Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lika väl, som domstolarne inskicka dem lill öfverdomstolen hofrätten, lika väl kunde de sända dem lill öfverdomstolen Kammarrätten.
Der blefve då en dubbel granskning att vidtaga, först att jemföra de insända charliB-beloppen med förteckniugarne, och derefter att tillse, huruvida förteckniugarne öfverensstämde med lagfartsprotocollen.
Denna granskning kan, hvad Svea Hofrätt beträffar, lika väl göras af Bevisorerna i Kammarrätten, hvilka hafva tillgång till domböckerna i hofrätten, som den kan göras af någon bland hans egna tjenstemän.
Här är det således umbärligt, alt gifva ett dylikt uppdrag åt någon Hofrättens tjensteman.
Derigenom förfaller ock det klander, som drabbat Utsk. derföre, att det har ifrågasatt, det någon Hofrättens tjensteman skulle hafva befattning med denna jemförelse.
Vid de öfriga hofrälterna finner jag för min del ingen ting olämpligt deruti, att någon af deras underlydande tjenstemän undersöker, huruvida de förteckningar, som från domstolarne insändas, äro öfverensstämmande med lagfartsprotocollen.
Det innebär icke någonting annat än ett efterforskande, huruvida domrarne riktigt fullgjort en dem ålagd skyldighet.
Hvad nu beträffar controllen, kan det vara temmeligen likgilltigt hvem som förrättar jemförelsen emellan lagfartsprotocollen oell de insända förteckningarna, blott hon rätteligen göres af tjenstemän, som äga vitsord att intyga riktigheten, och sådant kan ske, utan att hofrätterna inblandas i uppbördsbestyren.
Men fruktar man derför, så finnes en annan utväg.
Det är öppet för en hvar, att ur offentliga handlingar utskrifva hvad honom godt synes, och att låta bevittna utdragen af vederbörande tjenstemän.
Om Kammarrätten låter på detta sätt göra utdrag af lagfartsprotocollen och bevittnar dem, sä kunna Kammarrättens revisorer begagna dessa utdrag lill den jemnförelse med förteckningarne, hvilken eljest skolat göras i hofrälterna.
Derigenom är hela svårigheten undanröjd.
Kostnaderna för allt detta blefve i min tanka ringa, i förhållande lill den inkomst, som skulle Kronan tillskyndas, derest charteringen riktigt verkställdes.
Man kan slutligen gä så långt, alt man säger: hvad visshet ha man om lagfarlsprotocollets riktighet?
Man torde till en Den 8 Januari e. m. 127 början åtminstone böra trygga sig vid denna säkerheten.
Jag vet ingen annan; och alltid kommer man slutligen till den frågan: hvem skall bevaka väktaren?
Åtskilliga ledamöter hafva ansett Frih.
Oxenstjernas förslag vara det, ål hvilket företräde borde lemnäs.
Delta stöder sig på en skiljaktig tanka, som en af Kammarrättens ledamöter afgifvit.
Det har, vid första påseende, mycket för sig, bland annat det, att chartors tillverkning derigenom till stor del blefve öfverflödigt.
Men deremot har det i andra hänseenden stora svårigheter.
Hr Printzenskjöld har redan anmärkt, huruledes det splittrar redovisningen för chartae-sigillatm-medlen, huruledes kronofogdar derigenom kunna med chartrn-uppbörd betäcka deras balancer på andra medel, o. s. v. Hvad säkerhet linnes derför, att alla afgifter, som bort erläggas, verkligen blifvit till fogden betalia, när man icke anställer jemförelse med lagfartsprotocollen, för att utröna, huru mycket som verkligen bort utgå?
Alla conlrollerandc författningar förutsätta, atty missbruk anses kunna äga rum.
Lika väl, som man må tänka och befara, att missbruk hittills ägt rum, på det sätt att domaren och en egendomsköpare delat chartm-beloppet sig emellan, så kail man också tänka sig, att domaren och kronofogden hädanefter göra samma delning, o. s. v.; men vid verkställigheten förekommer en mycket stor svårighet, nemi. den, att när en hvar, som bör chartera en handling hos domaren, skall lill honom medföra bevis alt afgiften blifvit erlagd till kronofogden, så fordras alt hvarje ehartaebetalande person skall först hafva besökt fogden.
Hvar finnes han?
Det är icke säkert, att han alltid är hemma, och dessutom, hvilken omväg vore det icke för häradets innevånare, att fiirst fara till fogden, för alt få bevis om charlm-sigillalae-afgiftens erläggande, innan de kunde fara lill domaren för alt fä sina handlingar charlerade.
Hvilken brefvexling skulle skrifteliga framställningar derom till kronofogden icke vålla för honom; och alla de, som behöfva chartor, kunna hvarken skrifva, eller hafva tillgång å närbelägna postcontor.
Jag anser följaktligen delta förslag vara overkställbar!.
Det har blifvit sagdt, alt hvarje handling, som bör med charta beläggas, är af den beskaffenhet att höra hos någon embetsmyndighet företes, hvadan den, som ville försnilla chartaeafgilten, aldrig kan vara säker att icke hans underslef med tiden upptäcktes.
Om så vore, mina Hrr, hvarföre misstänken J alt underslef med handlingars chartcring hittills ägt rum?
— Man har satt i fråga, att årligen ombyta chartor.
Jag har redan tagit mig friheten för eder utreda svårigheten att anskaffa den mängd af stämplar och formar, som skulle behöfvas för alla särskilda chartae-värden.
Vill man nu vidare förklara, att de chartor, som vid hvarje års slut hafva öfverblifvit, skola casseras och nya finnas i beredskap för det kommande året med det nya årtalet i vattenmärket, så blifver kostnaden ännu större; och ännu säkrare är det, att derpå ingenting vunnes, utan sna - 128 Den 8 J anuari c. ni. rare förlorades.
— Man har påstått ingen säkerhet ligga deruti, att en quidam har skrifvit på handlingen, alt hon vore med charta belagd.
Påskriften kan, om det anses behöfiigt, bekräftas derigenom att domaren äfven påtrycker häradets sigill. — Man har fruktat, att en domare, som afgifvit en förteckning på handlingar, som hort med charlot' beläggas, och som lemnat henne felaktig, kunde, emedan han blott varit tillförordnad, resa sina färde och måhända icke lätt återfinnas, om han svikligen förfarit.
Den, som är i goda omständigheter, behöfver ej göra sådana svek; och ju fattigare en ung domare är, ju oförmögnare han befinner sig att godtgöra en undanhållen penning, ju omtänksammare måste han vara att icke förspilla sin framtid genom ett oredligt förhållande.
Om han är skild ifrån förordnandet till en domsaga och befinner sig på annan ort, när han beträdes med ett bedrägligt förhållande, så äfvenlyrar han ju lika mycket?
Jag inser derföre ingen fara i detta hänseende.
Blott man har en utväg alt conlrollera domaren, så nödgar honom hans egen fördel att vara ärlig.
Jag instämmer med de ledamöter, som yrkat återremiss och tror, att när Ulsk. återfår detta betänk. med alla de aumärkn:r, som dervid blifvit gjorda, och blir i- tillfälle att å nyo taga saken i öfvervägande, så skall Utsk. måhända afgifva ett förslag, som mera tillfredsställer RiksSt:n, än det förevarande hittills gjort.
Då jag icke uppträder för att yrka bifall till betänk., utan tvertom vill förena mig med dem, som begära återremiss, så skall jag inskränka mig till några få anmärkn:r öfver de förslag, som här blifvit framkastade.
Man har nemi. yrkat, att alla handlingar skulle vara ovillkorligen skrifna på charta.
Deremot har Hr von Hartmansdorff i sitt sednaste anförande framställt så många betänkligheter, alt jag blott vill tillägga en enda.
I den gamla författningen heter det nemi., att skuldebref, då de uppvisas inför domstol, skola förses med stämpladt papper.
Det har således icke varit meningen, att de ovillkorligen skola charteras, utan endast i det fall, att de uppvisas inför rätten.
Detta blefve således en alldeles ny beskattning.
Man har ytterligare gjort ett förslag, att söka framkalla till controll det enskilda intresset, derigenom att ingen handling vöre gällande med mindre än att vattenstämpel derå funnes för det hr dä chartan ulgafs.
Detta vore efter min tanke högst illiberalt, ty det skulle derigenom kunna hända, att ett skuldebref å en stor summa icke mera ägde gällande kraft, om denna lilla lapp, hvarå stämpeln är tryckt, ginge förlorad, hvilket lätteligen kan hända antingen på posten eller under andra transaclioner.
Dertill kommer, att detta förslag skulle medföra en betydlig kostnad för Staten.
Dessa mina anmärkn:r anhåller jag måtte få åtfölja återremissen till Utsk. Gr. Posse: Såsom stöd för Utsk:s förslag, att chartorna skulle från handlingarne skiljas, har man åberopat lysuings chartor - Den S Januari e. m. 129 chartor och bevis öfver erlagd Wadstena krigsmanshusafgift.
Jag anser mig böra fiisla uppmärksamheten på den stora skillnad, som finnes emellan dessa handlingar och äganderättshandlingar.
Lysningsatteslcn är, så snart den blifvit uppläst, icke af beskaffenheten att den behöfver förvaras.
Bevisen oin erlagd Wadstena krigsmanshusafgift kunna väl, såsom andra qvitteuser, behöfva förvaras, dock högst i 10 år.
Med äganderättshandlingar är eli helt annat förhållande, och jag får i afseende pä dem åberopa hvad Utsk. anfört om skuldsedlar.
De komma nemi. alla, tid efter annan, alt företes såsom åtkomsthandling.!!-, lill erhållande af fasta, af lån, vid arfskiften, rättegångar m. m.
Jag vill visst icke neka, alt underslef sker med chartor, meri jag tror, att den egentliga fruktan man derföre hyser, härleder sig ifrån den kända förfalskningen af chartor, hvilken jag hoppas vara för framliden förekommen genom det nya slämplingssättet.
Utsk. har förbigått en sak, sorn torde vara betänklig nog, nemi. alt ingen controll är föreskrifven filr alla de handlingar, som qvarblifva i underrätternas archivcr, och hvarå chartat-beloppet är ganska betydligt.
Visserligen linnes eli sådant stadgande i afseende på häradsrätterna, rådstufvurätlerua, JustitiaB-eollegium och Förmyndarekammaren, men för alla andra embetsverk och auetoriteter finnes ingen föreskrift.
— Det har blifvit anfördi och äger sin riktighet, alt, efter det nya slämplingssältet å kort och de nya lullslämplarne, inkomsten deraf har blifvit mycket större; men jag får fästa uppmärksamheten derpå, alt bär är just händelsen, alt stäinplarne åtfölja handlingarne.
Skulle man vidtaga den åtgärd, att frånskilja tull- och hall-slämplarne och inskicka dem till någon auetoritet, så tror jag icke att det skulle medföra någon god verkan.
Hvad här blifvit anlördt derom, att den största säkerheten skulle vara att chartans belopp endast antecknas å handlingen, har af så mänga talare blifvit vederlagdt, alt det icke torde vara nödigt derom säga något mera.
Men derjemte har blifvit påstått, alt hvarje handling bör charleras, dii den upprättas.
Jag anser, att Slaten icke har rättighet till chartae-afgiften, förr än Staten med handlingen vidtager någon åtgärd, antingen genom att stadfästa den, eiler afgöra en tvist, eller något dylikt.
Afven liar det blifvit y II ra dt, att likasom man tillförene hade tillgång på lotteri-collectörer, sä borde man äfven nu kunna få eliar t* - försäljningsman.
Skillnaden är likväl högst betydlig; ty de sednare behöfvas, icke blott i stiiderne, utan äfven på landet i hvarje härad, och der låter det sig icke så lätt göra.
— För min del är jag förvissad, att om R.
St. nu också skulle instämma uti Frih.
Oxensljernas reservation, så kommer man alt vid nästa riksdag återgå lill dea princip jag yrkar, nemi. att chartonia skola åtfölja handlingarne.
H. Ex. Or Gr.
Den siste talaren har ansett afgjordt, alt handlingarne aldrig borde charteras genast, utan ti H. 17 130 Den 8 Janusri e m. äga frihet att blifva ocharterade ända till dess de presenteras inför rätta.
Della är likväl just grundprincipen, på hvilken hela frågan hvilar.
I alla de länder, der man vet att värdera chartae-sigillatse-afgiften såsom en indirect beskattning, hr den icke optativ utan obligatorisk; ty hvarje handling skall vara skrifven å stämpladt papper för att vara gällande.
I dessa länder anser man den indirecta beskattningen vara nyttigast, derföre all den i allmänhet aldrig faller pä någon annan person än den, sorn har något intresse alt försvara.
Chartse-afgiften faller också der på de formögne.
Visserligen förekomma undantag härifrån, men de chartor, sorn drabba de mindre förmögne, äro högst obetydlige, t. ex. på orlofssedlar och dylikt.
De indirecta skatterna väcka icke på långt när samma missnöje, som de direcla, emedan det står i hvars och ens fria vilja att undvika dem, och de äro äfven de indrägligasle, om de med sakkännedom regleras.
I England t. ex. uppgår chartai-afgiflen till omkring 7 millioner L.
St. om året, hvilket är en betydlig del af Engelska skattkammarens inkomst.
I Frankrike minnes jag för närvarande icke huru mångå millioner francs denna afgift uppgår till.
I Österrike är det en betydlig inkomst, och sträckes der så långt, att. det finnes ingen hufvudbok på ett conior, der icke hvarje blad är stämpladt, ehuru naturligtvis med en högst ringa charta.
Det, är på della sätt, som denna statsintrad kan göras vigtig för Staten, och jag fruktar icke att uttala dea sats, att en principmässigt ordnad charlie-siyillataeafgifl skulle befria R.
St. från att ålägga många andra hardt tryckande skaller.
Men vi stå icke på den punkt, alt detta nu kan utgöra föremål för vår öfverläggning, ulan vi måste utgå från de förhållanden, hvaruti vi för närvarande befinna oss.
— Jag erkänner icke riktigheten af den anmärkn. man gjort om svårigheten att fastställa olika värden, ty man kan ganska väl trycka chartor lill ex. för alla tiotal, och sedan classificera alla afgifler
Lill jemna tiotal, så är man ifrån den svårigheten.
Man har äfven ansett omöjligt att finna så många personer, som behöfdes för försäljningen.
Detta fruktar jag icke eller.
Beviljas blott någon remisslage, så skall man icke finna brist på personer, som ganska gerna vilja förtjena ett par hundrade r:dr med ganska ringa besvär.
Man har litat på uppgifterna från donistolarne; men om jag icke misstager mig, så finnes det, åtminstone inom en hofrätts jurisdiction, domare, som icke insända sina domböcker inom laga tid, ehuru advocalfiscalen har rättighet att ålägga dem dagaböler, och om vederbörande skulle anställa en undersökning i alla cassör, äfven här i Stockholm, efter bristande bevis på erlagd charta, så tror jag de skulle hafva en rik skörd att göra.
Jag stannar här med mina anmärkntr och anhåller, att de måtte få åtfölja till Utsk.
Det har blifvit anmärkt här af en ledamot, att i händelse man ville föreskrifva, alt handlingar i allmänhet skulle skrifvas på stämpladt papper, så blefve Den 8 Januari e, m. 131 en följd deraf, alt liela eliart.sigill.förordn, mäste omskrifvas.
Denna svårighet är doek i sanning icke ibland deni, sorn böra komma i betraktande.
Jag förbigår den således, öfvertygad, att Utsk. skall finna denna svårighet ganska lätt öfvervunncn.
Det har ytterligare blifvit anmärkt af Hr von Hartmansdorff, alt saken vore nära nog omöjlig alt verkställa, emedan det då måste finnas skrifcharlor af alla möjliga valeurer, och ramarne dertill blefve allt för dyra.
Till en början mäste jag säga, att jag instämmer med Frih.
Raab, att man icke bör göra stämplarne med några årtal i vatlenstämplingen, pä det all man icke må behöfva årligen göra en ny kostnad, som bålar lill ingenting.
Papperet kan få ett märke, som visar, att det är lillverkadt vid Tumba pappersbruk, och ett ytterligare märke, som ieke medgifver alt eftergöra det utan stor svårighet och kostnad; samt slutligen sjelfva ehart.sigill.stämpeln pä hvad valeur som helst, och dermed är bela svårigheten öfvervunncn.
Dessutom förmodar jag, alt det skulle blifva för Utsk.ganska lätt alt uppgöra andra tariffer, hvarigenom fraclioner i charlau uudvekes oell t. ex. följa ungefär samma norm, som i nu gällande förordn. är fasslälld för chartering af primavexlar och vexlar i allmänhet.
Genom ett sådant stadgande skedde visserligen en betydlig nedsättning i de cbartai-afgifter, sorn nu äro föreskrifna för reverser; men då alla dessa papper mäste skrifvas på stampladt papper, sä skulle Statens inkomst derigenom blifva vida större än nu.
Vjdare behöfde man då inga controlter, ty då ingen handling vore gällande, derest den ej vore skrifven pä slämpladt papper, så kan man vara öfvertygad att den enskilde ej skulle underlåta det.
Det bar blifvit af Frih.
Raab lorklaradt för en alldeles ny beskattning, om handlingarne skulle genast skrifvas på charta.
Charl.sigill.författningen bar likväl skenbarligen afsetl detta, ehuru den, för alt undvika besvär, tillåter att beläggning af charta i stället fick ske, men denna bör likväl ske genast.
Nu frågas, vinner man icke ömsesidigt deiv igenom, alt alia handlingar skulle skrifvas på slämpladt papper?
Jag medgifver, all hela charl.sigili.bevillningen är onaturlig, emedan den drabbar sjelfva capitalet; men då vi nu engång måste hafva den, så böra vi tillse, att under denna titel verkligen kommer att utgå hvad som utgå bör, så att icke bedragaren slipper och deu ärlige får betala.
Jag har det förtroende för Utsk., att det icke blifver svårt för Utsk. att approximativt beräkna de valeurer, som i 2 § af gamla författningen finnas, med tilläggning af ett tredjedels hundrade för hvarje högre stämpel, nemi. först 100, så 133: 16 etc., så långt Utsk. anser att tariffen bör gå.
— Slutligen mäste jag tillägga några ord ronde rätta sättet alt hålla allmänheten dessa chartor tillhanda.
Hr von Hartmansdorff har rätteligen anmärkt, att domarne icke bort derifrån befrias.
Jag bestridde det vid förra riksdagen, och jag tror alt man snart skall finna nödvändigheten af en ålergäng.
Denna uppbörd medför ingen svårighet för domaren, utan befriar honom tvertom från besväret alt skicka och köpa 132 Den 8 Januari e. m. charlot’ lill alla sina expeditioner.
Hela den controll, som då behöfves, är den, alt Konungens Bef:h:de inventerar alla försäljningsställen inom liela länet på samma dag och limma, så all. man icke kan skicka charlot- från del ena stället lill det andra, ulan hvar och en får uppvisa, att hatt har de chartor i behåll, som han icke sålt.
Om i sjelfva verket en sådan grad af oredlighet skulle finnas hos våra domare i allmänhet, alt man behöfde emot dem reglementera på det sätt Utsk.
Föreslagit, så tror jag alt matt på intet sätt skulle kunna vinna ändamålet.
Det euda sältet vore, att i en framlid vid domares utnämning fästa mera afseende på deras nit och redlighet.
På det af Utsk. nu föreslagna sätt hindras deremot icke en oredlig domare att på mångfaldigt sätt kunna försnilla chartor.
Om han t. ex. förfalskar domböckerna när han insänder dem till hofrätten eller Kammarrätten, såo är det nästan omöjligt att conlrollera sådant.
Lika med Hr Åkerman anser jag derföre detta reglemenlerande i liera hänseenden otjenlig!.
För det första ligger det alldeles utom gränsen för en domares befattning att sysselsätta sig med sådana förrätlningnr, hvilka snart skulle komma att upplaga mera tid än som vore förenligt med baus egentliga göromål.
Oxenstjerna har framställt ett annat förslag, nemi. att kronofogdarne skulle hafva denna uppbörd; men jag tror, atl detta icke skulle uppfylla allmänhetens behof, ty kronofogden är ofta långt aflägset boende.
Hr von Hartmansdorff har redan visat hvilket stort förråd af chartor man slädse skulle hafva i beredskap, " om alla handlingar skulle skrifvas på sådana, och af denna grund tror jag, att ett sådant förslag icke låter sig verkställa, helst i vår ehart.sigill.- förorda, redan linnes föreskrifvet, att en mängd handlingar skola cliarleras, när de för någon auetoritet uppvisas, och det vore alt orättvist betunga allmänheten, om de skulle a priori charteras.
På dessa grunder skulle jag vara mest böjd för afslag å Utsk:s betänk.; men då flera ledamötar yrkal återremiss, vill jag icke motsätta mig densamma.
Utom det bidrag till vederläggning af en ledamots i Kammarrätten mening, som gjort sig gällande i Frih.
Oxensljernas reservation, hvilket blifvit lemnadt i Hr Printzenskjölds första yttrande, hafva alla andra vederliiggningsgenmälen emot samma förslag, som inom Utsk. blifvit framställda, sä fullständigt blifvit utvecklade af Kammarrättens President, att jag visserligen icke har något dervid att tillägga, ålen samme ledamot har gjort några anmärkmr emot detaljerna af Utsk:s förslag, hvilka det är min skyldighet att upptaga.
Då likväl denna ledamot äger en så mångårig vana vid civila måls handläggning, som jag"icke äger i ringaste mån, anhåller jag, alt hvad jag nu går att anföra mindre mätte anses såsom ett anspråk att kunna vederlägga dessa anmärkmr, än som en framställning af den åsigt, som i Utsk. gjort sig gällande emot Kam - Den 8 Januari e. m. 133 marriitlcns forsing.
Det har emot Utsk:s första alternativ blifvit främstäldt, alt detta förslag äger det fel, att inblanda hofrätterna i revisions-göromål, som för dem hittills varit främmande.
Vore fråga om granskning af några vidlyftiga räkenskapshandlingar, så skulle jag visserligen medgifva, alt sådant borde tillhöra Kammarrätten; men mig synes den granskning, som Utsk. föreslagit, vara af ganska enkel beskaffenhet och dessutom alldeles icke främmande för den granskning, som domare förut hafva sig ålagd.
Den består nemi. icke uti någonting annat, än alt förut efterse, huruvida chartor finnas till alla de mål, som i små-protocollena och domböckerna äro upptagne och sedermera att controllera, huruvida chartaebeloppen äro i enlighet med författningen uträknade, hvilken uträkning endast fordrar en enkel regula de tri och således icke tyckes behöfva särskildt uppdragas åt män af yrket.
Då det i alla fall tillhör hvarje underdomare att göra samma granskning, så synes deraf tydligen, att denna åtgärd icke är för domarebefattningen så alldeles främmande.
Jag vill icke fästa mig vid hvad Hr Printzenskjöld anfört, att en sådan granskning redan nu kan anses tillhöra hofrättens advocatliscal, för de fall då han har anledn. till den förmodan, att någon underdomare felat genom oriktig chartering, derå han bör anställa åtal.
— Vidare har den värde talaren anfört, att
Ulskis förslag uppdrager åt hofrätlerna att domina i revisionsmål.
Jag skulle likäl tro, att man i detta afseende icke åt dem uppdrager någonting annat, än som redan enligt gällande författningar är dem uppdraget, enär, så vidt jag vet, hofrätlerna nu redan utgöra forum, för anställande af åtal emot underdomare för oriktig chartering, och jag linner intet skäl att nu för depsa förseelser inrätta ett annat forum.
Jag anhåller alt nu få öfvergå till de anmärkmr, som den värde talaren framställt emot det andra alternativet, hvilket egenl ligen är gruudadt på Kammarrättens majoritets förslag.
Utsk. har deruti trott sig sakna cn tillräcklig conlroll, ty Kammarrätten har visserligen föreslagit, att förteckningar skola från underdomarne tillika med chartonia insändas, men om någon domare vill förfara bedrägligt och utesluter några mål ifrån dessa förteckningar, så saknar Kammarrätten all möjlighet att controllera huruvida alla mål äro behörigen charterade, emedan Kammarrätten icke kan jemföra chartonia med någonting annat än dessa förteckningar.
Af sådan anledn. är det, sorn Utsk. i sitt andra alternativ föreslagit, alt förleckningarne först skola till hofrätten insändas, för att der altesteras.
Den värde talaren har nämnt, att en dylik granskning skulle kunna inom Svea Hofrätt verkställas af Kammarrättens betjening samt inom Götha och Skånska Hofrätlerna af personer, som dertill erhållit särskildt uppdrag inom de släder, iler dessa hofrättcr hafva sitt säte.
Jag torde få fästa uppmärksamheten derå, att delta förslag icke igenfinnes i Kammarrättens skrifvelse till K. M., sorn blifvit Utsk. meddelad och alt Utsk. således saknat anledn. till för - 134 Den 8 Januari e. m. modan, att Kammarrätten afselt en sådan granskning; men jag hemställer huruvida den skulle blifva lättare eller mindre kostsam, än den som Ulsk. föreslagit.
Föröfrigt vill det synas mig tydligt, att genom de förteckningar, som Kammarrätten föreslagit, skulle underdomarne blifva nog mycket betungade, i synnerhet som de hafva tillräckligt arbete förut, äfvensom säkerligen en icke obetydlig aflöningskoslnad hehöfde användas inom Kammarrätten åt de personer, som skulle verkställa granskningen.
I afseende på de yrkanden, som i proposilionsväg blifvit gjorda, så vill jag anmärka, att proposition på afslag af Utsk:s betänk., på sätt en ledamot önskat, icke lärer kunna göras, emedan betänk, innefattar, alt K. M., som funnit Kammarrättens förslag vara ändamålsenligt och antagligt i de väsendlligasle delar, likväl ansett lämpligt, att innan K.
M. fattar ett definitivt beslut, lemna R.
St. tillfälle att om förslaget taga kännedom och sig deröfver yttra, och en sådan proposition förutsätter naturligtvis ett svar.