Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag nämner detta icke derför, att jag tycker att skälen äro för knappa, utan för deras skull, som så tveka Jag vill äfven fästa deras upmärksainhet, som icke deltagit i Utskms arbeten, pä huru det lillgår inom Utskni.
Sedan beslut blifvit fattadt, antingen enhälligt eller efter votering, öfverleinnas ärendet åt Sekreteraren, att med ledning af de motiver, sorn under öfverläggning»™* yttrats, upsätta Betänk.
Sedan detta skett, granskas Betänkd. och då utstrvkes hvad sorn finnes vara öfverflödigt, hvaremot annat tillsattes; ty ingen af de tal., sorn deltagit i diskussionen, vill hafva sina skäl uteslutna, hvarföre man också understundom mäste intaga ganska underhaltiga skäl.
Detta gör att Utskms Betank.-n icke kunna vara aflhttade i den vetenskapliga lorm, som utmärker en Bihandling af en vetenskapsman, när han får för sig sjelf upsätta densamma.
Det finnes också icke något Utsk:sBetänk., sou) icke hade kunnat vara bättre, hvarföre också ganska mänga annor enrot motivertia kunna hafva sin goda grund, utan att dock väseudligen inverka på saken.
Hvad sjelfva hufvudfrågan beträffar, så har den reda» blifvit tillräckligt behandlad, och jag instämmer med dem, sorn yrkat bifall, synnerligen med Gr.
Anckarsvärd och Hr von Troil.
Jag ber blott att få tillägga några skäl, som inverkat på mig, dä jag biträdde Utskds beslut.
Det lörsta är det, som återfinnes i Betiink., nemligen att,, när man sett den ena lagen efter den andra, utgrina i afsigt att framkalla en riktigt ortodox söudagshelgd, icke kunna uprätthållas, så är det icke mycket skäl att nu framkomma med anhållan om återuplifvande af de gamla föreskrifterna.
Dessutom tror jag icke att det i närvarande ögonblick är af behofvet påkalladt.
Jag har under min lefnad bestämdt och tydligen förmärkt, att religiositeten är i tilltagande, och, oaktadt alla dessa lättsinniga ångbätståg och civilisationens öfriga påhitt, äro dock kyrkorna vida mera besökla än för 40 år sedan.
När man sål. ser den religiösa andan genom sin egen kraft vara stadd i utveckling, och då man sal. kati hoppas, att de enskildes egin öfvertygelse skall afhålla dem från lättsiuiga förströelser på söndagarne, sä vet jag icke att man bör genom nya påbud göra nästan förhatlig den söudagshelgd, som man håller på att å öfvertygelsens väg införa.
Detta har varit det förnämsta motivet för mitt votum, och det kommer alltid att t5G Deli 14 Mars e. m. blifva så.
När (let är fråga om en sak, som icke kail gå fram på annat sätt, än genom öfvertygelsens makt, så må man låta det vara så; vår Herre liar nog medel att få fram hvad lian vill, oell vi böra derföre icke ingripa i hans verksamhet.
Jag medgifver alt om ett bantåg går förbi en kyrka, så blir andakten stöld; men för sådana fall behöfva icke R.
St:r gå in till K. M:t, utan det är nog om församlingarna vända sig till K, Mits Befide. och denne till jernvägsstyrelsen, ty derigenom kan saken lättast blifva afhjelpt, hvilket sker på det sätt, att ett bantåg afgår en timma förr eller en timma sednare, så att kyrkan får vara i fred för det störande bullret.
Ty icke ligga alla kyrkor vid jernvägar.
Alla dessa skäl halva gjort, att jag tror, det man genom en återremiss icke vinner något annat resultat, än det man redan erhållit.
Hvad beträffar den anmärkningen, att arbete i embetsverken sker på söndagarna, så vet jag visserligen icke, huru på andra stäl len tillgår; men åtminstone i mitt län äro landskansliet så väl som landskontoret stängda på söndagarne.
Hvad åter beträffar yttrandet angående trupptransporter, får jag nämna, att jag maima gånger varit med att upgöra marschrouter, och man har då alltid sökt undvika att anställa marschen på söndagarne, och, har sådant icke kunnat undvikas, då har man gjort halt och förrättat sin gudstjenst under bar himmel, samt sedermera fortsatt marschen.
Det var i Judiska tiden, som ingen annan gudstjenst kunde ega runi, än i Jerusalem; men jag tror att det icke är kyrkan allena, som fostrar andakten, utan att man äfven kan dyrka sin Gud på andra ställen.
Jag tror älven att det ligger någon sanning i ett språk, sorn säger: aden renom är allt rent.»
Den som har Gud i hjertat och lör ögonen, han blir icke i sin andakt hindrad, antingen lian färdas på jernvägarne eller i templet förnimmer deras buller.
Ogerna täger jag till ordet, då jag redan en gång förut yttrat mig i denna fråga; ej hel ler kan det vara rätt att yttra sig i en fråga, som redan är afgjord.
Men här har tinder diskussionens lopp blifvit yttrade satser och fällda uttryck, sådana, att jag nästan skulle bryta emot min egen pligt, om jag med tystnad förbigick deni.
Det är eget att förnimma huruledes, när man icke fordrar mer, än att
Staten icke skall sjelf öfverträda sina egna lagar, så motsäges detta.
Jag kan icke fatta anledningen härtill.
Nyss slutade en talare med de orden: »den renom är allt rent»; men hunt kan man kalla den ren, sora bryter lagens stadgar och soin trampar gudomliga lagar under fotterna?
Det är åtminstone i mina ögon icke annat än farliga ord, och högst farliga, örn de insmyga sig i en lagstiftning.
Dylika farliga tankar hafva här al en grånad man blifvit uttalade, och sådana äro förtjenta af att tagas vara på, så att de icke insmyga sig hvarken i lagarne eller folkmedvetandet.
Det har här under diskussionen förklarats, att det visat sig, det sedligheten icke De n 14 Mars e. m. 157 blifvit sårad af lustfärderne på söndagarne.
Är det nog med detta, då man talar om sabbatslivila?
Jag frågar om icke indifferentismen vanligen går kliidd i sedlighetens drägt, och om det fanns någon mera sedligt klädd, är just Fariséen?
Ar ej sabbatens brytande någon svår synd, eller skall man tillåta sabbatstågen blott derföre, att de icke föranledt några öpna brott eller uppenbara laster?
Jag tror det icke, just derföre att, enligt min öfvertygelse, är indifferentismen vida farligare, än alla enskilda laster; ty det är icke fråga om att göra hvarken godt eller ondt, utan att lala Guds anda framkalla trons säde i menniskans bröst.
Den samme grånade talaren gaf en egen förklaring öfver det bibliska ordet hvila.
Flan ansåg det liktydigt med förströelse.
Jag hade önskat att den grånade mannen varit här närvarande, ty jag skulle då hafva hviskat eller ropat till honom, att denna hvila är något annat, än förströelse, och att, om man vill göra sabbatshvila lika roed förströelse, så skall här i vårt land snart icke finnas hvarken sedlighet eller gudsfruktan.
Den värde talaren sade äfven, att. de gamla lagar, som icke öfverensstämma med folklynnet, dem skall man kasta bort; men han uttalade icke hvad han menade med gamla lagar.
Att frukta Gud, är en gammal lag; men skola vi räkna, huru många, som tycka så, då tror jag att vi skola få se att folklynnet är emot denna lag.
Jag vet således intet annat medel, än att uplifva sabbatsh vilan.
Den gamle mannen sade bland annat, att hans medborgerliga känsla vore sårad, derföre att man skulle kunna tro att sabbaten störes.
Jag skulle vilja säga att hans känsla som medborgare borde finna sig sårad af ett sådant uttryck.
Om äfven menniskotankarne vore aldrig så höga, som håde ångvagnar och telegrafer, tror jag att, hvad än menniskotanken kan upfinna, som är stort och nyttigt, blir dess värde förringadt, om det handhafves på bekostnad af troslifvet.
Jag tror derföre icke att de menskliga upfinnitigarne någonsin behöfva stå i strid med de gudomliga sanningarne, eller med sabbatshvilan; ty jag tror att de kunna mycket väl stå tillsammans med det kristliga lifvet, och till och med af detsamma förädlas.
Den gamle mannen har vidare, likasom en annan talare, frågat hvad skada ångbåtarne gjort.
Äfven om så vore, att de icke gjort något ondt, är det Staten, som skall taga exempel af enskilde eller är det tvertom?
Att dessa söndagsturer verkligen gjort ondt, det kunde jag bevisa icke med ett, utan med 10,000:tals exempel.
Jag skulle kunna bevisa att på måndagen har mången mästare icke någon arbetare, ty de veta nog att hålla fri måndag, och har han fått dem hem, så äro de i det tillstånd, att han hellre hade velat vara dem utan.
En talare har sagt, att man icke borde stänga in menniskorna i kyrkan.
Men jag frågar om Staten bör locka folket ifrån kyrkan.
Jag fordrar icke, att Staten skall träda emellan med några bötesbestämmelser; men jag fordrar, att den icke upmuutrar allmänheten att vända sig ifrån tf>8 Deli 14 Mars o. ra. templet-och sabbatshvilan.
Denna fordran lior jag icke att någon kim klaga öfver.
En talare liar nämnt tjeustefolket i hemmet, oell frågat, huru manga af oss, som kunna tillåta alla sin» tjenare att hvarje sön dag gå i kyrkan.
Liknelsen hallar, och hallar icke obetydligt.
Ty Staten är icke detsamma sorn den enskilde, och Staten bör icke göra på samma sätt sorn denne; Staten bör kunna hafva råd att undvara sina tjenares arbete på söndagen, samt känna sin förbindelse att låta enhvar af dem få gå i kyrkan.
Jag tror till och med att detta skulle kunna låta sig göra äfven hos dea enskilde.
En värd talare liar förklarat, att när han gick ut i den fria naturen, höjdes hans själ till andakt.
Hvem har bestridt att icke iifven naturreligionen kan väcka känsla inom menniskans bröst; men om vi besinna att naturen äfven i sin största fägring icke är något annat än en Johannes Döpare, som går framför det, som komma skall, tror jag icke att någon skall anse den tillräcklig för sin sjals behof.
Om ock den värde talaren är nöjd att gå och hemta vatten ur Siphars brunn och dermed släcka sin törst, tror jag förvisso att intet folk kan släcka sin törst vid någon annan källa, än den enda och rätta, sorn är lefvande Guds ord.
Björnstjerna, C. Mag.:
Afven jag beklagar, att Utslct icke behagat skänka någon upmärksarnhet ät Frih.
Posses motion.
Jag tror att densamma både till innehåll och form är så vacker och innehåller så mångå betänkaiisviirda sanningar, att den förtjent ett bättre öde.
Man må betrakta söndagen antingen ur kristlig synpunkt såsom en helig dag, eller ur praktisk såsom en hvila efter mödor och arbete, så är den dock alltid nödvändig.
I de katholska länderna har denna dag öfvergått till en förlustelsedag, då äfven verldsligt arbete förrättas såsom under andra dagar.
Till en del är förhållandet enahanda i Tyskland.
1 England har man gått till en aiinau ytterlighet.
Der har man genom lagbud förvandlat söndagen till en verklig botdag.
Alla konstanstalter äro då stängda, ja, sjelfva kristallpalatset, och till och med eu sä oskyldig sak som militärmusik framkallade invändningar från presterskapet.
Man bör undvika båda dessa ytterligheter, d. v. s. Staten bör icke tvinga någon att gå i kyrkan, och den bör ej heller hindra någon, som vill det, att göra det.
Vi äro visserligen lyckliggjorda med författningar angående sabbatens helgd, men, jag medgifver det. nästan ingen efterlefves, och under sådana förhållanden förefaller det besynnerligt, att Staten skall genom lagbud lägga straff på den, som icke går i kyrkan, samt på samma gång anbefalla sina tjenare att just under kyrkotiden fara af med 1 000:tals resande.
Staten belägger arbete under söndagen med sträft', och samtidigt anbefaller den personer att arbeta.
Utsk:t säger att det i detta fall icke be höfves några stadgande!!.
Det skulle förefalla ganska besynnerligt, om en länsman stämde K. M:t och Kronan derföre, att jernvägståg afgått på söndagen.
Något nytt förbud för dylika tågs afgång under gudstjenst,en torde således vara af hebofvet p«kalladt.
Jagvill icke sträcka min begäran längre; ty att helt och hållet för - Den 14 Mars e. m. 159 bjuda all trafik under söndagarne, tror jag icke iir möjligt i den tid, hvari vi lefva.
Om, nar våra jernvägar blifva färdiga och, som jag lörmodar, vägen emellan Stockholm och Malmö kommer att tillrvggaliiggas på Iva dagar, ett tåg t. ex. afgår från Malmö på lördagen och stannar i Falköping, skall man då tillbringa hela söndagen i denna angenäma stad?
Det torde icke låta sig göra.
Att således förbjuda bantågens afgång under gudstjenst, det är allt hvad jag önskar matie ske; längre höra Statens straffbestämmelser icke sträcka sig, och af ett sådant förbud kunna inga olägenheter följa.
Jag återgår till det förra exemplet.
Om bantåget, i stället för att lemna den hedervärda staden Falköping kl. 8, afginge kl. 1, så komme man ändå till Stockholm på aftonen, och blott några timmars uppehåll hade förorsakats.
Man har talat om behofvet af förströelse för den fattiga arbetaren, och jag roedgifver att det vore både hardt och orätt att hindra honom från att komma ut ur sin dåliga och rökiga bostad, för att få se Guds fria natur.
Hr von Troil har redan omtalat huru det går till i Malmö, och jag får vitsorda att förhållandet der är sådant, han upgifvit.
Men om dessa älskare af den sköna naturen vilja besöka henne, så hafva de nog tid dertill, utan att behöfva störa andras gudstjenst; ty eljest skulle de väl icke hafva tid att alltför länge sysselsätta sig med sådana nöjen, som Gr.
Liljencrants på f. m. omtalat.
Jag anser derföre att det är tillräckligt att Staten tillser, det icke några bantåg afgå under gudstjänsten; ty jag tror att det är omöjligt att vinna mer.
Om det icke tillfredsställer ömma sinnen, så måste det dock medgifvas, att det borttager alla anmärkningsanledningar emot det nuvarande förhållandet.
Att deremot, såsom Utskrt, lägga armarne i kors och förklara att allt är mycket bra och blir ännu bättre, blott presternas aflöning blifver reglerad, det anser jag icke vara rätt i en Stat, som smickrar sig med att vara, mera än andra, grundad på en kristlig basis.
På dessa skid anhåller jag om återremiss på Bet:t.
Sedan frågan nu mera blifvit afgjord, ulgör en återremiss endast en opinionsyttring, men en opinionsyttring, som jag tror vara värdig R. o.‘ Ad.
Redan då denna motion afgafs, tog jag mig friheten att yttra mina tänkesätt i frågan, och jag ämnar nu icke uprepa hvad jag sagt.
Jag vill blott med några få ord förklara, att jag till alia delar instämmer i de Hi rs yttranden, som yrkat bifall till Utsk:ts Betänk.
Jag tror, att, i lall Frih.
Posses motion skulle vinna något godkännande, komme den att åstadkomma en allmän missbelåtenhet i landet; och jag skulle vilja ställa en fråga till dem, som yttrat sig till fördel för motionen, huruvida de sjelfva, i händelse de vore aflägsnade (rån sina hem och något timade, som tvingade dem att återvända, samt detta inträffade på en söndag, om de icke då snarare skulle välsigna att en jernvägstrain kunde föra dem hem, i stället för att afvakta sabbatens slut och sålunda komma för sent.
Jag hemställer också huruvida antalet Bien 14 Mars e. m al elem, sorn voro belåtna nied ali en så sträng författning ntkomme, vore större än deras, sorn skulle stå och svärja öfver attFde icke finge fara på söndagen.
Voie det icke att gifva lastarenom rum?
Vi hafva här en jernväg i Sverige, sorn jag tror gått öfver tio år, nemi. Köping-Hult; det har aldrig varit fråga om att inskränka densamwias reseturer och jag har icke funnit annat änden största ordning, till och med midt. under gudstjenst*-!!.
Jag vet icke hvarföre man skall upkalla en mängd hjärnspöken, då det är fråga om Statens jernvägar, då man på de enskilda ser allt gå stilla och lugnt till väga
Här liar en andans man npträdt med ett yttrande, som jag anser mig höra bemöta med några ord.
Hr Tham har sagt att lagen om sabbaten ar lika gammal som verlden sjelf.
Detta vågar jag bestrida; denna lag utgafs nemi. icke förr än flera tusen
Ar efter verldens skapelse.
Vidare har T1 r Tham sagt, att han icke känner något bättre medel att höja tidens anda, än att. skärpa sabbatshelgden.
Det är temligen förvånande att af en Guds man höra att Iran icke känner något bätfre medel än lagen; jag vet dock ett bättre, nemi. att predika evangelium; om det predikas, så liro vi aldeles befriade från sabbatstvånget, sorn egentligen tillhör Judendomen.
Sabbaten var för Jminnie icke annat än en påminnelse om att Gud förlossat dem ur Egypten just på denna dag.
Med Nya Testamentet uphör deremot sabbaten, hvilket visar sig tydligt, då Frälsaren yttrade att menniskau är herre öfver sabbaten, och deri nian är herre öfver, behöfver man väl icke tjena.
Dessutom reste ju vår Hene och Frälsare sjelf på subbaten, just för att visa att Judaismen var slut med honom.
Skulle vi då förbjuda att farn på en jernväg, som vi sjelfva bekosta.
Dessutom, såsom jag förra gången nämnde, och hvilket icke tyckes för Hr Tham vara bekant, sade Olaus Petri tydligen på Skriftens grund, att om vi hålla söndagen helig eller ej, det kommer icke vår salighet på.
Dä jag således anser att det stränga vidhållandet är Judaism och Katholicism, likasom firaudet af alla dessa helgedagar. som finnas inom denna Kyrka, tror jag att allt detta en gång skall komma att uphöra.
Det är dessutom icke obekant huru Paulus säger: »Jag fruktar att jag förgäfves talar med Eder, ty J hällen sabbater och nymånader.»
Flan bestraffar deni derföre, och dock säger Hr Tham, att lian icke vet något bättre medel än att skärpa sabbatsfriden.
Hr Tham har sagt att petitioner blifvit ingifna till K.
M:t i det syfte, som här är i fråga, och han har tillagt loford åt de and liga rörelser, som här ega rum.
En afliden ledamot af detta hus yttrade en gång: »Jag tackar Gud för hvar dag jag blifvit klokare.»
Till en dylik tacksägelse har äfven Hr Tham anledning, ty vid föreg:de riksdagar har Hr Tham, bjertare än någon annan, uttalat sig mot dessa andliga rörelser.
Vidare har man sagt, att vi icke veta hvad den religiösa friheten har med sig; derföre låtom oss se till att Staten har i sin hand ett värdigt medel emot följderna, nemi. sabbaten.
Detta sammanställer - Den 14 Mara e. m. 164 manställer Hr Tham med sakramenterna.
Vidare har Hr Tham strängt apostroferat tvänne ledamöter här och i synnerhet med mycken skärpa en gammal gråhårsman, hvilken jag på det högsta värderar och aktar samt anser för en stolthet och ära att med honom kunna instämma både i denna och andra frågor.
Hr Tham förmenade att Gr.
Anckarsvärds mening vore den att söndagen endast skulle användas till förströelser.
Sådant har han icke uttalat och säkerligen har det ej heller varit hans mening.
Jag har ansett mig böra förklara detta, emedan han sjelf icke är närvarande, och jag är öfvertygad om, att Gr.
Anckarsvärd inser och förstår kristendomens betydelse, nemi. att hvarje dag är för kristne en sabbatslivila i Gudi och att man pä den s. k. sabbaten ganska väl kan färdas på jernvägar, eller hvilken annan väg som helst, utan att derföre hafva syndat hvarken emot Gud eller menniskor.
Jag hemställer om icke de Hrr, som hålla så strängt på denna sabbatsdag, skulle finna det besynnerligt, om man började med att yrka, att man borde hålla omskärelsen lika helig som sabbaten, ty de stå på samma grund.
Ett kristligt samhälle är ett begrepp, som jag icke rätt förstår, ty, när elt samhälle består af millioner, är det problematiskt huru många som verkligen af hjertat äro kristna.
Jag tror icke att man känner något samhälle, som är bygdt på kristlig grund, utan samhällena äro bygdå på naturliga grunder, på samhälligbetsdriftens grund; ty de antika samhällena stodo lika högt som våra, ehuru ingen kristendom då ännu fanns.
Vi veta också att t. ex. vårt lands lag. likasom många andra samhällens, är grundad på den Romerska lagstiftningen, och den var baserad på det naturliga samvetets lagar.
Jag yrkar blott bifall.
Sednast har jag hört det misstaget yttras, att Hr Tham begärt skärpning af sabbatslagen; men jag, som med upmärksamhet afhört hans anförande, har icke funnit att han gjort något dylikt yrkande.
Jag hemställer, om icke just detta är samma misstag, som Utsk:t begått i afseende på Frih.
Posses motion, och på grund häraf yrkar jag, i likhet med många andra, återremiss.
Jag finner mig upmanad att besvara Frih. Creutz.
Han påstår att Apostelen Paulus skall hafva straffat de Galater, derföre att de hållit sabbaten helig.
Jag tror mig hafva läst Guds ord lika noga som Frih. Creutz, men att Guds ord på detta sätt förvränges, kan jag omöjligen med lugn afhöra, utan att försöka en vederläggning.
Apostelen bestraffar Galaterna derföre att deras gudstjenst började förfalla och öfvergå till en tom formalism, men detta är icke detsamma, som att säga att de skulle H. IV. 11 162 Den 14 Mars e. m. ohelga sabbaten och bryta emot Guds bud.
Något sådant har aldrig Apostelen Paulus sagt, och det förundrar mig, att .Frih. Creutz, som vid så många andra tillfallen talar för Guds lag, nu kan vara så förblindad att tro, det tio Guds bud, som äro gifna såsom en lag för alla tider, böra trampas under fotterna och våldföras.
Jag förvånar mig öfver detta, och jag tror icke att någon bör söka att blifva independens af Guds lag.
Det måste alltid finnas samma åliggande för menniskau att lyda den.
För öfrigt har jag intet annat att tillägga än att vi hafva här i dag förglömt ett förhållande i afseende på de Engelska jernvägarne, nemi. att allmänneligen trafiken uppå jernvägar uti England under helgedagar är betydligen inskränkt, och likväl lemna jernvägarne der ansenlig vinst.
Likaså minnes jag från f.
m:s plenum att det lades på våra sinnen att bemärka en synnerlig Guds nåd, som varit vårt land beskärd framför alla andra kristna protestantiska länder, nemi. att vi varit fria från de hemsökelser af religionstvister, som inträffat i andra länder.
Just derföre, M.
Hrr, tror jag att vår Herre har en särskild fordran på oss, att vi skola tacka Honom och hålla Hans budord heliga.
Jag fruktar att, om vi ställa oss i opposition emot Honom, som är allsmäktig och som aldrig kan tåla eller lida att någon bryter Hans lag, — jag fruktar, säger jag, att de jernvägar, som nu byggas, skola, när de en gång blifvit färdiga, komma att transportera våra fiender in i landet, om vi trampa Guds lag under lötterna, och jag ber E. o. Ad. icke misstaga sig om min hjertinnerliga välmening, då jag i tid varnar för hvad som kan komma att ske, om vi icke troliga stå på vår anbefalda vakt; ty det är aldeles visst, att så länge vi lefva på jorden, går det icke an att trampa Guds ord under fotterna.
Jag begär derföre återremiss.
Carl heim-Gy lientskjöld (Se slutet af häftet.
Bil. N:o 2.)
Jag ber blott att få nämna några få ord med anledn. af Hr Estenberga yttrande.
Fastän, såsom jag redan vid remissen af Frih.
Posses motion nämnde, jag anser att det är godt att en lag finnes, hvarigenom menniskan likasom kreaturet får hafva sin hvila, eller såsom det står i gamla psalmboken: »Hvilas må den arme- träl», tror jag dock att någon viss dag framför den andra ej är bestämd för detta ändamål, utan jag anser, att man har full frihet att välja hvilken dag som helst.
Men att betrakta detta som en salighetssak, det motsätter jag mig, ty då har jag en bättre salighetssak, som jag icke vill eller behöfver nu vidare omtala.
Jag slutar med att på de skäl, jag förut nämnt, motsätta mig att vi skola nedtyngas af odrägliga bördor.
Då det utan tvifvel är en san ning, hvad som vid flera tillfällen blifvit på detta rum yttradt, att det är en väsendtlig lycka att lagar efterlefvas, så och då den lag, som nu är i fråga, är grundad på ett gudomligt bud, anser jag
Den 14 Mars e. iu. 163 det vara K. o. Ad. värdigt, att, på sätt flere talare, med hvilka jag förenar mig, yrkat, återremittera Betänkit till Utsk:t.
Landtm., att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af ifrågav.-de Betänk., samt dessutom af Hr Estenberg, att Betäuk:t måtte afslås; hvaruppå och efter det Hr Estenberg härvid anmält sig och tillkännagifvit, att han afstode från sitt yrkande å afslag, samt förenade sig med dem, som anhållit om återremiss, H.
Exc. framstälde propos. först å bifall till Betänk:t, dervid svarades starka både ja och nej, och sedermera å Betänk:ts återremitterande, då svaren likaledes utföllo med starka ja och nej i blandning; och förklarade H.
Exe. sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan votering af flere ledamöter blifvit begärd, uplästes och godkändes följide voteringspropos.: »Den, som bifaller Allm.
Besvärs- o. Ekon.Utskits Betänk.
N:o 38, i anledn. af väckte motioner om åtgärder till beredande af sabbatens värdiga firande, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder förenämnde Betänk., på grund af deremot gjorda anmärkningar, till Utskit återremitteradt.
Vid veteriugens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda:
Besvärs- o. Ekon.Utskits den 7 och 10 dennes bordlagde Betänk.