Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har jemfört kostnaderne för transporter på kanaler med frakten på jernvägar.
Hr Rosenblad har uppgifvit det kostnaden för en viss vigt i varor skulle på de tyska jernvägarne uppgå till ungefär 27 sk. b:ko per mil, hvaremot kostnaden på Götha kanal för samma vigtbelopp endast skulle utgöra frän 1 till 6 r:st. per 1000 alnar.
Jag har ej fördelat kanallängderna på aln.
Men för hela sträckan från Sjötorp till Söderköping äro de likväl betydliga, och torde kunna inhemtas af följande exempel.
För några veckor sedan ankom hit till Slockholm en till mig destinerad Wener-skuta, hvars last var värd emellan 8 å 9000 r:dr.
Skutan hade ungefär 18 kommers-lästers dräglighet och var i öfrigt af sådan beskaffenhet att den icke kunde begagnas till forsling af kronans effekter.
Kanal-umgälderne uppgingo likväl till 202 r:dr b:ko och frakten för lasten, ett item som Hr Rosenblad i sin be - 360 Den 29 Juli e. m. räkning uteglömt, till 550 r:dr r:gds.
Omkostnaderne för deuna last uppgick således till omkring 850 r:dr sistnämnde mynt, d. v. s. ungefär 10 proc. af varans värde.
En talare här, har också förespeglat oss att de s. k. rails på jernbanorna skulle kunna stjälas hort.
Med anledn. deraf tager jag mig friheten upplysa att dessa omkring 15 fot långa valsade jernskenor, vid sjelfva vägbanden temligen bastant fästade, väga 1| Sk??, kunna således ej med lätthet undandöljas; och hvartill tjufven skulle använda dem är något svårt att utfinna.
Till lugnande af dylika farhågor får jag dessutom anföra den erfarenhet man i vårt land äger att vid vägarne befintliga jernsaker icke bortstjälas; jag menar de vid vägen slående misstolparne i Nyköpings län, hvilka i allmänhet åro af tackjern, och som i långliga tider slått orubbade, äfvensom jerukätlingar vid broar och allmänna platser.
1 hvad jag för öfrigt ämnat anföra är jag af föregule talare förekommen och vill derföre icke nu uppehålla tiden med vidare ordande i saken, utan slutar med alt uttrycka den förhoppning att R. o. Ad. måtte bifalla StatsUtskis förevarande betänk.
Gr. von Rosen, Adolf Eug.:
Då jag nu ånyo tagit mig friheten begära ordet, är det visserligen icke för att förlänga diskussionen.
Jag är tvärtom intresserad af, att den så snart som möjligt må kunna slutas.
Så mycket är dessutom redan i ämnet yttradl, att föga återstår att dertill lägga.
Men jag anser mig dock icke kunna undgå att till besvarande upptaga några bär gjorda anmärkmr.
Hr von Hartmansdorff har nemi. bland annat förklarat det vara omöjligt, att vi i Sverige skulle kunna få tillräckligt antal passagerare för våra jernvägar, i synnerhet då man anställer jemförelse med det antal, som freqventerar jernvägarne i andra länder.
Derjemte har han sagdt, att oaktadt jag uppgifvit, att varutransporten vore det, som lemnade hufvudsakligaste inkomsten, skulle han dock under sina resor i Europa funnit ett motsatt förhållande, eller att passagerare-afgiften vore hvad man hufvudsakligen påräknade.
Beträffande farhågan för brist på passagerare, får jag fråga, om man någonsin skulle kunnat tro, att icke mindre än 15,500 personer under loppet af förra året på ångbåt färdats från Malmö (som visserligen icke är någon stor stad) till Köpenhamn och Lybeck, hvilket dock var fallet.
Jag tror alt man deraf kan draga den slutsats, att när man anlägger kommunikations-anstalter, skola de också begagnas.
Hvad åter varorna beträffar, så kunna resande i allmänhet icke öfverallt bedöma trafiken på jernvägar, emedan man på många ställen isynnerhet i Tyskland pä de linier der endast enkla banor begagnas, låter till undvikande af uppehåll och olyckor, varutrainerna gå endast om nätterne.
Jag bygger icke denna uppgift på lösa berättelser eller egen uppfattning, ulan den är hemtad ur Baron von Redens bok, som är författad efter autentika källor.
Denna bok beslår redan af nio volymer, och jag skulle önska, att alla Den 29 Juli e. m. 301 här hade samma tålamod som jag att genomgå dem, då måhända andra åsigter skulle göra sig gällande.
Såsom jag redan yttrat, vill jag icke trötta R. o. Ad. med en längre diskussion i ämnet, ehuru det icke skulle, då jag i 3:ne är hållit på att samla facta rör:de jernvägsanläggningar, vara någon svårighet att med deras omförmälande upptaga flera plena.
Emedlertid är det, då man samvetsgrannt gifvit sig denna möda, smärtande alt blifva tillvitad att hafva uppgifvit hvad som icke skulle vara gruudadt på verkliga facta.
Man har äfven här uppdragit en skildring af de olyckor, som skulle drabba Sverige, i händelse detta betänk, skulle bifallas.
Nå väl, när nu andra få göra hypotheser, hvarföre må det då icke äfven tillåtas mig att få göra det och beskrifva Sverige ungefär så, som jag ser det om några år, ifall jernvägar införas.
I stället för omätliga fält, dränkta af vatten, som verka froster samt sprida frossor och andra sjukdomar bland de närboende, skulle man få se herrliga ängar och åkrar.
I st. f. att den fattige arbetaren i Småland nu icke vet huru han skall förtjena sitt sparsamma bröd med ansträngdt arbete, skulle man få se, betande på fälten tusentals hjordar, som sedermera forslades lill Göteborg eller till Halmstad, för att slutligen utskeppas till England, och der försäljas till höga priser.
Såsom bekant är, tager England största delen af sitt behof utaf slagtkreatur ifrån kontinenten.
Hvarföre skulle det då icke hemta det från Sverige?
Det största hindret derföre nu, är utan tvifvel det förhållandet, att kreaturspriserne i Sverige äro högre än i England.
Detta skulle dock afhjelpas genom kommunikations-anstalternas förbättrande.
Alt den skildring, jag nu uppdragit, icke innefattar en omöjlighet, en blott dröm, torde kunna bevisas af den hastiga tillväxt i välmåga, Skottland fått, alltsedan detsamma år 1745 förenades med England.
Det förra landet var förut nära nog en ödemark.
Nu säljas 3 å 4 hundra tusen kreatur årligen till England från Skottland, som blifvit rikt och välmående, ifrån att förut hafva varit bebodt nära nog af vildar.
Man hyser farhåga för den personal, som vid jernvägs-anläggningen skulle anväudas, och som efter arbetets slut skulle falla kommunerne eller det allmänna till last.
Må man förlåta mig, om jag tror, att många år ännu skola i Sverige förflyta, innan en verkligen duglig arbetspersonal skulle der sakna sysselsättning.
Vi hafva så många sjöar att sänka och kärr att uttappa, att man dervid skulle kunna lemna arbete till en ganska stor personal under en mängd af år, blott man ville efter någon viss plan företaga dessa arbeten.
Hr von Hartmansdorff har åberopat den långvariga vänskap, som existerat oss emellan.
Jag tillstår, att jag smickrat mig med, att jag ännu åtnjöt denna vänskap från den värde ledamotens sida.
Men jag måste här säga, såsom ordspråket lyder: ”Gud bevare mig från mina vänner, mina fiender skall jag söka reda mig med”.
Jag säger detta, emedan, ehuru måhända högst få af det H.
Ståndet torde hafva förstått det, under Hr von Hartmansdorffs varning till R. o. Ad., att icke inlåta sig i ett företag, som af mig blifvit föreslaget, derföre att ett annat, som jag ledt, kostat 302 Den 29 Juli e. m.
Staten betydliga summor, låg en allusion på den olyckliga s. k. skeppshandeln, som för 20 år sedan väckte en sådan sensation på detta rum, Jag anser det icke ädelt af Hr von Hartmansdorff att sålunda väcka de döda ur grafven och framkasta denna sak, i hopp att deraf draga fördel såsom argument mot det företag jag nu proponerar.
För mig är det högst odiöst att på detta rum stiga upp och tala om mig sjelf i en sak, som för så många år sedan passerade nära nog i enskildta lifvet.
Jag nödgas det likväl, för att rättfärdiga mig för den nyssnämnde allusionen.
Det är högst oparlementariskt att nu framdraga denna sak och isynnerhet att deruti inblanda mig.
Jag frågar dem af Eder, mine Hrr 1 som då voro i tillfälle att följa förhandlingarne ronde denna fråga, huruvida mitt namn någonsin på detta rum eller ens någonsin i de allmänna bladen förekom klandradl?
Mine Hrr! denna sak, som var af politisk natur, och hvilken jag icke utan att såra grannlagenheten, kan närmare detaljera, den har man nu framdragit såsom skäl, hvarföre raan borde taga sig tillvara att lemna mig sitt förtroende i en industriel fråga.
Månne detta väl är ädelt eller rättvist handladt?
Mina förhållanden i denna sak voro af ganska ömtålig natur; egentliga ändamålet med hela företaget fick jag i anseende till dess politiska natur icke yppa, och i följd deraf råkade jag äfven på sitt sätt i strid med mina förmän, på hvilkas välvilja jag satte det aldra högsta värde, och hvilka omfattat mig med nära nog faderlig godhet.
Amiralerne Lagerbjelke och Nordenskjöld, hvilka ansågo, att företaget skulle medföra Svenska flottans förstöring, då jag tvertom dermed afsåg Svenska flottans fördel.
Hvem som hade rätt, lemnar jag åt hvar och en att bedöma efter sina åsigler, såsom icke hörande hit.
För renheten i mina afsigter torde tala, att jag alltsedan stålt i vänskapliga förhållanden till individerne af det handelshus i England, hvars agent jag var, och hvilket hus likväl förlorade så stora summor på skeppshandelns återgåug, att hvarje Svenskt hus kunnat deraf äfventyra sitt bestånd.
Att åter det sätt, hvarpå jag handlar i denna saks utförande, var det rätta, vågar jag hoppas, då jag ända till hans dödsdag ägde Högstsalig Konung Carl Johans välvilja, och under min mångåriga frånvaro i främmande länder, dock ofta hade lyckan att erhälla vänliga hälsningar från honom, — och tillika har jag varit nog lycklig att kunna bibehålla nyssnämnde mina förmäns välvilja, oaktadt vi hade så olika åsigter i sjelfva saken; såsom bevis hvarpå jag vill taga mig friheten nämna, alt, då jag för någon tid sedan beklagade mig för H. Ex. amiral Lagerbjelke, alt han reste åt landet, innan jernvägsfrågan var afgjord, svarade han mig, ”åh för en sådan fråga kunde jag väl komma lill staden”.
Afven det Engelska huset, hvilket, såsom jag nyss sade, förlorade så stora summor på affären, erbjöd mig tvenne år sednare att för dess räkning och med ett arfvode af 2000 P. St. om året afgå till Peru, för att derstädes uppgöra deras affärer med Regeringen och grufvokompagnien.
Då jag på detta sätt lyckats bibehålla alla de olika Den 29 Juli e. m. 303 parternas välvilja, vågar jag också smickra mig med hoppet, alt mitt tillgörande varit klanderfritt, äfven om jag genom mitt deltagande i denna sak skulle hafva förverkat Hr von Hartmansdorffs vänskap.
Jag hade hoppats på grund af denna vänskap, på hvilken jag öppet tillstår, jag sall ett stort värde, att Hr von Hartmansdorff velat på förhand med mig ingå i pröfning af den fråga, hvilken vi nu hafva under handläggning, hvilket Hr von Hartmansdorff äfven lofvat mig.
Jag kan blott beklaga att icke sä skett, ty ulan tvifvel är det rätta sättet, att ledamöterne af representationen bjuda till att pä förhand för hvarandra reda frågorne och på så sätt förkorta sjelfva debatten.
Jag yrkar fortfarande bifall på StatsUtsk:s betänk.
Många bifallsrop hördes efter detta anförande.
Jag begärde ordet egentligen för att värna StatsUtsk. emot de anmärkn:r, som här af åtskillige talare emot detsamma blifvit framställde, för det alt Utsk. icke skall hafva sträckt sina bestämmelser och vilkor för detta företag så långt att K.
M. derigenom besparats obehaget alt nödgas tillägga nya vilkor.
Hvad jag i det hänseendet ämnat yttra är redan så fullständigt framställt af Frih. Hamilton, att jag endast behöfver, jemte hänvisning till hans yttrande, för R. o. Ad. upprepa, alt K. M. i dess nåd. resolution uppå Gr. von Rosens ansökning bestämdt förklarat dels, öfver hvilka punkter K.
M. redan fattat beslut, dels ock i hvilka fall R.
St:s und. mening skulle inhemtas.
Det är öfver de sistberörde punkterne, som StatsUtsk. nu yttrat sig.
Jag tror således det vara ådagalagdt att StatsUtsk. handlat rätt i denna fråga.
Öfrige emot detta Utsk. riktade anmärkmr äro redan så fullständigt besvarade af föreg:de talare, att jag skulle fela mot en skyldig uppmärksamhet för Ståndet, om jag upptoge liden med ytterligare ordande i saken.
Jag anhåller derföre endast att få nämna för Hr Rosenblad alt han begått åtskilliga misstag i sina uppgifter.
Gr. von Rosen och Frih.
Fock hafva redan upplyst hurusom Hr Rosenblad vid sin jemförelse af kostnaden för varors transporterande på Götha kanal och pä de Tyska jernvägarne, i förra fallet endast i beräkning upptagit sluss- och andra avgifter för kanalens begagnande, men alldeles icke talat om frakt och öfrige kostnader, hvaremot den värde ledamoten beräknade allt detta då han uppgaf koslnaderne för jernvägars begagnande.
Jag ber att få upplysa honom om ett annat misstag, som han begått.
Han har nemi. beklagat att jag under mina studier i jernvägsfrågan icke tagit kännedom af det officiella utlåt.
Styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader i ämnet afgifvit.
Jag ber då att få upplysa alt delta s. k. officiella utlåt, icke är något annat än ett enskildt anförande af chefen för berörde Styrelse, afgifvet år 1846 vid en session, hållen hos Wetenskaps-akademien.
Jag omnämner detta endast för att visa huru liten trovärdighet
Hr Rosenblads ord förtjena.
Öfverläggningen ansågs härmed varara fulländad, hvarefter 364 Den 29 Juli e. m.
Ilr Gr. o. Land t ra. yttrade, att då jemte det de talare, som yttrat sig, i allmänhet yrkat dels bifall och återremiss å Utsk:s förevar:de utlåt., Gr.
Anckarsvärd derå yrkat afslag, Hr Landtm, i afseende derå finge förklara del han, såvidt Gr:ns yrkande om fattade hela utlåt., ej ansåge sig kunna framställa den begärda propos:n till afslag, men alt uti Utsk:s utlåt, förekommo 2:ne punkter, som efter Hr Landtnäs öfvertygelse voro af beskaffenhet att icke hafva sammanhang med Statens reglerande eller riksg:skont:s inkomster och utgifter eller styrelse och förvaltning, hvarföre Gr:n, derest han önskade en delning af utlåt, samt propos:s framställande å serskilda delar, kunde i afseende på dessa punkter få den propos. han yrkat; men i alla händelser önskade Hr Landtm, att få veta om Gr:n fortfore i sitt yrkande med afseende på utlåt, i dess helhet, emedan det i sådant fall vore nödigt att inhemta Ståndets tanke huruvida proposm borde framställas.
Utan att derföre i ringaste mån frånträda hvad jag ansell vara en riktig uppfattning af grundlagens bestämmande i detta hänseende och fastän jag fortfarande är öfverlygad derom att denna fråga icke äger den ringaste gemenskap med den för handen varande statsregleringen och att detta betänk, således nu kunnat framställas till bifall eller afslag, vill jag dock, enär ingen annan af R. o. Ad:s ledamöter lemnat denna min mening något understöd, icke nu fortsätta mitt yrkande i detta afseende, emedan det visserligen vore alltför obefogadt af mig att ensam vilja yrka en annan propos. än den Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig kunna framställa.
Att åter begära särskild propos. pä de obetydliga punkter, som efter Hr Gr. o. Landtnäs förklarande kunna komma under en sådan kategori, vore visserligen öfverflödigt, och underkastar jag mig derföre Hr Grins förklaring i delta hänseende under vidhållande af min enskilda åsigt om det grundlagsvidriga deruti.
Då nu Hr Gr. o.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla StatsUtsk:s förenämnde utlåt.
N:o 262, ropades starka ja, blandade med många nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf det han trott sig finna denna propos. besvarad med öfvervägande ja.
Hr Lind af Hageby, Carl Aug. Ludv., begärde votering.
Jag tror, att flera af Ståndets ledamöter önska veta huruvida Hr Gr. o. Landtm, ämnar alt afsluta plenum efter voteringens slut, och jag får derföre anhålla att vi måtte erhålla underrättelse derom.
I anledn. häraf tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att från Exped.Utsk. inkommit åtskilliga förslag till R.
Sl:s und. skrivelser till K. M. m. m., hvilka så hastigt som möjligt borde förekomma lill justering, för alt sedermera afsändas till de öfrige RiksStm, och att Hr Landtm, derefter ämnat efter voteringens slut föredraga dessa skrifvelse-förslag, hvarjemte Hr Landtm, hem - Den 29 Juli e. m. 365 ställde om R. o. Ad. efter slutad votering och sedan de till Ståndet inkomne skrifvelse-förslag förekommit till justering, behagade åtskiljas.
Upplästes lill justering och godkändes följande förslag till voter:s-propos.:
Den som bifaller StatsUtsk;s utlåt.
N:o 262, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anser R. o. Ad. berörde utlåt, på grund af deremot gjorde anmärkn:r böra återremitteras.
Vid voteringens slut, befunnos rösterne hafva utfallit,som följer: Ja —96.
Så vidt jag kunnat märka, deltog Gr. von Rosen, Adolf Eugene, i den nu verkställda voteringen.
Om det så förhåller sig, hvilket de Hrr, som vid Landtnusbordet sutit, kunna upplysa, så befarar jag att voteringen är olaglig, såsom stridande emot bokstatliga innehållet af41§Riksd.- Ordn., hvilken har en så lydande mening: ”hörande för öfrigt och i allmänhet iakttagas, att i mål, som personligen röra en ledamot af något RiksSlånd, må han väl i plena eller Utsk. öfverläggningarne, men ej besluten, öfvervara”.
Nu står det i Utsk:s betänk.: ”att i anledn. af Gr. von Rosens i und. gjorda ansökning om tillstånd etc.” Följaktligen är det öfver bemälte Grefves und. ansökning, som R. o. Ad. voterat.
Då nu bemälde Gr. det oaktadt deltagit i voteringen, måste 41 § Riksd.Ordn., enl. min åsigt, anses vara öfverträdd, hvilket jag härmed får anmärka till den verkan deraf kan anses böra följa.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, såvidt han hade sig bekant, detta mål icke personligen rörde Gr. von Rosen på det sätt som meningen med grundlagens stadgande måste afse, nemligen alt voteringen skulle direkt gifva ett utslag foreller emot den person, hvars deltagande i voteringen ej vore tillåtet.
Det mål, som nu vore i fråga, rörde visserligen eli jernvägsbolag, för hvilket man visste att Gr. von Rosen intresserade sig, men endast på sådan grund och såvida, på sätt Gr. von Rosen enl.
Hr Landlims uppfattning hade tillkännagifvit, Gr:n icke ingått såsom delägare i detta bolag eller sjelf visste om han dermed skulle få befattning, trodde Hr Landtm, icke Gr. von Rosen kunna anses såsom part i detta mål, hvarföre också och ehuru det vore möjligt att några andra för Hr Landtm, obekanta förhållanden kunde existera, som gjorde Gr. von Rosens deltagande i denna votering olagligt, Hr Landtm, icke haft något skäl att vägra Gr:n att dervid afgifva sin röst.
Såvida grundlagarne skola vid hvarje tillfälle efter deras ordalydelse tillämpas, kan jag icke annat än instämma i den åsigt Hr von Hartmansdorff nu uttryckt.
Jag 360 Den 29 Juli e. m tror icke att något annat bolag till jernvägsanläggningar inom vårt land är kändt, än det, som gjort Gr. von Rosen till sin representant, och hvilket bolag bemälde Gr:s ansökning afsåg oell angick.
Till att börja med får jag säga att det icke upplystes af de handlingar, som till StatsUtsk. atlemnats, och således icke eller af det från berörde Utsk. inkomne betänk., huruvida något bolag för anläggande af jernvägar i Sverige äunu är bildadt, och så vidt jag känner är det ännu icke upprättadt.
Gr. von Rosen har ingått till K.
M. med en skrifvelse, deri han för bildande af ett sådant bolag tillstyrkt vissa förmåner.
Det är detta som StatsUtsk:s betänk, afser.
Jag skulle derföre tro att den af Hr von Hartmansdorff åberopade grundlags-§ icke är på delta fall tillämpligt.
Om berörde § skulle så strängt tolkas, som Hr von Hartmansdorff nu gjort, så skulle t. ex. vid tullfrågors behandling, hvarje industriidkare vara förment att deltaga i beslutet om sådane artiklar, som hörde till industri, eller i sådane voteringar, af hvars utgång han kunde hafva mer eller mindre nytta.
Detta har hittills icke inom något Stånd varit ifrågasatt.
Såsom jag redan yttrat kan omförmälde grundlags-§ icke tillämpas på förevar:de fall, utan bör voteringen få förblifva gällande.
Då man röstar öfver beskattningsfrågor, vare sig tull be vil ln:s- eller någon annan, eller öfver anslagsfrågor, röstar man icke öfver någon enskild persons skatt, utan man röstar öfver den skattläggning, som drabbar alla andra medborgare lika mycket som en sjelf.
Här är nu fråga om landets beskattning för en viss koporations skull.
Denna korporation finnes icke till, säger Frih. Tersmeden.
I sådant fall, och då det icke heller kan finnas någon som representerar en obefintelig korporation, bar K. M. och StatsUtsk. lill R.
St:s pröfning framställt en ansökning af ingen. R. St., och deribland R. o. Ad. i detta ögonblick, hafva då beslutat öfver ingens begäran.
Kan det anses riktigt att ett Utsk. behandlar sina principaler, så som det anser otillåtet för hvar och en annan att handla mot sin hufvudman?
Gr. af Ugglas, Carl Ludv. Fredr.:
Med anledn. af de anmärk:r Hr von Hartmansdorff och Gr.
Anckarsvärd nu bär framställt, tar jag mig friheten till dessa Hirs bepröfvande hemställa huruvida icke följden af antagandet utaf den vidsträckta tolkning de gifvit åt 41 § Riksd.Ordn., skulle blifva att hvarje riksdagsman, som begagnat sin motionsrätt, borde förklaras obehörig att i voteringen öfver sine motioner deltaga.
På det sättet skulle en stor del af Ståndens ledamöter kringskäras i sin riksdagsmannarätt i frågor deruti de möjligen skulle kunna vara parter.
Dessutom hemställer jeg om det väl i moraliskt hänseende är rätt och lämpligt att framkomma med denna anmärkn., då man af den nu skedda voteringens utgång kan finna att ett eller annat tiotal af röster mer eller mindre ej verkat på resultatet.
Den 20 Juli e. m. 367 Hr von Troil:
Då en koalition uppgöres emellan yttersta högra och yttersta venstra sidan för att genomdrifva ett visst syftemål är det icke att undra öfver att hvilka medel som helst dertill begagnas.
Sålunda hafva flere anmärkn:r under diskussionen i dag framställts emot SlatsUtsk:s behörighet, alt framställa sitt förslag, hvilka anmärkmr dock blifvit af Ståndet underkände.
Nu få vi höra påstående derom att den nyss slutade voteringen borde förklaras ogiltig, derföre att Gr. von Rosen, som är den, som på bolagets vägnar skall hafva framställt en und. ansökning i ämnet, äfven i voteringen deltagit.
Jag hemställer då huruvida icke de ledamöter af Ståndet, som möjligen redan tecknat sig för aktier i det blifvande bolaget, äfven skulle kunna anses hafva varit obehörige att i voteringen deltaga.
För öfrigt hafva Frih. Tersmeden och Gr. af Ugglas redan sä fullständigt ådagalagt obefogenheten af denna anmärkn. att jag endast har att förena mig med dem i yrkande derpå att den gjorde framställsingen må få förfalla.
Hr von Hartmansdorff har hemställt huru det varit möjligt för StatsUtsk. att tillstyrka den föreslagna garantien och uppställa de i betänk, omnämnde vilkoren för Statens understöd åt ett visst jernvägsbolag, så vida icke ett sådant bolag redan funnits.
Dermed förhåller det sig så att förslag till bildande af ett dylikt bolag verkligen inkommit till Utsk., och som Utsk. ansåg det nyttigt för landet, att ett sådant bolag bildades, har det tillstyrkt vissa förmåner för det bolag, som kunde bildas för åstadkommande af en jernvägslinie emellan Örebro och Hult.
Detta sätt att gä tillväga för att få ett nyttigt företag i gång är dessutom alldeles icke någonting ovanligt, utan vid flere tillfällen begagnadt.
Hr Dalman, Wilh. Fredr.
Jag anhåller att få i sin helhet uppläsa 41 § Riksd.Ordn., för att visa att den icke kan tillämpas på det fall Hr von Hartmansdorff uppgifvit.
Den lyder sålunda: ”Statsrådets och Högsta Domstolens samtlige ledamöter äfvensom Just.kansleren och Just.ombudsmannen kunna ej säte och stämma i sitt Stånds plena förnekas, enär de, enl. hvad hvarje Stånds särskilda ordningar stadga, dertill berättigade äro; dock för Statsrådets ledamöter, de särskilda fall undantagna, då dem, enl. Reg.Fm, uppdraget är, att med Konungslig makt och rätt styra.
I Utsk. eller val till Utsk:s-ledamöter må icke någon af förenämnde personer deltaga”.
Det sista morn., åt hvilket möjligen skulle kunna gifvas den tillämpning
Hr von Hartmansdorff åberopat, lyder så: ”Ej må någon, af hvilken R.
St. kunna fordra redo och ansvar, inväljas i Utsk., der redovisning för hans egna göromål och embetsåtgärdar kan förekomma; börande för öfrigt och i allmänhet iakttagas, att i mål, som personligen röra en ledamot af något Riksstånd, må han väl i plena eller Utsk.-öfverläggningarne, men ej besluten, öfvervara”.