Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter uppläsning af denna §, torde det förefalla besynnerligt nog, att samma Ständer, sorn skrifvit densamma, hafva efter 1S09 begärt författning om husvisitationer, till upptäckande af olofligt gods och den brottsliges gripande innan dom i målet fallit; men Guslaf III, mine Hrr, som icke hade detta lagstadgande för sig, Han fann, att Svenske medborgarnes frihet och säkerhet fordrade förbud mot hvad de regerande Ständerne mellan 1720 och 1772 flucluationsvis förordnat i delta ämne.
Nu äro vi i constitutionelt hänseende ställde på den ståndpunkt, att vi stå något framom Europas öfrige stater; men genom sådana försök ifrån Sländernes sida, som det här, ali förmå Konungen åsidosätta den 16 § Reg.F., som förbjuder honom alt låta något sådant lima, som alt någons fred i dess hus slöra eller störa låta, komma vi att stå långt efter andra stater — och det är på Ständernes begäran, som författningar, sädane sorn den nu gällande rörde detta ämne, utkomma!
Vi måste noga betänka, att ett folks ombud, som glömma sig till denna grad, att förbise grundlagen för att stifta ekonomiska författningar, och tillstyrka afvikelser från de constitulionella principer, som i grundlagen finnas nedlagda, detta folk går med stora steg den tidpunkt till mötes, då det är moget för enväldets ok, när det icke förmår att, med frihetens bibehållande och sans och lugn oell lydnad för lagarna, ordna sina angelägenheter till allmän trefnad och båtnad.
Jag önskar icke att få upplefva den tidpunkt, dä Sverige skulle, genom eget förvållande och sina representanters obetänksamhet, blifvit ett sådant land, att det lagliga tillståndet der ej mera skulle blifva rådande; jag önskar en öfvergång från de missbruk, sorn beredl nuvarande förhållande i afseende på husvisitationer.
Lagerbjelkes förslag till und. skrifvelse förenar jag mig helt och hållet, under förhoppning, alt
Konungen lärer i öfverensstämmelse med den 16 § lemna Ständerne ett förslag till lagstiftning i ämnet, äfvensom lill tullbevakning, med uteslutande af allt, 350 Den ,22 Januari f. m. sorn på något sätt kunde störa husfriden.
Jag tillstyrker alltså, det R. o. Ad. lika med BorgareSt. täcktes afslå det nya förslaget, låta hvad de öfriga punkterna beträffar bero vid det som de öfriga Stånden beslutat, således lägga utlåt, till handl, utan något gillande, och meddela remiss på Gr.
Lagerbjelkes framsällning.
Med erinran, att propos. huruvida ifrågavar. betänk, borde punktvis föredragas nyss blifvit framställd, men att, innan svar derå lemnades, Gr.
Lagerbjelke anmält sig och afgifvit ett anförande, som omfattade betänk, i dess helhet, emedan Grefven åsyftade alt R. o.
Ad måtte afslå Utsk:us betänk, och i stället besluta en und. skrifvelse till K. M., hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om icke vid sådant förhållande det vore lämpligast, att Gr.
Lagerbjelkes förslag först företogs till pröfning; helst Utskrns betänk., derest nämnde förslag vunne bifall, icke fordrade vidare åtgärd, samt i motsatt fall kunde efteråt företagas till afgörande..
Lagerbjelke^ förslag hufvudsakligen går derpå ut, alt hos Konungen anhålla, att till näst sammanträdande Ständer mätte öfrerlemnas förslag till nya tullbestämmelser med lägre tullbelopp, än de sorn för närvarande finnas, så anser jag denna Hr Grefvens framställning vara en ny motion, den jag anhåller mätte blifva hvilande på bordet.
Jag tror densamma icke vara så föranledd af detta betänk.
, som nu är föremål för öfverläggning, att den i sammanhang dermed behöfver pröfvas H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, på sätt Frih.
Palmstjerna anmärkt, man visserligen kunde anse Gr.
Lagerbjelkes förslag till und. skrifvelse innefatta ett nytt ämne, och lämpligast böra behandlas såsom en särskild motion, men att det i alla fall syntes vara nödigt att först pröfva Gr.
Cederströms yrkanden, hvilka afsågo afslag å betänk, i dess helhet.
Cederströms yttrande angår, så, ehuru det var temmeligen liberalt och radikalt i afseende på husvisitationer, ber jag likväl alt något få fästa mig vid den citerade 16 §, i hvilken ibland annat slår, att
Konungen icke bör någon afbända eller afhända låta något gods, löst eller fast.
Om detta tillämpas på samma sätt, som Frih.
Cederström yttrat sig i afseende på orden ”ingens fred störa eller störa låta,” så skulle någon confiscation af förbudna varor alls icke kunna äga rum.
Hvad i öfrigt angår förcdragningssättet, så, och om jag rätt uppfattat Gr.
Lagerbjelkes förslag, angår det egentligen första punkten af Utskrns utlåt., men ej de öfrige punkterne; hvarföre jag hemställer, att, med förbigående af den l:a punkten, nu de öfrige mätte pröfvas och afgöras, hvarefter samma första punkt, hvilken har afseende på de påföljande förslagen och hvarå afslag yrkats, torde föredragas och Den 22 Januari f. m. 351 blifva föremål för Öfverläggning.
Om afslag proponeras på betänk. i sin helhet, så blefve följden naturligen, att tillstyrkanden afsloges, mot hvilka jag icke hört att någre anmärkn:r blifvit framställda.
Jag hemställer således, alt betänk, måtte punktvis föredragas, och att med l:a punktens föredragning må uppskjutas till sist, och den företagas sedan de öfrige blifvit pröfvade.
Härvid yttrade TI.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att han äfven då Gr.
Lagerbjelke afgaf sitt yttrande hade trott, att detsamma endast afsåg första punkten af Utsk;ns betänk., men att Grefven på enskild förfrågan lemnat H. Ex. den upplysning, att della yttrande haft afseende på hela betänk.; men på det denna di scussion om förändringssättet ej måtte blifva alltför långvarig, finge H. Ex. nu hemställa lill Gr.
Lagerbjelke, om icke hans förslag nili behandlas såsom en särskild motion, samt till såväl Gr.
Lagerbjelke som Frih.
Cederström, om de icke ville med gifva alt betäuk. måtte punktvis föredragas, då det blefve dem öppet alt vid hvarje särskild punkt framställa sina förut i ett sammanhang gjorde yrkanden.
Häremot förklarade Gr.
Cederström sig icke hafva något att erinra.
Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt åtskilliga ledamöter under föreg:de discussionen anmält sig, samt hemställde, om icke, då de förmodligen haft för afsigt att yttra sig i fråga om föredragningssättet, dessa anmälanden finge förfalla, afhördes icke någon ytterligare begäran om ordet, utan blcf denna hemställan bifallen; äfvensom R. o. Ad. uppå sedermera framställd propos. biföll, att ifrågavar. betänk, skulle punktvis föredragas, hvadan nu upplästes: Utsk:ns tillstyrkande, alt R.
St. måtte hos K. M. i und. anhålla om de förändringar uti K. förordn. d. 22 Dec. 1841, till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor, som uti betänk, hifogadt förslag voro upptagne, och att i följd deraf Hrr Sundlers och Palanders i amuel väckte motioner må förfalla; hvarjemte föredrogs det bland berörde förändringar gjorda förslag till ny redaction af 34 §.
Jag får först vördsamt hos Hr Gr. o. Landtm, begära underrättelse, huruvida med punktvis föredragning menas en föredragning §-vis af lagförslaget, Om R. o. Ad. afslår l:a punkten, så förfaller hela lagförslaget och då behöfves ingen föredragning af §§:ue i detsamma.
Men jag skall be alt få yttra mig i sak, ty första punkten innehåller hela lagförslaget och hänvisning dit, emedan der står derjemte: ”sorn i bifogade förslag finnas upptagne.” Om nu Utsk:ns tillstyrkande i l:a punkten afslås, sä förfaller pröfningen af de särskilda §§:né, och vi hafva då nog med en öfverläggning, eljest kunna vi få en särskild vid hvarje § och genom voteringar komma lill beslut, hvarigenom vi förkasta det ena och au - 352 Den 22 Januari f. m. taga det andra.
Efter jag har ordet, ber jag få tillägga, att jag aldrig tillstyrkt afslag på de öfriga punkterne, utan att, i afseende på dem, låta bero vid det, som de öfrige Stånden redan bestulit; oell hvad angår anmärkn. rör:de orden ”afhända eller afhända låta gods, fast eller löst”, så får jag svara, att gods, som lägges under beslagsanspråk, derföre icke betages siu ägare, det sättes i packhuset till dess dom i saken fallit, och finnes ingenting, som till införsel förbudet är, återfår också ägaren gods sitt, och delta kan ej kallas ”afhända”.
I anledning häraf yttrade H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm., alt han uppfattat beslutet om belänk:s föredragning punktvis på det sätt, alt hvarje § af författningen om oloflig in- och utförsel af varor, hvaruti förändring blifvit föreslagen, borde särskildt föredragas och afgöras, emedan del kunde bända, att R. o. Ad. ville bifalla hvad i afseende på en eller annan af dessa §§ blifvit föreslaget, och afslå eller med förändringar antaga hvad Utsk:n ronde de öfriga tillstyrkt; hvarjemte H.
Ex. erinrade, alt genom ett sådant behandlingssätt ingens mening hindrades att göra sig gällande, utan R. o. Ad., derest vid pröfningen af en utaf de föregående §§ eli beslut blefve fattadt, som föranledde dertill att de sednare §§ hurde lemnäs oförändrade, kunde vid dessa sednares föredragning afslå de ifrågasatte förändringarne.
Jag har yttrat mig redan mot hela detta förslag, hvilket BorgareSt. i sin helhet afsla»it.
Med åberopande af hvad jag sålunda anfört i sak, kan jag icke annat än vidblifva mitt afstyrkaride af nu upplästa §.
I händelse R. o. Ad. vill besluta öfver hvarje § särskildt, kail jag ej underlåta alt fästa uppmärksamheten pä det oformliga och oriktiga i bestämmelsen att låta kronobetjeuingen få resa omkring och göra beslag utom sina districter, emedan de dä ej äro på den ort de skola vara för att stå till Konungens Bef:h:des disposition.
Jag hänvisar i öfrigt till Gr.
Möruers reservation.
Under åberopande af de motiver jagredan framställt, anhåller jag om afslag å Utskms tillstyrkande, samt bibehållande lills vidare af den gamla författningen.
Cederström har yrkat afslag å l:a punkten, innan den var uppläst och föredragen; detta är detsamma som att dömmas ohördan.
Nu sedan Hr Gr. o.
Landtm, förklarat, att vi skulle öfvergå till den 34 §, torde jag få utlåta mig om densamma.
A den har Frih.
Cederström yrkat afslag, sådan den af Utsk. blifvit föreslagen, derföre alt kronobetjeningeu fått sig tillagd rättigheten att göra visitationer äfven utom sina districter.
Samma anmärkn. har gjort sig gä Ilande både inom och utom Ulsk:n, och särdeles har man fästat sig vid den utsträckning till heslags anställande, som blifvit medgifna de personer, som omnämnas i 2 mom. af samma §.
Jag har derföre varit betänkt på en redactionsförändring, som I)tn 22 Januari f. m. som jag tror skulle förekomma alla förespeglade olägenheter.
Jag tager mig friheten uppläsa delta förslag, lydande sålunda: ”Undersökning efter olofligt införd! gods må å de ställen och lägenheter, sorn lili 32 och 33 §§ uppräknas, kunna anställas af kronofogde, länsman, lands- eller sladsfiscal, fabriksombudsman, samt öfverhcljente vid Tullverket, hvar inom sitt tjenstgöringsdistrict; äfvensom, utan inskränkning till district, af sådane ordinarie tulltjensteman, som af Generaltullstyrelsen för särskilde tillfällen dertill förordnas.
Dylik undersökning må ock af tullkammare-föreståndare, lullliscal och kustchef anställas utom districlet å de i 32 § samt sednare mom. af 33 § uppräknade ställen.”
Jag ber att fä fästa uppmärksamheten derå, alt, med antagande af denna redaction, har R. o. Ad. afslagit den del af Utsk:ns förslag, som gick ut på att tillerkänna kronofogdar och fabriksombudsmän rättigheten alt göra husvisitalioner utom sina district, och icke eller tillagt öfrige tullljenstcmän, d. v. s. öfverbcljente, en sådan rättighet utom sine d ist ricter på de ställen, som i 33 § omnämnas, nemi. boningsrum, hvilka således icke skulle vara underkastade visitationer af andre än öfverbeljente inom districlet.
Hr von Hartmansdorff, Äng.: Sedan Frih.
Cederström icke salt sig emot betänk:s föredragning punktvis, har han yrkat ett sådant behandlingssätt af frågan, hvarigenom, sedan Usta punkten blifvit afslagen, öfverläggningen om alla de öfriga skulle göras om intet, så framt Hr Frih:s mening blefve rådande.
Jag förmodar, alt Hr Gr. o. Landtm, samt Ståndet icke dertill samtycka, och under denna förutsättning tager jag mig friheten att yttra mig öfver den nu förevarande 34 §.
Mot densamma hafva dels Gr.
Lagerbjelke dels Frih.
Cederström yttrat sig; ordet visitation har synnerligast misshagat dessa ledamöter.
Derom är, i min (anka, intet annat att säga, än att, om man vill hindra tullförsnillning, så hör man ock tillåta, att de utvägar, som dertilUIcda, varda lofgifne och utstakade.
Lagerbjelke har sagt, att man borde undvika sådane stadganden, hvarigenom det enskilda vinstbegäret kommc i strid med lagen.
Om detta yrkande skulle fullständigt utföras, så borde nian borttaga alla förhud mot tjufnad, ty dessa stadganden äro naturligtvis i strid med det enskilda vinstbegäret.
Kan icke regeln utföras i sin helhet, så lärer hon icke eller i detta fall böra för följdriktigheten tillämpas.
Lika så har lian sagt, alt man icke hurde genom förbud reta till förbrytelser.
Emot sädane slä författningarne alltid i strid.
Om nyssnämnde anmärkning gäller följaktligen hvad jag redan sagt.
Dertill kommer, alt regeln möjligen går så långt, att ingen förbudslag mera slår qvar, emedan hvarje sådan naturligtvis åsyftar alt hämma förbrytelser.
Cederström har för luisvisitationers borttagande åbe6 H. 45 354 Den 22 Januari f. m. ropat den författning, sorn Gustaf III i sådant hänseende utfärdade, samt påstått, att han dermed åsyftade frihet och säkerhet.
Om Frih. får bedomina lagstiftarens afsigt, så kan det möjligen vara tillåtet äfven för en annan ledamot alt också få tänka på afsigleu.
Berörde författning utfärdades nyss efter den af Konungen sjelf omtalade ”lyckliga regementsförändringen.”
Hvad skedde genom denna?
Jo, Svenska folket misste en del af sina grundlagliga rättigheter, hvaribland sädane, sorn man förmodligen gerna velat behålla.
Manne man således kunde i denna författning se följande tanka:
Alldenstund
Vri genom den lyckliga regementsförändringen betagit
Våra trogna undersåtare en del af deras fordna fri- och rättigheter, alltså bafve Vi,-för att åter söka deras välvilja, härmed velat befria dem från hnsvisitalioner, gifva dem frihet i deras hus, eftersom friheten pä Riddarhuset och annorstädes blifvit inskränkt.
— Man vet ock, alt författningen om husvisitalioner icke var den enda, sorn utkom, måhända i samma syftning; tryckfrihet blef äfven beviljad, ehuru hon sedan inskränktes, och pä det alt det täcka könet icke eller skulle blifva loltlöst i den Kongl, nåden, så hände sig, att otukliga qvinnor äfven lingö större friheter.
Jag tror således, alt man gjorde bäst, om man i sådana fall icke inginge i afsiglernas tolkning, ulan holle sig till de ärenden, som äro för handen.
Jag anser ingen fara vara å färde för laglydiga undersåtare, 0111 den af Hiskin föreslagna förändringen varder af K. o. Ad. bifallen, hvarföre jag, i strid med Frih. Cederström, anhåller om bifall pä Utskins betänk.
Utom hvad här blifvit replikerat på hvad Frih.
Cederström anfört i afseende å den § i grundlagen, som han uppläst, påfaller äfven den anmärkning tydlig, att 0111 denna § tages efter orden, sä skulle hvilken brottsling eller våldsverkare som helst icke kunna häktas i sitt eget hus.
Att meningen icke varit eller kan blifva sådan, och alt nian skulle vilja införa det, som fordom existerade i Maina inom Grekiska riket, att hvarje hus vore en liten borg, det är icke med samhällsvärden förenligt.
Beträffande Frih:s anmärka., att, 0111 ifrägavar. § bifolles, kronofogdars och kronobeljenjngens tid i allmänhet skulle blifva med forskning efter olofligt gods sä upptagen, att den ej skulle vara att tillgå, då dess egentliga bestämmelse påkallade biträde, så tror jag ej alt tillägget i denna g skulle sä öka deras befattning, att hinder uppstod för utförande af den egentliga (jönsten.
Jag tillstyrker bifall lill denna §.
Gyllenhaal, Carl Henrik: åled Frih.
Raab får jag instämma i dea af honom föreslagna redactionsförändring, endast med tillägg af ordet ”Reseinspectorer.” Gr.
Då mitt yttrande blifvit så väsendtligt missförslådt af Hr von Hartmansdorff, nödgas jag åter uppträda, .hvarföre jag anhåller om ursäkt.
Jag har sagt, att när det : l)en 22 Januari f. m. 355 moraliskt rälla icke är i fråga, kör Slalen undvika all vid lagslifluing sälta del enskilda inlressel i sirid med denria lagstiftning, likasom jag sagl, alt då det rälla icke lederas, så är det af Slalen mindre viii betänkt alt utfärda sådane lagbud lill efterlefnad, fiir hvilkas åtlydnad man ieke kan s\ara.
Frih. Cederström, Jacob: Hr von Hartmansdorff bar yttrat, alt den af Konung
Guslaf lil utfärdade, af mig upplästa förordningen emanerade nyss eller den lyckliga regementsförändringen.
Det var icke sd vyss, dii dess dalum är den 17 Juni 177(> oell regementsförändringen inträffat 4 år förut.
Deu öfversättning lill moliverna för denna författning, sorn den värde ledamoten skänkt R. o. Ad., bade lian kunnat behålla för sig sjelf.
Jag anser Konung Guslaf III vara förtjent, af Svenska folkets erkänsla för della erkännande å Konungens sida af de rättigheter, sorn
Han ansåg Svenske medborgare borde äga.
I afseende på Hr von Hobenbausens ytlrnude rör:de kronofogdarne, så ber jag få fästa uppmärksamheten derpå, all del linnes ingen fogde i Sverige, som utan groft tjenstefel kan underslå sig alt fara utom silt dislrict, ulan Inndshöfdiiigens tillstånd, hvartill han måsle begära permission; men nu skall han bli lagligen berättigad alt fara in i andra dislrict i lullslvrelsens ärenden, försöka alt göra beslag, möjligen misslyckas deri, la plikta oell kanhända komma på obestånd.
Alla sådana tillägg i denua författning skulle slutligen leda derhän, alt tjenstefolk oell baro skulle göras lill controllanler å föräldrar oell husbönder, oell gräfva i deras bureauer och skåp, för att upptäcka förbudet gods.
51å man besinna hvart sådanahär laghud kunna leda.
Jag förnyar min begäran om afslag, oell får i anleda, af Frih.
Raahs rcdaclion förklara, att detsamma tjenar lill rakt ingenting, då de §§, som finnas i 1841 års författning, äro fullkomligt tillräckliga för att uppfylla del ändamål, sorn åsyftas.
Någon tillökning och utsträckning deruti best rider jag, såsom oförenlig med Svenska folkets trefnad och lugn.
Den siste talaren har förklarat, att mitt redactionsförslag icke skulle lill något tjena, hvarföre jag tager mig friheten fästa uppmärksamheten pä de förändringar, sorn detla förslag upptager, i jemförelse med det sorn Utsk. framställt, eller förut varit stadgadt.
Jag får således nämna, att tillförne hafva alla öfverhet jente varit i sin visilationsrält inskränkte inom hvar sitt dislrict, utan rätt alt derutom göra visitaliorier, hvilket haft lill följd, att om en sådan tjensteman kommit olofligt gods på spåren, har han ej haft rättighet att förfölja lurendrejaren och göra beslag inom en annan sådan tjenstemans dislrict, utan det har sålunda varit en möjlighet för lullförsnillaren eller lurendrejaren, om han väl kommit öfver gränsen af den först förföljandes dislrict, att gå alldeles fri.
— I afseende på det af Frih.
Gyllenhaal äskade tillägg af ordet ”Reseinspeclorer”, så liar jag ingenting deremot, och får förklara, alt bristande kännedom om sådane Ijensieniäns tillvaro, 356 Den 22 Januari f. m. varit enda orsaken, hvarföre de ej genast upptogos i mill förslag, hvaruti jag skall insätta nämnde ord.
Jag tror mig höra tillkännagifva, all rättighet till visitation utom eget <! ist rict skulle ingen af dessa tjenstemän äga i boningsrum, utan en sådan visitation få förrättas endast af en inom dist rict boende öfverhetjent vid Tull verket; vidare att länsmän, lands-och stadsfiscaler blifvit tillerkände att inom egna d i st ri eter göra visitatiouer på några af de ställen, der de förut icke haft denna rättighet.
Delta svnes rätt, derföre att da en länsman eller fiscal äger rätt att anställa undersökning efter tjufgods, så bör det ej eller för conseqvenseus skull förnekas honom att hålla räfst efter tuIIfdrsn!Ilade eller lttrendrejade varor.
Det hörer jemväl till hans tjenstpligt att efterse, att förfaltningarne i allmänhet eflerlefvas.
Jag tror, alt det förslag jag framställt har dea förtjensleu framför nu gällande författning, att det Icmnar en latitud ät tjenstemänncn all hällre kunna fullgöra sina åligganden.
Jag tror, att, lill discussionens förkortande, det vore ganska nyttigt, om de talare, som ingått på rättsvetenskapens theori, behagade lemna detta fält, tv från den sidan är sjelfva frågan ganska tvistig.
Den rörer nemi. de s. k. police-förlätlningarne, 0111 hvilka alla fältskärare tänka olika, och att utveckla huru långt man kan gå i sådant hänseende, det tror jag vara ganska äfventyrlig!, hvarföre jag skulle tro, att hela detta resonnement om 1(5 § Reg.F. och hvad Konung Gustaf III åsyftade med sin författning, kan lemnäs å sido.
Hela tullväsendet är af beskaffenhet, att, om man från allmänna rättsgrunder vill betrakta detsamma, kommer man till helt andra resultaler, än de, som nu likväl äro använde i de största Stater.
I det speciella hänseende, som här är i fråga, förenar jag mig i Frih. Raabs förslag jemte Frih.
Gyllenhaal dertill gjorda tillägg, i förmodan alt den närmare bestämmelse, som lagen erhåller, leder till en bättre verkställighet, till mera kraft, hvarföre jag tillstyrker R. o. Ad. alt göra denna förändring i 34 §.
Alt dämma efter Frih.
Raabs förslag, så skulle lullljeuslemäunen och audre Kronans tjenstemän, med Tullverkets tillstånd och på dess bekostnad, fä roa sig med resor utom sina districter, för alt göra beslag; och i sådant fall skulle det lätt nog kunna Itända, alt desse tjenstemän ställde lill lureudrejerier mot skälig betalning, naturligtvis pä del sätt, att de af rent tjenstenit aflägsnade sig hvar ifrån sitt ort, för att, som det skulle hela, följa lurendrejeri-gods pä spåren, under det alt just varorna som häst lurendrejades in och kommo i säkerhet, emedan kusten lemnades ulan bevakning, och tjenstemännen icke, på sätt förfaltningarne bjuda, funnos hvar pä sin post.
Della är verkligen klokt lillstäldt.
Jag skulle tro, all man borde ställa sä till, att tullbevakningen vore på sina stationer tillstädes natt och dag och icke aflägsnade sig derifrån Den 22 Januari f. m. 357
Tor några visitationer, sorn kunna slå ganska illa al.
Likasom jag
Iror det vara oförnuftigt, att kronobetjeningen reser från sina dislricter, för alt i något specielt fall söka efter förbrulet gods, likaså oklokt är det att tulltjenstemännen göra det.
Det malte vara nog af, att Generaltullstyrelsen utsänder reseinspectorer; sådant är redan i den gamla författningen tillåtet, ehuru ordet rese-inspeclor deri ej finnes utsatt, det är tydligt af 2 morn. af lagen i 32 och 34 §§:ne.
De hafva sine förordnanden, som berättiga dem alt verkställa visitationer, och dermed kan vara nog.
Man har här sagt, alt då man har rätt att gå in i hus och gripa tjufvar, så har man äfven rätt alt i hus eftersöka förbrulet gods.
Nå viii!
Man må ej komma och söka efter tjufvar eller tjufgods i en mans hus, som ej varit för tjufnad angifven eller öfvertygad; man må hålla sig lill sådane hus, hvilkas innevånare eller ägare varit straffade eller angilne för stöld, ty ingalunda får någon komma in i en fredlig medborgares hus, för att söka efter tjufgods, ty det blir rån utaf, och då värjer sig den, sorn hor i linsel, på sätt lag bjuder.
Jag tror mig nu hafva bevisat, alt Frih.
Raabs försök alt hjelpa Utskrns förslag, genom inskränkning lill tullljenstemännen i afseende på rättigheten alt fara ifrån sine dislricter, är eli alldeles onödigt tillägg till den författning, som finnes, och jag förmodar, all Tullstyrelsen skall blifva ganska missbelåten att derigenom öppna vägen till direct connivence mellan lurcndrejaren och tullhetjenten, för att vara frånvarande när det lorbudna godset inkommer.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, (illkännagaf, all plenum kommc att fortsättas kl. 6 e. m. Frih. Hermelin, Aug.
Jag tillstyrker an tagande af Frih. Raabs förslag med Frih.
Gyllenhaals amendement.
Visserligen har en värd talare härstädes gjort en och annan anmärkn., ibland annat om olämplighelen alt lulltjenslemännen skulle äga rätt att utom districten anställa visitationer, och jag anser mig höra bestrida riktigheten deraf.
Skall rörfattningen äga gällande kraft, så hör man äfven tänka på medlen , hvarigenom den kan sättas i verkställighet.