Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man kan i de flesta delar instämma i de af Konst.Utsk:t i dess nu föredragna Betänk, uptagna resonnemanger och anförda motiver, utan att derföre komma till enahanda omdöme, som Utsk:t i fråga om beskaffenheten af den reform, hvarige nom de öfverklagade bristerna och olägenheterna i R. o. Ad:ns nuv:de representation skulle afhjelpas.
Ingen är villigare än jag att erkänna orimligheten af den princip att börden skall berättiga till sjelfskrifvenhet såsom folkrepresentant.
Men deraf följer alldeles icke, att denna princip kommer att utöfva ett mindre förderfligt inflytande på det allmänna derföre, att de till lagstiftare sjellskrifna inom sig välja ett mindre antal att vid riksdag representera Ståndet.
Ty så länge R. o. Ad. skall utgöra ett särskildt
Stånd vid rrksdagarne, hvilket jag önskar måtte uphöra ju förr desto hellre, syne? mig garantien för Ståndets politiska sjelfständighet, finnas just i rättigheten för Adelns medlemmar att, utan afs:de på deras a 12 iDen 27 Juni f. m. politiska öfvertygelse eller yttre samhällsställning, kunna talrikt samlas till riksdag.
Detta är en historisk grund för Adelns representation, som jag tror icke böra bortryckas, med mindre Adeln uphör att vara ett särskildt element, skiljdt från det öfriga folket.
Det fanns en tid i vår historia, då Adeln egde icke blott den största förmögenheten utan äfven den högsta politiska bildningen, och då deu tillika utgjorde en nödig motvigt mot Konungamaktens inkräktningar.
Adelns betydelse var då en helt annan än f. n., men dess styrka låg äfven då just. i talrikheten af lepresentanter.
Också var det länge nog som vår politiska frihet hufvudsakligen värnades af Adeln, och man kan utan öfverdrift säga, att det var hon som bröt enväldet bade vid inträdet af den s. k. frihetstiden och vid den statshvälfning, som lör 50 år sedan räddade landet.
Ja! ännu vid innevide riksdag har R. o. Ad. just genom sin talrikhet och sin endrägt i en nationel fråga åt denna gifvit en vigt, som den möjligen eljest saknat.
I samma stund åter som den historiska grunden för K. o.
Ad:ns representation undanrycktes och Ståndet komme att bilda en egen sluten korporation, som valde ett mindre antal representanter, skulle Adeln, vida mer än nu ar förhållandet, komma att utgöra en särskild klass eller korporation, som till folket och de öfriga EiksStm komme att finna sig vida iner isolerad än det nuv:de rörliga elementet, och den mångsidighet i åsigter, som just utgör ett af Riddarlus företräden, komme då småningom att försvinna och lemna rum för en stel konservatism eller ett allt för stort byråkratiskt inflytande, som skulle försätta Ståndet i en allt mer och mer fiendtlig ställning till den öfriga nationen.
Den nyare tiden aflägsnar sig i allt från s. k. korporatiousval och jag tror således det icke vara välbetänkt att R. o. Ad. på detta siitt reorganiseras, åtminstone så länge R.
St:r äro fördelade i 4 kamrar med särskild beslutanderätt.
Den enda fördel, som skulle kunna vinnas genom R. o. Ad:ns representation af ett visst antal valda ledamöter, vore den, att
Ståndet vissa tider under riksdagen blefve mindre fåtaligt än som nu understundom inträffar.
Men, Mine Hrr! hvad är anim till denna fåtalighet?
Utan tvifvel förnämligast de nuv:de riksdagarnes långvarighet.
Om således man finner en utväg att, till det all männas båtnad äfven i öfrigt, förkorta riksdagarne, så komme utan tvifvel jemväl R. o. Ad. att der infinna sig både talrikare och mera stadigvarande.
Ett förslag i denna syftning är iniemnadt till Konst.Utsk:t, nemi. om riksdag hvart år med en begränsad tid af högst 4 månader från medlet af Jan. till medlet af Maj.
Och vinner detta förslag framgång, så lider det intet tvifvel, att R. o. Ad. skulle både till större antal och mera nitiskt än nu egna sig åt riksdagsärenderna, och att isynnerhet den oberoende landtadeln skulle komma att utgöra en tyngdpunkt inom representationen, som troligen icke kunde tillvägabringns genom de föreslagna valen och med fortfarande af de årslånga riksdagarne.
Utsk:ts förslag om R. o. Ad:ns förstärkning mgå ett nytt element af ofrälse jordegare, som äro försedda med.
K. Fullmakt, så dels möter detta stora svårigheter vid verkställigheten, Den 27 Juni f. m. 313 dels synes mig i sanning att Statens embets- och tjenstemän redan äro mer än tillräckligt representerade ej mindre genom sjelfskrifven Iieten inom R. o. Ad., endast de äro försedda med ett adelsnamn, än genom valrätt och valbarhet inom både Preste- och BorgareStm.
Vida mera af rättvisa påkalladt skulle det således vara, om, i likhet med hvad Frih.
Raab vid förra riksdagen föreslog, sådana jordegare, som icke innehafva beställningar i Statens tjenst, men ändock nu sakna representationsrätt, skulle erhålla rätt att inom sig välja representanter med säte och stämma på Riddarhuset.
Men utom det att ett förslag om dessa medborgares inrymmande i BondeSt:t, som enhälligt bifölls af 3 RiksStfind, sedermera blifvit vid innev:de riksdag förnyadt och af Konst.Utsk:t tillstyrkt, bet vidar jag på det högsta, att R. o. Ad., såsom Stånd betraktadt, genom en sådan reform skulle vinna hvarken i anseende eller politiskt inflytande, enär grundfelet eller sjelfva ståndsfördelningen ändock qvarstode.
Nu, som alltid tillförene, benägen att när som helst upoffra min sjelfskrifna representationsrätt åt Svenska folket, kan jag likväl lika litet nu som vid föreg:de riksdagar rösta för den nu ifrågaställde reformen, eller R. o. Ad:ns décimation genom val, hvilka mer än sannolikt skulle befordra ensidigheten och hufvudsakligen förstärka det byråkratiska elementet inom Ståndet, hvilket redan synes mig vara alltför inycket öfvervägande.
Jag anhåller således om propos. pn förkastande af Konst.Utsk:ts nu framställda förslag.
Hr von Koch:
Att antaga till hvilande ett förslag, hvilket man med säkerhet vet skola förkastas vid nästa riksdag, förefaller mig särdeles olämpligt; och att detta verkligen vid nästa riksdag blir förkastadt, derom tror jag knappast att tankarne kunna vara delade.
Således om man icke har något bättre förslag än detta att bjuda på, torde det vara bäti re att genast förkasta detsamma.
Jag känner icke huruvida tänkesätten inom de andra Stånden äro sådane att någon sammanjemkning i detta förslag eger sannolikhet att vinna framgång.
I fall sådant vore möjligt, vill jag framställa på hvad sätt jag anser det vara lämpligt att taga ett steg på den bana, vi beträdt, hvarigenom vi så småningom kunde förbättra vår representation.
Jag har förut vid flere tillfällen yttrat att R. o. Ad. äfven borde söka att gå de orepresenterade klassernas önskningar i viss mån till mötes.
Här finnes nemi. flera stora och uplysta klasser, som ännu icke äro representerade.
Bland desse borde jordegare, som antingen varit eller äro embetsmän, få inträde bland R. o. Ad. och BondeSt:t, hvaremot i tjenst varande ofrälse embetsmän böra få representationsrätt i PresteSt:t.
Pluru detta skall tillgå är en annan sak.
Skulle nu R. o. Ad. komma att allmänt representeras genom val (hvilket jag f. n. dock kommer att motsätta mig), torde äfven val böra ske af de jordegare, som skola inympas på R. o. Ad.
Skulle R. o. Ad. åter icke komma att välja sina representanter, tror jag att man i detta afs:de borde utfinna ett med R. o. Ad:ns nuv:de representationsrätt mera 314 Den 27 Juni f. ui. likartndt representations-sätt för ofrälse jordegares inträde på R'ddarliuset.
Om nu af de utom representationen stående landtniännen, det egentligen vore de större jordegarne, som skulle lemnäs inträde på Riddarli., vill jag nämna, huruledes jag trott det vara möjligt att pä laglig väg förändra li. o. Ad:ns representation.
Man borde icke betaga någon Adelsman någon annan dess rättighet, än den att utgifva fullmakt, liättigheten för hufvudman eller ättemän att representera slägten, skulle lemnäs oförkränkt; men på samma gång borde alla de ättemän, hvilka icke hugo inträda i hufvudmans ställe, berättigas att välja riksdagsmän, antingen distriktvis eller helst så att t. ex. 10 Adelsmän, hvar de bodde, tingo förena sig om en representant.
Pä det sättet skulle alla meningsfraktioner, såsom sig vederbör, kunna blifva i lämpligt förhållande hörda.
Skulle åter valen ske distriktvis, blir det svårt att inrätta valen så att icke hela meningsfraktioner under vissa tider komma att blifva uteslutna från Riddarhuset.
Får ett visst antal ättemän utse en representant, kunde samma rätt tilläggas ett lika antal ofrälse jordegare, sorn t. ex. innehaft eller innehafva tjenst med K.
M:s fullmakt.
För öfrigt måste man väl erkänna att R. o. Ad. bildar en af de bästa Adelskammare som finnas.
Englands nuv:de och Frankrikes förra pärer hafva visserligen så stort personligt inflytande att den enskilda Svenska Riddarh.-ledamoten icke kan jemföras med dem, men såsom ett helt betraktadt tror jag att Svenska Riddarhuset kan anses hafva uträftat fullt ut lika mycket som Franska Pärskammare!! eller Engelska Ofverhuset.
Detta tror jag härflyta deraf att bland R. o. Ad. finnes ett så stort demokratiskt element, hvilket åter gör att R. o. Ad. bibehåller sympathier och inflytande hos nationen.
Jag kan f. n. icke föreställa mig, att der Adeln väljer representanter, dessa blifva bättre än när de äro sjelfskrifne.
Aro väl Skottlands och Irlands valda pärer uplystare, mera oegennyttiga och fosterländskt sinnade än Englands sjellskrifna?
Jag tror icke att detta någonsin ens blifvit påstått.
— Emellertid skulle någon vinst icke upstå derigenom att hela Riddarhuset valdes.
Att deremot öfverlåta åt 10 eller 20 Adelsmän att utse eller välja en representant, i stället att låta en välja en sådan, det torde lätt medgilvas vara förbättring.
Det är dessutom en sannolikt möjlig förbättring.
Sjelfskrifvenhetens uphörande, annat än i sammanhang med en under särskilda politiska förhållanden skeende fullständig representationsreform, är deremot endast en skuggbild.
Skall man vänta derpå såsom det första steget till representationsreform, torde det andra steget aldrig komma att tagas.
Men jag uprepar än en gång att lt. o. Ad. skulle blifva bättre representerad, om man bibehöll hufvudmännen vid deras rätt och lät nttemännen välja sina ombud, hvarigenom fullmakters utfärdande helt och hållet afskaffades.
För min del skulle jag ock kunna medgifva att af ofrälse jordegare endast de som egde jord af ett visst värde, t. ex. 1 00,000 rdr, och hvilka innehaft tjenst med K. fullmakt, finge rättighet att välja och blifva valda till representanter inom R. o. Ad.
Det vore enl. mitt förmenande i många afs:den ganska nyttigt att jordbru - Dan 27 Juni f. m 315 kets intressen blefve lisir mera representerade än nu är fallet, oell detta tror jag skulle lämpligast ske på det af mig föreslagna sätt.
Således anser jag, på grund af hvad jag anfort, antingen att liela förslaget, i dess nuvide af Utsk:t framställda skick, helt och' hållet hör förkastas, eller också att den mening, jag framställt, eller någon annan i samma riktning, hvarefter jag må kunna jemka mitt förslag, måtte antagas.
Mitt förslag är nemi., såsom jag redan nämnt, att hufvudmiinnen skola representera slägterna och ättemänhen välja ett visst antal omlmd, hvarjemte all fullinaktsutgifuing bör uphöra; samt vidare att större jordegare med K. fullmakt måtte få genom val inträde i representationen och der inympas bland K. o. Ad.
En föregide talare har yttrat att han är af samma tanke som Utsk:t i afs. på motiveringen, men ej i afs. på resultatet.
Han stöder denna sin mening derpå, att lian ej vore någon vän af sjelfskrifvenhet eller val inom vissa korporationer.
För min del är jag af alldeles motsatt tanke med honom.
Jag ogillar en del af Utsk:s motivering, men deremot icke det resultat, hvartill Utsk:t kommit.
Då vår representation är fotad på stånd, måste man, så länge denna grundval finnes, utgå från val inom korporationer.
Jag anser således ganska riktigt att Konst.Utsk:t fästat sig vid denna vår grundlags allmänna regel.
Jag är en ganska stor vän af sjelfskrifvenhet och tror att den kan vara ganska nyttig; men då jag det är, kan jag ej neka att den nuvrde organisationen af R. o. Ad:ns representation tarfvar förbättring, och det är just derföre, att jag är en varm vän af R. o. Ad., som jag önskar densamma.
Dessa förbättringar äro egentligen 2:ne.
Den ena, att då det antal af R. o. Ad:ns ledamöter, som om sommaren förefinnes vid riksdagarne, är ganska ringa, R. o. Ad. borde laga så, att under denna tid af året ett större antal representanter vore närvarande vid riksdagen.
Den andra att, då de öfriga RiksSt:n alltjemt förstärka sig med nya, med dem befrynciade elementer, R. o. Ad. borde göra på samma sätt.
Hvad det vidkommer, att R. o. Ad. ofia är alltför fåtaligt, kan detta svårligen hjelpas annorlunda än genom val.
Man har sagt att denna olägenhet skulle afhjelpa» genom antagaudet af förslaget om årliga riksdagar, hvilka blott skulle räcka 4 månader.
Men må mati då något närmare fästa sig vid, att det icke går an att säga att en riksdag ej får räcka mer än 4 månader.
Man kan visserligen ställa så till, att den blir i möjligaste måtto kort, men att föreskrifva, att den ej får räcka mer än 4 månader, är icke tänkbart.
Det är alldeles omöjligt, att under denna korta tid afgöra alla vigtigare frågor, likasom det kan finnas sådane politiska förvecklinger, som tarfva att representationen är samlad, och denna svårighet, som man just velat afhjelpa, komme då att qvarstå.
Om man således anser af bchofvet påkalladt, att åtminstone ett visst antal af R. o. Ad:us ledamöter funnes närvarande vid riksdagarne, kan detta ske antingen derigenom att man ställer hela Ståndet på val eller föreskrifver att åtminstone en 310 Den 27 Juni f. ra. del af Ståndet skall så vara.
Sålunda är Engelska öfverhuset sammansatt af sjelfskrifne och valde ledamöter.
I detta afseende finnes således tvänne sätt att gå tillväga, och det hade derföre varit önskligt att Utsk:t undersökt både det ena och andra förhållandet, emedan det finnes skäl för både det ena och andra.
Emedlertid lärer väl icke kunna nekas, att val korporationsvis är enligt med nuv:de inrättningar ock nödvändigt, på det att
Riddarhuset alltid må hafva ett visst antal ledamöter.
Hvad det vidare beträffar, att R. o. Ad. bör förstärkas genom något nytt element, torde detta icke böra möta någon svårighet.
Desse jordegare stå jn ungefär på samma bildningsgrad som Ad:n; hafva ungefär samma förmögenhetsvilkor; deras upfostran, deras hela förflutna lefnad är jemförlig med R. o. Ad:ns; de iiro, om jag så får uttrycka mig, politiskt slägt med Adin.
Förslaget är således till sina grundprinciper ganska riktigt och för det allmänna af stor nytta; men har likväl ett fel, och det är att vara mycket nytt.
Det har väl en gång förr varit ganska allvarsamt på tal, men är dock ganska litet i allmänhet öfvertänkt; man har icke gjort sig reda för hvart det skulle leda.
Och då sjelfva saken, såsom jag nyss nämnde, är af vigt, då grundtanken i och för sig är riktig, och då felet egentligen ligger deri, att man gjort sig allt för litet reda för saken, så vore ej lämpligt att affärda saken med afslag; utan, om jag så får uttrycka mig, man bör sätta saken främst på sina tankars föredragningslista och således låta förslagot hvila till nästa riksdag.
Jag vågar således motsätta mig förslaget till gemensam tanke om sakens undanskjutande och anser att R. o. Ad. gjorde bäst i att låta frågan hvila till nästa riksdag, för att intill dess utarbetas i Ståndets öfvertygelse.
Raab, Adam Christian:
Man behöfver icke åberopa alla de motiver, Utskit framställt, för att komma till den öfvertygelse, hvartill de talare, som här yttrat sig, äfven kommit, nemi. att R. o. Ad. behöfver förstärkas.
Detta förslag är icke heller nytt.
Lagerbjelke vet det bäst, hvilken gaf initiativet till denna fråga, och det är derföre ingen under att samme talare yrkat frågans hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
För min del kan jag dock icke dela hans tankar, att förslaget bör hvila till nästa riksdag, ty jag tror att detsamma hvarken kan eller bör antagas vid nästa riksdag.
Om man nemi. önskar en förbättring i representationssättet, måste man också antaga sådane hvilande grundlagsförändringar, om hvars framgång man kan hafva någon förhoppning.
Förslaget innefattar tvänne delar; den ena att R. o.
Ad:ns sjelfskrifvenhet skall uphöra och R. o. Ad. representeras genom valde ledamöter.
Denna del af förslaget tror jag icke ega något hopp om framgång, och jag för min del kan icke bifalla denna del af förslaget.
Det är möjligt att Hr von Köchs förslag är riktigt, att nemi. till en del bibehålla sjelfskrifvenheten och att de ledamöter, som ej egde denna rättighet, skulle välja ombud.
Då, sorn jag sade, deuna förbättring möjligen är nyttig, vill jag sus - D en 27 Juni f. m. 317 pendera mitt omdöme i detta afs. och öfvergår till den sednare delen af förslaget, ang:de inpassande af andre medborgare bland R. o. Ad., och detta så mycket heldre, som jag vid 2:ne riksdagar inom Konst,Utsk:t yrkat detsamma.
Det fägnade mig att se, att Utsk:t icke har något emot, att K. o.
Ad. förstärkes genom något nytt element, och det förhåller sig på sätt Gr.
Lagerbjelke yttrat, att nemi. intet element bättre an de jordegare, som varit eller iiro embetsman, är lämpligt att få inträde hos Adeln.
Om nu bland R. o.
Ad:us representanter äfven funnes 20 å 30 valde större jordegare, tror jag att desse skulle utöfva ett ganska stort inflytande genom sin kraft och sin förmåga, icke genom sina personer. R. o. Ad. skulle möjligen derigenom få en sporre att bättre representera sitt stånd än de f. n. göra; och för min del är jag fullt öfvertygad derom, att, ifall R. o. Ad. låter de andra St:n gå sig förbi, derigenom att desse förstärka sig med nya elementer, R. o. Ad. sä småningom förlorar det inflytande och anseende, som R. o. Ad. nu eger inom samhället.
Jag vill icke längre uptaga tiden, utan anhåller att få sluta mig till den sednare delen af Hr von Köchs förslag, alt nemi. ofrälse större jordegare, hvilka varit eller äro embetsman, måtte få inträde bland R. o. Ad., öfverlemnande till Utsk:t att upställa förslag, huru detta skall tillgå.
Hr Printzensköld, Carl:
Det är visserl. sannt, att de gamla odalmännen, sora befunno sig vid Allshärjartingen, voro att anse såsom ett slags
Adel; men den egentliga Adeln har utvecklat sig på helt annat sätt.
Den adliga värdighet, som f. n. finnes i Sverige, härleder sig från Magnus Ladulås’ tid.
Man måste således, då frågan om R. o. Ad:ns representationsrätt förekommer, betrakta densamma från den enda riktiga synpunkten, nemi. från dess ursprung och sådan den nu existerar.
Då finner man att adliga värdigheten utgör ett privilegium, hvarigenom det i äldsta tider tilläts personer att frälsa sin jord.
Om nu icke denna rättighet qvarstår, står dock den adliga värdigheten som ett personligt privilegium qvar; och således behöfvas alldeles icke de vidlyftiga deduktioner, man framdragit för att bevisa att ofrälse personer böra få inträde bland R. o. Ad.
Jag kan för min del icke finna att R. o.
Ad. kan upblandas med något annat främmande element.
Antingen skall R. o. Ad:ns representationsrätt på grund af personliga rättigheter uphöra eller också förblifva sådan den är.
Man kan icke tänka sig något mera besynnerligt än att på samma bänk, på hvilken jag, till följe af mitt från mina föräldrar ärfda namn, utöfvar min riksdagsmannarätt, sitter en person derföre att han råkar att hafva fast egendom till ett visst värde.
Den § i R. F., som säger att Konungen eger att uphöja personer i adligt Stånd, måste först utstrykas, innan någon förändring i R. o. Adrns representation, på sätt här är föreslaget, kan ske.
Jag yrkar således att förslaget måtte helt och hållet förkastas.
Det blir tids nog att, då frågan ang:de ättemäns rättighet att få inträde på detta rum förekommer, gifva sin tanke derom tillkänna. 318 Den 27 Jani f. m.
För min del ar jag ingalunda hågad för några inskränkningar i detta sednare afs:de, emedan en mångårig riksdagsmanna-erfarenhet har öfvertygat mig derom, att de största kapaciteter, de yppersta ledamöter af 11. o. Ad. mången gång varit ättemän, och på grund af den fullmakt, de förskaffat sig, vunnit inträde på Riddarhuset.
Jag begärde ordet endast med anledn. af Gr.
Lagerbjelkes yttrande ang:de omöjligheten att begränsa tiden för riksdagarne lill 4 månader.
Jag tror visserl. att händelser kunna inträffa i följd hvaraf alla riksdags-ärendena icke medhinnas på 4 månader.
Men i sådant fall blefve det icke värre än att ett eller annat ärende upskjötes till den 8 månader derefter inträffande riksdagen;, och om ärendet vore af sådan vigt att det ovilkorligen icke tålde upskof, eger ju K.
M:t att sammankalla urtima riksdag, som kunde taga sin början omedelbart efter den lagtima och ensamt taga det upskjutna ärendet i öfvervägande.
Då emellertid frågan om årliga riksdagar nu icke är föremål för R. o. Adtns pröfning, vill jag ej eller vidare dermed uptaga tiden, utan fortsätter endast mitt yrkande om afslag å nu förevtde förslag.
Raab: Hr Printzensköld har, såsom sitt enda motiv för afslag å det framställda förslaget ang:de ofrälse större jordegares representationsrätt bland R. o.
Ad., anfört att det icke skulle gå an att bredvid honom, som till följd af ärftlighet har plats på Riddarhuset, sutte en ofrälse större jordegare.
Flere gånger har jag varit kamrat med Hr Printzensköld i särskilda Utsk., men aldrig har jag der funnit honom generad af sina ofrälse Utsk:s-kamrater, utan städse lika talför som på detta rum.
Hr Dalmans motivering går egentligen ut derpå att motsätta sig val af R. o. Ad:ns ledamöter.
I denna del instämmer jag med honom och hoppas att hans motion om årliga riksdagar mätte vinna framgång; men det hindrar icke att den förstärkning, Betänk:t föreslår, kan medlöra stor nytta.
Jag vågar derföre anhålla om propos. på hvad jag i mitt förra anförande yrkade, d. v. s. att ofrälse större jordegare, som varit eller äro embetsmän, måtte få inträde bland R. o. Ad.
Hr Printzensköld:
Att R. o. Ad. har behof af förstärk ning är sannerligen för mig en nyhet.
Ett Stånd, som består af flere hundrade ledamöter, är så talrikt att all förstärkning är öfverflödig.
Raabs skäl beträffar, ber jag blott att få erinra, att hvad han yttrade icke innefattade något svar på hvad jag anförde.
En representation bör hafva vissa grunder, på hvilka deu hvilar.
De öfriga RiksStånden grunda sig på val enligt vissa qvalifikationer inom samhällslifvet; och der låter det sig göra att taga eganderätten till grund för representationsrätten; men att vilja införa dessa grunder bland R. o. Ad., der den adliga värdigheten ger rätt till inträde, är ett oting.
Skall jag representera såsom adelsman, är det på grund af det namn, jag bär, eller också med anledn. af den värdighet, K.
M:t skänker mig genom att uphöja D e ii 27 Juni f. m. 312 mig i adligt stånd.
Denna rättighet liar ett helt olika ursprung jin den att jag kan förvärfva mig penningar och derigenom förskaffa mig en fastighet.
Vill man, lika med Frih. Baab, inympa sådane kategorier, som han föreslagit, så vet jag icke hvar det skall sluta; ty då skulle man kunna få in i våra representant-kammare allehanda folk.
Sålänge icke någon annan rättighet än adlig värdighet medger inträde på Riddarhuset, kunna väl icke andra klasser der få inträde.
Jag har aldrig hört att en fullmakt är liktydig med ett adelsdiplom.
Jag har begärt ordet med anleda, af tvenne talares önskan att gå in på Utsk:ts förslag att intaga jordbrukare bland 11. o. Ad., men att icke göra någon annan förändring i representationssättet bland Adeln sjelf.
Mot detta förslag har jag begärt ordet, dertöre att genom intagande af nya medlemmar inom ett Stånd måste också tillställas så att dessa inedlemipar kunna sammansmälta med det gamla elementet, så att begge blifva ett gemensamt helt.
Det är gifvet att, om också desse jordegare, som skulle få representationsrätt bland Adeln, stå på samma bildningsgrad sora R. o. Ad., komma de att med R. o. Ad. sammansmälta, såvida man gör deras organisation så lika Adelns som möjligt.
Men om man ställer så till att desse jordegare representeras genom val och till ett visst antal, men R. o. Ad. deremot äro sjelfskrifne, är det fara värdt att stor skiljaktighet dera emellan kommer att upstå.
Således, om desse föreslagne ledamöter skulle blifva en organisk del af R. o. Ad., måste man så ställa till atl det finnes någon del af R. o. Ad„ hvilken, om äfven sjelfskrifvenhet till en del bör bibehållas, likväl väljes.