Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Anmältes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomna mern. och utlät:n, nemi. från Constitutio ns-Utskottet: lN:o 1, ang:de arfvoden för Utsk:s cancelli.
N:o 2, med uppgift å hvilande förslag till ändring i grundlagarne.
Stats-Ulskottet: N:o 13, ang:de väckt fråga om skadestånd åt ägare af privilegierade kalkbruk å Gottland för lidna förluster i följd af medgifven utvidgad frihet att å nämnde ö tillverka kalk.
N:o 14, i anledn. af väckt fråga om ersättning åt kommendanten ä Dalarö skans, öfverste löjtnant J. U.
Cedercrona för upphörda sportler af pass-visering.
N:o 15, i anledn. af väckt motion om särskildt tillskott af allmänna medel för de församlingar inom stora Kopparbergs län, hvilka, i följd af den personliga skyddsafgiftens nedsättning, fått vidkännas minskning i den bestämda skolafgiften. 2 H. 7 98 Den 12 Januari.
N:o 3, med hemställan, dels ang:de inköp af 100 exemplar af skriften: ”Anteckningar om R.
Sl:s bank och allmänna lånerörelsen i Sverige”, samt dels om utgifvande lill berörde skrifts författare af bankens' jubelmedalj i guld.
N:o 4, om utseende af revisorer för granskning af lånekontorens räkenskaper m. m.
N:o 5, i fråga om öfverlemnande från banken till riksg.kont. af ett belopp motsvarande Stockholms handels och närings- diskonls, bauko-diskoulens samt Malmö lånckontors reserv-fonder vid 1844 års slut.
Föredrogs och begärdes på bordet följande från Ridd.Utsk. under N:o 3 inkomne: Hörsamt Memorial.
Ilos H. R. o. Ad. har Hr Gr.
Snoilsky, Nils, uli elt d. 15 sistl.
December afgifvet och samma dag lill Ridd.Utsk. hänvisadt anförande, framställt de förtjensler, Hr professorn doktor And.
Fryxell vid bearbetningen af Sveriges historia, sig förvärfvat, gepom en lika allvarlig, som skarpsinnig granskning af urkunder och handlingar, framdragne nr arkivcrnes gömmor, hvarigenom cn ny dager blifvit spridd öfver tilldragelser, hvaruti förut misskände män deltagit, hvilka sålunda omsider vederfarils en sen rättvisa.
Hr professorn hade derigenom bland annat bevisat, att Sveriges Adel blifvit af flera häfdatecknare behandlad nied obillighet och väld; alt man på detta Stånd kastat en mängd orättvisa beskyllningar, under del man sökt på Adelns bekostnad i gynnande dager framställa, ömsom det oinskränkta enväldet, ömsom folkmakten.
Uttalandet af dessa sanningar hade, ehuru de varit grundade på historiska handlingar, dock ådragit författaren hårda strider oell personligt obehag.
Det svntes då vara skäl, alt II. o. Ad., hvars förfäder denna författare försvarat, utan annan uppmaning dertill, än rättskänslans, ä sin sida ådagalägger sin aktning och förbindelse för elt så ädelt handlingssätt.
Hr Fryxell hade för öfrigt skrifvit Sveriges historia pä elt sätt, som gjort henne mer än tillförene lefvande i folkets sinne och till föremål för behandling i särskilda grenar af skön konst.
Då emellertid Hr Grefven nu icke ville väcka fråga, att derföre gifva Hr professor Fryxell en nalionalbelöning, emedan man måhända då skulle tro, alt Hr Grefven velat, med den tacksamhet, som hela Sverige är Hr professorn skyldigt, afbörda den, som honom af Sveriges Adel särskildt tillkommer, föreslog Hr Grefven alltså B. o. Ad. att låta, för Riddarhusets medel, prägla Riddarhusets stora medalj af guld af omkring (iO dnkater,. för all
Hr professor Fryxell af Ridd.-
Direkt, tillställas såsom ett vedermäle af 11. o. Ad:s aktning och förbindelse.
Ridd.Utsk., som, lika med motionären, inser och värderar Hr professor Fryxells utmärkta förtjenster såsom svensk häfdatecknare och tillika vet att uppskatta de nitfulla forskningar, hvarigenom Hr professorn, vid framställningen af de mångartade politiska strider, Den 12 Januari.
99 sora under framfarne sekler emellan olika partier här i landet ägt runi, grundlagt ett mera fördomsfritt och rättvist omdöme öfver den historiska betydelse, Svenska Adeln i sjelfva verket tillkommer, under de lider da denna samhällsklass var i besittning, icke blott af Statens högsta embeten, utan oek i allmänhet af dess högsta bildning, har således, dä fråga blifvit väckt att särskildt gifva
Hr professorn eli offentligt vedermäle af Svenska Adelns aktning, icke tvekat att understödja Hr Gr.
Snoilskys ofvanberörde motion, hvarför Utsk. till samma motion vördsamt tillstyrker bifall, sä att ett exemplar i guld af omkring 60 dukater må, på Ridd.-kassans bekostnad, präglas af Riddarhusets s. k. stora medalj, för alt, genom Ridd.Direklm, till Hr professor Fryxell öfverlemnas, hvilket dock till II. R. o. Adis egen ompröfning vördsamt hemställes.
På Riddarhus-Utskoltets vägnar. G. E.
Föredrogs ett från Ridd.Utsk. under N:o 4 inkommet sålydande:
Till Ridd.Utsk. har H. R. o. Ad. behagat remittera en af Hr Frih.
Styrbjörn
Stedingk väckt motion, att då, vid bänkm:s-val inom Ståndet, det ofta inträffar, att flere inom afd:ne väljande uteblifva, R. o. Ad. således måtte stadga ansvar af böter för den ledamot, som, utan före valet uppgifvet giltigt skäl, är dervid frånvar.
Lika med motionären önskar Utsk. alt ledamöter af R. o. Ad. må noggrant fullgöra sitt kall såsom representanter och således ej heller, utan giltigt förfall, underlåta infinna sig jemväl för deltagande i val och voteringar, men dä Ståndets medlemmar för närvar.
, hvarken enligt grundlag eller Ridd:ordn., hafva det åliggande att oafbrutet eller någon viss tid bevista riksdag, ej heller äro skyldige att, såvida de icke innehafva något af Ståndet dem lemnadt förtroende, såsom Utskisledamöter, electorer eller bänkmän, anmäla när de på längre eller kortare tid från riksdagen afresa, samt slutligen icke lagligen kunna förpligtas alt, om än närvar, vid voteringar inom Ståndet, afgifva sina röster; hvarföre ock något ansvar icke finnes stadgadt för sådan underlåtenhet vid de vigtiga valen till förstärkte Utsk., R.
St:s revisorer och fullm. i banken och riksg:kont. m. m., har Utsk. icke ansett i något hänseende lämpligt att, för ledamots uteblifvande vid bänkm:s-val, bestämma böter, hvadan Utsk. afstyrker Hr Frih.
Stedingks derom väckta motion, hvilket dock till H. R. o.
På Riddarhus-Utskoltets vägnar G. E. Frölich. F. IV.
Dalman. 7* 100 Den 12 Januari.
Då jag här tog mig friheten väcka ifrågavar. motion, skedde det med fullkomlig connaissance de cause att denna motion icke här skulle blifva annat än afslagen, men jag trodde mig derigenom kunna få ett tillfälle att fästa uppmärksamheten pä det olämpliga af att undandraga sig deltagande i bänkuus-valet, hvilket ofta händt.
Då jag emellertid nu finner alt Ridd.Utsk. icke ansett sig kunna göra afseende på motionen, och det är alt förmoda att majoriteten af R. o. Ad. kommer att gilla hvad Utsk. föreslagit, så tröstar jag mig med att, i konseqvens med denna känsla, äfven R. o. Ad. måtte komma att antaga en annan motion gjord af Hr von Hartmansdorff, som går djupare till roten och under hopp om att den vinner R. o. Ad:s bifall och att således bänkm;s-valen måtte komma att hell och hållet försvinna, sä skall jag vara den första som yrkar bifall till hvad Ridd.Utsk. tillstyrkt, eller att min motion mätte blifva afslagen.
Uppå härefter framställd propos., blef Ridd.Utsk:s meni.
N:o 4 af R. o. Ad. bifallet.
Justerades ett prot.utdrag, ang:de remissen af Gr.
Frölichs denne dag väckta motion. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 1 e. m.
Lördagen den 15 Januari 1848.
Justerades 5 prot.utdr. för d. 12 samt pleniprot. för d. 4 dennes.
Landtm, tillkännagaf att Frih. Fleetwood, Fredr.
Miles, såsom ledamot af Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk. begärt och erhållit 3 veckors ledighet, räknad frän och med d. 17 dennes, samt anmodade
Hrr electorer att till följe deraf sammanträda till val af en ledamot i nämnde Utsk. under ledighetstiden.
Företogs val af en bänkman inom 9:de Eänkm:s-afd. efter N:o 9 Hr Ulfsparre, Sigge; och befanns vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd: N:o 11 Hr Ronde, fullm.
Frih. Bonde, Knut Philip, med 9 röster.
Den 15 Januari. 101 Föredrogs och bifölls Const.Uisk:s d. 12 dennes på bordet lagda mern.
N:o 1, ang:de arfvoden för Utsk:s cancelli.
Vid föredragning af Const.Utsk:s d. 12 dennes bordlagda mern.
N:o 2, med uppgift ä hvilande förslag till ändring i grundlagarne, lades detsamma å nyo på bordet pä begäran af Gr.
Björnstjerna, Carl Magnus, och Gr. Taube, Henning Edvard.
Föredrogs Sta(sUtsk:s d. 12 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 13, ang:de väckt fråga om skadestånd åt ägare af privilegierade kalkbruk å Gottland för lidna förluster i följd af medgifven utvidgad frihet att å nämnde ö tillverka kalk.
Den vid detta utlåt, fogade reservation af Hr Rääf, upplästes, pä begäran af Hr von Hartmansdorff, August, som derefter yttrade:
StatsUtsk. har vid sin motivering börjat med att anföra 2:ne efter min tanke ganska giltiga skäl för afstyrkande af den motion doktor Lyth väckt.
Det ena var att saken berodde på K.
M:s nåd. pröfning, och det 2:dra att motionären icke gifvit ärendet den utredning som behöfdes.
Om Utsk. stannat dervid, skulle jag icke haft något emot dess utlåt, att erinra, men det har tillagt: ”och då, i allt fall, anvisandet af statsanslag såsom ersättning för de förluster, vissa näringsidkare fått vidkännas till följd af en i ekonomisk lagstiftningsväg tillkommen författning, skulle innefatta ett till följderne särdeles betänkligt prejudikat m. m.”
Detta skäl anhåller jag att fa närmare skärskåda.
Om en ekonomisk författning anses nyttig för liket i allmänhet, så måste väl denna nytta anses öfverväga det lidande, som kan drabba en eller annan näringsidkare.
Men då fordrar ock billigheten, att den som vinner, eller samhället, godtgör den som förlorar, eller den enskilde, för sitt lidande.
Denna grundsats har man varit män om att iakttaga i fråga om enskildes skyldighet att upplåta deras jord till allmänna eller enskilda företag; man har dervid erkänt äganderätten i sin fulla kraft, men då fråga varit att beröfva någon en honom tillerkänd rättighet (såsom förhållandet varit med kalkbruksägare på Gottland), då anser man sig alldeles icke förbunden alt gifva ersättning åt dem, som genom en dylik åtgärd, få värdet af deras egendom betydligt förminskadt.
Det är en sådan af Utsk. jemväl uttalad grundsats, som jag anser mig böra bestrida; och då utlät, icke nu lärer kunna bifallas med uteslutande af en bland premisserne i motiveringen samt de öfriges bibehållande, ser jag mig föranlåten vördsamt anhålla, det R. o. Ad. icke ville godkänna utlät., utan detsamma återremittera, på det att Ståndet, i händelse StatsUtsk. icke skulle vilja tillstyrka den äskade rättelsen, måtte hafva sig öppet att ändock göra densamma.
Då Hr von Hartmansdorff för sin del icke haft något att erinra vid det slut hvartill StatsUtsk. i sitt ifrågavar. utlåt, kommit, utan endast fästat R. o. Ad:s uppmärksamhet vid ett af de motiver, deni Utsk. ansett sig böra anföra till 102 Den 15 Januari. slöd för sitt tillstyrkande, så tror jag att
Ståndet ulan betänkande kan utlåt, bifalla.
För min del anser jag det anmärkta motivet vara särdeles vigtigt att bibehålla.
Jag anhåller att fä fästa uppmärksamheten på de olägenheter, som ogillande af berörde motiv, eller rättare ett gillande af dess motsats, skulle medföra.
Ty om den af Hr Rääf i hans reservation uttalade och af Hr von Hartmansdorff nu jemväl biträdda åsigt vunne bifall, skulle följden deraf blifva, att hvar och en, som genom en utfärdad ekonomisk författning ansåg sig hafva lidit inträng uti sin näring, skulle vända sig till Statsmakterne med yrkande om ersättning derföre.
I sådant fall skulle ju hvarje skråmästare, efter den nya näringsförfattningens utfärdande, anse sig berättigad till ersättning för de förluster lian derpå trott sig hafva lidit.
Andra exempel ali förtiga, ehuru många sådane skulle kunna uppräknas, enär det är klart, att, vid hvarje ny ekonomisk författnings verkställande, en eller annan anser sig derpå hafva blifvit lidande.
Anspråken i den vägen skulle dä aldrig taga slut, utan Konung och Ständer oupphörligen besväras med ansökningar i sådan syftning.
Pä dessa skäl anhåller jag om Hr Gr. och Landtm:s propos. till bifall ä förevar, utlåt.
Ehuru jag icke till alla delar gillar den motivering StatsUtsk. anfört för sitt afstyrkande af ifrågavar. motion, kan jag dock icke annat än instämma uti berörde afstyrkande.
Mitt skäl dertill är hufvudsakligast och i allmänhet det, att dä det, enligt 9 § i 1809 års riksdagsbeslut, är hvarje Svensk mans rätt att idka hvilken borgerlig näring som helst, emot åtagande af deremot svarande borgerlig tunga, så har det varit ett förbiseende å vederböra sida af denna utaf Konung och Ständer antagna grundsats, att icke hvem som helst, som anmält sig att utöfva kalkbränning, fält tillstånd alt, emot erläggande af deremot svarande borgerlig tunga, utöfva berörde näring.
Hvad nu särskilt
Gottland beträffar, så har sagde rörelse der icke vidsträcktare varit förbehållen vissa privilegierade kalkugnar, än att hvem som helst, som dertill anmälde sig att bränna för eget eller grannars behof, i redan byggd eller i en till byggnad ämnad kalkmila eller mindre kalkugn, dertill erhöll tillstånd.
Åtminstone iakttogs denna regel under de 14 år jag var landsh. på denna ö.
Den väckta motionen innefattar egentligen icke något annat än ett försök att skaffa ägare af en del kalkbruk, deraf flere skola vara nedlagde och på flere år icke varit begagnade, godtgörelse för förment lidande; hvilken ersättning skulle beslå dels i afskrifning på ordinarie räntan, sorn dock är högst obetydlig, och dels i gäldande af förment förminskadt värde å dessa kalkugnar, emot det de haft vid f. d. bättre konjunkturer för kalkhandeln.
Hr von Hartmansdorff har ansett 2:ne af de utaf Utsk. anförde motiver såsom goda, men underkänt det 3:dje.
Lika med Hr von Troil anser jag likväl detta sista vara det vigtigaste.
Skälet dertill har denne talare redan på ett öfvertygande sätt utvecklat; jag anhåller derföre blott att få tillägga några exempel för att ytterligare illustrera frågan.
Om alla Den lä Januari.
103 tle enskilta personer eller korporationer som förmente sig hafva blifvit lidande pä den af K.
M. utfärdade författningen om fri kolhandel, eller på den nya näringsförfattningen, eller pä skeende förändringar i tnll-lagstiftningen, ständigt skulle äga rätt till ersättning af Staten: hvart skulle detta taga vägen?
Med hvilka otaliga, och orimliga anspråk skulle ej Ständerna alltjemt blifva öfverlupne?
Och är det ej rätt och nyttigt att genom ett uttaladt ogillande af en sådan grundsats förekomma sådant?
Hvad nu ifrågakomna särskildta fall beträffar, så tror jag alt de största skäl finnas att icke bifalla hvad motionären yrkat, isynnerhet efter de upplysningar, som den siste talaren meddelat, hvadan jag tror alt R. o. Ad. tryggt kan bifalla SlalsUlsk:s nu förevar, utlåt.
Hr Lagerbjelke, Gust.:
Del har uppstått någon meningsstridighet i afseende på de motiver, som för det blifvande beslutet, hvarom alla tyckas vara ense, böra anföras.
Jag anhåller dä att få fästa Herrarnes uppmärksamhet derpå, alt här icke är fråga om att afgifva någon und. skrifvelse till K. ål., deruti motiver böra anföras, ulan derest delta betänk, af R.
St. bifalles, så är saken fallen.
Derigenom kunna R.
St. icke anses jemväl hafva bifallit de grunder, hvarpå Lisk. stödt silt afstyrkande, utan endast sagt, att motionen icke kan till någon åtgärd föranleda, och sålunda gillat det slut, hvari Lisk. stannat.
Molivcrne dertill kunna mycket väl vara andra ände Utsk. hyst.
Hr von Hohenhausen, 31 i eli.
Det är i anledn. af hvad Hr Frih.
Cederström anfört, som jag anser mig böra yttra några ord, på det alt den af motionären gjorde framställning ej måtte synas alldeles så orimlig, sorn nämnde talare velat insinuera.
Då den värde Friherren påstått att den rättighet, hemmansägare på Gottland nu äga, att fritt och obehindradt bränna kalkmilor, den skulle de äfven förut haft, fäslän först efter det K. befules tillstånd dertill lemnats, så får jag dervid göra den väsendtliga ånmärkn. att denna, sistnämnde rätt inskränkte sig till öns behof, hvaremot de kalkugnar, för hvilka ersättning nu äskats, varit grundade på den större skeppningen till andra så väl inrikes som utrikes orter.
Dessa ugnar hafva af ålder varit så väl till antal som till ortbelägenhet så bestämde, att skogen å ön icke alltför mycket skulle medtagas; och. derföre hafva också särskilde privilegier för dessa ugnar varit utfärdade.
Derföre har också en särskild, ej sä obetydlig, skatt blifvit erlagd.
Fordom hade denna bestämning till följd, alf ön hade sitt eget behof uppfyllt och dessutom kunde skeppa så mycket på utlandet, att der icke var brist på penningar hvarken till skatter eller annat.
Skattcrne erlades vanligen förr i dukater.
Nu har likväl förhållandet förändrat sig, emedan Preussen, hvars hamnar förr voro de bästa afsältningsorterne, numera söker med höga tullar skydda sin egen produktion af kalk, och oaktadt alla våra liberala fraser i tull-lagstiftningsväg, bar det icke ännu lyckats oss att lyfta den minsta af de Preussiska tnllbommarne.
Hvad nu sjelfva betänk, beträffar, så instämmer jag i det resultat hvartill Utsk. i denna fråga kommit och anser dessutom det af motionären äskade ersättningsbelopp vara 104 Den 15 Januari. nog högt tilltaget, enär de ifrågavar. kalkugnarne på sednare tider icke på långt när slå i så högt värde som förr, då skeppningen till utrikes orter var särdeles liflig och vinstgifvande.
För de ledamöter af detta Stånd, som tilläfventyrs icke haft tillgång till ifrågavar. betänk., får jag äran upp lysningsvis nämna att det framställda ersättnings-anspråket frän kalkbruksägarnes sida uppgår till icke mindre än 115000 r:dr b:co.
Jag tror att ersättningsanspråken i dylika fall snart skulle uppgå till millioner, ifall man godkände de af Hrr Rääf och von Hartmansdorff uttalade åsigter.
Lagerbjelke tror jag, att R. o. Ad:s blifvande beslut i denna fråga endast kommer alt hafva afseende på sjelfva hufvudsaken, eller Utsk:s tillstyrkande derutinnan, och icke på de derföre anförda motiver.
De som icke gilla alla moliverne kunna ju genom en reservation deremot, lätta sina samveten.
Jag vågar tillstyrka bifall till Utsk:s betänk.
För min del inser jag icke hvartill en återremiss skulle tjena, dä alla talare synas vara ense derom, att det slut, hvartill StatsUtsk. kommit, bör bifallas.
Till deras lugnande, som hysa någon tvekan att antaga den sista af de anmärkta moliverne, torde jag få nämna den åsigt, som bland jurister är godkänd, nemi. att skäl aldrig vinna laga kraft.
Hr Rääf, L^onh. Fredr.:
Då den nu pågående diskussionen hufvudsakligast uppkommit genom den reservation, som jag nedlagt uti StatsUtsk:s prot., torde det tillåtas mig anmärka, att densamma icke afser hufvudfrågan eller ersättning åt kalkbruksägarne på Gottland, utan endast uttrycker ett ogillande af Utsk:s sist anförda motiv för sitt afstyrkande, hvilket motiv, efter min förmening, skulle jemväl kunna anses innefatta en pröfning på förhand af en fråga, som för närvar, är beroende af K. M:s nåd. beslut.
För öfrigt och då dessa motiver icke nödvändigt behöfva ligga till grund för R.
St:s beslut, så förenar jag mig med Gr.
Lagerbjelke uti att tillstyrka bifall till StatsUtsk:s förevar, betänk.
Då flere talare här yttrat, att å StatsUtsk:s sist anförde motiv icke mätte göras afseende, hoppas jag att detta Stånd, vid fattandet af sitt beslut deröfver, äfven mätte förkasta sagde motiv.
Emellertid visar detta förhållande huru försigtig man bör vara vid uttalandet af skäl och grunder, och att man dervid bör undvika allt hvad som är öfverflödigt, eller kan innebära ett på förhand afgifvet allt för vida sträckt omdöme.
Hr Gripenstedt har här emot de af mig yttrade åsigter anfört ett skäl, som jag icke kan lemna obesvaradt.
Han har nemi., i fråga om de förluster, som enskilde möjligen lidit på den fria Mhandelns införande, framhållit de stora summor, som skulle åtgå ifall man godkände den åsigten, att de lidande vore berättigade till ersättning.
Jag frågar då, om en rättvis sak blir svagare derföre att det gäller stora summor?
Om de, hvilka tillstyrka utfärdande af ekonomiska författningar, alltid noga betänkte den skada som derigenom tillskyndas vissa enskilde, och om det tillika vore en lagstadgad skyldighet att ersätta
Den 15 Januari.
105 dem (len förlust de derå göra, så trorTjag att man icke skulle så lätt, som hittills ofta skedt, skrida till ekonomiska författningars förändring.
Uppå härefter framställd propos. blef Stats-Utsk:s utlåt.
N:o 13 af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogos och lii föllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 12 dennes på bordet lagde utlåt:n: N:o 14, i anledn. af väckt fråga om ersättning åt kommendanten å Dalarö skans, öfverste-löjtnanten J. U.
Cedercrona för upphörda sportler af pass-visering; och N:o 15, i anledn. af väckt motion om särskildt tillskott af allmänna medel för de församlingar inom stora kopparbergs län, hvilka, i följd af den personliga skyddsafgiflens nedsättning, fått vidkännas minskning i den bestämda skolafgiften.
Föredrogs BankoUtsk:s d. 12 dennes på bordet lagda mern.
St:s bank och allmänna lånerörelsen i Sverige”, samt dels om utgifvande till berörde skrifts författare af bankens jubelmedalj i guld.
Hvar och en ledamot af detta Stånd äger utan tvifvel kännedom om de ledsamma minnen vi hafva från bankens fordna förvaltning och huruledes banken ofia varit nödsakad att på sätt och vis förklara sig insolvent, eller ur stånd satt att honorera sina förbindelser.
Orsaken härtill har varit att man ansett banken såsom en inrättning, hvars tillgångar man i nödens stund kunde saklöst tillgripa, och (letia har merendels skelt i den fromma tron att banken ändå skulle kunna reda sig.
Men hade de som vidtagit sådane åtgärder ägt kännedom om hvad till en riktig bank förvaltning hörer, så hade åtgärderna säkert aldrig blifvit beslutade.
En sådan kännedom och ledning för omdömet huru en bank bör skötas', vinnes enligt min öfvertygelse säkrast genom att studera bankens historia, att jemföra de vid särskilde tider fattade besluten med de följder som dessa beslut haft.
Dii nu Hr presidenten Skogman uti sitt ifrågavar. arbete pä ett särdeles förtjenstfullt sätt framställer ofvannämnde förhållanden, kan jag icke annat än på det högsta tillstyrka bifall till hvad BankoUtsk. uti sitt förevar, mern. tillstyrkt. R. o. Ad. biföll BankoUtsk:s förevar, mern. N:o 3.
Föredrogs BankoUtskis d. 12 dennes på bordet lagda mern.
N:o 4, om utseende af revisorer för granskning af låne-kont:ns räkenskaper m. m.
Detta mern. företogs punktvis till afgörande: lista punkten, ang:de utseende af revisorer och suppleanter för granskning af lune-kont:ns i Götheborg och Malmö 106 Den 15 Januari. räkenskaper för nästlidet och följande arén intill nästa riksdag.
Sä vidt jag kan erinra mig hafva revisorerne för granskning af Malmö och Götheborgs diskontverk alltid blifvit utsedde genom Ridd.-Direkt. och icke omedelbarligen af R. o. Ad. sjelft.
Jag hemställer derföre, om icke Ståndet äfven nu skulle behaga åt nämnde Direkt, uppdraga att på vanligt sätt utse dessa revisorer. R. o. Ad. beslöt att åt Ridd.Direkt., som, enligt för densamma utfärdad instruktion, har att emellan riksd:ne hvarje år välja en revisor och en suppleant vid hvart de ra af förenämnde låne-kontor, uppdraga att jemväl nu utse sädane revisorer och suppleanter.
2:dra punkten, ang:de bestämmande af grunderne f ör vaI af revisorer och suppleanter i och för granskningen af banko-diskont-vcrkets räkenskaper och förvaltning för 1848 och puföljande uren till nästa riksdag.
Jag vill påminna mig att vid val af revisorer till granskning af liärvar. diskont-kontors förvaltning m. m. har hittills förfarits på samma sätt, som nyss nämndes oin val af dylika revisorer för lånekontoren i Malmö och Götheborg.
Jag hemställer derföre att R. o. Ad. nu mätte fatta enahanda beslut, som det nyss vidtagna.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att här icke vöre i fråga att under riksdagen välja revisorer för granskningen af banko-diskontvcrkets räkenskaper och förvaltning, samt att Ridd.
Direkt, redan, enligt 5 § af dess instruktion, hade att emellan riksdme hvarje är välja 2:ne af 11. o. Ad. till revisorer af banko-diskonl-verket; i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om icke R. o. Ad. funné denna punkt ej erfordra någon R. o. Ad:s åtgärd.
Jag får då hemställa, att Ståndets beslut måtte blifva att med val af nu ifråga var. revisorer må förfaras på sätt hittills varit öfligt.
Uppå härefter framstäld propos., fann R. o.