Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Få vi betala Utlänningens producter dyrt, NB. räknadt i vårt mynt; så får ock lian betala våra varor dyrt, likaledes räknadt efter vårt mynt, och Coursens höjd kan således' ej skada oss så vida vi icke beständigt köpa mera än vi sälja, d. v. s. sätta oss i skuld ett förhållande, som i alla fall icke kan länge äga bestånd, utan snart måste göra slut på sig sjelf; ty Utlänningens långmodighet, att utborga upphörer snart.
Heldre än att behandla Coursen såsom någon ting för sig sjelf bestående och magtpåliggande, heldre än att uppoffra Statens kralter för Coursens förändrande; synes det ling således i4 Den i Martil. angeläget, att göra Coursen oskadlig, hvilket endast sker, såsom redan visadt är, genom productionens upphjelpande.
Jag får således föreslå ej blott, att den del af Rörelsecapitalet, som blifvit indragen genom FilialDisconternes upphörande och MagazinsDirectionens fordringars indrifning, må åter få utkomma i rörelsen genom lån till Näringsidkare ock i synnerhet Landtbrukare, på sådana betalningsvilkor, som äro förenlige med den tid, inom hvilken näringen kan hinna inbringa någon frukt, utan ock, att dessa utlåningar må sträcka sig till ännu större summa i fall sådant visar sig nödvändigt.
Vilja vi ändamålet, så möta icke svåra hinder i utförandet.
För närvarande torde man blott behöfva uppdraga det eller de Utskott, till hvilka målet hörer, att, jemte betänkande i hufvudsaken, till närmare granskning inkomma med förslag till det reglementariska.
Ett ämne, som har noga sammanhang meri detta nu framställda, är, att den enskildfa crediten må få begagnas.
För att gilla denna sats, behöfver man blott besinna, huru ofantligt orättvist det är, att neka någon, att, i hvad form och till hvad belopp han godt "finnér, utge en förbindelse, att betalas af honom sjelf eller någon annan.
Det beror ju sedermera på hvars och ens förtroende till utgifyaren, om dylika De,n r Martil.
15 förbindelser mottagas eller ej.
Män har säkert icke betänkt huru ondt man gjorde allmänna rörelsen och enskilta crediten, då man vid sista Riksdag inskränkte Assignationsrättigheten.
Äfven får jag anhålla det detta mitt vördsamma Memorial måtte till behörigt Utskott remitteras, samt med de öfrige Respective Med_ Ständerrie communiceras.
Herr af Uhr, Gustaft Förvaltningen af Strömsholms och Kongsöhrs Kungsgårdar och Stuteriinrättning, utgjorde ett bland de vigtigare föremålen för Riksens Ständers öfverläggningar v detta ämne, äfven vid denna Riksdag har stora anspråk på Riksens Ständers uppmärksamhet, och vågar derföre föreslå, att StatsUtskottet måtte få sig uppdraget, att granska samma ämne, för att till Ständerne inkomma med det Utlåtande deröfver, hvartill Utskottet kan finna omständigheterne föranleda.
Jag tror mig vara i tillfälle, att anskaffa vigtiga och tillförlitliga upplysningar härom; men desse hinna ej ingå, innan tiden för motioners väckande är tilländalupen; derföre vill jag nu ej försumma att väcka motionen, och skall ej underlåta, att till StatsUtskottet afgifva de införväntade upplysningarne, så snart de hinna N;o 2. har grundade anledningar till den förmdflan, att i6 Den I Martii. ingå, om, som jag hoppas, Högloft.
Allt ifrån sista revolutionen, har en nästan allmän önskan yttrat sig om indragning af åtskilliga EmbetsYerk, sysslor och pensioner, hvilka man tror vara öfverflödiga, och således onödigtvis gravera StatsCassan samt öka de skattdragandes bördor.
Men allt hittills har man ej sett dessa välgrundade önskningar till minsta delen uppfyllde. £ Tvärtom äro Embets-Verk och många sysslor, under tiden tillkomne, hvilka i högst betydlig mon, ökat de allmänna utgifternej
T vänne
De tvänne förstnämnde, ekuru vidsträckta, hade, såsom af ringa Hemm anst al och folkmängd, hädanefter en lång tid kunnat vara odelade, då population lärer vara rätta grunden till Läns Den i Martiii Läns indelning.
Ölands afsöndrande - från Calmar
Lån, synes ock vara utan skäl, hvarföre Ridderskapet och Adeln redan afslagit Proposition härom.
Domsagor hafva blifvit klufna, hvilka rått vål kunnat bestridas af en Håradshöfdinge.
Detta graverar vål icke Staten mycj ket; men derigenom tillkomma mindre vål lönte Embetsmån, hvilket icke torde vara utan våda.
Huruvida lurendrågerier derigenom, och förmedelst den kostsamma kustbevakningen, blifvit håmmade, lemnar jag en hvar att bedömma, och om icke desse kostnader varit förgäfves.
Jag menar härmed icke de tillökte Compagnie-Officers-Bestållningarne, hvilka åro nödige, i anseende till Beväringsmanskapets öf. ning och vid behof dess införlifvande med Regementerne, utan de tillkomne Generalslöner och Taffelpenningar för RegementsCheferne, så. som tjenande med endast ÖfversteLieutenantslöner, samt de tractamenten som Adjutants Corpsen uppbär.
Många års erfarenhet och derunder förde krig hafva bevisat, att Carl Xl:s organisation icke varit att förkasta, * ehuru förändringar i sättet att föra krig stundom inträffat.
Under 1788 års krig i Finland, hade ArBil. till Ridd, 0. AA.
Fr, 2 Band. 2 Den 1 Martii. mééni som tued Fricorpser och dylika nyvärfde trupper, utgjorde, om jag rått minns, circa 70,000 man, icke mera än ett Commissariat, hvilket likväl hade Magaziner på flere ställen, efter behof; nu har Indelta Arméen, af några och 20,000 man i fredstid, sex Commissariater, hvardera under en Intendent med underhafvande Betjente, ifrån 5 till 9 personer.
Dessas underhåll tages väl icke af Statsmedlen, utan af PassevolanceCassan, hvilket dock år detsamma, då medlen i alla fall tillskjutas af Jordbrukaren.
Innan Passevolancen blef införd och då missväxt inträffade i någon Landsort, gjorde Lands, höfdingen vanligen anmälan derom hos Konungen och begärde, att i orten stationerade Regementet måtte befrias från mötes hållande följande året, till lisa för Rust- och Rothållare.
Jag har aldrig hört att en sådan ansökan någonsin blifvit afslagen.
En dylik lindring äger EU mera aldrig rum, utan måste Passevolanceafgiften erläggas, ehvad svår missväxt inträffar.
_ Om Rust- och Rothållare kunnat förutse detta, och att deras manskap skulle commenderas till aflägsna läger, samt att de i Trouppernes marche, vägar boende Hemmansägare blifva besvärade med inqvarteringar, hvilka alltid åro betungande , tror jag icke att de ingått i Passevolancen.
För öfrigt känner jag icke eller kan uppi råkna alla de sysslor, hvilka nu mera ån förr belasta Staten, påminner mig dock CoursControlleurstjensterne, som icke haft förmånlig verkan på Coursen.
Den 1 Martii. *9
Af hvad jag således haft den åran ett andraga, lärer Höglofl.
Ridderskapet och Adeln finna nödigt, att en annan ordning i Statens reglerande måtte införas. 5y §.
RegeringsFormen bibehåller Svenska Folket vid dess urgamla rått att be katta sig sjelft, och den 62 § stadgar, att sedan Riksens Ständer pröfvat Statsutskottets uppgifne Statsbehof, ankommer det å dem att åtaga sig en deremot svarande Bevillning, samt fastställa huru särskildta summor deraf skola till särskildta ändamål anvånda9, och dessa summor under bestämda hufvudtitlar uti RiksSfaten anslå.
Att kunna pröfva förutsätter rättigheten att antaga eller afslå hvad till pröfning blifvit Framståldt.
Således äga Riksens Ständer, efter min o förgripliga tanka, rättighet att antaga, förändra eller afslå de uppgifna Statsbehofven i alla detailler och sedan anordna de för hvarje hufvudtitel derefter upp. kommande summor.
Den som åger att determinera hufvudstimmorna, måtte vål ock åga att fastställa de partielle deraf, och hade Riksens Ständer icke denna rått, så vore deras sjelfbeskattningsrått, icke annat ån en absolut Bevillningsskyldighet, sorn skulle utsträckas så långt som påfordringarne.
Med anledning häraf, får jag vördsammeligen proponera: att Riksens Höglofl.
Ständer uppdraga deras Statsutskott, att författa en jemförelse emellan 1810 och 1822 årens RiksStater och efter nogaste och samvetsgrannaste pröfning, anmärka de Verk, Embetsmån ooh sysslor, hvilka Utskottet anser kunna indragas, utan 20 Den x Mavtii, att de allmänna årendernes ordentliga gång derigenom skulle möjligen komma att lida: lika sorn hvilka pensioner kunna indragas: och efter det Utskottet afgifvit yttrande om i hvad mon de till indragning föreslagne tjensters och pensioner innehafvare synas böra få behålla hela eller någon del af de löner eller pensioner de innehafva, allt efter deras längre eller kortare tjenstetid, till Riksens Ständer öfverlemna granskning af hvad Utskottet funnit sig befogadt att således föreslå.
Att detta Memocial måtte blifva remitteradt till StatsUtskottet och communiceradt med de öfrige Respective Stånden, derom får jag ödmjukeligen anhålla. N:0 4.
Trefnaden flyr
Rån det land der Jordbrukarens uppfostran år vanvårdad, der duglösheten, liderligheten; Allden och den af dessa Den i Martn. 21 läster uppkommande liknöjdheten öfver sin och sina barns framtid, tecknar hufvuddragen i generationens lynne.
Interesset för Allmogens upplysning, har de sednare åren utmärkt flere Ledamöter af detta Stånd , hvilket således må med välbehag upptaga min motion om: lj) Anbefallandet af strång forskning om tillståndet af ungdomens förståndsodling inom hvarje Socken, vid tillfälle af den visitation som bör af ContractsProstarne förrättas inom prosterierne; och 2) Åliggandet för SocknePresten att £ hvarje klandervärd persons betyg anteckna, huruvida den förre vid de allmänna Husförhören, i Husfolkets närvaro manat den sednare att ifrån iråkade villovägar återtaga dygdens stig 5 samt oj Stadfästandet af skyldighet för hvarje
Min vördnad för själasörjarens philantropiska kall, öfvertygar mig om den tillfredsställelsen öfver uppfyllda pligter som gerna skall emotse^det authentiqua beviset, hvilket tillskyndas 2 2 Den i Martil, hvarje rättskaffens Kyrkoherde i kraft af de« törsta af dessa punkter, då deremot den försumlige skall i andra punkten finna en behöflig väckelse.
Jag känner med visshet att Rikets ÄrkeBiskop gör mig den äran dela de åsigter sorn föranleda min motions första punkt: anledning till de andra punkterne har jag hämtat under mina 24 fjensteår sorn Officer, ur erfarenheten af den nytta sorn åstadkommes igenom våra militairiska Corrections- och Straff-Journaler, Jag h ir äran anhålla om communication med Högvördige PresteStåndet, och om remiss till behörigt
Utskott al denna min vördsamma motion, N:0 5.
Nödvändigheten ef Jrbetsdomars återinförande blir denna gång föremål för min bevisning.
Säkerhet om valuta för gjorda förstråckningar till den arbetande classen, åger den som ser arbetaren tvingad igenom Lsgarne att med arbete, beråknadt till ett visst pris gälda det Lån han på tro och heder ti!lockat sig.
I ett land, der arbctsdomar upphöra, der lockas den ill villige att blifva bedragare, och der berättigas dea Den I Martii. feedragne att blifva döf för den fattige arbetarens bön om förlag.
Med så vål årfd som förvårfd egendom måste man gälda de förbindelser, hvari man in* gått: hvarföre skall då den som åger den ursprungliga grunden till all förkofran __ arbetskraften _ åtnjuta det jernbref, som saknad af arbets-domen, så oförskyllt tillerkänner honom ?
Dessa tvånne förhållanden tyckas 'emellan sig hafva bytt natur; Rocken år capital, dess ränta är den värma den skänker åt den kropp, hvars verkningsförmåga är mina fordringars hos gåldenären befintliga ammortissements-fond.
Detta capita^ tillåta Lagarne mig att beröfva honom.
Hans arbete år blott ränta af hans physia ska kraft.
Denna ränta frånryckes mig af Lagarne.
Hvilken obillighet! att gifva capital till sköflings, emedan ännu ränta hanes, hvarigenom fordringsägaren kan förnöjas. •4 Den i Martil, Jag inser fullkomligen den varsamhet, deri grannlagenhet, som vållat upphåfvandet af arbetsdomar, men VSummum jus summa injuria
Nåden får ej låta höra sig förr __ än rättvisan talat till punkt.
Jag föreslår, att' hvarje fordringsägare må få rättighet att yrka gåldenärens arbete, emot ersättning enligt Markegångstaxans utfåste pris, till gäldande af erkänd eller domfäst skuld, sd framt skuld-beloppet ej öfversiiger summan af Femtio Riksdaler Banco.
Jag anhåller att denna min vördsamma moi tion må till Lagutskottet remitteras.
Friherre Rudbeck, Alexandera En längre tid har den olägenheten mött Allmogen, som till Stockholms Stad införa hö, halm, brånnkohl och ved m. m. till försäljning, att når Bönderne med sådana varor ankommit till torgen, en ej så obetydlig afgift, under namn af renhållnings-accis, blifvit dem aflordrad, hvarmed ännu fortfares, och den som antingen vägrat erläggandet deraf, eller af okunnighet om denna, troligen i ingen annan stad af Riket, kända pålaga, densamma pg icke afbördat in* Dea i Marlit, 25 nan försäljningen skett, har, för sådant förhållande måst böta 3 R:dr 16 sk.
Utom det att denna afgift år för Jordbruksnäringen en ny pålaga, obillig och olaglig, tror jag, att ej något förordnande om dessa nya på^ lagors utgörande från vederbörande emanerat till upplåsande i ortens kyrkor, hvarigenom åt. minstone kunnat förekommas, att Allmogen ej haft skål till klagan öfver inträffande bestraffning för öfverträdelse af en, för dem, okänd författning.
Jag anhåller, att denna klandrade åtgärd mätte vara råttad genom föranstaltande af Högloflige Besvärs- och Oeconomie-Utskottet, dit denina min motion torde remitteras, och som också benäget torde vara betänkt på medel att förekomma förnyade anstalter och författningar af art och beskaffenhet lika med den ifrågavarande.
N:o 7. Herr Gripenvaldt, August', * Sedan erfarenheten tillräckligen visat, att de 100,000 Riksdaler Banco som Rikets Ständer, af ManufacturDiscontens fond anslagit att till samtlige Glasbruksägare, efter skedd fördelning, utlånas i mon af deras tillverkning, icke varit tillråcklige, då de icke kunnat erhålla så stort lån, som beredt dem möjligheten att uthärda ett inneliggande oförsåldt glasförlag, och afvakta en tid då det, oaktadt alltid långsamt, s 6 Den i Mars, och i mindre partier, med någon fördel kunnat afsåttas, hvaraf håndt, att rörelsen blifvit nedlagd, och hos andra för vissa tider upphördt, så synes det vara tid och skål, att söka uppmuntra och hjelpa de Glasbruksägare, som ännu drifva denna rörelse, i hopp om att tagas under armarne af nu sandade Rikets Ständer, och då det sker, kunde man hoppas, att införskrifningen af utländskt glas, som i sednare åren skett till en högst betydlig mångd, skulle, om ej upphöra, åtminstone betydligen förminskas, hvaraf uppkom en sann National-vinst.
Af dessa skål vill jag hafva åran framställa, om det icke vore högst billigt och nödvändigt, att med 100,000 Riksdaler öka detta utlånings-anslag för Glasbruksägare, hvilka tagas af den Fond som Kongl.
CommerceCollegium åger, utgörande en million, som till Manufacturerne år anslagen att utlånas, och skulle detta endast blifva en jemnare fördelning af nämnde fond, då man har full anledning att tro, det af de goo,ooo Riksdaler, som till utlåning återstått sedan Glasbrukens anslag afgått, icke någonsin varit fullt utlånadt, och således detta mitt project på intet vis förnärmar någon, och meningen måtte vara med en dylik inrättning att hjelpa den som mest år i behof.
Vid utlåningen af nämnde 200,000 Riksda.'
Ier skulle samma grund följas som Kongl. CommerceCollegii Bref af den 5i December 1818 stadgar, med det undantag, att så vida Rikets Ständer bevilja !den föreslagne tillökningen af Ben I Martil. 27 iooooo Riksdaler, det kunde tillåtas de Glasbruksägare, som i början af detta år, icke erhållit något lån, emedan de för förra året icke tillverkat något glas, alt då de frampå sommaren bevisa sig hafva sådant tillverkadt, få i mon deraf låna till årets slut af det nya anslaget, vid hvilken sistnämnde tid de ovilkorligen till
Disconten skola hafva åter betalt sina tagne lån, på det att den må såttas i tillfälle att vid nästa års början lördela och utlåna hela Fonden, Som jag tror mig bevisat att detta icke vårkar oförmånligt, hvarken på de andra Manufacturerne och Fabrikerne, ej eller någon vinst hårflyter af att Disconten ej utlånar medlen, under det att Glasbruksägare hafva allt annat för att med allvar drifva sin rörelse, anhåller jag ödmjukast att denna min motion må varda till behörigt Utskott remitterad, N:o 8.
* Jag får vördsamligen föreslå, att Riksens Ständer måtte uppdraga Stats- och BancoUtskotten att utarbeta en Plan till erhållande och försäkrande af ett fast myntvärde, utan rubbning i någon enskildt nu krajtägande rätt. 28 Den I Martii, N:o 9.
Herr af Eienftam, Israel:
Denna rättighet ntgör en betydlig driffjäder till näringarnes lortkomsf, och blir säkerligen ifrigare åberopad, i samma mon sorn näringsfriheten lemnar utrymme för den enskilta omtankan och färdigheten.
Tidernas närvarande skick synes derföre påkalla åtskilige förändringar uti Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den 28 April 1819, rörande exclusiva privilegier för nya, i Riket tillförene okända, slöjde-inrättningar, konster eller våsendtliga konstförbättringar.
Härvid framställer sig trenne hufvudsakliga ändamål att gemensamt ernå: 1) Att väcka industrien igenom uppfinnings-gåfvans åggande, så att
Nationens både kropps- och sjåls-krafter må i sammanhang utvecklas till näringarnes hastiga förkofran; samt att främmande
Detta ändamål vinnes bäst genom meddelande af uteslutande privilegier på nya uppfinningar; ej allenast, såsom hittills, på sådane som åro erkåndt goda, utan äfven för dem, som till utseende ej hafva det ringaste värde, endast de åro nya; emedan det ej ligger inom menskliga bedömandet!, att på för^
Den i Martil, 29 hand afgöra den verkan hvartill äfven den uslaste uppfinning kan föranleda.
Detta ändamål vinnes äfven bäst genom samma medel, nemligen, att genast lemna ett sådant privilegium åt hvarje anmäld förbättring af en gjord uppfinning, den må vara huru ringa till utseendet som helst, endast den år verkligt ny.
Det correctiv som inånga skulle önska emot missbruk eller orättvist förnärmande af den föregående privilegii— innehafvarens rått, finnes äfven i afsättningenj ty om den sednare inventionen, som skulle vara båttre, verkligen år sämre, så vinner den ej sitt illa beräknade ändamål; men deremot, om den nya förbättringen i sjelfva verket har mera värde, så blir den rättvisligen i tillfälle, att med bibehållande af den föregåendes rätt, vinna ett företräde i afsättning, som den gamla inventionen förut, under samma förhållande, gjort gällande.
Ofta torde man derigenom få se uppfinnare och förbättrare uti samma person, och 3o Den i Martiin en fortgående täflan skall sålunda såttas i verksamhet. Z)
Att bevaka helgden af den intellectuela äganderätten, som ofta år ganska dyrt inköpt.
Sådant kan ej förenas med nuvarande praxis vid granskningen af inkommande ansökningar i detta ämne, nemligen: att uppfinnaren skall vara nödsakad fullkomligen upptäcka hela sin konst för en otalig, namnlös, hår af så kallade vederbörande, det vill såga detsamma sorn för hela Allmänheten, innan han erhållit någon säkerhet, om uteslutande privilegium till dess utöfning
För beviljande af ett begårdt Uteslutande privilegium behöfver endast att utrönas om uppfinningen hår i landet år förut känd och utöfvad; hvilken forskning alltid bör kunna låta sig göra inom uppfinningens rubrik, sorn för detta ändamål alltid bör tillräckligen specificeras.
Efter närvarande förhållande skulle en Inventor möjligen kunna utan ersättning beröfvas denna sin rättmätiga egendom; hålst då man kan vara försäkrad, att den döende skråandan gör de kraftigaste ansträngningar för att illusoriskt verka på godtycket vid uttydningen af det sedermera, i l. momentet af samma Kongl. Förordning, stadgade vidsträckta och obestämda vilkor för beviljandet, nemligen såsom orden falla: om Collegium finner det sökta privilegium lämpligt.
Det blir derföre nödigt att bestämdt försäkra en uppfinnare om den fördel som honom genom Kongl. Förordningen bör tillkomma; samt att ej allenast fixera en minimi-tid för sådane privilegiers åtnjutande, utan äfven att be - Den i Mars. stämma en viss kort tid, inom hvilken ansökningen bör vara bifallen eller afslagen; emedan tillfållige omständigheter möjligen kunna vara för handen, hvarigenom
Inventor skulle betagas en stor del af sin påräknade fördel, om dröjsmål vid utfärdandet ägde rum.
Att god tyckligt, såsom hittills, grunda bestämmandet af minimi-tiden för åtnjutandet af ett sådant privilegium, endast på den mer eller mindre kostnad, som uppfinningen vid utförandet skall medtaga, synes ej vara nog; emedan den aldra enklaste, och i utförandet minst kostsamma uppfinning, kan vara ett resultat af otroliga föregångne kostnader, hvilka sällan kunna uppgifvas, än mindre verificeras.
Äfvenledes torde böra göras ett hufvudsakligt afseende på uppfinningens härkomst: om den är Svensk, eiler endast första copian af en utländsk.
Den verkan som åsyftas med 5 mom. af samma Kongl.
Förordning, synes ej heller nu kunna förenas med den åt uppfinnaren ämnade fördel och säkerhet:
Genom bibehållande af samma moment, skulle det missbruk kunna förefalla, att en Svensk man blefve emot sin vilja skiljd ifrån sådan sin vålfångna Egendom, då fattigdom ej tillåt honom att sköta densamma med sådan drift som andra, med användande af större förlager, otvifvelaktigt skulle kunna göra.
Man kan dessutom lått föreställa sig, att en uppfinnare som blifvit utarmad genom föregångna mångfaldiga försök, och slutligen medellös hinner sitt mål, ofta nödgas, af brist på både förlag och credit, utbjuda sin uppfinning till r n* Den i Mars. salu åt en förmögnare person, och att det i sådant fall ej beror af säljaren att föreskrifva en köpare någon tid; helst då denne sednare vet, att om han förmår något fördröja affairens afgörande, så har den fattige säljaren förverkat all rätt till hela sin egendom, sorn derefter lätteligen och lagligen, enligt detta nämnde moment, kari af den tillämnade köparen åtkommas för intet; oaktadt sjette momentet af samma Nådiga Förordning, förklarar denna egendomsrätt lika helig med all annan, lagligen till,-! kommen.
Möjligen torde man likväl anse ett uteslutande Privilegium, som obegagnadt undanhålles Allmänheten, ej böra få bibehålla sin rått längre ån den utstakade Minimitiden för ett sådant åtnjutande.
Denna inskränkning, ehuru en medelväg, lärer ingenstädes utomlands vara antagen; emedan man anser såsom ett våld, att, med hotelse att återtaga hvad man gifvit, tvinga uppfinnaren att sätta sin invention i verkställighet på en tid då det ej lönar sig.
Man ledes af den säkra erfarenhet att enskildta interesset är i alla sådana fall den båsta Regulatorn, endast det omgärdas med äganderättens helgd; Nya förbättringar bryta dessutom vanligen den första Privilegiifördelen, innan den beviljade tiden år utlupen.
Hvad denna sporre hos dem verkat, och Den i Martti. 33 och ännu verkar till näringarnes fortkomst, ligger för öppen dag.
Jag vågar derföre vörda sammast föreslå en underdånig anhållan omsådane ändringar i nämnde Kongl. Maj.ts Nådiga Förordning, som åro nödvåndige för att böja egenheten uti våra administrativa former emot samma mål.
— Det förändrade utseende som de reglementariska föreskrifterne derigenom skulle erhålla, har jag ansett min skyldighet att härjemte i sammanhang framställa, under form af Allegat.
Till undvikande af ytterligare vid.* lyftighet, torde detsamma, med Ridderskapets och Adelns tillåttelse, få ouppläst åtfölja Memorialet, och på bordet låsas af den som sådant åslundar; anhållande jag vördsammast om vederbörlig remiss.
Uppställning af det förändrade utseende, sorn Kongl. Maj:ts Nådiga Förordning af den *8 April 181 q, angående Exclusiva Privilegier skulle bekomma, i följd af här frammanför gjorda erindringar.
Göre veterligti Att som Vi, i an ledning af hvad Rikets Ständer hos oss i underdånighet framståldt, insett nödvändigheten Bil, till Ridd, *.
Ad, Pr, s Band. j 3 Den x Martti, af något sådant allmänt stadgande, angående exclusiva eller uteslutande Privilegier, sorn, då det å ena sidan, genom uppmuntran och säkerhet för den, hvilken använder tid och kostnad, på uppfinning eller bedrifvande af någon Ilar i Riket okänd slöjd, konst eller väsentligt konstförbättring, medförer naringarnes hastiga förkofran ; tillika å den andra sidan, förvissar hvarje medborgare om den i 60 §. af RegeringsFormen och i Författningarne grundade Näringsfrihet; så hafva vi funnit, i sådant ändamål, godt, att i detta ämne härigenom i Nåder förordna följande: I)