Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi äro i Sverige sedan gammalt så benägna att af Staten vänta och erhålla understöd för allmännyttiga företag: för vägförbältringar, hamnbyggnader och annat, att t. o. m., såsom vi denna afton sett, ett samhälle, sfi välbehållet som Götheborgs stad, af Staten begärt och troligen erhåller till en skolhusbyggnad 150,000 Edr.
Vore det då för mycket, om, för tillförlitlig pröfning af en läkemetod, som så väsendtligt från den vanliga och hvars resultater upgifvas, mångenstädes hafva varit så utmärkt lyckliga, Staten använder 24,000, eller i värsta fall — om methoden skulle befinnas otjenlig måhända ej mer än 8,000 ltdr.
Vinsten, om methoden funnes gagnelig, vore ju i penningar omätlig.
Man talar äfven om obehöfligheten af en sådan pnliklinisk anstalt.
Behöfvec, bör då icke till sjukdomars hämmande och botande, till det menskliga eländets mildring försökas hvarje lofligt och tjenligt medel.
Eiler har väl detta nu ifrågastälIda visat sig ogagneligt, der det blifvit försökt?
Erfarenheten må derom vittna.
I Leipzig finnes, sedan ] 4 år, en homöopatisk poliklinik, hvarest råd och läkemedel lemnats åt följande antal sjuka nemi.: år 1843 åt 428. år 1850 åt 1,199.
» 1844 » 608.
» 1851 » 1,284. » 1845 713. w 1852 » 1,441. » 1846 » 762.
» 1853 » 1,905.
» 1847 » 777.
» 1854 1,869. » 1848 » 973.
» 1855 » 2,318.
» 1849 » 1,088.
» 1856 » 2,663. tillsammans 18,319; således, med undantag af ett enda år, i oafbrutet stigande för hvarje år; — i medeltal en årlig tillökning af mor än 39 proc., —och sista året (1856) nära sexdubbladl antal af besökande mot det första (år 1843.) Häntyder icke detta på ett stort, ständigt växande förtroende?
— Motionären anför såsom ett »obestridligt faktum», att denne homöopatiska poliklinik de sednaste åren »vida öfverflygladt Universitetets poliklinik i sam - <588 Den 23 Noremiei e. m. ma stad.»
I Prag och i Paris finnas homöopatiska polikliniker, som, bredvid andra efter vanlig läkemethod, länge fortgått och mycket anlitas.
Särdeles upmärksamhet förtjenar den såsom diagnost (sjukdomskännare) utmärkte D:r Tessiers i Paris vid Hospital Beaujon inrättade klinik för både vanlig och homöopatisk sjukvård, hvarest, med berömlig opartiskhet, 99 eller 100 sjuksängar för behandling efter hvardera methoden finnas.
Denna inrättning har fortfarit under flera år, och jag vill minnas mig hafva läst eller hört, att den homöopatiska afdelningen, lemnat fullt lika goda, om ej bättre resultater, än den motsatta.
De upgifter jag meddelat ang:de polikliniken i Leipzig äro officiella.
Denna inrättning underslödjes a[
Staten och slår under dess kontroll Summan af alla, från inrättningens början, intill 1856 års slut, derstädes behandlade sjuke har, såsom nyss nämndes, upgått till 18,319.
Af de officiella upgifterne synes äfven, att vid pass hälften af de besökande veterligen blifvit till hälsan fullt återställda.
Många hafva dessutom väsendtligen förbättrats och än flera, fastän återställda eller förbättrade, försummat att sådant vid inrättningen anmäla.
Med beräkning jemväl af dessa kan antalet af de vid Polikliniken med framgång vårdade sjuka antagas till minst |:delar af alla der behandlade.
Kan sådant vara för någon menniskovän, bör det vara för ilågon läkarekonstens utöfvare likgiltigt?
Skulle vi icke fast hellre alla önska, att uti vår hufvudstad, hvars folkmängd är nära dubbelt så stor som Leipzigs, ett i förhållande lika antal d. v. s., på 14 år, 18 till 20,000 sjuta — kunde vid en sådan poliklinik blifva till hälsan återställda eller vesändtligen förbättrade.
Och om, vid sålunda i stort och under behörig upsigt anställd pröfning, de homöopatiska medlen finnas bär så verksamma, som de visat sig vara annorstädes, borde det alldeles förbises, att dessa — homöopatiska läkemedel kosta 10 gånger mindre, ån de vanrliga.
Jag föreställer mig tvertom, att äfven denna omständighet, för ej mindre statsverkets, än fattigvårdens oell enskiltes räkning, förtjenar ganska mycket afseende.
Vid betraktande af allt detta, kan jag icke annat än af hjertat instämma uti hvad som i StatsUtsk. blifvit yttradt och jag har anledn. tro i icke ringa mån medverkat till Utslcs nu såvidt af Betänk, synes, enhälligt framställda förslag.
»Homöopatien» sades det »är en af den kemiskt och medicinskt vetenskapliga forskningens sednast vunna vackraste resultater och segrar, hvilka ock sedan många tusen sinom tusen sjukplågade och verkbrutna menniskor i alla verldens delar haft att tacka för räddning till hälsa och lif undan lidanden, smärtor och död.
Ibland hedningarne är den missionärernas lyckligaste Vademecum.
Må derföre begge dessa vetenskapens och erfarenhetens stora välgerningar, i alleopatisk och homöopatisk kurmethod och medicin, ostörda, hvar för sig, af respektive stater och regeringar understödda och upmuntrade, få gå i bredd sin naturliga gång framåt, till allt högre och högre utveckling, för alla medborgares lekamliga nytta och lycka!
De vilja ju äfven Den 23 November e. m. 680 afven begge två, de böra och skola helt visst, hvar för sig och i sin mån. årligt gil leia kostnaden åter, genom troget och träget bidragande till ett och samma ädla och höga mål: sjuklidandets besegrande och dödshuggets undanpareraude ifrån sjukoffret, så långt det i mensklig förmåga står att strida mot döden.
De åsyfta begge samhällenas sanna väl i befordrandet af individernas fysiskt sanitära välbefinnande, för det mest ostörda och verksamma arbete.
Må ock den inbördes ädla täflan methoderna emellan, för ett så uphöjdt ändamål, gerna och offentligen fortgå.
Det skall lända till närvide och kommande generationers bästa möjliga båtnad.»
Detta mine Hrr! »närv-.de och kommande generationers bästa möjliga båtnad» är det, som äfven jag afser, då jag tillstyrker K. o, Ad. att bifalla, hvad StatsUtsk. i förevtde punkt föreslagit.
Då den siste värde talaren af Utsk:s Betänk, hämtat anledn. till den förmodan att Utsk. i sin tillstyrkan skulle hafva varit enhälligt, vill jag lemna den uplysningen att så icke varit fallet.
En del af Utsk. var enhälligt, nemi. dess utgiftsafdelning, men det var i motionens afstyrkande.
Utgiftsafdelningens åsigt blef emellertid icke öfvervägande i plenum, och emedan jag var bland dem som tillhörde utgiftsafdelningen, har jagvelat lemna denna uplysnitig.
Duben :
När jag först upträdde, tog jag mig friheten varna för att allt för mycket ingå i medicinska resonnemanger.
Denna varning har den näst siste talaren ieke följt, men jag vill dock icke göra mig skyldig till samma fel som jag förebrår honom att nemi. hafva inlåtit sig på det medicinska området, på hvilket han likväl sjelf med rätta icke tror sig vara hemmastadd.
Jag skall derföre icke med anledn. af hans föredrag yttra mig öfver flera punkter i detsamma, ehuru mycket deremot kunde vara att anmärka, jag vill blott nämna att den enskilda erfarenheten af några fall icke är det ringaste bevisande hvarken för den ena eller andra methoden.
Jag tviflar icke ett ögonblick på sanningen af de upgifter som den siste talaren lem nät, men han må icke heller tvifla på hvad de noggrannaste och pålitligaste statistiska kalkyler ådagalagt, att nemi. öfverhufvud taget den homöopatiska behandlingen sådan den af homöopaterne sjelfve blifvit från flera homöopatiska sjukhus upgifven, jemförd med resultaterna från behandlingen på verkliga sjukhus, medfört en mortalitet, desiverat högre än på andra sjukhus.
Jag hoppas derföre att icke någon vidare medicinsk disputation må upspinuas om den saken, ty det är ett afgjordt faktum.
Jag vågar hemställa om det icke är oriktigt att så här förspilla tiden med att tala öfver ett ämne som jag för min del erkänner mig, och tror att de andra talarne äfven skola erkänna sig icke vara vunna att här extemporera öfver. R. o. Ad. kan icke och bör icke taga intryck af eller tro att någon vetenskapligbevisning om den ena eller andra methodens företräden kan bernt as af dess lyckliga användning i några enskildfa fall, nej icke en gång IX II. 4 4 690 D e n 23 November e. tn. af 10:tals eller 100:tals fall; fy hvilken läkare har icke under sin praktik sett att under en period en sjukdom, (t. ex. koleran), har framfarit ganska beskedligt, under en annan dödat massor af personer.
Epidemier äro under olika tider af deras förlopp ganska oiika med a(s:de på sjukdomsfallens intensitet.
De börja mer och mindre intensift, stiga mer och mindre hastigt, hinna sin höjd och falla sedermera.
Om jag nu behandlar kasus vid den tidpunkt då epidemien är intensivare, så får jag bestäint det resultat att hvilka medel jag än använder, är dödligheten större; råkar jag åter på epidemien, sedan den varat en tid och förlorat sin intensitet så tillfrisknar den sjuke genom naturens egen hjelp.
Detta känner hvar och en af de närv:de.
Mera dylikt skulle mot den föregule talaren kunna anföras.
Men här är icke fråga om den medicinska sidan af saken, utan vi böra hålla oss till ämnet eller deri grund på hvilken Utsk. tillstyrkt bifall.
Det iir på denna grund jag tar mig friheten underkänna den näst siste talarens anförande.
Han anhöll att den homöopatiska polikliniken måtte inrättas på det att homöopatien åtminstone måtte få ådagalägga sin praktiska duglighet.
Jag tror mig redan hafva vederlagt detta skäl, då jag fästade npmärksamheten derpå att hvad homöopatien icke har bevisat på 50 år det bevisar hon icke på 50 år till.
För öfrigt har den all frihet att visa sin användbarhet.
Vi hafva hört talas om mångå både läkare och icke läkare som här i landet praktiserat den, utan att några tvångsmedel mot dem använts, Hr Carlheim Gyllenskjöld var en af dem; vi höra det omtalas öfverallt, i alla länder.
Ar det såsom Gr.
Kosen sagt många tusen som tro och vänta på en homöopatisk klinik sä må de troende och väntande inrätta en sådan, sä har skett på andra ställen, så har skett på serafimerlasarettet, der är inrättad en poliklinik, der läkarne icke hafva en skilling, så på barnhuset, der de icke heller hafva någon ersättning för sitt besvär.
Ar denna homöopati af en så undergörande kraft så bevisar den sin kraft utan understöd; och om någon står upp och siiger: jag botar pestsjuke med att göra kullerbyttor, är väl Staten skyldig att betala 8,000
Edr för att se dessa individer göra kullerbyttor; någon annan vinst har Staten ej deraf. It. o. Ad. finner sannolikt orätt att jag uttrycker mig med bitterhet, då jag första gången upträder på detta rum, och dertill yttrar mig mot personer som utan tvifvel ega och böra ega Ståndets aktning, men det ges åtskilliga saker, rörande hvilka man svårligen kan tillbakabålla känslan, då män i dem ser en tendens att borttaga det renaste af vetenskapen, och sätta i dess ställe mysterier och charlataneri, och häruti hoppas jag, ligger min ursäkt.
Hr Cederschiöld, Fredr, Aug.:
Hr Gyllenskjöld synes mig genom sitt anförande hafva bestyrkt mitt påstående att homöopatien saknar all vetenskaplighet, då han, såsom han sjelf erkänner utan någon vetenskaplig insigt i homöopatien likväl kunnat utöfva den, och detta med en framgång som öf verstig it hvad vetenskapligt bildade läkare kunnat åstadkomma.
Han har tillika bestyrkt mitt påstående att homöopatien är jemförlig med qvack - Den 23 November e. m. salveri.
Såsom jag upfaUat detta, är det lios detsamma ett utmärkande drag att vilja tillskrifva sig förtjensten ai‘ hvarje åtgärd som man vidtager.
Så gör icke den vetenskapligt bildade läkaren, såsom jag i mitt första yttrande haft äran antora.
Utan lian erkänner sin underlägsenhet under naturen och är en ödmjuk tjenare under, och icke en befallande herre öfver densamma.
Således går den medicinska vetenskapen ut derpå att låta naturen så mycket som möjligt arbeta sig fram och att understödja densamma, men läkaren tillskrifver icke sig äran, utan det är för mig en glädje att uprepa hvad jag förut sagt, att jag för min del och jag äröfvertygad att en stor del af Svenska läkarekorpsen skall erkänna detsamma, frfuisiiger mig förtjensten af många lyckliga kurer, hvilka jag helt och hållet tillskrifver natuien.
Men när jag gör detta tror jag äfven jag bär skäl begära att den ovetenskaplige läkaren eller, såsom jag kallar honom qvacksallvaren, gör detta erkännande i högre grad och medger likasom jag och mångå med mig att man icke kan till fullo beräkna följderna af en behandling, icke afge något bestämdt yttrande om en kurmethod, utan att det många gånger är slumpen som algor saken.
En läkare kan hafva en mängd lyckliga fall, och en annan många olyckliga att anföra om samma sjukdom, och det är särskilda omständigheter som göra dem lyckliga eller olyckliga, sålunda anser jag den erfarenhet som Hr Gyllensköld hemtat af sin praktik, af noll och intet värde, och fortfar derföre att yrka alsing Hr Lilljehöök:
Mig synes att då ingen läkare är förhindrad att utöfva läkarekonsten på sätt han finner lämpligast, och då lian dessutom, så vidt jag förstår och känner, eger att praktisera varu sig efter allopatisk eller homöopatisk method är fältet fritt från den homöopatiska läkarekonsten att visa sina verkningar och göra sig gällande, hvadan jag anhåller om utslag å punkten.
Hr Carlheim Gyllenskjöld: Frill, von Dubens sednare anförande synes mig alldeles icke innefatta någon vederläggning, utan gå alldeles på sidan om, hvad jag i ämnet yttrat.
Jag kan nemi, icke inse, att jag inlåtit mig i någon »medicinsk disputation», hvarmed Hr Frilen varnat, då jag ju hållit mig helt och hållet på det faktiska och praktiska området.
Mina upgifter i detta alside äro af honom icke ens motsagda och, jag dristar säga, kunna icke vederläggas.
Med afs:de för öfrigt å hvad Hr Frihm yttrat angide olika resultater af läkebehandling vid en farsot3 första utbredande samt sedan den nått sin kulmination och är i aftagande, vill jag hafva äran uplysa, att de af mig anförda fallen öro nästan uteslutande att hänföra till den första eller sjukdomens häftigaste period, enär intensiteten deraf var oförminskad, då jag lemnäde hemorten.
Men då Hr Professor Cederschiöld talat om hvad han behagat kalla min »praktik», och, med temligen tydlig hänsyftning, om det qvacksalveriet utmärkande drag, att tillskrifva sig »förtjensten af hvarje åtgärd, som man vidtager», så torde det icke vara olämpligt att i K. o.
Ad:ns minne återkalla, att jag, uti allt, hvarom 692 Deli 24 November t. m. min erfarenhet blifvit åberopad endast handlat efter vetenskapligt bildade och af Staten erkiinda läkares bestämda föreskrifter.
Den »förtjenst», tror jag mig tillkomma, att, efter yttersta förmåga hafva påyrkat och sökt att åstadkomma trogen efterföljd af läkarenas föreskrifter.
Är detta »qvacksalveri»?
Hvarje sjuksköterska således qvacksalverska?
Så ock hvarje husfader eller annan som åt sjuka gifver af läkare anordnade medel.
I sanning, en ny lära!
Ar den erfarenhet, som sålunda vunnits, »af noll och intet värde?» — Åtminstone icke för dem, hvilka genom noggrann t iakttagande af läkarenas råd och anvisningar undgått en, efter allt utseende, hotande oundviklig dödsfara.
Efter först till bifall å förevide punkt framställd propos., som besvarades med starka
Nej jemte några Ja, blef propos. till afslag derå framställd och besvarad med starka
Ja jemte några Nej; hvarpå Hr Erih, o.
Ordfiden förklarade sig härvid halva lunnit
Jag anhåller att få reservera mig mot det beslut K. o. Ad. nu fattat, och beklagar jag den utgång frågan fått, ej så mycket för homöopatiens skull ty den skall en gång få full rättvisa, utan fast mera för Svenska folkets skull, som går miste om en välgörande inrättning, och för Svenska läkarekorpsens skull, som jag kunnat hoppas skulle visat sig mera tolerant.
Fortsättning af förevtde Utlåt:s pröfning upskjöts till morgondagens plenum; och H. B. och Ad. åtskiljdes kl. £ på 12 om natten.
Tisdagen den 24 November 1857.
Plenum kl. 10 f. m. Frih Åkerhjelm, Johan Carl, intog, såsom den främste närvarande ledamoten, Ordf:de-platsen och yttrade att lian trott sig gå B. o. Adis önskan till mötes, då han gjort sig underrättad om Hr Gr. o.
Laiidtmis helsa och finge tillkännagifva att hans helsotillstånd var ganska oroande, men dock, enligt läkarnes yttrande, icke af någon vådlig beskaffenhet.
Den 24 Not ernber f. m.
Justerades pleni-prot. för den 23 sistl.
September e. m.
N:o 148, ang:de regleringen af utgifterne under BiksStateus Åttonde HufvudTitel.
Harvid förekom 108:de punkten, i fråga om ny byggnad för RiksArchivet m. tn.
Då nu först till pröfning företogs Utsk:s afstyrkande af bifall till K.
M:s framställning om anslag till upförande af ny byggnad för RiksArchivet, anfördes af:
Jag beklagar på det högsta, att StalsUtsk. icke ansett sig böra bifalla K. M:s Propos. .
Att det ar af stor vigt för RiksArchivet att erhålla en ny lokal, lärer vara erkäudt och derom behöfver man således icke orda mycket.
Utsk. har likväl funnit två skäl tala emot bifall till det äskade anslaget.
Det ena rör valet af plats; Utsk. förmenar nemi. att den föreslagna byggnadstomten vid norra ändan af Carl XIII:s torg skulie, vara olämplig derföre, att grunden iir opålitlig och till följd deraf skulle medföra stora kostnader.
Hvad denna anmärkt), beträffar, tror jag, att efter de undersökningar, som af sakkunnige män blifvit på K.
M:s befallning verksteldt), det visar sig att denna grund tillåter upförandet af den ifrågastälda byggnaden.
Det var nemi. en särskild Komité, som nedsattes i och för National-museibyggnaden, och hvilken gjorde dessa undersökningar, hvaraf visade sig att grunden var tillförlitlig.
Vidare har OfverlntendentsEmbetet yttrat sig för samma grund, och erfarenheten har dessutom visat, att på byggnads-platsen, kings fåran af den fordna Näcke-ström stora byggnader blifvit upförda hvilka äro både fasta och pålitliga.
För öfrigt finnas många sätt att uplöra hus på sämre jordmån: jag har sjelf i främmande länder och äfven i Sverige sett t. ex. fästningar upförda i moras och sumpig mark genom s. k. sandfyllnad, och dessa byggnader hafva befunnits fullt säkra på en så beskaffad botten.
Utsk:s andra skäl innefattas i följande yttrande: »att RiksArchivet, om det skulle förläggas till den ifrågav:de p'atsen, blefve alldeles för aflägset från StatsDepart:ten och öfriga embetsverk i hufvudstaden, hvarigenom både tidsutdrägt vållas och många olägenheter måste upkomma för de personer, som nödgades begagna sig af dessa handlingar eller å stället anställa undersökningar.»
Jag tror likväl att det omnämnda begagnandet af RiksArchivets handlingar af StatsDepart:t.en och öfriga embetsverk icke är så betydligt eller kommer så ofta i fråga att någon olägenhet i af3:de derå genom Archivets större eller mindre aflägsenhet skulle komma i fråga.
Jag tror äfven att den föreslagna platsen vid Carl XIlI:s torg är högst obetydligt aflägsnare än den riuv:de. KrigsColh, hvars handlingar ofta rådfrågas har måst förlägga en stor del, deraf, äfven för de 10 sednare åren, till Marieberg, hvarest många handlingar fin - Den 21 November f. nr. nas, som borde tillhöra RiksÄrchivet, Sådana finnas äfven på andra ställen i hnfvudstaden, der ds ligga och ruttna.
Det torde doek vara tid att bevara dem, och jag tror icke att de af Utsk. anförda skäl äro af någon vigt.
Hvad anslaget beträffar, synes summan visserligen stor; men den är alternativt uptagen till högst 300,000 It dr Rmt.
Om man likväl närmare granskar saken, finner man att högst betydliga besparingar både kunna och böra ega rum.
För det första bespares genom beviljandet af det fiskade beloppet reparations-kostnaden för det nuvide huset, hvars grund börjar sätta sig till stor fara för byggnadens bestånd i framtiden.
Denna kostnad har blifvit uptagen till 80.000 Rdr Rmt.
Vidare skulle denna byggnad, som af II.
St:r inköptes för i 50,000 Rdr kunna försäljas, oell jag tror ieke att med nuv:de höga hyrespriser, det fir för högt att räkna en köpeskilling, åtminstone lika stor som denna.
Således skulle en besparing upstå af .230,000 Rdr.
Utsk. har dessutom anslagit 10,000 Rdr tili inredning, hvilket belopp naturligtvis äfven skulle inbesparas, hvartill ytterligare kommer den besparing sorn enligt lia alternativet i K. M:s Propos., skulle upkomma, derest det visade sig att den nya byggnaden kunde läggas på bjelkgrund i st. f. pålgrund, och hvilken besparing blifvit beräknad till omkring 34,000 Rdr.
Jag vill dock förutsätta det svåraste fallet, nemi. att pålning behöfves; säkert fir att den erforderliga summan 300,000 Rdr, ehuru den kan synas hög, likväl blir ganska ringa, särdeles då man tager i betraktande beskaffenheten af RiksÅrehivets nuvide lokal, der de dyrbaraste handlingar finnas sammauhopade på ett otillräckligt rum, under det att en stor del andra dylika handlingar finnas kringströdda på flera ställen inom hnfvudstaden, hvarigenom de dels blifva obegagnade, och dels förfaras.
Jag tror icke att angelägenheten af den föreslagna nya byggnaden är mindre än t. ex. det för VetenskapsAkadin begärda anslaget.
Rdr, hvilket Utsk. med frikostig hand beviljat.
Jag får således anhålla, att R. o. Ad. täcktes afslå Utskrs i denna punkt gjorda tillstyrkande, och i stället bevilja de af K.
M. äskade 3 25,000 Rdr till upförande af ett nytt hus för RiksÄrchivet vid norra ändan af Carl XIIIis torg; doek med vilkor att det nu vide huset måtte försäljas, och försäljnings-summan ingå bland Statens besparingar.
Hr Cederschiöld, Gustafi Afven om jag, lika med den siste vävde talaren, skulle anse behöfiigt att en byggnad, mera lämplig an den nuvide, för RiksÄrchivet anskaffas, utgör sådant likväl icke tillräckligt skäl för mig att obetingadt och utan förbehåll tillstyrka anslag för en sådan byggnad.
De köpe-transaktioner R.
Stir gjorde förra gången fråga var om RiksÅrehivets flyttning hafva genom sina misslyckade resultater erhållit en så bedröflig ryktbarhet, att, då nu frågan ånyo upstått, R.
Stir, varnade af erfarenheten, torde böra tillvägagn med större betänksamhet.
Härvid kan jag icke underlåta fästa upmfirksaraheten å en fördom, som fir allmänt gängse, och som ännu icke, mig veterligen, blifvit-i dagen framhållen.
Då fråga är om RiksÅrehivets belägenhet, tages det alltid Den 24 November f. m. för ovilkorligt gifvet att den bör vara så central, som möjligt; och Utsk. liar i detta afs:de gått så långt, att det till och med påstått Carl XIII:s torg vara för aflägset, att kunna utgöra en lämplig plats för RiksArchivet.
Men hvarför RiksArchivet nödvändigt må ste ligga uti centrum, det liar man ansett öfverflödigt att motivera.
Man liar antagit den satsen såsom en trosartikel.
Anledningen härtill torde finnas i den omständigheten, att man förblandat RiksArchivet med vanliga embetsverk.
Men härvid har man råkat ut för ett stort misstag, enär de förhållanden, hvilka göra det för embetsverk i allmänhet nödvändigt att de äro så närbelägna och lätt tillgängliga, som möjligt, icke inträffa på RiksArchivet, eller åtminstone i ganska ringa grad.
Och om RiksArchivet är mer eller mindre aflägset, upkommer derigenom blott ganska ringa olägenhet.
De allmänna embetsverken behandla ärender för dagen, uti hvilka enskilda parter äro intresserade, och behöfva till följd deraf ständigt besöka dessa embetsverk dels för handlingars ingifvande och uttagande, dels för uplvsningars inhemtande; och stå dessutom embetsverken uti beröring sins emellan.
RiksArchivet, såsom hvarken administrerande eller dömande, har icke någon lifligare kommunikation med enskilda parter eller andra embetsverk.
Besök uti RiksArchivet, långt ifrån att höra till ordningen för dagen, såsom uti egentliga embetsverk, kunna nästan anses för undantag eller för mer eller mindre utomordentliga händelser.
Vill man tillse hvilka de äro, som uti RiksArchivet söka uplysningar, finner man att de kunna hänföras under tre kategorier, nemi.: l:mo Enskilda parter, men mycket sällan; 2:do Historiska forskare; och 3:o Embetsverken.
Företager man en granskning af de omständigheter, som föranleda dessa besök, torde lätteligen inses, att icke stor vigt ligger deruppå huruvida de besökande nödgas gå en något längre eller kortare väg.
Såsom jag förut nämnt besökes RiksArchivet mycket sällan af enskilda parter.
Sådant hör till undantagen och inträffar kanske icke mer än ett par gånger om året.
Dertill kommer att vid sådana tillfällen, der den enskilda behöfver för uplysningars vinnande anlita RiksArchivet, har han i allmänhet ganska god besinningstid.
Behofvet är icke momentelt.