Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ben 4 April f m. 63 §. af Regeringsformen innehåller; ”att för oförsedda händelser, tvenne särskildta tillräckliga summor afsättas och anslås, den ena att vara tillgänglig då Konungen till Rikets försvar, eller andra högst vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela Stat6Rådets tankar der-t öfver blifvit inhämtade, finner den vara oundvikeiigen nödig;” det är om denna del som här är fråga.
Denna föreskrift mäste få anses både tydelig och tillräcklig för ordningen och sättet att öfver mindre creditivet disponera.
Anledningarne till en sådan disposition, i enlighet med de i Regeringsformen stadgade vilkor, måste i StatsRådets Protocoll, icke summariskt utan specifikt, anföras och nedläggas» till ConstitutionsUtskottets granskning.
Jag erkänner gecna att jag icke rätt för-r står hvad som är Höglofl.
Statsutskottets me^ ning med den summariska redovisning, som Utskottet föreslår Riksens Ständer att göra till serskildt vilke.', för rättigheten att tillita mindre creditivet.
Ett anslag för utomordentliga behof, som ej kunna förutses, mäste förutsätta att det ej, utom i högst vigtiga och magtpåliggacde fall, borde till disposition förekomma; men måste tillie ka förutsätta, attdesse magt påliggande fall någon gång kunna vara af den beskaffenhet, det de icke utan skada blifva allmängjorde.
Är nu Utskottets mening, att uti den expedition sorn .från Konungen utgår, exempelvis till RiksgåldsContoiret» för att anordna större eller mindre del af Den 4 April /, m. lilla creditivet, skulle fullständigt uppgifvts de utomordentliga behof och föremål för hvilka summorne erfordradesså må det vara mig tillåtet att fråga hvartill denna uppgift skulle tjena, och tillika om icke en så beskaffad föreskrift skulle vara möjligtvis skadlig, åtminstone oformlig?
Huru skulle man väl fordra, att, under politiska vådor, då försvarsmedel med försigtighet måste i ordning bringas, uti dispositionen skulle fullständigt uppgifvas de utomordentliga behofven och föremålen: ”för 5Jatt rusta oss till försvar mot den eller den ”makt erfordre vi den smjima &c,,” ty eljest vore ju icke uppgiften fullständig-
För öfrigt kunna icke Fullmägtige i RiksgäldsContoiret pröfva om behofven och föremålen äro behö« rige: icke heller kunna Riksens Ständers Revisorer göra det:
ConstitutionsUtskottet allen» tillhör denna pröfning:
Revisorerna finna uti RiksgäldsContoiret hvilket verk eller hvilken person som erhållit disposition öfver medlen och deni qvitteradt, detta blir ledningen för redofordrande!; räkenskapen måtte sedan lemna, icke en summarisk utan en speciel redovisning för användandet, Hvarken till Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, eller till Revisorerne, eller till någon annan mellan Riksdagarne verksam authoritet, existerar någon redovisningsskyldighet, vare sig summarisk eller speciel, för Konungens beslut och dispositioner.
De som skola åtlyda Konungens beslut, äga att sig dermed * Den 4 April f, m, verificera, och att för verkställigheten redogöra; och öfver behörigheten deraf, hafva Riksens Ständer vid Riksdagarne, och deras Revisorer dessemellan, ett granskande inseende; men att derutöfver sträcka en så beskaffad fordran, sorn nu i denne del af S atsUtskottet blifvit föreslagen, afstyrker jag för min del, såsom icke öfverensstämmande, hvarken med ordalydelsen eller meningen af våra grundlagar.
Revisorerne hade anmärkt, att, emot de för Statsverkets förvaltning i allmänhet stadgade grunder, besparingarne från en del utgiftstitlar blifvit öfverförde till den tredje.
StatsUtskottet, som för bedömandet af denna anmärkning, tagit kännedom om Riksens Ständers, tid efter annan i ämnet vidtagna beslut, har nu anmält: ”att vid det utrönta förhållandet, och då Riksens Ständers år 1812 gjorda medgifvande, att öfverskott och besparingar skulle till Kongl. Majit öfverlämnäs, sedermera, hvad besparingarne beträffa, icke blifvit återkalladt, har väl den af Revisorerne anmälte dispositionen af besparingarne. medelst öfverföring deraf från 5:te HufvudTiteln och allmänna IndragningsStaten till den 3:dje, icke kunnat anses afvika från de af Riksens Ständer meddeldte föreskrifter; men likväl på anförde grunder, tillstyrkt det förklarande, ”att de å Utgiftstitlarne uppkommande besparingar, hädanefter må disponeras, endast för de be - Den 4 April f. nr. *9 hof som inom HufvudTitlarne kunna förefalla, samt att, om något återstår, sedan alle sådane utgifter blifvit bestridde, dermed bör förhållas på lika sätt, som m<-d öfverskotten å InkomstTitlarne; och detsamma följagteligen lefvereras till RiksgäldsContoiret, för att användas uti den af Riksens Ständer vid 1809 1810 årens Riksdag löreskritne ordning.”
Utan att just vara noga om ord, torde den erinran likväl icke anses obillig, att i stället för det förklarande: att mälte diipositionen öfver besparmgarne icke kunnat anses afvika från de af Riksens Ständer meddeldte JÖreskriJter, mera sakenligt kunnat anföras: det denna disposition skett i fullkomlig öfverensstämmelse med de af Riksens Ständer derom meddeldte föreskrifter: det är med noga iagttagande af dem, som StatsContoiret gjordt öfverföringen; och ingen hvarken kunde eller borde anse den derifrån afvika.
Hufvudsaken, för det förflutna, är i alla fall vunnen, genom Högloflige StatsUtskottets förklarande, äfven i de ordalag det skett, och det Förvaltande ver. ket har visst ingenting derutöfver, hvarken att önska eller förvänta.
Annat är deremot
Utskottets förslag huru i denna del hädanefter skall förhållas.
Handlingarne upplysa, att den summa besparingsmedel sorn från de öfrige Titlarne blifvit öfverförde till den 3:dje, sedan sista Riksdagen, på fem år utgjordt 11,189 R:dr 5 sk. 6 r. 6* Den 4 April J, m> Emedlertid har Konungens rått till enl* så beskaffad disposition, nu i 10 år varit i kraft och verkan, och likasom i ett förbigående, i sammanhang med de flere uti en Revisionsberättelse framställde ämnen, förekommer den till indragning och upphörande.
Det är likväl ett mycket skiljagtigt förhållande mellan InkomstTitlarne och dispositionen öfver deras öfverskotter, emot utgiftsanslagen och dispositionen öfver möjliga besparingar på dem- Jag skall alltid medgifva, att, enär det är nödvändigt att inkomsterne icke beräknas högre än med all säkerhet ingår, böra öfverskott vanligen alltid inträffa, och det skulle alltså väsendtligen rubba hufvudplanen af en bestämd calcul för Statsutgiften, derest äfven under vanliga förhållanden, öfverskotterne, större eller mindre, till en visst utgifstitel, utöfver det beräknade anslaget öfverfördes.
Det beror af Kongl. Maj:t allena, om någon besparing kommer att äga rum eller ej.
Under en ständig klagan öfver anslagens otillräcklighet å den ena sidan, då förmågan att mera utgöra å den andra, likväl icke finnes; uppstår ett jemnt afvägande om företrädet i vigt mellan flere ouppfyllda behof. 3;dje Huf-i vudTitelns hafva i synnerhet, enligt deras na, tur, varit ansedde angelägnast, och dess för-; Den 4 April f fn. dringar intagit främsta rummet.
Om nu en utgift på någon af de andra Titlarne, för tillfället skulle kunna besparas, icke såsom posi-1 ti vt onödig att bestrida, men såsom mindre angelägen än en annan, för det allmänna försvaret: så vore, på det hela, en hushållning derigenom tillvägabragt, och Riksens Ständer undgingo att särskildt fylla den oundgängligaste.
Det är alltför möjligt att så sker ändå,' att den mindre nödiga utgiften på en annan Titel blir bespard, och besparingen ingår till Riksens Ständers disposition, för att på den vägen. med deras begifvande, komma Försvarsverket till godo*, men då äfven utgifterne nu, efter Utskottets Förslag, skola så återföras till ett isoletadt betragtande, att de få besparingar, som någon gång tillfälligtvis kunde äga rum på en titel, icke skola af Kongl. Maj;t vidare disponeras för den 3:dje, hvars anslags otillräcklighet mot behofven, äfven vid denna Riksdag, blifvit tillkännagifven; så anser jag likväl troligt, att vinsten af denna förändring blir ingen.
Enär Riksens Ständer, ur stånd 6atte att anvisa hvad sorn fordras för försvaret, uppdraga åt Kongl. Majit, att äfven dertill använda, hvad som på de öfriga UtgiftsTitlarne må kunna af Kongl. Maj:ts besparas; hafva de gjort allt hvad i omständigheternas skick varit för dem möjligt; enär de åter göra inskränkning i denna rätt, som ingen oordning medfört; så hafva de, så tillsägandes, iklädt sig en större förbindelse till fullständiga anslag.
Det är principen mera än dess verkan, på hvilken jag vid detta tillfälle tillåter mig att fästa upp - 62 Den 4 April f. m. % mårksamhet.
Jag tror att, vid de förhållanden hvaruti vi oss befinna, jemförde till förhållandet i andra Stater ligger det mera vigt deruppå, än vid första påseendet ville finnas, att allt hvad som icke uppenbarat en positiv skada, må fortgå i sitt gällande skick j och icke dragas till en större ordning i den döda formen, blott för formens egen skull, utan all vinst för saken.
Vore förhållandet tvärtom mot hvad det är skulle jag ingalunda tillstyrka en förändring, ty saken är af ringa vigt, och den af Utskottet åberopade formen vore det då mera; nu åter, då denna dispositionsrätt existerar, och efter min tanke, på goda skäl icke blifvit återtagen tillika med den som gällde för öfverskotterne, anser jag angelägit att det förblifver vid hvad som är, hälst jag föreser, att StatsUtskottet skall finna mycken svårighet att gifva Förslag till 3:dje HufvudTitelns fyllande efter hvad af Konungen blifvit i nåder äskadt.
I anledning af Revisorernes erinringar vid dispositionerna öfver 9:de HufvudTiteln, har StatsUtskottet förklarat, att enär Utskottet inhemtat, det äfven de sednare åren , af denna Titels anslagssumma, emot egentliga ändamålet med dess bestämmelse, en del blifvit använd till lån åt enskildta emot ränta, samt följden häraf varit, att Kongl. Majit och Kronan, om ock friad från förlust genom vidtagne försigtighetsmått vid utlåningen, blifvit invecklad i concourser, och dermed åtföljande långvariga rät*’ Den 4 April f. m. 65 tegångar, hvilket a/viker från de allmänna grunderus för Statsmedlens förvaltning och disposition : anser Utskottet sig böra föreslå att Riksens Ständer hos Kongl.
Maj:t förnya deras förut gjorda underdåniga anhållan, att de på 9:de HufvudTiteln, för Jordbrukets, Handelns och Näringames förkofran anviste medel, måga disponeras till understöd endast för sådane allmänna företag, som, öfver stigande den enshildta förmågan kräfva uppmuntran eller bidrag af Staten.
Enligt io §. af Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810 upprättades 9:de HufvudTiteln, med ett anslag af 100,000
R:dr om året, ämnadt för Jordbrukets, Handelns och Näringarnes upphjelpande och underhåll med det vilkor, att deraf inga pensioner måtte utbetalas, eller 6ärskildte summor deraf till sådane föremål begagnas, hvilka ej med Jordbruk, Handel och Näringar ägde gemenskap.
Utskottets nu gjorde hemställan är väl ingalunda i motsägelse med de för dispositionen af 9:de HufvudTitelns anslag, vid dess formerande fastställde allmänna grunder; men den innefattar likväl en inskränkning i den pröfningsrätt som på Kongl. Maj:t hittills ankommit j och en inskränkning, af den beskaffenhet, att ett allmännyttigt företag kan korn-- ma att sakna ett med anslaget åsyftadt biträde, derföre att det ej kan kallas ett allmänt företag.
; Vid många tillfällen kunna hela menig - 64 Den 4 April f, m'. heter draga nytta af ett arbete, som efter nä3 turén af ämnet, likväl måste företagas på en enskild mans ego.
Sådant kan förekomma vid Sjöars uttappning, vattenledningar, communicatoners anläggning m. m-, äfvenså vid försök och tillämpning af vigtiga uppfinningar i näringar af alla slag, är det alltid en enskild persons, icke ett allmänt företag; detta kan va* ra allmänt nyttig, men öfverstiga den enskildt förmågan; det kan sålunda kräfva uppmuntran och bidrag af Staten; men det är efter sakens natur icke ett allmänt företag; skall det nu blott derföre icke understödas eller uppmuntras?
skall nyttan för samhället falla bort för en Reglementarisk form, som inskränker pröfningen af saken till ett halft förhållande, i stället för ett helt? äfven jag tillåter mig tro att lån utgått°från <):de Hufvudtiteln till en* skilte personer, som ingalunda med dem åstadkommit en förväntad allmän nytta; men månne erfarenheten om ett eller annat missbruk, bör rubba en grundsats sorn i sig
Sjelf ät rigtig?
Lähdet har behof af lyftning i sin Industrie, och den uppoffring, som af Riksens Ständer blifvit gjord med anslaget till 9:de Titeln, afeer ett lika vackert som verksamt biträde till detta ändamål: men också är det intet anslag sorn så omedelbarligen bör återgifva i ökadt mått; hväd deraf rätt anväodes.
Om en medborgare kräfver ett biträde för en anläggning af vigt, fjehöfver dertill blott förlag, och kan bevisligen - Ben 4 April f. m. gen återbetala både Capitalet och en låg ränta under tiden; hvarföre skulle det vara förbudet?
Månne icke flera anledningar till erinran öfver dispositionerne skola uppkomma , vid tillämpning af ett så inskränkt regulativ, sorn det här föreslagnef vid frågor om hvad sorn kan förstås med allmänna Jåretag?
det finnes nästan intet sådant, som ej gifver omedelbarare fördel åt en viss local och således åt vissa enskildta personer) än åt det allmänna.
Om en Socken, ett Härad eller ett Län begär Understöd af 9
kan det väl sägas, att det är en af.? vikelse från de om Statsförvaltningen gällande allmänna grunder, att ett företag understödes genom omedelbar uppoffring af Statens medel, men ett annat, med ett förlag som å-l tergår; då begge öfverskjuta den enskildta för-i tnågan och äro af allmän nytta?
Kunde alla omständigheter, som inflyta pä administrativa förhållanden Jöreses 5 år i fram - Bil. till Ridd. 0. Ad, Pr. III Band. 5 I 66 Den 4 'April f, mt * liden,' alla linier så tydligt uppdragas^ all rö^ reise så noga|beräknas och alla mötande hinder så fullständigt afvägas, att Statsmachinens säkra och Tabellformigt uppställda gång, från den ena perioden till den andra, icke rubbades ur då gifven rigtning och rörelse, visserligen vore alla sådana reglementariska noggrannheter, som den ifrågavarande, i sådant fall möjligen nyttiga, och all Styrelse blefve då inskränkt till den mechaniska executiva kraf^ ten } men enär erfarenheten anviser, snart sagdt, ett aldeles motsatt förhållande, bör denna anvisning icke heller sättas aldeles å sido.
Lika så oundgängeligt angelägna och vigtiga som grundlinierne äro, och att vid dem oryggligen fasthålles, lika så angelägit torde det vara, att executiva detailler derifrån noga afskiljas; emedan af sammanblandningens mängd och 0- likartade bekaffenhet slutligen skulle kunna följa en så delad uppmärksamhet att det mindre vigtiga komme att erhålla, hvad som rät-’ tare tillhört ett hufvudsakligare ämne.
På dessa nu vördsamt anförde skäl, tillstyrker jäg, att Konungens pröfning och dispositionsrätt öfver c>:de HufvudTiteins anslag, må förblifva oförändrad, likmätigt Riksens Ständers år 1810 derom fattade beslut, Den 4 April e, m. Bilagor $7 till PleniProtocollet för den 4 April, eftertniddagen.
N:o r. Herr Cederschjöld, Pehr Guflaf: Uti 13 §. af sista BancoRevisionfens beråt^- telse anföres: ”att circa 700,00® R:ar innestå i Banken såsom deposition för upptagne PiastrarP Men som 72 §•
RegeringsFormen uttryckligen bjuder: att Riksens Ständers Bank ostörd md förvaltas, efter de ordningar, stadgar öch reglementen, hvilka redan gjorde äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna;” och jag ej har mig bekant, att Riksens Ständer någonting förordnat om Piastrars uttagande ur Banken; så får jag anhålla, att BancoUtskottet täcktes upplysa: af hvem och till hvad ändamål dessa Piastrar blifvit uttagne; saiht, framför allt) hvem som berättigat Herrar BancoFullmägtige att dem utlemna?
Ägande det lugtia medvetandet, aft mina Riksdagsmanna-åtgärder hvarken varit eller
Den 4 April e. m. blifva ledda af andra*afsigter ån ett varmt nit för Fäderneslandets väl, emottager jag med tacksam* het alla upplysningar, som röra detta ändamåls ernående äfven då de innehålla rättelser af egna misstag.
Med fägnad finner jag derföre af Herr Bruncronas anförande, att min fruktan det något mindre lämpeligt förbud för Finska öppna Båtar, att här intaga retourladdningar lärer varit ogrundad; jag önskade af de skäl han anfört för Finska handelns oskadlighet, i det skick den nu är, äfven vara öfvertygad, men då jag har genom dem blifvit än mer i dea tankan styrkt att denna handel, sådan den nu drifves, är för landet högst skadlig, anhåller jag att vid Herr Bruncronas anförande få göra några anmärkningar.
Herr Bruncrona påstår, att denna handel är oskadlig, emedan vi få betala med Bancosedlar, hvad Finnarne mer lefverera i varor än de härifrån afhämta; jag tycker att detta med andra ord vill säga, att det för oss är nyttigt, att skuldsätta oss i Finland, och att ditsända våra Bancosedlar för att minska Rörelsecapitalet inom landet; då utländska varor betalas genom vexlar, förutsätter sådant fordringar på utländsk ort, uppkomna genom ditförda Svenska exporter, eller ock härledda af Fragtförtjenster, och detta hade jag trodt vara den enda handel, som är nyttig för hvilket land som hälst.
Herr Bruncrona påstår att förlusten på Finska handeln ej är så betydlig 6om man Den 4 April e. m, 6S> tror.
Enligt Comiterades underdåniga betänkan; de angående organisationen af Tullverket.
R:dr B:coj Utgjorde denna förlust år 1819 829,640. år 1820 415,473'i år 1821 149,315.
Således ej obetydlig och hade säkert varit större om ej Sverige åren 1S20 och 1821 ägt säd till mer än egit behof och det sista året till Finland exporterat Spannmål för nära 100,000 R:dr B:co mer än derifrån infördes.
Torde hända att rätta förlusten är ändå större än förestående Summor utvisa, ty ibland den upptagna exporten till Finland är troligen inbegripit en ej obetydlig summa för hit inför* da utländska nederlagsvaror, hvilka ej vid för.; säljningen till Finland egentligen minska våc förlust med mer än den derå erhållna handelsvinsten; att förhållandet är sådant styrkes jag utt af Herr Bruncronas egen uppgift för 1822, den utvisar då en verkelig förlust af 560,690 R:dr 7 sk. 7 r:st Brco, hvarifrån endast afgår den möjliga vinst Svenska handlande haft på de nederlagsvaror, som härifrån till Finland sistnämnde år äro exporterade.
Således lärer man med säkerhet få antaga att landets verkeliga förlust på Finska handeln efter nu gällande tractater minst är § million årligen; och detta torde ej få anses för obetydligt.
Herr Bruncrona tycks vilja yrka;, att Stock - '.t
Den 4 April e. rn, holms välstånd och behof gör oumgängeligt, att ännu längre bibehålla Finska handeln vid dess nuvarande skick, men tyckes äfven medgifva att Hufvudstadens behof af ved och victualier framdeles skola kunna fyllas från Sveriges egna provincer; om denna sednare förmodan äger grund hvarpå jag ej tviflar, så frågar jag hvad som hindrar, att vid en ny tractats afslutande genom ea lämpelig högre tull på dessa articlar gifva Svenska innebyggare anledning att täfla med Finlands.
Sveriges norra provincer äga ved till öfverflöd j om deremot nästan alla de södra kunna lefverera victualie?, så kanske Sveriges allmänna förmån fordrade, att genom en passande tull på de Finska varorne något jemna och underlätta afsättningen af egna producter, äfven om dessa i början skulle bli dyrare i Stockholm, som troligen inträffar, men hvilken olägenhet genom ökad concurence emellan Svenska säljare helt visst efter någon tids förlopp blefve afhjelpt.
Det har länge varit ett lådande mode i vårt Fädernesland, att med höga tullar, införsel förbud, contanta lån och premier understödja Fabriker, och man har icke alltid eftertänkt om dessa Fabriker öfverensstämdt med landets läge, eli mat och sanna fördel, än mindre har det ingått i beräkning att Svenska afnämaren ofta fått åtnöja sig med dålig vahra till högt pris, då han kunnat erhålla den god och till lindrigare pris ani Varan fått till landet införas.
Må hända att det au ej vore olämpligt, i någon nion ägna en Ben 4 April e, m, n del af den ömhet åt landtmannen som Fabrikerna hittills ensamt fått åtnjuta; landtmannen behöfver, enligt min tanka hvarken premier elier förbud, inen deremot kräfver hans bestånd och förkofran, att sådan import-tull stadgas för de varor han sjelf kan producera, som sätter honom i stånd att rivalisera med hvilken nation som hälst5 om denna regel som ef-: ter mitt begrepp om handel är både enkel, rigtig och till ändamålet rakt ledande, kunde antagas som grund vid en ny tractats upprät-* tande med Ryssland, så skulle landets Invånare i allmänhet vinna, Handeln blifva fördelagtigare och ingen äga grundadt skäl till klagomål.
Om Rikets Ständer beslutade att i detta vigtiga ärende till Thronet! frambära sina underdåniga önskningar, är jag öfvertygad, att Hans Maj:ts Konungen med nåd och välvilja skulle gå Nationens önskan till mötes. / .
I Jag anhåller ödmjukast att dessa anmärkningar få åtfölja Herr Bruncrcnas anförande. i,- , 72 Ben 7 April f. m.
Bilagor till PleniProtocollet för den 7 AprilÄ förmiddagen.
N:o i« Herr af Klintberg, Carl:
Jag hade ej tillfälle, att vara tillstädes* då hos Högloft.
Ridderskapct och Adeln fråga förekom 0111 remiss af Herr Gretve C. H. Posses Memorial rcrande vissa grunder för en blifvande näringsfrihetj och jag anhåller derföre vördsamt att nu få yttra några ord i detta ämne.
Berörde memorial innefattar dels ett ogillande af det underdåniga Förslag till förnyad Författning angående handtverkerierne, som en af Kongl. Majit tillförordnad Comittée år 18*6 afgifvit och hvilket nu blifvit af Kongl. Maj:t öfverlemnadt till Riksens Ständers granskning, dels en uppgift af de hufvudsakliga grunder, som Herr Grefve Posse, för sin del, anser mera lämpelige till ändamålet.
Den värde Talaren, som i den föreslagne Författningen trott sig igenfinna hela den Jkråanda, Ilvars Jkadiiga inflytelse man med så flora fkäl förut öfverklagat, anmärker såsom bevis derpå; \
Den 7 April f, m. 73 t:o.
Atf, enligt i Arti i Embeten äfven hädanefter skulle inom handtverkerierne få inrättas. 2:0.
Att likmätigt 4 Art. 5 och 6 § §. både utländsk och och inländsk man, som önskade vinna Mästerskap i Sverige, skulle, såsom Herr Grefvens ord lyda: kunna endast af Magistraten dertill vinna bifall, sedan vederbörande Idkare blifvit hörde, och 3^0, Att en lärotid af 6 år i allmänhet föreskrifves innan man får blifva Mästare.
J sammanhang härmed föreslår Herr Grefven följande arne hufvudgrunder för den nya Författningen, nemligen; i:o.
Att det må vara hvar och en person af begge konen tillåtit, att utan afseende på Läroår eller någon af de omständigheter, som böra anses som hvar och en sjelfständig menniskas ensak, välja och idka hvilken loflig slöjd, som helst, till och med drifva flere näringsgrenar på en gång.
Idkare af en handtering, utan att han på vederbörligt sätt ådagalagt, att han icke, genom bristande skicklighet uti densamma, utsätter medborgare, sorn lemna honom sitt förtroende, för den obehagligheten att bedragas. 74 Den 7 -tpr il f. m.
Det är visserligen öfverensstämmande med den citerade $. af i Art., att i de Städer, der minst 3:ne Mästare idka ett. handtverk, Embete må kunna inrättas, om mästarne sig derom förena } men att denna tillåtelse skulle medgifvas endast af den orsak, att sådant förut varit vanligtoch idet endaändamål, att Kongl. Commerce* Collegium måtteblifva i tillstånd,att dervid hålla tillsyn, är en af Herr Grefve Posse yttrad förmodan, hvartill ej ringaste anledning förekommer hvarken i det underdåniga Förslaget, eller i det Betänkande, hvarmed detsamma är beledsagadt.
Detta sednare innehåller, att frågor om tillstånd till Embetens inrättande skola hos|nämde Collegium anmälas; och att sådan anmälan bör ske, på det att Collegium måtte blifva i tillfälle att hålla hand deröfver, att någre emot Författningarnes afsigt stridan» • de samt till missbruk och origtiga begrepp ledande föreskrifter dervid ej må äga rum.
Deraf följer således, att man ansett behofvet af en dylik tillsyn icke föranleda till handtverksembetens inrättning, men väl påkalla stadgandet af en viss ordning för deras tillkomst, i de fall då mästarne sjelfve åstunda slike Embetens inrättande.
Då man lemnar någon uppmärksamhet åt de föremål, som likmätigt den föreslagne Författningen, skulle tillhöra desse embeten, bstragtade som särskildte