Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
”Men” — invänder man —• ”äfven dessa vidimationer skulle kunna förfalskas!
Detta bevisar hela åtgärdens olämplighet,” Jag får dock fästa uppmärksamheten deruppå, att det åtminstone är svårare att förfalska namnteckningar, hvilka för vederbörande auktoriteter äro kände, än namnteckningar, som tillhöra en massa personer (skattskyldige), hvilka antagligen till allra största delen äro alldeles okände för dem, som skola mottaga desamma.
Vid sådant förhållande skulle jag helst önska afslag å den del af punkten, som innehåller det nya förslaget.
Skulle likväl icke någon annan ledamot med mig framställa påstående derom, vill jag icke uti ett sådant yrkande framhärda, utan endast anhålla om bifall till TJtsk:s förslag uti dess nuvarande skick samt utan den af Hr von Koch deruti ifrågaställde förändring.
Detta är alldeles ovilkorligen nödigt, för att erhålla något korrektiv mot de uti berörde fall möjligen förekommande missbruk.
224 Deli 18 Maj f. lu.
Det är visserligen sannt, att en lätt nad blifvit den skattskyldige beredd genom förevarande §; men detta är i det förslag till bev:s-stadga, hvilket nu utgör föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, något så ovanligt, att man kunnat haft skäl att vänta sig, att denna lindring icke bort tillintetgöras genom åläggande af skyldigheten att söka vidimation af andra personer, hvilka sjelfve äro öfverhopade med göromål och måhända till och med skulle fordra särskild lösen för desse vidimationer.
Den omtalta vådan, att kitsliga personer skulle insända besvärsskrifter, innefattande klagomål öfver andra personer af tax:s-komitéen påförd bevillning, tror jag verkligen är bra litet att befara. K. Akts Bef:de och vederbörande kronofogdar; hvilka skola deltaga uti it'rågav:de tax:s-förrättningar, borde sannerligen ieke frukta för några häraf uppkommande vådor, om nemi., som förslaget innehåller, den skattskyldige skulle få med posten insända sina besvärsskrifter.
Min tro är, att besvär för sådan händelse ganska ofta skulle komma att anföras; men man skulle, nära nog, beröfvas tillfälle härtill, om man fråntoges möjligheten, att, utan vidare åtgärd, fortskaffa dem med post.
På dessa skäl instämmer jag uti det af Hr von Koch i ämnet afgifna förslag.
Sedan undertecknad, uppå förfrågan af Gr.
Mörner, upplyst, att Bonde-St:t bifallit den ifrågav:de §:n, men att underrättelse om de öfriga Ståndens beslut ej ankommit, yttrade Gr.
Jag anser icke vara skäl att i denna fråga nu fatta ett bestämdt beslut, endast med anledning af ett MedStånds i ämnet yttrade mening; och då jag i öfrigt finner det vara alldeles öfverflödigt att föreskrifva, att gällande intyg endast kan meddelas af i förev.de § särskildt uppräknade personer, utan är öfvertygad att, om namnteckningens egenhändighet bestyrktes af i allmänhet såsom trovärdiga ansedda män, samma gagn skulle deraf kunna hemtas, som af ifrågav:de på sätt och vis officiella intyg, så får jemväl jag nu instämma uti yrkande på återremiss.
Genom det uti förevarande § gifne stadgande har den skattskyldige erhållit en lättnad vid anförandet af sine besvär, hvilken jag för min del anser att R. o. Ad. skäligen bör bifalla.
Den skattskyldige skulle nemi., för den händelse förslaget antages, blifva befriad från att, för framförande af sina besvär, hålla kommissionär i hufvudstaden.
Så långt har man ansett sig kunna gå, men icke vidare, enär man, på sätt Gr.
Lagerbjelke äfven anmärkt, ansåg, att någon kontroll uti detta fall vore nödig; och då Bondeståndet, för dess del, icke motsatt sig tillämpningen af denna kontroll, sä har jag, i betraktande deraf, att nämnde Stånd väl skulle hafva den egentliga olägenheten deraf, uti berörde förhållande funnit ett ytterligare skäl att förorda antagandet af detta förslag.
Ben 18 Maj f. m. 225 Häruti instämde Gr. Anckarsvärd.
Det skulle väl egentligen vara Bonde-Ståndet, som skulle hafva den största olägenheten af den uti förevarande § stadgade kontroll; och då nämnde
Stånd finner sig nöjdt med den uppställning, §:n et hållit, synes mig sannerligen att 11. o. Ad. kunde låta dervid bere.
Jag kan verkligen icke finna att det är någon så stor svårighet för den person, som vill med posten insända sin besvärsskrift, att derå af någon kronobetjent eller prest begära vidimation för sitt namn; men deremot är det en bestämd vinst för det allmänna.
Här är ju endast fråga om att vilja utsträcka förmånerna för den skattskyldige, men att dock dervid söka bibehålla nödig kontroll och säkerhet.
Jag anhåller vördsamt om bifall till §:n.
Sedan Itiddarhus-Sekreteraren meddelat oss kännedom om Bonde-Ståndets i frågan fattade beslut, samt de referater af Kiksdagens förhandlingar, tidningarne gifva vid handen, innehålla, att jemväl de öfriga Stånden godkänt den nu föredragna §, anser jag mig, vid det förhållande, att således ingenting derpå vidare kan vinnas, böra från mitt förut gjorda yrkande afstå; men vill dock uttrycka den åsigt, att man, för sådant fall, borde utsträcka rättigheten till bestyrkande i enlighet med det af Gr.
Mörner i ämnet afgifna förslag.
Det är visserligen sannt, att den personal, som kan komma att röna de största olägenheter af detta stadgande, sannolikt tillhör Bonde-Ståndet; men deraf följer dock icke att denna sak skall vara utan allt intresse äfven för de öfrige Stånden, emedan mången annan äfven kan få göra ganska långa resor, för att förskaffa sig den ifrågavarande vidimationen.
Här i vårt land äro nemi. pastoraten i allmänhet så vidsträckta och kronobetjeningens distrikter jemväl af den stora vidd, att flere mils resor kunna ifrågakomma för att anträffa antingen vederbörande pastor eller kronobetjent; och då i öfrigt jag icke kan föreställa mig, att äfventyret för det allmänna blir större, om man insänder handlingarne, försedda med underskrifter, hvilkas egenhändighet är bestyrkt af trovärdiga män, till landtränteriet, än om man öfverskiekar dem till en i residensstaden bosatt person, hvilken sedermera går och aflemnar dessa icke af någon bestyrkta handlingar pä landskontoret, hvarest de måste pröfvas, enär någon föreskrift icke är gifven att vid deras inlemnande fullmagt skall företes, så är jag fortfarande af den öfvertygelsen, att intyg af 2:ne trovärdiga personer är all den kontroll, som, uti förevarande fall, skäligen bör påyrkas.
Jag instämmer uti det af Gr.
Mörner nyss afgifna yttrande; och vill, i öfrigt, innan K. o. Ad. fat - 226 Ben 18 Maj f. m. tar beslut i denna fråga, fästa det Högloft.
Ståndets uppmärksamhet på den omständighet, att det möjligen kan vara ganska ovisst, huruvida det skäligen kan åläggas presterskapet att vidimera underskrifter.
Mörner har jemnfört ifrågavarande förhållande med det, då en person utan fullmakt inlemnar en handling å landskontoret.
Jag ber dock Gr:n taga i betraktande att i angifne fall har man utom handlingen likväl en person att hålla sig till; uti det andra åter endast ett postmärke och utanskriften på ett bref.
Man skulle af denna diskussion kunna tro, att den skattskyldiges rätt blifvit trädd mycket för nära; men förhållandet är likväl att man i detta fall verkligen utsträckt den skattskyldiges rättigheter.
Förut skulle den skattskyldige sjelf eller genom annan person inlemna sin besvärsskrift till pröfnings-komitén.
Enligt nu förevarande förslag kan han nedlägga en sådan skrift i postlådan, allenast han gjort sig det besväret att förskaffa sig intyg af någon af de uti §:n uppräknade personer.
På detta sätt blir den skattskyldiges rättigheter uti berörde hänseende icke så obetydligt utvidgade; och om då dertill fogas någon kontroll, på det allt måtte komma att gå rätt till, så föreställer jag mig, att man deruti icke borde söka finna något så himmelsskriande.
Åtskilliga ledamöter hafva uttalat den mening, att det uti förevarande fall skulle beredas tillräcklig kontroll medelst trovärdiga personers underskrift eller intyg rörande den egenhändiga namnteckningen.
Man har äfven anfört, att den, som vill förfalska andras namn, kan också sammanfatta en falsk vidimation; men, på sätt redan Gr.
Lagerbjelke nämnt, låter detta sig icke så lätt verkställa.
För att anskaffa berörde vidimation af presten i församlingen, erfordras ju endast att den sökande begifver sig till kyrkan en stund före gudstjenstens början, för att af presten erhålla nämnde intyg; och det synes mig sannerligen att man under den långa tid, som förflyter mellan taxerings- och pröfningskomiténs sammanträden, har ganska godt rådrum dertill.
I betraktande af dessa omständigheter och då jag, för min del, verkligen icke kan finna att det så mycket omtalta besväret är af den betydenhet att det förtjenar omtalas, anser jag mig fortfarande böra yrka på bifall.
Då besvärsskrifter nu inlemnas på landskontoret, skulle jag icke tro, att man i allmänhet derstädes antecknar inlemnarens namn.
Jag förmodar, att man vanligen vid sådana tillfällen knappt finner skäligt att efterfråga detta namn; men, om man också skulle göra detta, — hvem kan Den 18 Maj f. m. 227 hindra en okänd inlemnare af en sådan besvärsskrift att uppgifva ett oriktigt namn; och på sådant sätt kan ju, äfven under nuvarande förhållanden, den så mycket befarade förfalskningen inträffa.
A andra sidan kan jag icke finna i något hänseende sannolikt, att någon skulle roa sig med att uti annan skattskyldig persons namn sammanfatta en besvärsskrift.
Till ett sådant förfaringssätt är svårt att utfinna någon rimlig anledning.
Det skulle utmärka en håg att belasta sig med onödigt besvär, som förefaller mig i högsta grad osannolik.
Min öfvertygelse är således att den omtanke och försigtighet, som man uti detta fall iakttagit, är temligen öfverflödig.
I alla händelser bör den ej sträckas längre, än nödigt är.
Jag vill icke bestrida, att ju en lättnad genom TJtsk:ts förevarande förslag blifvit åsyftad för den skattdragande allmänheten; men på samma gång jag medgifver detta, tror jag dock man bör taga sig till vara att icke gå så långt uti uppställande af försigtighetsmått, att den åsyftade lättnaden derigenom tillintetgöres; och om man tror att det sökta målet kan uppnås på ett enklare sätt än Utsk:t föreslagit, synes det mig icke böra klandras, om man vill fästa uppmärksamheten deruppå.
På dessa skäl vidhåller jag mitt jakande om återremiss.
Pri h. Hermelin, Carl S a m u e 1:
Det har här blifvit yttradt, att man med lätthet kan vid kyrkan af vederbörande prest erhålla den ifrägav:de vidimationen.
Med anledning häraf anser jag mig dock böra fästa uppmärksamheten derå, att man redan nu hör presterskapet i allmänhet beklaga sig öfver mängden af dem i närvarande tid tilldelade och åliggande göromål, samt att det, till följd deraf, kan antagas såsom temligen sannolikt, att de skulle blifva ganska missnöjda öfver den tillökning i göromål, som bereddes dem, om en mängd personer inställde sig vid kyrkan eller i deras hem, för att uti ifrågavarande fall begära deras biträde.
Hvad åter beträffar den del af allmänheten, som uti detta ärende infunne sig hos Borgmästare, Magistratspersoner eller Kronobetjente, är min förmodan, att de af nämnde tjenstemän skulle affordras lösen eller betalning för deras härmed hafde besvär.
Då det under diskussionens lopp kommit till it. o. Ad:s kännedom att de öfrige Stånden redan i ämnet fattat beslut, anser jag mig böra frångå mitt förra yrkande på återremiss samt hemställa att 11. o. Ad. måtte bestämma sig för en gifven åsigt i frågan.
I öfverensstämmelse härmed anhåller jag om H.
Exc. Hr Gr:ns och Landtm:ns propos. derå, att i st. f. meningen: ”dock skall i sådant fall genom intyg af Borgmästare eller Magistratssekreterare i stad samt af inom församlingen tjenstgörande Prest eller Kronobetjent å landet styrkas”, må uti förevarande § införas orden: ”dock VI. 15 228 £ D e n 18
M aj f. m. skall i sådant fall genom intyg af 2:ne trovärdige personer styrkas.”
Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H, Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till den förevarande §:n och dels bifall dertill med den förändring, att i st. f. orden: ”Borgmästare eller Magistratssekreterare i stad samt af inom församlingen tjenstgörande Prest eller Kronobetjent ä landet”, skulle införas orden: ”två trovärdige män.”
Härefter framställde H. Exc. propos. å bifall till §:n oförändrad och, dä dertill svarades många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 65.
Efter mitt förmenande böra alla omröstningar i de komitéer, om hvilka denna författning handlar, ske med slutna sedlar.
Het kan icke annat än vara förenadt med obehag, att i en komité, vare sig berednings-, taxerings- elier pröfnings-, uppträda och påyrka högre beskattning ä en person, än den, tor hvilken majoriteten bestämt sig; och jag ar öfvertygad, att just det obebag, som ett slikt mått oell steg oftast medför, afnailer mangen trän att, som man säger, ”stå pä det allmännas rätt och bästa.”
Het är med hänsigt härtill, som jag anser, att man bör vid dessa frågors behandling antaga som princip, att alla omröstningar böra ske med slutna sedlar.
På detta skäl anhåller jag om äterremiss; och anser mig ega ytterligare anledning härtill uti den i tidningarne meddelade uppgift, att Högv.
Preste-lStåndet redan återremitterat den nu föredragna §;n.
Med anledning af den siste talarens yttrande i afseende ä sjelfva voteriugssättet, vill jag blott i korthet uttrycka den mening, jag i detta hänseende hyser, elier att jag, för min del, icke kan hnna någon olägenhet af att omröstningen är öppen.
Uti samma mom. af den nu föredragnai §:n förekommer äfven en annan omständighet, hvilken torde erfordra någon förklaring.
Het är nemi. den olikhet, som räder mellan siutmeningarne uti denna och föregående 54:de §, jemförda med hvarandra.
Uti förevarande mom. stadgas, att om, vid anställd omröstning, rösterna utfalla lika, skall den mening blifva gällande, som för det allmänna är förmånligast.
54:de g:n åter föreskrifver för enahanda förhållande under de omröstningar, hvilka i taxerings-komitéen förekomma, att, i sådant fall, dea mening skall blifva gällande, som länder till den skattskyldig ges förmän.
Alt denna olikhet tillkommit med afsigt antager jag lör gifvet; men anser att det bör vara verkligen talande skäl, hvilka hertor ligga till grund och som föranledt afvikelse frän den i detta täll uti 54:de §:n antagna princip, hvilken Den 18 Maj f. m* 229 jag, i närvarande stund och intilldess klara och tydliga skäl för denna förändrings nödvändighet blifvit andragne, icke kan annat än föredraga.
Anckarsvärd i denna fråga.
Hvad som egentligen är meningen med de i slutet af detta mom. förekommande ord: ”sorn för det allmänna är förmånligast» är icke lätt att inse.
Uttrycket synes mig i alla hänseenden sväfvande och obestämdt.
Jag tror i öfrigt att det både mest konseqventa och rättsenliga varit, att man, i öfverensstämmelse med den uti 54:de §:n uttryckta åsigt, stadgat, att vid paria vota den mening skall blifva gällande, som länder till den skattskyldiges förmån.
Hed anledning af den siste talaren, Hr Adelborgs, anmärkning vid det i Adra mom. af den nu föredragne §:n förekommande ord ”det allmänna», får jag förklara, att detsamma med bestämd afsigt i §:n influtit.
Rör enhvar torde väl vara klart, hvad som med det allmänna förstas ; och man har ansett att äfven dettas rätt borde vid något tillfälle bevakas.
Het har således varit efter mogen öfverläggning, som man beslutat, att, vid omröstningar inom taxeringskomitén, den mening skall blifva gällande, som, vid lika röster, länder till den skattskyldiges förmån; men, vid lika röster i pröfnings-komitén, den mening, som för det allmänna är förmånligast.
Att, pä sätt Hr Hjärne yrkat, anställa votering med slutna sedlar, torde väl ej vara behöfligt, utan blott föranleda tidsutdrägt.
Uti beslutande församlingar, som icke bestå af större antal personer än dessa komitéer, sä yttrar sig väl hvar och en vid frågor af någon större vigt; så att en sluten votering härvidlag skulle blifva detsamma som en icke sluten.
Rör min del har jag ingenting emot att voteringen är öppen; och dä jag i öfrigt alldeles icke anser detta förhållande ega samma menliga inverkan, som Hr Hjärne, röstar jag för bifall till §:n.
Hvad först beträffar frågan, huruvida omröstningen bör vara öppen eller sluten, anser jag mig ega allt skäl att förorda den förra meningen.
Min åsigt är nemi., att i allmänhet, när kommunalbestyr lemnäs ät valde personer, bör ett sådant förfaringssätt tillämpas, på det att de väljande må kunna lära känna, huru de valde tilivägagä.
Vidkommande derefter det här afhandlade ämne, hvilken mening skall blifva gällande, när rösterna äro lika, så anser äfven jag, i likhet med Hr Adelborg och Gr. Anckarsvärd, att, uti förevarande fäll, pä samma sätt som i taxerings-komitén, deu mening bör göra sig gällande, som är till den skattskyldiges förmån; ty den skattskyldige är, i förhållande till Staten, 230 Den 18 Maj f. m. den svagare.
Då jag dessutom, vid 7l:sta §:ns behandling, ämnar föreslå, att klagorätt må äfven Kronans ombud beredas, och, för den händelse detta bifalles, anser tillfälle sålunda lemnäs, att i behörig ordning bevaka Kronans rätt, vill jag hemställa, att R. o. Ad. bifaller denna § med den förändring, att dess slutmening uppställes i enlighet med de uti 54:de §:n förekommande ord: ”eller, om rösterna utfalla lika, den som länder till den skattskyldiges förmån.” Gr.
Mot den nu föredragna §:n hafva 2:ne anmärkningar blifvit framställde, den ena i afseende å sättet för voteringen, antingen den skall blifva öppen eller sluten, den andra, huruvida, då rösterna utfalla lika, den mening, som länder till Kronans eller den skattskyldiges förmån, skall blifva gällande.
Rörande den förstnämnda frågan eller voteringen, var en både liflig och långvarig öfverläggning inom Utsk:t.
Man erkände visserligen äfven den slutna voteringens fördelar, samt att det, i motsatt fall, ganska ofta skulle kunna hända, att, då det gällde enskilda personers rätt, en eller annan ledamot i komitén funne obehagligt att deltaga uti inkomst-beräkningen, emedan han derigenom möjligtvis skulle kunna stöta en eller annan person; men å andra sidan fruktade man, att, om voteringen blefve sluten, det lättare skulle kunna inträffa, dels att en del personer, då de ansåge sig icke längre behöfva »stå för” sitt votum, kunde för vänskaps eller frändskaps skull ännu mer komma i frestelse att nedsätta beskattningen, dels att personer bland de taxerade, hvilka inom länet kunde vara, ehuru utan allt skäl, mindre väl omtyckta eller mot hvilka för en eller annan orsak afundsjuka rådde, möjligen skulle kunna blifva öfver all höfva onererade.
Dessa fall böra likväl icke kunna inträffa, då voteringen är öppen och hvar och en får stå för sitt votum.
På sätt jag nyss nämnt, skulle det deremot alldeles icke vara omöjligt att en eller annan gångnågon person genom sluten votering komme att ganska orättvist blifva ålagd en beskattning, hvilken han icke förmådde bära.
Det synes mig således vara vida större garantier uti den öppna voteringen, hvilken ock blifvit af Utsk:t förordad.
Hvad åter den andra frågan beträffar eller att vid lika röstantal, enligt Utskits förslag, den mening skall blifva gällande som är till Kronans fördel, har detta stadgande tillkommit derföre, att Landshöfdingen, hvilken är tillstädes å Kronans vägnar, uti närvarande stund eger rösträtt; men skulle, jeml.
Utsk:ts förslag, förlora denna rösträtt.
Pä samma gång skulle ock således Kronan gå miste om den fördel, som möjligen hittills kunnat, genom tillvaron af ifrågavarande rösträtt, henne beredas; och, vid sådant förhållande, ansåg man sig böra sätta något i stället, hvilket man ansåg bäst kunna låta sig verkställa på så sätt, att vid lika röster den mening blefve Pen 18 Maj f. m. 231 gällande, som vore till Kronans fördel, Här är således icke egentligen fråga om något annat, än att från Landshöfdi agens rösträtt till utgången vid paria vota öfverflytta den fördel, hvilken tillförene uti förev. fall tillhört Kronan.
Det är visserligen sannt, att K. ter; men man får härvid icke förbise, att detta val likväl är bundet ingra de personer, som af taxerings komitén blifvit föreslagna och hvilka alla äro skattskyldiga.
Att uti en sålunda sammansatt komité kalla de skattskyldiga ”de svagare”, måste jag erkänna är nästan nog långt drifven svaghet för dem.
Med stöd af hvad nu i ämnet blifvit anfördt, synes mig denna §:s stadgande väl motiveradt; och jag anser mig fördenskull böra vördsamt hemställa om bifall till detsamma.
I afseende å denna punkt är jag hufvudsakligen förekommen genom det yttrande, som af Gr.
Lagerbjelke sednast blifvit afgifvet.
Jag anser att den åsigten har goda skäl för sig, som förfäktar, dels att ifrågavarande omröstningar höra vara öppna, dels att, vid lika röstantal, den meningen skall gälla, som är för Kronan förmånligast, •—•
Orden ”för Kronan förmånligast” skulle jag nemi. önska måtte komma att intagas i st. f. orden rför det allmänna förmånligast.”
Ett ytterligare skäl för den åsigten, att den för Kronan förmånligaste åsigten vid lika röster bör göras gällande, finner jag deruti, att, ehuru Utsk:t uti följande 71:sta § föreslagit att besvär öfver pröfnings-komiténs beslut icke må anföras, så är det dock icke sannolikt eller antagligt att en sådan åsigt kommer att hos K. St:r gå igenom.
— Om nu tidningarnes uppgifter äro rigtiga deruti, att besvärsrätt blifvit af de öfrige Stånden de skattskyldige medgifven för den händelse att skattebeloppet förhöjes, då måste man, under förutsättning att någon sådan besvärsrätt icke kommer att Kronan tillerkännas, inse, att ställningen uti berörde hänseende blifvit för Kronan eller det allmänna ännu ofördclaktigare än förut, enligt Utsk:ts förslag.
Min åsigt är att man bör något jemna detta förhållande; och då man ännu icke har någon säker kännedom om mer än ett Stånds i ämnet fattade beslut, förenar jag mig uti det af Gr.
Lagerbjelke afgifne förslag, deruti jag dock, på sätt jag förut nämnt, skulle vilja göra ett utbyte af ordet ”Kronan” i st. f. orden ”det allmänna.” Hr Hjärne:
Af de 3:ne ledamöter, hvilka bestridt mitt yrkande i afseende å sluten omröstning, har hvar och en till stöd derför anfört olika skäl.
Eörst och främst har man anfört att man, genom den slutna voteringen, skulle kunna komma att i en ort förfölja en person, hvilken möjligen vöre mindre väl omtyckt, genom att pålägga honom en orättvis beskattning; men att de taxe - 232 Den 18
Maj f. m. rande, för den händelse voteringen blir öppen, ovilkorligen skulle blygas för att på så sätt tillvägagå.
Med anledning häraf får jag omnämna, att mitt yrkande på sluten omröstning stöder sig på deri erfarenhet, jag uti slika fall inhcmtat, bland annat som ledamot i Stockholms taxerings-komité, der till och med den af den värde talaren beprisade öppna voteringen icke kunnat hindra att det vid många tillfällen gått tillväga just på det sätt nämnde talare anfört.
Utan att citera namn, vill jag berätta, att en gång der var det alldeles påtagligt, att man begick icke allenast en orättvisa utan nära nog en skandal mot en person; och detta efter öppen omröstning.
Det gällde då en hög embetsman här i staden, hvilken ålades beskattning för extra inkomst, som han påtagligen icke kunde hafva.
Alltså anser jag att det är fullkomligt orätt att anföra detta skäl för sluten och mot öppen votering.
Vidare har yttrats att, uti så fåtaliga komitéer som dessa, skulle troligen vid de fall, som vore af den vigt att votering kunde ifrågakomma, hvar och en före voteringen någon gång i ämnet hafva haft ordet; samt att man således, redan före denna omröstning, borde känna, hvad hvar och en i frågan hade för mening.
Jag får dock erinra, att pröfnings-komitéen består af minst 20 ledamöter, hvilket antal kan förökas till 30.
Erfarenheten gifver vid handen, att vid de flesta derstädes förekommande frågor är det en 8 å 10 personer, hvilka pläga yttra sig.
Dessa äro nästan alltid desamma.
De öfrige äro egentligen åhörare samt. säga på det hela taget icke mer än; ”ja” eller ”nej.”
Så är förhållandet nu; och så kommer det troligen ock framgent att tillgå uti de blifvande komitéerna, att nemi. några få — de som hafva ordet i sin magt — tala och att de öfrige endast yttra ”ja” eller ”nej”, då propos. i frågan blifvit framställd.
Äfven med detta skäl kan jag således icke finna, att man lyckats åstadkomma någon bevisning.
Ytterligare har man andragit såsom skäl för den öppna omröstningens föredragande, att på så sätt lärde den väljande allmänheten sig att känna, huru de valde omhuden tillvägagå.