Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Således erbjuda sig väl der tillräckliga frakttillfällen, vore det äfven för Sveriges 216 kopprade fartyg!
Alt man äfven vetat begagna sig deraf, synes af den förut här citerade konsulatrapporlen ifrån London, der det visar sig att under året 1850 den Svenska fraktfarten tilltagit emot i jemförelse med den af år 1849, icke mindre än fyra gånger, så att år 1850 i det fallet förhåller sig till år 1849 som 4: 1.
— Men bevisar icke denna upgift att fraktfarten kan erhållas i England, och att man icke, genom att bibehålla dessa undantagslagar, bör ifrån Englands sida framkalla någon retorsionsåtgärd.
Men för att alltid finna lönande frakter, äro rederierna numera tvungna att nödgas lemna den största upmärksamhet åt alla de minsta förhållanden, som tillhöra deras vigtiga yrke.
Serdeles noggranna måste de äfven vara vid valet af Kaptener och Styrmän, och ihågkomma, att oaktadt samvetsgrannhet och ärlighet utgöra ett oafvisligt vilkor, de dock icke äro de enda egenskaper, som numera erfordras utaf befälet på ett fartyg.
I förening med dessa egenskaper fordrar man numera af sådane personer både theoretisk bildning och praktisk erfarenhet i yrket samt en viss affärsvana.
Ty huru vigtigt är icke Kaptenens förhållande till tullbetjening, karantän- och polisauktoriteler, äfvensom vid allt som fordras af en supercargue?
Men hädanefter rpåste vål redarne, om de på dessa aflägsna trakter vilja göra sig alla dem till hands slående förmåner tillgodo, sjelfve åtaga sig dessa vigtiga kaptensplatser eller också åt sina söner och närmaste anhöriga anförtro dem, Då blifver vinsten så mycket större, ty många utgifter kunna då besparas.
Härpå fäster jag serdeles R. o. Ad:s upmärksamhet, som redan nu icke tvekar att som förvaltare af jord-eller bergsbruk eller också som kofferdikaptener se sina barn anställda; och jag inser icke, hvarföre den välmående skeppsredarn skall i denna punkt ega något företräde framför Adelsmannen.
Vi äro alla pligtige att nyttigt använda den af försynen oss lemnade förmågan !
Genom alla dessa framlagda skäl, tror jag mig hafva visat hurusom Sveriges sjöfart icke behöfver några undantagslagar, för att vid hvarje täflan i verldsnavigationen alltid kunna inlaga ett af de första rummen.
Jag har sökt visa huru dessa s. k. tull-lindringar på sin tid voro ett bihang till det då i verldsnavigationen herrskande systemet, och att, sedan ett nytt system hos de sjö - Den 4 juni f. m. 495 farande nalionerna blifvit antaget, Sverige icke kan, utan alt allt för mycket skada sin sjöfart, derifrån utesluta sig.
Äfvenså har jag på samma gång visat att, enär Sverige kan navigera billigare än någon annan nation, det icke vore statsekonomiskt rigtigt att bibehålla dessa tull-lindringar då de äro en orättvisa emot den delen af vår skeppsrörelse, som sysselsätles i de europeiska farvattnen, som derigenom förhindras ifrån ali erhålla returlaster, då fartygen återvända till hemmet; och utomdess då dessa lulllindringar ofta fördyra frakten af det Svenska jernet till de tropiska länderna.
Jag kan dock icke underlåta, att här vidröra den sats, som för oss framhålles beträffande denna export: att dessa tull-lindringar bidraga alt öka afsätlningen af vårt jern på dessa aflägsna trakter.
Bni.
Kommerse-colhii Berättelse för år 1849 exporterades till Brasilien, Syd-Afrika, Ostindien och Australien tillsammans 18,000 SkU jeru, då Sveriges hela jernexport var samma år 550,000 Skit.
För att placera dessa 18,000 SkU, så läto vi dessa länders produkter inkomma med minskad tull, d. v. s. vi upoffrade cirka 500,000 r:dr b:co i tull-intrader för att placera 18,000 SkU jern 1 Manne dessa siffror tala för eller emot dessa s. k. tull lindringar?
Deremot hör man lalas om att man bör göra Svenska handeln sjelfständig och icke kasta sig i de Engelska eller Tyska krämarnes händer.
”Man blir ju öfversvämmad med deras import”, säger man.
Huru mycket importerades då år 1849 ifrån England?
Kommersecolhii berättelse säger oss, alt denna import upgick till 3,800,000 r:dr b:co, då Sverige deremot exporterade till England samma år för 8 mill. r:dr b:co eller ^ af Sveriges hela export.
De Hrr, som så ofta återkomma till den s. k. handelsbalansen, torde i detta fallet icke kunna neka, att i denna handel fördelen är på Sveriges sida.
I Sveriges export till England voro äfven 177,000 SkU jern och 23,000 SkU stål; men hvilken qvantitet icke tyckes ådraga sig mina värde motståndares upmärksamhet, och hvilket på det högsta väcker min förundran, då de äro annars så måna om denna export, att de, för att man skall kunna placera 18,000 SkU jern i de tropiska länderna, icke draga i betänkande att förorda en årlig upoffring af minst | mill. r:dr b:co, som måste åtfölja det nuvarande undantagssystemet.
Om denna halfva mill. vore kapilaliserad, så hade landet ett kapital af 10 mill. r:dr b:co, att använda till för landet nyttiga arbeten!
Jag har äfven i det föregående sökt visa, att jordbruket icke genom den transatlantiska handelsflottan på minsta vis erhållit ökade afsätIningstilIfällen för sina produkter till skeppsproviant, emedan dessa fartyg nästan alltid proviantera i utlandet.
Men jag ber också alt få äran tillägga, det dessa s. k. tull-lindringar betydligt bidraga att förhindra en lifligare kommunikation emellan England och Sverige, hvarigenom det Svenska jordbruket eljest borde finna en stor och lönande marknad för sina alster, ty man förhindrar härigenom möjligheten af returlaster.
Genom 496 Den 4 Juni f. m. denna förbindelse skulle Sveriges jordbruk stiga, och kanske skulle det södra Sverige lill denna marknad snart kunna erbjuda större qvantiteler af jordbruksalster än man kan ana.
Vårt grannrike
Danmark har också på det sättet upfattat denna fråga, ty sedan det under de förflutna åren vetat att tillvinna sig verldens beundran för sitt bjellemod, så skyndar det nu att genom ökade förbindelser med andra länder och genom likaledes ökade afsätlningstillfällen för landets produkter förskaffa landet ökade materiella tillgångar och förnyad kraft.
Det är glädjande att se huru man ifrån byar på den Jutläudska kusten, t. ex. ifrån det lilla Hjerling, öpnat direkta ångbåtsförbindelser med London, för alt der sälja allt hvad den idoge
Danske landtmannen kan bringa på marknaden.
Också säljer detta lilla land årligen jordbruksalster för öfver Irenne gånger värdet af Sveriges hela jerntillverkning.
Afven Sverige kan och bör upnå denna grad af utveckling, men dä måste äfven dessa undantagslagar falla; och må vi göra början med de nu under öfverläggning varande s. k. tnll-lindringarne.
Må R. o.
Ad. egna denna fråga hela sitt deltagande!
Den förtjenar det, icke blott genom det serskildta intresse, som R. o. Ad. bar vid dess rationella afgörande, alldenstund ännu i R. o. Ad:s händer finnas 13,000 hemman af den Svenska jorden, och denna jordegendom ännu gifver R. o. Ad. ett icke så obetydligt inflytande i landet; — och är det smältande alt se, det denna delen af Adeln, den jordbruksidkande, icke tyckes röna de sympathier inom detta rum, som jag hade hoppats.
Jag möjligtvis misstager mig hvad dessa sympathier vidkommer; men må man då icke bortskänka Adelns materiella intressen, för att gifva premier åt ett yrke, som hvarken behöfver eller ens har säkert gagn utaf dessa premier!
Oaktadt jag måst uplräda mot dessa premier, så kan ingen önska sjöfartsyrkets utveckling lifligare än jag; och ingen kan högakta denna aktningsvärda s. k. medelklass mera än jag; ingen villigare erkänna dess sträfvanden för den materiella välmågan, dess bemödanden för den allmänna bildningen; och ingen lemnar villigare än jag åt denna klass den plats i statslifvet, som den eger anspråk på; — men jag vill att den skall naturligt utveckla sig genom egen kraft, och ej att man skall beskatta nationen för att genom premier och andra förmåner lägga stora rörliga kapitaler i händerna på några få individer ur denna klass.
Må de sjelfva förvärfva sig dessa kapitaler genom arbete och idoghet, men må de ej som tribut lemnäs hvarken af BondeSt. eller den jordbruksidkande Adeln!
Middagstimman är redan inne, och måste jag sluta.
Men dessförinnan måste jag dock bedja R. o. Ad. välvilligt förlåta, om jag i dag allt för länge uptagit Ståndets öfverläggningslid: om jag möjligtvis genom detta långa, kanske allt för långa anförande tröttat en och annan af Ståndets ledamöter.
Men det har skett i den förhoppning, att jag möjligtvis med min ringa röst kunnat förskaffa samma välvilja, samma lagar åt hela den Svenska - Den 4 Juni f. m. 497 ska sjöfarten, så alt icke den ena delen ensam må hafva alt glädja sig åt föräldrakärleken, och den andra, såsom nu skett, styfmoderligt behandlas och öfverlemnas åt fattigdomen och förtrycket.
Får hela den Svenska sjöfarten alltså samma lagar, samma omvårdnad, så skall också denna för Sverige så vigtiga näringsgren med förnyad kraft tilltaga och blifva hvad den fordom var — en folknäring.
Den skall också då, som den bör kunna, bidraga lill hela landels materiella förkofran.
Och om det lyckats mig att i aldrig så liten mån bidraga till detta stora mål, anser jag mig hafva mera gagnat sorn representant, än om jag möjligtvis yrkat en eller annan skillings försvinnande ur folkets debetsedlar.
Ty den tilltagande välmågan sprider belåtenhet i landet; den bibehåller också lugnet; det är den som gifver nationen ökade krafter att på starka skuldror med lätthet upbära de ökade skattebidragen, hvilka alltid åtfölja den framskridande civilisationens ökade fordringar.
Ja, välmågans till vext tystar äfven dessa utrop om landels fattigdom, dem man så ofta hör, då Regeringen af representationen äskar medel, — nödvändiga för henne, om hon skall föra nationen framåt i uplysning, sedlighet och kultur!
Många ledamöter hördes hertill yttra bifall.
Palmstjerna har, såsom jag tror, såsom skäl för de större tvifvelsmål, han nu äger än han ägde 1845, auföit de förändrade handelsförhållandena ra. m., som inträlfat sedan 1845.
Jag erkänner att sedan 1845 så betydliga förändringar förefallit, alt de icke kunna underlåta att betydligt inverka på denna fråga; men de hafva verkat i den riktning, alt i st. f. att jag år 1845 och liera år derefter ansåg, alt tull-lindringarne voro en behöflig åtgärd i och för den Svenska sjöfartens befordrande, så hafva de hos mig stadgat det omdöme, att f. n. äro de en mycket likgiltig åtgärd för de intressen, som de äro egnade att skydda, men deremot en mycket skadlig åtgärd i många andra hänseenden.
Jag får först säga, att jag får göra ett förbehåll att då jag nu förordar tull-lindringarnes afskaffande, så instämmer jag ingalunda uti hvad den sista talaren anfört, att det har förefunnits någon strid, någon skiljaktighet emellan den stora och den lilla sjöfartens intressen, eller all det sednare intresset varit på något sätt hämmadt genom de fördelar, som lem nals den stora sjöfarten.
Någon varmare vän kan icke den lilla skeppsfarten hafva än jag är.
Den Svenska skeppsfart, som består i en folknäring, en slags husslöjd, kan icke äga någon varmare vän än mig, och så långt jag förmått att yttra mig, har jag sökt verka till dess befrämjande.
Jag tror att andra åtgärder fordras, för att gifva den, den vigt, som den bör få, och hvilken våra fordna misstag hafva till intetgjort och hindrat den att erhålla.
För att nu återkomma till tull-lindringarne, så är det en stor händelse, som nästan för7 H. 32 Den 4 Juni f. m. ändrat verldens liela skeppsfarlssystem och i samband med den således också vårt, nemi. den 1848 i England antagna nya Engelska Navigationsakten, som för alla Nationers flaggor, med lika fördelar som för den Brittiska, öpnal icke endast Brilanniens utan ock dess koloniers hamnar, men i samband med denna akt stod en annan åtgärd, som man måste komma ihåg, nemi. fri införsel utan alla tull-umgälder af fartyg, byggda inom hela verlden, Engelsmännen kunna vända sig till hvilka länder som helst, hvilka bygga fartyg, för att skaffa sig sådana, hvilka roed Engelsk flagg och Engelsk rätt segla i hela verlden och det är detta förhållande, som grfvit den Engelska flaggan i de länder der de äga lika rättigheter med de inhemska, äfven tillfälle att täfla med den.
Alt denna rättighet för Engelska Skeppsredare, alt bygga sina skepp annorstädes, icke är utan inflytande i denna fråga, torde det förhållandet tillkännagifva, att genast efter detta års öpnade sjöfart, hafva 3 Engelska fartyg kommit med sockerladdningar till Götheborg från Brasilien, hvilka begagnat den Svenska fartyg beviljade tull-lindring.
Svenska, Finska och flera andra fartyg kunna på delta sätt af England inköpas och blifva Engelska.
England har äfven i sin Navigalionsakt förbehållit dess Regering rättighet att beröfva de länder de medgifna friheterne, hvilka icke lemna Brittiska handeln full reciprocitet.
Visserligen har Brittiska Regeringen sällan användt denna rätt, men dock användt den mot Belgien.
Holland, som äfven har öpnat sina hamnar för fremmande flaggor, med samma rättighet som för egna, har likväl dervid gjort det uttryckliga förbehåll, att tull-lindringarne skola uphöra.
De folk, hvilka bibehållit dessa, njuta icke de fördelar, som Holländska navigations-akten medgifver.
Ibland dessa är således äfven Sverige, och delta hafva vi att tacka endast våra tull-lindringar för.
Detta har äfven varit ett af de allra största hindren för våra större skeppsredare, ty Java är den vigtigaste orten för Svenska handeln på Ostindien.
Der få vi betala utförsel-tull, då andra flaggor äro fria derifrån.
Der få vi betala dubbel införsel-tull, då andra länder få betala enkel införsel-tull.
Då således tull-lindringarne icke äro af gagn, utan tvertom hindersamma för våra fartyg, som göra frakter och ådragande dem dubbla afgifter, så kan jag, ehuru jag fordom varit en varm vän af tull-lindringarne och ansett dem nyttiga för att befordra vår sjöfart, numera icke annat än tillstyrka, att de måtte uphöra, emedan de endast äro hindersamma för dem, hvilka de äro ämnade alt göra nytta och till hinder för industrien i allmänhet.
Det är helt andra åtgärder som fordras för att gagna Svenska flaggan och skeppsrederierna, som hafva gått så starkt framåt på de sista 15, 16 åren, under det, att de förut hade gjort så stora förluster; framsteg, som man är skyldig det antagna friare Handelssystemet och de reciprocitets-traktater, som tid efter annan blifvit afslutade, och hvilka öpnat nya utvägar för vår flagga, hvarigenom den fördelen upståtf, att, när fartyg kunna här byggas för bättre pris än i de flesta andra verl dens länder, kunna vi i detta afseende vid fri konkurrens med Den 4 Juni f. m. 499 dem, hafva företräde.
Om Sveriges Styrelse och Sveriges R.
St. skulle hädanefter låta skrämma sig af målsmännen för enskilta små intressen, hvilka önska att hämma Svenska skeppsrederiernas och Svenska skeppsfartens stora intressen, då komma de framsteg vi gjort, att gå tillbaka.
Jag skall uppläsa några siffror till jemförelse emellan Sveriges framsteg och Noriges framsteg i skeppsfarten från utrikes orter.
Ar 1847 var gamla Navigalionslagen för Storbritannien suspenderad, och ett stort behof af denna vara ägde rum derstädes.
Detta föranledde att Sveriges och Norriges skeppsfart på Storbritannien från ett annat tredje land var större än någonsin förut varit kändt.
Är 1850, det första efter Navigationslagens uphäfvande, hade både Sveriges och Norriges fraktfart på Storbritannien från ett tredje land ökats, men Sveriges endast med några och femtio proc. och Norriges med 110, eller mer än dubbelt.
Jag förnyar min anhållan om bifall till tull-lindringarnes uphörande, och hoppas alt R. o. Ad., när vi komma till tulltaxeunderrättelserna, kommer att lemna Svenska rederierna och Svenska sjöfarten mycket kraftigare stöd än den nu göra.
Uppå härefter af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., i anseende till den redan långt framskridna liden och med tillkännagifvande, att flere ledamöter anmält sig lill afgifvande af anförande uti förevarande ämne, framställd propos., uppskjöls fortsättningen af denna öfverläggning till eftermiddagens plenum, samt åtskiljdes II. R. o. Ad. kl. tre qvart till 3 e. m.
Justerades ett prot.uldr. för denna dag f. m. samt pleniprot. för d. 10 sisth Maj e. m. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf att Frih. von Kraemer, Robert Fredr., anmält, att han af embelsgöromål vore hindrad alt längre bestrida den honom updragna befattning att vara ledamot i BevillmsUtsk., och derföre nödgades afsäga sig densamma, men anhölle alt likväl få bibehålla sin riksdagsmannarätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter H.
Ex. anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot i BevillmsUtsk. efter Frih. v.
Kraemer. 32 500 Den 4 Juni e. m.
Fortsattes pröfningen af Bevilln:sUlsk:s d. 21 oell 24 sist!.
N:o 5 ang:de tullbevillningen.
Härvid blef den på förmiddagen började öfverläggningen om Utsk:s hemställan rör:de de s. k. tull-lindringarnes uphörande fortsatt och yttrade sig:
Jag anser mig böra vördsamt tillkännagifva de grundsatser hvilka jag följt då jag motsatt mig tull-lindringarnes afskaffande, äfvensom skälet hvarför jag reserverat mig i delia afseende.
Jag är fullkomligt öfvertygad om att tull-lindringarnes bibehållande i betydlig mån bidragit till Svenska haudelsmarinens förkofran och skeppbyggeriernas årligen tilltagande verksamhet.
Del är bekant för dem som gifvit akt på sednare tiders handel, att handelsmarinens styrka de sednare åren betydligt tillvuxit och jag anser bland andra skäl dertill äfven böra räknas tull-lindriogarnes bibehållande.
Enahanda förhållande kan tillämpas på skeppsbyggerierna.
^Varfven hafva ökats i betydlig mån och ökas ännu årligen.
Afven de bättre klasserna skynda sig att skicka sina söner till skeppsvarfven för alt lära dem skeppsbyggeri; man tätlar om att vinna inträde som elever vid skeppsbyggeri-institutet i Carlskrona, och jag är öfvertygad om att i följd deraf skeppsbyggeriet skall i en framtid komma att utgöra en icke obetydlig industrigren i samhället.
Dessutom hafva fartyg, som de sednare åren blifvit byggda och som blifvit så konstruerade, att de kunna göra snabbare expeditioner på de Trans-atlantiska farvattnen, blifvit eftersökta i alla haf i och för frakthandeln, och måhända står Svenska handelsflottan och Svenska sjökaptenerna högt, om icke högst, i afseende på möjligheten att för godt pris och med säkerhet begagnas lill transporter på Trans-atlantiska haf.
Det har icke varit möjligt att drifva Svenska skeppsbyggeriet lill den höjd, dit del f. n. hunnit, äfvensom att hoppas dess ytterligare förkofran, om icke detta skydd funnits, åtminstone i betydlig mån (det måste man medgifva mig), i lull-lindringarne, eller i en half tull för Trans-atlantiska alster.
En talare har utförligt och med talang framställt några satser mot tull-lindringarnes bibehållande, det måste jag tillstå; men jag kan likväl icke gilla alla dess satser, och således icke underlåta att uplaga till besvarande något af hvad han anfört, så godt jag förmår.
Han har sagt, alt importen af Trans-atlantiska produkter icke varit stor.
Det kan så vara, men allting är relatift här i verlden.
Importen af produkter lill ett fattigt land kan icke bli så stor, som till de länder hvilka äro rika; och måhända hafva icke alltid Svenska fartyg återvände direkte från aflägsnare länder, från Ost- och Westindien, till fäderneslandet.
De hafva nödgats, för eget bestånd, dess emellan taga fraktlaster, och denna fraktfart har skett med betydlig vinst för skeppsredarne och för dera som voro egare af fartygen.
Såsom ett bestämdt bevis uppå, att importen icke är så obetydlig, vill jag nämna, att från Java blifvit infördt redan under detta år till Sverige 1.022 picools Kafle (jag vet icke rätt hvad della malt motsvarar i Svenska måltberäkningen, men det torde kunna ungefärligen jemföras med vigten af 100 U) och 32,700 picools Socker, 127 picools Peppar, Arrack icke mindre än 978 picools oell 200 d:o Cassia.
Delta är likväl icke så obetydligt från Java med Svenska fartyg, infördt till fäderneslandet.
Jemförelsen mellan Norriges och Sveriges skeppsfart, utfaller till det förra landels förmån.
Norrmännens liandelsmarin är ganska betydlig och har tilltagit betydligt, hufvudsakligen deraf, att de upköpa många handelsfartyg som ansetts böra slopas, men som de hafva begagnat för sin trävaruhandel på England och måhända ändå längre.
Men huru långt hafva Norrmännens handel sträckt sig?
Jo, hufvudsakligen inom Europa.
Man finner icke deras fartyg på andra haf, åtminstone i ganska ringa mån i jemförelse med de Svenska fartygen.
Man har sagt, att tull-lindringarne hafva undertryckt den inre sjöfarten derigenom, att den stora handelsflottan blifvit riktad på den mindres bekostnad.
Delta är en sats, som jag alldeles icke kan gilla, emedan jag icke vet hvarifrån skillnaden kommit emellan en stor och en liten handelsflotta.
Vi hafva blott en slags handelsflotta, och den går ömsom, allt efter fartygens beskaffenhet, från Östersjön till England, Medelhafvet, äfvensom på de Trans-allanliska hamnarne.
Jag inser icke att den Trans-allantiska sjöfarten kunnat undertrycka den inre sjöfarten, emedan samma fartyg gå ömsom med Svenska produkter till utländska hamnarne i Östersjön, ömsom öfverföra de Trans-allantiska produkter till Sverige direkte ur första hand.
Man har äfven citerat Navigations-lagarnes uphörande som en slags generositet af Engelsmännen.
Jag tackar dem icke derför.
Dessa lagar tillkommo under det England genom traktater förbehöll sig skarpa restriktioner för att komma lill handelsmarinens tillväxt, som den nu äger.
Dessa lagar hafva de icke afskaffa! förr än denna handelsmarin upnått den största höjd bland alla kända folk, och således kan fritt täfla med alla andra nationer.
Jag skulle tro att Sverige bör gå tillväga på samma sätt som England.
Om man går tillbaka ända till den tid, då England från Orkney-öarne sålde endast tenn och litet ull, så insågo Engelsmännen redan då behofvet, att förskaffa sig sjelfva de alster, de då måste köpa från utländningen; de förskrefvo arbetare från Holland och Tyskland, och genom skarpa restriktioner skyddade den uppväckta industrien ej endast i sin början, utan under sin utveckling, till dess att den kommit till sådan höjd, att den kan låta hela verlden täfla med sig.
Sålunda kan England nu tillbjuda alla länder reciprocitet i handelsförhållanden.
Jag hemställer till Elder, Mine Hrr, står Sverige ännu på denna punkt?
— Ingalunda, men vi skola önska att komma derhän, vi skola söka att drifva vår verksamhet derhän och möjligt är äfven att i en framlid vi kunna vinna en sådan framgång i alla våra bemödanden.
Men det vore olyckligt för fäderneslandet att afskaffa sådana restriktioner, hvilka göra det möjligt alt komma lill samma höjd af industri och manufaktur-förmåga.
Jag har börjat med att nämna, att jag villa tillkännagifva för R. o. Ad. de satser, hvarpå jag inom Ulsk. stödde mitt motstånd mot tull-lindringarnes afskaffande, och på ofvan anförda skäl äro de grundade.
Jag vidblifver nu desamma, uttryckande det hopp, att R. o. Ad. måtte finna att tull-lindringarne såsom medel bidraga till en fortsatt progression i vår handelsmarins tillväxt.
Jag skulle icke tro det vara klokt att stanna på halfva vägen eller på den punkt man f. n. är, då likväl man har hoppet att handelsmarinen årligen kan ökas och höja sig lill den grad som Sveriges behof kräfva, och som skulle göra alt vi i en framtid måhända kunna mäta oss med andra nationers flaggor, om icke fullt i antal af skepp åtminstone i skicklighet och i förhållande till vårt lands folkmängd, samt idka sjöfart på alla haf lill utbyte af våra egna mot utlänningens produkter, hvarigenom Sverige också i ekonomiskt afseende måste vinna stor förkofran.
Jag anhåller vördsamt, alt när en gång öfver detta ämne blir sluttaladt på detta rum, R. o. Ad. måtte fatta det beslut, alt bibehålla nuvarande tull-lindringar, till skydd för vår handelsmarin och för våra skeppsbyggerier hufvudsakligen.
Hr Silfverberg, Magnus Didrik, hade inlemnat eli så lydande anförande:
M:ts nåd. prop. om tnll-lindringarnes borttagande för varor från Trans-atlantiska hamnar anförde jag vördsamt de betänkligheter, som enl. min åsigt förekomma deremot, nemi.:
All, då enl.