Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag hoppas ock hafva nog tydeligen tillkännagifvit, att jag med Papper i allmänna rörelsen; icke förstår Representanter af Silfver, ulap Representanter blott af räntebärande Fastigheters och säljbara Producters Silfvervärde.
Papperet inskränkt till denna function, kan Silfret fortfara att vara mätare af Papperets värde, och i den högre rörelsen, inom hvilken dylika Papper i synnerhet gå, gör Silfret function blott såsom skiljemynt.
Under sådan åsigt af allmänna rörelsen, skulle det icke behöfvas mångå millioner båldt mynt, att åter få Silfver i omlopp, kanske icke mera än vi redan i Banquens hvalf äga.
Förutan Papper af sådan natur, kan nu mera ingen Nation röra sig.
Myntbara
Metaller ökas icke till qvantitet i det förhållande som Folkstocken och dess Productioner ökas.
I Preussiska Staterne funnos före 1807 års krig g o millioner R:dr papper i omlopp. 3:o Den l5 April. 3:o Jag tadlar ändteligen denna plan derföre, att den, hvilande på en inskränkningsprincipe, är hinderlig för utvecklingen af Nationens industriella krafter, och lägger hinder i vägen för Staten att utveckla sin kraft som Stat.
Systemet, med ett ord, är godt för dem som hunnit målet och nu i ro vilja njuta, men menligt för alla dem, hvilkas mål ännu är oupphunnit, och ibland hvilka Staten såsom Stat står främst.
Om de grundsatser, som jag under granskningen af Utskottens Betänkande varit påkallad att utveckla, skulle befinnas vara de grundsatser, uppå hvilka denna Stats FinanceSysteme bör byggas, så torde, med antagande af Realisationsgrunden efter c)6 sk:rs Cours, som förutsätter en skillnad emellan R:dr i namnvärde och R:dr i Silfvervärde, följande operationer böra göras: 1:0 Borde Banquen låta sina Gälclenärers på Fastigheter hypothekerade Skuldebref omskrifvas efter ofvannämnde Reductionsgrund, hvaremot räntan betales i Silfver eller, i händelse man anser sådant ännu icke görligt, i Sedlar efter namnvärde, men med Agio.
Jag tror likväl att Ränta i Silfver kunde ovillkorligen fordras.
Afbetalning på Capitalet torde likväl icke äskas förr än Banquen åter inträdt i sin funetion sorn YäxelBanque. 2:0
Af de förskotter Banquen såsom CreditRicLd. 0. Ad.
Y B. I Afd. 71, 72. 562 Den i5 April - Institut ger, borde räntan för Lån på exportabla Effecter, efter reductionsgrunden, med Silfver erläggas.
Räntorna som inflyta för dess förskotter åt Närings-idkare i Discontväg torde böra efter namn värdet beräknas; men ingen ränta beräknas under 6 proCent. 3:o Statens Capitalskuld till Banquen, och räntan derföre borde beräknas efter samma grund, sorn gäller för Banquens liquide med Fastighetsägare. 4:o Banquen blefve då i stånd att till Innehafvare af Läne-BancoSedlar och andra Fordringsägare, hvilkas fordringar obestridligen bestå uti R:dr efter Silfvervärde, liqvidera räntan med hård t mynt eller åtminstone med Agio, om den liqvideras med R:dr efter namnvärde. 5:o Då Banquen icke småningom kan sätta Silfver i omlopp och dessförinnan ej Nationen kan vänjas att åter nyttja Silfvermätaren vid sina Penningetransactioner, borde Staten berättigas, att, mot Obligationer ställde på Silfvervärde, hvarå räntan och vissa proCent å Capitalet årligen i Silfver betalas, uppköpa Banco-transportSedlar.
Med dessa Sedlar gör Staten afbetalningar uppå sin skuld till Banquen och bestrider sådana utgifter, som äro oundgängeliga, men ej genom Bevillning kunna uppbäras.
Med 120,000 R:drs Inkomst uti Silfver, som dels genom Tullen Den 15 April* G65 dels ock genom Bevillning af de förmögnare kunde erhållas, likväl alltid med iagttagande af förhållandet emellan R:dr efter namnvärde och R:dr efter Silfvervärde, skulle omkring ^ Millioner R:dr efter namnvärde flyttas från Banquens Debet.
Det är på detta sätt, jag påstått att Statens Finance borde skiljas ifrån Banquens.
Det är på detta sätt, som all ytterligare sammangyttring kan förekommas och den olyckan af böjas, att Banquens förhållande till sina Creditorer och Debitorer blir en förvillande måttstock för alla transactioner Enskildt» emellan. 6:0 Beträffande liqviderne emellan privata, så lärer opinionen icke tillåta att Lagstiftande Magten blandar sig deri; ehuru sådant skett förr, i andra Länder och äfven bär.
Det borde dock icke förglömmas, att sedan 1789 en R:dr Specie upphört att vara en R:dr i Silfver; att, i synnerhet sedan 1801 års Realisation, Banco-R:drs Silfvervärde varit helt och hållit ett opinions-spel; att om, under perioden före 1809, genom Sedelindragning en förlägenhet uppstått, lika med den, som under de senare åren genom flera sammanverkande orsaker blifvit född; så skulle man då redan så väl som nu kunna öfvertyga sig om omöjligheten för Gäldenären, alt med Silfver honorera de förbindelser, som han, narrad af Banquens under hemlighetsslöja gjorde Operationer, på Banco-Riksdaler utställt.
Den billiga medlareåtgärd torde likväl kunna medgifvas, att en termin af t. ex. 5 år bestämdes, efter hvil - 564 Den i5 April. ten, alla ifrån år 1789 utställda förskrifningar på Banco-Specie skulle gälla blott efter 96 sk:rs Cours.
Till den tiden borde, för att motväga Borgenärers anspråk och förhoppningar lika mängd af R:dr efter namnvärde finnas i allmänna Rörelsen, oell kunde hvad som i Banquen, i afbetalning på Statens skuld samt på andra vägar inflyter, utgå till dotation af P10- vincial-CreditCassor, likväl alltid efter gjord omskrifning i Silfvervärde och mot förbindelse att erlägga ränta i Silfver.
Så snart det är slut på liqviderne Privata emellan och så snart i stället för Papper, Representanter af Silfver, Papper, Representanter af räntebärande Fastigheters och säljbara Producters Silfvervärde kommit i rörelse, kan ock Realisationen göras.
Den vore då, hvad förhållanderne Privata emellan beträffar, i sjelfva verket redan gjord, och det återstod blott att Banquen åter begynte sin function som YäxelBanque.
På denna väg blefve den Skattdragande
Undersåten skyddad för den fruktan att genom en Myntförbättring, hans utlagor till Staten skulle fördubblas, eller förvandlas från R:dr efter namnvärde till R:dr efter Silfvervärde:
Likaledes öppnades för Statens Tjenstemän den utsigt, att deras
Löner skulle blifva dem beräknade efter rigtiga och billiga grunder.
Ett vilkor likväl återstår, som måste fyllas, innan man kan våga att öppna Banquens Hvalf och låta dess Silfver utgå i rörelsen; det är det af de Högloflige Utskotten uppgif - Den i5 jdpril.
565 uc villkoret af enskild och allmän hushållning.
Grundvalarne för enskild hushållning äro flit och sparsamhet.
Men vi födas icke med dessa egenskaper.
De måste förverfvas och det är Styrelsen allena som kan hjelpa oss att förverfva dem.
Till danande af fliten fordras ett rigtigt förhållande emellan behof och förmåga, till danande af sparsamhet, fordras möjligheten att behofven och förmågan i ett jemt förhållande kunna tillväxa.
Men i ett Land, der, för att kunna föda sig med sina händers arbete, man nödgas söka deras samtycke, hvilka med samma slags arbete föda sig; der man ej får sälja sin Vara åt den som anmäler sig vara i behof deraf, utan åt privilegierade köpare eller mellanhandlare; der Näringarne äro satte i vilkorliga beroenden utaf hvarandra; der den enas verksamhet grundar sig på rättigheten, att hindra en annan uti sin verksamhet; der den Näringsidkaren, hvilken, vidgande kretsen för sin verksamhet, också naturligtvis måste låta sin apparenta eller så kallade synbara förmögenhet synas större, betalar Bevillning för flen, hvilken, med sin så kallade osynbara förmögenhet, på ett för de kortsynte osynbart sätt, deltager i den vidgade Näringens vinst; fins der, frågar jag, hvad som kan muntra och mana till flit; eller om flit, såsom product af fordna gynsammare förhållanden, redan skulle hafva varit i daning, kan den bibehållas?
I ett Land, der idoghetskrafterne, inom g66 Den i5 April. de hufvudsakligaste Närings-grenarne, äro ställde under förmynderskap; der man t. ex. ej får blåsa större qvantum Tackjern eller smida större qvantum Stångjern, än Förmyndaren behagat tillåta; der man ej får lika successivt öka sin Production, som behållna vinsten på första Productionen erbjuder medlen dertill; der raan t. ex. ej får öka sitt jordområde i den mohn, som den enas förmåga och den andras behof dertill föranleda, utan i det förhållande blott som Förmyndarens Bokhålleriordning det medgifver; der således besparingarne icke i den molin som de göras, och på den en gång beträdda idoghetsbanan kunna göras frugtbara; der man således, för att kunna till ytterligare förkofran använda sina besparingar, måste skuldsätta sig, eller också för att få ihop den summa, under hvilken ingen ny hemmansdel kan förverfvas, måste emedlertid nedlägga den i den Nationella Cassa-kistan, med våda att återfå den till hälften försämrad; fins der hvad som kan mana till sparsamhet?
Jag anser derföre för Riksens Ständers ovilkorliga pligt mot hemmavarande Medborgare och mot Efterkommande, att, då de meddela Kongl. Maj:t sina beslut i afseende på allmänna Penningerörelsen och Myntvärdets upprätthållande, de ock i underdånighet bos Kongl. Maj:t bönfalla, det Kongl. Maj:t täcktes ju förr dess hälldre undanrödja de binder för idoghetskrafternas fria begagnande, som ligga uti kraftägande inskränkande Författningar, så vidt deras häfvande af Kongl. Majrt beror; samt att Den i5 April. 5 67 Kongl. Maj:t täcktes till nästa Riksdag låta utarbeta Förslag till häfvandet af sådana, vissa Corporationer och Stånd tilldelade Privilegier, sora äro hinderlige för Näringsfriheten, men ej utan deras begifvande kunna återkallas.
Inför en Konung, hvilken som Gustaf Wasa öppnat en ny tid för Svenska Folket, torde Rikets
Ständer äfven kunna nedlägga den bön, det täcktes Kongl. Majrt låta författa och sig föreläggas fullständiga Tableauer öfver de
Utlagor af så många olika naturer och till så många olika föremål, som Svenska Folket nu utgör; då Riksens Ständer kunna göra sig förvissade, att i Kongl. Maj:ts eget hjerta finna den Svenska Folkets vän, som lisar hvad som lisas kan och lisas bör.
Dessa äro de anmärkningar emot Betänkandet, hvilkas motiverande den inskränkta tiden medgifvit.
Jag har sett föremålet utur den synpunct allena, som visar framtidens eller Statens fordringar vid uppgörandet af ett nytt Systeme för allmänna Penninge-rörelsen.
Att förlika deras anspråk, som begära ersättning för förflutna tiders lidanden, med deras, som behöfva hjelp mot den innevarande tidens betryck, är ej möjligt, med mindre icke det finnes försakelse nog hos båda parterne, att, för Fäderneslandets skull, gå halfva vägen hvar.
Den grundlighet i framställningen och den sanna åsigt af g63 Den i5 April. ämnet, som utmärka Grefve von Scliwerins Anförande, hafva förmått mig begära det Ridderskapet och Adeln täcktes anmoda Grefve von Schwerin att till trycket befordra berörde Anförande.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade förena sig med Grefve de la Gardie, att anmoda Grefve von Schwerin till trycket befordra sitt ifrågavarande Anförande.
Herr von TVAirenclorff, Anders, anhöll äfven att Ridderskapet och Adeln behagade anmoda Grefve Gyllenborg, Johan Henning, att af trycket utgifva sitt för en stund sedan uppläste Memorial, hvilken anhållan, uppå gjord Proposition, af Ridderskapet och Adeln bifölls.
Herr Grefven och LandtMarskalken till— kännagaf, att Plenum komme klockan i till 5 i eftermiddag att fortsättas.
Herr Heykenskjöld, Ludviga uppläste följande:
Det är vid sednare delen af Utskottens Betänkande, som angår medlen lill beredande af stadga i Myntets värde, som jag vördsammeligen anhåller att få göra några anmärkningar.
Utskotten antaga efter Calculen, att, under loppet af fem år, från och med 181g till och Den i5 April. 569 med 1823, omkring en lialf Million i BancoSedlar årligen kunna användas för det vigtiga ändamålet, att gifva stadga åt Banquens Sedlar och påskynda den lidpunct, då en stadig Myntreglering kan i verket sättas.
Till beredande af denna framtida reglering i Myntväsendet anse Utskotten nämnde halfva Million böra begagnas till inköp af Silfver för att förstärka Banquens reela fond.
Med de begrepp jag kunnat uppfatta om de tjenligaste medel alt förhöja värdet af en utelöpande Sedelmassa, öfverensstämmer icke en sådan positiv åtgärd, då andra utvägar gifvas, hvilka säkrare leda till samma syftemål.
Efter min tanka kan en Sedelstock, hvilken såsom ett
Rikets hufvudmynt blifvit satt i omlopp, icke utan våda för Näringarne realiseras genom indragning, om ock den indragne
Summan skulle användas till anskaffande af hvad man kallar reel valuta.
Med rätta säges att Banquens Sedlar na representera Landets gäld; och alt samma gäld bör med tiden betalas.
Vill man föreskrifva, att denna betalning ovillkorligt skall ske genom en viss del af Sedelstockens årliga användande till Silfver-inköp, så har man ock med detsamma i förväg afgjordt Landets förmåga att afbörda sin gäld.
Detta åter står icke i någon Statsmans, icke ens i mensklig förmåga att bestämma, men derigenom att man vill se längre in i framtiden än ett menskligt öga förmår, derigenom alt man grundat sina åtgärder och calculer på Nationens tillta - 570 Den i5 April. gande krafter och välstånd, förfelar man merendels sitt ändamål, och Försynen straffar på sådant sätt menniskans djerfhet att intränga på Dess område.
Endast i den mohn välmågan tilltager, erhåller Nationen förmåga att betala de skulder, den åsamkat sig, och derföre böra alla medel, som kunna bidraga att sätta Arbetskraften i rörelse, dertill användas. Banquens Sedlar utgöra nu på samma gång Nationens gäld och det medel, som underhåller arbetskraften, ju mera således detta medel göres verksamt och tjenande till Industriens uppmuntran, ju mer erhåller Nationen tillgångar och förmåga att betala sin gäld.
Det årliga öfverskott af Productionen, som härigenom bör uppkomma, kan anses som en årlig afbetalning af Capitalskulden, hvaraf följer att i den mohn detta öfverskott växer, i den mohn realiseras äfven Banco-Sedlarne, genom ett stigande värde, jemförelsevis till varor.
Detta sätt att småningom realisera en bestämd Sedelstock, sorn utgör ett Lands gångbara Mynt, anser jag vara det enda naturliga och verkställbara.
Alla andra method er man försökt, hafva varit vågspel, och derföre i mer eller mindre grad misslyckats.
Då jag efter dessa grundsatser bedömt Utskottens Förslag, att använda årligen i Million af inflytande Banco-Sedlar till anskaffande af Silfver för att i Banquen förvaras, har Den i5 'April.
571 jag icke kunnat gilla detsamma.
Jag håller före, alt det är hvarje arbetande medlem af Samhället, som i sin mohn bör realisera Banco-Sedlen, att de actifva åtgärderne till Realisationen säkrast öfverlemnas till Nationen sjelf — och att Banquen bör förhålla sig passivt.
Banquens operationer böra endast åsyfta, alt de Sedlar, som inkomma, åter utgå i productiv väg; och öppna för Medborgarne nya källor till välmåga.
I följd häraf torde den summa, som för Banquen årligen genom indragning blifver att disponera, böra utgå till understöd för sådana nyttiga företag, hvilka i ett fattigt Land icke utan publikt understöd kunna verkställas.
Att vårt Land äger stora tillgångar, om de rätt begagnas; att dess odling och Folkmängd mångdubbelt kan förökas, är en allmänt erkänd sanning.
Om en del af Banquens blifvande öfverskott å sina Intrader, användas till Strömrensning och Communicationers öppnande i Vesterbotten och de Norra Provincerne, skulle troligen nya Jern-Bergslager der uppkomma, i stället för de nu på flere ställen i Riket aftynande.
Vår Flottas iståndsättande kräfver oundvikeligt den största omsorg.
Medel dertill saknas; ty att vilja anskaffa dem genom förhöjning af den hittills utgående allmänna Bevillningen, medförer oundvikeligen armod ach Näringarnes vanmagt.
Den enda återstående utväg till detta angelägna ändamåls vinnande torde då blifva, att dertill begagna de Sedlar, som afBanquen komma att indragas, hvilka på sådant sätt 572 Den i5 April. använde fylla Statsbchofven, och sprida sig åter i den allmänna Rörelsen.
Herr Cedersköldj Pehr Gustafanförde skrifteligen:
Då jag nu går alt yttra mig i anledning af förenade Stats- och Banco-Utskottens omsider afgifna Betänkande, angående allmänna Penninge-rörelsen och Myntvärdets upprätthållande; torde det tillåtas mig att först få Besvara några deri förekommande Anmärkningar, som tyckas vara rigtnde mot mig.
— Härtill anser jag mig så mycket mera föranlåten, som jag blott på detta sätt ser mig kunna rättfärdiga Utskottens smickrande omdöme ,att jag ”med mycken sanning och klarhet i uppställningen utvecklat orsakerna till närvarande Penningeställning."
— Jag torde derföre få börja med att försvara den satts: ”Att det skulle vara olyckligt för Sverige ornBanc/uen nu kunde med Silfver, till fullo inlösa sina utelöpande Sedlar. ” Härvid torde jag på förhand få förklara, att jag så mycket mindre kan erkänna den tydning, sorn Utskotten behagat gifva åt min mening, oagtadt densamma utgör ett villkor för deras bifall, som hela denna tydning är mycket för konstig, för alt af mig ens kunna begripas.
Jag mäste derföre, med äfventyr att af förenade Utskotten blifva ansedd för kättare i Finance-läran, öppet erkänna, att min mening var, och ännu är helt enkelt den, sora jag uttryckt förmodeligen ej otydligt, nemligen:
Att det skulle varu en olycka för Sverige om dess
573 BancoSedlar äter fingo fullt Silfvervärde; eller med Utskottens ord: ”Om Riket ägde lika många Millioner i hardt Silfver, sorn Pappersmynt efter namnvärde; om hvar och en sorn nu äger ett SedelCapital, i dess ställe ägde lika många SpecieRiksdaler i Silfver.”
Eeviset för mitt påstående torde jag, något omständligare än jag förut trott mig behöfva, nu få äran utveckla.
Den 1S Mars. 301 kunna föranleda lill ändringar, alldeles på sidan om hvad som i della betänk, blifvit föreslaget.
Dä jag förra gången bade ordet, bade ännu ieke någon framställt försvar för Utsk:s hemställan.
Jag kunde således förbigå åtskilligt, som torde böra sägas.
Numera är del en skyldighet alt ytterligare utveckla mina (ankar i ämnet.
Det är ingalunda min mening, all icke skjulsningsbesvärels åtskiljande ifrån jordbruket skulle vara för många jordbrukare särdeles angenämt, och derest delta icke kan verkställas annorlunda, än för sä vidt entreprenad-inrättningar kunna dertill leda, sä är det visserligen icke min åsyflan, alt man deremot bör lägga något binder, och något sådant bar jag icke heller begärt.
Blott det bar jag om skjulsenlrepreuör-inrätlningarne velat anföra, att olägenhelerne och fördelarne deraf ännu icke sä säkert åro pröfvade, alt man på dem kan bygga något säkert vitsord om deras påstådda gagnelighet oell nytta för jordbrukande klassen, i allmänhet taladt.
Det synes således icke vara skäl alt påskynda och uppdrifva dessa inrättningar genom alt bevilja dem ytterligare fördelar.
Det är min öfvertygelse, all dessa fördelar för entreprenörerne skulle i form af motsvarande olägenheter drabba såväl den resande och trafikerande, som den jordbrukande allmänheten.
Lagerbjelke bar visserligen anfört, alt förstnämnde inkast icke skulle äga giltighet.
Man gör då icke något afseende på den förböjda skjutslega!).
Då den resande betalar högre sådan, så tyckes del väl icke vara bijligl, alt hans fördelar inskränkas lill hvad de fordom varit.
Äfvenledes bar Hr von Engeström vidgått att gästgifvarehemman äro befriade ifrån åtskilliga onera; men om, pä säll Ulsk. i silt sednare tillstyrkande tillstyrkt, K. beläde skulle till förstärkande af gäslgifvarehemman anslå åtskilliga i närheten deraf belägna hemman, eller förflytta rättigheten, från ett mindre godt till elt bättre hemman, allt till entreprenaders befordrande, sä är del ju tydligt, att de servil iller, från hvilka gästgifvargårdarne äro fr i kal la de, skulle sä mycket mera drabba de öfriga hemmanen inom samma kommun.
Raab bar, i det på sednare lid ökade pris på hästar, funnit ytterligare skäl till förhöjning af skjutslega!).
Jag finner denna grund något vacklande.
Man känner att beskällare blifva efterhand tillgängliga i de flesta provinser; det är möjligt att priset på goda hästar derigenom kan något minskas i en icke aflägsen framtid.
Månne Frih.
Raab, när sådant inträffar, skulle anse det vara skäl alt då äler sänka skjutslega!)?
Palmstjerna har ausell att (Ilsk. endast skulle hafva afsell en noggrannare och med ordalydelsen i författningen mera öfverensstämmande tillämpning deraf.
Om sådant hade varit fallet, så skulle val Utsk. helt enkelt hafva föreslagit detta, och icke gjort framställning om två särskilda åtgärder, en bestämd föreskrift i ena fallet och en annan i del andra.
Det är, på sätt af alli det anförda sig visar, min tanka, alt 302 Den 18 Mars. nian icke bör med de uppoffringar, som bär åsyftas, påskynda utvecklingen af en inrättning, hvars fördelar icke äro tillräckligt tydliga för att rättfärdiga ett dylikt steg.
Väl har Gr.
Lager bjelke såsom skäl anfört den önskan, som BondeSt. i förevar, hänseende framställt, men BondeSt. har ju också begär! att sk jutsen skulle höjas lill 32 sk. milen, m. m. d., hvarpå Utsk. icke funnit skäligt alt göra afseende; och då Utsk. icke ingått derpå, i trots af BondeSlis önskan, sä ser jag icke, hvarföre, om del H. Ståndet finner BondeSt:s öfriga önskningar i ämnet icke vara mera rättfärdigade af billighet, än den nyssnämda, man likväl ovilkorligen skulle på dem ingå.
Jag tror följaktligen alt vi skulle kunna, i enlighet med hvad af mig vördsammast blifvit yrkadt, ogilla den lista och den 4:de punkten, samt bifalla de öfriga.
Om nemi. enlreprenad-inrättningarne visa sig så fördelaktiga, som det säges att man pä vissa orter funnit erfarenheten bekräfta, då kan det vara tid alt göra sådana inrättningar, sorn här äro föreslagna; nu deremot tror jag det vara för tidigt, och jag ber ali få åberopa de olägenheter, som för de öfriga hemmanen skulle uppstå derigenom, att mau beredde de lill nya gästgifvaregårdar framdeles anslagne större och bättre hemmans befriande från dylika servituter, från hvilka de nuvar. redan äro fritagne.
Det är således icke ensamt i trafikens och de resandes intresse jag yrkal afslag å den gjorda framställningen, det är jemväl i den jordbrukande menighetens intresse, såsom jag det efter mitt begrepp har uppfattat.
Hr Tornerhjelm, Rudolf: R. o.
Ad. hvar redan så länge hört talas i denna fråga, att jag, för att ej trötta, blott ber att få nämna några ord.
St. 1840 beslöto en und. skrifvelse till K. M., med anhållan om en förhöjning af skjutslegan, samt huru mycket det verkar på jordbruket, torde jag icke behöfva orda vidlyftigt om; del är af föreg:de talare i dag och vid sisth riksd. tillräckligt ulveckladt.
När entreprenaderne stiftades, så var det i akt och mening, att ifrån skjutsskyldigheten befria jordbruket, men öfverallt, der entreprenader äro inrättade, klaga entreprenörerne öfver att de icke kunna gå ut med entreprenaderne, hvarföre troligen dessa på de flesta ställen komma att upphöra.
Jag vet entreprenörer, som bjudit 1000 r:dr för alt kunna gå ifrån det ingångna kontraktet.
Jag har frågat i de orter, der jag rest igenom, hvarföre icke entreprenaderne bära sig, och man har svarat, alt del är del stora hästantalet, som måste underhållas, hvilket utgör det stora hindret för dem.
Utsk. har nu föreslagit en minskning deri, nemi. att icke flera hästar skulle behöfva hällas, än som gästgifvaren på stället förut varit skyldig att hålla.
Om man i framtiden vill inrätta flere entreprenader, så tror jag att detta blir nödigt att iakttaga, ty eljest fruktar jag verkligen att inga entreprenader i Sverige komma att äga rum.
Man klagar öfver alt skjutslegan i Sverige är förhöjd.
Det är sanni, men det är väl billigt att i en lid, då allting går framåt och produklernes värde stiger, landtbrukaren, när lian skall taga Den 18 Mars. 303 häslarne ifrån arbetet, får något högre betalning derför.
Man ser af Utsk:s betänk, att Ulsk. har föreslagit K.
M. att embels- oell tjenstemän skulle åtnjuta högre reselraktamente.
Del är således endast för sådane personer, sorn resa i sina egna ärenden, som skjutsen skulle blifva något dyrare, och jag anser icke detta orättvist, ty om de, som resa i sina egna ärenden, icke vilja resa, så kunna de blifva hemma.
Derigenom att skjutslegan blifver förhöjd, framkallas andra transportmedel, sorn finnes i främmande länder.
Jag får således tillstyrka lista punkten af betänk.