Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det händer lätt att man begår misstag när man redigerar på fri hand.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Ilr Gr. och Landtm., att, med undantag af det förslag, som af Hr af Klint blifvit gjordt, endast ett förslag till förandrad redaktion blifvit framstäldt, nemi. det af Ilr Stjernsvärd och Hr Bildt upgjorda, hvilket var så lydande: »att ett anslag af 18,000 Rdr Rmt må af R.
St:r för hvartdera af nästkormde 3 år å Riksg:sKont. anvisas för att, stäldt till K.
M:s disposition, användas till understöd åt Officerare af Arméens särskilda hufvudvapen, hvilka inträda i 368 Den 16 Juli e. m. aktiv krigstjenst hos någon i vänskapligt förhållande med Sverige stående makt, hvars
Armé till större eller mindre del befinner sig på krigsfot, med rättighet för K. M. att, hvad af anslaget inom ett år kan komma att besparas, få ett följande år för ändamålet disponera»; äfvensom att Frih.
Tersmeden icke enl.
Hr Gr. o. Landtnäs upfattning, haft något att erinra emot en sålunda förändrad redaktion, men yrkat att anslagssumman måtte bestämmas till 9,000 Bdr Ernt, på sätt Utsk. föreslagit.
Jag skulle visserligen med anledn. af hvad Frih.
Tersmeden yttrat, hafva instämt i den redaktion som Hr Gr. o.
Landtm, upläst men som jag är af något olika tanke i afs. på summan, så anhåller jag att propos. måtte delas sålunda att först afgöres huru stor summa E. o. Ad. vill bevilja för ifrågavrde ändamål, och att frågan om redaktionen derefter afgöres.
Jag får till Hr Bildt hemställa, huruvida det skulle vara behöfligt såvida redaktionen blefve densamma i begge de framställda proposme och endast summorna olika, i sådant fall tror jag att ingen delning behöfves, såvida icke någon ovilkorligen yrkat på en sådan redaktion som Utsk. föreslagit, hvilket jag ej hört någon göra.
Såvidt jag kunde fatta Hr Gr. o. Landtrms framställning, var det 3:ne förslag och i den förhoppning att få Frih, Tersmeden och de med honom liktänkande att underskrifva den åsigt jag hyser om sjelfva vilkoren, framställde jag mitt förslag om delning.
Jag trodde nemi. att det var 2:ne meningar som skiljde sig i afs. på summan men voro lika med afs. på vilkoren samt en mening som skiljde sig både med afs. på summan och vilkoren.
Ar det icke flera meningar än Frih.
Tersmedens och den jag slutar mig till, förfaller min anhållan om delning.
Hr Gr. o. Landtm, uplyste i ani. häraf, att hans framställning innehållit, att, med undantag af Hr af Klints förslag, derå Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig icke kunna framställa propos., icke i afs. på redaktionens förändrande, något annat förslag vore i fråga, än det af Hr Stjernsvärd och Hr Bildt upgjorda, hvilket Hr Frih.
Tersmeden biträdt med den skiljaktighet, att han ansett anslagssumman böra bestämmas till 9,900, i st. f. 18,000 Edr.
Jag ber att få erinra derom att jag framställde ett förslag till redaktion som var något afvikande från det af Hr Bildt och Stjernsvärd påyrkade.
Jag önskade nemi. att ordet akliv måtte uteslutas, emedan detta ord som jag nyss nämnt kunde tydas på ett sätt, att
Begeringen skulle råka i stort bekymmer när anslaget skulle kunna användas eller icke.
När jag nu finner att mitt förslag varit af så ringa vigt att ingen af E. o. Ad:s ledamöter understödt detsamma och det t. o. in. undfallit Hr Gr. o, Landtm, Den t5 Juli 8. m. 369 Landtm:s upmärksarohet, vill jag gerna afstå från att begära propos. å detsamma, öfverlemnande åt framtiden att bedöma, huruvida jag baft rätt eller icke.
I ani. häraf yttrade Hr.
Gr. o. Landtm., att han visserligen antecknat Hr Hjärnes yrkande, att ordalagen »Armé, som befinner sig på krigsfot» måtte begagnas, men vid framställningen af de yrkanden, som blifvit gjorde, då dessa ordalag hade influtit uti det uplästa förslaget till förändrad redaktion, icke ansett nödigt uptaga Hr Hjärnes yrkande, som i alla fall, sedan Hr Hjärne nu afstått derifrån, komme att förfalla.
Med E. o. Ad. förbehållen rätt att efteråt fatta sitt beslut om beloppet af det anslag, som för ifrågav.-de ändamål skulle anvisas, blefvo propos:r nu framställde först till bifall å den af Utsk. föreslagna redaktion, hvarvid ropades
Nej, och sedan till bifall å det af Hr Stjernsvärd och Hr Bildt framställda redaktionsförslag, hvilken sednare propos. besvarades med Ja.
Den sedermera framställda proposm till bifall å det ifrågav:de anslagets bestämmande enl.
Utsk:s förslag till 9,000 Rdr Ernt besvarades med starka
Nej jemte åtskilliga Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om E. o. Ad. b i föl le att anslagssumman förhöjdes till 18,000 Edr Ernt, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Nej, förklarade det han ansåg
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 4 och 13 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 77, i ani. af K. M:s Nådiga Propos. om indragning till Kronan af den ränteved, som är anslagen för Wisby s. k. krono-kalkugn i Gottlands län, och om ersättning derför till kalkugnens egare.
När man vid genomläsande af detta Betänk, erfar allt hvad som blifvit tillgjordt i afs. å de s. k. kalkugnarne på Gottland, kan man icke annat än på det högsta beklaga det oförsvarliga sätt, hvarpå embetsmannen i fordna dagar bevarat K. M:s och Kronans rätt, likasom man måste beklaga att den för några år sedan tillsatta skattejemknings-komitén hade så bråttom med sina förslag till räntornas förenkling, att den icke gaf sig tid att utreda alla med denna vigtiga fråga sammanhängande ämnen, utan på höft föreslog åtskilliga förändringar i st. f. att törst noga undersöka och utreda alla förhållanderne.
Om man ieke på detta förvända sätt gått till väga, så hade man icke kommit till det besynnerliga resultat att, eftersom Påhl erhållit en förmån, den man icke kan gifva Per, utan att förnärma andras rätt, så skall Staten träda emellan och göra betydliga uppoffringar för att åt
Per bereda samma förmån som man af obetänksamhet förut åt Påhl beviljat.
Jag måste beklaga att Staten blifvit försatt i en sådan belägenhet VII H. 2i 370 Den 15 Juli e. m. vid detta tillfälle, ty nu skall Staten betala 1,500 Rdr Rrut derföre att man verkställt en ränteförenkling, utan att hafva besinnat att dess genomförande i sin helhet icke, utan på bekostnad af andras rättigheter, kunde blifva möjlig.
Jag har ansett mig böra fästa upmärksamhet på detta både besynnerliga och ovanliga förhållande, ehuru jag för min del icke vill bestrida det af StatsUtsk. tillstyrkta bifall till K. M:s Propos.
Pir af Dalström, Gustaf Jakob:
Jag har trott mig böra uplysa om att den Komité som varit satt för att upgöra ränteregleringen å Gottland icke ansett sig kunna bringa den till verk ställighet, beträffande denna fråga.
Detta föranledde dertill att man tillsporde egaren af Wisby krono-kalkugn, huruvida han mot bestämd ersättning på en gång ville frånsäga sig rättigheten till den kalkugnen anslagna ränteved.
Han förklarade sig härtill villig mot erhållande på en gång af ett kapital, hvarå 5 proc. ränta motsvarade 31,333 Rdr 16 sk.
Bko; men K.
M. förklarade att detta vilkor icke kunde antagas.
1855 anbefalldes åter KammarColhm att höra egaren af Wisby kalkugn om han ville afstå ränteveden, men denne förklarade sig dertill icke villig.
Beträffande försäljningen upgaf han att kalkugnen lemnade en behållning af 5,000
Bko motsvarande ett kapital af 100,000 Bko, men vore han dock benägen att afstå kalkugnen mot en på en gång erhållen summa af 80,000 Bko.
Då likväl de till KammarRätten inkomne taxeringslängder uplyste att egaren angifvit kalkugnens värde till 3000 Rdr och TaxeringsKomitén förhöjt det från 6000 Rdr, hvartill det förut varit uptaget, till 10,000 Rdr Bko, ansåg KammarColhm 'anbudet ej kunna antagas.
Sedermera blef frågan åter hänskjuten till KammarColhm och Colhm förklarade att egaren af kalkugnen hade ovillkorligen rätt icke allenast i hvad han fordrade för kalkugnens afstående utan äfven att han hade rätt till 400 kast ved.
Utsk. har emellertid nu förklarat, sedan frågan blifvit utredd att det kan finnas någon möjlighet för kronan att återvinna denna ränteved.
Hvad beträffar de 1,000 Rdr som Utsk. föreslagit för upköp af ved, så tviflar jag på att denna summa är tillräcklig, emedan, då jag i egenskap af Landshöfding föreslog för detta ändamål 1,000 Rdr
Bko, kostade kasten ved icke mer än 4 eller 5 Rdr
Rgs och nu fordrar man för densamma 7 eller 8 Rdr.
Men det tillkommer en annan omständighet, nemi. att för utrönande af kalkugnens verkliga behof af ved för året, måste man icke fästa sig endast vid de upgifter som egaren af kalkugnen lemnat, och enär kalkugnen egentligen icke lemnar mer än 60 läster kalk, är det således nödvändigt för att kunna utröna verkliga vedbeloppet att låta anställa profbränning för ett år, för att derefter få en säker upgift.
Hvad sednare hälften af Utsk:s tillstyrkan beträffar, som handlar om att embetsmyndigheten skulle söka om möjligt vore att återfå denna ränteved som nu på ett hardt sätt uttages, enär i samma by kan hända att den ene grannen får lösa sin ved efter det pris som är satt på ränteved i allmänhet efter skatteregleringen och den andre deremot får lemna den in natura, — så skulle jag tro Ilen 15 Juli e. m. 371 att saken kan bringas till tvist mellan Kronan och kalkugnens egare, emedan år 1751 gjordes en värdering på kalkugnen och i densamma finnes icke uptagen ett ord om någon ränteved; och derpå hade väl bordt grunda sig räntevärderingen som upgjordes 1850.
Jag skulle således tro att de embetsmyndigheter som befattat sig med denna sak, ställa så till att de kunna redovisa för detta förhållande i sin helhet; och jag får i allo tillstyrka StatsUtskrs här framställda förslag samt anhåller derå om Hr Gr. o. Landtm, propos.
Förev:de Utlåt, blef uppå härefter framställd propos. bifallet.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 4 och 13 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 78, ang:de ett föreslaget låne-understöd utaf allmänna medel till byggnads- och utflyttnings-kostnader å Häradshöfdingebostället Mälby.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 4 och 13 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 38, öfver väckt förslag om vissa förändrade föreskrifter, ang.-de Bankens vexlings-kassa och depositions-rörelse.
Detta Utlåt, företogs punktvis till afgörande, och då upläsningen af l:sta punkten börjades, anmälde sig samt yttrade Gr.
Uti början af detta Betänk., något före der upläsningen nu skedde, säges att: »De föreskrifter, som i detta afs. f. n. gälla till efterrättelse, finnas intagna i BankoReglem:tets 5 Art. under §§ 34—135.
— Uti väckta och till Utsk. remitterade motioner är förändring i en del af dessa föreskrifter föreslagen; och har Utsk, vid behandling af berörde motioner, för hvilkas innehåll här nedan närmare redogöres, tillika genomgått och granskat öfriga uti omförmälda artikel af BankoReglemdet meddelade stadganden, samt får sitt Utlåt, i anledning deraf nu vördsamt afgifva, under anmälan, att de af ifrågav:de stadganden, som icke blifvit särskildt vidrörde, af Utsk. ansetts böra i utfärdande BankoReglem:te bibehållas oförändrade.»
Nu innehåller 133 § att »företes i Banken invisning å någon räkning, der motsvarande behållning ej öfver en natt innestått, skall sådan invisning till inlemnaren återställas med påteckning att den i anseende till saknad behållning då icke kunnat till inlösning antagas.
— Räkningsinnehafvaren vare i slik händelse genast förfallen att böta tre för hundrade af hvad utöfver behållningen från föreg:de dag anvisadt blifvit.»
Detta stadgande innehåller så stränga föreskrifter i och för den assignationsrätt som var enskilda förbehållen, men som uphörde efter den olyckliga Hammarsköldska bankrutten.
Så länge enskilda personer gåfvo ut anvisningar på Banken, hvilka löpte öfver hela Riket, så länge var detta stadgande ganska lämpligt, men, sedan detta sätt att göra invisningar på Banken och hafva räkning derstädes, såsom bekant är har uphört, är det orimligt att detta stränga stadgande qvarstår, likasom det icke förefaller mig klart hvarföre den person, som har sina egna penningar stående i 372 Den 15 Juli e. m.
Banken, icke skall få lyfta dem förrän de blifvit nattstående.
Föreskriften qvarstår såsom en antiqvitet.
Jag kan icke förklara hvarföre icke Utsk. föreslagit någon ändring häri, men sannolikt är att ingen fästat upmärksamhet dervid.
För att således Utsk. måtte komma i tillfälle att egna någon upmärksamhet åt dessa omständigheter, anhåller jag att E. o.
Ad måtte återremittera det af mig uplästa stycke af Utsk:s Betänk.
Jemte det jag förenar mig i hvad Gr.
Lagerbjelke anfört, får jag anhålla att vid den återremiss som jag hoppas att E. o. Ad. bifaller af denna punkt i Utsk:s Utlåt, tillika måtte af R. o. Ad. uttryckas den föreskrift att Utsk. skall i sammanhang med denna fråga taga i öfvervägande, huruvida angeläget är att stadgandet för den Kamrerare, som godkänner en assignation på en räkning hvarpå ingen behållning finnes, bör, sådant det nu befinnes, fortfarande qvarstå.
Jag skulle tro att det icke vidare behöfs.
Ansvar är fastställdt till en sådan höjd att detsamma ingalunda står i något jemförligt förhållande till det fel som tjenstemannen i förev:de hänseende begår, och det är således nödvändigt att när man vill ändra ansvarsbestämmelserna för den som öfverassignerar eller assignerar på en behållning sorn. icke är nattstånden i Banken, så böra i sammanhang dermed lämpliga ändringar göras uti ansvarsbestämningarne för den tjensteman, hvilken råkar att godkänna en oriktig assignation och derigenom gör sig skyldig till ett tjenstefel.
Jag anhåller således att, med återremissen, BankoUtsk. måtte åläggas att öfverväga beskaffenheten af dessa sistnämnde ansvarsbestämmelser samt i deni föreslå de ändringar, som af behofvet kunna påkallas.
Hr Gr. o. Landtm, framställde, att i afs. på Utsfcs uti ingressen af förev:de Utlåt, gjorda anmälan, att de af ifrågavide stadganden, som icke blifvit särskildt vidrörde, af Utsk. ansetts böra i utfärdande BankoReglermte bibehållas oförändrade, återremiss blifvit yrkad, på grund af gjorda anmärkningar emot 133 §, som icke blifvit af Utsk. särskildt omnämnd, samt hemställde derjemte om R. o.
Ad. ansåge de gjorda anmärkningarne föranleda till återremiss af Utlåt, i denna del.
Ropades Ja. 1 :sla punkten.
I denna punkt förekommer den oriktighet att det talas om skillingar och skillingar
Bko.
Man har nemi. först åberopat myntbestämningen enl. lagen för R.
St:r Bank af d. 1 Mars 1830, och sedan står att dessa sedlar inlösas efter den grund att 128 sk.
Bko eller 4 Rdr
Rmt gälla lika med 1 Rdr i silfver.
Om vi nu betrakta lagen af d. 1 Mars 1830 så finna vi att i 1 § talas icke om skillingar
Bko, utan endast om skillingar, hvilket också är ganska rätt, enär det före 1830 icke fanns skillingar
Bko, utan skillingar specie.
Först 1830 började man tala om skillingar
Bko, hvarföre man också icke bör begagna något
Den 15 Juli e. m. 373 annat uttryck än det sora passar för båda sorterna skillingar.
För öfrigt skulle jag anse det vara mera tjenligt om sådana skillingar blifva aftysta, än att låta dem qvarstå i Banken; sedan nu såsom bekant är skilling- och runstycke-beräkningen icke vidare kommer att begagnas.
Jag anhåller vördsamt om återremiss af denna punkt.
Förev:de punkt återremitterades, sedan propos. till bifall derå blifvit först framställd, men besvarad med Nej. 2:dra punkten.
Bifölls. 3:dje punkten.
Samma anmärkn., som af mig framställdes mot Lsta punkten, nödgas jag äfven göra mot den nu förev:de.
Här förekommer att Fullmäktige skulle ega utgifva »äfven sifveroch guld-plantsar, de förra emot 37 ltdr Ernt, motsvarande ä 128 sk:s kurs 27 mark finsilfver köl nisk vigt, som det omyntade silfret, enl.
Hamburgskt prof, innehåller eller emot lägre pris dock icke understigande det i myntbestämningslagen för hvarje
Rdr i silfver stadgade af 128 sk.
Bko eller 4 Rdr Rmt.»
Det torde vara skäl att äfven här kursen tages efter Riksmynt-beräkningen.
Jag anhåller således om återremiss äfven af denna punkt.
Förcv:de punkt blef, efter först till bifall derå framställd propos., som besvarades med Nej, till Utsk. återremitterad. i:de l. o. m. 8:de punklerne.
Otde punkten.
Jag hemställer om det kan vara riktigt att föreskrifva bedrifvande för Bankens räkning af vexelköp jemväl i Götheborg.
Det är i början af §:n sagdt att meningen med denna rörelse är uprätthållande af myntvärdet och införskrifvande af silfver från Hamburg eller Altona.
Nu är bekant att den största affärsverksamheten från Hamburg och Altona bedrifves på Stockholm oell icke på Götheborg.
Götheborg har sin största handel på England, och vore det fråga om att köpa vexlar på Pund Sterling, då vore det sannolikt fördelaktigast att köpa dem i Götheborg, men då fråga är om att köpa vexlar på Hamburger-banko, ar det i allmänhet mera tillgång på sådana vexlar i Stockholm än i Götheborg.
Kommunikationen mellan Stockholm och Götheborg är äfven så lottad att om också endast i Stockholm vexlar köpas å Hamb.Bank, kan det icke upstå någon svårighet för en handlande i Götheborg att få sina vexlar när han vill försålda i Stockholm.
Deremot kan det för RiksBanken vara ganska olämpligt att icke säga vådligt, om denna handel bedrifves på två ställen af 4 särskilda personer.
Det är gifvet att vexelhandeln, om den skall med fördel bedrifvas, och att så hittills varit förhållandet kan icke nekas, 374 Den 13 Juli e. m. fordrar ganska mycken betänksamhet och affärsvana.
Nu vill jag icke neka att lika skickliga deputerade kunna erhållas i Götheborg som hittills varit i Stockholm, ehuru det sätt, hvarpå vexelhandeln här bedrifvits, varit ovanligt lyckadt, men äfven om så blir fallet, är det icke sagdt att vexel-deputerade i Götheborg hafva precist samma åsigter som deputerade i Stockholm, och således skulle kunna hända att affårerne i Götheborg och Stockholm sköttes något olika.
Det är visserligen sannt att deputerade skola till Fullmäktige afgifva rapporter, men det blir i alla fall omöjligt för Fullmäktige att genom bestämda föreskrifter så binda händerna på vexel-deputerade att, ifall de ledas af olika åsigter, detta icke äfven skall gifva sig tillkänna i det sätt hvarpå de handla.
Det skulle då icke återstå för
Fullmäktige annat än att skaffa sig andra deputerade, hvilket naturligtvis möter ganska stora svårigheter, då man skulle vara nödsakad att söka personer, som icke allenast i allmänhet vore skickliga, utan äfven hyste samma åsigter som de hvilka handla i Stockholm.
Hela saken medför så stora svårigheter att den hittills icke kommit till stånd.
Att nu föreskrifva det så skall ske, kan jag icke finna på något sätt af nödvändigheten rättfardiggjordt.
Jag tror mig hafva visat hvilka olägenheter saken medför, att den kan lända till någon nytta kan jag icke heller finna; ty om, på sätt jag nämnt, någon handlande i Götheborg behöfver sälja vexlar, kan han få det i Stockholm.
Behöfver
Banken köpa vexlar, så har det visat sig att detta icke heller möter någon svårighet i Stockholm.
R o. Ad. täcktes således med bifall i öfrigt till Utsk:s föl slag förklara att ur första mom. måtte utgå orden »å Stockholms och Götheborgs börsera; ur 5 :te mom. orden »i Stockholm»; att 6:te mora. som endast handlar om vexelköp i Götheborg måtte helt och hållet utgå; att i 7:de morens andra punkt orden »så väl som ombuden i Götheborg» må bortfalla; i 8 mom. orden »eller ombud i Götheborg»; i 9 mom. »och ombuden i Götheborg», samt i 11 mom »och ombuden i Götheborg» måtte utgå, och anhåller jag härom vördsammast om propos.
Såvidt jag af detta förslag sådant det nu är upstäldt kan finna, så innehåller detsamma icke något åliggande för Fullmäktige att låta göra vexelupköp i Götheborg, utan endast en rättighet dertill.
Der står nemi.: »Enahanda göromål och bestyr i Götheborg må Fullmäktige kunna updraga &c.»
Detta ordet må är af en helt annan betydelse än ordet skall, det innefattar ett bemyndigande och då ser jag icke någon fara uti att denna rättighet får qvarstå.
Om jag icke miss minner mig, är det icke så länge sedan denna förändring gjordes på framställning af ombuden i Götheborg, hvilka påstodo att der ofta skulle vara tillfälle till förmånliga vexelköp.
För öfrigt föreställer jag mig att om Fullmäktige så finna för godt, kan mycket lätt genom begagnande af elektriska telegrafen utöfvas ali den hastiga upsigt, som för sådant ändamål kan anses nödvändig.
Då borttagande af alla bestämmelser, på sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, skulle kunna leda derhän att fråga upstod om att verkställa inköp
Den 15 Juli e. m. 375 af i Hamburg betalbara vexlar på långt aflägse orter t. ex. i Kina, så skulle detta innebära en väl långt sträckt frihet.
Jag anhåller om bifall till punkten sådan den är upställd, eller ock att densamma helt enkelt återremitteras.
Jag får instämma med den siste talaren och anser att det är en förmån för Banken att hafva vexelrörelse i Götheborg, emedan på sednare åren ganska betydliga summor influtit på postremisser, jag tror t. o. m. 2 å 3 milla-, hvilka måst skickas in till Banken.
Jag vet bestämdt att särskilda transporter skett och att tjenstemän rest upp till Stockholm för att besörja förflyttandet af dessa summor.
Dessutom är det ganska lätt för Fullmäktige att genom elektriska telegrafen lemna nödiga föreskrifter för sina ombud i Götheborg och sålunda bestämma att den och den dagen skola vexlar köpas, den och den dagen böra ombu den underlåta det.
Att Fullmäktige med de snabba kommunikationsanstalter som nu finnas kunna sätta sig i mycken be röring med ombuden i Götheborg har jag medgifvet, men om
Fullmäktige skola genom telegrafen föreskrifva dessa ombud allt hvad de böra göra, då blir deras sjelfverksamhet ingen; och att man från Stockholm skulle kunna sköta en vexel-upköps-rörelse i Götheborg anser jag omöjligt.
Om den skall drifvas med fördel, så måste man lemna vexelagenterne i Götheborg någon frihet.
Jag är öfvertygad om att man kan träffa ganska dugliga och redbara samt skickliga personer att använda såsom ombud, men jag tror icke att mina motståndare kunna neka, att om dessa ombud hade något fria händer, de skulle kunna begagna denna sin frihet på annat sätt än deputerade i Stockholm hvadan lätt kunde hända att någon förveckling i vexelhandel upkomme.
Likaledes kan icke nekas att ora det är god tillgång på vexlar i Göthehorg, så kunna de lätt utan någon synnerlig omväg finna väg hit till Stock holm.
Om E. o. Ad., i st. f. att genast fatta beslut om en så vidlyftig redaktionsförändring, vill återremittera Betänk, har jag ingenting deremot, utan biträder för min del begäran derom.
Vid första påseendet vill det val synas såsom ett bemyndigande för Fullmäktige i Banken, att genom deputerade i Götheborg så väl som i Stockholm verkställa vexelköp, måhända på ett förmånligare och lättare sätt skulle kunna bidraga till att förstärka Bankens metalliska kassa; men jag kan icke neka, det jag lika med Gr.
Lagerbjelke hyser farhåga för att utsträcka vexelköpen äfven till Götheborg.
Såsom Gr-.n anmärkt är det lätt att inse, att det skulle vara äfventyrligt att på 2:ne ställen updraga så beskaffade göromål åt deputerade, emedan hos dessa olika åsigter med afs. på förfarandet kunna upstå och följaktligen förvecklingar inträffa, hvilka skulle försätta Bankens Fullmäktige i ganska stort bekymmer.
Om nu Fullmäktige skulle från Götheborg erhålla sådana underrättelser som sätta Fullmäktige i förlä - 376
Den 15 Juli e. m. genhet för de åtgärder sora der blifvit vidtagne, huru stola Fullmäktige bete sig för att afhjelpa följderna af dessa åtgärder, i harmoni med det som blifvit tillgjordt här på platsen, der
Fullmäktige hvarenda sessionsdag hafva tillfälle att kontrollera deputerades vexeltransaktioner.
En sådan kontroll är omöjlig för Fullmäktige att utöfva i Götheborg; således tror jag att klokheten bjuder, det en dylik vexelhandel icke sker mer än på det stället der Fullmäktige hafva sitt säte och således hastigt kunna noggrannt bedöma hvilka åtgärder som i vexelsaker böra vid kritiska tidpunkter vidtagas.
Jag kan derföre icke annat än förena mig med Gr.
Lagerbjelke deruti att icke någon vexelhandel må i Götheborg ega rum utan blott inskränka sig till Stockholms börs, hvarföre jag anhåller att Utsbs Utlåt, i denna punkt måtte återremitteras.
Förev:de punkt blef, efter först till bifall derå framställd propos., som besvarades med Nej, till Utsk. återremitterad. iO:de, H :te och 12:le punktcrne.
Biföllos. 13:de punkten.
Då man säger »den del af Bankens reservfond, som ej blifvit till låne- eller kreditivförlag anvisad» har man dermed endast på ett nog dunkelt sätt antydt hvilka summor man menar hafva blifvit för detta ändamål anvisade.