Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till en början kan det vara skäl att tillse, huruvida de yttre förhållandena nu mindre än förut garantera landets förmåga att alltid kunna beherska situationen.
I detta ' afseende tror jag att förf: s pessimism är fullt berättigad.
Den östra horisonten är laddad med tunga och mörka moln, som vestersolen tyckes hafva svårt att genombryta.
Det stora tzarriket befinner sig efter sista regentombytet midt upp i en reaktion, hvars verkningar tyckas sträcka sig ända hit.
Ett nytt parti kom till väldet och just det, som ärmest fiendtligt stämdt mot Finlands autonoma ställning.
Den nye generalguvernören, som kom med det nya systemet, har ända från början visat en betänklig tendens att vid sidan af landets senat och den finska komitén i S: t Petersburg göra sitt personliga godtycke gällande.
Till hvilken spets förhållandena redan kommit, visar föredragningen af den senaste finska språkförordningen, som skedde gemensamt af ministerstatssekreteraren och generalguvernören, ehuru den senare enligt våra lagar icke eger någon före-dragningsrätt hos storfursten-kejsaren.
Samtidigt spred sig ett rykte, att den nye ministerstatssekreterarens ställning blifvit vacklande och den fyra månaders tjenstledighet, hvarmed han hugnades, betraktas af många såsörrt en öfvergång till ett definitivt afsked från hela posten.
Huru man sviker våra förhoppningar, visar äfven frågan om motionsrätten.
Ehuru initiativet till densamma togs af den,nya regeringen sjelf och ehuru förslaget enhälligt accepterades af ständerna, blef det dock förkastadt på högre ort, påtagligen af eftergift för den mot Finland afundsjuka ryska opinionen, såsom framgår äfven deraf, att våra tidningar af högre politiska statsskäl en tid förbjödos att alls vidröra denna fråga.
Äfven vid de högre administrativa posternas besättande får icke förtjensten göra sig gällande, utan det är det i Ryssland så vanliga gunstlingssystemet, som här tyckes börja göra sig gällande.
Af allt detta har födts en oro i sinnena och en känsla af osäkerhet, som alltid verkar förlamande.
Man känner sig stå alltför nära det gungflyartade, som i våra dagar är så kännetecknande för det ryska samhället, och det är allt detta man får tänka sig underförstådt, då hr Meurman säger, att de yttre förhållandena ej erbjuda någon garanti för att vi alltid skola beherska situationen.
Vänder man blicken från det yttre till det inre, så är enligt hr M. partistriden förderflig, då allmänandan hos ett folk ej är stark nog att tvinga partierna att underordna sina enskilda intressen under det allmännas fordringar.
Der-med åsyftar förf.
utan tvifvel den långt avancerade punkt ipartikampen, då de stridande partierna vädja till främmande makter * för att genom deras medling segra öfver sina motståndare.
Har det gått så långt, då står ofai * d för dörren.
Det har i sjelfva verket på senaste tiden framträdt symptom, som tyda på att vi hunnit denna ödesdigra punkt i partibataljen.
Under namn af de “ Petersburgska vägarnas “ politik har denna taktik redan länge bedrifvits i hemlighet af det fennomanska partiet, men först efter den nuvarande generalguvernörens ankomst till landet har man haft mod att öppet framträda dermed.
Denne blef redan vid sin första entré helsad med inställsamma artiklar i de fennomanska bladen, hvilkas hufvudsyfte var att låta honom förstå, att han var den egentlige herren i landet, som borde taga tyglarna i sin hand.
Ehuru följderna af dessa obetänksamheter nogsamt begynt visa sig och hota landet med en kamarillar^gering af den mest oberäkneliga art, fast-håller man allt fortfarande vid denna allians, med hvars tillhjelp partiet vunnit några fördelar och hoppas komma till makten.
Medan partiet uppvaktar sin mäktige förbundne med smicker och vördnasbetygelser vid alla möjliga och omöjliga tillfallen, samtidigt göres allt för att nedsätta de inhemska myndigheterna och att hos det okunniga folket undergräfva deras anseende.
Sin egentliga devis erhöll hela denna politik senaste höst, då en fennomansk landsortstidning som en lösen för partiet utstötte det dråpliga fältropet:
* ex oriente lux (ljus från öster).
I dessa ord har man det fennomanska partiets nuvarande taktik fullständigt uttryckt.
Det är att beklaga att förf.v hvars intentioner till en början tyckas vara så allvarliga, icke haft mod att blotta halten af denna politik, som alltför mycket synes mig erinra om de Sprengtportenska stämplingarna * under förra seklet.
Han hade haft så mycket större anledning dertill, som han sjelf berör den brännande partifrågan från senaste höst om finskans förklarande som officiell språk, hvarunder det tydligast visade sig att fennomanien spelade under täcke med generalguvernören.
Frågan om finskan som officieltspråk uppdykte egentligen senaste vår, då ett rykte plötsligt spred sig, att finska folket som kröningsgåfva skulle öfverraskas med en administrativ författning, som skulle förklara finska språket som officielt.
Med den otålighet som är karakteristisk för det fennomanska partiet, är det klart att hr M. med förbigående af alla de invändningar, som gjordes mot en dylik författning, helt enkelt betraktar oppositionen som ett hån mot landets befolkning och finner det helt naturligt att generalguvernören ville behandla frågan ungefår som man går tillväga i det inkonstitutionella Ryssland.
Motståndet från icke-fennomanernes sida gälde endast planen att utan ständernas hörande utfärda en lag af så genomgripande betydelse.
Visserligen har man tidigare på många håll äfven vid landtdagarne framhållit, att den rätta tidpunkten för finska språkets förklarande som officielt ännu ej är inne.
Det finnes en hel kohort af gamle embetsmän, hvilka bekommit sina befattningar under en tid, då kännedom af finska språket ej fordrades for erhållande af ett embete, och hvilka förty skulle hafva ytterst svårt, att reda sig med det nya officiella språket.
Dessutom har det af insigtsfulle jurister framhållits, att den finska, kurialstilen ännu är så outvecklad, att dess användande exempelvis i mer invecklade kriminella fall vore rent af rätts-vådligt.
Dessa synpunkter framhöllos dock icke under polemiken om finskan som officielt språk.
Man yrkade helt enkelt på att en lag, som så mäktigt berör alla medborgares intressen, ej finge tillkomma på administrativ väg utan ständernas hörande.
Tvistefrågan löstes på högre ort sålunda, att frågan om finskans förklarande som officielt språk uppsköts tillsvidare, medan en ny språkförordning utfärdades, inrymmande ökade rättigheter åt finska språket.
Från den häftiga polemiken i denna fråga må antecknas att från fennomanskt håll utgifvaren ' af tidskriften Valvoja (Väktaren) helt och hållet anslöt sig till dem, som fordrade att denna fråga skulle ensamt afgöras af ständerna.
Men härför blef han tillbörligt upptuktad af hela den öfriga fenno-manska pressen i korus, ja till och med hans egne medarbetare skyndade sig att desavouera sin redacteur en chef.
Måhända var det fruktan för en sådan bastonad, som föranledde hr Meurman ätt gifva sitt tysta erkännande åt den orientaliska politiken.
Vare härmed huru som.
helst, säkert är att detta drag ej bådar godt för den lösning hr M. tagit sig på att föreslå i partifrågan.
Af den hvilken uppträder som medlare mellan partierna fordras närmast, att han skall kunna sätta sig in i partiernas olika intressen och sträfvanden och genom att jemföra dem med och väga dem mot hvarandra utfinna ett modus vivéndi för de båda parterna.
Detta tyckes hr M. hafva insett, då han frågar: “ Månne det icke kan finnas sans nog, att en gång se, icke på fennomanerna och svekomanerna, utan på fennomanen och svékomanen!
Kanske skola vi sålunda ömsesides, tagna hvar för sig, visa oss vara allt annat än dessa landsförderfvare, hvarmed man lyckats befolka den fennomanska och den svekoman-ska skogen. “ Med denna goda föresats går förf.
att taga de båda partierna under närmare skärskådande.
Först vänder sig förf.
naturligtvis till skötebarnet fennomanen och frågar: Hvad vill det fennomanska partiet strikte definieradt?
Härpå svarar han: “ Fennomaniens syfte är att göra massan af Finlands befolkning delaktig af den europeiska kulturen, för att derigenom öka landets produktiva krafter på så väl det andliga som det materiela området.
Som medel härtill vill hon göra denna befolknings språk till ett bildningens och literaturens språk, och som oundviklig följd deraf, till ett administrationens språk. “ - Till yttermera visso får man veta, att “ fennomanien är ett positivt arbete för ett fixeradt mål, icke någon negation i en eller annan form. “ Men icke nog dermed.
förklarar det vara fullkomligt omöjligt att ' fennomanien skulle hafva till afsigt den svenska kulturens tillintetgörande eller det svenska språkets utträngande ur landet, ja vill man veta hans enskilda förmenande, så är det, “ att man icke ännu påframtidens himlarand kan skönja den tid, då svenskan blefve obehöflig, dels emedan här finnes en svensktalande allmoge, dels emedan våra arkiver, börjande från häradsrätternas, äro svenska, dels emedan vår historia och utveckling så nära sammarihänger med Sveriges. “
Det är väl sagdt af hr M. om det svenska språkets framtid här i landet, och man vore honom ännu mer tacksam för denna vänliga konjektur, i fall den icke vore tillkommen endast för att låta den ljusa bildén af fennomanien riktigt sticka i ögonen.
Skulle fennomanien ens närmelsevis mortsvara den teckning, som hr M. gifver af densamma, så funnes det väl ej någon hos oss, som vore fiendtligt sinnad mot densamma, och hela partibildningen skulle väl föga existera.
Det var eljes en egendomlig ödets ironi att samtidigt med utkomsten af hr Meurmans broschyr ferfnomanska tidningar i sina prenumerationsanmälningar yrkade icke blott på finskans likställighet med svenskan,.
utan rent af på dess insättande i svenskans ställe.
Och hvad den svenska bildningen angår, är det icke ett attentat mot densamma, då “ Uusi Suometar “, fennomaniens hufvudorgan, förklarar att i det inre af Finland ej vidare behöfvas några svenskspråkiga läroverk, hvarvid tidningen tillika framhåller att “ den nuvarande främmande bildningen “ (den svenska) måste “ re-na^, omvändas och förändras till nationel, det är till rent finsk. “ Då .man hos oss år ut och år in samt dag för dag^ .blifvit van att höra dylika försäkringar och hotelser samt varit vitne till en brådstörtad agitation i denna riktning, så vet man icke här för hvems räkning hr M. skrifver, då han påstår, att fennomanien endast arbetar för den finska bildningen, ej mot den svenska.
öfvergår till sin teckningen af partierna, varnar han för att med uppskrämd fantasi befolka motståndarens partiverld med förskräckande troll ' och gastar.
Denna sin egen varning hade förf.
ej bort glömma, när han gick till teckningen af sina motståndare.
Det är nämligen ett fruktansvärdt spöke, hvarmed förf.
skrämmer uppsig sjelf, när han gentemot det fennomanska uppdrager en bild af det svenska partiet.
Partiets syftemål går, enligt hr M. ut på att tillintetgöra allt det arbete, hvarigenom en finsk bildad klass skapats och hvarigenom den lefver.
Den finska literatur som finnes, och som växer med hvarje dag, den skall tillintetgöras, de finska lärda.
skolorna skola stängas, svenskan skall förbli det lätt skönjbara märket, som skiljer herren från drängen.
Men icke nog dermed, under-stödt af regeringen, har det svenska partiet dessutom mod att utkasta “ de mest afvita.beskyllningar “ och de “ fräckaste denunciationer “ mot fennomanerne.
“ Det är sålunda, säger hr M., man trott på möjligheten att vanställa förhållandena ända derhän, att man beskylt dem, som arbeta för skapandet af en bildad finsk klass i Finland, som bekantgöra det så att säga mest aristokratiska den europeiska literaturery har att bjuda, som begära lärda skolor, att man * beskyller dessa för att uppvigla folket mot de bildade klasserna! “ Här ha vi således en af det svenska partiets “ fräcka denunciationer “.
Tyvärr är denna beskyllning blott alltför grundad, och det är endast en låtsad okunnighet om faktiska förhållanden att söka förneka densammas riktighet.
Den som följer med den fennomanska pressen i dess helhet, är i tillfälle att dagligdags höra talas om “ den utländska byråkratiens sekelgamla slafbojor kring vårt land “ och om “ vesterns grufliga förtryck, “ med flere exempel, hvilka upprepas i oändliga variationer.
Sitt påstående att det svenska partiet skulle sträfva att tillintetgöra den finska literaturen, de finska skolorna m. m. har hr M. ej stödt med något enda bevis, helt enkelt emedan han ej haft tillgång dertill.
Som sådant kan nämligen ej betraktas en länge sedan upphäfd förordning från 1840-talet, som bestämde att endast religion och jordbruk rörande skrifter skulle få på finska publiceras.
Denna förordning tillkom nämligen helt och hållet på administrativ väg, och med det svenska partiet hade den intet gemensamt.
I en bok om “ den finska vitterheten efter 1830 “ ✓
visas uttryckligen, att denna förordning endast var ett van-skapligt foster af den politiska skuggrädslan efter 1848 års revolution.
Förf: s teckning af motparten visar blott alltför bedröfligt, att han helt och hållet tappat den sans, som ännu så fördelaktigt tycktes utmärka honom i början af broschyren.
I stället är han genomsyrad af en bitterhet och galla som ådagalägger att synen på våra förhållanden ännu helt och hållet är förmörkad af partiifvern.
Att någon allvarlig lösning ej är att vänta af en så qvalificerad fredsmäklare, ligger i öppen dag.
Också har förf: s medlarskap på intet håll blifvit taget på fullt allvar, och det torde knappast leda till några resultat.
Sjelfva den lösning, som förf.
omsider kommer till, är också sådan, att derpå icke är mycket att bygga.
afset nämligen ingalunda bildandet af ett centrumsparti, sådant det liberala partiet tidigare utan framgång åsyftade.
Liksom hela det fennomanska partiet förklarar förf.
ett sådant vara en utopi, som ej har någon utsigt till framgång.
Deremot tror han att ett sambyggande kunde grundas helt enkelt på någon ekonomisk eller merkantil princip.
De kämpande partierna skola betraktas som tvänne konkurrerande trafikanter, som utbjuda sin vära, så god och så godt enhvar förstår.
“ Med ett ord, att lefva på det sätt som cigarrbutikerna vid Unionsgatan, utpuffa sin vara, så godt sig göra låter, framhålla, om så behagas, fördelen af den egna varan framför grannens, och i öfrigt låta enhvar bestyra sitt geschäft. “ I slutet af broschyren formulerar förf.
närmare sitt projekt i följande trenne punkter: l: o. Rättsfrågan måste vara klart afgjord, likaberättigandet mellan medborgare som tala landets inhemska språk fullständigt.
Regeringen drager försorg om att så sker, leder och öfvervakar det hela, och stäfjar öfvergrepp, der sådana kunna förefalla, under iakttagande af grundsatsen om tvänne konkurrerande näringsidkares förhållande.
2: o. Den allmänna opinionen i landet betraktar de olika partierna i vårt land såsom täflande näringsidkareoch bevakar, att striden håller sig inom de gränser, som för ärliga konkurrenter gälla.
3: o. Landets allmänna angelägenheter behandlas med den samverkan, som väl visat sig kunna ega rum mellan konkurrerande affärsmän, som diskutera sin rörelses gemensamma intressen.
Såsom synes vill förf.
lösa tvistefrågan på ett alltför beqvämt och lättvindigt sätt.
Idébärare skola betrakta sig som näringsidkare eller cigarrhandlande, och regering och allmän opinion skola vara med om detta betraktelsesätt.
Gälde det uteslutande det literära området, så kunde väl en dylik affärsmessig konkurrens låta tänka sig, men då partierna tillika äro politiska, då det ena sträfvar att undantränga det andra från makten, då är det svårt att förstå huru denna konkurrenslag i tre §§ skall tillämpas.
För öfrigt vill jag påpeka att den allmänna opinionen skulle få $n icke ringa sysselsättning med att öfvervaka att denna konkurrens skulle hålla sig inom ärliga gränser.
Den skulle ständigt få stå på vakt som en skyllerkur, för att stäfja öf-vergrepp från de konkurrerandes sida.
Att särskild t från det håll förf.
representerar detta förslag dessutom har föga utsigter att blifva antaget, synes af flere fakta, hvarigenom sjelfva ' principen helt och hållet förnekas.
Beträffande svenska språket har Uusi Suometar förklarat, att detta tungomål, på hvilket J.
L. Runeberg har diktat sina odödliga qväden, ej för Finland eger någon annan betydelse än tyska, franska eller hvilket annat språk som helst.
Rörande svenska och finska skolor läses i samma blad, att det elevantal, som framträder vid fri konkurrens, icke är tillfyllest för att utgöra grunden för en skolas behöflighet.
Ännu senaste vår diskuterades * i den fennomanska pressen ett förslag att införa det irländska Goycotteringsväsendet i Finland, sålunda att allmogen skulle tillhållas att vid sina uppkök uteslutande vända.
sig till fennomanskt sinnade köpmän, för att derigenom vålla motståndarnes ekonomiska ruin.
Och så vidare.Skulle hr Meurmans broschyr kunna förbyta denna fi-endtlighet och hatfullhet hos hans meningsfränder till en ärlig konkurrens, en ädel täflan, då vore visst mycket vunnet.
Hätska uttalanden i början af året i den fennomanska pressen visa dock, att han ej vunnit något gehör hos sina partivänner, och mot motståndarne har han utfarit alltför besinningslöst, för att de skulle vilja räcka honom handen.
Broschyrens betydelse inskränker sig sålunda till att vara den första om också rudimentära tanke på en försoning med motståndarne från fennomanskt håll.
Måhända har den dock utsått ett och annat frö, som kan bära frukt och framträda i mera positiva förslag i samma riktning.
Ty en verklig försoning mellan våra partier måste grundas på långt större eftergifter och på.
fastare botten än förf.
till denna broschyr föreställer sig.
Arvid Hultin.Två hittills otryckta uttalanden
af Wergeland och Welhaven.
I manuskriptsamlingen på Kungl.
Biblioteket i Stockholm förefinnas ett par hittills icke offentliggjorda aktstycken *, hvilka ursprungligen varit bestämda att delgifvas den svenska allmänheten, men hvilka icke erhållit plats i de tidningar (Argus och Aftonbladet), för hvilka de varit af-sedda, förmodligen derför att vederbörande hellre velat nedtysta en förlöpning, än genom införandet erkänna en oförrätt; handskrifterna hafva blifvit öfverlemnade åt Aske-löfs samlingar och sålunda omsider hamnat i Kungl.
Det är emellertid icke mer än rätt och billigt, att dessa ganska märkliga framställningar af ett par bland Norges mest berömda författare omsider komma adressaten tillhanda, i synnerhet som vissa af deras här förekommande uttalanden i våra dagar ega sitt särskilda intresse.
Höistärede Herrer, Herr Johansson og Herr G. Scheutz!
Jeg tillader mig i Tillid til Deres Godhed at anbefale til Ind-rykkelse i Deres Blad Indlagte.
De vil ikke negte en angreben Mand Forsvar.
Men — paanaer Sangen * *, som i Tilfaelde af Opta-gelse, maatte beholde sit Sprog — maaske det skulde overssettes — rimeligvis; men hvorledes bserer jeg mig da ad?
— Saafremt Red-
* Genom välvilja af Bibliotekarien D: r H. Wieeelgren har Ked: s uppmärksamhet blifvit fäst p&amp; dessa handskrifter.
* * Wergelands bekanta dikt ” Nordsjön ”, som i denna handskrift väsentligen öfverensstämmer med den tryckta versionen, hvilken, enligt uppgift i W: s samladfe skrifter, är författad 1838.
Det torde förtjena tilläggas, att den ifr&amp;gavarande, brefvet åtföljande originalhandskriften af poemet har påskriften Paa et Skjier ved Hvalöerne.actionen ikke vel villig paatager sig det, saa har jeg Haab om, at maaske Herr Ridderstad eller Lektor Grafström eller Magister Mel-lin, om man henvendte sig til en af dem, vilde gjöre det.
Dog — De finder vel paa et Raad, om De kuns ville optage Tilsvarét.
I saa Tilfaelde önskede jeg Underretning derom — hvilket altid kan ske frit gjennem den Norske Protocollist ved Statssecretariatets Af-deling i Stockholm O. P. Wiiger: Jeg har stundom den Vei sendt nogle Smaasager til höistagtede » Svenske Yenner og saaledes ogsaa til Dem, ærede Herrer; men er uvidende, om De ere komne til Adressen.
Förbindelsen var dog ad den Vei let at holde aaben.
Under Couvert til Generalmajor Birch (Agershuus) kommer alt mig tilhende.
Tillader mig at vente derigjennem om en Tid et Nr a Argus!
— Jeg sender hermed tillige 2 Ny af et Blad, som udgives af et ungt Talent, en Bondeson Sigurdson fra Lomb.
Hans er Qva-det til * Kronprindsen under Recensionen af Lassens Historié — et Værk, der fortjente noget Vidtlöftigere og Bedre.
Eidsvold den 10 October 1833.
Forbindligst Henrik Wergeland.
Marginaltillskrift: Af udmærkede Bönder paa dette Thing havde vi: Neergaard (fra Romsd&amp;ls Amt), Foutgal (Christians Amt), TÖnsager (Agershuus Amt, fra Eidsvold), Ueland (fra Stavangers), Haagenstad (fra Christians Amt), Selboe (for Agershuus).
— Maribo har uigjenkaldelig tabt Folkets Godtykke ved sin uendelige Debatt sy ge og heftige Angreb paa Odelsthingets Ret til at omtale Stats-raadernes Faerd misbilligende uden at bestemme sig til Action.
Det er beundrensværdige Fremskridt Bönderne gjöre î Oplysning.
Vel-.
stand tiltager ogsaa.
Jeg har i Sinde ved en Gratisafhandling at gjöre dem opmærksarame paa, at Loven tillader dem at afgjöre sine Trætter ved Voldgivtsmænd — Noget der ei er i Brug af Uvi-denhed.
Den till Argus ’ redaktörer insända uppsatsen lyder sålunda:
Til den Svenske litercere Almenhed!
Nr 15 d.
A. af ” Svenska Literatur-Föreningens Tidning ” inde-holdende en Herr R — ts * Kritik over Bogen ” Henrik Wergeland försvaret som Digter og Menneske ” o. s. v. faldt Undertegnede ihaende.
Angaaende det Missdömme, denne i heimdallsk Aand af-fattede Kritik afgiver over mit Skjaldskab, agter jeg ikke at svare, saasom det faaer forsvare sig selv med de Kræfter det engang for alle har, og skulde ikke förtjene Forsvar, om det fik det fra denne
Rydqvist, förut utgifvare af tidningen HeimdaN.Pen.
Det vaere kun sagt til Poetikernes, ^Estetikemes og vore egne Danomaners, d. v. s. Jydegales Fortvivlelse, at af de ” Bid ” - saar, det har faaet i alle 3 Riger sprudler fremdeles den samme vena, og ” Csesarer ” og ” Spanioler ” springe frem af Blodet — en Livs ström, som ganske dulmer Smerten under den R — tske og heim-dallske Sonde, der v el, som bekjendt, er af god udenlandsk Fabrik, men plumpt fört.
(Se Nya Argus Nr 8, 1830.
Derimod har jeg troet, at burde i nogle Ord give Herr R-ts ’ Yttrende om mine ” Planer på en fullkomlig omstöpning af den norska vitterheten och bokbildningen?
en Belysning, som det til-traenger, for at ikke det Urigtige, i det er belagt med al en kritisk Signaturs Fripostighed, muligens skulde have en Virkning paa en Opinion i Sverige, der kun i Danmark kan have et rimeligt Tilvoer mellem Plebs Parnassi.
Jeg vil ikke antage, at Herr R — t med Overlaeg og Eftertanke tillaegger et Individ hine gigantiske Planer;
— det vilde ellers vidne staerkere imod hans Forstand, end det gjör, om man antager disse Udtryk undslupne en aabenmundet Lettroen-hed.
Men saafremt Herr R — t ikke af Danske, der in casu kjende ligesaa lidet til Forholdene som han, eller af danomanske Consorter er bleven bundet det paa iErmet, at slige Planer ere mine, saa bliver der kun tilbage at antage, at hine Yttringer ere uheldigen valgte af Uvidenhed; thi om endskjöndt de omfatte meget mere, er Meningen utvivelsomt alene den: at W. i sine Skrivter fremhtever mange Ord og Böininger af det norske Almuesprog.
Denne Mening fjerner sig ikke fra Förnuft, Rimlighed og Sandhed; og skulde vaere Jet at udtrykke for Enhver, der ikke har gjort sig det til en Yane at hen-slaenge ubeviste og ubevislige Phraser, og at lade Sandt og Usandt maaske uden Bevidsthed passere, blot det har Tilsnittet af en sam-menrafset kritisk Technik.
For saavidt atr dette Foretagende kan antages, som om end på en dadlende Maade antydet af Herr R — t, og saaledes er det eneste, der kan udbringe en förnuftig Mening af ovenciterede eller indpasses derunder som dog ment: saa vedkjender jeg mig det og har allerede for et Aar siden gjort Rede derfor i en laengre Afhandling, som endnu ikke, alene formedelst Redaktören Advokat Hjelms Beskjeftigelse ved Storthinget, har viist sig i ” Norske Maanedsskrivt ” og saerskilt trykt.