Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksd.- Ordn., som Gr. v. Fersen uppläste, styrker den af mig yttrade tanka, att det icke är främmande för StatsUtsk. att uppgifva, huru mycket genom bevillning bör utgöras.
Hr v. Hohenhausens anmärkning, att ehuru StatsUtsk. upptagit de extra-ordinarie inkomsterna, sådana de under tiden emellan förra och denna riksdagen influtit, ansåge han Utsk. likväl icke hafva derigenom åsyftat, att R.
St. nu skulle slutligen fastställa beloppet af dessa inkomster, hade ingen ledamot behöft göra, emedan StatsUtsk. gjort den sjelf.
Det står nemligen i dess betänk.: ”Men Utsk. har emedlertid ansett sig böra för R.
St., i sammanhang med beräkningen af öfriga statsinkomster, äfven öfverlemna en uppgift på de summor, hvilka under namn af extra-ordinarie inkomster förmodas vara att påräkna, i den händelse R.
St. vid denna riksdag icke fatta sådana beslut, som betydligt förändra de för dessa statsinkomsters utgående hittills gällande grunder, i hvilket fall beloppen derefter komma att lättas."
Delta är alldeles, hvad jag förut anmärkt, och således behöfves ingen vidare utveckling i detta afseende.
Vidkommande Gr. v.
Fersens anmärkning om statsbristsummans bestämmande, kan detta icke ske, förrän utgifterna blifvit pröfvade och bestämda.
Först sedan man vet utgiftsbeloppet och har kunnat med detsamma jemnföra de vissa inkomsterna, ser man, hvad som utgör statsbristen eller hvad som genom allmänna bevillningen bör fyllas och ingå till Riksg.- Cont., icke blott för att utgöra sjelfva statsbristsumman, sora Riksg.Cont. åter utbetalar till StatsCont,, utan jemväl för att betäcka de utgifter, som Riksg.Cont. för egen räkning måste besörja.
Att nu tala om statsbristsummans belopp, är 13 Den a Maj f. m. utan ändamål, emedan det är omöjligt att veta, hvartill det uppgår.
Palmstjerna, Carl Otto; Då de vid StatsUtskrs utlåt, nu gjorda anmärkningar äro vederlagda i sjelfva utlåt, dels i bokstafven och dels i siffran, skall jag icke uppehålla R. o. Ad:s tid med en paraphras af denna vederläggning.
Jag skall blott, i anledn. af hvad Gr. v.
Fersen yttrade i afseende på det olika sätt, hvarpå Utsk. beräknat de särskilda extra-ordinarie inkomstsummorna, i korthet uppgifva orsaken, som föranledt Utsk. dertill.
Utsk. har nemligen i intetdera fallet afsett K.
M:s nåd. propos., utan uppfört dessa summor såsom ett medeltal af hvad dessa inkomster, nemligen tull- och brännvinsafgiften, skulle förmodas utgöra, i händelse R.
St. icke vid denna riksdag fattade några beslut, som ändrade de hittills för berörde afgifter gällande grunder.
Utskottet har af räkenskaperna funnit, att tullinkomsterna utgjort för år 183 r , eller det första året, då den vid sista riksdag antagna nya tullförfattningen tillämpades, 2,334,ooo r:dr, för år i832, 2,670,000 r:dr, för år |833, 2,786,000 r:dr; och Utsk. har trott, att 2,55o,ooo r:dr vore ett medeltal af dessa summor, och har velat upplysa R.
St. derom, att, såvida inga sådana författningar vid denna riksdag vidtagas, som förändra hittills varande förhållanden, det är att förmoda, att tullinkomsterna skola uppgå till denna summa.
Äfvenledes synes af tabellerna, att brännvinsskatteri utgått för år 1831 med 429,79Ö r:dr; för år i832 har den icke betydligen öfverstigit denna summa, hvarföre Utsk. ansett sig böra upplysa R.
St. om detta förhållande, med tillkännagifvande, att, såvida R.
St. icke vid denna riksdag vidtaga författningar, som förändra hittills gällande förhållanden, brännvinsskatten icke kan calculeras högre än till 4^0,000 r:dr.
Den olika behandling, Gr. v. Fersen funnit Utsk. hafva iakttagit vid dessa båda frågor, torde således vara lätt förklarad.
I anledning af hvad Hr v. Hartmansdorff sednast yttrat, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att i slutet af 2 mom. 3o §.
Riksd.Ordn. står, att StatsUtsk. skall uppgifva, huru mycket genom bevillning bör utgöras; men der står icke, på sätt Hr v. Hartmansdorff uppläste, att Utsk. skall uppgifva, huru mycket genom bevillning kan beräknas.
Olikheten af dessa båda uttryck torde jag ej behöfva deducera.
Jag skulle icke hafva väckt denna fråga, om jag haft samma öfvertygelse som Hr v.
Holienhiusen, att nemi.
Ståndet icke på grund af inkomstbetänk.
, hvarken nu eller efter återremissen, skulle pröfva och bestämma de särskilda extra inkomstsummorna.
Men då jag, med erfarenhet från förra riksdagen, icke kunde tro, att bevillningssummorna endast blifvit ad notitiam utförda, ansåg jag det vara min pligt att fästa uppmärksamheten på D e ii a
Maj f. m. i3 ifrågavar. förhållande, helst jag förmodade, att något ändamål måste vara afsedt med utförandet af dessa extra inhomstmedel, och måhända, om betänk, utan anmärkning i detta afseende återremitterades, det nu ad notitiam anförda nästa gång företoges till afgörande och sålunda R.
St. skulle komma i samma predicament, eller att nödgas fatta beslut öfver extrainkomstbeloppen.
Detta har jag velat afböja, och jag har trott, att det endast på sätt, som skett, kunnat verkställas*
Hvad den medelberäkning beträffar, som synes af de StatsUtskrs betänk, vidfogade tabeller, får jag nämna, att tullintraderna icke lära vara rätta normen för denna beräkning, som synes mig snarare böra uppgöras efter varuimporten, emedan 2:ne olika tulltaxor varit gällande under den tid, för hvilken medelsumman blifvit calculerad, och förhållandet måste blifva annorlunda, då beräkningen uppgöres efter en eller tvenne väsendtligen olika taxor.
Jag har ej framställt detta för att klandra StatsUtsk., utan endast för att visa, att svårligen något annat Utsk. än det, som har tillgång till erforderliga handligar, kan uppgöra någon tillförlitlig approximativ beräkning öfver extrainkomstbeloppen.
Jag afundas icke det Utsk., som vill åtaga sig denna befattning; men enär ett Bevilln.Utsk. finnes, anser jag sådant böra detsamma tillkomma.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja den återremiss, R. o. Ad. redan har beslutat.
Jag kan icke neka mig att uttrycka den önskan, att Gr. v.
Fersen, som såväl känner grundlagen, äfven ville fästa någon uppmärksamhet vid StatsUtsk:s nu ifrågavar. utlåt.
N:o 54 så till vida, att han täcktes läsa, hvad det innehåller, emedan det då skulle visa sig, att dessa extraordinarie eller bevillningsinkomster icke äro till sina belopp utförda såsom något förslag; ty der står tydligen, atl Utsk. ansett sig böra öfverlemna "en uppgift på de summor, hvilka under namn af extra-ordinarie inkomster förmodas vara att påräkna, i händelse R.
St. vid denna riksdag icke fatta sådana beslut, som betydligt förändra de vid dessa statsinkomsters utgående hittills gällande grunder, i hvilket fall beloppen derefter komma att rättas.”
Detta är således icke något förslag till en bestämd beräkning, eller dessa summor kunna icke anses såsom de der böra bestämdt utgå, utan de äro uppgifna såsom varande att påräkna, i händelse hittills gällande grunder icke förändras.
Detta visar sig äfven vid jemnförelse af intraderna under de sedan sista riksdag förflutna åren; och då jag uttryckligen nämnde, att medelberäkningen af tullinkomsterna calculerades fr. o. m. 1831, eller första året sist antagna tulltaxa började tillämpas, torde man nogsamt finna, att StatsUtsk. icke begått det förmenta felet att hafva beräknat medeltalssumman >4 Den 2 Maj f. ra. frän en förfluten tid, hvarunder en annan taxa varit gällande, hvilket fel jag trodde så mycket mindre skulle blifvit tillvitadt Utsk., som jag åberopade denna grund för beräkningen, då jag förra gången hade ordet.
Det bör förlåtas mig, att jag på grundlagen stödjer de anmärkningar, jag här tager mig friheten att framställa, ett förhållande, som jag hoppas, att den siste värde talaren äfven ursägtar; hvarvid jag dock förklarar, att jag icke tilltror mig någon närmare kännedom af grundlagarna, än hvarje annan af de ledamöter, som här tillämpa desamma, bör äga.
Palmstjerna har uppläst samma stroph af Utsk:s utlåt., som Hr v. Hartmansdorff redan citerat.
Jag känner den strophen, utan att densamma behöft uppläsas; men jag upprepar, att om det blott vore ad notitiam, som Utsk. föreslagit beloppet af extra inkomstmedlen, skulle jag icke haft någon anmärkning dervid.
Nu deremot tycker jag mig af pag. ii uti utlåt, finna, hvarthän Utsk. syftar, nemi. att genom användande af öfverskottet, som uppkommer derigenom, att R.
St. åtaga sigen förhöjd tull-och brännvinsafgift, minska grundskatten , hvarom jag anser här ej böra vara fråga; ty är det behöfligt, att grundskatterna förminskas, bör statsbristsumman i följd deraf blifva förhöjd, emedan statsbristsumman icke är eller blif— ver något annat än det, hvarmed ordinarie inkomsterna understiga Statens behof, de må afse åtagande af afgifter, eller lindring uti redan åtagna, eller nya prestationer.
StatsUtsk. äger alt pröfva och föreslå detta, och sedan beliofvet af Stånden är godkändt, tillkommer det Bevilln.Utsk. att yttra sig om bevillningssummans fördelning.
Om det vore grundlagens mening, att de åsigter skulle göra sig gällande, som Gr. v. Fersen framställt, så kan jag icke se, att det låter sig göra på annat sätt, än att äfven i 3i <j. Riksd.Ordn., som handlar om Bevilln.Utsk:s göromål, måste finnas en stroph, den jag uti StatsUtsk:s instruction igenfinner i 3o §. af samma grundlag, hvarest det heter: ”För detta Utsk. läte Konungen uppvisa Statsverkets tillstånd i alla dess delar, till inkomster och utgifter, fordringar och skulder, äfvensom, i händelse genom tractater med främmande magter några medel Riket ti 1 Iflutit, för dem på lika sätt skall redovisas.”
Jag förstår icke, att något Utsk. kan behandla det ifrågavar. ämnet utan tillgång på de handlingar, som StatsUtsk. af Konungen sålunda emottager, hvaraf följer, att det endast är detta Utsk., som klart kan bedöma frågan.
Skulle deremot Bevilln.Utsk, upptaga denna fråga, skiljd från StatsUtsk:s behandling, så måste äfven 3i §. vinna förändring i så fall, att samma handlingar, som öfverlemnas till StatsUtsk.
, äfven måste tillställas Bevilln.Utsk.; men förrän denna §. blifvur ändrad oqh skyldighet att aflemna handlingarna Den 2 Maj f. m. i5 blir StatsUtsk. ålagd, förr ser jag icke, att denna fråga kan ensamt af Bevilln.Utsk. behandlas.
Cronhjelm: Gr. v. Fersen har sagt, att man först vid utgiftsbetänk. ser, hvad som är nödvändigt, och alt hvad som då finnes nödvändigt måste tillsläppas.
Detta sätt att gå till väga, grundadt på hvad man ansåge nödvändigt, skulle leda till de vådligaste följder för de skattdragande.
För att bedöma hvad som är nödvändigt, hänvisar jag Gr. v. Fersen till K.
M:s propos. och till hvad som der väl anses nödvändigt, men ändock ej af blist på medel begäres; detta mindre nödvändiga kunde ju af en annan auctoritet anses nödigt.
Om statsbristsumman derföre skulle ökas med allt, livad Regeringen denna riksdag ansett nödvändigt, blefve ju de skattdragande i samma mån obehörigen betungade.
Det kan visserligen hända, att utgifter kunna anses nödvändiga, under förutsättning nemligen, att några tillfälliga för de skattdragande betungande skatter icke beliöfde derigenom åläggas; men om sådana skola åläggas, blifva antingen statslån eller fördubblade skatter deraf en följd, och, i jemnförelse med dessa olyckor för de skattdragande, skulle då de förut såsom nödiga ansedda utgifter möjligen finnas mindre nödvändiga.
Då således nödvändigheten af behofvens fyllande är relativ till tillgångarna, anser jag det ytterst nödvändigt, att StatsUtsk. uti det återkommande betänk, ad notitiam uppgifver, hvad man i extra inkomster kan hafva att ungefärligen påräkna.
Härigenom tror jag icke, att någon inskränkning sker uti Bevilln.Utsk:s magt och myndighet.
Jag har vid en föregående riksdag en gång yttrat mig i detta ämne och dervid tillkännagifvit, hvad jag nu vidhåller, nemligen att det, éfter min öfvertygelse, tillkommer StatsUtsk. att endast beräkna de ordinarie inkomsterna och derefter, sedan räkningen öfver Statens oundgängliga behof blifvit med nogaste prutning uppgjord, tillse, hvad som utgör skillnaden.
Denna skillnad blir statsbristsumman, som af bevillningen skall fyllas.
Vill StatsUtsk., till sin egen rättelse, uppgöra en calcul öfver extra-ordinarie inkomsterna, må det alltför gerna göra det; men dermed hafva Stånden ingenting att skalfa.
Det tillhör StatsUtsk. att efter, den uppgjorda calculen iakttaga strängaste hushållning vid utgifternas beräkning; men hvad som ej kan afprutas, utan nödvändigt fordras för Statens bestånd, måste fyllas genom bevillning, så länge Riket skall utgöra en sjelfständig stat; och för fördelningen af detta belopp skall Bevilln.Utsk. uppgöra grunderna.
I denna öfvertygelse instämmer jag således med Gr. v. Fersen.
Frih. Rantzou, Joh. Alb., förenade sig med Hr Cederschjöld. iG Den a Maj f. m.
Om jag, för min del, vore fullt öfvertygad derom, att StatsUtsk:s betänk., när det återkommer, endast och allenast konnne att innehålla en upplysning för Ståndet om hvad, som utgjort extra-ordinarie eller bevilln:s-inkomster under föregående tid, och hvad som möjligen, på grund af sannolika beräkningar, skall såsom sådana inkomster för efterföljande åren blifva att påräkna; så skulle jag icke beledsaga återremissen med några ord, som jag nu ber att fä yttra.
Instämmande med Gr. v. Fersen i elen mening, att det endast tillkommer StatsUtsk. att för R.
St. framlägga Statsverkets tillstånd i afseende på ordinarie inkomsterna samt att efter noggrann pröfning bestämma, hvad Riket tarfvar, tror jag, att detta betänk. icke behöft beledsagas med några approximativa uppgifter om bevillningen.
Jag tror ej, att man skall se tillgångarna för att fylla beliofven; jag tror, att behofven måste pröfvas utan afseende på tillgångarna, och att de ovilkorligen måste genom bevillning fyllas, om de linnas sådana, att de böra fyllas, och jag instämmer derföre fullkomligen med Hr Cederschjöld deruti, att den method, som vid föregående riksdagar blifvit följd, att bestämma bevillningen efter de särskilda summor å extra-ordinarie inkomsterna, som uti StatsUtskts betänk, blifvit upptagna, icke allenast är oriktig efter grundlagen, utan äfven fullkomligen olämplig.
Jag stödjer denna öfvertygelse ännu mera derpå, att detta vore ett sätt att förskottsvis sätta oss ur tillfälle att fördela bevillningen så, att skattebördorna komma att falla, der de minst kändes.
För min del tror jag qch hoppas, att det varit StatsUtsk:s mening att, på sätt Frih.
Palmstjerna upplyst, endast ad notitiam framlägga dessa beräkningar för de riksdagsmän, som kunde finna det interessant att se, huru bevillningen kunde slå ut efter de principer, som hittills varit gällande.
Skulle man åter ingå på andra principer, skulle man t. ex. upptaga chartoe-sigillatae-medlen till några hundra tusen r:dr mera än hittills, så tror jag, att dessa upplysningar komma att betyda föga, men att R. o. Ad, deremot genom den af Gr. v.
Fersen framställda anmärkning och den ledning, som den gifver åt Utsk., icke fruktlöst användt den tid, som denna discussion medtagit.
Jag för min del kan icke med tystnad förbigå de grundsatser i statshushållningen, som här blifvit framställda.
Man har nemligen sagt, att man icke behöfver se tillgångarna för att fälla sitt omdöme, huruvida man vill fylla behofven eller ej.
Ur denna synpunkt ser jag, för min del, icke StatsUtsk:s åliggande.
Jag tror, att när man skall fälla sitt omdöme, till huru stort belopp behofven skola fyllas, måjte man äfven afse tillgångarna, hvarifrån - Den i Maj f. m. ifrån fyllnaden sk t» 11 tagas; ty om man blott afser behofven, fruktar jag, att tillgångarna blifva för hardt anlitade, och jag är säker, alt när StatsUtskts utgiftsbetänk. en gång inkommer, det skulle mötas af en annan
Ion, om man blott velat afse behofven.
Men om man blott afser behofven, hitom oss då betrakta våra fästningar.
Hvar finnas de, och i livad skick befinna sig de, som vi äga?
Vill man se på våra förråder; i hvad tillstånd befinna de sig?
Äro de icke toma?
Hvad fordras väl för att fylla dem?
Skall man då anslå dessa millioner, utan alt taga tillgångarna i beräkning?
Jag kan ej på det sättet se StatsUtskts åliggande.
Jag kan icke linna, att man på detta sätt skall gå till väga; ty såväl Staten sorn den enskilde måste afse tillgångarna, för att fylla behofven i den män, de förra medgifva det.
Jag tror ej, att det vore olämpligt, att StatsUtsk. pröfvade behofven; tvärtom anser jag det icke vara lämpligt, att StatsUtsk. föreslår fy
I lande af alla uppgifna behof.
Detta torde R. o. Ad. inse och således äfven, att den framkastade satsen är vederlagd, som åsyftar att bestämma utgifterna utan afseende på tillgångarna.
Jag trodde äfven, att om den beräkning, som Ilr Cederschjöld ansett StatsUtsk. böra iakttaga vid ett på sträng hushållning grundadt bepröfvande af behofven och bestämmandet af utgiftssummorna, vore af nytta för Ulsk., skulle de vara af så mycket större nytta för Stånden, sorn det tillkommer dem att besluta om utgifterna, hvilka SlatsUtsk. blott till Stånden framställer.
Ur denna synpunkt har StatsUtsk. handlat vid ifrågavar. tillfälle; och jag hoppas, att man då gör Utsk. den rättvisan, att det sett saken nidén rätta practiska synpunkten, och att det icke kunnat behandla sakerna på annat sätt.
Ett sådant framläggande af extra-ordinarie inkomsterna, som StatsUtsk. nu föreslagit, föranledde visserligen vid sista riksdag till beslut, som voro förtidiga; men jag tror ej, att de nu framlagda beräkningarna böra föranleda till sådana beslut.
Likväl hade de vid sista riksdagen af Ständerna i detta afseende fattade beslut inga menliga följder; ty de lade icke hinder i vägen för Bevilln.-Utsk. att inkomma med förslag till bevillnts fördelning, på sätt som Utsk. ansåg tjenligast, hvilket bevisas deraf, att de summor, som R.
St. ansägo böra bestämmas, sedermera på Bevilln.-Utskts förslag förändrades till sina belopp.
Det torde vara öfverflödigt att i minnet återkalla förhållandet med brännvinsafgiften, som först bestämdes till 460,000, men sedermera ökades med 85,000 r:dr, hvilket allt bevisar, att Ståndens förut fattade beslut icke lade hinder i vägen för bevillnrsfrågans ändamålsenliga behandling i Bevilln.-Utsk.; men derföre tillstyrker jag ingalunda R. o. Ad. att fatta något beslut efter sådana beräkningar, hvilka för den kommande tiden böra grunda sig på de förslag, som af R. o. Ad. äro gillade.
A:o 54 gifver, i min tanka, icke heller någon anledning till att fatta före6 H. 3 iS D c n a
Maj f. m. nämnde beslut.
Jag ber om ursägt, att jag för 3:dje gången begärt ordet i denna fråga, då det icke är hufvudsakJigt beslut, som nu skall fattas.
Jag hoppas dock, att detta icke ofta skall kunna förebrås mig.
På samma sätt som den siste värde talaren slutade, nödgas jag börja, nemligen med att bedja om ursägt, för det jag nu för 4;de eller 5:te gången begärt ordet i denna fråga.
Denna gången har jag uppstigit för alt nämna några ord i anledn. af elen yttrade åsigt, att Statens behof äro beroende af inkomsterna.
För mig fram ter det sig så, att om, såsom Frih.
Palmstjerna nämnt, förråden äro tomma och deras fyllande är ett verkligt behof, måste de fyllas, och att, om StatsUtsk. skulle finna de ordinarie inkomsterna icke hinna till, fyllnaden måste ske på annat sätt.
På sätt som Frih, Palmstjerna försvarar sin sats, synes man ej kommen till annat mål, än att approximativt uppgifva den möjligen högsta extra-ordinarie inkomsten och, så godt man kan, derefter rätta behofyen.
Oförutsedda statsbehof kunna uppkomma, med hvilka man måhända hade svårighet att dagtinga.
Frih. har här tagit till jemnförelse den enskilde med Staten; men äfven för den enskilde kunna oförutsedda nödvändiga behof yppa sig, sorn icke tåla anstånd, utan måste fyllas.
Han är t. ex. jordbrukare, lian har beräknat sina tillgångar för vissa behof, som äro nödvändiga; men den opåräknade händelsen inträffar, att t. ex. hans ladugård genom eldsvåda ödelägges.
Ett nytt, ännu mera tryckande behof uppstår då, som måste fyllas, ehuru hans vanliga tillgångar ej äro dertill tillräckliga.
Enahanda förhållande kan inträffa med Staten.
Opåräknade behof kunna inträffa, som måste fyllas, utan att contant tillgång för ögonblicket finnes.
Jag vidhåller den öfvertygelsen, att extra utgiftssummorna icke hade bort vara i detta utlåt, upptagna, emedan det är oriktigt, förvillande och af ingen nytta, och tillstyrker derföre återremiss af utlåt., med anhållan, att desamma uti nästa utlåt, ej måtte upptagas.
Jag får börja med att förklara min tillfredsställelse deröfver, att StatsTJtsk:s ordförande, Frih. Palmstjerna, äfvensom, enligt hvad StatsUtsk:s beslut öfver utgiftsbudgeten bevisar, Utsk:s flesta
Hrr ledamöter icke dela den af Frih. Ehrenborgh och Gr. v.
Fersen här yttrade tanka, som skulle behofven, utan afseende på tillgångarna, först bestämmas, och dessa tillgångar sedermera på ett eller annat sätt anskaffas.
Jag kan med så mycket större tillfredsställelse yttra denna åsigt, som af det Statsrådets protocoll, hvilket åtföljde K. M:s nåd. propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof, inhemtas, att ej mindre föredraganderna för krigs- och eclesiastikärender,. än ock Konungens öfriga rådgifvare, ja, K. M. Sjelf funnit åtskilliga ganska betydliga statsutgifter vara för högst vigliga än - Den i Maj f. m. *9 damal, t. ex. Rikets försvar, undervisningsväsendet m ni., af behofvet påkallade, K.
M. likväl icke ansett sig böra för närvarande fordra uppfyllandet af dessa behof, emedan skatterna derigenom skulle ökas.
Jag skulle i öfrigt tro, att man, vid regleringen af Statens utgifter, bör tillvägagå på samma sätt, som vid regleringen af sina enskilda.
Och följderna deraf, att om privat man först börjar att göra upp sin lefnadskostnad, efter hvad han tycker sig, af en eller annan anledning, behöfva, utan afseende på sina inkomster, hafva visat sig ganska beklagansvärda och vållat många familjers ofärd.
Jag skulle således föreställa mig, att både Staten och den enskilde göra bäst deruti att, såsom ordspråket lyder, rälta munnen efter matsäcken, och jag kan således icke annat än på det högsta reservera mig emot Frih.
Ehrenborghs och Gr. v. Fersens åsigt i denna sak.
Beträffande den egentliga tvistefrågan, eller huruvida StatsUtsk. bort förslagsvis uppgifva beloppet af de extra-ordinarie inkomsterna, anser jag all öfverläggning derom öfverflödig, enär StatsUtsk. yttrat sig endast ad notitiam hafva uppgifvit, hvad som i tull-, post- och brännvinsbevillning vore att påräkna.
Jag kan ej inse, att Bevilln.-Utsk. af dessa StatsUtsk:s calculer är i någon mån bundet eller förhindradt att föreslå andra grunder eller en annan fördelning af samma bevilln:s-afgifter.
Jag tror således ej, att StatsUtsk. öfyerträdt sin grundlagsenliga rätt och pligt, då det underrättat R.
St. om det belopp, som, efter nu gällande beräkningsgrunder, sannolikt är att påräkna i extra inkomster, derest R.
St. icke vidtaga desto väsendtligare förändringar uti dessa grunder.
Jag nödgas åter taga ordet för att återkomma till några yttranden af Frih.
Palmstjerna, hvilka jag måste taga ät mig, efter jag sagt, att det tillhörde ETtsk. att, utan afseende på det extra inkomslhelopp, som kunde vara att påräkna, företaga pröfning af Statens behof.
Jag har icke funnit mig vederlagd i denna mening, hvarken af Frih.
Palmstjerna eller den siste talaren.
Jag kan icke draga annan slutsats af grundlagen, än att det tillhör StatsUtsk. att pröfva, hvad Staten behöfver utöfver ordinarie inkomsterna, och att således föreslå, hvad sorn genom bevillning bör fyllas; men då jag beklagar, om StatsUtsk. eller någon representant icke vid det tillfälle, då Statens behof skola öfverses och bestämmas, pröfvar hvad Staten minst behöfver, kan jag likväl icke frångå den öfvertygelsen, att när det är afgjordt, hvad Staten behöfver, måste detta behof fyllas, såvida man skall qvarstå som Stat, och jag vidblifver derföre min sats, ehuru den, lika med manga andra, icke är bland dem, som äro välsmakande.
Vore jag ledamot af StatsUtsk., skulle jag ådagalägga min öfvertygelse genom att pröfva beliofven utan afseende på tillgångarna.
Jag gör StatsUtsk. den rättvisan, att det skulle 30
Den 3 Maj f. ra. pröfva behofven lika väl och lika fullständigt, äfven om icke uti betänk, influtit, hvad sorn ad notitiam blifvit liII — kännagifvet; och jag är öfvertygad, att, när betänk, återkommer, det skall visa sig, att i stället för den skenbara stalsbristen af blott 067,000 r:dr, en statsbrist förefinnes, gom är ganska betydlig; ty att säga, huru stor statsbristen egentligen är, anser jag vara StatsUtskts pligt och föremålet för detta Utskrs betänk.; och jag är öfvertygad, att Frih.