Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag är fullt öfvertygad, att, såsom jag förut nämnt, StatsUtsk. bort och kunnat föreslå, samt R.
St. ägt sätt besluta, att icke mer än den eller den summan lår anvisas på besparingarna under luifvudtitlarna.
Jag tror icke, 86 Den 20 Maj f. ni. att
Regeringens rätt till användande af besparingarna ar i grundlagen så ostridig, alt icke R.
St. kunna göra inskränkningar deruti; äfvensom jag, lika med Hr Hjerta, tror skaparne af det s. k. nya statsskicket ännu hafva en god tid att arbeta på, innan de vinna det ryggvärn i allmänna opinionen, att man kan anse det nya statsskicket genom dem grundlagdt.
Jag tror vidare, att i händelse verkliga förhållandet blefve sådant, alt statsmachineriet ej kunde gå med den drift som vederborde, så hade de nya skaparne eller Ministrarne sig öppet lemnadt att' sammankalla Ständerna, och i händelse minisleren då framlade sådana förslag till reformer och en sådan plan för hushållningen, som motsvarade nationens önskningar och behof, är jag öfvertygad, att Ständerne icke skulle vara obenägne att bifalla Styrelsens anspråk.
Jag tror icke, alt vid denna riksdag ändamålet bör vara att återföra, om jag så får säga, den gamla sömnaktigheten hos Styrelsen, eller att bereda den ett tillfälle att under ytterligare 5 år lefva i fred och ro med de medel, som tagas ur folkets fickor; utan jag föreställer mig ändamålet böra vara att förmå den nya Styrelsen, att så snart som möjligt åter sammankalla folkets ombud och då framlägga förslag, hvilka visa i hvad mån minisleren representerar det gamla eller nya statsskicket.
Jag artill största delen förekommen af den siste värde talaren, men jag ber alt få fästa den nästföregåendes uppmärksamhet derpå, alt det finnes äfven ett annat sätt att förekomma ärenders efterliggande, än det han afsett, medelst beviljande af ständigt ökade anslag; och delta sätt beslår deruti, att Regeringen företager sig alt ställa organisationen inom embelsverken så, att göromålen kunna uträttas med det antal embetsman, som finnes.
Hvarken bland detta Stånds ledamöter eller bland allmänheten, lärer vara någon, som icke hört klagan deröfver, att embetsverken hittills varit så ställda, att embelsmännen, synnerligen de lägre, äro alltför många och några bland dem deremot för knappt aflönade, så att både de sjelfve och Staten varit missbelåtne med det sätt, hvarpå organisationen varit gjord.
Om denna nu ställdes så, alt hvarje tjensteman erhölle en någorlunda tillräcklig utkomst, i det han egnade sin tid till arbete på ett enda ställe, och icke nödgades springa bort sin tid i flera olika verk; så kunde krafterna concentreras lill besparing för Staten jemte vinst för embelsmännen sjelfva.
Det är således denna förändring samt valet af kraftiga och dugliga embetsman, som jag anser utgöra ett kraftigt botemedel emot hvad Hr von Hartmansdorff vidrört.
Skulle raan bedomina saken på annat sätt, så är det klart, att Regeringen icke heller behöfde rälta sig efter de anordningar Sländerne gjort på de s. k. hufvudlitlarna, utan kunde, så Söart tillgångar derå saknades, till embelstnännens aflöning ut - Den 20 Maj f. m. 87 färda en anordning både på och utöfver besparingarna, utan att behöfva gifva något annat skäl derför, än att det som gifvits, icke räckt till för ärendenas gång.
Då sedermera R.
St. er Ii öl lo kunskap om en sådan anordning, kunde saken väl anmälas hos Const.Utsk.; men Sländerne nödgades ändå stå handfallne och säga:
Styrelsen har ej haft annat att göra, den måste hafva penningar till hvad den ansett behöfligt, och vi måste ut dermed.
Jag tror i sanning, att vinsten af en ny Styrelse på det sättet ej biefve stoi'.
Man hade då endast att vänta framställningar om behof af mera penningar, och detta skulle blott öka den klagan nationen fört hittills öfver den ständiga verkan af våra riksdagar, att den ej haft annat resultat deraf, än tillökning på debetsedlarna.
Jag har af ett yttrande af Hr
Dalman blifvit föranledd att begära ordet.
Han uppmanade nemi.
StatsUtsk. att, i händelse det missräknat sig vid statsregler;ns uppgörande, äfven rätta sina misstag.
Jag delar i allo Hr Dalmans tanke i delta fall, och får hos honom aflägga min särskilda tacksamhet för det han linderstedt oss andra, som gjort anmärkn;r emot StatsUlsk:s statsreglering; och för det han rädt StatsUtskjs personal, att vara uppmärksamme på angelägenheten att icke missräkna sig i stats-^ reglerts-frågor, håller jag honom särdeles räkning.
Det är ett bevis på moderation och förstånd hos denna ledamot.
Men jag vill göra en anmärkn. emot Hr Dalman och under samma anmärkn. subsumera Hr Hjerta, nemi. i afseende på begagnandet af uttrycket den nya Styrelsen, i den vanliga akt och mening, som skulle Sverige fått ett nytt styrelsesätt, för det att vi fått en ny adminislrations-form.
Jag underlåter aldrig, äfven 0111 jag kunde befara att slöra R. o. Ad. i sina önskningar, att begagna tillfället att tillbakavisa dessa ofta återkommande försök att förvränga vår grundlags bokstaf i denna fråga.
Jag påminner 0111 4 §-n i Reg.F:n, och om något, som vi nyligen sett i ett allmänt blad infördt, all om någon icke läser denna § efter det begrepp, som man önskar, så borde sådant kallas att läsa grundlagen bakfram.
Då man icke läser grundlagen bakfram, så vet man dock, alt vi hafva en Konunga-styrelse med en rådkammare, men hvilken rådkammare icke får jemte Konungen regera.
Jag upprepar, att jag icke skall underlåta att framställa denna sats, hvarje gång jag här eller annorstädes får höra påstås, alt vi icke utgöra ett Svenskt Konungadöme, utan äro styrde af ett maktägande råd, och jag är öfvertygad att Hr Hjerta sjelf har samina öfvertygelse i detta afseende som jag.
Jag liar begärt ordet i anledn. af Hr Hjertås framställning, alt det vore genom indragning af embetsman, som man kunde komma i tillfälle att bereda tillräckliga löner för de återstående.
Det låter sig dock icke göra att 88 Den 20 Maj f. m. utöfver cn viss gräns indraga tjensterna, ,sä framt ärendena skola gä.
De låta sig ieke mäta, hvarken med aln elier mått.
De måste beräknas efter hvad en arbetsförmåga hos menni'?
skor i allmänhet kan medhinna, oell då den icke från medelåldern ända till 65 års ålder kan vara lika stor, så är det naturligt, att några böra finnas, sorn med sin större arbetskraft suppleera hvad som brister hos dem, hvilka bölja aftyna.
Ett statsskick, sorn vore grundad! derpå, att roan några månader eller år kunde vara belåten med ett visst antal embets- och tjenstemän, men sedan blefve haltande, vore icke rätt ordnadt.
Det är således nödvändigt, att man antager det antal tjenstemän, som tinder vanliga förhållanden erfordras, och att detta antal får sådana löner, att hvar och en kan subsistera, utan att nödgas söka biförtjenser och dervid sätta Statens tjenst tillbaka.
Jag är visserligen mycket tacksam för den compliment, Hr Lefre'n gifvit mig, helst compfimenter från honom äro så sällsynta, åtminstone hvad mig beträffar; men jag bör fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att jag sagt, om StatsUtsk. gjort misstag, och icke, som Utsk. gjort misstag; vore det att hoppas att Utsk. skall rätta dem.
Jag har icke deltagit i discussionen öfver hvarken 2:dra, 3:dje eller 4-de hufvudtiteln, och har icke inom Ståndet gjort några anmärkntr i afseende på dem.
Jag kon således ieke erkänna, att jag instämt ide vid dessa titlar gjorda anmärknrr, ehuru jag gerna erkänner, att jag anser en och annan af dem icke sakna skäl.
Men jag har samma anspråk på StatsUtsk. och hvarje Utsk., som på hvarje individ, alt den som begått ett misstag, äfven bör rätta det, och Hr Le fre n må förlåta, att jag till och med vågar hysa den förhoppning, att den tid varder kommande, då Hr Lefren sjelf inser sitt stora misstag i uppfattningen af 4 §:n Reg.Ftn, samt att jag föreställer mig, att min opinion kan blifva hans egen under förändrade förhållanden, och lian således icke, såsom nu, envisas att läsa denna § endast till hälften.
Lika med Hr Lefre'n, delar jag den meningen, att StatsUtsk. verkligen skulle hafva gjort $tatsregler:n omöjlig, såvida StatsUtsk. icke antingen uppfört å stat löner för åtskilliga embetsverk, såsom Rammar-eo!I:m, Kammarrätten och andra embetsverk, som å 2:dra hufvudtiteln förut fått anvisningar på besparingarna, eller också tillsett, att det varit cn möjlighet för Regeringen att, intill dess en allmän reglering kan äga rum, låta lönerna, i följd afen blifvande ny statsreglering, utgå på besparingarna hädanefter såsom hittills.
Det hade ej varit att göra statsreglertn omöjlig, ulan det skulle äfven, efter min lanke, innefatta en stor obillighet emot embets - Den ao Maj f. m. 89 bets- oell tjensteniännen, hvilka , sedan långliga lider tillhaka, erhållit dessa löner på besparingarna.
Jag kan dock icke tacka lie
Dalman för berömmet för den frikostighet, som SlatsUtsk. skulle visat, genom dess tillstyrkande i detta betänkande.
Någon frikostighet uppslår icke, eler icke något anslag ar heivljadt.
Disk. bar endast af skal, som i betänk, anföras, ansett sig böra, till förekommande af oredor i våra financer, inskränka Konungens dispositionsrätt öfver besparingarna till bestämda summor, och delta icke blott för ett år, utan för de alne år, hvarmed den nya stalsreg lerin börjas, derföre att, efter StalsUukts mening, ändamålet icke fullständigt vinnes, då dispositionsrätten inträder redan under första året efter det då besparingarna uppkommit, emedan deras belopp då icke hunnit blifva tillförlitligen kändt.
Della är hela andemeningen af Utsk:s framställning, hvilken jag visserligen erkänner hafva ett ganska nära sammanhang med statsregler:n i allmänhet, som också dervid blifvit tagen i betraktande.
Jag anser, för min del, StatsUtsk:s förslag vara stäldt på så rättvisa och billiga grunder samt vara så nyttigt att antaga, — såvida man för framtiden vill undvika missförstånd statsmakterna emellan, samt alt ådraga embetsmännen ansvar för missförstånd, hvartill de visserligen i åtskilliga fall icke kunna anses alldeles oskyldige, men sorn de dock lätt kunna råka lili, — att jag ej linner någon anleda, alt återremittera Utskts betänk., utan hos Hr Landtm, anhåller 0111 propus, till bifall derå *).
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, alt anslag blifvit ufärdadt om fortsättning af plenum på eftermiddagen kl 6. 5: te punkten.
Då StatsUtskts ledamöter vanligen äro mycket benägne att gå tillhanda med upplysningar, så kan det icke anses obehörigt af tnig, om jag till dem ställer den frågan, hvaruppå en af åtskilliga n!sk:s-ledamöter vid den nu föredragna punkten gjord reservation kan hafva afseende, så vidt detta skulle vara någon af StalsUtsk:s närvar. ledamöter bekant.
Uti det tryckta betänk, finnes endast anfördt, att de och de ledamöterne reserverat sig, men icke uppgifvet på hvad grund de stödt sina reservationer eller emot hvilket beslut de dem anmält.
Jag liar verkligen svårt att meddela den sjste värde talaren, hvad de ledamöter tänkt, som reserverat sig, utan att anföra några skäl derför; men att jag icke fäster mycket afseende på dessa skäl, det torde vara tillräckligt ådagalagdt derigenom, att jag är af en helt och hållet olika mening.
Men efter jag har kommit att yttra mig i denna fråga, så ber jag att, i afseende på denna *)
På nästföregående sid», aldra raden nedifrån, har efter ordet ”ej” blifvit genoqi tryckfel utlemnadt ordet ”allenast.” 7 H. 12 9° Den 20 Maj f. m. punkt få upplysa, att deruti är följd samina princip, sorn, förut varit använd på dessa anslag, blott med den skilnad,: att K.
M:s dispositionsrätt öfver delta anslag, som hittills varit, obegränsad, nu hor blifvit begränsad.
Således bär någon fullständigare utredning i delta afseende ieke behöfts, blott StaUDtsk. gjort sig föryissadt, att en sådan reglering icke skulle möta n/fgot hillder.
Den siste värde talaren bär anmärkt, att K.
M;s r'ätt hittills Värit öbegränsad, i afseende på anvisningar å reservfonden.
Detta är något för riifg alldeles nytt.
Det är visserligen eli factum, att Ilegeringen gjort dispositioner lill’ högre belopp än det, hvartill besparingarne uppgått; men detta förfarande-här också af SlälSUtsk. blifvit underkaätadt constitutiorielt ansvar; och jag bestrider alldeles, att K.
M. skulle liafva någon rätt ätt görn en enda anvisning på den s. k.* reservfonden, utan It.
St:s tillåtelse.
M. en sådan rätt, så lärer den väl finnas bestämd i grundlagarna och då icke kunna inskränkas af något It.
Sirs beslut; meri laar Regeringen icke en sådan rättighet, sä erfordrades hvad StalsUtsk. nu g uns then åge t bar gjort, nemi. att söka förskaffar henne en sådan.
Det liar så mycket mindre varit min mening alt säga, att K.
M. liar någon rättighet alt göra anvisningar på reservfonden, sorn af detta betänk, synes, huru StatsUtsk. har betraktat just denna fråga, då dess ledamöter i denna punkt stannat uti det beslut, att man icke kan tillstyrka de ifrågavar, afskrifningarna på denna fond; men det torde icke undfallit talaren, alt de besparingar, sorn ingått till statsverket, hvarpå anvisningar göras , äfven utgöra en del af reservfonden.
Då jag nämnt, att denna K.
M:s rätt varit obegränsad, så är det ej min mening, alt den, enligt vår grundlag, varit obegränsad, utan blott att den varit obestämd lill siffran.
Intet beslut af 11.
St. har be-, stämt den gräns, inom hvilken K.
M. skall äga rättighet alt, görn anvisningar på besparingarna.
Således är det .tydligt och klait, att bär icke är fråga om annat, än begränsandet af nämnda rättighet, och att,denna begränsning bör grunda sig på beräkningar nf hittills uppkomna besparingar.
Det är icke möjligt för K.
M. att kunna undvika sådana anvisningar, då tillfälliga utgifter förekomma, till hvilkas fyllande inga andra tillgångar äro anvisade.
— StalsUtsk. hav gatt uf ifrån den grundsatsen, ätt då K.’ St. böra af Regeringen med yttersta noggrannhet fordra redogörelse och ansvar för de anvisade statSmédfens förvaltning, så böra äfven fordringarna vara sådana, att de'möjligen kunna af Regeringen efterkommas.
Då Hr Dalman hegärde af StatsUtsk;s ledamöter en upplysning om hvad reaérvaj,ipnerna mot 5:te punkten af Utslus utlåt.
N:o 92 kunna åsyfta; så trodde jag D en 20 Maj f. m. 9t verkligen, nit den värde talaren gjorde det, för alt upplysa andra och icke sig sjelf.
Reservartterne synas bestämdt' hafva afsetl att reservera sig mot hela förslaget uli 4:de punkten och tillämpningen deraf i den 5:le.
Jag skulle hafva trott, dä Hr
Dalman har yttrat sig hafva funnit eri ineonseqvens begången af StatsUtsk., när det afgifvit detta !betänk.
•Wto 92 i sammanhang med statsregler.-n, att den värde ledamoten, som så sett saken — och jag nekar icke att man så kan betrakta den — just af dessa reservationer hort hemta anleda, för den uppgift han har gjörl, att SlatsUtslits leda•möter med betänk.
N:o 4° verkligen haft för afsigt att definitivt reglera staten, såsom detta betänk, innehåller.
Desse samme reservanter utgöra nemi. delar af dén! majoritet, inom StatsUtsk., som, efter Hr Dalmans uppgift, verkligen skulle hafva ansett sig fullständigt hafva reglerat statens behof genom betänk.
Wto /jo? roen inom detta Hus har jäg icke hört någon ledamot af StatsUtsk. påstå, ätt man för framtiden och undei- den nya Styrelsen skulle vilja med så knappa-medel fylla Statens verkliga behof, sorn StatsUtsk:s betänk.
N:o 4° föreslår; ly jag tror sannerligen icke, att någon, med kännedom af dessa behof, skulle hafva velat framställa en sådan förklaring af Utskrs mening:' --Dét-synes också, att StatsUtsk. varit betänkt på att reglera staten äfven under dess gamla former, då Utsk. inkommit med betänk.
J\T:o 92^ Sedan nu mera en ny styrelseform äoträdt, -förmodar jag också, att R. o. Ad.„ billigtvis finner nödvändigt, att detta betänk, bi fa lies; ty det vöre rent af orimligt att fordra af de nya administratörerna att de skulle kunna inom sina departementer bestrida ärendenas fortgång, så vidt icke några medel gåfvos dém att dertill anordna.
Dessa anordningar på besparingarna äro visserligen gjorda robt lägliga former; men jag beklagar, att nödvändigheten, bär står i strid med lagen.
Jag vill derföre icke säga, alt icke denna nödvändighet hade boil kunna undvikas, men den" har emedlertid inträffat, och vi stå nu på den punkt, att dess tillvaro numera måste erkännas.
Jast får således -yrka bifall O J på StalsUlskts betänk.
J\:o g?,; -v... _ Hr Dalman:
Den sisth värde talaren har fullkomligen misstagit sig om syftningen af min fråga.
Den r.Örde icke 4;de punkten, huru med dispositionen af de särskilda h-ufvudtitlarnes besparingar för framtiden bör förhållas, utan den angick 5:te punkten, hvaruti Utsk. hemställer, att, i likhet med hvad Rikets sednast församlade Ständer beslutat, R.
St. måtte hos K. M. i underd. anhålla, ”att K. M., när ”lönelreglerjngar för corpser och embetsverk hädanefter kom"ma i fråga, ej måtte definitivt fastställa sådana, innan R.
St. ”blifvit i tillfälle att deröfver, i sammanhang med' lönebeloppens, bestämmande, sig yttra.”
Det förundrar mig nemi. att RondeStts ailä ledamöter och en ledamot äf BorgäreSt.
Den ao Maj f. m. kunnat reservera si ^ mot en sä beska (Fal hemställan, och jay framkastade min fråga, emedan jag förmodade, att det kunde vara något misstag vid tryckningen af betänk., att reservanterne blifvit införde vid 5:te punkten.
För öfrigt fattar jag icke rätt Gr.
Horns yttrande, att den majoritet inom StatsUtsk., som gillat betänk, om den ordin, statsreglertn, är densamma, sorn här reserverat sig.
Reservanterna utgöra nemi. icke någon majoritet; de äro icke flera än 12; men för att göra majoritet inom Utsk., skulle de vara minst 19 — Man har hört Frih.
Sprengtporten på detta rum' gilla aldra och 3:dje hufvudtitlarna, och förklarat dem så reglerade, att statsinachinen, medelst der uppförda anslag, håde kunde och borde gå.
Sprengtporten befinner sig likväl icke bland reservanterna i detta betänkande, icke heller Hr von Troil, mer än i en mindre betydlig omständighet.
Således tror jag icke, att det kan tagas för gifvet, alt detta belänk. endast är ett verk af den öfverröstade minoriteten vid den ordin, statsreglei :n, och att detsamma således endast vore en contrecoup mot denna, som tillintetgjorde liela den dermed åsyftade efFect.
Jag finner visserligen , att resultatet kunde blifva sådant, men det är just det åtminstone jag önskar att förekomma.
För öfrigt har jag icke bestridt K.
M. rättighet att disponera de besparingar, sorn på hufvudtitlarna kunna uppslå.
Hade StatsTJtsk. inskränkt sig till att blott bestämma ett visst medelbelopp för sådana anordningar å hvarje hufvudtitel, så hade jag icke haft något att dervid anmärka; men då nu StatsUlsk. särskildt och ovillkorligen anvisar en summa på en fond, sorn icke bort dertill begagnas, så gifver StatsUtsk. derigenom Regeringen i händerna dubbelt så mycket penningar alt disponera, som den hittills haff.
Jag vill icke förutsätta, att den nya Styrelsen skulle följa den gamlas exempel; men tänkbart vore det likväl, alt Regeringen på grund af den speciella dispositionsrätt R.
St. åt densamma meddelat under loppet af åren 1841 och 1842, anvisade 3^4,000 rf dr på reservfonden, och ytterligare, på grund af den rättighet, som Regeringen enligt grundlagen anser sig äga, i allt fall disponerade öfver besparingarna, derest sådana funuos alt tillgå.
Det är visserligen sanni, att SlalsTJlsk. såsom ett villkor stadgat, att anvisningar på besparingarna icke må ske för de år, då reservfonden förskjuter ett deremot svarande belopp; men detta villkörar verkligen så evasivt och så litet bindande uttryckt, alt det utan svårighet skulle kunna eludera*.
Slutligen får jag till Frih.
Sprengtporten hemställa, huruvida det iqke vore en oformlighet att bifalla detta betänk., innan det ännu Ur afgjordt, huruvida den ordin, statsreglertn, vare sig efter Friherrens eller Gr.
Horns åsigter, verkligen kommer att fastställas till tillräckligt belopp.
Statsreglertn är nemi. till vissa delar återremitterad af 3:ne D c 11 20 Maj f. m. 93 Stånd StatsUlsk. kan möjligen i de punkter, der ålerremiss skett frun tre Stånd, t. ex. i frågan om reglering af Just.- revisionen oell Kaminar-eolbm, filina skal ali frångå sin första mening.
I öfrigt lärer votering uti förstärkt StatsUlsk. öfver stutsreglertn icke kunna undvikas; och hvem kan på förhand beräkna hvilken åsigt der gör sig gällande?
Innan allt detta är afgjordt, och innan man således vet huruvida medel på ordin, stat blifva tili tillräckligt belopp anvisade, hemställer jag, om det är skäl alt bifalla en s. k. extra-statsreglering, sorn är uppgjord för den händelse, att StatsUtskts betänka augtde aldra, 3:dje och 4:<ie hufvudtitlarna, skulle in totum et tantum bilällas.
Jag förmodar, alt Frih.
Horn finna, att blott deruti ligger ett skäl till ålerremiss, ehuru jag för min del icke belviflar, all om StatsUlsk. anvisat dubbelt denna summa, II. o. Ad:s pluralitet med tacksamhet skulle emoltagit densamma; men i sjelfva formen ligger ett hinder, som jag tior skulle leda lill alltför mycken villervalla, emedan för den händelse, att Regeringen möjligen, genom ödets skickelse, finge allt hvad den begärt, dessa särskilda anordningar å reservfonden till permanenta arfvoden och löner vore fullkomligt öfverflödiga , enär StalsUtskls afsigt väl ej torde vara att gifva Regeringen mer än hon äskat.
Jag fortfar fördenskull att yrka ålerremiss.
Då något olika och äfven, såsom mig tyckes, något obestämda begrepp, synas vara rådande och här äro framställda anglde meningen af Regeringens dispositionsrätt öfver reserv-fonden, så utber jag mig fä yttra, huru jag föreställt mig denna dispositionsrätt.
Med reservfonden lärer böra förstås de medel, sorn förskjötos af banken redan kort efter år 180g, på det att statsverket skulle komma lili tillfälle alt betäcka de löpande utgifterna, och hvilka alltsedan funnits att tillgå för samma ändamål och återfyllts af uppbörden.
Om jag har ratt häruti, så är det ock klart, att Regeringens dispositionsrätt å denna reservfond alltid varit oinskränkt så till vida, som
Regeringen haft rättighet att anvisa derpå alla Statens behof till det belopp., som varit af R.
St. inom de särskilda hufvudtitlarna faststäldt, men så snart det gått utom detta belopp, så har, i min tanke, ingen dispositionsrätt för Regeringen existerat.
Den särskilda anvisning, som StatsUlsk. nu har föreslagit å reservfonden, måste således vara något alldeles nytt, en ny gråce, som skall beviljas Regeringen, och hvilken med andra ord skulle betyda ungefär detsamma som, om mau säde:
''Regeringen ”har hittills hänvisat på besparingarna, utöfver titlarnes belopp; den har derigenom felat emot grunalagen: vi hafva ”derföre anmält saken hos Const.Utsk. för ali bereda ansvars”påföljd derå; men på det Regeringen hädanefter må kunna ”göra samma slags dispositioner utan ansvaespäföijd, vilja vi 94 De n 20 M a j f m. ”anvisa på reservfonden en så oell så stor summa.”
Jag tager mig friheten fästa de värde ledamötcrnes af StatsUtsk., hvilka liär yttrat sig öfver frågan, uppmärksamhet på ett exempel huru denna rättighet af Styrelsen skulle kunna blifva använd.
StatsUtsk. har t. ex. tillstyrkt en minskning uti anslaget för minister-staten af 5o,ooo r:dr, men också på andra sidan tillstyrkt en rättighet att anvisa på reservfonden 54,ooo r:dr för andra hufvudliteln.
Nu är det möjligt, att Regeringen, för sin del, hyser olika tankar mot R.
St. om nedsättningen af anslaget för minister-staten, och att det första Regeringen gör, är att anvisa de af reservfonden anslagna 54,ooo r:dr till fyllande af bristen, som uppkommer uti anslaget på nämnda stat.
Då har SlatsUtsk. på visst sätt redan satt Regeringen i tillfälle att, utan ansvar, öfverträda ett beslut, som R.
St. fattat, och det kommer då an på något ganska eventuel!, huruvida, sedan sådant af R.
St. blifvit medgifvet, någon ansvarighet sedermera derför kan göras gällande.
Vid detta tillfälle, då de värde ledamöterne af StatsUtsk. hafva begärt alt betänk. måtte bifallas, anhåller jag på den 'motsätta sidan, att detsamma malte blifva återremitterad!, och utber mig att lill de värde ledamöterna få hemställa, om de icke skulle vilja, på de grunder, som Hr Dalman framställt, afstå från sitt yrkande, så mycket mera, söm jag vid ett föregående tillfälle, då jag yrkade bifall på ett utlåt, af StatsUtsk., af talarne från motsatta sidan möttes med den invändningen, att då nnmärkntr blifvit gjorda mot betänk, uti flera punkter, så borde man icke betaga StatsUtsk. möjligheten att åtminstone pröfva gillligheten af dessa anmärkningar.