Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då ett dylikt stadgande finnes, mäste det väl äfven efterlefvas, och om tillvaron af detta stadgande kan hvar och en öfvertyga sig, endast man gör sig mödan ali genomläsa 38 och 39 §§ i reglementet för Fullmäktige i Riksg:s-kont.
Man kan således icke lägga Fullmäktige till last, alt de iakttagit della stadgande, hvilket varit deras pligt.
Hvad åter angår den andra frågan, eller Riksg:s-konl:s begagnande af kreditivet på Banken, så förhåller sig dermed sålunda, att detta kreditiv blifvit kontoret beviljadt, på det att, om vid något tillfälle kontorets inkomster inflyta senare än någon utgift inträffar, som med dessa inkomster skall bestridas, kontoret icke må råka i förlägenhet.
Alt Fullmäktige icke missbrukat delta kreditiv bevisas deraf, att sedan våren 1848 kreditivet icke varit auliladt mera än en gång och lill ett ganska ringa belopp, hvilket anlitande då skedde derföre, att vid sisth års slut hade Riksg:skont. att af Banken utfå nära 1 mill. r:dr, men de utgifter, som med detta belopp skulle bestridas, inträffade redan under Nov. och Dec. månader och således förr än kontoret ägde rätt att lyfta nämnde summa, hvarföre Fullmäktige ansågo sig pliglige, att bestrida samma utgifter genom anlitandet af kreditivet, hvilka medel återställdes Banken vid den tid, Riksg:s-kont. fick lyfta sina penningar eller den sista Dec.
Härigenom tillskyndades Banken ingen skada.
Alt emedlertid detta kreditiv, kan vara för Riksg:skont. af serdeles nytta, inhämtas deraf, att, om Fullmäktige i Riksg:s-kont. skulle vid alla tillfällen kunna så reglera kontorets kontante tillgångar, att med dem kunde bestridas utgifter äfven vid de tillfällen, då desse inträffade några dagar förr, än kontoret kunde hafva inkomster att påräkna, så skulle Fullmäktige hålla en högst betydligt kontant kassa, hvilken, på samma gång dea förminskade kontorets inkomster genom förlusten i räntor, äfven skulle menligt inverka på den allmänna rörelsen, hvarur den vore dragen.
Sålunda synes det mig, som skulle Fullmäktige i Banken icke på något sätt hafva anledn. att beklaga sig öfver Fullmäktiges i Riksg:s-kont. åtgärder, eller att desse på ett obehörigt sätt röra sig med Rankens medel.
Hvad åter angår frågan om nyttan af ett samband emellan styrelserne öfver de båda verken, så tror jag erfarenheten hafva visat vådorna af ett dylikt samband eller sammanblandning af de olika verkens styrelser.
För att emedlertid få detta förhållande ytterligare utveckladt, anhåller jag 24* 372 Den 8 Februari. vördsamt, att Fullmäktiges i Riksg:s-kont. förklaring i anledn. af sista revisionens berättelser måtte blifva upläst.
Sedan härefter det ullål. lill R. St., som Fullmäktige i Riksg:skont. d. 15 Febr. 1850 afgifvil i anledn. af 1849 års Revisorers berättelse, ang:de nämnde kontors tillstånd oell förvaltning, blifvit upläst, yttrade sig Hr Mannerskantz: I anledn. af Hr von Harlmansdorffs sednasle yttrande får jag nämna, att jag visserligen ieke varit alldeles obekant med denna fråga, som samme talare på sidan om den egentligen under öfverläggningen varande väckt, nemi.: att Fullmäktige i Riksg:s-kont. skulle begagnat krerlilivet på Banken under det kontorets medel varit emot ränta ntlånta.
Jag bar nemi. hört sägas att så skall hafva tillgått, men dä detta ämne icke till Utsk. inkommit på officiell väg under form af något förslag, så kunde Utsk. icke heller deråt lemna någon åtgärd, svnnerligast som detsamma hvarken i Revisorernes eller BankoFnllmäktiges berättelser varit vidrördt, eller framställning i afseende derå blifvit gjord.
Då denna af Hr von Hartmansdorff väckta fråga, om det missbruk Fullmäktige i Riksg:s-konl. skola hafva gjort af konhs krediti vrätt i Banken, följaktligen icke förekommer i Utsk:s betänk., tror jag all diskussion härom saklöst kunna upskjutas intill dess BankoUtsk. inkommer med förslag om bibehållande af det oftanämnda kreditivet, då anmärkntr deremot efter befogenhet af Hr von Hartmansdorff eller andra af R. o. Ad:s ledamöter kunna göras, då vi deremot böra nu inskränka oss till att blott yttra oss om nyttan eller skadan af en sammanblandning emellan de båda styrelserna, i hvilket afseende jag redan lillkännagifvit min åsigt vara att densamma icke bör ega ruin.
Jag förenar mig med Hr Mannerskantz derutinnan, alt Utsk. icke varit i okunnighet om hvad, som emellan Fullmäktige i Banken och Riksg:s-kont. sig tilldragit.
Derjemte får jag ännu engång uprepa, alt jag tror, det någon fara icke vore för handen om styrelserne för de båda verken något närmade sig hvarandra, och, såsom jag redan sagt, tror jag, alt dessa styrelser skulle genom indragning och utlåning kunna paralysera hvarandra.
Hvad åter angår föreskrifterne i detta fall, så, i händelse sådant anses nödigt, lära de nog icke komma alt saknas, men så länge Riksg:s-kont. äger kreditiv på Banken, bör enl. min åsigt dermed förfaras pä enahanda sätt såsom med andra inrättningar t. ex. sparbanker och hypolheksföreningar, hvilka hafva dylikt kreditiv, nemi. så alt ränta erlägges å de belopp, som å kreditivet lyftas.
På lika sätt förfares med enskildt», hvilka hafva kreditiv på Banken.
Man kan länka sig att dessa kreditiv* uttagas för att sedermera utlånas emot ränta, och skulle förvaltningen af Riksg:s-kont. tillåta sig sådant, ehuru kontoret äger räntebärande obligationer, borde dessa hypothiseras i Banken, men derföre tror jag likväl icke, att det varit lämpligt, om Utsk. i delta betäuk. föreslagit en sådan åtgärd.
1 öfrigt instämmer jag med Den 8 Februari. 373 Flr Mannerskantz och önskar, att frågan malte behandlas i och för sig sjelf, ulan afseende på de strider, som emellan Hrr Fullmäktige kunna upstå.
Jag delar deras åsigt, hvilka anse en definitiv sammanblandning emellan de båda styrelserne olycksbriugande, hvarföre jag äfven afstyrker sådant; men ett är att hafva skiljda styrelser för dessa verk, så länge de skola finnas, och annat är, att genom reglementariska föreskrifter söka så begå, att i frågor, som angå utlåning af medel, dem 11.
St. på Bankens depositionsräkning anvisat Riksg:s-kont., ett sammanträde mellan båda Styrelserne bör ega rum, på det alt de sinsemellan må kunna rådslå, ulan alt likväl gemensamt fatta något beslut, såsom t. ex. om det är förenligt med penningeväsendets uprätlhållande, alt Biksg:s-kont. utlånar emot ränta de medel, som blifvit detsamma anvisade på depositions-räkuing.
Hufvudsakcn är icke att Riksg:skont. söker göra dess kontanta behållning räntebärande, ulan endast att det blir till Statsverkets nytta.
Alt Riksg:s-kont. i och för sina behof undfått kreditiv på Banken anser jag riktigt, men ingalunda att dess Fullmäktige äga att besluta, ulan någon slags öfverläggning med Fullmäktige i Banken, då det är fråga om utlåning af livad i Banken blifvit insatt.
BankoFullmäktige må åtminstone vid ett sådant sammanträde kunna lill det gemensamma prot. få anföra alla de skäl, de ega emot en sådan utlåning, och sedan må Riksg:s-kont:s Fullmäktige gå in till sig och fatta beslut, och skulle delta blifva i strid med BankoFullmäktiges åsigt, blir det Fullmäktiges i Riksg:s-kont. ensak, men desse Fullmäktige anser jag skyldige att till prot. emottaga råd.
Att icke anlita Bankens Silfver-Fond, ty sådant länder Banken alltid till skada.
Såsom jag redan nämnt höra Fullmäktige i de båda Verken sammanträda till rådplägning, utan att de likväl gemensamt fatta beslut, hvarigenom all sammanblandning emellan dessa Styrelser undvikes.
Denna gemensamma öfverläggning rörer det gemensamma fäderneslandets väl, och härpå måtte vål Fullmäktige kunna ingå.
Skulle sådana reglementariska föreskrifter kunna åstadkommas tror jag det vore serdeles helsosamt.
Jag förbigår hvad en BankoFullmäktig här först gjorde till hufvudsak, men vill dock erinra att hans jemförelse mellan Fullmäktige i Riksg:s-kont. och en Kronofogde icke är kanske så lämplig.
Medgifver raan enskildte eller någon inrättning kreditiv på Banken, med frihet att när han så behagar lyfta 50,000 r:dr r:gds med vilkor, att han icke understår sig, all deraf utlåna större eller mindre belopp utan endast af egna medel, hvartill skulle väl en sådan föreskrift tjena?
För en sådan händelse, som Hr Lefrén förutsatt, bör väl ett sammanträde emellan Fullmäktige i Riksg:s-kont. och Banken vara i sin ordning; men hitintills har en sådan händelse icke inträffat och hvarken kan eller bör någonsin inträffa.
Fullmäktige i Riksg:skont. sätta aldrig i fråga att utlåna medel, när kontoret saknar kontant kassa utom kreditivet, och hafva icke heller gjort det. 374 \
Den S Februari.
Skulle det någonsin ifrågakomma, att utlåna medel, hvilka uttagas omedelbarligen af kreditivet, så lära väl icke Fullmäktige tillåta sig en sådan åtgärd utan i safnråd med BankoFullmäktige, åtminstone kan jag icke föreställa mig, att nuvar.
Fullmäktige i Riksg:skont. skola tillåta sig ett annat förfarande.
Sådant liar aldrig varit i fråga och lärer väl näppeligen blifva ifrågasatt.
Fullmäktige i Riksg:s-kont. hafva bedrifvil lånerörelse endast vid de tillfällen, då Fullmäktige ansett Riksg:s-kont. ega en öfverflödig kassa och då utlåningen kunnat ske på 3 eller 4 månader, men ingalunda hafva dessa utlåningar blifvit grundade på medel, hemtade från kreditivet i Banken, hvartill Fullmäktige icke heller ansett sig berättigade.
Hr von Hartmansdorff har fästat sig vid ett milt yttrande, deruti jag erkände alt Fullmäktige i Riksg:s-kont. utlånat penningar af kreditivet i Banken.
Det är alt förstå bokstafligen, hvad jag då yttrade, nemi. att Fullmäktige i Riksgis kont. hafva utlånat medel af kontorets kontanta behållning, under det att
Fullmäktige blottställde sig för möjligheten att under 2, 4 å 6 månader derefter få tillgripa kreditivet, men ingalunda hafva penningar omedelbart från samma kreditiv blifvit utlånade.
Den siste talaren tyckes så hafva förstått min mening, som skulle jag såsom nödvändigt hafva ansett det af mig omnämnda sammanträde emellan de båda Slyrelserne endast i del fall, att Riksg:s-kont:s Fullmäktige skulle finna sig tillständigt, att utlåna penningar af dess kreditiv i Banken.
Jag har likväl aldrig ifrågasatt, att en sådan tilltagsenhet är möjlig, utan endast yttrat, att ett sådant sammanträde skulle ega rum, när Fullmäktige i Riksg:s-kont. finna kontorets på Banken insatta kontanta behållning vara betydlig, och att denna behållning på ett eller annat sätt bör göras fruktbärande genom densammas utsläppande i allmänna rörelsen i låneväg.
I sådan händelse anser jag en öfverläggning emellan Fullmäktige nödvändig af hvilka BankoFullmäktige kunna meddela den uplysning, alt Fullmäktiges i Riksg:s-kont. lagliga rätt år, alt uttaga hvarje skilling ur Banken, men om dessa penningar utsläppas i låneväg, så störtas Bankens kredit.
Om Riksg:s-kont:s Fullmäktige, efter delta sammanträde, likväl besluta annat eller att utlemna medeln i den allmänna rörelsen och såmedelst äfventyra Bankens säkerhet, må det komma på deras eget ansvar, men de böra åtminstone före vidtagandet af en dylik åtgärd öfverlägga med BankoStyrelsen, hvilken öfverläggning jag anser absolut nödvändig, så vida icke vårt penningeväsende ånyo skall försättas i samma obestånd, hvari detsamma för 20 år sedan sig befann.
Afven jag har tänkt mig det fall, sorn den siste värde tataren omnämnt, och erkänner nyttigt vara att, om detsamma inträffar, BankoStyrelsen då må ega tillfälle, värna Banken för de menliga följder, som deraf kunna upkomma.
Men jag anser sådant både böra och kunna ske med fullkomligt bibehållande af de båda Styrelsernes sjelfständiga ställning till hvarandra.
Del år nemi.
BankoStyrelsen icke blott medgifvet, Den 8 Februari. 375 ulan äfven föreskrifvel, att uplåna penningar, då Bankens fördel oell säkerhet sådant fordrar.
Och när Riksg:s-kont:s styrelse finner Kontoret ega betydliga behållningar inneslående på depositions-råkning i Banken, och derföre, enl. sin pligt, beslutar och derom offentligen tillkännager, all den har medel att utlåna, är det följaktligen Bankoslvrelsen obetaget, att anmäla sig som medtäflare om det erbjudna lånet, hvarvid Bankostyrelsen, då den framställer sin önskan ali fä emottaga medlen för Bankens räkning, bör kunna bjuda så kraftiga skäl för sig, all Riksg:s-kont:s styrelse gilver Hanken företrädesrätt lill lånets erhållande.
Och då, hvad man åsyftar, härigenom på eli bättre ändamålsenligt sätt kan vinnas, anser jag derföre önskeligt att man icke på förhand må föreskrifva någon direkt sammanblandning mellan de båda styrelserne, hvilken, såsom jag förut nämnt, i så många andra afseenden skulle vara skadlig, synnerligasl just för Banken.
Allmänna verk eller enskildta personer hafva penningar inneslående på deposilions-räkning i Banken, emedan man ansett sådant säkrare och med mindre förvaltningskostnad förenadt, än att förvara dem i egen kassakista.
Men om de, hvilka blifvit anförtrodda ett verks förvaltning, förhindras härutinnan af dem, hos hvilka medlen innestå, år det båttre alt hafva dem förvarade i egen kassakista, på det att man må få röra sig med medlen på det sätt, som för verket är lämpligt, men icke efter hvad, sora kan vara lämpligt för det verk, i hvilket penningarne blifvit insalta.
Riksg:s-kont:s medel böra väl förvaltas på ett för kontoret lämpligt sätt, och om några andra penningar ån Riksg:s-kon(:s har fråga icke varit, likasom icke heller, att Fullmäktige i Riksg:s-konl. skulle kunna utlåna Bankens medel eller dem, hvilka varit att hemta från kreditivel t Banken.
Hvad åter angår Hr Mannerskanlzs yttrande, så får jag dertill genmäla, att Bankofullmäktige redan nu hafva tillfälle att inlåta sig med Biksg:s-kont. i sådana afhandlingar, som dem den värde talaren åsyftat, emedan kontorets penningar icke annorledes än efter kungörelse i Tidningar utlånas.
Beskaffenheten af det förfaringssätt Gr.
Lagerbjelke upgifvit, torde jag få belysa med ett exempel.
Vi antaga, att Riksgts-kont. eger på depositions-räkning i Hanken innnesiående 1 mill. r:dr, samt att det tillika barett räntefritl kreditiv å en lika summa, med rättighet att beloppet uttaga.
Nu säga Riksg:s-kont:s Fullmäktige: de penningar, vi på deposilionsräkningen ega, äro icke räntebärande och saknas i allmänna rörelsen, alltså låna vi ut dera.
Riksg:s-konl. saknar sedermera egna medel för bestridandet af de utgifter, som detsamma åligga.
Nu kommer Stats-kont. och afTordrar Riksg:skont. någon del af stalsfyllnadssumman, så alt det måste uttaga hela kreditivel, 1 mill. r:dr.
Då säga Riksg:s-kont:s Fullmäktige vid sig sjelfva: som vi hafva utlånt Riksg:s-konl:s egna penningar, så återstår för alt tillfredsställa Stats-kont., endast all från Banken uttaga krcditivbeloppet, hvilket verkställes.
Naturligtvis 376 Den 8 Februari. är det betungande för Banken, att pä en gång utlemna en sadan sedelmassa.
Endast hälften deraf hade behöft ntlemnas, om Riksg:skont. icke utlånat sina deponerade medel, ulan haft dem att gifva åt Stals-kont.
Vore det nu Banken, som lånat de deponerade medlen, men i stället nödgades utgifva en lika summa för kreditivet, så är det ju klart, all han derigenom föranlåles till Riksg:skont. betala ränta på sina egna penningar, förutan hvilka Riksg:skont. varit nödsakadt aU återtaga sitt lån och Banken befriats från ränta derpå.
Det vore ju i sanning för Banken en förträfflig liqvid mellan honom och Riksg:s-kont.
Hr Lefrén förklarade sig häruti instämma.
Då nu öfverläggningen i della ämne förklarades vara fulländad, blef Utslcs i förevar, mom. af 12 § afgifna utlåt, af R. o. Ad. bifallet. §§ 13 och 14.
Lades lill handlingarne. § 15- Mom. 1.
Ang:de en emot Bankens Undershjrelse gjord anmärkn.
Ang:de en emot Banko fullmäktige pä grund af Banko-reglilets 3 § framstuld anmärkn.
Ang:de en emot.
Banko-fullmäktige med åberopande af Eanko-reghtets 63 § gjord anmärkn.
I denna punkt liar Utsk. sagt, ”att Fullmäktiges pluralitet lemnat å sido föreskriften i Banko-regl:tets 63 §; innefattande stadgande alt, i händelse något skulle eftersättas, hvarå Understyrelsen ej genast kan förskaffa rättelse, Fullmäktige skola, efter härom gjord anmälan, anbefalla innehållning af den eller de personers lön , som till försummelsen äro vållande, intill dess det efterliggande arbetet blifvit behörigen fullgjord!.” Jag befarar att Utsk. icke läst 33 § i Banko-reglstet, och sorn Fullmäktige äro skyldige att ställa sig till efterrättelse icke blott den 63:dje utan äfven den 33:dje §, så anhåller jag, att till deras urskuldande få upläsa den sednare, så lydande: ”De frågor, sorn afse tillämpningen af Bankens embels- och tjenstemäns betalnings- eller ersättningsskyldighet, få icke, i händelse af bestridande, afgöras utaf Fullmäktige eller Understyrelsen, ulan böra, efter föregången undersökning, öfverlemnas lill vederbörlig domstol.” Om Fullmäktige skulle tillåta sig att innehålla någon tjenstemans lön och denne yttrar: ”Sådant underkastar jag mig ieke, utan anlitar vederbör!, domstol till utbekommande af min rätt,” så kan Fullmäktiges åtgärd i sådant hänseende inställas:
Mende böra icke blottställa sig för en sådan händelse, utan se sig före Den 8 Feb mari. 377 så att de icke förhasta sig med löners innehållning.
Når nu den ifrågavar. tjenstemannen tillfrågades huruvida han ville underkasta sig ersättningsskyldighet, så förklarade han sig dermed nöjd, och ställde säkerhet för fullgörandet, intilldess saken blefve utredd.
Någon vidare åtgärd kunde då af Fullmäktige, enl. min åsigt icke vidtagas.
Jag ber att få upläsa 63 § i Bankoreglementet så lydande: ”Skulle, vid den i § 59 föreskrifne qvartalsundersökning, något finnas eftersatt, hvarå Understyrelsen ej genast kan förskaffa rättelse, läte Fullmäktige, efter härom gjord anmälan, anbefalla innehållning af den eller de personers lön, som till försummelsen äro vållande, intilldess det efterliggande arbetet blifvit behörigen fullgjordt.”
Då det eftersatta arbetet var sådant, som i arbetsordningen omförmäles, ansåg Utsk. alt 63 § varit i förevar, fall tillämplig, oell att Fullmäktige bordt efter densamma förfara.
Uppå härefter frarastäld propos. blef Utsk:s i förevar, mom. af 15 § afgifne utlåt, af R. o. Ad. bifallet. §§ 16, 17, 18, 19, 20 och 21.
Lades till handlingarne. § 22. Mom. 1.
Ang:de arf'vodan för vexel-diskonter ingen och kreditiv-rör eisen.
Bifölls. Mom. 2.
Ang:dc Revisorernes framställningar i afseende pä befrämjandet af vexel-diskonteringen och kreditiv-rörelsen.
Lades lill handlingarne. §§ 23 och 24.
Lades till handlingarne. § 25.
Bifölls. §§ 26 och 27.
Lades till handlingarne. § 28.
Bifölls. § 29.
Härefter förekom och bifölls Ulsk:s i slutet af dess förevar, berättelse gjorde hemställan, att Fullmäktige måtte undfå decharge för de af dem från d. 15 Nov. 1847 till och med d. 15 Nov. 1849 vidtagne beslut och åtgärder.
3T8 Den 8 Februari.
Föredrogs, men lades, på begäran af Hr Mannerskantz, Carl Axel, och Hr Granfelt, Adolf Fredr., ånyo på bordel, LagU(sk:s d. 5 dennes bordlagda betänk.
N:o 5, i anledn. af väckt motion om antagande af ny allmän civil-lag.
Föredrogs ånyo Ridd.Utsk:s d. 1 och 5 dennes på bordet lagda mern.
N:o 3, i anledn. af vackt fråga om ombyggnad af flyglarne å Iiiddarhusgården.
Bennet, Carl Stephan: Ridd.Ulsk. har af tvenne skäl hemlat anledn. att afstyrka ombyggnaden af flyglarne på Riddai hustomten.
Det första skälet är bemladt från financiel synpunkt.
Den, som med npmärksamhet granskat de gjorda upgifterna finner deraf, att 4 proc. å byggnadskostnaden, enl.
Ulsk:s åsigt, skulle utgöra den afkastning, som företaget kunde inbringa.
Ridd.Direkt., som icke fått sig Alagdt alt afgifva något utlåt, öfver förslagets utförande, har endast fullgjort hvad som blifvit densamma ålagdt, nemi. att framlägga ett fullständigt förslag i ämnet.
Alt motsvara fordringarne af ett fördelaktigt och prydligt byggnadssätt, är ganska svårt med obetydliga tillgångar, och så framt icke några serskilda utvägar kunna beredas, så tror jag ej att byggnaden skulle kunna med fördel verkställas på det nu föreslagna sättet.
Såsom enskild ledamot af R. o. Ad. tager jag mig frihet att påpeka några utvägar, som skulle kunna lätta företaget.
Den första vore om af hvarje familj ett tillskott af 50 r:dr blefve gifvet.
Derigenom skulle upstå en summa af 50,000 r:dr.
Det andra projektet vore, att bilda eli bolag, der t, ex. 1,000 aktier å 06 r:dr 32 sk. bxo pr aktie kunde tecknas.
Delta bolag skulle genom en serskild
Direktion komma i besittning af tomten och ersätta Riddarhusets kassa den förlust, som derigenom skulle upstå, och deremot behålla den vinst, som af företaget kunde skördas.
Del tredje och möjligen lämpligaste förslaget vore, alt capitations-afgiften finge fortfarande utgå.
Derigenom skulle på 20 år R. o. Ad:s skuld kunna betalas och den ifrågasatta byggnaden kunna verkställas.
Jag liar endast nämnt detta för den händelsen, alt detta byggnadsföretag skulle vinna sympathier inom R. o. Ad., hvilket jag synnerligen önskar.
I afseende på fördelen af lokalen, har Ridd [fisk. nämnt att den i framliden möjligen kan med lätthet inbringa mera, än den nu gör.
Jag tviflar derpå, ehuru jag, såvida jag fortfarande kommer ali vara ledamot i Direktm, skall göra mitt bästa att slå på R. o. Ad:s fördel; men om vid ny uthyrning af tomten, någon annan person, än den som f. n. disponerar densamma, skulle gifva anbud derpå, så tror jag, att betydliga reparationer skulle komma att behöfvas, oell alt Ridd.-kassan finge vidkännas icke obetydliga utgifter.
Hvad serskildt beträffar Ridhuset, hvarom här har blifvit
Den 8 Februari. 379 nämndt alt det skall tillfalla Riddarhuset, sä är det osäkert om del faller till oss eller ifrån oss, att det faller det tror jag, mea bet villor alt det komruer oss till godo.
Den betänklighet
Utsk. hemlat af brobyggnaden bör icke ådraga sig mycken upmärksamhet.
Man känner med hvilken långsamhet allmänna byggnader bär i sladen göras.
Beslut härom hafva änuu icke hunnit att fattas och om sladen skulle vilja göra en brobyggnad, så behöfde icke Riddarhuset taga della i betraktande.
Vill staden, sedan vi upfört vår byggnad, lösa byggnaden, så får den göra sitt anbud, och vi fingo således mera betaldt i den mån tomlen vore bebygd.
För öfrigt får jag säga att, sedan denna fråga kommit å bane, så tror jag att någonting måste göras i byggnadsväg, sora vo re värdigt R. o. Ad.
Hr Rosenblad, Bernh.: Ridd.Utsk:s betänk, synes mig til! alla delar så väl grundad!, att jag icke annat kan, än på det högsta tillstyrka bifall dertill och får endast yttra några få ord i anledn. af hvad den siste värde talaren framställt.
De förslager han gjort, för alt tillvägabringa möjligheten af den ifrågavar. ombyggnaden, torde knappast behöfva mer än afhöras, för att finna deras overkställbarhel.
Talaren har föreslagit, att R. o. Ad. skulle skaffa en fond derigenom, alt hvarje familj borde sammanskjuta 50 r:dr; men för att inse overksiällbarheten häraf, behöfves väl icke mera än att erinra sig, att här finnas många familjer, som icke bestå af mera än 1 ä 2 ledamöter och hvilka kunna vara i de svåra pekuniära omständigheter, att de icke hafva råd att till ett för dem alldeles främmande företag sammanskjuta 50 ndr.
En orimligare, en obilligare beskattning på R. o. Ad. än efter familj kunde troligen icke uptänkas, och ett för R. o. Ad:s familje-ledamöter mindre interessant ämne alt göra upoffringar för, än det att bygga flyglar till Riddarhuset i Slockholm, vore väl knappast tänkbart.
Lika olämpligt synes mig förslaget vara, att bilda ett bolag för att inköpa Riddarhus-lomten, serdeles som det vore sannerligen en stor olägenhet, om R. o. Ad., såsom husegare, fick sådana der bi-egare bredvid sig.
Beträffande äter de skäl, som Utsk. anfört för bifall till dess betänk., så torde här böra sältas i första rummet, att det varit fråga om kommunikationernas lättande genom en ny brobyggnad öfver Norrström, hvilken Öfverste Eriksson föreslagit att sluta vid Riddarhustomten, i hvilket fall Riddarhuset naturligtvis hade rått att fordra en motsvarande ersättning, Jag tror att då en sådan korporation, sorn Sveriges Ridderskap och Adel, är husegare i Slockholm och då den vet sådana frågor vara å bane, så är den skyldig stadens allmänna beqvämlighet och stadens allmänna fördel, alt icke genom öfverflödiga byggnader lägga hinder i vägen för de beslut, som staden kan komma att fatta.
Om den nu företagna frågan skulle betraktas endast ur financiel synpunkt, eller vara vackt endast för alt på den förtjena penningar, så hade Ridd.Utsk. haft 380 Den 8 Februari. rätt uti hvad det yttrat.