Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man vill göra rättelse, emedan den stora öfverdrifna vinsten tages pä andras bekostnad; och man måste äfven göra afseende på dem, utur hvars fickor denna vinst tages.
Vinsten göres pä bekostnad, dels af andra näringar (sådana nemi. som ytterligare förädla vinsttagarens produkter), och dels på konsumenternas bekostnad.
Det är derföre af nytta och billighet, såväl för de öfriga fabrikernas räkning, som äfven för den fattigare arbetarens skuld, hvars pris på nödvändighetsartiklar häraf äro beroende, som jag anser det likaså rättvist som billigt, att tullen i detta afseende jemkas.
Den sats, som Gr.
Lagerbjelke nu framställt, är ingalunda ny.
Den är ofta här åberopad, men den är och förblifver icke destomindre besynnerlig.
Om den ädle Gr:n, som har landtegendom, derifrån säljer sina produkter och pä dem skördar en ej obetydlig vinst; så frågar jag, på hvems bekostnad gör Hr Gr:n denna vinst?
Kan väl
Hr Gr:n tänka sig något land i verlden, der icke den ena personen, eller den ena industriidkaren måste förtjena på den andras bekostnad?
Eller tillflyta honom kanske penningar ur luften, i st. f. utur köparens kassa?
Hr von Hartmansdorff har så tydligen ådagalagt billigheten och rättvisan af alt skydda spinnerierna och tvinnerierna, att derom är ingenting öfrigt att orda.
När vi komma till artikeln spannmål torde äfven samma förhållande befinnas böra ega rum, ehuru der i än vidsträcktare mån kan sägas att vinsten skördas på konsumentens bekostnad.
Den 3 Jani f. m. 331 Frih.
Gyldenstolpe har behagat yttra, att det af Bevilln.Utsk. härvid föreslagna tullbeloppet är tillräckligt skyddande för spinnerierna.
Detta antagande eller denna förutsättning bar Hr Grin dock icke behagat närmare till dess grunder utveckla.
Det är också visst icke min mening, att inleda den värde ledamoten i något försök till dylik bevisning; enär tiden är dyrbar och det H.
Ståndets ledamöter säkerligen icke underlåtit att förskaffa sig de upplysningar, som till frågans rätta bedömande erfordras.
Så mycket trodde jag dock skulle utan svårighet kunna erkännas, alt sådana förändringar, som här äro i fråga, skulle förorsaka hastiga, för att icke säga våldsamma, rubbningar i de förhållanden, hvarunder spinnerierna hafva uppkommit.
Att detta således i samma män komme att utöfva ett betydligt inflytande på deras ställning och välstånd, lärer väl ingen kunna neka.
Nu har emedlertid Gr.
Gyldenstolpe fått den tankan, att man skall upphöra med att beskydda spinnerierna, men deremot beskydda väfverierna.
Förmodligen, och i fall sådant godkändes, lärer väl, vid nästa riksdag, när spinnerierna sjunkit och väfverierna något förkofrat sig, man icke underlåta att, om också ej just Gr.
Gyldenstolpe blifver den som detta föreslår, så någon annan, komma och säga: ”se sä, redan hafva väfverierna ytterligare hunnit vinna förkofran, nu skola vi skynda att förstöra dem”; ehuru detta naturligtvis kommer alt yttras i andra ordalag.
Jag anhåller att 1845 års taxa tnålte i denna punkt förblifva gällande.
Cederström i mittanförande funnit, att jag afstyrkt all importtull å garn, då kunde han möjligen haft något skäl för sitt påstående; men dä jag tillstykl antagandet af den icke obetydliga tull, som af Utsk. är föreslagen på dessa artiklar, så mäste väl Frihin äfven medgifva, att spinnerihandteringen ej är lemnad utan skydd och att den således ej kommer att förstöras.
Då en värd talare yttrat, att Hr Printzensköld på ett nöjaktigt sätt vederlagt mitt anförande, men sådant ingalunda är min mening; så ber jag alt med några fä ord få upptaga Hr Printzenskölds anförande emot mig.
Den värde talaren har sagt, alt all vinst sker på andras bekostnad.
Det tror jag dock ej vara fallet, ty då 2:ne personer handla eller utbyta produkter med hvarandra, och hvardera af dem betalar den andra hvad varan är värd (d. v. s. hvad den kostat i tillverkning,) och någon billig vinst dertill, då hafva bådadera vunnit; men då köparen måste betala icke allenast hvad varan är värd, utan dessutom äfven ett öfverdrifvet högt pris, som är tillskapadt af en konstlad lagstiftning, dä blir denna öfverdrift i pris en vinst, som producenten eller säljaren gör på konsumentens bekostnad.
Hr Printzenskölds anförande rörande artikeln spannmål, så hörer den visserligen ej hit; men då fråga derom blifvit väckt, så anhåller jag att på förhand få lofva Hr Printzen - 332 Den 3 Juni f. m. sköld, att jag ingalunda skall motsätta mig den nedsättning, han möjligen kommer att begära för denna artikel.
Det sätt, hvarpå Gr.
Lagerbjelke sökt att fullfölja bevisningen emot min sals, förekommer mig, om möjligt, ännu besynnerligare än hans första anförande.
Jag skulle ej trott att Gr.
Lagerbjelke ansett en byteshandel, person och person emellan, kunna alltid vara möjlig om den ock någon gång skulle inträffa.
Det står då fast, såsom liggande i sakens natur att, om Hr Gr:n säljer sin vara till en person, hvilken ej har vara att gifva i stället utan måste erlägga betalningen med det vanliga bytesmedlet, penningar, så uppkommer den vinst, Hr Gr:n skördar genom försäljningen, på en annans nemi. konsumentens bekostnad.
Men den som köpt varan af Hr Gr:n, lärer väl ieke underlåta att tillse, det han, vid försäljningen af en annan vara, den han producerar, också i sin ordning på densamma förtjenar.
Ilan upphemtar således från annat håll ersättning för den handelsvinst som tillfallit Hr Gr:n utaf honom.
Och när man icke kan tänka sig en varuförsäljning, man och man emellan, utan att det förhållande, ang:de handelsvinsten, oupphörligen måste fortgå, som jag nu exempelvis uppgifvit, sä kan man väl icke rimligen påstå, att någon skada sker köparen genom den vinst säljaren af honom erhåller på sin vara.
Då jag talade, om skydstulls bibehållande pä landtmannavaror, så svarades här, att derpå syftade icke det samtal, som Konungen höll med Bevilln.Utsk:s ledamöter, och hvarom jag nämnde, då öfverläggningen om tulltaxan börjades.
Nu deremot, då fråga är om manufacturer, så lärer man ej kunna göra samma invändning.
Men när likväl den K. propos. i Bevilln.Utsk:s betänk, åberopas, äfvensom det afseende Bevilln.Utsk. gjort å densamma, så torde man böra erinra sig alt K. M., enl. Bevilln.Utsk:s prot.utdr., har fästat ledamöternas uppmärksamhet på de förhållanden som omhvälfningen i Frankrike förorsakat der och annorstädes, samt på de mångenstädes hopade lagren af manufacturvaror, för hvilka, till följd af den dagligeu tilltagande bristen på reda penningar, sannolikt nya afsättningsorter mäste sökas.
Under sådana förhållanden hemställer jag till Eder mine Hrr, om det kan vara skäl att nedsätta tullen på dessa varor?
Man vet, att bevilln.Utsk. uppgjort detta förslag under helt andra förutsättningar.
Enär sedan dess, helt förändrade omständigheter i n träd t, så bör man väl, då frågan nu till pröfning förekommit, behandla henne i enlighet med de omständigheter hvilka nu åro för handen, likasom [ilsk. behandlat henne efter dåvande förhållanden.
Den tulltaxa, som nu beslutas, kommer ej att taga sin tillämpning förr än med början af år 1849; och huru förhållanderna då hafva gestaltat sig, det lärer väl ingen nu kunnat förutse.
Det kan således ej finnas något skäl, att grunda den tulltaxa, som nu uppgöres, på de invecklade förhål - Den 3 Jun i f. m. 333 landen sora för närvar:de finnas till; de kunna vara utvecklade eller helt och hållet förändrade, då förevar:de tulltaxa kommer att taga sin tillämpning.
I alla fall anser jag, att den ringa tullnedsättning, hvarom här är fråga, ingalunda kan på något sätt komma att förorsaka en sådan totalförstörelse, som Hr von Hartmansdorff synes frukta.
Hr von Hohenhausen Mich.
Sil v: Visserligen kan ingen med fullkomlig tillförsigt säga, hurudan ställningen i Europa om ett års förlopp kommer att blifva, ty i det fallet, som i många andra, måste man bygga på sannolikheten; men dä man uti ifrågavande fall håller sig till den största sannolikheten, förefaller det mig åtminstone så, att England kommer att få en stor öfvervigt i kapilaler och spinnerier, hvarigenom det skall komma att kunna förse nästan hela verlden med garn, och att vår fabrikation dermed ej kan komma i tällan.
Det är således för det inhemska behofvet som våra spinnerier böra vara anlagda, och att sträcka spekulationen derutöfver, tror jag vara oförsigtigt af våra spinneriegare.
Nu veta vi likväl, att många nya spinnerier till här skola uppstå och genom täflan med de redan befintliga, åstadkomma nedsättning i priset; och då synes mig ej vara skäl, att genom en nedsatt tull å fabrikatet blottställa ej allenast de gamla spinnerierna (sora båttre kunna bestå en sådan kris), utan äfven de nya, som hittills fått vidkännas blott kostnader och sora nu, just då de beräknat att få någon förtjenst, skulle blottställas på samma gång för både den inre och yttre täflan.
Jag får derföre påyrka att 1845 års taxa i detta hänseende måtte antagas.
Jag anser det vara skäl att underlätta de nya spinneriernas fortkomst, enär de hafva uppkommit i beräkning på det större skydd, som 1845 års tulltaxa lemnar.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, erinrat, att de nu ifrågavande garn-artiklarne voro bomullsfärgadt, camél- corder- eller sejler- linne- samt segel- och bindgarn, äfvensom tråd, bomulls- och linne-, hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. bifölle Ulsk:s i afseende på dessa artiklar afgifna förslag.
Härvid ropades ja och nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Upplästes till justering samt godkändes följande förslag till voter.propos.:
Den som bifaller Bevilln.Utsk:s förslag i afseende på artikeln garn, med undantag af dels ofärgadt bomullsgarn, hvarom beslut redan blifvit fattadt och dels ullgarn, voterar ja; den det ej vill voterar nei; vinner nej, anser R. o. Ad. 1845 års tulltaxa böra förblifva gäl - 334 Den 3 Juni f, m. lande i afseende på såväl artikeln garn, med förenämnde undantag, som artikeln tråd, bomulls- och linne-.
Då jag är den, som vid denna riksdag egentligen väckt motion om nedsättning af tullen å garn, så hade det måhända kunnat anses såsom en skyldighet för mig, att här under discussionen söka genomdrifva denna motion; men jag har funnit R. o. Ad:s tankar så föga skiljaktiga i detta ärende, för bibehållande af en högre importtull, synnerligast rör:de hvad som utgjorde förnämsta föremålet för min motion nemi. det ofärgade bomullsgarnet, att jag ej velat förgäfves uppehålla discussionen.
I det stället anhåller jag att få anmäla min reservation emot det beslut, som R. o. Ad. i detta hänseende fattat; derföre att jag tror, att det hade varit af nytta för de inhemska bomulls-manufakturerna, om man antagit åtminstone den tull af 4 sk. som Bevilln.Utsk:s afdelning föreslagit.
Jag torde äfven denna gång fä tillägga några ord till utvecklande af min åsigt och till stöd derför.
Det torde vara R. o. Ad. bekant, att min första motion i ämnet väckte en viss oro hos en del af garnfabrikanterna, äfvensom att en brochyr slutligen blifvit utgifven, hvaruti författaren sökt, att med kontrauppställningar i siffror vederlägga de kalkyler, som jag till stöd för min motion hade bifogat densamma.
Det kan ej vara min mening, att uttrötta R. o. Ad:s tålamod med att nu här på stället ingå i någon utförlig granskning af dessa kontrauppställningar; det skulle äfven numera icke här leda till något resultat, och ej heller vara på sin plats, dä man kan hafva tillräckligt tillfälle dertill på annat ställe.
Men jag anhåller likväl att få begagna min riksdagsmannarätt, för alt till prot. nämna, att jag anser argumenter, som blifvit använda i frågan om tullagstiftning för denna vara till förmån för den högre tullens bibehållande kunna bemötas med 2:ne facta eller satser.
Den ena är, att det måste vara gifvet för hvar och en, att ju billigare priset är på garn, till desto billigare pris måste äfven väfnaderna kunna produceras.
Detta synes mig lika klart, som att 2 gånger 2 blir 4, och jag har ej heller hört någon rent af kunna neka dertill; ehuru man sökt att på mångahanda andra sätt kringgå denna sats.
Jag har följaktligen trott, att det skulle vara i väfnadsmanufacturernas intresse alt kunna erhålla garnet, vare sig Svenskt eller Engelskt, för så billigt pris som möjligt; och häruti anser jag mig ännu ovederlagd.
Men, har man å andra sidan sagt, detta kunde ej låta sig göra, utan att ruinera de inhemska bomullsspinnerierna, och då skulle denna tullnedsättning, i st. f. att gagna den inhemska industrien, tvertom skada densamma och gynna ett utländskt intresse.
Till svar å alla de beräkningar, som till bevis för detta förhållande blifvit framställa
Den 3 Juni f. m. 335 da, såsom kalkyler af högre anläggningskostnader, af större förlust vid den inhemska tillverkningen m. m. d., anhåller jag att fä anföra blott det factum, som redan i min första motion åberopades, att tullen på bomullsgarn i Tyskland är icke mer än £ eller § af hvad jag hade föreslagit att antaga.
Huru har man nu å andra sidan gått till väga i hela denna fråga från början?
Må det tillåtas mig att i R. o. Ad:s minne återföra, att, då tull-lagstiftningsfrågorna vid föreg:de riksdagar förekommit, så framställdes, först, dels uti anföranden hos RiksSt:n och dels uti de allmänna tidningarne, såsom ett exempel och mönster lill efterföljd för oss här i Sverige, att de Tyska staterna dels voro i begrepp, att höja sina tullafgifler, dels redan hade gjort det i betydlig mån med ett ord att de hade gått tillbaka till ett starkare skyddssystem eller voro på återgång dertill.
Detta blef ej heller utan en viss effect för ögonblicket, men när villfarelsen af invändningen ådagalades, och det visades med siffror att den tyska tulltaxan i de flesta fall icke innehöll på långt när så höga tariffer, som den Svenska; huru gjorde man då?
Jo, då började man förespegla den näringslöshet och det elände, som skall råda inom Tysklands manufakturer, såsom en afskräckelse för oss här i Sverige ifrån antagande af ett modereradt system.
Jag beder dock att man, i afseende på bomullsgarnstullen serskildt, malte taga vara på den omständigheten, att under denna allmänna sats sammanblandas tvenne alldeles olika saker.
Den del af Tysklands manufakturer, som var på förfall eller i elände, var nemi. linnefabrikationen i Schlesien, och alldeles ej bomulls-industrien, hvilken deremot på denna tid framgick betydligt.
Detta factum bevisas hufvudsakligen deraf, att införseln af Engelskt bomullsgarn till Tyskland tilltog i en högst betydlig mån.
Hvartill, mine Hrr, skulle väl nu allt detta bomullsgarn hafva användts, om ej till väfnader i Tyskland?
Har ej sålunda den Tyska bomullsindustrien uppblomstrat just under den måttliga införseltullen å det Engelska bomullsgarnet?
Men, säger man, det kan ej tjena oss till efterföljd, ty de
Tyska spinnerierna hafva befunnit sig i ett aftynande och uselt tillstånd.
Detta är nu det sista föregifvande, som har blifvit framstäldt för att försvara den höga tullen på bomullsgarn.
Då säger jag dertill, först och främst, att det aldrig varit i fråga här i Sverige att nedsätta tullen på utländskt bomullsgarn så lågt som i Tyskland; ty äfven efter mitt förslag, som förordade 2| sk. tull, var den vida högre än den Tyska.
Jag skulle dessutom äfven för denna gången hafva medgifvit att stanna vid den tull som Bevilln.Utsk. föreslagit, och hvilken är i ännu större grad högre än den Tyska tulltaxans.
Under allt detta förekommer likväl, icke allenast att sedan den tid, då den Tyska tulltaxan ursprungligen fastställdes, många spinnerier i Tyskland uppkommit, utan äfven altman å andra sidan, ej kunnat visa, att något enda af dessa spinnerier gått under.
Hade det varit fallet, så förmodar jag, att man ej heller hade underlåtit att framdraga alla autenlika uppgifter om ett sådant förhållande, och deråt gifva det behöriga eftertryck som icke saknats att göra 330
Den 3 Juni f. m. gällande allt, sora kunnat anföras till stöd för garnfabrikernas intresse.
Dcå nu detta icke skett, så tyckes den sista frågan vara den: hvarföre skulle ej våra spinnerier här i Sverige med deras dubbelt så höga tull kunna bära sig likaså väl, som de i Tyskland kunna bära sig med hälften så stor tull?
Denna frågas besvarande anser jag också icke allenast innefatta svaret på dea fråga, som man har att lösa för att bedöma frågan om den lägre tullen på bomullsgarn, utan äfven utgöra en tillräcklig vederläggning å det påslåendet, att de Svenska garnfabrikernas ruin skulle förorsakas genom moderation i tuilafgiflen å impoteradt garn.
Jag tror för öfrigt, ehuru min åsigt i detta afseende ej lyckats att göra sig gällande, att jag, under den nu rådande sinnesstämningen, måhända kan anse för en lycka, om mitt förra anförande i detta ämne har bidragit till, att det ej lyckats garnspinneriernas intresse att drifva upp tullen ännu en skilling högre, än den för närvartde är.
Detta anhåller jag att såsom min reservation få hafva nämndt till protocollet.
Jag begagnar tillfället och min riksdagsmannarätt, att förklara min stora tillfredsställelse deröfver, att den sist här förehafda voteringen, som rörde färgadt garn och linnegarn, utföll så, att hela vår Norrländska allmoge har hopp om att fortfarande kunna förtjena sitt uppehälle.
Innan R. o. Ad. öfvergår till nästa punkt, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att närmast i alfabetisk ordning kommer en artikel kallad ”gutta percha”, och alt denna artikel, ehuru visserligen ej varande bland dem som till serskild öfverläggning undantogos, likväl torde höra komma under öfverläggning, enär den ej finnes upptagen i 1845 års tulltaxa, emedan den först under de sednare åren blifvit föremål för handeln.
Ulsk:s förslag innehåller derom följande: ”Enär numera i handeln förekommer ett förut okändt, men för flera industriidkare sannolikt högst vigtigt ämne, gutta percha kalladt, tillstyrker Utsk., att gutta percha må i taxan upptagas med tullvärde af 12 sk. och 6 r:st pr g”.
Jag hemställer således till Hr Gr. o. Landtm, huruvida ej R. o.
Ad. i afseende härå bör fatta ett beslut om den tull, som skall åläggas gutta percha?
I fall detta blifver R. o. Ad:s beslut, anhåller jag att R. o. Ad. måtte antaga Bevilln.TJtsk:s nu af mig upplästa förslag.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då den af Gr.
Gyldenstolpe omnämnde artikeln Gutta Percha icke förekom i 1845 års tulltaxa, densamma icke kunde vara inbegripen i R. o. Ad:s beslut att vidblifva nämnde taxa i afseende på de artiklar, hvarom Ståndet icke förbehållit sig att serskildt besluta, och Hr Landtm, således icke funne hinder för pröfning af Ulsk:s förslag i denna del, hvadan och då Gr.
Gyldenstolpe yrkat bifall till Utsk:s förslag - Den 3 Juni f. m. 337 slag alt gutta percha må i taxan upptagas med tullvärde af 12 sk. och 6 r:st. införseltull pr U, Hr Landtm, finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle detta förslag.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att artikeln hudar och skin, som redan utgjort serskildt föremål för R. o.
Adis pröfning, nu åter förekomme i Utskis betänk, sidan 32, med afseende på frågan, att under hufvudrubriken ”hudar och skin” i taxan sammanföra de nu på skiljda ställen upptagne artiklarne läder och pelsverk.
Beträffande de derjemte af Disk. föreslague tullbeslämmelserne för de serskildta slagen af läder och pelsverk, ansåge Hr Landtm., att 1845 års tulltaxa i denna del, hvarom R. o. Ad. icke förbehållit sig att serskildt besluta, ej kunde undergå ändring; men den fråga, som nu borde afgöras, vore, huruvida, i öfverensstämmelse med Utskis förslag, läder och pelsverk må sammanföras under rubriken hudar och skin.
Jag fattade ej rätt om Hr Gr. o. Landtmis mening var, att framställa frågan lill öfverläggning; eller frågan endast angick de olika rubrikernas sammanförande under en enda; hvarföre jag får vördsamt derom förfråga mig.
Landtm, förklarade att hans mening var, att då B. o. Ad. icke förbehållit sig att serskildt besluta i afseende på artiklarne läder och pelsverk, Utskis förslag till tullbestämmel ser för dessa artiklar numera icke kunde komma under pröfning, men att deremot R. o. Adis föregide beslut icke utgjorde hinder för pröfning af Utskis förslag att under hufvudrubriken hudar och skin sammanföra artiklarne läder och pelsverk.
Då R. o. Ad. vid ett föregide tillfälle fattat det beslut, att man skulle vidblifva 1845 års taxa i allt öfrigt, utom de artiklar, som äro undantagna till serskild pröfning, och då ”läder och pelsverk” innefattas i den del af 1845 års tulltaxa, som af R. o. Ad. redan blifvit godkänd; så ser jag för min del ej, huru det skulle blifva möjligt att nu till öfverläggning upptaga dessa båda serskilda artiklar.
1 anledn. af detta Hr Printzenskölds yttrande, erinrade Hr Gr. o. Landtm., att R. o. Ad., bland de artiklar, som ansetts böra blifva föremål för serskild pröfning, undantagit den i Utskis betänk, förekommande artikeln hudar oell skin, och att denna artikel, hvilken förut i en redan föredragen del af betänk, förekommit och då, såvidt det i denna del framstäldta förslaget beträffade, blifvit pröfvadt, åter förekomme sid. 32, med afseende på förslaget att under rubriken hudar och skin sammanföra artiklarne läder och pelsverk.
Hr Landtm., som sedan förklarat sig anse R. o. Ad. hafva i fråga om tullbestämroelserne för läder och pelsverk fattat sitt beslut, trodde derföre att R. o. Ad. borde till pröfning upptaga Utskis förslag, att under rubriken hudar och 5 H. 22 338 Dea 3 juni f. m. skin må sammanföras artiklarne läder och pelsverk, och finge således nu hemställa, om R. o.
Ad. bifölle detta förslag.
Härvid ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade, alt han funnit propos:n besvarad med öfvervägande ja.
18:de punkten, a.ng:de artikeln jern.
Denna artikel är temligen lång, och torde ej behöfva uppläsas i afseende på andra ämnen, äu dem, som någon ledamot önskar göra till föremål för Ståndets öfverläggning.
I sådant hänseende anhåller jag, att den del af artikeln, som handlar om borttagande af utförselförbuden måtte få uppläsas.
(Den återfinnes pag. 36 i betänk.)
I anledn. häraf, upplästes nu Utsk:s tillstyrkande, att hittills gällande förbud mot införsel af lack- och ballastjern samt mot utförsel såväl deraf som af de dermed likartade artiklarne ostämplade och oborrade kanoner, stycken, nickhakar och mörsare jemte hällar öfver 1| tums tjocklek, samt lod och lödjor öfver ett SkSds vigt stycket må upphöra, tillika med de derjemte af Utsk. föreslagna tullbestämmelser; hvarefter Hr von Troil anförde:
Utsk. har i detta afseende gått längre, än hvad den K. propos:n innehåller, derigenom att Utsk. tillstyrkt borttagande af förbudet emot utförsel af tackjern.
Visserligen har Utsk. i st. f. detta förbud åsatt en så hög ulförseltull att, om man kunda vara förvissad om, att samma utförseltull alltid blefve bibehållen, ingen fara kunde uppstå för jerutillverkaren; men jag hemställer till R. o. Ad. om, i fall man inginge på Utsk s betänk, i detta fall och antoge den deruti föreslagna tullen (dels 3 r:dr 16 sk. dels 3 r:dr 24 sk. per Sk8), om man ej då hade att befara, alt vid en kommande riksdag denna utförseltull blefve nedsatt.
I sådan händelse skulle, enl. min öfvertygelse, en särdeles vådlig belägenhet uppstå för dem i Sverige, som drifva jernhandteriog.
Jag ber dessutom att få anföra ett i min tanke ganska giltigt skäl för att icke borttaga förbudet å utförseln af tackjern.
Det är nemi. klart, att om tackjern till följd häraf kommer att utföras, så är det ingenting, som hindrar den utländske jernförädlaren, att sätta falska svenska stämplar på det stångjern som i främmande länder göres antingen af blott utländskt tackjern eller ock af sådant uppblandadt med en ringa del Svenskt tackjern.
I sådant fall skulle i min tanke en serdeles misskredit komma att uppstå för det Svenska slängjernet på alla utländska handelsmarknader.
På sådan grund anhåller jag att R. o. Ad. med afslag å Utsk:s helänk. måtte bifalla att förbudet å tackjern må varda bibehållet i likhet med hvad 1845 års tulltaxa bestämmer.
Den 2 Juni f. ra. 339