Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utan svårighet kan man anskaffa kranier af åtskilliga däggande djur, äfvensom skeletter af hvarjehanda mindre djur.
Det öfriga får ersättas genom plancheverk, som icke böra saknas uti skolan.
Physiken och chemien kunna icke med någon fördel studeras, utan att dervid illustreras genom experimenter.
Någon föreskrift i detta afseendet finnes icke i SkolStadgan.
Det är likväl af yttersta vigt att så sker.
Enl. min åsigt skulle uprättas en förteckning öfver de instrumenter och apparater, som borde finnas vid hvarje skola, der undervisning i dessa ämnen äger rum.
Gjordes denna förteckning med riktig urskillning skulle man, emot en ganska ringa utgift, kunna erhålla en samling instrumenter, med hvilka ganska många och uplvsande experimenter kunde verkställas.
Så vidt jag känner, finnes f. n. icke i dessa vetenskaper någon lärobok, fullt lämplig för skolan.
Enl. min upfattning skulle en sådan lärobok icke vara blott en torr framställning af naturlagarne.
Tvärtom bör en sådan börja med att framställa vissa phenomen, ocl\ å dessa rikta lärjungens upmärksamhet, samt sedermera, genom företeende af experimenter, så illustrera förhållan— derne att slutligen den lag, man söker, liksom af sig sjelf springer i ögonen på lärjungen.
Undervisningen i dessa ämnen, lemnad på berörda sätt, skulle icke blott lifva hågen hos lärjungen, 148 Den 3 December e. m. utan äfven i hög grad skärpa hans observations- och omdömesförmåga.
Om, enl. den framställning jag här ofvan lemnat, af de klassiska språken vid skolorna inrymdes plats endast för Latinet, skulle der kunna i humanistiska ämnen inhemtas en sådan kunskap, att den kunde anses afslutad vid afgången till universitet.
Efter aflagd studentexamen, dertill borde fordras att man i samtlige vid skolan meddelade ämnen approberades, skulle fack- eller specialstudiet omedelbarligen börjas och alla s. k. preliminärexamina afskafFas.
Derigenom att vid universiteten lemnäs undervisning i elementerna och, så vidt philosophiska fakulteten angår, endast i elementerna, hafva universiteten icke kunnat upnå det mål, som var dem föresatt.
Att år från år ständigt genomgå de första elementerna i vetenskapen, utan att någonsin hugnas med ett auditorium, som kan följa läraren in i vetenskapens djupare schakter, måste oundvikligen menligt inverka på denne.
Det fordras också mer än vanlig sinnesstyrka, för att icke duka under för en så tyngande verksamhet.
Erfarenheten har ock visat, att personer, som icke ägt den erforderliga 1 ifligheten och själsspänstigheten, blifvit helt och håliet nedtryckta.
Månget särdeles iofvande ämne har blifvit i halfva sin utveckling förqväfdt.
Detta förhållande är desto vigtigare i Sverige, der universiteten stå hvar för sig isolerade och utan någon 1 ifl i gare gemenskap med andra universitet.
Blefvo universiteten deremot läroanstalter endast för specialstudier, kunde lärjungarne följa läraren längre på vetenskapens bana.
Hans håg och lust, att sjelf djupare intränga i sin vetenskap, skulle derigenom ovilkorligen stegras.
Känslan af att omedelbarligen kunna gagna genom ett högre vetande, skulle icke undgå att lifvande inverka på hans sinne.
Ett högre vetenskapligt lif vid universiteten skulle blifva en nödvändig följd deraf.
För att åstadkomma sådant, föreslår jag att den nuv:de philosophiska magistergraden afskaffas och i stället inrättas sådan grad för hvar särskild vetenskap.
Ingen, som en längre tid vistats vid något universitet, har kunnat undgå fästa sig vid det olämpliga deruti, att läraren jemväl är examinator.
Hvem har icke hört omtalas compendier, framställda i frågor och svar, hvilkas inlärande vore tillfyllestgörande för examen af den eller den Professorn.
Under nuv:de förhållanden vinlägger sig kandidaten mera om att inlära examinators åsigter, än att vinna verklig kunskap i vetenskapen.
Ofvanstående må icke anses såsom tadel, riktadt mot universitetslärarne och gällande endast de ringare kapaciteterne bland dem.
Långt derifrån; men berörde resultat är en nödvändig följd af förhållanderne.
Hvarje vetenskap har vissa grundbegrepp, på hvilka hela byggnaden skall resas.
För framsteg är nödigt att dessa klart och redigt fattas.
Om nu en lärare, efter forskning och ansträngning, slutligen trott sig finna de noggrannaste svaren, kan någon då förundra sig deröfver, alt han önskar det lärjungen måtte inlära desamma?
Huru fri från egenkärlek man än må vara, kan man icke Den 3 December e. m. 149 gerna Önska bättre svar, än det som fullt öfverenstämmer med ens egen åsigt.
Erfarenheten har ock visat, att ingen examinator kunnat någon längre tid undgå sitt öde.
Böjelse för beqvämlighet, och ifvern efter utmärkelse, har gäckat äfven de varsammaste lärares ansträngningar.
Efter några års förlopp har examinator, af de betygsökande studenlerne, blifvit sammanfattad i ett litet compendium och, i värsta fall, på ett eller ett par ark.
Sådant skulle undvikas, om examen aflades för andra personer, än de som meddelat undervisningen.
Ett förslag i denna riktning vore så genomgripande, att man för ett sådant kunde hoppas framgång.
Utan någon större förändring i det bestående, kan likväl det åsyftade målet vinnas i afseende på dem, som söka inträde i de civile embetsverken.
F. n. aflägges examen inför embetsverket; men denna examen har nedsjunkit till en nära nog tom formalitet.
Under min tjenstetid har väl fråga ett par gånger upslått om ynglingars återremitterande till universiteten, men frågan har förfallit i anseende till det upseende en sådan åtgärd förments väcka.
Vanligen updrages examensbestyret åt de yngsta ledamöterne i verket; och som dessa endast några få gånger erhålla sådant updrag, finna de sig deraf besvärade och söka att på det knapphändigaste sättet detsamma fullgöra.
Om i stället en särskild ExamensKommission af K.
M. förordnades, skulle denna examen otvifvelaktig! höjas till hvad den varit ämnad.
På grund af hvad jag sålunda haft äran andraga, vågar jag vördsami igen föreslå, det R.
St:r måtte, uti underd. skrifvelse, anhålla att K.
M. täcktes förordna: l:o med ändring uti K.
Stadga för Rikets Allmänna ElementarLäroverk af d. 14 sisth Aug., att undervisningen i skolans sex första klasser bl ifver gemensam för alia, samt att först i sjunde klassen finge bildas tvenne olika undervisningslinjer, der å den ena lemnades undervisning i Latinska språket åt dem, som sådant önskade; 2:o att studentexamen ställes i fullkomlig öfverensstämmelse med fordringarne i skolan, samt att för undergående af fullständig studentexamen erfordrades att blifva approberad uti alla dithörande ämnen, således med undantag uti Latinska språket, uti hvilket endast de underkastades examen, som sådant önskade; 3:o att alla s. k. preliminärexamina afskaffas, så att, efter aflagd fullständig studentexamen, fack- och specialstudiet kunde vid universitetet genast börjas; 4:o att till prestexamen icke fordrades Latin och Hebreiska för andra än de, som önska de högre betygen : 5:o att den nuv:de philosophiska magistergraden afskaffas samt i stället inrättades magistergrad för hvar särskild vetenskap; samt slutligen 6:o att K.
M. måtte i Stockholm tillsätta en af sakkunniga personer bestående Kommission, inför hvilken den nu, för vinnande af inträde uti Statens embetsverk, stadgade examen skulle a flaggas, j 150 Den 3 December e. m.
Om remiss af denna min motion till Allm. Besv:s ocb Ekon.- Utsb. anhälles vördsamligen.
Den enskilda representanten kan, enl. min tanke, stundom tillåta sig att framkomma med förslag, som Regeringen deremot kanske icke bör framlägga.
Inom representationen i ett konstitu tionelt land är det önskvärdt att alla meningsbrytningar af framåtskridande, stillastående eller tillbakagång fritt få bekämpa hvarandra.
All ärlig öfvertygelse förtjenar der samma aktning.
Man bör höra både den som tros möjligen vara 100 år före sin tid och den som anses vara 100 år efter densamma.
Det blir annars nästan omöjligt säga hvad, i afseende å det allmänna tänkesättet, tiden lider.
Representanterna för de särskilda meningarne torde derför fritt böra få taga initiativ till förändringar i den riktning de vilja gå, om ock utsigten till bifall å deras förslag, för dagen, skulle vara mörk.
Det synes mig icke förhålla sig alldeles så med en Regering.
Af den väntar man, att den bör känna hvad klockan är slagen.
Den sanne fosterlandsvännen i ett monarkiskt land önskar att Majestätet hålles uti helgd.
Dertill bidraga icke dekonfityrer.
Rådgifvare böra derföre emedlertid icke, då det kan undvikas, underform af K.
Propos. för representationen framställa andra förslag än sådana, för hvilka en teml. säker framgång ocb ett välvilligt uptagande af det allmänna tänkesättet kan påräknas.
Der tvära afslag, elier åtminstone ett genom egennytta, fördomar eller okunnighet förbittradt motstånd äro att befara, der är det den enskilda representanten, han må vara Konungens Rådgifvare eller icke, hvilken, utan att skyla sig under konungamanteln, sjelf bör kläda skott för den sak, ban tror vara för fäderneslandet vigtig.
Jag har ansett nödigt afgifva denna förklaring ang. mina åsig ter för dem, som anse en embetsman i min ställning icke böra omedelbart väcka några förslag hos R.
Jag aktar dem då de handla enl. en, min motsatt, öfvertygelse, men jag måste sjelf lyda min egen.
Till följd af innehafda befattningar ocb särskildta förhållanden har jag måst eftersinna hvad som voro lämpligast för afbjel pande af bristerna uti vår allmänna
Lag och dermed sammanhängande ämnen.
Detta vill jag här på en gång i korthet nämna, emedan, ehuru tillhörande särskilta Utsk:s behandling, de särskilta förslagen dock äga gemenskap.
I Civillag böra emedlertid icke många genomgripande förändringar ske på en gång.
Jag har uti Lagberedningen deltagit uti upgörandet af det nya CivilLagFörslaget.
Gillar således detsamma, utom i de få delar, deremot jag reserverat mig.
Men jag tror att man helst bör ännu en eller annan Riksdag, såsom hittills, tillegna sig vissa vigtigare delar af nämnda förslag, samt först derefter antaga det hela, hvilken åtgärd då hufvudsakligen blefve hvad man kallar en »codification». / Deri 3 Dsc ernber e. m. 151 li rollmåls Lagförslaget tror jag deremot, ju förr desto heldre, böra antagas på en gång.
Hvarför skall på annat ställe närmare upgifvas.
RällegångsOrdningen borde ock på en gång antagas, för att träda i verkställighet så snart domstolsorganisationen kan hinna fullbordas.
På det rättvisan med tillbörlig säkerhet, skyndsamhet och kraft må kunna skipas, anser jag vara erforderligt bland annat:
Alt Högsta
Domstolen erhåller 2:ne nya ledamöter, och att den fördelas i 2:ne divisioner, på det mål icke, såsom nu, må i flera år ligga oafgjorda i sista instansen.
(Härom kan dock endast uti Const.Utsk väckas förslag.)
Alt våra OfverR:r erhålla flera divisioner, hvilket kan ske om man här, liksom i Norrige och Danmark länge skett, samt LagBeredningen föreslagit, låter 3:ne döma i ÖfverRätt, hvarmedelst de nuv:de HofRätts-ledamöternas antal kunde minskas till 57, och dessa ändock sitta på 19 divisioner, i stället för 12, och ärendcrnas afgörande sålunda påskyndas.
All hvarje domsaga, med undantag för nordvestra och norra delarne af riket, får blott eli tingsställe der häkte finnes och ransakning ang. häktad person utan upskof kan ske, der arkivet finnes samladt på ett ställe, så att gravationsbevis och andra för rättssökande angelägna handlingar skyndsamt kunna utlemnas och nödig kortroll ang. det skick, hvaruti handlingarna befinnas, när som helst kan af vederbörande utöfvas, samt der man kan vänta och fordra, att ordinarie domaren sjelf sköter sitt embete, och icke, såsom nu, snart måste anförtro det åt någon ung man, hvilken bättre kan uthärda köld, drag, och andra olägenheter å de ofta usla tingsställena.
Alt UnderRiitt på landet, utom de 3 eller 4 sommarmånaderna, minst en dag hvarje månad sammanträder för rättegångsärenders behandling.
Alt domares löner regleras så, att högre embete medför högre löneförmåner, tillräckliga för oberoende och anständig bergning, hvilket sannolikt kan ske utan ökad utgift för statskassan, om man vill öka lösen för 3:dje arket af expeditioner, så snart man genomfört en för öfrigt högst nödvändig förändring, nemligen:
All alla sportler för domare försvinna, all expeditionslösen vid domstolarne utgår, såsom stämpladt papper, en eller flera Notarier anställas vid hvarje UnderRätt, hvilka tilldelas en viss proc. af det stämplade papper, dermed de af dem skrifna expeditioner äro belagda, då de till vederbörande upbördsman aflemnas; Att åklagaremakten och säkerhetspolisen vederbörligen ordnas; Alt juridiska fakulteterna från Upsala och Lund flyttas till hufvudstaden ; samt Alt en ständig
LagBeredning nedsättes för granskning af alla de lagförslag, Konungen dit vill öfverlemna.
Det är öfver min höfva, att på en gång ensam utarbeta förslag i alla dessa ämnen.
Jag har dock företagit mig att nu väcka några.
Röna de någon framgång, samt hälsa och krafter mig af 152 Den 3 December e. m, Försynen förlänas, så skall arbetet snart fortsättas, derest icke, hvad som är mera önskvärdt, detsamma under tiden angripes af kraftigare och skickligare händer.
Bedjande om tillgift, för att jag uptagit tiden med denna inledning, hvarigenom dock mina särskilda motioner kunna blifva kortare och deras gemensamma syftning — befordrande af rättstillståndets uprätthållande — måhända lättare inses, anhåller jag nu att få afgifva dessa motioner, hvilka jag utmärkt med litt.
Hr von Koch upläste härefter 5 motioner af följande innehåll : A.
Vid två riksmöten har K. M. gjort Nåd.
Propos. ang. antagande af ny StraffLag.
Vid det första antogos de föreslagna hufvudgrunderna.
Vid det andra ogillades både dessa och detaljerna.
Om och när Regeringen, efter ett så föga följdriktigt förfarande af R.
St:r, åter framlägger nämnda eller dylikt förslag, torde vara osäkert.
Vid sista Riksdagen tillegnade man sig emedlertid den betydligare delen af hvad lagförslaget innehåller, ang. de oftast förekommande brotten emot äganderätten.
Erfarenheten bar redan visat, att detta var en förbättring, men tillika att det medför många olägenheter, att med hvarandra sammanjemka olika straffsystemer.
Jag är, för min del, ock af den öfvertygelse, att det nu skulle vara vida mindre svårt, både för Ulsk:s- och Stånds-ledamöter med sakkunskap, att granska och bestämma sig för antagande af en hel StraffLag, upgjord såsom den af K.
M. framlagda, i nära likhet med de StraffLagar, nästan alla civiliserade nationer de sednare åren antagit, än att upgöra oeh tid efter annan uti det gamla inflicka särskilta betydliga delar af lagar, t. ex. Kap. ang. misshandel å person, bedrägeri, förfalskning, m. m.
Dessutom skall man, oberäknadt dessa olägenheter, som jag tillåter mig kalla de teckniska, vid dylikt förfarande, utsätta sig för en ändå större, den nemi., att, då under en längre tid de stora klasserna af brott icke sins emellan äro ställda i något likartadt förhållande till straffen, utan vissa, af allmänna tänkesättet med afsky och fruktan ansedda, gerningar få försonas med ringa bot, under det deremot andre, af allmänheten såsom vida ringare betraktade, förseelser beläggas mod hårda straff, så förvillas rättsbegreppen och det för allmänna säkerheten så vigtiga förtroendet till rättvisan och kärleken till lagen fösminskas, om icke förloras.
Dessa och andra skäl, med hvars anförande jag tror mig, vid detta tillfälle, icke böra eller behöfva uptaga tiden, hafva bestämt mig att nu, såsom min enskilde motion, uptaga de fullständiga, sammanhängande, af Högsta
Domstolen granskade, af den ena statsmakten en gång gillade och af den andre äfven till dess hufvudgrunder godkända, i K. M:s Nåd.
St:r d. 11 Sept. 1847 emförmälda förslag till 1:0 »Ny StraffLag», Den 3 December e. m. 153 2:0 »Lag om verkställighet af fängelsestraff» och 3:o »Förordning om nya StraffLagens införande och hvad i afseende derå iakttagas skall».
Jag föreslår vördsamt R.
St:r att nu antaga dessa tre förslag alldeles sådane de sednast blifvit af K.
M. framställda, utan andra förändringar än sådane, som i följd dels af upskofvet, dels af spöoch ris-straffets jemte kyrkopliktens afskaffande, dels ock genom sednare författningar ändrade lydelsen utaf 23 Kap. 1 g och 25 Kap. 5 g R:sB:n, måste äga rum i afseende å tidsbestämmelsen uti 1 § och redaktm af 7, 8 och 20 gg af K.
M:s förslag till Förordn. ang.
StraffLagens införande.
För att möjliggöra lagstiftning af betydligare omfång, tror jag att man bör, uti mindre vigtiga detaljer, i synnerhet, då dessas upgörande mest bero på sannolikhetsberäkningar, underordna sin enskilta mening under sammanstämmande meningar af i det väsentliga liktänkande, men obestridligen i kunskaper, erfarenhet och vana vid lagstiftning öfverlägsna personer.
Af denna anledn. har jag, som ej ännu var ledamot af LagBeredningen, då strafflagsförslaget der behandlades, och ej eller eljest haft befattning med nyssnämnde förslags upgörande, icke tillåtit mig här föreslå några af de små ändringar, genom hvilka dessa lagar eljest kunnat blifva ännu mer öfverensstämmande med hvad jag föreställer mig kunnat blifva nyttigt.
Detta föranleder mig dock till det ödmjuka förbehåll, att, derest jag skulle förnimma att mera hopp om framgång för hufvudsaken kunde beredas, medelst några ändringar i afseende å verkställigheten af fängelsestraff, enl. de åsigter jag hyllar, förslag då måtte få af mig aflemnas till dylika lätt gjorda ändringar i förslagen.
Jag afser härmed egentl. dels bibehållande af fängelse vid vatten och bröd för vissa brott, dels skärpning, men förkortning af straff-fängelse, dels användande af vissa fångar för allmänna arbeten, jemte några andra medel, hvarigenom jag tror att man, utan grymhet, kunde göra fängelsestraffen mera afskräc kande och mindre kostsamma, samt äfven möjligen erhålla mera biträde af fångar vid befästningar och andra nödiga allmänna arbeten.
Remitterades till LagUtsk. B.
Uti det af K. M. för R.
St:r år 1847 framlagda förslag till StraffLag, om hvars antagande vid denna Riksdag jag i en annan motion hemställt, stadgas, att »böter skola Kronan tillfalla».
Jag vågar nu vördsamt föreslå, att, oberoende deraf om och när ny StraffLag antages och träder i verkställighet, R.
St:r för sin del ville: dels besluta, att från och med 1858 års början alla böter och allt förbrutet ansedt gods skall tillfalla Kronan, att hvad son» af böter efter medeltal af 10 år, från och med år 1847 till och med år 1856, verkligen i behållning tillflutit härader, kyrkor', de fattige, städer, domstolar, brand-, skogs-, planterings-, regements-, krigsmanshus-, barnhus-, m. fl. kassor och allmänna inrättningar, måtte utgå med ett derefter en gång för alla bestämdt 154 Den 3 December e. m. belopp från statsverket, samt att af återstoden, utgörande ej mindre hvad statsverket förut tillkommit, än hvad som förr tillfallit målsägare och åklagare, framdeles finge bildas en gemensam fond, att användas }:delar till förbättrad aflöning för vissa AdvokatFiskaler och KronoAklagare vid UnderR:ne, samt den öfriga fjerdedelen utaf K. M., efter af K.
M:s Bef:h:de upgjorda och af Just.
KanslersEmb. granskade und. förslag, årl. i nåder fördelas till ersättning och upmuntran för sådane allmänna åklagare, som vid uptäckt och åtal af brott haft större kostnader eller ådagalagt särdeles nit; dels uti underd. skrifvelse till K. M. anhålla, att, derest äfven K.
M. gillade hvad R.
St:r sålunda för deras del beslutat, Han täcktes låta företaga sådane utredningar, som fordrades för bestämmandet af förutmde ersättningar, i öfrigt behagade i nåder förordna om hvad som för verkställighet af beslutet om böternas ingående till Kronan, alla ersättningars utbetalning till berättigade, jemte de anvisade medlens fördelning enl. ofvann:de grunder, provisoriskt åren 1858 och 1859, vore af nöden, samt att K. M. derjemte för R.
St:r vid nästa riksmöte ville låta framlägga ett definitivt förslag till aflöning för allmänna åklagare i riket.
Motiverna till detta vördsamma förslag finnas uti ett Just.- KanslersEmb:s und. Wern. af d. 15 Maj 1849, hvilket skall hållas vederbörande Utsk. tillhanda, jemte alla de uplysningar och utredningar i ämnet, Just.KanslersEmb. samlat och verkställt till följd af det svar K. M. d. 27 Febr. 1850 i nåder aflåtit å nämnde Mern.
Jag anhåller om remiss till LagUtsk., som torde jemte StatsUtsk. och möjligen äfven Besv:s och Ekon.Utsk. böra handlägga dessa ämnen.
C. Jag hemställer vördsamt om den förändring uti 23 Kap. 1 § R:sB:n, sådant detta lagrum lyder enl.
Förordn. d. 23 Aug. 1851, att samma lagrum hädanefter må erhålla följande lydelse: »A Häradsting, så ock vid laga syn i jordatvist, må ej dömas, der ej Ire i nämnden äro.
Rådst.Rätt vare domför, der tre i Rätten sitta.
I HofRätt skola ej flera än fem och ej färre än tre i Rätten sitta.» Motiver till denna från LagBeredningens förslag hemtade förändring igenfinnas vid 2 och 4 Kap. R:sB:n 1
D. af detta förslag.
Dessa torde jag få här upläsa.
På det den juridiska bildningen icke såsom hittills må blifva alltför ensidig, theori och praktik hos juristerna längre få åtföljas, samt till vinnande dessutom af framtida ekonomisk besparing i afseende å den juridiska undervisningen, för stat, lärare och lärjungar, anser jag mig böra vördsamt föreslå R.
St:r, att genom und. skrifvelse anhålla det K.
M. täcktes vidtaga nödiga åtgärder för Den 3 December e. m. 155 att skyndsamt förflytta de juridiska fakulteterna från Upsala och Lund till Stockholm, att der organiseras till en gemensam undervisningsanstalt.
E. Förmågan att väl redigera lag
Sr, sorn man väl vet, en bland de mest sällsynta.
Dertill fordras nemi. skarpsinnighet, vidsträckta och grundliga vetenskapliga studier, lång erfarenhet vid lagskipning, samt dertill en nästan till konstfärdighet upöfvad skriftställaretalent.
Sällan torde ett land med 3 milhr innevånare samtidigt äga mer än en eller annan i detta afseende utmärkt personlighet.
Det är derföre en stor misshushållning om, när dylika kapaciteter finnas, de icke upsökas, användas, och sålunda än vidare öfvas och utvecklas.
Man betänka blott hvad tid som bortkastas för lagstiftare, lagskipare och parter vid pröfning, tillämpning och tydning af tvetydiga, hvarandra ofta motsägande lagförslag eller lagstadganden.
Denna tid skulle måhända kunna skattas i penningar.
Men den osäkerhet, den misströstan om rättvisa, den tvedrägt och det lagförakt, som alstras genom, olika tydning ständigt underkastade, lagar, kunna ej efter en sådan måttstock mätas.
De tära på statsträdets rot.
Dessa olägenheter torde dock genom ett enkelt och jemförelsevis föga kostsamt medel kunna till stor del för framtiden före kommas.
Detta medel är, enl. min tanke, att genom ett för ändamålet tillräckligt anslag sätta Styrelsen i tillfälle att upsöka och använda 2 eller 3 af de i detta hänseende skickligaste män, för pröfningen af det inbördes sammanhanget och uttryckens bestämdhet uti de förslag till lagar och författnrr, hvilka uti StatsDepart-.n eller eljest af i hvarje fack kunnige män upgöras. Jag har tänkt mig, att en LagBeredning borde bildas sålunda: att den ägde 2 ä 3 af Konungen utsedde ständige och aflönade ledamöter; att Just.StatsMinist:n, Just.Katisbn och R.
St:rs Just.Omb:n berättigades att bevista LagBeredningens sammanträden och deltaga i granskningen af dess arbeten, när dessa embetsmäns öfriga göromål sådant tillåta; att hvarje
Depart:tsChef äger att utse en eller två honom underlydande embetsman att, då ärende, som till Depart:ts handläggning hörer i LagBeredningen förekommer, för tillfället inträda såsom ledamöter i LagBeredningen; att LagBeredningen bör, så vidt ärendet tål upskof, afgifva underd. yttrande öfver hvarje förslag till ny författning, innan detsamma af K. M. i StatsRådet slutl. i nåder pröfvas; att LagBeredningen, på det den ej må öfverhopas med göromål, icke annat än undantagsvis och på grund af K.
M:s särskilda nådiga befallning bör sysselsättas med upgörande af de första utkasten till nya lagar ooh författningar; samt att Depart:tsChefen från hvarje Depart:t utser någon tjenste - 156
Den 3 December e. m. man att såsom Sekreterare biträda LagBeredningen uti de till
Depart:ts handläggning hörande ärender.
Det kan dock icke vara min mening att föreslå, det R.
De äro här endast meddelade på det hvar och en må kunna göra för sig klart hvad som hufvudsakligen åsyftas.
I öfverensstämmelse med hvad jag sålunda yttrat vågar jag vördsamt föreslå: att R.
St:r ställa ett förslagsanslag, stort 20,000 R:dr r:mt årl., till K.