Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Just en sådan skillnad torde vid bearbetningen blifva nödvändig att iakttaga mellan olika tider: 1600-talets Riksdagsprot:r äro gemenligen så knapphändiga, att aldrig eller sällan något ord får utelemnas; då deremot den s. k. frihetstidens äro sä mångordiga, och framför allt så ingående i de minsta detaljer, att de väl ofta nog kunde och borde afkortas, dock ej öfverallt, för alt ej förlora just denna för tiden egna och utmärkande karakter.
För denna olikhets skull, och för mången annan, för sjelfva företagets vidlyftigt hets skull, för att bereda omvexling för de läsare, som sådan önska, och för att gå olika häfdeforskare s olika önskningar till mötes, af alla dessa skäl vore sannolikt bäst, om utgifvandet skedde i tvenne olika följder, en för 1600-talet, en från frihetstidens början.
Hvad nu utförandet beträffar, är det föga sannolikt, att någon enskildt kan eller vill åtaga sig att på eget bevåg utgifva Riddarhusets prot:r för äldre tider eller dertill skaffa förläggare, om han ej på förhand ser sig tryggad mot den pekuniära förlust, som kunde följa af bristande afsättning.
Dertill är företaget i sig för stort, och antalet af dem, som i värt land intressera sig för dylikt, allt för litet.
Blott med något slags biträde af de fonder Riddarhuset disponerar, låter det sig göra.
Derför kunna åter tvenne alternativer tänkas: antingen att Riddarh.direktm bemyndigas att sjelf gå i författning om Prot:nas ingifvande på Riddarhus-kassans förlag, förutsatt att denna kassa har medel, som till sådant ändamål kunna disponeras; Direkt, skulle då genom sina tjenstemän, mot särskildt arfvode, eller genom andra personer låta afskrifva hvad som skulle tryckas, och för öfrigt vidtaga derför nödiga åtgärder på sätt och vilkor, som kunde leda till minsta kostnad, förenad med största säkerhet, att arbetet blefve så väl och omsorgsfullt gjordt i alla afseenden, som möjligt vore: och den skulle sedan låta hålla Riddarhusets medlemmar och andra afnämare det ulgifna tillhanda, omedelbart eller genom bokhandeln, för det pris som kunde bereda den fördelaktigaste afsättning; — eller och skulle Riddarh.direkt. bemyndigas att upgöra med en eller flera enskildta vetenskapsidkare, som kunde vilja åtaga sig arbetet, och att garantera dem afsällningen af ett visst antal exemplar, då de sannolikt ej skulle hafva svårt att finna enskildt förläggare, som befriade deni från ekonomiska bestyr och lemnade dem så mycket mera ledig tid och håg att använda på Sjelfva arbetet.
Detta kunde i alla fall ej, och bör ej beräknas att lemna någon betydande inkomst; men tryggas måste den eller de, som det åtaga sig, mot förlust, och till någon ersättning för besväret.
Vanligen lärer beräknas vid förlag af detta slag, att för en uplaga, af 500 exemplar, eller högst dubbelt, kostnaderna jemnt betäckas med 2 till 300 exemplars försäljning.
Om nu garantien komme att gälla 200 exemplar, hvilkas värde väl sedan kunde genom afyttrande bland Ståndets medlemmar ersättas kassan, skulle nog för öfrigt, genom försälj - 160 Den 28 December f. m. liing bland, allmänheten, en förläggare sättas i stånd att i någon mån godtgöra dem, som lade hand vid saken.
Det förra alternativet kunde väl synas mera öfverensstämmande med R. o. Ad:s värdighet, som dermed mera komme att sjelf bestämma och reglera utförandet.
Men detta låter sig förena äfven med det andra alternativet, som för öfrigt torde hafva företräde såsom enklare och lättare att sätta i verket.
Mitt förslag är. således i få ord:
Att R. o. Ad. skulle besluta, och genom Riddai hus-direktionen låta bringa till verkställighet på det sätt som kunde finnas lämpligast, utgifvandet af de Riksdagsprot:r och handlingar från äldre tider, serskildt eller hufvudsakligen ronde Adeln, som i dess arkiv i handskrift förvaras.
Anhålles om remiss till Riddarh.Utsk.
Hr Björnstjerna, Oskar Magnus, upläsle en sålydande motion:
Bland de mångå afdrag Embets- och Tjenstemäns löner äro underkastade, torde intet förefalla obilligare än den bevillning, som ålägges Oflicerares s. k.
Häst- och Fourage-medel.
I medeltal upbär en Subalterne-Officer .vid kavalleriet 232 R:dr-b:ko, i sådane medel, för hvilka han är skyldig inköpa och underhålla tvenne tjenstehästar, med sadelmunderingar, samt aflöna en dräng.
Summans otillräcklighet är för mycket i ögonen fallande att icke af hvar och en inses.
Inom de högre graderna eger, nära nog, ett dylikt förhållande rum.
Detta oaktadt afdrager Staten en del af den redan alltför ringa penningen, i form af bevillning.
Man invänder kanske att denna del är obetydlig, men i anseende till det hastiga stigandet i bevillningsafgiften, för hvarje hundrade riksdalers ökad inkomst, blifver den kännbar nog, isynnerhet som löntagarens öfriga inkomster drabbas af förhöjd bevillning derigenom att Häst- och Fourage-medlen läggas dertill, ehuru dessa förtäras af hästen, icke af ryttaren.
-—- Skulle t. ex. en Officer hafva 600 R:dr i lön eller annan inkomst, betalar han derför, i bevillning 7 R:dr; lägges dertill 232 R:dr.
Häst- och Fourage-medel, får lian erlägga 17; i st. f. 21 R:dr måste han betala 37 o. s. v. Bevilln:sFörordn:s 4:de § angifvet' hvad linder lön förstås, nemi.: "den inkomst, som löntagare påräkna att under loppet af året förvärfva.” — Hvad man i likhet med häst- och fouragemedlen upbär, endast att förvalta till ett gifvet ändamål och i Kronans tjenst, utan hopp om egen vinning, men med desto säkrare utsigt till förlust, lärer väl aldrig billigtvis kunna kallas ”en inkomst, som löntagaren förvärf var'''’, då den i sjelfva verket oftast är motsatsen till inkomst, och torde således ej såsom sådan böra beskattas.
Om Statens inkomst af en så orättvis beskattning är ringa, på sin höjd upgående till 2 å 3,000
R:dr, torde så mycket mindre hinder finnas för densammas undanrödjande.
Med Den 28 December f. m. 1G1 Med lika mycket, eller litet skäl, skulle man kunna ålägga landtbrukaren eller industri-idkaren bevillning för den summa, som åtgår till födandet af de för hans yrke nödvändiga kreatur; eller förvaltarne af Kronans öfriga medelbevillning å desamma.
— Officerens tjenstehästar äro, i sjelfva verket icke hans, utan Kronans egendom; de underhållas ickq för hans beqvämlighet eller nöje, utan i och för Statens tjenst, samt äro lika mycket en del af krigsmaterielen, som kanoner, gevär m. m., å hvilka ingen bevillning betalas.
För passevolance-medel erlägges endast bevillning å den behållning, som föreg:de år upstått.
Häst- och Fourage-medlen borde aldrig kunna anses som annat än passevolance, och å dem kan ej gerna någon behållning npkomma.
Artilleristen har sin häst inköpt och fodrad af Kronan, utan kostnad för sig, och erlägger derföre ingen bevillning; kavallerister måste oftast sätta till af egna medel för att föda sin häst och får derjemte draga ökad beskattning!
I Bevilln.sFörordn:s 145 § undantagas från bevillning, bland annat: ”å stat bestådda expenser och skrifvarehjelp”; — ”resepenningar och tractamenten i Kronans ärender”; — ”å stat upförd häst- och båt-Iega för Tjenstemän vid Tullverket.” — Lika nödvändig, som pennan för skrifvaren, är hästen för ryttaren, och med den är han skyldig att färdas i Kronans ärenden.
Samma rätt, som Tjenstemannen vid Tullverket åtnjuter, borde väl äfven tillkomma Tjenstemannen vid Arméen] — Jag får derföre vördsammast föreslå, att i denna § äfven måtte införas: ”Officerares Häst- och Fourage-medel” såsom från bevillning befriade.
Remitterades till BevillningsUtsk.
Otto, upläste eu motion af följande innehåll:
Vigten och gagnet af lättade kommunikationer äro numera bland de sanningar, som öfvergå» till axiomer och således icke behöfva bevisas.
Det intellektuella lifvet inom ett land fordrar dem för att med möjligaste hastighet kunna tillegna sig det nya och gagneliga, som på andra delar af jorden alstras och uptäckes; — det industriella lifvet fordrar dem, på det att näringarne i det ena landet icke måtte stå efter sina medtäflare i andra länder, utan med något hopp om framgång kunna jemte dem framträda på den allmänna varumarknaden.
Dessa sanningar hafva ock under loppet af de senare årén börjat allt mera och mera göra sig gällande inom vårt fädernesland och hafva föranledt en allmännare tanka på byggandet äfven bär af Jernvägar, oaktadt större svårigheter för deras begagnande förekomma i de kalla klimaterna än i de varma.
I synnerhet hafva, i de orter der stora varu-utbyten ega rum och der en stark transito-rörelse sedan längre tider tillbaka stadgat sig, bristen och saknaden af lätta transport-medel börjat att alfvarsammare låta känna sig, särdeles sedan man mera alfvar2 H. 11 102 Den 28
December f. m. ligt och mera beräknadt egnar sig åt jordbruket, oell den öfvertygelsen allt mer och mer begynt stadga sig att forslingen är en kräfta för ett förståndigt åkerbruk.
L)et är då helt naturligt att fråga upstått om anläggande af en Jernväg till lättande af transporterna emellan Westmanland och Dalarna, i synnerhet för de delar af dessa provinser, som icke med förmån kunna begagna Strömsholms kanal.
Frågan har också med sådan värma blifvit omfattad af ett ganska stort antal innevånare af alla klasser, alt för tillvägabringande af nödig undersökning blifvit sammanskjulna nära 17,000 R:dr b:ko.
Af undersökningen, som under loppet af nästlidna sommar blifvit verkstäld, har funnits att en jernväg af 16J mils längd utan ovanliga svårigheter kan anläggas till förening af Westerås med Fahlun och med någon hamn vid den s. k.
Insjön, hvilken är belägen helt nära Siljan samt eger fri och obehindrad seglation till denna sjö och Orsasjön.
Planer för företagets verkställande och för organiserande af det bolag, som dermed skulle hafva befattning, hafva ock blifvit upgjorda, och de personer, hvilka sammanskjutit medel lill undersökningen, hafva till K.
M. ingått med underd. förslag och ansökning i ämnet.
Denna underd. ansökning anhåller jag vördsammeligen att till frågans närmare nplysande få upläsa:
Stormäktigstc Allcrnådigste Konung !
Redan från längsta lider tillbaka har kommunikationen emellan Vestmanland och Dalarna varit i högsta grad liflig, kanske en af de lifligaste inom Sverige.
Den har haft och har sin grund uti de båda provinsernas inbördes läge och produktionsförmåga.
Dalarne behöfva alla år, äfven då provinsen gynnas af god skörd, betydliga belopp spanmål, åtminstone för brukens och bergslagernas behof; denna spanmål, likasom alla provinsens öfriga förnödenhetsartiklar, sorn icke inom densamma alstras, såsom sill, annan salt och torr fisk, något salt, specerier, m. m. transporteras, med få undantag, öfver Vestmanland till sina destinationsorter.
Likaså gå, med få undanlag, Dalarnes alla produkter, som på andra orter skola afsättas, hvaribland hufvudsakligen må nämnas koppar, jern, vitriol, rödfärg m. m. genom Vestmanland till de orter, der de utskeppas eller försäljas.
Vestmanland åter, hvars sydliga och östra delar egentligen äio spanmålsproducerande, beböfver afsättning för slättlandets alster, och finner den naturligen i Dalarne för det öfverskott, söm icke behöfves för orten och dess egna bergslagers behof.
Dessa de båda provinsernas ömsesidiga förhållanden föranleda också en ganska betydlig handel provinserna emellan, dels i form af direkta köpslut, dels i kommissions- och faktori-väg.
Alla de otaliga transporter, som af dessa förhållanden äro en följd, måste nu, då man undantager dem, som ske på Strömsholms kanal, och hvilka icke kunna sträcka sig till annat än Vestmanlands vestliga och Dalarnes sydvestliga delar, ske landvägen.
På vägarne emellan Vesterås, Brunnbäck, Hedemora, Säther, Fahlun och Båtsta vid Dalelfven ser man också nu ständigt och alla årstider otaliga foror, sysselsatta med dessa transporter.
Den 28 December f. m. 163
Denna forsling visar i båda provinserna, med ganska få undantag, högst skadliga följder för åkerbruket och boskapsskötseln, och i allmänhet för de personers ekonomiska ställning och moralitet, som dermed sysselsätta sig.
Af den ögonblickliga penningeförtjensten lockas de till denna sysselsättning, försummande dervid sitt jordbruk, mången gång under tider, då hvarje dagsverke för detsamma är dyrbart, och alltid åsidosättande alt derå använda en arbetsförmåga, som ehuru icke lemnande en snabb vinst, likväl gifver den både mycket säkrare och i längden ymnigare, då den icke verkar blott för stunden, utan ock för en längre kommande tid.
Forslingen verkar äfven dubbelt menligt för åkerbruket derigenom att dragarne långr tider äro borta från hemmet, förtärande på landsvägen och aflägsna hviloställen det foder, som bordt hemma begagnas och derigenom lemna tillfälle lill jordens förbättrande genom ändamålsenlig gödning, och derigenom att de, som sysselsätta sig med forsling, i allmänhet måste mer begagna hästar än oxar, ett förhållande, som äfven verkar oförmånligt på jordens produktions-förmåga och derjemte blir dyrare för egaren.
På moraliteten verkar också forslingen högst menligt, då det lugna hemlifvet, så angeläget för den idoge åkerbrukaren derigenom störes ; då formannen under forslingen icke har någon sysselsättning, utan blott går utmed lasset eller, såsom ofta förhållandet befinnes vara, ligger lättjefullt eller sofvande på detsamma; då hans arbetsförmåga och arbetsskicklighet derunder på intet sätt utvecklas; då han genom det sällskap, han på sina färder träffar, ofta lockas till oordentlighet; och då dels väderlekens oblidhet, dels den, som honom synes, lätt förtjenta penningen icke sällan lockar honom att anlita bränvinet.
Erfarenheten har också allt mera och mera visat att forslingen sällan i längden gifver god bergning åt sina idkare, då deremot icke få exempel finnas derpå att personer, som förr dermed sysselsatt sig och derunder blifvit allt fattigare och fattigare, icke allenast kunna väl berga sig utan stiga i förkofran sedan de öfvergifvit forslingen.
Denna öfvertygelse, som allt mera och mera börjar sprida sig och vinna insteg hos den allmoge, som sysselsätter sig med forsling, har också förorsakat att antalet af dem, som vilja forsla, blir allt mindre och mindre, att forlönerna derigenom blifvit högre, och att tidpunkter inträffa då forbönder knappast till något pris kunna erhållas.
Detta åter verkar menligt icke allenast för de producenter, som skola afsända sina varor till den allmänna varumarknaden, emedan omkostnaderna derigenom blifva större och deras behållning således mindre, utan ock hufvudsakligen för konsumenterna i synnerhet af de förnödenhetsvaror, som måste finnas, men ega relativt ringa värde uti stor volym eller stor vigt, såsom spanmål, sill, salt, m. m.
Dessa speciella förhållanden, jemte alla de mera allmänna, som utgöra grunderna för angelägenheten af lättade kommunikationer i allmänhet, hafva, i förening med den under nuvarande tid rådande syftningen till utveckling i alla industriella grenar, föranledt (anil* - Den 28 December f. m. ken på en jernvägsanläggning till lättande af gemenskapen emellan Vestmanland och Dalarne, och har, för verkställande af en undersökning i detta afseende, en sammanskolts-teckning skett, upgående i närvarande stund till 16,845 R:dr 16 sk. b:ko samt undersökningen blifvit updragen åt Majoren vid E. K. M:s Väg- och'
Vattenbyggnads-Corps, Distrikt-Chefen i mellersta distriktet samt R. af K. W. 0. C. A. Olivecrona.
Den sträckning af vägen, hvilken de som tecknat sig för undersökningen, ansett vara den lämpligaste, och hvilken äfyen Major Olivecrona tillstyrkt, är från Vesterås stad genom Hubbo, Romfartuna, Rila och Vester-Fernebo socknar i Vestmanlands län, passerande dervid Sala stad på en half mils* afstånd, genom Folkärna socken till Avesta i Grytnäs socken, Hedemora och Säthers städer, vidare genom Gustafs och Tuna socknar med öfvergång af Dalelfven vid Forshufvud i sistnämnde socken, sedan vidare genom Amsbergs kapell och Aspeboda samt Kopparbergs socknar till Fahlu grufva och med en grenbana gående från trakten af sjön Billingen till Brenäs udde vid Insjön i Ahls socken, till hvilket sistnämnde ställe segelfarten är oförhindrad ifrån sjön Siljan, alla dessa ställen och socknar belägna i Stora Kopparbergs län; på sätt hosgående generalkartor närmare uplysa.
Då äfven blifvit satt i fråga alt, i st. f. grenbanan till Brenäs udde, lättad sjökommunikation skulle beredas från Siljan genom Gagnefsgråda till Dalelfvens strand i trakten af Forshufvud, roed en bibana från nämnde strand till hnfvudbanan, har undersökning äfven i detta afseende blifvit verkställd af Major Olivecrona, hvilken undersökning visserligen leder derhän att kostnaden för kommunikationen emellan Mälaren och Siljan på sådant sätt skulle blifva 151,000 R:dr b:ko mindre än genom en oafbruten landtkommunikation; men denna skillnad i anläggningskostnaden har man trott motvägas af de större förmåner, som äro förenade med jernvägens fortsättande till Brenäs udde, enär rörelsen på denna sistnämnda väg kan fortgå många flera månader af året än seglingen på Dalelfven, och då derjemte vinnes förmånen af en direkt och lätt gemenskap mellan Fahlu stad och sjön Siljan.
Vidsträcktheten af det företag, som nu underställes É. K.
M:s nådiga pröfning, och angelägenheten alt i en sak som denna framställa så detaljerade och noggranna beräkningar som ske kan, har gjort det omöjligt att nu i underdånighet för E. K.
M. framlägga annat än en approximativ
Maximi-kalkyl öfver kostnaderna för arbetets fullbordande i sin helhet; men då Riksdagen snart förestår, har intet annat val stått dem öppet, som ifra.för företaget och deruti se en iifsfråga för tvänne af Sveriges vigtigare provinser, -än att i underdånighet anmäla frågan till E. K.
M:s nåd. behjertande del skick den nu finnes, under försäkran att fullständiga ritningar, förslag och beräkningar skola i underdånighet blifva aflemnade innan den tid inträffar, då R.
St. laga frågor af denna beskaffenhet i öfvervägande, så att intet hinder deraf skall möta för frågans pröfvande, derest E. K. M., som vi i underdånighet våga hoppas, skulle finna den af den vigt att den bör meddelas R.
St., vågande vi Den 28 December f. m. 165 i underdånighet fästa E. K.
M:s upmärksamhet derpå att den nu öfverlemnade kalkylen är så upgjord, att vid detalj-förslagens aflemnande fråga icke kan upsla om summans förhöjande, men väl möjligen om dess nedsättande.
Den härjemte i underdånighet öfverlemnade Approximativa Maximikalkylen uptager en kostnadssumma för hela företaget, upgående till 4,261,000 R:dr b:ko.
De, som tecknat sig för undersökningen, våga i underdånighet hemställa och anhålla, att, för lillvägabringande af denna summa, tvä tredjedelar deraf måtte af E. K. M. och R.
St:r såsom anslag anvisas, då den återstående tredjedelen borde genom aktieteckning anskaffas; ■— att det af allmänna medel utgående anslaget skulle få utgå på lika mångå terminer, sorn arbetsåren blifva; — att, lill upmuntran för aktieegarne, dem måtte tillåtas att under arbetsåren få beräkna sig 5 procents ränta å det belopp de insatt, på sätt som varit beviljadt aktie-egare uti Götha kanal samt flera andra företag; — att sedan jernbanan blifvit fullständigt uplåten till allmänhetens begagnande hela nettobehållningen, så vidt den icke öfverstiger 5 procent å det belopp aktie-egarne insatt, får utdelas till aktie-egarne; — att när nettobehållningen går deröfver, t. o. m. 6 procent å nämnde belopp, hvad som öfverskjuter 5 proc. och upgår t. o. m. lill en proc., oafkortadt skall afsättas till bildande af en fond för amortering af aktiekapitalet; — att om nettobehållningen öfverstiger dessa 6 proc. äfven ena hälften af det öfverstigande beloppet, t. o. m. 3 proc. på aktie-egarnes insatta kapital, dessutom får till aktie-egarne utdelas, men att andra hälften samt all högre nettobehållning skall tilläggas nyssnämnda amorteringsfond, så att aktie-egarne aldri" kunna erhålla högre utdelning än 8 proc.; — att när denna fond stigit lill så stort belopp som den summa aktie-egarne insatt, desse skola vara skyldige att för aktierna taga lösen med lika stor summa som de insatt; — och, slutligen att E. K. M. i öfrigt i Nåder täcktes bevilja det Bolag, som för delta arbetes utförande sålunda skulle bildas, enahanda förmåner i allmänhet sorn uti Littiis a, Ä, c, tl, e, f och g af 13 § i Privilegium för Aktiebolaget till utförande af en jernvägsanläggning mellan Köping och Hult blifvit nådigst beviljade, på sätt närmare i underdånighet hemställes i de förslag till Privilegium och Bolags-Reglor, vi härjemte i underdånighet fä underställa E. K. M:s nåd. pröfning.
Orsakerne, hvarföre vi i underddict vågat framställa vår anhållan om understöd under denna form, hellre än att begära en sådan garanti, som E. K. M. och R.
St. täcktes bevilja åt
Bolaget för utförande af jernvågsanläggningen mellan Köping och Hult, hafva hufvudsakligen varit tvänne, den ena att, ehuru bär visserligen förekommer utbetalning af större summor på en gång, beloppen likväl sammanlagda blifva relativt mindre och således måste för Staten blifva, efter vårt omdöme ändamålsenligare, den andra att, med de vilkor, som här föreslagits, all sannolikhet förefinnes att det erforderliga aktie-beloppet utan alltför stor svårighet bör inom landet kunna erhållas, då sannolikt ingen tvehågsenhet hos dem, sorn något känna trafiken i den trakt, hvilken nu är i fråga att 166
Den 28 December f. m. förses med jernbana, kan upsla derom, att nettobehållningen på denna bana ju skall blifva minst 2 proc. på hela anläggningskostnaden, och således, efter den här ofvan i underdihet framstälda planen, lemna minst 5 proc. åt aktieegarne och en proc. till amorteringsfonden, så att på en gång aktieegarnes billiga fordran på vinst blifver tillfredsställd och Statens rätt tillika iakttagen att för sina lemnade bidrag blifva egare af banan och derigenom kunna åt trafiken bereda ännu större lättnader.
I underd diet öfverlemnas härjemte det inför dem, som till bekostande af undersökningen tecknat sig, förda prot., hvarigenom de ej mindre godkänt detta underd. mern. till E. K. M., utan ock befullmäktiga! oss att å deras vägnar detsamma underteckna och i underddiet ingifva.
Stort är det företag, som nu i underddiet uuderställes E. K. M:s nåd. pröfning, och stora, vi erkänna det, de summor, hvilka såsom bidrag af Staten till detsamma erfordras; men så blifva ock derigenom stora resultater vunna, då Siljan, Orsasjön och alla de stränder, som ligga omkring dessa stora vattendrag sättas i en lätt förening med Mälaren, då en massa af råprodukter, som nu, i anseende till de dryga transportkostnaderna, icke kunna bringas till lämpliga afsättningsorter, derigenom kunna ingå uti den allmänna varumarknaden, och då derigenom de svårigheter häfvas, som många gånger förefnnnits att till af missvexter hemsökta orter i norra
Dalarne fortskaffa de nödvändigaste lifsförnödenheterna.
Vinner detta företag E. K.
M:s bifall och nåd. beskydd skola kommande slägter välsigna den Konung, som gifvit lif åt slumrande industriella krafter och skyddat nödens barn för följderna af misslyckade skördar.
Med djupaste underdånighet, trohet och nit framhärda Stormäktigste Allernådigste Konung Eders Kongl. Maj:ts underdånigste tropligtigste tjenare och undersåter F. O.
SILVERSTOLPE.
P. de Laval. C. G. Fleetwood. G. B.
Ros. G. E. Rydberg.
H. Falkenberg.
V. A. Sandström.
P. N. Sevén. A. TV. Ahlborg.
Moberg.
Denna underd. ansökning åtföljes, såsom uti densamma omförmäles, af undersökningsmannens
Hr Major Olivecronas betänk, i ämnet samt hans Approximativa Maximi-kalkyl öfver anläggningen; af underd. förslag lill Privilegium och Bolags-Reglor; — samt af en Generalkarta, utvisande jernvägens föreslagna sträckning.
Dessutom hafva, i sammanhang med den underd. ansökningen, blifvit till K. M. i underddiet öfverlemnade ett transsumt af det med Major Olivecrona angrde undersökningen afslutade kontrakt, utvisande fullständigheten af den undersökning, som blifvit kontra - Den 28 December f. m. 167 herad, samt
Probabilitets-kalkyler öfver netlobehållningen samt Gods- och Person-trafiken pä den ifrågasatta jernvägen.
Desse kalkyler, som härjemte öfverlemnas, men hvilka skulle blifva för vidlyftiga att nu här upläsa, — utvisa — att inkomslerne böra blifva, af Gods-trafiken minst 267,59.4
R:dr 18 sk. och af Person-trafiken 135,379 R:dr 8 sk. eller tillsammans 402,973 R:dr 26 sk.: — att då drift- och underhålls-kostnaderne, beräknade efter 16,666
R:dr 32 sk. b:ko per mil och således upgående till 270,833 R:dr 16 sk. afdragas, den årliga netto-behållningen bör blifva 132,140 R:dr 10 sk. b:ko, att om K. M. och R.