Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då BancoTJtsk. föreslagit upphörandet från Bankens sida af sk:ssed!ars lifgifvande efter 2tne år, och att derefter sedlar ej skulle i rörelsen till lägre belopp än 2 r:dr, eller lika med nuvarande 2 r:dr brcosedlar, utgifvas, tager jag mig friheten deremot anmärka, att en sådan åtgärd skulle ej allenast blifva menlig för Banken sjelf, då en högst betydlig del af reella fonden måste användas och utgå såsom skiljemynt i landet, utan det skulle för handel och rörelse samt liqvider man och man emellan medföra största svårighet och olägenhet.
Folket äro nu vana vid dessa sedlar; och att vid afgörandet af en så vigtig fråga som realisationen, der opinionerna varit och ännu äro delade, vidtaga ej lugnande åtgärder, anser jag ej vara väl beräknadt.
Den vinst Banken skördade genom besparing af kostnaden alt utgifva småsedlar skulle öfverflyttas och förbytas i en nationalförlust; ovanan att handtera del små silfvermyntet skulle vålla, attén mängd 6 H. 27 Den 6
Maj f. m. deraf borttappades och på flerfaldiga sätt förkom, hvilket onekligt blefve en nationalförlust, då deremot Banken äger vinst uti hvarje förlorad sedel.
Jag anser det på en gång gifva förtroende åt realisationen och stadga i btcosedlarnas värde j om sedlar af samma valör som de hittills gångbara, synnerligen 8, 12 och iö sk:s-sedlarna, blifva fortfarande gångbart mynt bredvid silfver.
De olägenheter af många slag; sorn i vårt land skulle uppkomma genom jemnt behof af vexling, inses lätt och behöfva icke upprepas.
Jag för min del afstyrker förslaget om småsedlarnas dragning ur rörelsen och yrkar, att efter utvexlingens början en hvar må vara berättigad ej allenast att för sedlar tillvexla sig silfvermynt, utan att hvarje sedelhafvare må äga rätt att för större eller mindre sedlar tillvexla sig andra af lika valörer sorn de nu gångbara.
En mängd lagafhandlingar, som göras man och man emellan, ske muntligen, men en ännu större mängd skriftligen.
De äro ställda på sk:r och r:dr.
Om nu ingen sedel blir ställd på mindre belopp än 5 gånger enheten, så blir deraf en följd, att man vid sådana liqvider måste skicka metalliskt mynt.
Jag skulle då tro, att minsta sedelmyntet kunde nedsättas måhända till 1 r:dr btco eller i r:dr riksgts.
Jag får således göra denna anmärkning vid Utsk:s förslag.
Då i öfrigt betänk, innehåller, att småsedlarna ännu någon tid skulle bibehållas, tror jag, att det kunde något längre utsträckas.
Visser!, medförde detta någon kostnad, men utan den råkar man i svårigheter; och skulle de ersättas genom sedlar utur privatbankerna, så få de i alla fall ej gå i Kronans uppbörd.
Huru nian vänder sig, uppstår alltid någon stridighet, hvilken är hjelpt, om sedlar på mindre valörer få utgifvas.
Kostnaderna för dessa sedlar måtte åtminstone betäckas af vinsten.
Ehuru jag föresatt mig att icke yttra mig, när någon annan talare yttrat, hvad jag gillar, anser jag mig befogad att anföra något i detta ämne, då jag i går sade, att Utsk. förbisett en hel hop förhållanden, som möjligen kunde leda till mindre lyckliga följder för landet.
Anledningen, hvarföre jag sade detta i går, tager jag mig nu friheten att utveckla vid denna punkt, hvilken jag anser icke böra vara sådan den är.
Utsk. har utgått från den princip, att silfret bör utgå från Banken i rörelsen, i stället för att det rättaste, efter min tanka, vore, att sådana åtgärder vidtoges, hvarigenom silfret blefve tillgängligt för sedelinnehafvaren, när det påfordiades, men att sedlarna blefve qvar i rörelsen.
Med den af Utsk. antagna princip befarar jag, att silfret forceras ur Banken i rörelsen, då man likväl bör söka göra så liten rubbning som möjligt i nuvar. förhållanden, för att icke öka den fördom, som mot realisationen existerat och hvilken varit och ännu Den 6
Maj f. m. au jir sä stark, att många befara följderna af denna realisation, ehuru jag icke hör till deras antal.
Det är på dessa grunder, jag anser denna punkt, såsom tillhörande hvad nästa Ständer skola göra, ej behöfva stå qvar här, då den innehåller en princip, som ej af massan skall gillas.
Hr Leffe” n, Joli.
Utsk. har trott sig höra följa en medelväg emellan de opinioner, som i denna fråga äro behandlade.
Det linnes en ganska talrik opinion, som uttrycker sig sålunda: silfret måste komma ut i landet, såvida folket skall vänja sig vid att älska det och undvika de följder, som genom småsedlar uppkomma, då man vårdslösar begreppet om penningar; andra åter, som tro, alt småsedlarna äro nödvändiga för den allmänna rörelsen och för bibehållande af silfret inom Bankens hvalf.
Utsk. har föreföreslagit, att icke allenast de småsedlar, som nu finnas, skola fortfara uti rörelsen, utan äfven alt nya sådana sedlar skola till vanligt belopp tillverkas lill och roed år i835, men att sedan inga andra småsedlar skola utgifvas, och att, i den mån sedlarna blifva slitna, silfver skall komma i rörelsen.
Sedlarna hinna ej blifva så förslitna, att de ej kunna gå ganska lange uti rörelsen.
Utsk. har vidare föreslagit. att den minsta sedeln skall blifva på två gånger enheten.
En talare har trott, att roan menar 2 r:dr b:co.
Utsk. har likväl sagt 1 gånger enheten, hvarmed det menat 2 r:dr riksg:s.
Hvad åter angår den af Utsk. yttrade opinion, att den minsta sedelvalören bör blifva lika med 5 gånger enheten, eller 5 r:dr riksg:s, har Utsk. framställt den såsom något, som framdeles bör iakttagas.
Jag har ingenting emot, alt man utstryker denna allmänna reflection.
Den är likväl icke så oriktig, som man trott.
Man bör tåla, hvad som är rätt; då undviker man att skrämmas än af det ena, än af det andra spöket, som man finner i sin väg eller uppgjort för sig sjelf.
Enskildt får jag säga, att jag har ganska litet deltagit i denna sak.
Jag har yrkat, att den minsta sedeln skulle blifva lika med 2 gånger enheten, och jag vore benägen dela opinion med dem, som önska sedlar på en r:dr rikg:s.
Hvar angår småmyntets borttappande och att sedlarna lättare förvaras, kan det såvida vara sannt, att småsedlarna ofta äro så smutsiga, alt de klibba sig fast i fickorna; annars tror jag ej, att man så lätt tappar bort småmyntet.
I alla fall är sådant en småsak, då fråga är örn ett system.
Mig synes, att Utsk. ganska välbetänkt framställt det förslag, som nu är i fråga.
Mig synes helt naturligt, att Bankens vexlingsförhållanden böra ställas så, att en bestämd del af Bankens silfver genom beliofvet i rörelsen der qvarblifver.
Sedan småsedlarna inkommit, måste alltid en betydlig qvantitet stadna qvar hos allmänheten och nödvändigt förblifva i rörelsen.
Jag kati 212 Den 6
Maj f. ra. således ej gå in derpå, alt sedel myn tet blir mindre än 5 gånger enheten, ej heller att småsedlar få efter den bestämda tiden af Banken utgifvas.
Sådant vore ett oskick, sorn jag förmodar ej kunna komma att äga rum, och hvilket endast skulle leda till förlust för Banken.
Liljencrantz, Gust,. Fredr,:
Tili en hörjan måste jag beklaga, att Ståndet är så fåtaligt vid afgörandet af dessa båda punkter, hvilka äro de, som hafva det mesta inflytandet på folkets trefnad.
För min del kan jag icke godkänna Hr Skogmans och Frih.
Ehrenborghs mening, att detla stadgande, såsom blott innehållande ett omdöme, bör utgå.
Jag anser det vara en princip, som bör göra sig gällande.
Den torde böra vara etablerad någon tid för att kunna nöta på opinioner).
Jag yrkar, att stadgandet måtte qvarstå som en uttryckt opinion, tjenlig att förbereda de riktiga åsigter, som vid en apnan riksdag böra göra sig gällande.
Hvad principer angar i denna fråga, förenar jag mig med hvad Utsk. yttrat och bar anledning dertill, då jag betraktar, huru andra folkslag handlat i detta afseende; men vi böra äfven besinna, i hvad ställning vår Bank är.
Vår lånerörelse är i helt annat förhållande än en Bank, sorn ordentligt skall fullgöra sina ftinctioner och det är icke möjligt att på en gång komma från alla förvillelser.
Jag anser derföre vådligt att antaga denna princip.
Det är ganska väl, att Utsk. yttrat sig och derigenom gifvit R.
St. anledning att uttala sin opinion, huruvida denna punkt bör qvarstå, Men att antaga principen t. o. m. om fem år kunde blifva vådligt.
Utsk. citerar följderna af 1776 års realisation.
Traditionen påminner oss örn dessa följder, som spridde allmän olycka och obelåtenhet bland Svenska jordägare.
En stor del af jorden mäste försäljas för en fjerdedel af värdet.
Om man också antager, att de mindre sedelvalörerna blifva i omlopp, skulle likväl ett sådant beslut nu i denna stund, då Banken är behäftad med så många creditiv och lånskyldigheter, medtaga så mycket silfver, att Bancostyrelsen snart skulle blifva nödsakad att anlita creditivet för att upprätthålla silfverfondens förhållande.
Äfven detta är ett skäl, hvarpå jag vill fästa uppmärksamheten, att man ej bör anse möjligt att äfven om 5 år ensamt begagna silfret för den mindre rörelsen.
Således är det angeläget, -att hvar och en yttrar sin opinion.
Det ger äfven ledning åt Utsk. att handla efter de principer, som mest göra sig gällande.
Således anser jag, att
Bancostyrelsen äfven för en kommande riksdag icke ovilkorligt bör upphöra med förfärdigandet af mindre sedlar, att användas i rörelsen; men jag vill ej säga, huru stora dessa böra vara, utan leinnar åt Utsk. att bedöma och afgöra denna fråga till näringarnas nytta och förkofran, till allmänhetens belåtenhet i förening med myntvärdets bibehållande.
Den C
I anledning af hvad Ilr Lefren yttrat, att jag omtalt 2 ridr b:eo, får jag erinra, att jag menade riksg;s.
Efter jag har ordet, anhåller jag få tillika anmäja, att jag förenar mig med Frih. Ehrenborgh.
Jag erkänner visser!,, att i samma mån som silfvermjmt kommer ut i rörelsen, skall deraf föranledas större sparsamhet med myntet hos allmogen och besparing för Banken i tillverkningskostnad.
Sedeltillverkningen kostade iS32 ungefär 54,000 r:dr, de förslitna sedlarnas förstöring deruti inbegripen, Om för denna och för andra sedlars och attesters tillverkning afdragas 10,000 r:dr, återstå dock 44’000 r*dr, Silfyermyntets undershållande kostar väl mindre; men vid detta tillfälle mäste man göra skillnad mellan grundsatsen i sin alimänlighet och verkställigheten för ögonblicket.
Min mening är, att åtgärd derna för realisationen böra göras så stilla och omärkliga, att allmänheten ej erfar annat, än att den får silfver i omloppi stället för sedelmynt.
Att hastigt inställa småsedlarnas utgifvande anser jag olämpligt.
Ehrenborgh har anfort en omständighet, hvilken torde böra tagas i betraktande synnerligen af dem, som hysa farhågor för realisationens bestånd, den peml., att silfvercassan mindre påkännes, om smål sedlarna förblifya i rörelsen; meq det finnes äfven andra, som jag ej hört anmärkas, och bland dem är beqvämligheten att begagna småsedlar.
Om man skall afsända någon mindre summa eller summor, sorn sluta på sk:r, så är det beqvämt att skicka sedlar; villman företaga resor eller någon bandel, hvarvid småsedlar kumm användas, så äro de beqvämare att medföra ät) påsar med silfver.
Besvär för rörelsen i della hänseende bör ej åstadkommas Allmogen be-> hofver äfven småsedlarna för alt genom deras utbyte mot silfver lära sig det nya myntets värde.
Allmogen kallar ännu en 8 sk. b:co för en 12 sk. och en t? sk. b:co för en 18 sk. efter sin förra riksgtsberäkning; på samma sätt kommer han förmodligen att gora med de särskilda metalliska mynten och kalla dem i2-sk:s-stycken och i8-sk:s-stycken efter nuvarande sedlar.
Det har blifvit sagdt, att silfvermyntet ej snart kunde sättas i omlopp, derest både silfver och sedlar gemensamt ginge i rörelsen.
Sådant betyder föga; men vig-r tigare är, att derest de sättas i omlopp tillsammans, blir anlitandet af Bankens silfverfond mindre.
Att uttala en grundsats, blott för att låta den framstå att nötas på, anser jag vara utan nytta för den allmänhet, som skall begagna myntet.
Den laser gemenligen icke mycket och allraminst qtsk:sbetänkm eller R.
St;s skrifvelser, så att för den orsakens skull tror jag det icke löna mödan att uttala något dylik t.
Min mening öfverensstämmer således med deras, som anse denna punkt böra uteslutas.
Jag för min del tror, ptt egentl. s, D e 11 6
Maj f. m. k. skillingssedlar ej böra finnas, och att deras lifgifvande bör upphöra.
Derigenom skulle i min tanka silfret, isamma mån det blefve gångbart, också blifva kärt för allmänheten och leda den till större sparsamhet; ty jag är öfvertygad, att mången skulle tveka att på krogdisken uppoffra sin blanka silfverpenning, som deremot icke tvekar att göra det med en trasig tolfskilling.
Det är anfördt, alt skiljemyntet skulle vara svårt att medföra på resor.
Men detta mynt är si litet, att jag för min del tycker, att dessa påsar med silfver ej kunna blifva särdeles stora och måste blifva föga mindre obeqväma än packorna af småsedlar.
Vidare tror man, att det skulle vara obeqvämt att i liqvider skicka silfver.
Det kunde likväl ej blifva mycket, sorn skulle skickas med posten, när nemi. minsta sedelvalören blefve i r:dr b:co.
Jag kan således ej se några faror af att afskaffa sktssedlarna, hvarigenom en mångfaldig besparing skulle uppkomma, icke blott för den nuvarande sedeltillverkningen, utan äfven af de arfvoden, som nu utbetalas till mästerman för att hänga dem, som förfalskade småsedlarna.
På andra sidan kan jag ej annat än vidblifva min mening, att det ej skulle gå an att afskaffa de större sedlarna på 2 och 3 r:dr.
Detta är den väsendtligaste motsägelse, jag funnit i TJtskrs betänk.
I allmänhet ådagalägger nemi.
Utsk. ett sträfvande att hafva mycket silfver i Banken i förhållande till sedelstocken, så att Utsk. tyckes, om jag så får säga, nästan vara bekajadt med ett slags silfversot; men här deremot vidtager Utsk. alla åtgärder att drifva silfret ur Banken, nemi. genom afskaffande af alla sedlar under 5 gånger myntenheten, hvilka sammanräknade nu utgöra omkring 16 millioner.
Om för öfrigt Bancostyrelsen skulle under dylika sedelindragningar bibehålla proportionen af 2 till 5 emellan silfverfonden och sedelstocken, kan man lätt föreställa sig hvilka oredor derigenom skulle uppkomma och hvilka tillfällen derigenom skulle gifvas till de olyckligaste speculationer.
Utsk. tyckes fordra af Bancostyrelsen, att den skab administrera Banken medelst financiella operationer; men jag hemställer till hvar och en, om det är möjligt för en Bankostyrelse att under dylika förhållanden mäta sig i finhet med utstuderade speculanter, eller att undgå farorna af deras anslag.
Både Bankens och Statens förderf skulle deraf föranledas.
Jag instämmer hufvudsakl. i den mening, Gr.
Liljencrantz och Hr Cederschjöld anfört.
Det är af sakkunniga allmänl. erkändt och af Utsk. medgifvet, att utgifvandet af låga sedelvalörer ej är förenligt med grunderna för en väl inrättad bank.
De hafva vank utgjort en af symptomerna för banker, som lutat till sitt fall.
Jag vill nu ej yrka, att man skall upphöja den lägsta sedelvalören öfver 1 r:dr b:co, hvilken är densamma, som af sista Ständer fastställdes; men hvad skillings - Den 6
Maj f. ra. ai5 sedlarna beträffar, är jag af den öfvertygelse, att man jn förr destobellre bör söka att dem afskaffa; icke sä till förståendes, att en alltför kort termin bör för deras invexling utsättas (de må tillsvidare gå och gälla, så länge de kunna begagnas oell i allmänhet sä länge som de öfriga lägre valörerna af det gamla sedelmyntet få förblifva i omlopp); men tillverkningen bör ej drifvas längre än på sin böjd till detta års slut, och sedan bör ej annat utgifvas än det, som finnes i förråd.
Rian bar åberopat, att folket tycker om och funnit sig vid sktssedlarna.
Jag vill ej bestrida detta; men folket, såsom enskilda, har ovanor och bör aflägga dem.
Ha rtmansdorff har förut fästat uppmärksamheten på hvad tillverkningen kostar; men den kostar mycket mer, än som visar sig, ty Banken måste för dess skull underhålla en större tjenstemannapersonal, och den sysselsätter med namn och nummerskrifning en stor del af Bankens tjenstemän, som derigenom försumma angelägnare ärender och använda tiden på ett arbete, hvilket för deras egentliga sysslors bestridande visserligen icke gör den skickligare.
Denna småsedelstillverkning kostar kanske årligen så mycket, som Banken vinner i ränta på en million af sin lånerörelse.
Då discussionen synes mig hafva öfvergått till i atte punkten, hemställer jag, om det ej vore lämpligt att låta uppläsa samma punkt.
En värd talare har sagt, att allmänheten ej läser och isynnerhet ej utsk:sbetänk:n.
Jag frågar likväl, om ej den allmänhet, som fattar beslut förmassans räkning, läser; och detta är åtminstone en allmänhet.
Hr Lefre'n: En ledamot har sagt, att BancoUtsk. skulle vara beliäftadt med en viss ny sjukdom, som skulle kallas silfversot.
Upptäckten torde hafva sin upprinnelse i gulsoten.
Utsk. har ej kunnat undgå att tala om silfverfonden, då fråga varit om, att silfret kunde gå ut.
Samme talare har sagt, att Bancostyrelsen ej bör befatta sig med speculationer, och vidare, att den bör vara så passiv som möjligt.
Det är märkvärdigt att yrka såsom en dygd en sådan passivitet uti en administration, som har så vigtiga functioner.
Om ali administration inom Sverige finge tillgodonjuta samina beskedlighet, finge man ej så ofta höra sällan motiverade, men så mycket mer häftigt yttrade anmärkningar om densamma.
Jag anser, att Bancostyrelsen bör med allt möjligt nit och drift tillvägagå i det värf, som blifvit den an,förtrodt, och försänkning i en Indisk dvala ej tillraknas dem såsom förtjenst.
För alt vid öfvergången ej rubba vanor och prisförhållanden, synes det vara bäst att intill nästa riksdag låta utgifningen af småsedlar fortgå såsom hittills och öfverlemna åt allmänheten att sjelfmant brin - ai6 Den 6
Maj f. m. ga skiljemynt i omlopp uti småsedlarnas ställe.
Det är ej genom småsedlarna, som någon betydlig uttagning af silfver kommer att äga rum, och det sålunda uttagna stadnar i omlopp inom landet.
Såsom här blifvit anmärkt, är frågan om småsedlarnas afskaffande för öfrigt till en del ceconomisk; d. v. s. hvilket kostar Banken i längden mindre, att hålla skiljemynt eller småsedlar?
Räkningen utfaller utan tvifvel till förmån för skiljemyntet; men det synes, som den kostnad, Banken under några år vidkändes för småsedlarnas fortsatta tillverkning, motväges af andra fördelar i allmänna rörelsen.
Skulle småsedlarnas utgifning ej linnas böra oförändrad fortfara till nästa riksdag, kunde det dock lämpligen öfverlemnas åt
Bancostyrelsen att minska densamma endast i den mån, som skiljemyntet genom frivillig utvexling utgår.
I denna fråga anhåller jag att få tillägga, att ett ändamål till, hvarföre ej småsedlar böra tillåtas till utgifning af Banken, är att befordra inländska vexlar och assignationer städer och orter emellan, hvilka hittills här gro föga bekanta, men i andra länder begagnas med mycken fördel.
Den olägenhet, man anför mot småsedlarnas afskafFande, att man på posten måste öfversända speciemynt, försvinner helt och hållet, om man begagnar vexlar eller assignationer, och det blir genom myntregleringen en nödvändighet.
Jag kan således ej annat än tillstyrka bifall till Utsk:s förslag i denna del.
Jag vill ej deltaga i den medicinska discussionen, som uppstått, emedan det är a:ne alldeles skiljaktiga ämnen att ordna en Bank och t. ex. förlösa en madam.
Jag vill hålla mig till förevarande fråga, nemi. småsedlarna; den är af enkel och vigtig natur.
Det är ostridigt, som Hr v. Hartmansdorff anfört, att pappersmyntet är vigare än silfvermyntet.
Just detta gör, att om pappersmyntet får fortfara på små valörer, kommer silfvermyntet ej i rörelsen.
Derföre finnes ingen annan utväg för att der i omlopp sätta det sednare, än att afskaffa de smärre valörerna af det förra.
Det är en af erfarenheten bevisad sats, att ett ordnadt bankväsende ej i längden kan äga bestånd, om intet metalliskt mynt finnes i rörelsen.
Efter den svåra krisen i England 1826 fonn man sig nödsakad att påskynda indragningen af de små sedlarna.
De afskaffades flera år tidigare, än man ämnat.
Jag skulle minst tro, att de, som yrka, att bancoväsendet bör betraktas i stort, bort motsätta sig denna åtgärd.
Jag vet hvilken förlust för Banken småsedlarnas tillverkning förorsakar; men jag anser det vara en småsak mot de vida större olägenheterna i afseende på reda och trygghet i folkets myntförhållanden.
Jag medger, att man ej bör göra brådstörtande förändringar, och det är just från denna synpunkt, Utsk. utgått, Sista Ständer sade, att små - Den 6
Maj f. ra. småsedlarna stalie upphöra att utgifvas samma dag, som vexlingen började; nuvarande ett och ett halft år derefter.
Det är icke att befara, att någon sådan våldsam påkänning af cassan, som man omtalat, skall äga ruin, att icke Banken lätt skall kunna ersätta bristen.
Hvad åter angår afskatfandet af de större sedlarna, som gå under 5 gånger enheten, är det en sak, som Utsk. ej vågat för närvarande föreslå; men det är något, hvartill man i framtiden måste komma.
Det är sannt, alt kommande Ständer ej äro bundna att göra, hvad vi anse tjenligt; men vi böra uppgöra den plan, som kan lemna dem ledning.
Det är sagd t, att det skulle välla våda för Banken, om dessa sedlar indroges och silfverfonden minskades.
Det är likväl för Banken nära nog detsamma, om siifret ligger i Bankens hvalf eller är i allmänna rörelsen.
Vid tillfällen af stark påkänning kan man utgifva småsedlar och behöfver ej minska rörelsecapilalet.
Man låter en del af det i omlopp varande metalliska myntet gå ut och ersätter det genom lifgifvande af småsedlar, sora man skyndar att åter indraga, då conjuncturen förbättrat sig.
Ehren borgh t
Innan jag yttrar mig i detta ämne, anhåller jag få veta, om il punkten, der det egentl. förekommer, nu äfven anses vara föredragen. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i följd af R. o. Ad:s fattade beslut, alt punktvis öfverlägga om förevarande betänk., vore det nu egentl. fråga om ii punkten, ehuru H. Ex. ej kunnat hindra åtskilliga talare att i discussionen inblanda yttrandnn rörtde la punkten.
Hr Höökenberg, Carl Åke: Jag begärde ordet i anledning af Frih. Cederströms sisla yttrande.
Jag tror icke, att småsedlarnas indragning skulle hafva den, i Frihts tanka, lyckliga följd, att det skulle blifva nödvändigt att anlita städernas handlande om vexlar, för att genom posten kunna uppgöra smärre liqvider.
Småstäderna hafva sinsemellan så liten communication, att deras handlande icke känna hvarandra.
Dessa hafva endast relationer uti de större städerna, såsom Stockholm, Götheborg <8{c., der de ofta endast äro kända af sina förläggare.
Jag tror derföre, att den, som behöfver skicka med posten mindre summor än Bankens minsta sedlar, hellre, än att af städernas handlande köpa vexlar på några sk:r, skulle, på sätt en annan värd talare antydt, skicka ett mindre silfvermynt.
Bo correspondenterna på landet, långt ifrån stad, så ökas naturligtvis de svårigheter, som skulle uppkomma af detta vexelsyslem.
Huru lyckligt dess införande för öfrigt kunde blifva, lemnar jag derhän.
Jag har icke varit uppe från början af discussionen; men jag skulle tro, att den nu 6 H. 28 Den 6 Maj f. ra. egentl. bör röra I i punkten.
För min del tror jag, att i vårt land det ej skulle vara lyckligt, om man upphörde med utgifvandet af de mindre sedlarna.
Om den framtid, då detta skulle ske, snart inträffade, tror jag, att det vore skadligt derföre, att i landsorterna, der man saknar handelsbörs och der transactioner ske med närgränsande länder, i den mindre rörelsen utgår Svenskt mynt, och det är t. ex. ganska allmänt i Köpenhamn.
Ett högst betydligt qvantum silfver skulle på det sättet utströmma.
Således, innan privatbanker hinna organiseras och innan vexlingsbörser hunnit bilda sig på våra handelsplatser, anser jag bäst att behålla de mindre sedlarna.
Hvad åter beträffar rörelsen inom landet, är det svårt att göra remisser af mindre summor, så länge vi sakna sådana communicationer, som andra länder äga.
Vi behöfva nu kunna remittera våra liqvider med brefposten.
Jag skulle således tro, att man bör stadna vid det förslag, som i 12 punkten är uppgjord t.
Jag vill derföre ej bestrida, hvad Utsk. i 11 punkten yttrat.
När man också betänker, alt guldmynt ej kommer att utgöra vårt mynt i Sverige, så blir detta så mycket angelägnare; men det lärer nu ej vara tillåtet att öfvergå till den 12 punkten.