Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa grunder, och då jag icke kan finna någon fördel utaf att öfvergå från en bestämd till en obestämd och godtycklig beskaltningsgrund, får jag tillstyrka, att R. o. Ad. icke måtte fästa afseende på Frih. Cederströms förslag.
Jag har öfverlefvat flera beskattningsgrunder; men då jag är skyldig sanningen sin rätt, sa bör jag förklara, att jag icke funnit någon enda af de mån - ga jag öfverlefvat mera rättsenlig, än den som fastställdes 180g.
Brister och ofullkomligheter åtfölja alla; men den säkerhet, som den siste värde talaren framställde, är efter mitt omdöme snarare svagare än starkare än den som gafs 180g.
Den värde ledamoten trodde, att fastighetsvärde är säkraste grunden för beskattningen; men må den värde ledamoten tillåta mig erinra om svårigheten att veta huru mycket i den synliga fastigheten verkligen är innehafvarens behållning eller icke.
Osäkerheten blir alltid enahanda; men visst är åtminstone, att den beskaltningsgrund, som nu antages, träffar sällan eller aldrig capitalister eller fordringsägare, emedan begge kunna fördölja sin förmögenhet, då deremot jordägarne svårligen kunna fördölja sitt tillstånd.
Jag förenar mig med Frih. Cederström.
Då mitt yttrande ang:de tillämpningen af 180g års fastställda grunder för bevillningens utgörande, med iakttagande af nödiga jemkningar deraf, blifvit inissförstådt på det sätt, att en talare här ordat om hvad lian erfarit under handläggning af ifrågavar. bevilln.förordo., på sidan om hvad jag för tillämpningen deraf framställde; så anhåller jag att få upprepa något från den tiden, som kan upplysa förhållandet.
Sedan grunden vid 180g års riksdag var bestämd för bevillningens utgörande, yppades farhågor, alt möjligen bevilln.beloppet, sorn då utgjorde två millioner r:dr, som slutl. tillökades med 5oo,ooo, icke skulle komma att fullt ingå; att brist skulle uppstå, och att således R.
St:s afsigt att fylla statsbehofven möjligen kunde komma alt förfelas.
Denna onödiga farhåga, som likväl agde möjligheten för sig, efter den då e'tablerade författningen, enl. hvilken Taxer:s-comite'erna skulle bestämma afgiften, som hvar och en borde vidkännas, i stället för att hvars och ens afgift bort bestämmas genom proc. af den gemensamma behållna inkomsten, detta misstroende vållade, att man beslöt en minimitariff, upptagande två millioner r:dr hvar - Den 3 Octobcr f. m. 9 hvarunder a fy i flen icke skulle få gå, anseende att de 5oo,ooo skulle genom de progressiva afgifterna fullt ingå.
Nu lärer den värde ledamoten, som sist yttrade sig, finna alt, i händelse miniini-lariffen varit borta, så hade någon täflan vid författningens tillämpning att komma under hvad taritfen stadgade icke kunnat uppstå; ty om Taxer:s-comiteerna icke varit berättigade att bestämma den afgift en hvar skulle vidkännas, utan endast haft för åliggande att uppgifva hvars och ens inkomst, deraf fullmäktige i Riksg.- cont. neli Banken bort bestämma afgifts-procenten proportionerlig efter förhållandet emellan inkomstbeloppet öfver liela Riket och det bevilln belopp, som erfordrades; så hade det blifvit hvarje
Svensk medborgares intresse att tillse det hvars och ens möjligen högsta inkomst blef uppgifven, emedan hvars och ens afgift blefve proportionsvis mindre i den mån alla andra medborgares inkomst beräknades högre.
Vid iakttagande af sådan modification uti tillämpningen af 180g års antagna grund för bevillningens utgörande, torde man finna, att all farhåga för brist uti bevilln.summan försvinner, emedan allas intresse förenas uti bemödandet alt inkomst-beloppet må blifva så högt som möjligt.
Om en bevilln.författn. kunde tillika innehålla en slagruta, hvarigenom det vore möjligt att med säkerhet bestämma hvars och ens inkomst; så ville jag visserligen medgifva, att det må anses rättvisare alt grunda bevillningen på den verkliga förmögenheten , än blott på den synbara: men då erfarenheten hittills ådagalagt, alt en bevilln.förordn., grundad på denna förutsättning, mött stora svårigheter i verkställigheten, och att vår nu gällande bevilln.förordn. i de delar, der den är grundad på denna princip, icke framter samma resultat i praktiken, som man gillar i theorien; så skulle jag anse lämpligast och mest praktiskt för närvar, att bibehålla den grund för allm. bevillningens bestämmande, som hittills ägt rum; att taga inkomsten lill beskattningsgrund liar den olägenheten, att statsbidragen måste blifva högst fluetuerande och beroende, t. ex. af missvexter eller stagnation i handel och rörelse; af denna grundsak följer äfven att den verkliga idogheten blir obilligt beskattad i motsats mejJ dem, hvilka blott icke förstå att lika väl använda de förmögenheler och fördelar, hvaraf de äro i besittning.
För den verkligt idoge är det möjligt att göra sjelfva klippan fruktbärande.
Skall han då beskattas lika högt för sin inkomst, som den hvilken är i besittning af den rikaste jord, men som icke vet att deraf draga fördel?
Jag måste derföre betrakta Frill.
Cederströtns åsigt mera såsom en reservation, såsom en förnyad framställning af vissa grundsatser, som Hr Frihtn hyst för längre tid tillbaka, och som han förgäfves sökt att göra •
4 H» 2 Den 3 Oclober f. m. giilIande, än såsom ett förslag; som R. o. Ad. skulle kunna antaga; liva t före jag afven iios Hr Frih. o.
Landtm, anhåller 0111 propus. till antagande af den grund i denna del, sorn hevilla.Ulsk. föreslagit.
Jag skulle äfven tro, att de värde talaroes anföranden, hvilka yttrat sig för förändring af nu gällande grund för bevitlningens fördelning , »ro att anse såsom endast reservationsvis till prot. nedlagda; men jag vilt dock uppgifva ett skäl, så talande för den föreslagna grundens oanvändbarhet, att jag är öfvertygad det ingen skall öfvergå pä de värde lafarnes project.
Detta skäl, som jag glömde att framställa förra gången jag hade ordet, består deruti, att då man vill alt Ta x e r :s- corn i t e er n a skola bestämma hvars och ens heliåflna inkomst, så befinnes likväl förhållandet vara sådant, att största delen utaf de fattiga jordägarne icke har någon behållen inkomst och således ingenting alt skatta för; emedan deras inkomster hufvudsakligen medtagas till prseslationer, tjenstefolks aflöning och andra i och för handteringen erforderliga utgifter; hvilket är förhållandet icke blott med de mindre jordägarne, utan äfven med ganska många af våra possessionaten.
Följden deraf skulle blifva, att sådana personer komme att betala ingen skatt, eller ock, då man icke kunde påläggas skatt efter inkomst, att man likväl, för att sammanskrapa något, förklarade, att den och deu, ehuru han försäkrat sig icke hafva någon inkomst, skall uppskattas efter det eller det inkomstbeloppet.
En sådan princip kan jag för ingen del biträda.
Cederström säger, och det låter ganska enkelt, att efter den af honom föreslagna grunden kommer ett län alt betala så och så många rtdr.
Såsom jag nyss visat, kunde det hända, att största delen utaf länets innevånare icke ägde någon behållen inkomst; men jag vill antaga, att alla hade inkomster, och att hela länet skulle betala t. ex. 100,000 r:dr.
Huru skill le då denna summa fördelas?
Det är ganska kinkigt; och om den äfven noga fördeltes och beloppet bestämdes som hvar och en skulle betala, så kunde före uppbörden händelser inträffa, i följd hvaraf åtskilliga personer, som åtagit sig att betala en viss summa, icke kunde åstadkomma densamma.
Då inträder en ny beskattning för att fylla den brist, som uppstår af de händelser, att den ene eller andre ledamoten i länet icke kan betala skallen; eller skall man taga så mildeligen till, att den brist, som kati uppstå deraf att åtskilliga innevånare i följd af eldsvådor eller andra olyckshändelser blifva insolvente, kan fyllas af öfverskotten ?
I sådan händelse frågas, hvem som skall hafva öfverskotten när de icke behöfvas.
Då Staten begär t. ex.
100,000 r:dr och erhåller delta belopp, så mäste öfverskottet onekligen anses för enskildt.
Öfverskotts-cassor skulle således uppstå i hvart län, för alt fylla de brister, som i följd Den 3 O c t o b c r. f. m. tt af olyckshändelser kunde inträffa.
Sådant skulle förorsaka villervalla i beskattningsväg, oell den projecterade grunden för bevillningens utgörande är således falsk och kan derföre icke tillämpas.
På alla dessa skäl förmodar jag, alt Hr Frih. o. Landtnäs propos. i afseende på grunden för be-villningens fördelning kommer att besvaras så, att Frih.
Cederströms förslag icke antages, ulan att vi förblifva vid den grund, som hittills varit gällande, och sorn är den enda användbara.
Det är i anledn. af en värd ledamot Frih.
Sprengtportens yttrande, som jag begärt ordet.
Jag är af den tanke, att lika mycket sorn slagrutan behöfves på ena sidan, lika mycket behöfves den på den andra, ty säkerheten är approximativ och ingen annan.
Sprengtporten åberopade erfarenheten.
Må det tillåtas mig erinra om obilligheten att jemföra erfarenheten af ett beskattnings-systeme, som icke fick följas mer än ett år, med erfarenheten af det beskattnings-systeme, sorn allt sedan varit rådande.
Jag bevistade Orebro riksdag, då den beskattningsgrund, hvars antagande Frih.
Cederström nu begärt, kullkastades; och bär finnes bland oss en ledamot — jag har icke rätt alt nämna honom — som, lika med mig, ganska väl minnes, huru det tillgick med omslörtningen.
Det var nemi. ca pirtal-intresset, som verkställde den, och Regeringens liknöjdhet för grunderna, blott Regeringen lick sitt begärda anslag; det var dessa omständigheter, som gåfvo utgången.
Det kan vara likgiltigt, om man behagar anse mitt yttrande såsom en reservation, eller såsom afgifvet i ändamål att föranleda ett beslut i öfverensstämmelse med den grundsats jag försvarar; ty jag har icke den föi mälenheten att tro det min åsigt skall vinna alla Stånden^ bifall; men om så skulle behöfvas, skall jag söka taga de ledamöter, som tro mig tala reservationsvis, ur deras villfarelse, genom att begära votering, icke i hopp att derigenom vinna något vid denna riksdag, men under den förmodan, att vid nästa riksdag min mening skulle kunna göras gällande, emedan den grund jag försvarar är den enda att rättvist fördela bevilluingen folkclasserr.a emellan.
DA innevar. riksdag är den första, som jag bevistar, torde det vara ursägtligt, om jag icke känner alla föreg:de bevilln.förordntr, synnerligast dem, som äro äldre än jag sjelf; och det torde således äfven ursägtas, att jag icke äger fullständig kännedom om den grund för bevillningens fördelning, som Frill.
Cederström önskar antagen.
Jag är emedlertid ledsen, att Frih.
Cederström nu först väcker fråga derom, emedan Bevilln TJtsk. eljest varit i tillfälle alt ingå uti pröfning deraf, dä Bevilln.TJtsk. måhända funnit dess företräde.
Enligt hvad jag nu hört, består denna grund deruti, alt bevillnts - 12 Den 3 O c t o b c r f. tu. afgiften skulle beräknas efler behållen inkomst.
Jag befarar, att om denna grund i allmänhet antogs, samma klagomål skulle förspörjas, som nu låter sig höra vid tillämpning af litte §:n af gällande bevilln.förordn. rör:de beskattning för borgerlig rörelse, nemi. att uppgiften å inkomstbeloppet icke öfverensstämde med verkliga förhållandet.
Dessutom skulle jag tro, att då denna fråga icke inom något af de öfriga Stånden blifvit väckt, och man således icke kan förmoda annat än att de öfriga Stånden skola antaga den grund för bevillningens fördelning , hvarpå Ulsk:s betänk, hvilar, det beslut, som R. o. Ad. kan fatta rör:de en annan grund för bevillningens utgörande, icke kommer att leda till något resultat, och anhåller jag på dessa skäl att Ståndet måtte äfven för sin del vidblifva den grund för bevillningen, som af Bevilln.Utsk. är föreslagen.
Till bemötande af den siste värde talarens framställning, rörtde yppadt klagomål olver tillämpning af den grund för bevillningens utgörande, enl. hvilken statsafgiften rättas efter inkomstbeloppet uti det af den värda talaren uppgifna hänseendet, på sätt uti närvar, systeine för bevilln.afgifternas utgörande finnes (örordnadt, får jag blott hänvisa talaren till mitt förslag, som ingalunda går derpå ut alt bevilln.förordn. skulle bestämma den afgift som belöpte sig på behållna inkomsten; ty mitt förslag afser endast alt bestämma sjelfva grunden för bevillningens utgörande på så sätt, att vid taxeringen endast hvars och ens inkomstbelopp skulle bestämmas, dervid man så mycket mindre bör befara oriktiga uppgifter, som hvar och en skattskyldig finner med sitt intresse förenligt, att allas inkomster beräknas så högt som möjligt, emedan hvars och ens afgift i samma mån förminskas.
Inkomstbeloppet torde för dem, som sitta i Taxerings-comiteerna, icke vara svårt att bestämma, särdeles som man kan förmoda, att hvar och en ärligt skall uppgifva sin inkomst, då han vet att han får erlägga en större proc. deraf, i samma mån som totala inkomstbeloppet utgör en mindre summa.
Boyes sista yttrande som jag anhåller alt få meddela den värda talaren den upplysning, att min mening icke varit alt bestrida något annat, än att såsom allmän grundsats för bevillningens fördelning antaga afgift efter behållen inkomst i stället för afgift efter synbar förmögenhet, så att jag ingalunda velat underkänna lämpligheten af beskattning efter behållen inkomst i de fall, der ingen grund för beskattningen kan hemtus från synbar förmögenhet, och att jag aldrig yttrat mig mot rättvisan af den princip, enl. hvilken capitalisten ■, uti jemförligt förhållande till öfrige medborgarnes statsbidrag, efter sin förmögenhet deltager uti afgifterna till Statens underhåll.
Jag tror således icke, att uti den af Dea 3 O c t o b e r f. m. i3 mig hyllade åsigt igenfinnes något syfte att gynna de hattie lottade medbo!gaine på de mindre vällottades bekostnad.
Jag erkänner visserligen, att den princip för bevillningens utgörande, som Frih.
Cederström sökt göra gällande, borde såsom den enda rätta utgöra den grund, hvarpå beskattningen borde byggas, såvida densamma ägde egenskapen att vara verkställbar.
Man säger väl, alt det gemensamma intresset skulle förekomma svek i uppgift af inkomslbeloppet; men månne icke förhållandet skall blifva sådant, att en hvar söker uti sin uppgift i möjligaste måtto nedsätta sin behållna inkomst, under hopp alt vinna på operationen, i samma mån som honom lyckas att uti en sådan nedsättning längre aflägsna sig ifrån verkliga förhållandet än det lyckas den större delen af Rikets skattdragande innebyggare, emedan hans dividend uti skattebeloppet naturligtvis blir mindre, i samma mån å ena sidan honom lyckas att få sina inkomster lågt beräknade, men å andra sidan öfrige skaltskyIdige inbyggares inkomster blifva högre upptagna?
Jag minnes den tiden, då ifrågavar. beskattuingssätt var gällande.
Jag minnes huruledes mången, tvertemot sanna förhållandet, uppgjorde debet och credit, så att behållningen blef obetydlig eller att brist visade sig i stället för behållning; med ett ord, man linde öppnat dörren för alla möjliga försök till svek och bedrägeri.
Efter en sådan grund skulle Ta x e r.'s - co m i t ee r n a omöjligen kunna bestämma en rättvis beskattning.
Om t. ex. en landtegendom har en driftig ägare, som förstår att förbättra den på ett sätt, att den lemnar en fördubblad afkastning, men sedermera råkar uti en ägares hand, som derå nedlägger kostnader och företager odlingsförsök på ett sätt, att han förlorar, i stället för att vinna derpå, huru skall Taxerts-comiteVn kunna utröna på hvad sätt han calculerat. då han ämnade förbättra egendomen, eller huru skall inkoms'eu kunna beräknas annorlunda än medelst mätning af egendomens afkastning, jemförd med hvad som erfordrats till dess skötande, och hvad som till förmenta förbättringar blifvit påko.todt?
Jag förmodar derföre, att en hvar inser hvilka olyckliga följder kunde uppkomma utaf det nu ifrågastnllda beskattningssättet, och att det således är bäst att fästa sig vid något bestämdt.
När jag känner en egendoms taxeringsvärde, så bör jag förmoda att det är någorlunda rikligt.
Men skulle man nu uppskatta idogheten, så skulle man derigenom ned-tämina densamma; emedan den idoge såg, att hvad lian genom omtänksamhet kunde föiskaffa sig mera än andra mindre omtänksamma, annammades af Staten Jag tror således, att det är nödvänigt att fästa sig vid någonting visst och bestämdt; emedan det är den joid, sorn någon äger, hvilken skall beskattas, och icke ägarens större eller mindre förmåga att sköta densamirfa på eli mer eller mindre förmånligt •4 D c 11 3 Oc t o 1) c r f. ra. sii it.
Lör man besinna, att den ene köper en egendom genom skuldsättning och liar derför ingen behållning, då deremot en annan, som köpt för contanta capitaler, liar behållning deraf; liten huru oell i hvad man skall sådant kunna utrönas?
Det föranleder till ett fiscaliserande, som åstadkommer fiendskap, misstroende och andra ledsambeter.
Jag tillstyrker derföre antagande utaf den princip, sorn finnes nedlagd i Ulskts betänkande.
Boye; Jag anhåller alt få hembära Frih.
Sprengtporten min tacksamhet för det tillfälle lian behagat gifva mig att befria mig från misstanken alt hafva sagt något sorn jag aldrig yttrat.
Jag har aldrig ifrågasatt Frih.
Ccderslröms personliga tänkesätt om allmän eller enskild rättvisa.
Cederström liar uti det höga embete han beklädt gjort sig berättigad lill del omdöme, alt Hr Frihrn icke blott låtit de fattiga vederfaras rättvisa, utan älven visat sig som deras beskyddare.
Sedan jag förklarat detta och sålunda bör kunna hoppas att ingen missförstår mitt förra yttrande, lier jag att få qvarblifva vid den öfvertygelsen, att det för närvar, endast är ett ofullständigt begrepp om 180g års beskatlningsgrund, som gör att densamma nu icke kan göra sig gällande.
Hr Ribbings minne vill jag icke bestrida, men jag tror att lian glömt något, nemi. det correctiv, som det då antagna beskattnings-systemet ägde.
Jag skall gerna gifva rättvisa åt de talare, som påmint derom att erinringen om denna grund för beskattningen nu kommer för sent; men jag anser mig böra tillägga, alt min afsigt ingalunda är att förlänga riksdagen, utan endast att vinna någon förhoppning att det systeme, som jag anser vara det enda rälta, må vid en kommande riksdag kunna göra sig gällande.
Det systeme, som Frih.
Cederström så högt försvarar, kan jag väl antaga såsom en theori, men aldrig anse användbart; ty man misstager sig, 0111 man tror, att man derefter skall kunna riktigt beskatta den fasta egendomen, emedan den förmögenhet, som skall pröfvas efter uppgifter, icke kan beskattas annorlunda än efter dessa uppgifter, och ingen Taxerts-comite lärer finnas, som tror sig kunna på samvete rätt bedomina en förmögenhet, sorn icke är synbar.
Min erfarenhet har sagt mig, ali med det systeme, som nu är antaget, är också en slugs uppgift nödvändig för att kunna bedomina inkomsterna, men huru tillförlitliga sådana uppgifter äro, kan man bedomina deraf, att inom ett härad uti det mig i nåder anförtrodda län uppgick vid ett t a x er :s-1 i I i fa 11 e brännvinstillverkningen för året eul. uppgiften lill taxering derå icke till så stort belopp sorn en enda åbo inora häradet för året försålde till en enda köpman.
Huru skulle då comiterade kunna med säkerhet bedomina i hvad mer eller mindre män' sådana uppgifter äro med sanna Den 3 O c t o b e r f. m. i5 förhållandet öfverensstämmande?
De måste dock tro på uppgifterna, oell om inkomsterna skola beskattas efter uppgift, så blifva de större possessionerna säkerligen för ringa beskattade.
Jag kan derföre icke antaga den nu framställda grundsatsen i sin tillämpning, emedan den endast skulle försvåra pröfningen för laxeringsmännen, hvilken pröfning är svår nog ändå.
Jag betvifla!*, att mångå skulle hafva mod att åtaga sig att på ära och samvete verkställa en beskattning, som grundar sig blott på supposition, hvarigenom man kunde begå orättvisa så väl mot den fattige sorn emot den mera förmögne; oberäknad! att ett sådant beskaltningssält skulle gifva nnledn. till afundsjuka , tvist och misstroende med flera olägenheter, hvaraf samhället kornrne att lida.
Jag kan således icke tillstyrka antagande af den heskaltningsgrund, som Frih.
Cederström uppgifvit , och som blifvit af Frih.
Boye understödd.
Jag bar hittills alltför litet sysselsatt mig med bevilln.ärenden för att våga ingå i pröfning af Frih.
Cederströms förslag, vare sig lill godkännande eller ogillande.
Men jag anhåller alt få taga erfarenheten lill grund för mitt omdöme.
Inom oss är för närvar, ingen del af bevilln.förordningen så mycket klandrad, sorn den, der bevillningen beräknas efter den af Frill.
Cederström uppgifna grunden.
Jag menar för den del af borgerskapet, sorn icke erlägger minimi-afgift, utan de förmögnare, sorn taxeras för behållen inkomst.
Jag har sjelf såsom ledamot i Pröfnings-comite' funnit, alt de rikaste voro de som proportionaliter komino alt betala aldraniinst.
Ad., vid pröfning af dessa bevillningsgrunder, och då den fråga, sorn Frih.
Cederström väckt, icke varit från början inom Bevilln.Utsk. behandlad eller följaktligen der utredd, likväl skulle antaga Frihtns förslag; så och enär han icke ens uppgifvit något förslag till redaction, hvartill B. o. Ad., i händelse af votering, kunde hålla sig, fruktar jag att vi konune att stanna uti det obestämda, och alt vi måhända hlefvo ensamme 0111 vår mening, samt derigenom tillintetgjorde vår, egen röst.
Utan tvifvel komme de öfriga Stånden att vidblifva den gamla beskattningsgrunden.
Jag får erinra R. o.
Ad. derom , alt ett försök att införa en sådan beskattningsgrund i England föranledde upplopp på åtskilliga ställen, så att man måste öfvergifva försöket.
Om en theori är aldrig så riktig, men befinnes overkställbar eller föranledande till olägenheter, hvilka öfverväga fördelarna deraf, så måste man efterskänka densamma.
Icke heller vet jag hvad sorn skulle blifva contra-propos. mot Frih. Cederströms förslag.
När Bevilln.Utsk. tyckes hafva tagit saken så, att ingen särskild bevillningsgrund skulle förekomma , och när mig veterligen ingen bevillningsgrund är i betänk, uppgifven, torde del blifva nödvändigt för Ståndet alt vid hvarje Dc n 3 O c to Ij c r f ra ■särskild ariikel inom sig öfverenskomma om vissa ordalag såsom stadgad bevillningsgrund.
Da skulle jag förmoda , att contra-proposm mot Frih.
Cederströms förslag skulle blifva andra artikelns öfverskrift eller något dylikt.
Jag vet visserligen, ali Frih.
Cederström anser br v i lin. förordningen nästan blifva öfverflödig; men utan tvifvel matte bans mening likväl vara, att den personliga skyddsafgiften skall fortfara.
Jag hemställer derföre till Hr Frih. o. Landtm., om icke, enär i art. i bevilln.förordntn är den, som försl bör föi e— komma, den måtte till en början blifva öfverläggningsämne, emedan jag tby förutan icke ser burn denna öfverläggning skall komma till slut, åtminstone icke så snai t.
Äfven jag måste bestrida Frih.
Cederströms förslag till beskaltningsgrund , emedan jag anser det vara praktiskt omöjligt, utan att ställa Rikets samtliga innevånare i harnesk mot hvarandra.
Vi äga en bedröflig erfarenhet fran den tid dä brännvinstillverkningen beskattades med i sk. för hvarje tillverkad kanna.
Jag har varit närvar, vid många svåra strider i det fallet Jag beklagar Taxer:s-comite'erna, om de för hvarje särskild detalj skulle komma i samina predicament, hvaruti jag befunnit mig i och för brännviusbeskattningen.
Jag anser rättast vara att öfvergå till Utskts förslag och discutera bevilln.förnrdnrn paragrafvis, och alt Frih.
Cederströms förslag må förfalla, ehuru detsamma i theorien kan försvaras.
Ilr von Hartmansdorff har ansett svårigheter uppstå , i fråga om conlra-propos , mot det af mig framställda förslag till grund för bevillningens utgörande, i händelse votering derom skulle uppstå; och den värde ledamoten har icke ansett några grunder i Utsk:s förslag vara uppställda för bevillningens utgörande.
Om så förhölle sig, sä vore denna öfverläggning alldeles olaglig, emedan vi nu öfverlägga om grunderna för bevillningen och om ingenting annat.
Nuvar. förslag lill bevilln.förordn. innefattar såsom grunder för bevillningens utgörande personliga skyddsafgiften, algil! af egendom, för inkomst och rörelse, tjenste!' m m., såsom författningen utvisar; men om man såsom allmän grund föi' bevillnings utgörande lill fyllande af statsbristsuminaii antager hvars och ens behållna inkomst, så försvinna alla förenämnda särskilda rubriker såsom grunder för bevillningens utgörande.