Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer således uti Grefve von Schverins begäran om åtterreiniss af Utskottets Betänkande, och anhåller, att Utskottet måtte åläggas, att bestämdt och så fort ske kan yttra sig öfver den väckta motionen, Herr Rosenblad, Bernhard:
Utan att ingå i besvarande af ilen frågan, huruvida 1668 års BancoOrdning tillåter eller förbjuder Bankens publicitet, anser jag Riksens Ständer åga lika obestridlig rått, att häröfver efter godtfinnande besluta, som de förut vidtagit så uppenbara förändringar i nämnde BancoOrdning, som tillåtelse för Banken att utgifva sedlar och att ej uppfylla sina förbindelser.
Jag vill således egentligen endast upptaga tvenne frågor.
Den ena år nyttan af Bankens publicitet såsom en isolerad åtgärd,' det andra år dess jorhållande till den blifvande i 'inanceplanen.
Vid flere föregående Riksdagar hafva BanooUtskotten grundat sina afstyrkanden af publiciteten hufvudsakligen på följande tvenne skål, dét ena, att den ej finnes införd i utländska Ränker, och det andra, att den ej skall medfört någon skada, men mycken njdta.
Det år visserligen med Banker som med alla andra mensk - Den 4 April J. 75 liga uppfinningar, alt de endast så småningom Utvecklas till deras fullkomlighet.
Således ägde ej de första inrättningar af detta slag den ändamålsenliga organisation, en sednare tids erfarenhet frarnbragt.
Också voro alla mig kända ald. re Banker underkastade hemlighetens slöja.
Men den stora skillnaden var likväl emellan de ut-* låndska Bankernes och den Svenskas hemlighets, tillstånd, att de förre voro kände af de personer, som ägde utfärda sfadganden för deras styrelse, då deremot Svenska Banken blifvit förvaltad och disponerad efter föreskrifter utaf Ständer, hvilka ej kände, hvarom de förordnade.
Likväl har erfarenheten visat svåra följder äfven af de utländska enskilta Bankernes hemlighetstiilstånd.
Amsterdams
Bank kunde derigenom dölja, att i bo år öfvertrådelser blifvit begångne mot dess grundstadganden, på såsätt, att utlåningar blifvit beviljade vissa allmänna corporationer, hvarigenom Bankens undergång på i7go:talet bereddes, till största känning för Hollands handel och välstånd.
Engelska Banken sattes genom sitt hemlighetstillstånd i förmåga, att tvärtemot både sitt privilegium och flere Parlamentsacter, göra Regeringen flere otillåtne förstråckningarså att en af BancoDirectionens egna Ledamöter år 1795 ansåg sig skyldig anmäla förhållandet i Parlamentet.
Deremot sedan Bankens tillstånd underkastades Parlamentets kännedom, hafva ej några olagligheter ägt rum i dess rörelse.
Äfven vår B.nks historia framvisar stora missbruk 09I1 olagligheter, såsom verkningar af hemlighetssystemet, ^765 års Riksdagshandlingar förvara mängfall - 7s Den 4 April f, m, diga minnen deraf, bland andra, att 17:36 års Secreta Utskott funnit för godt tilldela då varande BancoFuUmägtige en stor gratifieation för deras, som orden falla sig, behjertctde rådslag och fer mete att ft räcka Banhem utlåningar längre ån vid 17åa års
Riksdag jajijiälldt och detennineradt var.
J-g tviflar ej, att goda afsigter ledt nämnde
Herrar vid dessa uppenbara afvikelser från sina på instruction grunda» de skyldigheter; men dessa afvikelser, troligen aldrig vågade, om de årligen varit skyldige redovisa för hela Nationen, utsträckte emellertid det olyckliga sedelmynts lånesystemet och förökade dettas svåra följder för ägande rått och näringar.
Hvad de fördelar beträffar, Bankohemligheten gjort möjliga, dedar jag fullkomligt Herr Grefve von Schverins tanka, att det varit lyckligast för Fäderneslandet, om vi aldrig kunnat åtnjuta dem.
Dessa af erfarenheten uppdagade förhållanden hafva också föranledt, att, de utmårktaste i sednare tider stiftade enskifta Banker, äga sig föreskrifvet ett ovilkorligt stadgande, af en fullkomlig publicitet.
Således ser man Franska Banken, hvars förvårfvade beröm vitsordas af en credit, som hvarken Napoleona despotisme eller tvenne fienfltliga invasioner, eller sednare årens stora vacklingar af de offentliga fonderne, kunnat skaka, årligen framlägga sin hela Status för Allmänheten.
Samma förhållande åger rum, i afseende på de Österrikiska, Danska och Ryska Bankerne, och bör efter min öfvertygelse äfven stadgas för vår Bank, utan afseende på dess framtida öfriga ställning.
Den 4 April f. m. 77 Beträffande publicitetens förhållande till fioanceplanen, kan jag ej annat ån instämma i hvad Herr Mannerstam anfört.
Jag tror att då RiksStåndens alla Ledamöter sättas i tillfälle att förut bedöinma Bankens närvarande ställning, och sammansatte
Utskotten sedermera till dem tryckt öfverlemna sin financeplan, ej inne^ fattande endast isolerade principer, utan utarbetad till ett fullständigt helt, samt de erhålla tillräcklig tid, att efter moget öfvervägande stadga sina individuella åsigtei, så förekommes* säkrast den öfverraskning, vissa värde Ledamöter synts så myeket befara.
Således och med ytterligare stöd af hvad II * rr von Seth så grundligt anfört i sin reservation till BancoUtskottets Protocoll, får jag förena mig med Herr Grefve von Sehwerin och Herr Mannerstam i anhållan om återremiss.
Hvad först angår frågan huruvida dfen redovisning af Banken, hvilken hittills varit Öflig, är enlig med 1668 års BancoOrdning, så tror jag, att då Riksens Ständer i denna föreskrifvit, att dess ställning för dem skall uppgifvas, hafva de deremot 1671 stadgat sättet huru detta bör ske, nemligen endast inför Riksens Ständers Deputerade.
Likväl kan det visserligen icke såttas i fiåga, att ju icke Riksens Ständer äga rått att kjelfve få veta hvad som förut blott för deras Fullmågtige blifvit framlagdt.
Hvad åter angår att Bankens ställning nu genast skulle uppgif - 78 Den 4 April f nii vasj så bekänner jag, alt jag icke kan skilja denna fråga från begreppet om den allmänna Financeregleringen.
Då Banken genom Riksens Ständers beslut nu icke år skyldig att inlösa sina sedlar med silfver, då dess functioner icke kunna undergå någon förändring, antingen dess credit genom publiciteten af dess tillstånd ökades eller minskades, måtte det för Banken vara likgiltigt, om sådant uppgifves eller icke.
Mert deremot matte det alltid blifva af inflytande på Financeregleringen, om det för Staten år nyttigt eller ej, att publiciteten beviljas.
Jag har ej kunnat inse den våda deraf, som åtskilige förmena sig finna , men jag tror att det vore i sin ordning, att den af de sammansatte Statsoch BancoUtsk.otten såsom en förberedande åtgärd föreslås.
Derföre bar jag ej skiljt mig från Utskottets tanka i hufvudsaken; men då jag har den äran att vara Ledamot af de sammansatte Utskottens financeafdelning, har jag såsom en förberedande åtgärd derstädes föreslagit, att Bankens ställning genast för Riksens Ständer skulle framläggas, på det att en vägledning till kännedom af myntvärdet derigenom skulle vinnas- denna min motion har likväl inom afdelningen ej vunnit bifall, utan tills vidare blifvit uppskjuten, Detta föranlåter inig att begära det Herr Hjertås motion till de sammansatte Statsoch BancoUtskotten måtte remitteras, då ändamålet derigenom torde vinnas och deras pluralitet torde säkerligen anse frågaa nu genast böra bifallas.
Genom en återremiss skulle saken kan hända draga långt på tiden, då sådant deremot genom mitt förslag torde förekommas. Jag Ben 4 April f. in,1 hemställer derföre om icke en sådan ^remiss vore riktigast.
Då redan så många talaie yttrat sig i detta ämne, i enslighet med min rättskänsla 5 då de önska en publicitet, sorn långt ifrån aft kunna skada Banken, alltid skall blifva till dess nytta; enär den öfvertygar Allmänheten om hvad hon ej kan gissa, så skulle iag visserligen ej upptaga Ridderskapets och Adelns tid, om det ej vore Jör att i anledning af den sista värde talarens anförande få göra några anmärkningar, Han har med Utskottets pluralitet ansett j att publiciteten ej bör äga rum, förrän i sammanhang med financeplanen.
Jag deremot finner nödvändigt, att man först känner Bankens tillstånd, innan man kan uppgöra en plan, bygd på kännedomen om dess tillgångar.
Hvad åter angår, att saken nu skulle remitteras till de sammansatte Stats- och BancoUtskotten, så ber jag den värde Ledamoten om ursågt, men jag tror det vara alldeles oformligt.
En återremiss af BancoUtskottets Betänkande, kan ej ske till annat ställe ån BancoUtskottet; jag anhåller så. ledes lika med de flere Ledamöter som i ämnet redan yttrat sig, att
Betänkandet mätte varda återremitteradt samt att de andra Stånden genom ProtocollsUtdrag underrättas om llidderskapets och Adelns beslut.
Friherre Boije, hildrig: Grefve von Schverin och Herr Mannerstam hafva så fullständigt So Den 4 April J, n. utvecklat den mening, hvartill jag gerna slutar mig, att jag behöfver icke något tillägga.
Det år blott i anledning af Herr Stråles anförande, sorn jag ville anmärka, att om vi remittera frågan till StatsUtskottet, hvars befattning ined Banken år ingen annan, ån den, hvartill financeplanens uppgörande kan föranleda, så hafva vi också derigenom sjelfva skapat ett samband emellan denna fråga och financeplanen, som icke bfhöfs, och som icke ens år riktig.
Jag befarar då en annan påföljd till oförvåntadt Uppehåll.
Riksdagsordningen vill att på det första Betänkande af ett Utskott åga vi icke afgörande rått, utan måste då blott återremittera; och när StatsUtskottets svar inkom, skulle vi befinna oss i nödvändighet, att ännu en gång åfferremittera, innan vi kunde åtkomma att afgöra frågan.
På dessa skäl begår jag bifall till Grefve von Schverins förslag, så i afseende på återremiss endast till BancoUtskottet, som i afseende på ProtocollsUtdrag till våra Medstånder.
Herr Tham, Wollrath', Om meningen icke år att vinna tid och att utdraga med afgörandet af denna vigtiga fråga, så tror jag ej att det går an,, att bifalla Utskottets Betänkande.
Det tyckes nästan som man af Betänkandet snarast skulle kunna hämta den mening, att Utskottet vill bifalla publiciteten, så vida Riksens Ständer antaga det project till financereglering, sorn Utskottet framdeles behagar framställa.
Kunde Banken fortfara att realisera, att inlösa sina sedlar al parij då vöre hemlighets-: » slö - slöjan nyttig och behöflig.
Men sedan den förklarar sig ej kunna göra det; sedan detta förklarande af Riksens Ständer blifvit gödkändt, så är detVBaiikeris skyldighet, att likasom en enskilt man framlägga sitt tillstånd.
Då, men icke förr* kunna crediiorerne bestämma luiru den skall fijelpas; Jag förenar mig således till alla delar med Herr Grefve vori Schverin och dé flere andre värde Ledamöter, hvilka här yttrat sig* ej allenast ortl återremisä af Betänkandet, ufarf äfven oin det föreslagna ProtöcöllsUtdraget tjl| dé öfrige Stånden.
Grefve Posse, Carl Henric; Jag har lies gärt ordet, endast för att göra några anmärkningar emot Herr Stråle, men jag är förekommen af Grefve De la Gardie, Friherre Boije och Herr Tham , oth skall således blott med få ord yttra mig.
Jag hade ej trott, att en Ledamot a£ BancoUtskottet skulle bestrida fördelen af Bänkens publicitet, hålst sista uttrycket i Utskottets Betänkande gifver anledning till motsatsen.
Det lyder som följer; BancoUtskottet får emellertid nu i förhand afgifva det vördsamma, förklarande, att
Utskottet äfven för dess det anser en uppgift örn Bankens hela fållning nödvändig, så vida någon väsendtlig förän-, äring uti de ml befintliga grunder och föremål för Bankens verksamhet kommer att tili Riksens Ständer framfiållas.
Det torde icke vara något tvifvel underkastadt, att en väsendtI lig förändring af Bankens verksamhet, ej blott Ridd, o; Ad, Prot, 5 Band» 8 3 Den 4 April f. m. kommer att framställas för Riksens Ständer, utan äfven kommer att af dem afgöras vid denna Riksdag.
I följe häraf tyckes det som Banco.
Utskottet redan i förvåg hade afgjort publicitetens nytta; och af de uti Finance-Comitténs yttrande gjorde framställningar synes det son» Banken, ehvad förändringar den kan komma att undergå, ingen ting har att risquera i afseende på dess credit, som i närvarande stund tyckes vara negatif, eller mindre ån ingen.
Det är således påtagligt, att Banken genom publiciteten har allt att vinna, rnen intet att förlora.
Antingen nu en realisation, eller myntbeståmning, eller någon annan åtgärd kommer att beslutas, år det i alla fall både nyttigt och nödigt, att först få veta hurudan Bankens ställning år.
Derföre instämmer jag med Grefve von Schverin, Herr Mannerstam, Herr Rosen, blad och de flere andra värde talare, som grundeligen utvecklat motiverne för publiciteten och begårt återremiss.
Friherre Cederström, Jacob: Den egente.' liga handläggning, som tillkommer Utskotten år att utreda de mål, hvilka till dem blifva remitterade och att i anledning deraf till Riksens Ständer med förslag inkomma; icke att som BancoUtskottet hår gjort, ingifva ett Betänkande, som ej besvarar frågan, utan evasivt framställer hvad framdeles möjligen kan ske.
Det hade ålegat Utskottet, att uppgifva om förslaget år nyttigt, eller om Utskottet afstyrker detsamma, Jag anser således, att, vid en återremiss, Den 4 April f. m. 85 det tillkommer Utskottet att bestämdt förklara om det tillstyrker eller afstyrker publiciteten.
I afseende på hvad af några Ledamöter hår blifvit yttradt, anhåller jag att få göra några anmärkningar.
Grefve von Schverin har yrkat att man genom ProtocollsUtdrag skulle anmoda de öfrige RiksStånden att icke afgöra åmnet förr, ån svar på återremissen af detta Betänkande till RiksStånden återkommit.
Sådant står ej tillsammans med en riktig behandling af målen, ty de andra Stånden hindras derigenom uti deras beslutande rått, då de nemligen skulle betaga sig möjligheten att med förändringar antaga det sednare Betänkandet.
Jag tror det vara tillräckligt, att genom ProtocollsUtdrag, eller om man anser en större hastighet af nöden, genom
Deputation underrätta de öfrige Stånden om det beslut Ridderskapet "soch Adeln fat* tar, och anmoda dem att deruti instämma.
Den Ledamot som yttrat, att frågan borde remitteras till Stats- och BancoUtskotten, lärer hafva förglömt att StatsUtskottet icke med Banken har att göra, i annat fall ån så vida frågor rörande denne sednare ingå uti Financeregleringen.
Remissen måste således ske endast till BancoUtskottet, den låter icke verkställa sig till något annat Utskott, I afseende på sjelfva frågan om publiciteten, tror jag att BancoUtskottet, om det helt enkelt och ärligt framställer sin öfvertygelse, pj kan annat ån erkänna att Banken vinner på publiciteten, emedan Bankens tillgångar åro större ån dess skulder, och det således blott vöre att förlänga misscrediten, om man ån vi - 4 4 Jpril f. ni, cJara ville bibehålla hemligheten af Bankens ställning* Herr Lagerhjelm, Pehr* Då alla ds som hittills yttrat sig, talat i öfverensstämmelse med min öfvertygelse att publiciteten bör bifallas* har jag ej något att tillägga} det är blött i afseende på formen, som jag anhåller att få yttra mig.
Jag kan visserligen Icke Undgå att med Friherre Cederström instämma deruti, att BancoUtskottet borde hafva bestämdt yttrat, om det tillstyrkte eller afstyrkte publiciteten; men hvad åter angå* remissen till Stats- och BancoUtskotten, har den sin grund uti sjelfva Betänkandet der den föreslås, och emot formen i afse-* ende på BancoEden kan den icke vara, enär åStatsUtskottet äfven aflagt densamma.
Då jag i Financeberedningen sökt åstadkomma det beslut, att Bankens tillstånd genast borde allmängöras , men detta förslag har blifvit uppskjutit eller afslagit, så skulle jag önska att, i händelse remiss till Stats- och BancoUtskotten beslutas, dervid måtte foga3 den föreskrift, att genast inkomma med beslut i ämnet.
Jag föreställer mig att en remiss till dessa Utskott skulle vara ändamålsenligare, då erfarenheten visat att Betänkanden som återremitteras, gerna komma i samma tanka tillbaka.
Jag hemställer således om icke ämnet bör till Stats- och BancoUtskottens gemensamma handläggning öfverlemnas, dock med tillägg, att Utskotten ofördröjligen böra med sitt Betänkande deröfver till Riksens Ständer inkomma* - Den i April j, >ni 85 Herr Stråle:
Jag föreslog visserligen ick# att saken skulle återremitteras till sammansatte Stats- och BancoUtskotten; min hemställan var att saken till dem skulle remitteras.
Min] anledning härtill var att vinna tid; jag föreställde mig nemligen, att om BancoUtskottet icke af de gjorde onmärkningarne fann skål att ändra sin öfvertygelse, om det ännu fann saken böra behandlas i sammanhang med frågan om financerne, om denna åsigt af pluraliteten bland Riksens Ständer gillades, så skulle en ytterligare tidsutdrägt uppkomma, innan ett beslut kun. de fattas.
I öfrigt får jag, i afseende på hvad Friherre Cederström yttrat, äran nämna, att Banco-Utskottet visserligen ej egentligen har att göra med Rikets financer, blott med Bankens; men en uppgift af dennes ställning verkar äfven på Statens financer, och derföre har jag yrkat att remissen borde ske äfven till StatsUtskottet.
Jag har ej föreställt mig att de sammansatte Utskotten skulle kunna afstyrka publiciteten, utan trott ändamålet derigenom snarare skulle vinnas.
Men om Ridderskapet och Adeln anser det lättast kunna ske genom en återremiss, vill jag visserligen icke bestrida densamma.
Sedan jag haft den lyckan, att genom bekantskap med Bankens tillstånd, nu mera sjelf blifva öfvertygad, att jag med godt samvete kan rösta till bifall af min egen motion, har jag äfven lyckén att i dag Sanna den så kraftigt understödd af flera Ledamöter bland Ridderskapet och Adeln.
Jag be^ 86 Den i April f. m, höfver således ej yttra mig något om saken.
Jag anhåller blott att vördsamt få visa hvarföre jag anser mig böra tillstyrka, att återremiss till BancoUtskottet måtte beviljas, enligt Grefve von Schverins begäran.
- Enligt hvad sqin synes af Betänkandet, hvars ena punkt att motionen ej bör tag<s under pröfning, förr än Stats- och BancoUtskotten sig utlåtit, samt att BancoUtskottet då måtte få yttra, huruvida det år nyttigt eller nödigt, att yppa Bankens tillstånd skulle först Stats- och BancoUtskotten inkom, ma med financeförslsget och sedan BancoUtskottet höras, det år, med andra ord: antingen tiden fördröjas eller Riksens Ständer besluta öfver ämnen, som de ej hafva sig fullständigt bekanta.
På d »nna grund anhåller jag, att återremiss måtte beslutas* till Banco-Utskottet och hyser ingen fruktan, att ju BancoUtskottet då uppfyller Riksens Ständers önskan , samt åtminstone ändrar den nu af mig anmärkte punkten.
Friherre tirsén, Guftaf Fredric:
Jag ber vördsamt att få den äran erinra, att då Ridderskapet ocfr Adeln väljer af sina medlemmar till Ledamöter uti BancoUtskottet, kunna desse ej mera anse sig som blott Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, utan såsom Riksens Ständers Fulimägtige i Banken.
I denna egenskap hafva de gemensamma skyldigheter att rätta sig efter Riksens Ständers beslut.
Vid förra Riksdagen väcktes fråga om Bankens publicitet; den affi t yr'.tes då af BancoUtskottets pluralitet.
Ridderskapet och Adeln återremitterade Utskottets Betänkande.
Då tillstyrkte
Utskottet att sedel - Den 4 April f. m. n stocken skulle uppgifvas, men detta afslogs af de tre öfrige RiksStånden, och Bankens ställning blef ej uppgifven.
BancoUtskottet har ej, såsom vårdare af Banken, att göra med Statens financer.
Utskottet måste betrakta den i ett oföråndradt skick, sådant det, genom Riksens Stånders beslut blef vid sista Riksdag bestämdt; och den uppmärksamhet måtte Utskottet ofelbart vara skyldig sina principalers omdöme och beslut, fattade efter pröfning af alldeles samma ämne som nu åter blifvit våckt, att först afvakta någon förändring i de då befintliga förhållanden, innan ett upphåfvande af beslutet skulle kunna tillstyrkas.
Utskottet har vål nu funnit att flera motioner om sådane förändringar blifvit väckte, men ingen af dem år remitterad till BancoUtskottet allena.
StatsUtskottet har om Banken, efter aflagd Ed , erhållit kännedom i hela dess vid; således finnes intet hin« der, att dess arbeten må kunna stödas på en riktig kännedom derom.
För pnin enskifta del är jag öfvertygad att öfverläggningarne inom den sammansatte Finance-Beredningen skola leda till erkännande af nödvändigheten deraf, att Bankens hela ställning preliminariter för Riksens Ständer uppgifves; och jag vill äfven medge att hvad som må anses nödvändigt, hellre snarare än senare meddelas, så att tid ej må saknas för tillämpnin-i gen
Men jag hemställer , om uti sådane förhållanden, hvaruti BancoUtskottet befinner sig, genom Riksens Ständers Beslut vid sista Riksdag, att
Banken skulle fortfara i samma till - 3en 4 Aprilf, ni, ständ sorn förut, om, säger jag, det icke var ett absolut skyldighet af Utskottet,' att först invänta utredningen af väckte motioner i allmänna financiella ämnen, i följd af Beredningens öf■verläggningar, för att derifrån hämta anledning till ett tillstyrkande af en ändring i en författning, hvilken bestått sedan Bankens första infattning, och söm déssmindre borde brytas, i följd af en enskild motionairs yrkande, soot detta stöddes på en förmodad öfverensstämmelse med grund-författningatne, hvilken således i Sjelfva verket saknades.
Jag tillåter mig för öfrigt den önskan, att man icke mätte utsträcka «n förklaring af Utskottets Betänkande längre, äif till hvad deruti finnes uttryckt.
Utskottets mejling har icke varit ätt göra ett Utbyte af gåf, Vor, att nemligen Bankens ställning skulle yppas, örn de förslag, hvilka sammansatte Utskotta komma att afgifva, blifva antagne.
Men x följe af Arbets-ordningen har Utskottet ansett éjg böra göra sin framställning sådan söm dett är.
Annu m^ra får jag fästa mig vid hvad sohl fclifyit sagt, att om BancoUtskottet velat ärligt uppgifva och ej undandölja ställningen, hade dft litt bordt begagna tillfället.
BancoUtskottet har förklarat, att om någon ändring med Banken kominer aftåga rum, borde dess ställning uppgifvas; hmn Utskottet har bordt: rätta sig efter förra Ständers beslut, tilis andra blifvit fattade.
Jag. instämmer således med Grefve yon Schwerin, att om mån finner nödigt, att Bankens ställning jdltnängöres, Betänkandet bör återremitteras, på. det att det enda hinder sorn verkat på mig och Den 4 April J. ni'.
S9 flere måtte, ju förr dess hellre, kunna undan* rödjas.
Herr von Hartmansdorff, Augujl: TJtx sjelfva frågan förenar jag mig med Grefve von Schwerin, Herr MaUnerstam och Herr Rosenblad.
I afseende på formen af dess hellande ling, är jag till en del redan förekommen af fle^ re varda ledamöter; men anhåller likväl alt få bifoga några anmärkningar.
Utan att sträcka meningen öfver ordalydelsen, har jag dock funnit Utskqttets
Betänkande så obestämdt, att om det blef bifallet , nian svårligen skulle veta hvad inan beslutat.
Förhållandet synes nu följakteli— gen vara lika som med ett från Cqnstitutions-.
Utskottet för en tiel sedan inkommit Betänkande, hvarom sades, att en proposition till bifall derå hade varit detsamma , som en proposition på intet.
I begynnelsen på Betänkandet säger Utskottet sig arne de upplysningar örn Bancoy erkels ställning, hvilka för Rikets Ständer aro angelägne att erhålla, ingalunda böra saknas, och att Utskottet vöre beredt att dem, afgifva, dä de af Riksens Ständer äskades* Längre fram står deremot: att, derest Banco,- Utskottet vid Finance-regleringen möjligen ic-r lee skulle anse en sådan fullständig uppgift nådig eUer nyttig, Rikets Ständer dä först antingen vid speciel pröfning i grund af den, hos Höglo fl. Ridderskapet och Adeln väckte, nu ifrågavarande motionen, eller såsom ett vilkor får af görandet af Utskottens allmänna förslag, måtte fatta deras beslut, rörande en sådan publicitet, vetfe sig dä oinskränkt; 9° Den 4 April /. m. eller i speciella delar åskad.
Hade nu Utskottet icke med sig sjelf afgjort, huruvida Bankens offentlighet är nödig eller nyttig, så inser jag ej huru
Utskottet kunnat förklara sig vara beredt att vid påfordran lenina de begärdta upplysninga rne och var Utskottet färdigt dertill, så vet jag ej hvarföre någon vidare undersökning skulle behöfvas.
Omsider slutar
Utskottet med att anse publiciteien nödvändig, sä vida någon väsendtlig jörändring uti de nu bejintelige grunder och föremål för Bankens verksamhet komme att till Riksens Ständer framställas.
Enär så manga särskilte alternativer af Utskottet blifvit framlagda, är det ej underligt om åtskilliga ledamöter äro tvekande i afseende på rätta behandlings-sättet.
Då man lika väl kan hålla sig till det ena som det andra alternativet, så kunde man älven så väl äska de omnämnde upplysningarne, som dermed uppskjuta.