Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ar man conseqvent, så bör man säga, att emedan förbuden att stjäla kunna kringgås och ägare af lösören bedragas, så må stadgandena deremot jemväl upphäfvas.
Det sednare är lika riktigt som det förra.
R i d d.s e c r e t. hade härefter, i anledn. af Ilr von Hartmansdorlfs, vid discussionens början gjorda förfrågan om de öfriga RiksStms beslut, äran upplysa, att nu mera prot.utdr. ankommit, som visade, att PresteSt. afslagit LagUtsk:s utlåt.
Jag erkänner gerna, att jag för min del betraktar det på f. m. fattade beslutet som en stege, för att komma lill de tysta förmånsrätternas borttagande.
Jag förklarade då, alt för bevarande af omyndigs egendom icke fans någon annan osviklig garanti äri förmyndarekamrar; men då jag tillika måste medgifva, att dessa icke med en fullständig organisation för när - 120 Den 5 Februari e. m. varande kunna bildas, och jag deruti haft ett stöd af Konungens yttrande i den nåd. propos., dock med hopp att framdeles komma derhän, har jag verkligen ansett beslutet på f. m. endast vara en förelöpare för den tidpunkt, då vi skulle erhålla förmyndarekamrar.
Jag tror också, att då man kommit så långt, som 11. o. Ad. på f. m., så skulle man, genom de tysta förmånsrätternes borttagande, än mera påskynda inrättandet af förmyndarekamrar.
Så länge fränder, eller de som äro och böra vara särskildt intresserade för de omyndige, lita på den lysta förmånsrätten, såsom egentliga skyddet för myndlingens egendom, så länge har man ansett alla andra controller öfverflödiga, och varit mindre betänkt på införandet deraf.
I samma mån dessa tysta förmånsrätter försvinna, i samma mån tror jag, alt man i allmänhet skall blifva mera benägen att utöfva de nödige controllerne på förmyndare.
Det är således ur denne synpunkt jag för min del tillstyrkt bifall till den K. proposm.
Ilr von Hartmansdorff har förebrått mig, alt jag varit inconseqvent i mitt yttrande, då jag sagt, att dessa förmånsrätter hvila ganska tungt på förmyndarne, men tillika voro lätta att eludera.
Jag tror ej, alt någon inconseqvens häruti finnes, ty osäkerhet kan vara förenad med de tysta förmånsrätterne, men det tunga dock ligga i lagbudet derom; och just emedan delta är tungt, eluderas det; förmånsrätten blifver ett intet, och lagen utan all verkan.
Det händer i detta, som i många andra fall, alt när man vill gå för långt, så kommer man att vinna ingenting.
Hr von Hartmansdorff har vidare citerat ett exempel, der den tysta förmånsrätten varit välgörande, för att berga någon del af en förslösad förmögenhet.
Jag hemställer, om ej samma ändamål vunnits, om dessa barnamedel, som då innestodo hos fadren, såsom förmyndare för barnet, varit intecknade, i st. f. att de vid concursen utgingo med tyst förmånsrätt.
Slutligen har Hr von Hartmansdorff i afseende på Kronans uppbördsman talat om, att controllerna skulle blifva inga och att syftemålet med lagstadgandet i denna del skulle vara att upphäfva alla controller.
Förhållandet är emedlertid just motsatsen; i samma mån, som den tysta förmånsrätten hos uppbördsmännen borttages, i samma mån blifva de i författningarne föreskrifne controllerne verksammare och strängare, och måhända kommer Kammarrätten att få mera besvär och icke mindre, om lagförslaget antages.
Medan jag har ordet, skall jag utbe mig att få svara i korthet på några af Gr.
Sparres anmärkmr.
Grefven har ibland annat funnit en brist i förslaget, derutinnan att alla förmynderskap, som en och samma person innehade, skulle sinsemellan äga lika rätt.
Detta är en anmärkn,, som Utsk. i sitt sednare betänk, upptagit till besvarande, och jag bekänner, att jag, för min del åtminstone, icke kan utfinna någon kraftigare vederläggning deraf, än den Utskrs betänk, innehåller.
Utsk. säger nemi.: ”Härå svaras: att då det icke rimligen kan antagas, att en förmyndares ekonomiska ställning försämras, derföre att han emottagit ett sednare förmynderskap, eller att, derest detta förmynderskap ej tillkom - Den 5 Februari e. m. 121 kommit, den förra myndlingen utfatt sin fulla fordran, ntan fasthcllrc synes ostridigt, att förmyndarens tillgångar ökats genom sednare befattningen, lärer ifrågavarande anmärkn. ej förringa gilllighcten af omförmälda stadgande, för hvars rättvisa och billighet de af Utsk.. anförda skäl synas tillräckligt talande.”
I praktiskt hänseende anhåller jag att få tillägga, det nuvarande lag icke innehåller något stadgande om skillnad eller företrädesrätt mellan de olika förmynderskap, som en och samma person kan innehafva.
Vid lagskipningen har äfven, så vidt jag har mig bekant, den regel alltid varit följd, att åt alla förmynderskap, som en och samma person kan om händer hafva, gifva lika rätt, intill dess för ett par, eller kanske tre år sedan ett sådant mål inkom lill Högsta
Domstolen och der afgjordes på ett annat sätt, hvarvid Högsta
Domstolen uttryckligen som skäl anförde, att ehuru man fann, att lagen i detta fall icke hade stadgat någon olikhet, måste dock en sådan uppkomma, till följd af den olika rätt, som inteckningar äga, såvida som lagen förmår, att inteckning gäller framför ett sednare tillkommet förmynderskap, men bakefter ett äldre, och att till följd deraf de 2:ne förmynderskapen, hvarom fråga var, omöjligen kunde få lika rätt.
Domstolen fann, att lagen i nämnde fall omöjligen kunde efter ordalydelsen tolkas på ett sätt, att verkställighet derå kunde följa, och beslöt derföre, att den skulle tydas på ett annat sätt; men detta är det enda exempel derpå, som jag känner.
Sparre har vidare anmärkt som en brist, att i förslaget icke skulle finnas stadgadt, att förmyndare ovillkorligen skall meddela inteckning för hvad han af den omyndiges medel innehafver.
För mig synes det utgöra en fördel att sådant icke är utsatt.
I vårt land, der capitaler äro så små, att af 100 förmynderskap, måhända 80 eller 90 visa en tillgång i contant af 50 eller 100 ndrs capital, der kunna sådana små summor icke bära inteckningskostnaderne, och för sådane fall är det oskäligt att föreskrifva, att capitalerne ovillkorligen skola intecknas.
Sparre har ytterligare anmärkt, att förmyndare under 3 år utan inteckning skulle kunna hafva myndlingars medel om händer.
Derpå svaras, att enligt det på f. m. fattade beslutet, har vården om omyndigs säkerhet blifvit lagd på dennes närmaste fränder eller de utsedde gode männen, som, när de finna sådant af behofvet påkalladt, kunna söka inteckning i samma stund som förmyndaren varder förordnad, och för öfrigt när som helst kunna begära del af förmyndareräkningen.
Jag tror således icke, att dessa anmärkmr af Gr.
Sparre böra föranleda till förslagets förkastande.
Det kan visserligen synas öfverflödigt att yttra något vidare i denna sak, då betänk, redan blifvit af tre Stånd afslaget, och sjelfva frågan således måste anses förfallen; men jag begärde ordet endast för att få reservera mig mot den princip, som skulle jag med det på f. ni. framlagda förslaget bafva åsyftat att grundlägga ett bifall till förevarande betänk.
Jag hyser dock tvertom betänkligheter vid an 7 H. 10 T 122 Den 5 Februari e. m. tagandet af detta LagUtsk:s belänk.
N:o (iti.
Mitt förslag åsyftar en ökad controll på förmyndareförvaltningen, ehuru jag måste erkänna, att den visserligen icke kan vara alldeles tillfredsställande, så länge socken-nämnderne äro nya inrättningar och vi icke äga erfarenhet af deras verkningar.
Så länge icke något juridiskt ansvar kan dem åläggas, anser jag vådligt att borttaga de tysta förmånsrätterne och reserverar mig således emot ifrågavar. betänk.
JN:o 66.
Hvad lånetagare angår, hvilkas intresse man egentligen genom förmånsrätternes borttagande sökt befordra, tror jag, alt man rättare skulle vinna detta ändamål, om man genom en lagstiftning sökte bringa de nu s. k. tysta förmånsrätterna till offentlighet, hvilket jag tror skulle kunna ske på flere sätt, men hvilket förslag jag lemnar till de lagfarne att vid en kommande riksdag framställa.
Hermelin: 1 hvad jag ämnade yttra, är jag förekommen af flere talare, som haft ordet före mig, och skall således inskränka mig att blott upptaga en af Hr von Hartmansdorff framställd anmärkn., att det skulle vara hardt för de skattdragande att se de medel, som blifvit af dem sammanskjutne för det allmännas behof, bortslösade af uppbördsmännen.
En annan talare har redan sagt, att alla otillbörliga tillgrepp kunde förebyggas genom vidtagande af starka controller, särdeles ifrån Kammarrättens sida, och samma talare har åberopat exemplet af Frankrike, der uppbördsmännen icke allenast måste ställa borgen för sin uppbörd, utan äfven deponera contanta medel, och således, då samma försigtighet kan iakttagas här, inser jag icke i det hänseendet något skäl till afslag å den K. propos.
Jag skall i största korthet upptaga några anmärkmr mot mitt yttrande.
Man har sagt, att det vore ett fel af mig att hafva som en bristfällighet i förslaget anmärkt, att alla omyndiges medel, som hos förmyndare insättas, böra utgå med samma rätt.
Jag får då nämna, att jag anser detta vara en klar följd abden princip ang:de hypotheker, som af LagUtsk. vid 1834 års riksdag uttalades, att nemi. om ett förmynderskap är äldre än en inteckning, så har det förra företräde framför den sednare, eller inteckningen, och tvertom.
Detta bevisar, att förmynderskap ansågs då för ett hypolhek, af samma beskaffenhet ungefärligen som inteckning, och att på sådan grund ett äldre hypolhek, ett äldre förmynderskap mäste hafva företräde framför ett yngre.
Jag vill framställa ett exempel: om jag på min sotsäng lemnar mina barns egendom under förmyndarevård åt en person, som jag visste vore vederhäftig, men denne, just till följd af den kända vederhäftigheten, öfverhopades med en mängd uppdrag af andra personer, men hvilkas rätt och bästa han sedermera af en eller annan orsak ej kunde vårda, lill följd hvaraf samme person äfven slutligen kom på obestånd; skulle då, derföre att andre personer öfverhopät denna man med uppdrag och han ej genast kunde göra redo för sig, mina barns rätt förminskas, ehuru han emot - Den 5 Februari e. m. 123 tagit deras medel på en lid, då han var fullt vederhäftig?
Jag hemställer om slikt vore billigt.
Man har vidare sagt, det skulle jag hafva påstått, att en omyndigs alla medel skulle intecknas.
Jag har aldrig yttrat något sådant; tvertom önskade jag endast, alt de contanta medel, som förmyndare emottaga för sina myndlingar, skulle intecknas, men att de öfrige, som man ej ville taga om händer, skulle sättas på säkert ställe.
Man liar sagt, att inteckning skulle kunna begäras genast vid förmynderskaps tillträdande.
Af det på f. m. antagna förslaget finnér jag icke anledn. dertill.
Om jag skulle emottaga ett förmynderskap enligt nu gällande lag, eller enligt nyssnämnde förslag, och den omyndiges händer ville att jag skulle medgifva inteckning i min egendom, så skulle jag svara, att lagen stadgar hvilken förmånsrätt den omyndige tillgodonjuter, nemi. efter inteckning.
Slutligen får jag göra den anmärkn. vid en af en värd talare yttrad sats, att antagandet af detta förslag skulle vara ett sätt att tvinga communerna till bildande af förmyndarekamrar, att det kunde hända, det under tiden och intilldess kunde alla de omyndige, hvilkas medel voro öfverlemnade till förmyndare, vara ruinerade* Månne det vore klokt af lagstiftningen att vidtaga en åtgärd, för att, genom åtskilliga samhällsclassers ruin, tvinga communerne att vidtaga anstalter lill skydd för omyndige..
Sedan öfverläggningen härmed förklarats vara fulländad, och efter framställde proposir, först till bifall och sedermera lill afslag å LagUlsk:s betänk.
N:o 15 och utlåt.
N:o 66, svaren afgifvils med så blandade ja och nej, att H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, fann sig icke kunna bedömma hvilkendera af dessa propos:r vunnit de flestes bifall, hemställde H. Ex. ånyo, om R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar. betänk, och utlät.
Ropades åter ja och nej; hvarefter [Ir Tornerhjelm begärde votering.
Upplästes, till justering och godkändes följande voter.propos.
Den som bifaller hvad LagUtsk. i dess betänk.
N:o 16 tillstyrkt, i fråga om K. M:s nåd. propos., ang:de förändring af 8, 9 och 10 §§ i 17 cap.
Handelsb-.n samt förklaring af 2 § i samma capitel och balk, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad.
Utsk:s ofvanberörda tillstyrkande.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer:
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s nedannämnde d. 24 och 30 sisth Jan. på bordet lagde utlåtm: 124 Den 5 F e b r u a r i e. m. N:o 150, i anledn. af väckte motioner om upphörande af embets- och tjenstemäns skyldighet att aftjena begrafningshjelp; och N:o 158, ang:de prescriptionstid för liqviderandet af åtskilige i Riksg.cont:s räkenskaper balancerade äldre skuldposter.
Föredrogs ånyo Stats- och Bevilln.Utskms d. 24 sisth Jan. på bordet lagda betänk.
N:o 37, i anledn. af åtskilige motioner dels om stämmobölernes nedsättning och fördelning, dels ang:de straffböterne för försummad inbetalning af kronoutskylderne i Stockholms stad.
Detta betänk, företogs punktvis till afgörande. lista punkten, lande grunder för stämmoböters beräkning.
2:dra punkten, ang:de kr onofjer din g smännens befattning med kronoutskijldernes indrifning.
3:dje punkten, innehållande tillstyrkande, att uppbördsmännens andel i stämmoböterne må minskas till en fjerdedel, samt de återstående tre fjerdedelar tillfalla socknens fattiga.
Den obetydliga förändring, som Utsk. föreslagit, eller att 8^ proc. af inflytande slämmoböter skulle tagas ifrån uppbördsmännen och gifvas till de fattige, anser jag icke äga någon giltig grund.
Visserligen önskar jag, att de fattige må få så mycket som möjligt, men jag skulle tro, alt ett sådant omvexlande i bestämmelser från den ena riksdagen till den andra utöfvar ett menligt inflytande.
Att uppbördsmännen tillägges £ af bötesbeloppet öfverensstämmer med lagens stadganden i afseende på åklagares rätt till böter.
Jag tror, att ju mindre förändringar som Ständerne i dylika fall vidtaga, desto bättre är det, ty mindre farhågor att ej bibehållas vid åtnjutande förmåner förorsakas derigenom.
Börjar man nu att taga 8g- proc., så skulle man vid upsla riksdag måhända afknappa ytterligare 8gproc. o. s. v. och på dessa grunder tillstyrker jag, att man må förblifva vid det gamla stadgandet.
Hr Printzenskjöld, Carl: Gr. Posse, Erik, har så fullständigt utvecklat skälen för sitt tillstyrkande om afslag, att jag icke har något synnerligen att tillägga.
Jag anser mig likväl böra fästa uppmärksamheten på, huruledes man stundeligen ökar kronobetjeningens göromål, så att man nära nog kan säga, att de uppnått den höjd, att desse tjenstemän näppeligen kunna medhinna allt hvad dem blifvit ålagdt.
Det synes mig således vara i högsta grad olämpligt att, då man å ena sidan öfverhopar dem med göromål, man å andra sidan vill bortrycka de inkomster, som man förut dem tillerkänt.
Del är icke utan, att ej den följd Den 5 Februari e. m.
125 af elt bifall till detta förslag kan uppkomma, att man framdeles vill än mer förminska dessa tjenstemäns andel i stämmoböter, ty jag bör tillkännagifva, att under öfverläggningen om detta ämne inom Utskm funnos åtskillige ledamöter, som yttrade, att man icke kunde nu helt och hållet beröfva kronobetjeningen all andel i dessa böter, men att, sedan det första steget blifvit taget till förminskning deri, så skulle man framdeles gä längre och slutligen beröfva dem allt.
Dessa motivers värde lemnar jag derhän, jag kan ej biträda dem, och anser sålunda, att de ej hos R. o.
Ad. böra förtjena något afseende.
Då Utsk. säger, att uppbördsbestyret i sednare tider, såsom följd af restantiernas nästan ständiga tillökning, blifvit i betydlig mån försvåradt och med drygare omkostnader för uppbördsmannen förenadt; så skulle man tro, att Utskm deraf hemtat anledn. att för uppbördsmännen tillstyrka någon förhöjning i den andel af stämmoböterne, som nu är dem tillagd, och derföre är det så mycket mera oväntadt, att Utskm på en sådan premiss kunnat föreslå en nedsättning deruti, som för uppbördsmännen i Stockholm föreslås i nästföljande punkt en lott af 20 proc. utaf det inflytande bötesbeloppet, då desse förut ej haft någon andel deraf.
Då man considerar, att besväret med restanliers indrifning i landsorten är vida större än här, enär man nemi. pä landet måste göra särskilda resor för detta ändamål, torde R. o. Ad. finna billigheten af att landtstatens tjenstemän varda bibehållne vid hvad de hittills åtnjutit i stämmoböter, och derföre afslå hvad Utskm i denna punkt föreslagit, hvarom jag vördsammast anhåller om propos. R. o. Ad. afslog Utskms i 3:dje punkten gjorda tillstyrkande.
4:de punkten, ang:de en, i anledn. af tillstyrkandet i 3:dje punkten, föreslagen und. skrifvelse till K. M. Ansågs förfalla, till följd af R. o. Ad:s i afseende på 3:dje punkten fattade beslut. 5:te punkten, ang:de ifrdgasatt ändring i beräkningen af de s. k. straffböternas utgörande i Stockholm.
Bifölls. öde punkten, innehållande förslag, att kronouppbördscommissarierne i Stockholm må af det i/iflytande straffbötesbeloppet fä åtnjuta 20 proc., samt att und. skrifvelse derom matte till K. M. aflåtas.
Jag kan ej inse beliofvet af att tillägga uppbördscommissarierne den tillökning, hvarom bär är fråga, synnerligast då det skulle ske på de fattiges bekostnad.
I andra städer äro uppbördsmännen helt och hållet aflönade af städerne sjelfve; här äro de till en stor del aflönade af Staten.
Ar en sådan tjenstemäns lön icke tillräcklig, synes som vore det Stockholms stads skyldighet att fylla bristen, 126 Den 5 Februari e. m. men icke laga denna fyllnad utaf den andel i böter, som de fattige åtnjutit.
Härefter upplästes följande af Hr von Axelson, Carl, inlemnade anförande:
I anledD. af den utaf mig väckte och till Stats-och BevillmsUtsk-. n remitterade motion ang:de slraffhölerne för försummad inbetalning inom uppbördsterminens slut af kronoutskylderne i Stockholms stad, har Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskin uti betänk.
N:o 37 afgifvit ett tillstyrkande, som, ehuru icke fullt motsvarande min förhoppning, ändock utmärker, att pluraliteten inoth de sammansatta Utskm insett billigheten af hvad jag tagit mig friheten föreslå; och vid betraktande af det ringa afseende, som vid innevar. riksdag i allmänhet fästats å flere motioner af vida större vigt än min, måste jag således finna mig tillfredsställd af det resultat, hvartill pluraliteten kommit.
Flere värde ledamöter inom de sammansatte Utskm hafva dock reserverat sig emot den del af betänk., som rörer min motion, och det är af sådan anledn. som jag finner mig uppmanad att upptaga dessa reservationer till vederläggning.
Palmstjerna, med hvilken Hr von Rosen sig förenat, har ansett kronouppbördscommissarierne i Stockholm vara stadens tjenstemän, och att de på denna grund ej borde erhålla löneförhöjning af statens medel.
Jag torde likväl deremot få invända, att detta hvilar på ett misstag; ty kronouppbördscommissarierne äro icke Stockholms stads, ulan Statens tjenstemän.
De åtnjuta, såsom Utskm ganska riktigt utredt, af statsverket en årlig löneinkomst af 600 r:dr b:co, men af staden endast 240 r:dr samma mynt, och det lärer väl icke gerna kunna förutsättas, att Staten skulle med en så öfvervägande andel bidraga till aflönandet af tjenstemän, om desse skulle böra anses icke för Statens, utan endast för stadens.
För öfrigt när de af statsverket redan åtnjutna förenämnda 600 r:dr b:co, så måtte det val ej vara mera inconseqvent att tillägga dem en obetydlig tillökning uti de löneinkomster, som de redan åtnjuta af statsverket?
— Emot Hr Schartaus reservation, uti hvilken Hrr Berg och Gustafsson instämt, måste jag på det högsta protestera.
De värde reservanterne tyckas hafva helt och hållet glömt hvad både rättvisa och billighet kräfva.
Utskm hafva utredt, att de kostnader, kronouppbördscommissarierne nödgas vidkännas för restantiernes indrifvande, år 1S43 uppgått i medeltal för hvarje uppbördsdistrict till 121 r:dr b:co, oberäknadt dem för indrifningen af handräckningsposterne från länen, under det straffböterne utgjort 219 r:dr 41 sk. 4 r:st. samma mynt, likaledes i medeltal för hvarje uppbördsdistrict. 20 proc. af denna sistnämnde summa utgör 43 r:dr 46 sk. 8 r:st. och jag frågar då de värde reservanterne, om det är obilligt att kronouppbördscommissarierne för en kostnad af 121: — — blifva tillagde en ersättning af 43: 46.
S. då deras årliga förlust i allt fall för hvarje district uppgår till 77: 1: 4.
Den 5 Februari e. m. 127 Det lärer icke vara de värde reservanterne obekant, att kronouppbördscommissarierne i allt fall, lika med Stockholms öfrige innevånare, i förhållande till deras inkomster bidraga till fattigförsörjningen derstädes, och huru kunna reservanterne då påstå det vara rättvist, att kronouppbördscommissarierne skola derutöfver bidraga dertill med ett så stort belopp, som dessa 121 r:dr b:co hvardera?
Jag för min del kan åtminstone icke instämma uti ett så orimligt påstående.
De värde reservanternes uträkning, att stadens andel i kronouppbördscommissariernes aflöning skulle uppgå lill 12 n 13,000 r:dr b:co årligen, måtte vara grundad på något skrif- eller tryckfel; ty enligt vanlig räknekonst, utgöra 240 r:dr för hvardera af de 7 kronouppbördscommissarierne en sammanräknad summa af endast 1,680 r:dr b:co, och resultatet Olifver då himmelsvidt olika mot det af de värde reservanterne uppgifne.
Hrr Schartaus, Bergs och Gustafssons i reservationen framkastade förmodan af egennyttige beräkningar hos kronouppbördscommissarierne, och den ogenhet, de värde reservanterne anse deraf blifva en följd, så kan jag icke eller i detta afseende dela deras farhågor.
Föreställningen om möjligheten af ett dylikt handlingssätt å kronouppbördscommissariernes sida måste förutsätta, att sådant skulle vara förenadt med någon fördel för dem, hvilket de värde reservanterne jemväl antagit; men då, på sätt jag tagit mig friheten här ofvan yttra, den af Utskm föreslagne ersättningen endast lill en högst obetydlig del betäcker de kostnader, kronouppbördscommissarierne nödgas vidkännas för restantiernes indrifuing, och det således lärer vara uppenbart, att denna förlust skulle blifva större i samma mån restantierne ökades; så måste det följaktligen ligga i deras eget intresse att restantierne blifva så mycket minskade som möjligt, för att i samma proportion minska kronouppbördscommissariernes förluster i följd af indrifningskostnaderne; och jag tror af sådan anledn. att kronouppbördscommissarierne skulle handla helt och hållet i strid mot deras egen fördel om de åtlydde den uppmaning de värde reservanterne föreställt sig blifva en följd af bifall till Utskms betänk. — ett handlingssätt, som dessutom lätteligen skulle kunna i laglig ordning blifva rättadt.
Jag hoppas genom det föregående hafva ådagalagt orättvisan af att pålägga kronouppbördscommissarierne större andel än Stockholms stads öfrige innevånare uti de summor, hvilka årligen utgå till fattigförsörjningen inom hufvudstaden, och att jag således ej behöfver ingå i vidare vederläggning af den utaf Hr af Harmens afgifue reservationen, likasom jag ej eller anser nödigt till vidare besvarande upptaga Hr Frih.
Oxenstjernas reservation, enär Hr Frih. icke till stöd för densamma anfört något skäl, utan anhåller jag vördsamt, alt R. o. Ad. måtte bifalla det ifrågavar. betänk.
Som skäl för afstyrkande af bi fall till Utsk:s förslag i nu föredragna punkt, har Frih.
Tersmeden anfört, dels att han icke insåg behofvet af någon tillökning, 12S Den 5 Februari e. ns. förmodligen emedan lian anser, alt de kostnader, som med indrifningen af restantier inom hufvudstaden äro förenade, vore så högst obetydliga, dels ock att derigenom den inkomst för de fattige, som dem genom dessa böter tillskyndats, skulle förminskas.
Jag ber då att först få fästa uppmärksamheten derpå, att uppbördscommissarierne icke gerna kunna, och att man icke eller med något slags fog af rättvisa kan fordra, att de skola sjelfve verkställa den indrifning af restantier, som måste äga rum, helst de af andra vigtigare embetsgöromål äro till så beskaffade åtgärders vidtagande förhindrade.
Vid sådant förhållande återstår för dem ingen annan utväg, än att vid en sådan indrifning begagna biträden.
Frih:n vet troligen, lika väl som jag och öfrige Husets ledamöter, att uppbördscommissarierne icke hafva det ringaste bidrag till aflöning åt dessa biträden och måste sålunda bekosta dem af enskilda medel.