Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Samhällsandan med de gamla formernes döda bokstaf, enligt tingens vanliga ordning; utan samhällsContractets lefvande bokstaf nödgas äfven strida emot de döda formernes utlärde eller nyss inlärde anhängare.
Under ett sådant vacklande tillstånd,' är kanhända en overksam administration den bästa, näst efter en fullkomligt ädel.
Under dess overksamhet blifva de endast till undersåtare danade ynglingarne, såsom män bildade till medborgare.
Menskliga naturkraften, der - Den 5 Maji e, mi ^ 41 vid lemnad till sig sjelf, rättar då de misstag, hvari man hade fallit, om magten förstått att leda allt och att till allt anvisa behagliga platser och sysselsättningar.
I en sådan tid uträttas föga, det är sannt; men den är ock korrt, och i dess spår framträder en annan, en lid, då den kraftfulla generationen, af egen erfarenhet inser nödvändigheten af undervisningens och Samhällsformernes öfverensstäm- ' ruelse i den stora uppfostringsanstalten, Staten; och denna tid biifver då verkfamhetens tidy den bättre tid, då frihetens varde icke mera betviflas; ordningens bud icke missförstås; uppfostrans och lagen goda anda, sprider enighetens lugna kraft ibland lyckligare slägten.
Jag anser mig endast böra söka bestrida den lära, som Herr Grefve Mörner framstäldt, att Grundlagen icke bör blifva ett föremål för allmänna undervisningen.
Jag skulle likväl kunna beskyllas för att glömma, att jag yttrar mig till Svenska Riddersmän, om jag dervid skulle försöka, att öfvertala.
Der hvarje bjerta klappar för ett kärt Fosterland; der hvarje tanka förenar begreppet om dess lycka, med det om sanning, ordning, enighet; der hvarje röst höjes till upplysningens och rättvisans försvar, der behöfver man ej mycket orda, för att af en hvar förstås; när man säger: ätt den Grundlag forn tnåfle befvärjat, bör ock kännas.
Men så enkelt detta bevis är och så tillräckligt det vöre på detta rum, anser jag mig likväl böra utbedja mig Ridderskapets och Adelns tålamod, vid framställningen af ett bevisningssätt, 42 Den 5 Maji e. m. som ehuru ovanligt, jag likväl tror mig ber» använda, emedan det kanske icke är örverflödigt för allmänheten och efterkommande.
Jag ville derigenom bevisa nödvändigheten, att Grundiagen rätt läses, och ratt förstås; Och Grefve Mörner, sorn gifvet mig anledning att nu yttra mig, har äfven gifvit mig det kraftiga medel för detta bevis, som jag nu går att framställa, genom det sätt hvarpå Herr Grefven sjelf i sitt anförande visat sig lära och förstå Grundlagen Det tillhör Ridderskapet och Adeln, att bedörama, om flyddetidci« händelser öka eller minska vigten af det.i ta bevis.
Grefve Mörner, sorn säger i sitt yttranden ”Då har man glömt hvad $ §. i Regerings-, Fonnen bjuder:” Läser denna § sålunda: ”Konungen figer allena Jlyra Riket .” Jig dår upp densamma och se! der stars, **Konungen äger aliena styra
Riket på det sätt denna, Regerings Form Jure skr ifuer." hvarken punct eller komma finnes, i denna mening Hvar och, en af nss, hvarje Svensk man, vet och vill, att dess Konung, enligt 9 ij. af denna vår besvurna Grundlag skall allena bejluta, sedan han hört StatsRadet; hvar och en af oss vill åtlyda hvarje Konungens beslut, sorn enligt 3$ §. för att blifva gällande, fordrar: att en Stats^ Secreterare befluter, att derföre inför folket anavara.
Men ingen al oss lärer tro, att Romin - Den g Maji c. m. 43 gen äger allena Jhjra Riket, utan pä det föll Regeringsformen föreskrifver.
Och sannerligen Carl Johan har aldrig glömt och kan aldrig glömma, att Han allena på det sätt äger ait styra Sveriges Rike, som Sveriges Regeringsform föreskrifver.
Det är således endast sättet hvarpå Grefve Mörner läst 4 §., som jag till dess menliga följder vill framställa, i läll det vid andra Grundlagsparagrapher skulle af Konungens Rådgifvare användas.
Jag läser nemligen 10 §.
Den lyder (se RegeringsFormen) läser jag ej denna §. till punkt utan stadnar vid ordet förrättar har jag endast dess föreskrift sålunda; (se nämnde §).
Då biifver icke Rikets allmänna Beredning hvad den enligt Grundlagen bör vara.
Bortglömd eller icke nog aktad, biifver hon icke svarande mot Gruodlagens fordringar, utan endast tillfredsställande enskildte personers pensionsbehof»
Jag läser 2S §.
Den lyder; (Se RegeringsFormen) stadnar jag här vid ordet utfärdar, föreskrifver densamma endast följande:
(Se nämnde §.).
Då förglömmes den förslagsrättighet och med detsamma den skyldighet, att rätt upprätta Förslag, som för de inför Konungen ansvarige Chefer för Embetsverk m. m. måste bibehållas, om de skola kunna gagna Konungen och landet, Jag läser 33 §.
Den lyder:
(Se Regeringsformen), läser jag nu endast till och med or - 44 Den 5 Maji c, m, den yttra fig9 skulle denna §. blott bjuda:
(Se nämnde §■) och då förglömdes en af folkets billigaste fordringar; den nemligen, att i Statens Embetsman se personer kände för skicklighet och förtjenst.
Jag läser 37 §.
Den lyder; (Se Reger.
Form) om man nu 6å hastade vid Grundlagens läsning, att man stadnade vid ordet: män; kunde det ju i framtiden inträffa, att man, då kanske mera än nu invand, att kallt tolka ef-: ter döda ord en hos Folket lefvande Grund-? lag, ansåg att meningen endast vore, att vid Adelskaps utdelande det var förbjudit, att dertill upphöja Qvinnor; ock att dessa stora egenskaper, 60m förr prydt Sveriges Adel icke skulle behöfva uppmuntras eller bslönas.
Jag läser 64 §.
(Se Reger.
Form) flyttar jag här punkten till ordet di fpofition; och glömmer bort Ständers pröfning och den upprättade Staten-, då först fattar jag möjligheten, alt ämnen för Statsötskottets handläggning, enligt 30 §.
Riksdagsordningen, behöfva öfverflyttas till ConstitutionsUtskottets behandling, enligt 29 §. samma lag.
Jag läser 75 §.
Form.) slutar jag här vid ordet
Deputerade j låter den olagligheten tänka sig, att dessa
Deputerade icke skulle vara genom val uttagne af de verkliga RiksStåndtn, utan godtyckligt kallades, af t. ex.
Landshöfdingar, Consistorier och Borgmästare, till en del bland löntagande Em - Den 5 Maji e, m. *5 befsmän; hvilket kunde blifva ett ingrepp i Svenska Folkets urgamla rätt, att sig beskatta, sorn 57 §.
RegeringsFormen bevarar.
Genom samma läsningssätt, finner man att om sista momentet af 43 §.
RegeringsFormen förgätes, skulle man misskänna denna §. tydeliga syftning, att en Svensk Konung, som går i fältj eller til! afiägsnare inrikes orter reser, bör medhafva minst 3 StatsRåd och vederbörande StatsSecreterare, samt höra dem i de mål, Konungen då sjelf afgör.
Måtte man ej i en framtid, så läsa den! ett krig, eller en resa, skulle då återgifva det Grundlagsstyrda Svenska Folket en Konung, beslutande och befallande, förutan ansvarige Rådgifvare och Contrasignenter.
Men om man finnér, att alla dessa §. äro direct vigtiga för Folket, och således endast indirect för Konungen, skall man med förundran skåda, att äfven sådane finnas, som genom en dylik felagtig läsning, skulle blifva direct skadlige för Konungen. 8 §.
RegeringsFormen skulle derigenom blifva ett medel till en fullkomlig Oligarchi, om man ansåg sig tillräckligt underrättad genom läsning till och med orden: håras bör: då skulle Konungens i 9 § förbehållna rätt, att allena besluta, helt och hållit upphäfvas.
Och ingen Svensk man skulle utan häpnad se en punkt på detta ställe af en ibland Grundlagens vigtigaste meningar.
Deri 5 Maji e, m, Så har jsg nu bjudit till, att enkelt och tydligt visa nödvändigheten, att Grundlagen rätt läses, till punkt läses och rätt förstås samt tillämpas.
Måtte det hafva lyckats mig! måtte Ridderskapet och Adeln derigenom hafva funnit huru vigtigt det är, att den åtminstone läses vid dessa högre läroverk, hvarifrån Statens Embetsman och Konungens
Råd , skola framdeles utgå, samt att den bör läras, redan under den tid, då ynglingen, med ren och obekymrad ifver omfattar allt, söm tillhör ett kärt Fosterland och älskade medborgare!
N:o 31 Friherre Wrangel, Henning*
Den misstanka sorn i allmänhet träffar dem^ som klandra Regeringens åtgärder att de villjd resa fig på andras Jall, torde ej alltid vara grun? dad; jag är förvissad att ingen vältänkande
Svensk ledes af detina driffjäder vid sina handlingar, utan fast mer sf sannt nit för det allmänna bästa? i följd af denna min öfvertygelse, anser jag som en skyldighet, att vid de anmärkningar, som göras mot Konungens Rådgifvare, eller Ministrar, man nyttjar det språk, som tydligt uttrycker tankan, Och utreder saken, utan att med afsigt »åra personen; derigenom vinnes äfven den dubbla förmån, att kunna anmärka det Jelaktiga och göra rättvifa ät det jörtjenjlfu lia.
Under detta Riksmöte finnas bland osg de, som oförstäldt yttrat sig mot Nlinistéren. jag har hittills trodt att mitt omdömme i afseende på dessa yttranden varit öfverflödigt, men nu säger mig min inre öfvertygelse, att jtg äfven bör bidraga til! att motverka den opu nion, sorn Herr Grefve Mörners ochHerr Danckvardts anföranden afd. i7;de April tyckas vilja b reda; nemligen att ailä Regeringens åtgärder i fl re år burit stämpeln af den högsta fullkomlighet och medfört den största lycka för landet#
Rådgifvaré synas ej villja un» derkasta sig den moraliska ansvarighet, hvartill Folkets ombud, enligt Constitutionen, anse dem förpliktade.
Denna ansvarighet kan äfven enligt
Constituliortens bokstafliga innehåll tyckas vara mycket begränsad, men den existerar ändock och degs vidare utveckling skulle förmohnligt undanrödja den öfVerdrifna tvist, sorn intagit dess ställe.
Tnnan jag går att vidare omnämna de jtfisstag, som enligt min tanka i ofvannämnde anföranden af den i?:de
April blifvit gjorde, så torde det ej vara ur sin ordning att nämna ett ord om en Ministéres rättigheter och skyldigheter
De förra anser jig till en del bestå uti den förmån att få deltaga i Representanternas öfverläggningar, och derigenom vara i tillfälle att genast försvara sig emot opo* fcitönens anfall, och f]tljve fa tata till sitt för— ivar.
De sednare bestå, dels uti afgifvande a£ Den 5 Maji e, m. råd, grundade på Constitutionens ordalydelse och ett i grund af dessa råd conseqvent förhållande, och dels uti den moraliska pligten, att med allvarlig föresats enligt bästa öfvertygelse såsom
Representant framlägga antingen directe eller indirecte de planer som för landet kunna vara nyttigast — hvem borda väl också kunna bättre inse och bedömma ställningen, bristerna och botemedlen än den som genom en upphöjd plats är i tillfälle, att från dilferenta authoriteter inhämta upplysningar?
Hvad som icke lagligen är en skyldighet bör befallas af Fäderneslands-känslan* En Constitutionel Konung och en välsinnad
Regering böra aldrig kunna beklaga sig öfver den skiljemur, som Nationens Representanter önska att uppresa, mellan dessa båda magter; ty endast den kan hindra Statens olyckor och falk'
Att undandölja Folkets klagan, kan ej tjena till något, om man ej söker att bota den orsak, hvilken jöranledt densammaj ändamålet vin. nes bäst då Konungen med förtroende till Fok1 hets Representanter hörer och icke förkastar de. ras önskan.
Är Nationen nöjd med Ministéren bör den bibehållas, i motsatt fall bör den lern: na rum för en ny.
Grefve Mörner yttrar bland annat, att Svenska Menighetens önskan och tänkesätt är att heldre styras af en Konung, än af Embetsman: ja visserligen då denna Konung ar Constitutionel, och äger ansvarige Embetsman, cå valde, att de tillika äro patriotiska och verk - Den 5 Maji e. m. 49 verksamma Medborgare.
Enligt hvad förut är nämdt om deras rätt, att deltaga i Lagstiftande magten, äga de tillfälle till utöfvande af desSa medborgerliga dygder; den, som åtager sig att vara Rådgifvare bör framför allt, äga sin egen öfvertygelse; och fritt yrka denna öfvertygelse, utan afseende på förmodad underlägsenhet i snille, ty i motsatt fall förvandlas der» ConsiitutioneUa formen, till maktägande hos en enda person;.
Mitt mening är ej att framställa begångna misstag såsom straffbara, men aila böra vara ense om att de böra klandras till virinaildé af upplysning.
Jag kan ej dela tankan om vådan af undervisning i Grundlagen vid allmänna Läroverken.
Samma skäl skulla det vara yanskligt étt låta Lagen i allmänhet utgöra ett ämne för studierna.
Man kan väl ej betrakta Grundlagen sorn étt tjenstgöringsReglemente, utan snarare som ett föremål för ständig granskning, i synnerhet som den upphöjer, själen genom bekräftelsen på, att vi äro frie medborgare och ej slafviska verktyg: för öfrigt bör den lärare, sorn antages vid ett publikt Läroverk varå så känd till sin persön, att han ej bör kunna na misstänkas att vilja störa det allmänna iugnet.
Det är ej nog att man äger kunskaper i EiU tili Ridd. o.
Pr. IV Band* 4 Ben ‘y Maji e. m.
Historien, man bör äfven kunna tillämpa dem, och det sker enligt min tanka bäst genom jemnförelsen mellan och hänförande till Grundlagen under en skicklig Lärares ledning.
Då jag förbigår med tystnad en stor del af Grefve Mörners anmärkningar, dels till undvikande af vidlyftighet, dels af föresatts att icke tala för att blott klandra, så kan jag ändå ej lemna obemärkt den del, som rör det öfverflödiga antalet af våra Embetsman, och hvilket påstås vara en nödvändig följd af Civilisation och en förökad folkmängd.
Om civilisationen deri bär någon del, så bevisas blott att den är högst ensidig och ofullkomlig, då den beröfvar i ett, hvad den gifver i ett annat — förmågan nemligen: att genom de enklaste medel komma till det insedda ändamålet.
Hvad åter en ökad folkmängd angår, så behöfver man blott göra en jemförelse med den tiden då vi ägde Finland, Liffland m. ra. och de Embetsmän vi då underhöllo.
Det försvar som göres emot påståendet att Skatter, na jemnt ökas, kan jag för min del icke gilla, ty genom prisernas fallande i jemförelse med priserna då skatterna beviljades, måste man nu använda dubbelt så mycket varor till försäljning, för att kunna fylla den bifallna Beviilningssumman.
Detta är en Arithmetisk sanning, som ej kan bestridas.
I allmänhet kan äfven anmärkning äga rum i anseende till medel, som förskottsvis begagnas utan Ständers hörande, och blir det alltid ett fel, att pä sådant sätt anticipera på framtiden.
Den 5 jMaji e. ml
Det felaktiga prohibitivsysteme som 1815 och 1818 antogs hade kunnat af Regeringens Ledamöter inskränkas, om ej aideies förekommas, derest de begagnat sin Representativa rättighet; för att upplysa om det rätta} i stället understöddes prohitiva planen och några få Individer ha iva vunnit på ds öfriges bekostnad.
Jag slutar med den önskan att vi må fini na Ministéren vara en skyddsgifvande magt, rik på moralisk inflytelse i bemödandet att för Konungen framlägga Nationens önskningar, snarare än en magt, som verkar efter egna ensidiga åsigter.
1 detta fall skall aldrig harmonien komma att störas mellan Folkets
Re-; presentanter och Regeringen.
N:0 4- Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus: Uti Hans Hans Excellence Herr Grefve Mörners anförande af den i7:de sistlidne April, har jag tyckt mig finna en Styrelsetheorie uppställd, som förekommer mig något olik den Styrelsetheorie, hvartill Constitutionens stadgander synas mig otvungit leda.
Af min pligtkänsla känner jag mig manad att derpå fästa andras uppmärksamhet, och då jag anser den, Riksdagsmannen tilldelade, roligheten att fritt tala och utlåta sig, innebära skyldigheten att göra det inom dst
Stånd hvaraf han Oen 5 Maji e. nii Sr medlem, så finner jag triig i nödvändighet lii vördsammast anhålla det Ridderskapet öch Adeln täckes åt mitt afgifvande anförande, förunna ett rum i sitt Prötocoll. Herr Grefvens sättser uppställas sålunda:
Konungen äger att allena Riket styra; Konungen är dervid endast förbunden att inhämta underrättelse öch råd af étt StatsRåd.
Konungen är förbehållit att allena besluta; ehuru dess Rådgifvare blifvit ovillkorligen förbundna att sini meningar yttra och förklarat Svenska menigheteris önskan och tänke^ sätt, som alltid helldre skall styras af en Konung äd af hvilka Embetsman som hälst; instämmer med desse Grundlagens stadgäodeO.
Hvar och ed af dessa satser; betraktad för sig är visserligen rigtig; men vid deras sammtnanställriing torde kunnä anmärkas att vid den första: ”Konungen äger att allena Riket styra,” icke olämpligen hade bordt tillägg gas orden: ”på det sätt denna Regeringsform föreskrifver, Och att tili deri tredje, hämtad ur Regeringsformens 9:de §■ hade kunnat fogas dé j samma §. befintlige Orden:”
För rådslaget» Ahola StatsRådets Ledamöter vara ansvarige.
Af ofvanberördA uppställning af satgerné fsljir i Herr Grefvens tanka; Den 5 Maji e. mi Att mellan en Svensk Rådgifvares åliggande» och emelian Engelska och Fransk*.
Ministrars ingeri liket finnesj
Att blott för beqvämlighetens ecb korthetens sku'l benämningen af Ministrar bör kunna tillägga* Svenske Rådgifvare, anseendes Herr Grefven i detta afseende sådant hvar» ken för olämpligt eller inconttitutionelt.
Att man likväl icke bör af Svenske Rådgifvare begära, hvad sorn i andra Constitutionella Länder fordras af dem sorn inbegripas under titel af Mostrar, emedan sådant vöre att hos de förre förutsätta en verkningsförmåga, utöfver den af Lagen, utstakade gräns.
Herr Grefven slutar vidare: att när den Konung sorn, äger att allena styra Riket, är F Carl Johan så blir det icke allenast förlåt ligt utan äfven pligtenligt, om Rådgifvaren vid yttrandet af sina meningar misstror sina egna jnsigtet j ' Om han, vördande ett fattadt beslut* hvars rigtighet han, till, äfventyr* ej genast insett* icke derföre anser sig hafva förlorat förtroendet eller varit onyttig.
Om han, derföre, att hans. mening icke? blifvit gällande, ännu, icke anser sig förbunden att lemna sin plats.
Herr Grefve», menar att oro roaffi bfcsjÄBWR 54 Ben 5 Maji e. m.
Huru de fleste ämnen kunna under olika synpunkter betraktas; Huru uti manga fall grunderna för omdömet äfven i theorien äro oafgjorda; Huru den tanken, att vid afgifvandet af ett enkelt råd, ett afgörande steg skulle följa många gånger skulle hindra eller aflägsna invändningar som annars kunna göras, ehuru de möjligtvis ieke åstadkomma någon förändring i beslutet, likväl tjent att utreda och närmare bestämma begreppen; Huru genom täta ombyten af Embetsman, menliga följder för ärendernas gång ofelbart skulle uppstå; Så torde man lätt inse:
Att den Lära, hvars olägenheter Herr Grefven blott i korrthet vidrört, endast i dessa sällsynta och vigtiga falt kan vara lämpelig, då Statens välfärd eller Lagens helgd kan vara i fråga, samt att den nuans, som 9:de §. i Regeringsformen innehåller, också utmärker att sådan varit Lagstiftarens afsigt.
Herr Grefven anser sluteligen en annan tydning icke heller hafva några förmåner för andra än dem som med otålighet tro sig vara bortskymda af personer hvars platser, de må hända med skäl, förmoda sig bättre kjunna uppfylla.
Jag anmäler mig såsom den der tror, att i det hela en annan tydning bör gifvas åt
Re* geringsformens stadganden för Styrelsetheorien, än den sorn den värde Talaren anser varaden rätta, utan likväl att jag derföre skulle vilja vara ansedd såsom den der efterlängtade att hädanefter blifva mindre bortskymd än hitintills.
Om en sådan tro någon gång varit fattad om min ringa person under 1815 års
Riksdag så torde orsaken dertill vara den, att jag kom att säga att nya idéer icke kunna lefva utan genom nya organer.
Jag erkänner villigt att jag sedan den tiden ägt tillfälle öfvertyga mig att denna sats är alltför absolut.
Idéerna som jag har funnit, verka icke mindre mäktig på organerna än organerna på idéerna.
Det tadel som RiketsStänder fått uppbära för det att de någon gång genom framställda och mindre väl beräknade önskningar rubbat den lugna åsigteti af hvad som till Riket sannskylldiga nytta länder, har medfört den verkan, att man vid denna Riksdag ser
Riksdagsmännen ådagalägga ett nit och en arbetsifver, synbarligen lifvade af den önskan att hädanefter blifva mindre tadlade, samt att afböja den opinionen att de kunde finna sig handlöst lemnade.
Den öppenhet hvarmed de, hvilka framställt tvekan och farhågor, blifvit besvarade; omsorgen att sätta allmänheten i tillfälle att sjelfständigt döma; 90 § fortfarande liggande blandöfrige handlingar; allt detta vitsordar huru, underskyddaf rät— tigheteö att fritt tala och utlåta sig; nya idéer
Don 5 Maji e, m, kunna bryta sig väg till erganeraa, och later ana möjligheten af en menlös tid, då idéer och orgaoer fullkomligen skola motsvara hvarandra.
Att om mig må kunna säga , att jag i min mån medverkat derhän har städse utgjort enda målet för m'<n ärelystnad, det ujgör allena skälet hvarföre jag i dag anhålla om «rdet. * * ' . t
Jag önskar vara så korrt som möjligt och får jag derföre genast uppgifva den (anka jag hyser, att det är ordet allena, som förekommer i Regeringsformens 4;de och 9lde <$ § , hvilket utgör orsaken till den oss emellan rådande olikhet i åsigter af en Svensk Rådgifvares politiska caracter.
Tänkom oss ordet alhna såsom borta, huru lyder då den Styrelsetheorie, som Grundlagen uppställer.
”Konungen äger att styra Riket på det sätt denna Regeringsform föreskrifver;” §. 4.
Uti StatsRådet late Konungen sig föredragas och afgöre han der alla Regeringsärender, utom de Ministerielle- och Commandomål; §. 7.
Uti alla mål sorn bos Konungen i StatsRådet förekomma skall Protocoll föras; §. 9.
Alla från Konungen utgående expeditioneroch befallningar, utom i Commandomål, skola för att blifva gällande, contrasignerag af den föredragande; §.38* Konungen kalle till Rådgifvare, kunnige, erfarne, redlige och allmänt Den 5 Maji e, m. 57 aktade man; §. 4; desse Rådgifvare äro ovillkorligen förbundne att sine meningar till Protocollet yttra och förklara: de äro för sina rådslag ansvarige; §. 9.
Vare dock Konungen förbehållit, att, utan afseende på de af Rådgifvare yttrade meningar sina beslut fatta; $. 9.
Skulle Konungen besluta något, som vore stridande mot Regeringsformen, vare det föredragandes rättighet och pligt att sin contrasignation derå vägra, samt nedlägge han i följe deraf sitt embete; §. 38.
Jag frågar om desse stadganden för Styrelsetbeo. rien, sådana som jag dem bär sammanfört äro stridande enot Constitutionens anda?
Om Styrelsebeslu^ skulle fattas, icke enliga med Regeringsformens föreskrifter; om någon grund skulle finnas för den förmodan att vid bestämmandet af hvad Regeringsformens 107 §. kallar allmänna mått och steg, Rikets sannskyldiga nytta, icke blifvit iakttagen, så frågar jag, då Lagstiftaren så försigtigt anordpadt allt, att underrättelser och råd aldrig skulle saknas; att öfverraskning skulle förebyggas, om ansvar derföre inför Gud och menniskor kan falla på andra än på de Rådgifvare eller Ministrar, hvilka ägde att med underrättelser och råd biträda, och hvilka äg4 de att sjelfkrafd* påminna om Rikets rätt och bästa.
Om det måste msdgifvas att ordet allena bade kunnat uteslutas ur Regeringsformens 4 och -»■ 5» Den 5 Maji c. m. skett i Lagstiftarens framställning af den Con.' stitutionella Konungens rättigheter, så återstår att undersöka hvarföre ordet alhna blifvit af Lagstiftaren nyttjadt.
Ordet allena styrande Konung, nyttjadt i 1809 års RegeringsForm, uttrycker motsattsen af en styrelseform, som erfarenheten lärt att ogilla, likasom ordet enväldigt regerande Konung i 1680 års Riksdagsbeslut, enligt den tidens begrepp, skulle uttrycka motsattsen af det aristocratiska väldet, som under FörmyndareRegeringen blifvit så förhatligt.
Bruket af ordet allena har uti vår RegeiingsForm en historisk upprinnelse, likasom de uti ingressen till ansvarighetslagen nyttjade ordalag "Konungens rådgifvare 6kola endast råd gifva, men ej jemte honom regera.”
Det är lätt att finna att dessa ordalag ingalunda behöfdes för att tydliggöra Lagstiftarens afsigt.
Hvarföre nytjades de?
de nyttjades för att tillfredsställa opinionens fordran: för att skingra farhågorna hos dem som ägde att bifalla eller afslå RegeringsFormen, och som mindes de förflutna tiderna.
Det finns ingen RegeringsForm, ingen Charta, intet, emellan lydande och befallande slutit contract, som icke bär sporr dertill att det blifvit affattadt eller slutit under yttre tvingande omständigheter och att vid valet af ordalagen afseende behöft göras på beskaffenhet ten af de för ögonblicket rådande känslor.
Skulle inga andra skäl för nödvändigheJ ten att vid de högre Läroverken läsa öfver Den g Maji e, lii. 59 Grundlagen godkännas, så utgör det historiska förhållandet, eller förklaringen af Grundlagens bud genom tidsbegreppens inverkan på desamma, ett tillfyllestgörande skäl derföre.