Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En så beskaffad ordställning mäste naturligtvis väcka hos mig en synnerlig upmärksamhel på följderna af ett afgifvet ja derå.
Men jag liar genom enskildt samtal med motionären inhemtat att, som iian f. n. endast begärt remiss å förslaget, skulle, enl. hans tanke, ett samtycke till remiss af denna motion icke förqväfva afgåendet af andra förslag i samma ämne; sålunda skulle, efter denna hans åsigt, genom bifall af remiss å Gr.
Lagerbjelkes motion, min motion icke blifva på detina grund. afskuren, ehuruväl båda motionerna af olika innehåll, väcktes på samma dag, men så tillvida icke samtidigt, som någoldera mäste före det andra upläsas, och Gr.
Lagerbjelke förskaffat sig försteget härutinnan.
Jag vill emedlertid icke på något sätt motsätta mig remiss af den föreslagna motionen eller af någon annan motion i ämnet, ty när de komma till Exp.Utsk., så blir det tillfälle för mig, som deraf är ledamot, att orda om otjenligheten af Gr.
Lagerbjelkes förslag; hvadan jag torde icke behöfva för ögonblicket vidare härom yttra mig.
Då en annan motion i enahanda ämne, som den ifrågavar., ligger på R. o. Ad:s bord, så skulle Den 2 April.
235 skulle jag för mia del anse lämpligast, alt bägge motionerna företoges på samma gång, kvarföre jag anhåller, ali R. o. Ad. ville upskjuta beslutet om ifrågavar. remiss, intilldess Frih.
Cederströms motion blifvit föredragen.
Eljest skulle kunna hända, att R. o. Ad. remitterar den ena motionen och sedermera, på grund deraf afslår den andra, hvilket icke synes mig vara med rättvisa öfverensstämmande.
Jag föreställer mig, att då min motion blifvit serskildt väckt, och då Frih.
Cederströms molion innehar annat nummer på föredragningslistan, så kommer R. o. Ad. att, likmätigt grundlagarne, behandla hvardera motionen för sig.
I afseende på min motion kan enl. mitt förmenande R. o. Ad. vid detta tillfälle icke fatta något annat beslut än alt motionen remitteras till Exp.Ulsk. samt att den, på sätt jag vid dess väckande anhöll, blifver MedSlånden kommunicerad, för hvilket ändamål jag allemuat vederbörligt antal exemplar.
Jag har icke varit i tillfälle att läsa motionen, icke eller alt afhöra dess upläsande.
Det torde derföre tillåtas mig att bedja den värde motionären uplysa, hvad det är för en, under riksdagen inträffad, händelse, sorn föranledt väckandet af denna motion; ty om det icke är någon sådan anledn., så är den för sent väckt, och grundlagen stadgar ultryckeligen huru det i sådant fall skall tillgå med R.
St:s nästa sammanträdande, enär 2 §. Riksd.-Ordn. innehåller, att R.
St. skola hvart tredje år sammankomma.
Den händelse, som framkallat motionen, är icke någon annan än den, att vi f. n. hafva riksdag, och all R.
St. skola bestämma dag för nästa riksmöte.
Således lärer något lagligt hinder icke möta för den ena eller andra af R. o. Ad:s ledamöter, att väcka en sådan motion, som den nu föredragna.
Reträffande sjelfva motionen, så anser jag ingalunda det förhållande som Gr.
Lagerbjelke anfört, nemi. all den har ett nummer på föredragn:s-listan framför Frih.
Cederströms motion, vara något hinder för R. o. Ad. att i ett sammanhang företaga båda motionerna, enär de ovilkorligen hafva ett så oskiljaktigt sammanhang med hvarandra, att svårligen någondera kan afgöras med mindre än alt den andra skall undertryckas; hvadan jag förnyar min anhållan alt begge motionerna må i ett sammanhang företagas.
I anledn. af Hr Cederschiölds framställda betänklighet i förevar, hänseende, får jag i korthet redogöra för det sålt, hvarpå dylika frågor vid föreg:de riksdagar blifvit behandlade.
Det har, i afseende på dags utsättande för nästkommande riksdag, antingen förslag blifvit framställdt af Landtmarskalken och TalmänneD, eller af Talmans-konferensens ledamöter inom RiksStm, 5 H. 15 226 Den 2 April. eller också, hvilket oftast handl, har förslag derom varit vackt genom några af Exp.Utsk:s ledamöter.
Det har handt vid en riksdag alt Exp.Utsk., utan derom väckt fråga inom RiksStm, inkommit med förfrågan, om R.
St. vill till derpåföljande riksdags början utsätta en viss dag.
Denna förfrågan ifrån Exp.Utsk. rönte just här på Riddarhuset det öde att läggas till handliugarne, emedan man ansåg Exp.Utsk. hafva varit obefogadi att inkomma med förslag i frågan, utan att dertill vara föranledt af någon motion; men i de andra Sl:n fatiades beslut om dagen och derigenom lick frågan den utgång som åsyftades.
Det är genom Riksd.-Ordnts 2 § äfvensom genom R.
F:s 4!) § R.
St. ovilkorligen ålagdt att fatta beslut om saken; och då det icke rimligen kan begäras, att man inom den vanliga motionstidens lopp, skulle kunna något nära förutse tiden, då den började riksdagen skal! sluta, så linner jag deruti ett skäl, hvarföre under riksdagens lopp förslag lill bestämmande af dagen bör kunna väckas.
Om det åter hade varit grundlagens mening, alt ny riksdag borde ovillkorligen börjas vid alldeles samma tid, som den näslföregtde riksdagen, då kunde man vid riksdagens första dag väcka fråga om tidens utsättande, och då kunde man, såsom Gr.
Lagerbjelke föreslagit, bestämma samma dag, som den föreg:de riksdagen börjat, och då komme det att blifva på samma sätt här som i den Norska konstitutionen, der, såsom bekant är, Stortinget alltid sammanträder den första helgfria dag i Februari månad, endast med den skilnaden, att riksdagens början hos oss skulle inträffa under en annan årstid.
Men sådan har Svenska grundlagarnes mening tydligen icke varit; ty hade det väl varit annorlunda, så hade ingenting varit enklare och lättare än att pä Norska viset utsätta, en gång för alla, dylik dag.
I dess ställe hafva grundlagarne hos oss velat bereda en större rymlighet, och detta uttryckes på det oförtydbaraste sätt uti 2:a mom. af §§:ne, der det är R.
St. medgifvet och ålagdt, att utsätta tid och dag för deras nästa sammanträde.
Att denna större frihet medförer sina stora fördelar är min öfvertygelse; men till dess utvecklande torde, vid denna remissfrågas behandling, icke vara rätta lägenheten.
Derom må vid grundlagsfrågans handläggning efter befogenhet tvistas.
Hr Printzenskölds förslag, så anser jag det visserligen i sig sjelf icke otjenlig!, men tror att fråga derom hade bordt väckas före företagandet af Gr.
Lagerbjelkes motion lill remiss.
Nu deremot, då så icke varit händelsen, så torde Hr Printzenskölds förslag icke kunna föranleda någon åtgärd, och, efter den förklaring Gr.
Lagerbjelke afgifvit, att han endast begär remiss af sin motion men icke åsyftar något af Ståndet öfver dess innehåll nu genast fattadt beslut, samt då jag har att göra med en rättskaffens man, så anser jag mig icke behöfva befara någon menlig påföljd af denna efterlåtenhet å min sida, att i förväg begära begge motionernas samtidiga föredragning.
Jag anser mig böra fästa upmärksamheheten derpå att 56 § Riksd.Ordn. är aldeles tydlig och klar uti sitt förbud, att motioner ej få väckas efter en månad ifrån riks - Den 2 April. 227 dagens början.
Den innehåller nemi.: ”Ej eller må, med undantag af Grundlags-frågor”, (hvilket denna icke är) ”nya ämnen af riksdagsmän väckas, sedan en månad från riksdagens början enl. 27 § tilländalnpit, såvida icke sådana frågor af redan fattade beslut, eller redan uptagna ärenden, eller under riksdagen inträffade händelser, omedelbarligen föranledas.”
Nu frågas, om denna motion är föranledd af något förut fattadt beslut, eller något förut uptaget ärende, eller af någon under riksdagen inträffad händelse?
Om den icke är föranledd af någon ibland dessa 3:ne omständigheter, så är det påtagligt att den är för sent väckt.
Deraf följer icke, att de siste värde talarne icke egt rätt att föreslå en annan dag, — hvilken de behagat, — till följande riksdags början; men de hade bordt iakttaga den tid, som grundlagen föreskrifver, nemi. motionstider).
När de hafva försummat den, så följer väl också deraf, att vid denna fråga ingenting vidare kan göras förr än Exp.Utsk. inkommer med förslag lill Riksdagsbeslut, hvaruti skall intagas dagen för nästa riksdags början, och jag förmodar att Exp.Utsk. då icke kan i detta beslut utsätta någon annan dag än d. 15 Nov. 1853, nemi. den, som inträffar på tredje året efter riksdagens början, enär Riksd.Ordms 2 § uttryckligen innehåller, att R.
St. hvart tredje år skola sammankomma.
Då det förslag icke blifvit väckt inom rällan tid, att de skola sammankomma på annan dag än vid denna riksdag, så är det tydligt, att den dagen måste af Exp.Utsk. i riksdagsbeslutet utsättas.
Hr Prinzenskölds anförande, att den omständigheten att vi nu hafva riksdag är en tillräcklig händelse till väckande af ifrågavar. motion, så lemnar jag till en hvar ali bedomina, huruvida det är en under riksdagen inträffad händelse att vi nu hafva riksdag.
Argumenterar man på det sättet, sä kan man äfven väcka motioner, i hvilket ämne som helst, huru länge som helst; ty det är förhållandet under hela riksdagen att vi hafva riksdag.
Jag anser det vara grundlagsvidrigt att remittera den väckta motionen och anhåller om afslag derå.
Lagerbjelke: 37 § Riksd.Ordn. innehåller: ”Intet Utskott, Constit.- och Banko Utsk:n allena undantagne, vare berättigad! att väcka frågor till afgörande i R.
St:rs plena, eller att uptaga andra ämnen, än de från plena remitterade.” Exp.Utsk. kan således icke till RiksStm inkomma med utlåt, i något ämne, som icke blifvit ifrån R.
St:s plena till Utsk. remitteradt.
Jag anser derföre behöfligt, att en motion väckes till utsättande af dag för nästa riksdags början, så vida Exp.Utsk.. skall komma i tillfälle alt inkomma med mern. i detta afseende.
Det år visserligen sannt, att någon inträffad händelse icke föranledt denna motion, men jag föreställer mig, alt den 37 § Riksd.Ordn. är ett tillräckligt nödtvång för att göra en sådan motion laglig.
Så har äfven vid föreg, riksdagar alltid, så vidt jag vet, tillgått, och om RiksStm icke medgåfve remiss af någon motion om utsättandet 15* 228 Den 2 April. af dag till nästa riksdag, vore fruktansvärd! att Exp.Utsk. emot 37 § Riksd.
Ordn. icke kunde inkomma med något förslag till en sådan dag, och således verkställandet af föreskriften i Riksd.Ordms 2 §, der det anbefalles, att en sådan dag vid hvarje riksdag skall utsättas, blifva omöjlig.
Jag anser följaktligen nödvändigt att en sådan motion väckes och har derföre väckt den, samt anhåller att remiss derå måtte beviljas.
Medan jag har ordet, anhåller jag äfven alt få ytterligare besvara hvad Hr Prinzensköld anfört om både motionernas behandling i ett sammanhang.
Hvad min motion beträffar, så lärer väl icke R. o. Ad. kunna underlåta alt remittera densamma, såsom med grundlagen fullt öfverensstämmande.
När sedermera Frih.
Cederströms motion föredrages, ämnar jag att bestrida densammas remitterande, emedan jag anser denna motion innehålla ett grunglagsvidrigt förslag.
Jag får således hos Hr Frih. och Landtm, anhålla om serskilda propos:r ang. ifrågavar. båda motioner och jag bestrider att de få sammanblandas med hvarandra.
Jag ämnade åberopa 37 § Riksd.Ordn., samt vill nu blott hemställa till Hr Cederschiöld: när han sjelf antager, att Exp.Utsk., utan att motion derom inom Riks St:n väckes, ej får inkomma med förslag om tiden för nästa riksdags början, huru han, under sådant förhållande, kan undgå att tolka den 37 § Riksd.Ordn. på samma sätt som Gr.
Lagerbjelke gjort, och om det vore möjligt att, i annat fall, vidare kunna få uplefva någon riksdag mera.
Jag befarar icke hvad den siste värde talaren synes frukta, att någon riksdag icke skulle inträffa, i fall någon motion derom icke blifvit lill Exp.Utsk. remitterad.
Det faller af sig sjelf att Exp.Utsk. på grund af Riksd.Ordms föreskrift, att dag till nästa riksdag iskall uti Riksdags-Beslutet bestämmas, måste uti förslaget' till Riksdags-Beslut en sådan dag utsätta.
Man har åberopat Grundlagens stadgande, att intet Utsk., med undantag af Const.- och Banko-Utskm, är berättigadt att utan på grund af motioner väcka frågor lill afgörande i R.
St:s plena; men det måste hvar och en, sorn är något van vid riksdagsförhandlingar, — och således äfven den siste värde talaren, —ganska väl veta, att delta stadgande icke eger tillämpning i verkligheten; ty alla Utskott ega, att utan motioner inkomma med frågor till afgörande.
Vi veta ganska väl att Utskm inkomma med förslag lill kanslister.
Om likväl ifrågavar. grundlagsstadgande icke kan efter bokstafven tillämpas i verkligheten, sä behöfver det likväl icke derföre här öfverträdas; ty då icke fråga är väckt i behörig tid alt utsätta nästa riksdags början till annan dag, än den innevarande börjat, så är det icke något annat än en verkställighets åtgärd, som Exp.Utsk. har att fullgöra, då det uti riksdags beslutet kommer att intaga, att R.
St. sammanträda nästa gång d. 15 Nov. -1853.
I den händelsen att Exp.Utsk. skulle underlåta att Den 2 April.
229 fullgöra denna sin i grundlagen stadgade pligt enl. 2 § Riksd.- Ordn., då vore sådant en under riksdagen inträffad och, i min tanka, en ganska oförmodad händelse, som kunde gifva anledn, till motion om utsättandet af dag för nästa riksdag; men jag förmodar att Exp.Utsk. icke skall gå derhän i förgätenhet af sin pligt att del icke utsätter en sådan dag i riksdagsbeslutet.
Således kan jag icke frångå att de väckta motionerna äro icke allenast obehöfliga, utan äfven grundlagsvidriga, emedan de begge äro tillkomna efter motionstidens slut.
Lagerbjelke motion icke är af beskaffenhet att höra remitteras, synes Gr:n sjelf hafva förklarat, då han best ridt remiss af Frih.
Gederströms motion; ty kan det tillåtas remiss på Gr.
Lagerbjelkes motion, så tror jag att del icke heller kan vägras på Frih.
För att göra slut på denna debatt, la ger jag mig friheten att till fördel för den ifrågavar. motionen åberopa den händelse, alt riksdag nu pågår utöfver den i Grundlagarne föreskrifna lid.
Hr Frih. och Landtm., att under diskussionen blifvit yrkadt, att Gr.
Lagerbjelkes ifrågavar. motion måtte tillika med Frih.
Cederströms näst derefter å föredragn:slistan uptagna motion i samma ämne företagas till remiss, men att då detta yrkande på andra sidan blifvit beslridt, samt sistnämnde motion ännu icke vore föredragen, H.
Ex. funne sig förpligtigad alt framställa serskild propus, ä Gr.
Lagerbjelkes motion.
Uppå härefter framstälde propos:r blef Gr.
Lagerbjelkes förevar. motion remitterad till Exp.Utsk. samt kommunicerad de öfrige RiksStm.
Föredrogs Frih. Cederströms, Rudolf d. 29 sisth Mars f. m. på bordet lagda motion, ang. utsättande af dagen för R.
St:s nästa sammanträde.
Cederströms motion kan betraktas ur 2:ne synpunkter, dels ur konstitutionel och dels ur politisk synpunkt.
Hvad den första angår, så stadgas i 49 § R.F:, att ”R.
St. skoia i kraft af denna grundlag hvart tredje år sammankomma.”
Jag får då fråga, hvad menas med ordet ”sammankomma”?
Jag skulle tro att del icke kan menas något annat än den första gången då R.
St. skola sammankomma i Stockholm, och att grundlagens bud således är tydligt, alt tre år ifrån den dag då R.
St. sammankommit skola de åter sammankomma.
Jag vet visserligen, att denna § har varit omtvistad; men efter 1840 års riksdag tyckas R.
St. hafva fattat sitt beslut i frågan och grundlagens tydliga föreskrift bar ständigt varit iakttagen.
Jag skulle derföre tro, alt motionen är stridande emot grundlagen, och då jag smickrar mig med att vara konservativ, så vill jag icke gifva min röst till ett sätt att gå grundlagen förbi, om jag så må säga.
Hvad nu serskildt angår 230 Den 2 April. den politiska delen af frågan, så har Regeringen beräknat de anslag, som den af R.
St. äskat, efter grundlagens bokstaf, d. v. s. för 3 år, eller till och med 1853.
Äfven den extra Statsregleringen är sålunda beräknad.
Skulle nu riksdagen upskjutas ett år längre, så skulle R.
St. få åtaga sig en ökad bevillning, ty Bankovinslen räcker, såsom bekant är, troligen icke lill mer, än hvad Regeringen begärt för 3 år.
Jag anser det icke troligt, att R.
St. skulle vilja åtaga sig en sådan ny bevillning.
Då återstår icke något annat än alt på homöopatiskt sätt utminutera de penningar, som finnas, och då det, som är beräknadt för 3, skall utminuteras på 4 år, så kan man föreställa sig hvad det skall hafva för inverkan på försvarsverket.
Fästningsbyggnader, gevärstillverkning, kanongjutning, öfningar för arme'en, allting skall antingen komma att afstanna, eller fortsättas med så ringa anslag, att det vore nästan detsamma som ett afstannande.
Detta vore en så stor förlust, att man ur iugen synpunkt bör bifalla det.
Jag anhåller således att R. o.
Ad. ville neka remiss på Frih.
Björnstjerna har betraktat före var. fråga dels ur konstitutionell, dels ur politisk synpunkt.
Tordehända hade likväl den sednare synpunkten kunnat upskjutas tills fråga förekomme om definitiva bestämmandet af dag för nästa riksmötes begynnelse; hvaremot vägrad remiss å min motion icke bör ifrågakomma i annan händelse än så vidt motionen innehåller något grundlagsvidrigt; hvilket åter mäste, om det vore grundad!, kunna ur den förstbemäkle synpunkten bevisas, eller, i motsatt fall, vederläggas.
Det är således den första delen af den värde talarens yttrande, vid hvilken jag ämnar hufvudsakligen fästa mig.
Björnstjerna har frågat hvad det af grundlagarne begagnade ordet ”sammankomma” betyder; om det icke måste afse just den dagen, då R.
St. först samlas vid början af riksdagen.
Jag åter tror att ordet sammankomma eger 2 bemärkelser: den ena synonym med ordet sammanträda, och den andra synonym med sammanvara.
Det sistnämnde alternativets grund kan ytterligare ådagaläggas genom den i min tanka oförnekligen likartade betydelse, som råder emellan verbet sammankomma och det deraf härledda substantivet sammankomst.
Jag frågar då, om icke ordet sammankomst nästan uteslutande (ages i bemärkelse af en sammanvaro, och nästan aldrig i betydelsen af ögonblicket då man sammankommer?
När så är förhållandet med ordet sammankomst, då frågar jag vidare, om man kan förklara hvarföre verbet sammankomma skulle hafva så aldeles förlorat sin bemärkelse af sammanvara, hvilken jag vid detta tillfälle anser mig böra tillägga det, så mycket mera, som så väl i R.F:s 49 §, som i 2 § Riksd.Ordn. det ena momentet föreskrifver att R.
St. skola sammankomma livart tredje år, och det andra utsättandet, för hvarje särskild gång, af dagen då de skola sammanträda.
Om lagstiftaren hade upfattat verbet sammankomma, i den bemärkelse, Den 2 A pril.
231 sorn raina motståndare vilja tillägga delta ord, så hade lian icke bildat tvenne särskilda raomenter, för uttryckandet af samma mening, utan då hade det ju varit nog med den första.
Men att lagstiftarens mening åsyftar ett särskiljande af dessa verbers betydelse, det inlyser i mina ögon tydligen deraf, att i 2:dra momentet uttryckligen föreskrifves ali R.
St. skola bestämma dagen, då de nästa gång vilja sammanträda.
Ett sådant moment vore ju öfverflödigt, om dagen för R.
Sl:s nästa sammanträde vore gifven hvart tredje år, räknadt ifrån den dag de samlades den ena gången, till deu andra.
Att denna lag är något otydligt skrifven och gifvet- anled:n till olika tolkningar, är redan faktiskt bevisadt genom de skiljaktiga tydningar deraf, som vid flera riksdagar verkligen egt runa; men om man vill göra sig besväret att, för uplvsningens vinnande härom, kasta en blick tillbaka, så torde icke vara oljenligt att taga i betraktande innehållet af 1810 års riksdagsbeslut, det riksdagsbeslut, som fattades näst efter tillkomsten af vårt nuvarande statskick.
St. utsatte då — della skedde den 2
Maj 1810 — dagen lill nästa lagtima riksdags början till d. 1 Sept. år 1815; altså icke blott 5 år efter riksdagens slut, utan 5 år plus några månader derefter.
Sedermera blef det visserligen urtima riksdag tidigare; men det rubbar icke innehållet och den historiska betydelsen af R.
SI:s beslut.
Den 18 Augusti 1812 utsatte man riksdag till d. 15 Sept. 1817, hvilket åter är en tiderymd af 5 år och 1 månad.
Deu 9 Augusti 1815 bestämdes dagen för nästa riksdag till d. 15 Januari 1820; således några månader mindre än 5 år; men Konung Carl XIII fann nödigt att sammankalla riksdagen tidigare, nemi. lill November 1817.
— Efter denna Konungs död, bestämde R.
St., i det de den. 21 Juli 1818 åtskiljdes, dagen för nästa riksdag till d. 15 Januari 1823.
Således omkring 5 år, minus blott några månader. 1823 års riksdag slutades den 22 Dec. och nästa riksdag utsattes till d. 4 Nov. 1828; alltså 5 år, blott några veckor mindre.
Sistnämnde riksdag slutades d. 19 Mars 1830, med utsättandet af dag för den följande riksdagen till d. 15 Januari 1835; likaledes 5 år på några veckor nära.
Att under denna period urtima riksdag inträffade tidigare, nemi. 1834, härrörde, såsom bekant är, deraf att det ansågs nödvändigt åt realisationen gifva en hastigare verkställighet, än som eljest kunnat ske.
Den sistnämnde riksdagen slutades d. 27 Maj 1835, hvarvid dag för nästa riksdag bestämdes till d. 14 Januari 1840.
Omkring 5 år således, äfven denna gång. 1841 d. IG Juni utsattes nästa riksdag till d. 14 Januari 1845; men i anseende lill Konung Carl XIV Johans inträffade död, utlystes urtima riksdag år 1844, d. 11 Juli, och sorn slutades 1845 d. 24 Maj, då nästa riksdag utsattes till d. 15 Nov. 1847; och d. 24 Oktober 1848 utsattes derpå följande riksdag till. d. 15 Nov. år 1850.
Det visar sig sålunda att, närmast efter det nya Statsskickets införande, har man under en lång rad af riksdagar bestämt följande riksdags början på samma sätt, som jag nu föreslagit.
Den 232 Den 2 April. raan, som, efter hvad mig 5r försäkradt erhöll det förtroendefulla updrag att författa Riksd.Ordn., var Axel Gabriel Silfverstolpe, den dåvarande Riddar!).
Sekret.
Ar det väl troligt, att denne man, utmärkt genom den ädlaste karaktär och den mest oförvitliga rättskaffenshet, skulle hafva medgifvit riksdagens utsättande på ett sätt, sommar stridande emot meningen af den grundlag, han sjelf skrifvit?
Ar det likaledes troligt, att de män, hvilka egt det ärofulla förtroendet, att bekläda Landtmarskalkstolen, skull hafva, riksdag ifrån riksdag, tillåtit
Ståndet att fatta sådana beslut, om de varit grundlagsvidriga?
År det sannolikt att delta Stånd, likasom att de öfriga, alltid skulle hafva fattat dessa beslut, derest de saknat all lagenlighet?
Dylikt påstående tyckes i sanning vara något förmätet!
Då nu en sådan tillämpning af grundlagen, som den jag föreslagit, kunnat lagligen ega rum på den tid, då riksdag skulle bållås hvart femte år, är det icke då så mycket mera skäl att tillämpa sådant, när mellantiden är föreskrifven till endast tre år?
Dy rbar är visserligen den folket tillhörige rättighet, alt genom sina lagliga ombud få rådpläga om landels angelägenheter; men att begagna denna dyrbara rättighet så tätt och ofta, att den blir snart sagdt utsliten, dertill ser jag icke något skål.
Hvad angår utsättandet af 11.
St:s sammanträdande hvart tredje år, räknadt från riksdags slut i st. f. från dess början, så har visserligen en arman praxis, alltsedan den treåriga mellantidens fastställande, härutinnan gjort sig gällande; men det har skett, icke till följd af något förändradt stadgande i grundlagen uti denna del; enär den, med undantag af utbytet af årtalet 5 mot 3, innehåller precist samma ordalag efler 1840 års riksdag, som förut.
Men då man redan hunnit ett steg närmare lill riksdagarnes af åtskilliga åsyftade permanens, så ville man skynda att komma delta mål ändå närmare genom att utsätta tiden för nästa riksdags begynnelse till en tid, som, till tredje årtalet, motsvarade dåvarande riksdags början, icke mera, såsom tillförene, dess slut.
Man var likväl icke genast så noga i delta fall, att man ville binda sig till en viss begynnelsedag, nemi. densamma, riksdag från riksdag.
Nu synes likväl praxis vilja göra första mom. i 2 § Riksd.Ordn. med förbiseende af rätta meningen med dess andra morn., så strängt bindande, alldeles på Norrska viset, alt man skulle alltid fä d. 15 Nov. till lagtima riksdagarnes begynnelsedag, en dag så otjenlig i anseende till de svåra kommunikaiionerna; många andra omständigheter ali förtiga.
Beträffande den politiska delen af frågan, torde det, vid närmare eftersinnande, vara orätt af mig att lemna den siste värde talarens anförande utan allt besvarande; och jag frågar då, om icke den ordinarie statsregleiingen mäste fortgå riksdag från riksdag, utan förändring, der ej sådan är fastställd?
— Och hvad hindrar då att den äfven får fortgå inpå fjerda året?
Och hvad åter den extra slatsregleringen beträffar, så böra vi ihågkomma, det vi hafva besparat \ af Bankovinsten.