga en åtgärd, hvarigenom Banken skulle få ränta på sina penningar.
Jag anser visserligen detta vara en ganska vigtig omständighet, men jag frångår aldrig den åsigten, att man i främsta rummet bör, i afs. på bankovinstmedlens användande, tillse att Bankens ställning för kommande tider så till vida betryggas, att Banken alltid må kunna, vid inträffande kritiska förhållanden, genast inlösa sina utelöpande sedlar.
Detta är, enligt mitt förmenande, dess förnämsta åliggande, och jag anser att den föreslagna utlåningen af de influtne vinst medlen, äfven om en tillfällig vinst derigenom kunde åstadkommas, är i förhållande till Bankens vexlingsförmåga af en jemförelsevis ringa betydenhet.
Hr Mannerskantz har vidare missförstått mitt yttrande i afs. på proporm mellan sedelstocken och silfverås!utan.
Han har nemi. föreställt sig, att min mening vore att söka göra den åsigten gällande, att det vore för Banken fördelaktigast att återgå till den lagstiftning i detta hänseende, som egde rum före 1844.
Jag har visserligen i min reservation uttryckt, att jag anser ett missförhållande för nämde förefinnas mellan sedelstocken och metalliska valutan; jag har måst åberopade proportioner dem emellan, som under föreg:de åren existerat, för att visa förhållandet mellan fordna tiders sedelstock och den minde; men jag har af dessa jemförelse!' endast kommit till det resultatet, att, då för nämde den utelöpande sedelstocken, utöfver den metalliska valutan, kan uppgå till ett belopp af vida öfver 30 mill., så kan förhållandet dem emellan såsom en möjlighet antagas blifva sorn 1—4 och ännu sämre.
Hr Mannerskantz har påstått att förhållandet aldrig varit, under de sednare 26 åren sämre än sorn 1— 3.
Jag vill blott fästa upprnärkbeten på att 1844 var det som 12—38.
Jag vill ej längre onödigtvis uptaga Höglofl.
Ståndets tid, D<en 2B Februari.
819 Utan vid lifver jag mitt forna yrkande om afslag å Utsk:ts i denna punkt gjorda framställning.
Sedan denna ifråga genom 3 Stånds be slut blifvit afgjord, synes det ej vara af särdeles stor nytta att länge härom fortsätta diskussionen, men då åtskilliga meningar här blifvit yttrade, sorn ej öfverensstämma med mina åsigter i ämnet, ber jag att deremot tå göra några anrmr.
Utsk:t har, i afs:de å den förev:de punkten, i likhet med K. M:s Propos., föreslagit att af de under sednare åren iuflutne bankovinstmedel, 4 milhr skulle användas till deltagande i det, för fortsättning af Statens jern vägsbyggnader, bestämda utländska Janet.
Häruti gillar jag naturligtvis till alla delar Utsk:ts förslag, men jag kan »vid detta tillfälle ej underlåta att beklaga, att Utskrt ej yttrat sig öfver frågan i sin helhet, eller huru de återstående vinstmedlen, upgående till omkring 2 milhr, borde, enl.
TJtsk:ts förmenande, användas.
Skulle detta, som jag hoppas, äfven komma att ske i öfverensstämmelse med K. M:s Propos., så vore, enl. min tanka, en sådan anordning den lämpligaste; men om deremot med dessa medel åsyftas något annat ändamål, tror jag att det vore k)okare att redan nu, på sätt Hr Akerman föreslagit, besluta, att Banken åtminstone med 5 milhr måtte deltaga i det utländska )ånet.
Jag önskar likväl helst, at,t Utsk:t», i sitt Utlåt, om den öfriga Bankovinstens användande, må finna skäl att biträda K. M:s förslag.
I afs:de å användbarheten af de Svenska stats-obligationerna såsom en reserv-fond för Banken, hafva, synnerligast af en värd talare, åtskilliga tvifvelsmål blifvit yttrade.
Mig synes dock att Utskits motivering af den motsatta meningen är fullkomligt öfvertygande, och ytterligare ber jag att nu få tillägga några uplysningar i detta hänseende, som jag hoppas skola visa, att de Svenska statspapperen, långt ifrån att vara de utländska underlägsna för det afsedda andamålet, tvertom, i anseende till det förtroende, de åtnjuta, och den stadga i kursen, som deraf blifvit en följd, visat sig vara dertill särdeles lämpliga.
För aft ådagalägga detta, skall jag ieke göra några jemförelser m«d de ofantliga kurs-fluktuationer, som andra länders statspapper, äfven de .mest ansedda, varit underkastade för längre tid tillbaka, enär omständigheterna då måhända kunde anses vara allt lör olika emot nu; utan jag vill blott åberopa de fakta, som inträffat under en tidsperiod, som ligger oss helt "nära, nemi. det sistförfluten året, hvilket, med ani. af Italienska kriget och deraf följande perturbatjoner på alla börser, utgjorde en prölvosten för alla landers statspapper.
Det ganska lärorika förhållandet i detta hänseende är följande, nr Från d. 1 Jan. förlidet år, då, sorn bekant är, oro och fruktan för etf stort krig började utbreda sig öfver Europa, intill slutet af April, då krigefs utbrott blef afgjordt, sjönk kursen på statspapper öfver al)t mera elfer mindre.
JCastar man en blick på de olika fondernas ställning under 020 Den 23 Februari. denna tidpunkt, så finner man: att de Österrikiska föllo från 84 till 54 %, eller med 30 %; att de s. k. Metalliques i Frankfurt (ollo från 80 ’/2 34, eller med 46V2 %\ att Franska treprocents räntan föll från 73 till 60 V2, eller 12'/2 %; att Engelska consols nedgingo från 90 V2 lill 88V2, eller med 8 %\ att Preussiska fonderna föllo med lil/2 %\ och de Belgiska liksom de Holländska med 11 %.
Af denna jemförelse synes det att de Tyska fonderna voro de, sorn föllo mest, och att de Engelska consols voro de, som minst influerades af den allmänna oron och misströstan.
Men, huru var förhållandet, under denna tiden, med de Svenska fonderna?
Hessa stodo vid oroligheternas början, eller d. 1 Jan. förlidet år, till 94V2. och vid krigets utbrott i slutet af April hade de nedgått till 93; de hade således fallit endast med 11/2 %•
Det år visserligen sannt att i Maj månad kursen ytterligare sjöqk till 90, äfvensom att. sednare på året af helt andra orsaker, under en kort tid, ett prisfall af några % egde rum; men af det nyss anförda torde det emellertid vara alldeles klart, att vår statskredit med heder genomgått det svåra prof, som alla länders kredit sisth år varit underkastad, och det finnes derföre också, enl. min tanka, intet skäl hvarföre ej våra egna statsobligationer skulle vara fullt lämpliga att användas såsom en reserv för Banken.
Motsatsen synes deremot nu vara af erfarenheten ådagalagd, och det förtroende, som våra statspapper sålunda under en svår brytningstid åtnjutit, kan också lätt förklaras, då man tager i betraktande våra finansers goda tillstånd och vår politiska ställning, hvilken sannolikt gör oss, mindre än de flesta andra, utsatta för händelsernas vexlingar på kontinenten.
Slutligen måste jag äfven yttra uågra ord ang:de ett ämne, som visserligen ej egentligen tillhör den sak, som nu afhandlas, men som af vissa talare alltid framdrages, så snart någon fråga ronde Banken är å bane, nemi. det ofantliga missförhållande, som förmenas ega rum mellan vår import och export och deraf förespeglade vådliga inverkningar på realisationen.
Det synes mig dock förundransvärd!, att man vid framkastandet af dessa satser ej först och främst gör sig noga och tillförlitligt reda för de faktiska förhållandena i detta hänseende, utan att man blott, genom ett ständigt återuprepande af samma sak, vill söka göra en falsk åsigt gällande.
Det förhåller sig nemi. i sjelfva verket ej så, sorn den värde talaren förmenat, eller att importen i allmänhet skulle öfverstiga exporten, och att man således här i landet ej gör annat än lefver öfver sina tillgångar.
Tager man de officiela upgifterna till grund, så finner man att under de sednaste 10 åren har summan af varu-exporten upgått till 579 milhr rdr och af varu-importen till 583 milhr.
Här visar sig således visserligen en undervigt af 4 milhr; men först och främst hemställer jag till hvar och en, om en så ringa difference, som 4 milhr, när den fördelas på 10 år och när det gäller en jemförelse mellan summor, som upgå till nära 600 milhr, kan betraktas annat än som en obetydlighet.
Och nu kommer härtill dessutom, att om man betraktar förhållandet under det nästföregide tiotalet af år, så blir resultatet, Den 22 Februari. 621 ntt exporten under denna tid npgiek till 328 millri-, men importen till endast 285 mill:r.
Har finna vi således, att liandelsbalansen utvisar en öfvervigt af ej mindre än 43 millrr, och om vi sammanlägga summorna för begge de omförmälda perioderna, eller för de sednaste 20 åren, så upkommer det slutresultat, att exporten utgjort tillsammans 907 milhr och importen 868 millri-, oell att i st. f. den så ofta omtalade, ruinerande undervigtet] i vår bandel, det verkliga förhållandet emellertid är, att exporten öfverstigit importen under dessa 20 år med 39 millrr.
Beträffande nu åter den förevrde frågan om en del af bankovinstens användande, tillstyrker jag bifall å Utskrts förslag i denna punkt.
Som ett tillägg till hvad den siste värde talaren anfört, ber jag endast att få uplysa derom, att, enl. den tabell, jag f. n. är i besittning af, visar det sig, att den Engelska bankens silfvervaluta någon gång nedgått i förhållande till dess utelöpande sedelstock sorn 6 till 23 -— då deremot propor:n mellan den Svenska Bankens silfvervaluta och den utelöpande sedelstocken aldrig varit sämre än 7,700,000 till 1 9,700.000.
Häraf kan tydligen dragas den slutsatsen, att, ehuru för den som för alla andra Banker starka omvexlingar i dess metalliska kassa omöjligen kunna undvikas, den Svenska Banken, i detta hänseende, dock aldrig varit i så dåligt tillstånd som den Engelska.
Det oaktadt utsläpptes vid ett par tillfällen, då den metalliska kassan befanns vid en låg ståndpunkt, dock ur Engelska banken flera ej af metallisk valuta motsvarande sedlar, i ans:de till det stora behofvet att ej alltför mycket minska det rörelsekapital, som, med hänsigt till handelns och näringarnas ostörda fortgång och utveckling och allmänna kreditens uprätthållar.de, erfordrades.
Att på samma sätt tillvägagå i vårt laud, vill jag visst icke tillstyrka, ty hvad som kan gå an i det ekonomiskt starka England, passar icke för det i detta hänseende svaga Sverige; men deremot anser jag det skulle vara oriktigt och i högsta grad klandervärdt, om man vidtoge den motsatta ytterligheten och under nuv:de redan hårdt nedtryckta affärsförhållanden, på sätt en föreg:de talare föreslagit, skulle göra en ny konstlad stark tryckning på rörelsekapitalet, genom att indraga sedlar till ett så betydligt belopp, som af några milhr rdr.
Man har dessutom fästat sig vid, att den metalliska kassan sjunkit så betydligt, att då den vid ett tillfälle upgick så högt som till 34 milhr, den ibland nedgått ända till 7 milhr.
Jag ber likväl att få fästa upmärksamheten derpå, att alla andra främmande länders banker undergått och måste undergå samma fluktuationer, så att blott denna omständighet bör visserligen ej i något hänseende ge ani. till förskräckelse, ty, om vi nemi. vilja att Banken verkligen skall vara en anstalt för att i alla riktningar bereda ett kraftigt understöd åt handeln och näringarne och utgöra en verksam bemedlare af affärsrörelsen emellan vårt land och utlandet, måste vi väl också underkasta oss den naturliga följden deraf eller att silfret än utgår och än inkommer i Bankens hvalf.
Den 22 Februatfi.
Jng fortfar i mitt yrkande å bifall till Utsbts i ifrågav:de puukt gjorda framställning.
I afs:de å de af åtskilliga ledamöter inom BankoUtsk:t mot den ifrågavide punkten afgifna reservationer, ber jag att få yttra några ord.
Reservanterna hafva i allmänheten sökt göra den åsigten gällande, att Banken skulle i väsendtlig mohn konsolideras derigenom, att sedelstocken indroges, att detta vore enda utvägen att förebygga en riksbankrutt och betrygga realisationens uprätthållande. —•
Om vi vilja kasta en återblick på de tidpunkter, i afs:de på penningeutvecklingen, som i historien äro de mest framstående, så finna vi ett rikt fält för våra jemförelser under de politiska förvecklingar, som egde rum under den s. k. frihetstiden.
Vid Carl XII:s död var landet försänkt i en skuld af 60 mill. daler.
Det parti, som vid detta tillfälle bemäktigade sig Styrelsen, eller de s. k.
Mössorna, ville just införa det system, som i synnerhet af en reservant, Frill.
Stjernstedt, blifvit förfäktad t, eller att uphjelpa ställningen medelst indragning af sedelstocken.
Men hvad blef följden häraf, om icke den, att just det ändamål, man åsyftade, omintetgjordes; industrien blef nemi., i brist på erforderligt rörelsekapital, alldeles förlamad.