Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti l:sta punkten anmärker Gonst.Utsk. att medel för betäckande af kostnaderne för inredande af ett straffängelse inom Warbergs f. d. fästning blifvit tagne af anslaget till fångars vård och underhåll, oaktadt bland de statsbehof, som med detta anslag böra betäckas, utgifter hvarken för byggande af nya fängelser eller ny-inredande af gamla skulle hafva varit afsedde, samt att, enär R.
St. voro församlade vid den tidpunkt, då Konungen gjorde denna anvisning, beslutet derom icke bordt fattas, utan Ständernes föregående pröfning: — Blotta benämnigen ”anslag till fångars vård ock underhåll'''' synes mig tillräckligt antyda, att derinnom kan och bör ligga kostnaden för fångars herbergerande, emedan det måtte vara en bland de väsendtligaste villkoren för fångars vård, att hafva nödige lokaler för deras förvarande.
Om man emellertid det oaktadt, deråt vill gifva den tydning, att berörde anslag icke finge till nyssnämnda ändamål användas, borde således någon serkild omständighet förefinnas, som åt en dylik tydning kunde gifva stöd.
Något annat anslag för besagde behofs fyllande finnes åtminstone icke att tillgå, ty för detta ändamål kunde icke användas hvarken det särskilda anslag
Den 7 Maj e. m. som till nya Cell-fängelser blifvit af R.
St. anvisadt, eller det sorn å Riksstalen är nppfördt, till Läns-fängelsers underhåll.
För Konungen återstod således icke annan utväg, såvida medel skulle kunna anvisas, än att begagna det omförmälda anslaget till fångars vård och underhåll.
Att delta anslag skäligen kunde anses disponibel^ för i frågavar. ändamål synes äfven vara bevisadt af den omständigheten, att så beskaffade anvisningar under loppet af en lång förfluten tid, alltid derå egt rum utan att föranleda någon Const.
Utsk:s anmärka, deröfver.
Bland de många sådane anvisningar, som på detta anslag blifvit gjorda, ber jag att, som exempel få antora följande, nemi. enligt K. Brefvet d. 8 Äng.
1842 lill en kasernbyggnad å Carlsborg för 300 man af Kronoarbets-korpsen 9000 r:dr; till kaserner för kronoarbets-kompagnierne å Waxholm och Rindö, enligt K. Brefvet d. 22 Aug. 1843, 18,801 r:dr; enligt K. bréfvet d. 19 Juni 1845, till ett tvätthus vid Straff-och arbelsInrättijingen å Norrmalm, 2,500 r:dr; och lill utredning af StraiToch aibels-Fängelset i Norrköping, enligt K.
Brefvet den 26 Jan. 1847, — 20,000 r:dr.
Såsom bevis derpå, att äfven nuvarandn Const.Utsk., oaktadt den nu ifrågavarande anmärk:n, ansett detta anslag kunna användas till /så beskaffade ändamål, får jag tillika uplysa, att under d. 8 Maj 1850, och således under den period, som Const.Utsk:s granskning omfattat, har Konungen disponerat 5,600 r:dr till inredning af en byggnad vid Landskrona Fästning, för att begagnas till fabrik för fångarnes derstädes sysselsättning.
Efter allt hvad sålunda hittills passerat och då Const.Utsk. ansett sistberörde anvisning till fångars vård och underhåll icke föranleda till anmärkn. och hvarvid jag anser Utsk. hafva rätteligen förfarit, vädjar jag till Ståndets omdöme, huruvida anvisningen på samma anslag till inredande af nödige Fängelser å Warbergs f. d.
Fästning, dertill bort gifva anledning.
Beträffande frågan derom, att ärendet bort hos R.
St. anmälas ; så ber jag att få erinra, att, derest Konungen egde rättighet alt disponera detta anslag för så beskaffade ändamål, som voro i fråga, så kunde denna rättighet icke förändra eller förringas af den omständigheten att Ständerne voro församlade, då saken förevar till pröfning, ty då skulle det i sanning märkvärdiga förhållande existera alt Konungen den 11 Juli 1848 varit förhindrad att använda medel å ett redan anvisadt anslag, hvartill
Han varit berättigad om frågan företagits till pröfning några månader efteråt, sedan R.
St. hunnit bli åtskiljda.
Dessutom ber jag få fästa uppmärksamheten derå, att vid den tid, utgiften ifrågakom, svårligen någon framställning kunde till Ständerne aflåtas, emedan Konungen då vistades i Malmö, hvarest
Han endast var åtföljd af så många rådgifvare, som grundlagsenlig! erfordrades för handläggningen af de ärenden, som Konungen, under Sin resa, fann nödigt att Sjelf afgöra, samt Ständernes åtskiljande snart var att emotse, under hvilka förhållanden propos. till Ständerne icke lämpligen kunde beslutas.
Enligt hvad handlare utvisa, var det, för öfrigt, uppenbart att behofvet påkallade, att den anmärkta åtgärden skyndsamt vidtogs, 320
Den 7 Maj e. m. på det att en dol fångar redan under samma år, skulle kunna lill Warberg förflyttas.
Den andra punkten rörer anmärkn. vid beslut om indrifning af böter, af Svensk domstol ådömde Norrske undersåter, hvilka beslut fattats på Finance-depart:s föredragning, det ena d. 18 Febr. 1848, således före mitt inträde i konseljen och det andra d. 21 Dec. 1849.
Med anledn. häraf ber jag att få fästa upmärksamheten derå, att erinringen egentligen icke lärer kunna afse de beslut, som på Finance-deparhs föredragning vidtogos, emedan, när det blifvit uplyst, att Norrska auetoriteter förklarat, att Norriges lagar icke medgåfvo verkställighet af utslag, som Svensk domstol meddelat, Konungen, i administrativ väg, svårligen kunde vidtaga annan åtgärd, än den som anbefalldes, eller att beloppet skulle i räkenskapen balanceras, intill dess tillfälle yppades att i laglig ordning få medlen indrifne.
Serskildt ber jag ock alt få erinra, att då Konungen d. 18 Febr. 1848 meddelat sådan föreskrift jag nyss haft äran nämna, blef det en naturlig följd deraf, att, då enahanda fråga år 1849, på min föredragning förekom, lika beslut dervid borde fattas.
Ulsk:s nu gjorde framställning lärer väl ock egentligen afse den omständigheten, att någon åtgärd icke blifvit vidtagen för alt tillvägabringa möjlighet att inom Norrige få Svenska domstolars, rörande Norrmäns inom Sverriges gränsor begångna förbrytelser, fattade laga kraftvunna beslut, lill verkställighet befordrade; men detta beror på reglerandet af de unionella förhållandena de begge grannrikena emellan.
Det är ock äfven bekant att en serskild komité varit nedsatt för ordnandet af dessa angelägenheter, och då man tager kännedom om den mängd af frågor som dervid förekomma, samt deras vidlyftiga och grannlaga beskaffenhet, så torde deruti ligga en tillräcklig förklarings-grnnd hvarföre detta ärende ännu icke kunnat lill slut bringas.
I afseende på dispositionen af boställs-lägenheter åt Hrr Depart:scliefer, har utsk. anmärkt, att denna regerings-åtgärd icke livilar på något R.
St:rs beslut, som tillerkänt förmånen af boställen åt Dcpart:s-cheferne och medgifvit den omnämnde dispositionen af kronans för andra ändamål afsedda lägenheter.
Det skulle kunna vara tillfyllestgörande att härvid anmärka, att det alltid ansetts vara Konungens rättighet att disponera öfver kronans hus och byggnader på sätt Konungen funne det vara lämpligt och af omständigheterne påkalladt, och en sådan rättighet har äfven hittills städse blifvit opåtaldt utöfvad.
Manga exempel skulle kunna anföras derpå, att Konungen utan någon erinran å Ständernes sida, uplåtit boställs-lägenheter åt personer, som icke enligt landstaten varit lill åtnjutande af en sådan förmån berättigade, och jag betviflar till och med att fråga om beviljande deraf förr utgjort föremål för R.
Det godkännande af berörde dispositionsrätt, som allt hittills egt rum, borde redan utgöra tillräckligt skäl, att ifrågavarande åtgärd, icke bort föranleda någon anmärkn.; men i afseende på densamma förekomma dessutom särskilda omständigheter, som, efter min tanka, göra Den 7 Maj e. m. 321 gora en dylik anmårkn. ännu mindre befogad. 1 sammanhang med den lönereglering för Stats-råden, som vid 1840 års riksdag, med hänsigt till då antagne nya organisation af Stats-rådet, framställde nemi. R.
St. i anderd, skrifvelse att fråga upstått derom, att, samtelige Depart:schcferne, pä lika sätt, som för en af dem då egde rum, måtte jemte lönerne tillika erhålla boställen, hvarvid 2:ne olika alternativa förslag förekommit, det ena, att uplåta dessa boställen i sammanhang med Expeditionen, d. v. s. att hvarje Deparl:s-chefs kulle hafva sin bostad i det hus der dess Expedition vore förlagd, och det andra alt samtlige Expedilionerne skulle i ett och samma hus sammanföras och Depart:s-cheferne följaktligen erhålla boställen afskiljda ifrån sine Expeditioner; och begärde Ständerne alt Konungen täcktes under tiden till nästa riksdag låta utreda denna fråga och sedermera derom lill dem göra nådig framställning.
Korrt efter det denna Ständernes skrifvelse afgick uplät Konungen två lediga lokaler åt cheferne för Landt- och Sjöförsvars-depart:n, utan att någon erinran derom å R.
St:s sida gjordes.
Någon ytterligare åtgärd kunde i denna fråga icke vidtagas förrän 1848, då dels i följd af det beslut R.
St. fattade rörande anslag af ny lokal för myntverket och det dertill förut begagnade husets uplåtande till lokaler för de särskilda Statsexpeditionerne, dels ock genom en annan händelse, tre serskilda lokaler blefvo ledige, hvilka ansågos för nyss omförmälde behof vara tjenlige.
St:s skrifvelse af 1840 temligen tydligt utmärker Ständcrnes afsigt, att samtlige
Depart:s-chefer skulle erhålla samma förmån af boställs-rum, som redan vid det tillfälle då regleringen pågick, var Utrikes Statsministern förunnad, och den begärde utredningen egentligen blott afsåg sättet för verkställighet deraf samt, då på sätt jag nyss nämnde, tvenne andra
Depart:s-chefer sedermera opåtalt kommit af en sådan fördel i åtnjutande, så kunde väl med skäl antagas, att ett dylikt användande af förutnämnde, dåmera ledigblefna lägenheter skulle vara med R.
St:s egen önskan instämmande.
Konungen förordnade emellertid endast att tvenne af de fyra Depart:schefer, som vörö i saknad af boställen, skulle tillsvidare få begagna dessa lokaler, och derefter har K.
M. vid denna riksdag, i Sin nåd. propos. ang:de Stats-verkels tillstånd och behof gifvit R.
St. tillkänna hvad i anledning af deras meromförmälda skrifvelse af 1840 så väl förut som nu sednast blifvit tillgjordt, samt till Ständerne öfverlemnat att besluta, huruvida, under sådane förhållanden, något vidare vore att åtgöra i den fråga, som nyssnämnde skrifvelse afsåg.
Häraf är således tydligt, att Konungen icke har tillerkänt Statsrådets ledamöter någon fortfarande förmån af boställen, utan blott, under afbidan på det beslut som Ständerne kunde komma att fatta, i anledning af den framställning, som sedermermera vid denna riksdag blifvit till deni gjord på grund af deras egen skrifvelse tillåtit 3:ne
Depart:s-chefer att tills vidare begagna de lediga lokaler, som annars under nämnde tid kommit att stå lediga, och jag tror således att detta ärende blifvit behandlad! med all den grannlagenhet, som från Ständernes sida skäligen synes kunna påkallas. 6 II. 21 322 Den 7 Maj e. m.
Jag hade äfven önskat, att i ett ämne, som icke innefattas i den afdelning, som nu är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning få afgifva några uplysningar, nemi. i afseende å den af Const.Utsk. ogillade anmärknings-anledning, som blifvit framkallad af Konungens, på min underd. föredragning, fattade beslut om uphörande af tvenne spanmåls-anslag för Lappmarks ecklesiastik-verk, och genom hvilka uplysningar hufvudsakligen skulle föranledas af de origtiga och missledande upgifter, som i afseende derå förekomma uti en betänk, vidfogad reservation; men då det emellertid kunde anses stridande emot den ordning, som vid föredragningen är antagen, om jag yttrade mig öfver något annat ämne, än det som tillhör den under föredragning varande, l:sta afdeln., finner jag mig pligtig att derifrån afstå, och då, efter hvad jag förut haft äran tillkännagifva, jag af grannlagenhet, anser mig förhindrad alt vidare öfvervara betänkandets behandling, inskränker jag mig således att reservera min rättighet, att, derest jag skulle så finna lämpligt, i ett följande plenum, dessa uplysningar i R. o. Ad:s prot. nedlägga.
Jag anhåller att till en början få meddela en uplysning rörande 5: te punkten af nu föredragne afdelning.
Utsk:s upgift, att de serskilda besluten om uplåtande af bostadslägenheter i kronans hus åt 3:ne
Depart:s-chefer varit tillstyrkta af samtlige Stats-rådets ledamöter, med undantag af chefen för Sjöförsvars-Depart:t, föranleder naturligen antagandet deraf, att äfven de Depart:s-chefer,'sorn blifvit tillerkända sagde förmån, deltagit i rådslagen derom.
Jag har kommit i tillfälle att inhämta, att så icke varit förhållandet.
Frågan delades i tvenne, hvaraf den första angick disposition afdet s. k.
Staty- och Bildthuggare-bostället som upläts till Hr Just.
Statsministern; den andra de tvenne lägenheterne i Mynthuset och Commerce-coll.-ii, eller rättare Manufakturdiskontens hus.
I afseende på det förstnämnda bostället angifver prot. bestämdt att Hr Just.
Statsministern icke i ärendets behandling deltog och beträffande de andra boställs-lägenhelerne, hvilka uplåtas åt cheferne för Ecklesiastik- och Civil Depart:en, innehåller prot. likaledes vitsordande derom, att bemälde chefer icke vid ärendets behandling närvarit.
Jag har ansett nödigt att meddela denna uplysning för att undanrödja den misstankan att ifrågavarande Stats-rådsledamöler skulle kunnat hafva gjort sig skyldige till den formvidrighet att deltaga i en rådgifvare-åtgärd, som afsåg en förmån åt dem sjelfve.
Hr von Troil, Emil: Const.Utsk. har ibland andra af Konungens Regering vidtagna åtgärder, hvilka enligt Ulsk:s förmenande skulle vara stridande mot rikets sannskyldiga nytta, äfven uptagit det år 1848 fattade beslutet om inredande af Fästnings-fängelset i Warberg, oell jag anhåller med anledning deraf, att i korthet få undersöka, huruvida denna Const.Utsk:s åsigt må kunna finnas vara grundad.
Då fråga upstår derom, huruvida en vidtagen åtgärd må kunna anses hafva varit nyttig, torde äfven först böra undersökas huruvida Den 7 Maj e. m. 353 densamma varit nödvändig, ty hvad som är ovillkorligen nödvändigt torde böra medgifvas äfven vara nyttigt.
Jag får då uplysa alt antalet af manliga lifstids-fångar, d. v. s. sådane, hvilka skulle i fängelset å f. d. Warbergs fästning inrymmas, vid slutet af år 1835 icke utgjorde fullt 500 st., men att, under den lid, som sedan dess intill denna dag förflutit, eller mer än 15 år, detta antal ökat sig med 150 proc., eller stigit i ett förhållande som 2 till 5 och att äfven denna numerär fortfarande ökas.
Under den föregående tiden af dessa 15 år ökades alla de kathegorier, som befinnas under fångvården.
De öfrige hafva under de sista åren dels förminskats, dels upphört att finnas, men de manliga lifstidsfångarnes antal ökas ännu, ehuru icke i aldeles samma starka proportion, som under den förflutna tiden.
När härtill kommer, att under denna tid tvenne gamla Fästnings-fängelser, nemi. ett i Götheborg, och ett i Waxholm blifvit nedrifne, så torde det icke vara svårt att finna att jemväl utrymmet skulle blifva aldeles otillräcktigt, hvarförutan fångar af serskilda klasser varit sammanblandade.
Konungen fattade redan för mer än 10 år sedan det välbetänkta beslutet, att
Lifstidsfångar skulle från andra slag af fångar åtskiljas: emellertid fanns ett antal af mer än 200 lifstidsfångar, för hvilkas afskiljande från de öfriga slagen af fångar, man måste afvakta tiden.
Med korta mellanskof inkommo klagomål till Fångstyrelsen från Kornmendanterne att det vore för dem omöjligt att emottaga flere fångar, emedan trängseln var så stor och stigen till den höjd på ett ställe, att det var omöjligt att bereda samtlige rum, utan måste de nattetid tourvis hållas pä fång-gården, hvilket kallades att gå på roten medan audre under tiden lingö njuta hvila inom hus.
Vid sådant förhållande och då ingen utsigt tycktes vara för handen att lifstidsfångarnes antal skulle förminskas, eller ens blifva stillastående, fann Fängstyrelsen dess pligt vara, att hos Konungen göra underd. anmälan derom, att sedan de gamla lifstidsfängelserne blifvit förstörde, Styrelsen icke såg annan utväg för behofvets fyllande än i anordningen af ett nytt fängelse.
Emellertid drog det något ut på tiden innan målet kunde lili färdigt att af Konungen till slutlig pröfning företagas, emedan svårighet upstod för begagnandet af de föreslagne lokalerne, och på detta sätt åtgingo flere år vid behandlingen af detta mål, under det att trängseln och deraf följande svårighet än mera ök&des.
Det torde, under sådana förhållanden svårligen kunna af någon sakkunnig eller icke sakkunnig bestridas att anordnandet af ett nytt fängelse var af behofvet påkalladt, och så högeligen, att saken med fullt skäl kunde anses vara alldeles oundviklig.
Men om denna åtgärd i och för sig sjelf var. nödvändig, så torde det ytterligare böra tillses, huruvida verkställigheten blifvit på sådant sätt ordnad, att ej saken blef dyrare än behofvet fordrade.
Jag får då fästa upmärksamheten derpå, att det i ordning ställda fängelset, som är afsedt att rymma 400 fångar, jemte arbetsrum, sjuk-lokaler, kyrka samt serskilda straff-rum, hvilket allt är oundgängligt vid ett 21* 3 24 Den 7 Maj e. m. val ordnadt fängelse, med boslälls-rum för embetsman och vaktbetjent, med kasern för garnizon, likväl sammanräknadt ieke medtagit större kostnadssumma än några och 30,000 r:dr.
Jag betviflar att någon, som bar kännedom om byggnader, skall kunna föreställa sig, att ett nybyggnads-förelag, af den omfattning som nyss blifvit nämnd, som skall fylla så många serskilda behof, skall kunna verkställas mot en ringare summa, utan skulle tvertom föreställa mig alt det ej kan bestridas ali saken både varit nyttig och nödvändig, ulan och blifvit utförd på det för riket minst kostsamma sätt, — men säger Const.Utsk. ”det å andra lnifvudliteln uptagna anslag för fångars vård och underhåll, är ett förslags-anslag, som icke för annat, än det vid dess beviljande bestämda ändamål bör kunna användas” (häruti har Utsk. fullkomligen rätt) tilläggande vidare: ”att bland de statsbehof, som med detta anslag skola beläckas, behöfliga kostnader hvarken för byggande af nya fängelser eller nyinredande af de gamla blifvit afseddc”.
Delta är Const.Utskrs premiss: men för densamma är Utsk. beviset skyldigt, och jag tror att Utsk. i den har fullkomligt orätt.
Först får jag anföra, det jag ingalunda ifrågasätter Ständernes rättighet att fördela anslagen i så många under-afdelningar, som de kunna finna för godt, och bestämma föremålet för hvarje sådant; men det återstår att tillse, om, vid det ifrågavarande anslagets beviljande, något bestämmande blifvit fästad!, sorn kunde lägga binder i vägen för Konungen att använda detsamma på säll som skett.
Utom det extra Slats-anslaget, bar anslaget lill Fångvården bestått af 3:ne afdclmr: ett gammalt belopp af omkring 19,000 r:dr till aflöning åt någre tjenstemän och vaktbeljente vid fångvården i landsorten; ett annat af 4000 r:dr till Länsfängelsernes underhåll samt det tredje och sista, eller det stora statsanslaget till fångars vård och underhåll.
Detta sistnämnda blef vid 1828 års riksdag förklarädt vara ett förslagsanslag, bestämdt för fångars vård och underhåll.
ConstUtsk. lärer likväl nu för tiden anse att till vården af en fånge icke hörer att förse honom med nödigt husrum.
Fångvårds-anslaget sönderfaller vid sitt användande i mångfaldiga delar, som Staten utvisar, och ibland dessa utgör anslaget för nybyggnader och reparationer en, som står främst.
Den, som behagar genomgå dessa titlar och vill söka anledn. till anmärka' mot Regeringen, skall, som jag tror, utan svårighet kunna finna pä några andra byggnader och reparationer, vid hvilka anmärkn:r med mindre orimlighet skulle kunna göras.
Om man t. ex. fästade sig vid fångarnes renhållning eller vid religionsvården, så kunde man säga att en fånge kan uppehållas ulan all snygghet och ulan all religions-undervisning.
Ja, det är ganska sannt, lian skulle visserligen derigenom sjunka ner ännu djupare till djur men skulle ändock lefva; vill man deremot neka honom husrum, så lärer en hvar begripa att han skulle uphöra alt lefva äfven som djur.
Den 7 Maj e. m. 325 Det torde i vårt luftstreck icke vara möjligt alt uppehålla hvarken menniskor eller djur utan att gifva dem husrum, eller tak öfver hufvudet
Man skulle tro, då ett anslag är bestämdt för vården om fångar och ingen vidare inskränkning deruti gjord, men Const.- Utsk. icke destomindre framstår och säger att under ordet värd icke förstås fånges förseende med husrum, att detta Utsk. åtminstone gjort sig mödan alt framställa något skäl för en sådan sats; men — det lärer vara omöjligheten, som förhindrar något sådant och äfven jag, som är i öfrigt af motsatt åsigt till Const.Utsk. måste erkänna mig finna den så axioraaliskt klar och obestridlig att det just af den anledningen är omöjligt att vidlyftigt orda om densamma.
Regering kunde så mycket mindre misstänka att afsigten med anslagets beviljande icke skulle varit att fylla alla behof, som för fångvården voro oundgängliga, som under den långa lid, som sedan 1828 egt rum, sådant oafbrutet blifvit iakttaget, utan att under tiden någon anmärkn. dereremot framställts hvarken af R.
St:s Const.Utsk. eller deras Revisorer.
Jag behöfver blott nämna, all det anslag af 20,000 r:dr, för utvidgning af Norrköpings straff-fängelse, som af Konungen beviljades under tiden mellan sisla och näst föregående riksdag, vid der påföljande granskning utaf R.
St:s Const.Ulsk., hvilket Utsk. jag icke hört sägas hafva gjort sig skyldig till någon klandervärd partiskhet för Konungens rådgifvare under den tid, som tillhörde detsammas granskning, likväl icke gjorde anmärkn. vid berörde i Norrköping verkställda byggnad, hvilken visserligen var ganska nyttig och nödig, men dock icke till den ytterliga grad oungänglig, som inredandet af Warbergs Fästningsverk.
Konungens rådgifvare icke hade insett aldeles tydligt och klart, att fångvårds-anslaget var användbart för ett ändamål, som det ifrågavarande, så är det mig alldeles oförklarligt hvarföre de icke skulle hafva framställt propos. derom till R.
Det lärer vara en hvar bekant att
Regeringar i särskilda länder ofta finna sig af pligtkänsla upmanade att göra framställningar lill sina representations-församlingar om beviljande af anslag, hvilkas nödvändighet de dock befara icke skall kunna klart nog inses af dem, för hvilka de göras.
Sådant måste naturligtvis vara till en viss grad obehagligt och medföra tvekan, emedan ingen lärer göra en framställning den man icke på förhand tror kommer att beviljas.
Någon sådan tvekan kunde väl här icke upstå, då sjelfva behofvet var så ovedersägligt, alt del till och med lärer varit erkändt af nuvarande Const.Ulsk; som framställt anmärkn. mot åtgärden, åtminstone har en reservant, Doctor Reuterdahl yttrat att behofvet af Warbergs Fängelses inredande var enhälligt erkändt.
Alt medgifva ett anslag för et t så omfattande föremål, som fångvården, utan närmare bestämmelser dervid, och att sedermera efter det anslaget blifvit användt, komma fram och vilja grunda ett åtal derpå att någon viss underafdelning af det stora behofvet icke skall vara inbegripet under det hela, ehuru denna underaf - 326 Den 7 Maj e. ns. delning är en af de allranödvändigaste, och ehuru andra utvägar tiH fyllande af hvad densamma kräfde, icke funnos, det kan, efter mitt begrepp icke liknas vid annat än en snara; varandes jag fullt öfvertygad, att Sländerne då de vid 1828 års riksdag beviljade Statsanslaget, ingalunda afsågo någonting dylikt.
Jag anser mig äfven böra antaga, alt nuvar.
Ständer icke åsyfta slikt och skulle anse mig fela i aktning mot R. o. Ad., om jag ej förmodade att R. o. Ad. skulle ogilla denna anmärkn. hvarom jag äfven anhåller det Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa propos.
Det är med anledn. af 3:dje punkten, som jag anhåller att fä yttra mig.
Hr Lefrén upläste härefter följande:
Som Const.Utsk. förgodtfunnit förklara, att Chefen för Landtförsvars-depart:tet tillämpat K.
Kungörelsen och Förordn. af d. 13 Febr. 1849 ''pä ett salt som afvikit från R.
St:s beslut” (tillkännagifvet i Ständernes underd. skrifvelse d. 8 Juli 1848) och dä alla frågor, som röra Bevärings-manskapet äro af en serdeles grannlaga och ömtålig beskaffenhet, samt det intryck en så skarp anmärkn.
, som den förevar, synes serdeles egnad att hos allmänheten och synnerligen hos de Beväringsskyldige väcka och nära den tanka, att Statens allmänna och de vapenskyldiges enskildta intresse skulle, genom öfverträdelser af ett R.
St:s beslut, blifvit åsidosatt; så anser jag mig såsom