Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är af Utskottet erkändt, att dessa hemman, då Länen kommo under Sverige, voro skattlagde i persedlar; det är upplyst att, såsom ett tillfälligt undantag, det b lef förordnadt att räntegifvarne skulle betala sina räntor med penningar, och att då det sedermera år 1766 beslöts, att räntorne ytterligare skulle få utgöras i penningar, dessi ägde ett vida större värde än nu, samt ändteligen att hufvudrotarne, till följe af det anmärkta oriktiga förhållandet betala mycket] mera än Augmentsgifvarne.
Allt detta intygar rättig - Den 3 Junii t. m, heten för räntetagarn# att erhålla och skyldigheten för räntegifvarne att betala sine räntor i redbarheter.
Det återstår således blott att bestämma efter hvad beräkning de skola utgöras.
Friherre af Nordin har sagt) att agan* derättens helgd fordrade, det räntegifvarne borde höras innan någon ändring i beräkningsgrunden gjordes5 hvaremot jag får anmärka, att de blott villkorligen fått rättighet att med penningar betala eina räntor.
Då Friherre
Stjerncrona sagt att räntetagarne skulle vara belåtna, om de fingo sina räntor i godt mynt efter 1766 års beslut, och KrigsCollegium yttrat att en derefter lämpelig beräkningsgrund vore det silfver värde myntat ägde till år 1809, så synes en dylik ej vara svår att finna.
Jag förenar mig således med Friherre Stjerncrona och Herr Dankvardt i anhållan om återremiss, med begäran att Utskottet måtte yttra sig i hufvudsaken.
Jag förenar mig med dem, som talat för återremiss, och får serskildt upplysa, att ett hörande af Bohus Läns räntegifvare ej skulle lemna några andra upplysningar, än att Augmentsgifvarne skulle svara nej, och Augmentstagarne skulle svara ja.
Saken är för öfrigt så utredd, att jag endast får förena mig med dem sorn yrkat återremiss, samt att Utskottet måtte utlåta sig i hufvud-; saken.
Förenande mig med dem, som yrkat återremiss, får jsg blott iS Den 3 Junii c. nt. anhålla att få anföra något rörande sjelfva sa* ken.
Herr von Hartmansdorff har, i likhet med Friherre Stjerncrona, såsom ett medium föreslagit, att räntorn# skulle utgöras efter Silfiets värde år 1766.
Jag för mia del tror att, så vida det stadgande icke lagligen, utan blott vilkorligen tillkommit, att räntegifvarne skulle betala räntorna efter då varande myntvärde, så böra de åläggas att betala dem antingen i persedlar, eller efter reela myntvärdet, hvilket som lagligen stadgas kan; men deremot kunde det vara icke en skyldighet, utan blott ett billigt afseende, att man stadgade, det den nya betalningsprincipon icke skulle taga sin början förr än efter 4 a 5 års förlopp, emedan räntegifvarne så länge varit vans vid mindre beräkning.
I händelse för öfrigt vid den nya Roteringen afseende blifvit fästadt på dessa Hemmans låga räntor, borde en proportionerlig lindring i dessa räntor få tillgodonjutas. ■v Friherre Wrangel, Henning:
Jag vill på intet vis bestrida återremissen, men högt protestera emot den tillökning i räntorne som af Friherre Stjerncrona blifvit föreslagen, och torde jag få anföra de skäl, som deremot tala.
Friherre .Stjerncrona säger, att det är smärtaode att StatsUtskottet ej velat ingå uti bedömande af hufvudsaken.
Jag tror, att, då de Officerare hvilka ingått vid Regementet, visste hvad de hade att påräkna, så ingick ej uti de. ras beräkning, att vid Riksdagen få påökning uti deras inkomster.
- Någre talare hafva an-, markt Den 3 Juni i t, m *? markt sig icke kunna bifalla Betänkandet, etnedan de icke anse äganderätten kränkt genom ett yttrande i hufvudsakcn, då det är Riksens Ständer, hvilka äga beskattningsrätten.
Jag tror, att, ehuru Riksens Ständer äga denna rätt, det likväl icke vore lojalt att begagna den, då det är fråga om några individuer , utan att förut hafva lemnat dem tillfälle att yttra sig.
Herr Danckvardt har sagt, att Skåne är mindre roteradt än andra provincer; detta kan väl vara; men då sfhandlingar och köp skedde om hemmanen, voro de icke roterade, då rotering sedan påkom, skedde en kränkning af deras ägande-rätt.
Dessutom tillkommer den omständighet, att i Skåne äfven Säterier roterades , hvilket ej ägt rum uti någon annan province.
Det är med verklig ledsnad jag
Hett mig föranlåten att tala emot Friherre Stjerncrona vid detta tillfälle, då jag vet , att flere af befälet vid dess Regemente hafva så små löner, att de behöfva ia dem förökade , men jag skulle illa uppfylla mitt Riksdagsmanna kall, om jag icke sökte afvända allt, som skull» gifva Skåne ökade bördor.
Jag hemställer , om icke Skånes beskattning i alla fall i sednare tider blifvit betydligen ökad genom roteringen , m. m.
Jag förenar mig om återremiss, men anhåller, att mina skäl måtte få åtfölja, på det vi måtte få befrielse för nya skatter j vi hafva deraf nog förut; utan att för hvar och en, som vill hafva _ökning i löneinkomster, vi skulle ytterligare sugas.
[ Ridd. o. Ad, Prof. V, Band, 1(3 Den 5 Juni i «. m. , Herr Hallenborg, Carl Johan, förenade sig med Friherre Wrangel.
Herr Rosenblad har hufvudsakligen instämt i de grundsatser jag yttrat, men trott att man borde dröja med verkställigheten.
Jag kan ej fiona annat, än en motsägelse deruti; ty är det rätt, att räntegifvarne skola betala mera, så är det ej skäl, att. dermed uppskjuta.
En värd Ledamot, Friherre Wrangel, har yttrat, att Officerarne vid Skånska Carcbioier-Regementet, vid inträdet i tjensten, förut viaste, att de skulle få så små löner, och att de således nu icke kunna göra anspråk på större.
Men jag beder Ridderskapet och Adeln fästa sin uppmärksamhet derpå, att om man ville låta dessa enakilta personer blifva lidande, så bör man dock icke med likgiltighet se, att Staten blifvtr det.
Om nu Officerare småningom af nöden tvingades att taga afsked, skulle andra naturligtvis icke ingå vid Regementet utan högre lönevillkor, och Staten eller Folket följakteligen belastas med de utgifter, som rätteligen borde utgöras af ifrågavarande räntegifvare.
Samma Ledamot har åberopat såsom en del af innehafvarnes ägande-rätt att få betala sina räntor i dåligt mynt; men det är just den som är tvistig och sona torde vara svår att bevisa.
Alla Handlingar, som hittills blifvit företedde, intyga blott, att en villkorlig förmån blifvit räntetagare beviljid, men som genom förändrade omständigheter tillfallit räntegifvarne.
Denna händelse, detta omvända utslag innebär emot löntagarnc Den 3 Junii e. rni och Staten en orättvisa, som ej bör ännu längre fortfara, eller tagas till skäl för en ytterligare otillbörlig fördel för räntegifvarne Friherre Wrangel har yttrat, ttt Skåne i senare tider framför andra Landskap blifvit belastadt med utskylder.
Om så är, så har det ock framför andra vunnit tillökning i folkmängd och välmåga.
I alla fall böra väl de utskylder, som tillhöra grundskatten, icke undergå förändring, utan blifva beståndande, och de tillfälliga deremot, efter omständigheterna, jemkas.
Skall bela Indelnings-Verket ramla , så får det icke rubbas, än på det ena, än på det andra sattet* jag inger ej, att något ytterligare hörande af vederbörande kan behöfvas, och tror det så mycket mindre, sedan jag hört den som inför Kongl. Maj:t är Föredragande af Skattläggningsärender i allmänhet, yttra, att sådant icke vore af nöden.
Jag förnyar alltså min begäran om återremiss.
Ledamöter ingått uti behandling af sjelfva ämnet, torde det tillåtas mig framställa den enskilta öfvertygelse, att i afseende på Bohus Län, talande skäl finnas för bifall till motionen.
Jag förbigår att Bohus Läns Regemente är kanske det sämst lönta inom Svenska Arméen.
När norra Bataillonen år 1781 satt af, vardén enda förmon som tillfiöt Kronan, att augmenterne drogo» in, hvilka icke gå öfver 9 a 10 R:dr.
Då år 3790 Andra Bataillonen satt af, föreslog ej Landshöfdingen i Länet, utan Landshöfding Liljehorn, vid detta tillfälle förledd af ett s* Den 3 Junii e, m. blindt och illa afpassadt nif, att vida öfverskrida den instruction hun bordt efterlefva , g tunnors vacance-afgift.
Allmogen häpen öfver denna fordrans storlek, trodde sig hafva vunnit mycket, når den fick afpruta 4 tunnor och åtog sig således en för dem ändock aldeles för dryg börda, hvilken år så mycket svårare att utgöra, som det år allmänt bekant, att Regeringens afsigt ej var, att ålägga ett så drygt onus, som det allmogen nu får prsestera.
Sedan så många personer yttrat sig i detta ämne, vill jag visserligen icke bestrida åferremissen, men jag vill blott nämna, att, om ej minnet mig bedrager, så lå. rer, då man räknar både de räntor, som uppbäras af CavallerieRegementerne och de, sorn äro Kronan behåilne, den ifrågavarande tillökning i onera utgöra en summa af omkring 170,000 R:dr Banco årligen.
Det torde vara betänkligt, att lägga en så betydlig beskattning på en min. dre del af riket, utan att förut deröfver hafva hört de personer, sorn skola erlägga den, hålst då de tryggat sig vid Konungs och Ständers beslut och försäkringar.
Jag vill nu ej vidare utveckla ämnet, då Utskottet får genom åt;erremissen tillfälle att besvara anmärkning.me. Herr Rosenblad:
Då jag anser det vara min pligt som Riksdagsman, ej blott att afvärja tungor från en provins, utan ock ali jemna rättigheter och bördor emellan alla, så, anhåller jag att få lemna några upplysningar, i afseende på Friherre Wrangels yttrande, Han har ansett V p Den 3 Jann e, m. 21 sorn en kränkning nf ägande rätten, att råntorné skulle betalas efter ett lagligt värde.
Jag kan ej inse riktigheten af denna anmärkning, och af samma skäl som lian yttrar om Officerarne, att de visste, innan de ingingo vid Regementet, huru beskaffade Iönerne voro, af samma skäl kunde man såga bär, att då en föråndrig ej år olaglig, utan i enlighet med lag-beslutes, så böra hemmans-ågarne icke klaga, då de visste eller borde veta, att sådant efter lag kunda hända.
Hvad Skånska noteringen beträffar, så år den en vacker gärd af Skånes innevånare, isynnerhet dess Adels beredvillighet att icke undandraga sig en tunga för Fäderneslandets försvar, hvilken lörut alla Rikets provincer, utom Lappmarken och Härjeådalen, för mer ån ett århundrade med beredvillighet åtagit sig.
De hemman som nu åro i fråga, och som ursprungligen varit Kronans, men blifvit för ringa köpeskilling, sållde till Skatte, åro genom förmedlingar och de låga råntorne , i proportion af deras godhet, bland de mest beskattade.
De som hufvudsakligen åro i behof af den föreslagne förändringen vida mera ån Officerarne och Staten, åro Rusthållarne uti södra delen af Bohuslän, ty der hvarest vanligen mantalen åro ganska svaga, underhåller merendels ett mantal en hel Soldat med den större kostnad, som åtföljer Rusthålls Soldater samt erlägga dessutom håst-vacanceafgiften och erhåller blott några få Riksdaler i Augments-räntor; ty som , Regementet indeltes såsom Dragoner, fick hvart Rusthåll, inberåknad räntan af stammen, sig anslaget endast 4o Daler, hvilka utgå i penningar efter 5 Daler per 38 Deh 3 Junii e. m. Riksdaler BankoSedlar.
I afseende på hvad Herr von Hartmansdorff anmärkt, att, om det år rätt, att en förändring sker med.råntornes utgörande dermed icke bör uppskjutas, får jag blott erinra, att jag icke ansett ett uppskof på 5 år vara någon rättighet för räntegilvärne, blott en billighet, en grace af Riksens Ständer.
Friherre Wrangel: Sedan Friherre af Nordin så utförligt anlärt de skål, hvilka föranledt StatsUtskottets tillstyrkande, vill jag ej vara vidlyftig i mitt påstående, jag vill blott besvara några af Herr von Hartmansdorffs anmärkningar.
Han säger, att det vore hårdt, om Staten skulle betungas med en ökad utgift för de Officerare , som hafva svagare löner.
Jag tror det vara billigare, att staten, än att Skåne ensamt, bestrider denna utgift, emedan jag förmodar, att militairen icke försvarar ensamt den provins, uti hvilken den år förlagd, utan hela Sverige, Således år det skål, att Staten bekostar aflöningen.
Afven påstår Herr von Hartmansdorff, att, om Skåne blifvit roteradt, dess välmåga ock blifvit
Ökad; men jag frågar om detta skett utan kostnad, utan mödor; jag frågar om Skåne då icke har rått, att erhålla någon frihet, utan att genast för sina mödor belönas med ökade skatter.
Herr Rosenblad yrkar, att då tillökningen år laglig, den icke eller kan förhindras.
Jag frågar om den år laglig?
Nej, den år olaglig, hålst, på sått Friherre af Nordin upplyst, Konung och Ständer hafva bekräftat räntegifvarnes rättigheter.
Den 3 Junii e, m. *5 Friherre Björnstjerna, Magnus:
Då jag å ena sidan icke kan neka, att jag skulle anse återföringen af penninge-räntorne till natura beräkning, hvarigenom denna beskattning minst öktes 6 gånger, såsom ett intrång uti ägande rätten, helst då denna ökning, som Friherre af Nordin upplyst, skulle uppgå till 170,000 R:dr; så torde likväl å andra sidin billigheten fordrs, att löntagaroe erhålla ökade löner, svarande emot hvad deras likar vid andra Regementen åtnjuta.
Jag hemställer om icke ett sätt att förena detta vöre, att tillökningen gafs dem på Statens bekostnad , antingen efter förvandling, eller efter den beräkning som Collegierne föreslagit.
Derigenom skulle ej hela tungan falla på en provins och rättsprincipen tillika vara uppfylld , utan att likväl detta skulle lända till prmjudicat, ty det finnes i Ar. méen ej andra än ofvannämnde Officerare, hvilkas indeldta räntor utgå i penningar utan förvandling.
Nödvändigheten, eller åtminstone billigheten att åt dessa Officerare bevilja en löneförhöjning, synes deraf, att det finne» SqvadronsChefer vid de ifrågavarande Regem nten, sorn ej tjena för mer än 300 R:dr Banco, och jag hemställer, om det är möjligt, att dermed hålla Hästar, eqvipera sig *i. m.
Att höra räntegifvarne anser jag onödigt; hela svaret blef troligen blott ett nej} och en sådan åtgärd skulle endast draga ut på tiden.
Herr Munck aj Rosenskjöld, Eberhard:
En j4 Den 3 Junti e, m. värd Ledamot har yttrat, att då de förut oroterade Hemmanens rotering i Skåne påköra, skedde en kränkning af ägande rätten.
Det är onekeligt, att den pålaggt dem ett stort onus och äfven skadat derigenom, att den beröfvat jordbruket en del armar, samt således ökat dagspenningen.
Men olyckan är, att vederbörande frivilligt åtogo sig detta odus vid det påbudna sammanträdet 1811.
Då hade man tillfälle att undandraga sig den permanenta roteringen, men blott få begagna det.
Den enda lagliga anledning till klagan man haft, har varit, att äfven de som voro frånvarande, ja till och med sådane, som icke kunde vara närvarande, bletvo ålagde detta onus; äfvensom, att den minskning i Extra Roteringen som lofvades, om den förvandlades till permanent, ej kommit alla tiil godo.
Hvad Friherre Stjerncronas motion angar, får jag erinra, att de ifrågavarande
Hemman troligen blifvit högre rctejrade derföre , att de haft lindrigare afgifter, än om berörde afgifter utgått in natura.
I anledning9 af Friherre af Nordins yttrande, att Skåne genom en förändring i räntornes utgörande, skulle få en tillöksd beskattning af 170,000 R
Jsg tror, att, efter den af KammarColiegiuin uppgjorde calcul, icke blott Skåne, utan äfven Blekinge och Bohus
Län, skulle fä denna tillökning, och det Pen 5 Junii t. in.
Om StatsUtskottet adopterar den modification, att tillökning sker efter hvad som 1766 års Ständer gåfvo oss, så tror jag att calculen , får ett annat utseende.
Detta hindrar ej, att om Utskottet anser det af Friherre Björnstjerna föreslagne sätt vara tjeniigare, jag Dästaa heldre skulle se det, och jag får blott erinra att jäg äfven framställt detta alteraatif i min första motion.
Herr von Hartmansdorff.:
Man har yttrat huruledes ägande-rätten vöre bekräftad af RegeringsFortneo.
Jag erkänner det fullkomligen; men han bekräftar ock Indelnings-Verket i 30 §. der det står:
Krigsmakten till häst och fot, sä vä' som jBåtsmanshället af rotering och indelning'<9 förblifver vid de med Landet och Släderne upprättade Contracteroch IndelningsVerk, hvilka till deras hufvudgrunder skola orubbade vara , intill dess Konungen och Riksens Ständer finna nödigt någon ändring deruti samfält att göra.
Detta är grundsatsen, och det är blott den sorn Ständerne och deras Statsutskott böra tydeligen yrka och utföra.
Det ar visst möjligt, att flere skäl och anledningar till minskning af de ursprungliga utskylder, som enligt persedel-beräkning skulle utgå, kunna äga rum.
Men pröfningen af denna minskning, synes det tillhöra EtnbefsVerken att göra, lag och författningar likmätigt, sedan Riksens Ständer yitrat sig öfver grundsatsen.
Friherre Wrangel har anmärkt, att Regememterne äro beräknade på att försvara hela Landet och icke någon viss Provins och att sale - 26 Ven 3 Junii e. e.] des hel* Landet bör aflöna dem.
Allt detta är rigtigtj så vida icke någon viss Provins redan blifvit ålagd att göra det, ty då inträder ej Landels allmänna skyldighet, förr än den enskildt* är fullgjord och otillräcklig.
Ridderskapet och Adeln lärer sannolikt beslut» att återremittera Utskottets Betänkande och då jag förmodar, att Utskottet sedan i, hufvudsaken lärer komma att yttra sig, anhåller jag att få meddela oågra tankar i ämnet.
Frågan är af den beskaffenhet, att den med ömhet bör behandlas.
Man får ej betrakta hemmanet såsom abstract ting, och tom vöre ingenting mera att pröfva, än hvad det ena tål att bära, i jemförelse med ett annat.
Hemmanen ägas af menniskor, hvilka äga känsla af väl och ve, och af allt det, 6om på menniskor verkar.
Jag förmodar att det måtte finnas något äldre beslut, något äldre löfte, som gjort att Kronan aldrig yrkat förvandlingen af hemmanets räntor efter gångbara pris.
I Carl XI.s tid var det sannolikt politiken, som bjöd att skona de eröfrade provincerne; men troligen måtte det finnas något löfte, som häruppå har afseende, ty annars hade säkert vid 1776 års realisation, och deraf följande mynt-förändring , räntegifvarne blifvit underkastade samma förhållande, som öfrige Rikets innevånare.
Enahanda är förhållandet i Härjeådalen, der hemmansräntan uppgår till en ganska obetydlig summa , till stor förlust för Officerarn* vid Jemtlands Regemente.
Men jag föreställer mig, att en me - Ven 3 Junti e. m. delväg kunde finnas, då jag supponerar, att ett löfte existerar , hvilket icke kan brytas, utan att hörs Räntegifvarne; den vore nemligen, att de skulle betala hvad räntorne gällde 1777; hvarigenom man finge en annan grund för förhöjningen.
Om nu reelt mynt infördes, och sedeln gällde hvad han lyder på, så skulle ju räntegifvaren betala mer än nu, och skulle betala hvad han då gaf.
Förhållandet synes mig äga naturen af ett contract ifrån år 1777, och torde förhålla sig på samma sätt, som med arrendatorerne sf Räntorne i Sala Bergslag, hvilka ifrån år 1741 äga arrende af Kronans Räntor.
När RiksgäldsSedeln uppkom, ville de betala sitt arrende i Riksgäldssedlar; detta gick i några år, men då gjordes dervid anmärkning, och som saken ansågs såsom ett Contract, blefvo sedan Räntorne beräknade i den mynsort, på hvilken Contractet lydde.
Jag utbeder mig få anföra, att det är den skillnad emellan räntorne uti de nu ifrågavarande
Länen och dem som äro öfverlåtne åt Sala Bergslag, att' sättet för de eednares utgörande af Bergslagen, grundar sig på ett contract, hvilket eDligt StatsUtskottets uppgift, ej är förhållandet med de förra.
Då Carl XI tillät, att räntorne fingo utgöras i penningar, var det ingen förmon som beviljades räntegifvarne, ty Kronovärdiet motsvarades den tiden fullt, om ej öfversteg natur värdet.
År 1766 föreslog KammarDeputationen hos Riksén Ständer, att
Kronans samtelige penningeräntor skulle återföras till ett bestämdt myntr sS l)cn 3 Junii e, m. värde; men den långvariga Riksdagens snnslkaude slut, var troligen hindret för antagandet.
Angående betyaligheten af räntorne, får jag anmärks, att. då de för aila Länen stiga till omkring 200,000 R.:dr, så bör man för Skåne och Blekinge beräkna, att största delen af dem äro rän-> tor, utgående af sjelfva Rusthålisstammarne, der Rusthållarne således äro både Räntegifvare och Räntstagare och för dem uppkommer naturligtvis ingen skilnad, huru räntorne komma att utgöras.
Jag tror visserligen att det icke är en plikt, att lemna ett uppskof, innan skyldigheten intyäder, men jag anser, att sådant vöre en billighet,'då, efter en så långt tids förlopp principen förändras, enligt hvilken räntorne för framtiden skola utgöras, och j*g "tillstyrker således, att 5 eller kanske till och med io år böra utsättas, innan nya ränteberäkningen kommer att taga sin början.
Grefven Wachtmeister y Hans:
Till de anmärkningar, som redan blifvit gjorde, anhåller jag att få tillägga en, den nemligen att jag anser den af Utskottet föreslagne undersökning vara, i afseende på Blekinge Län, öfverflödig.
Der är förhållandet sådant, att i Konung Cari Xl:s tid, blefvo alla Kronans räntor upplåtne tili Båtsmans underhåll.
För hvar 20;de Daler, hvilket belopp då ansågs vara hvad en Båtsmans årliga underhåll kostade, indeltes en Båtsman.
De större hemman blefve Stamrotsr, de mindre skulle i contant utgöra räntorne såsom fyllnads-afgift.
De Stam-Rotar, som ej utgjorde 20 Daler i ränta, fingo fyllnad ifrån Ben 5 Juni i t. tu i andra hemman.
Dessa fyJlnads-ränfor lemnades ej till innehafvaren af Stamroteo, utan till Kronobetjeningen.
De uppburos vid de vanlige Skattmötena, och deraf föijer, att, vid den lörändiing i priser, som i sednare tider skett, och hvarigenom handt, att en Båtsmans underhåll, ou kan anses kosta årligen 70 R:dr, hafva ägarne af Stamtoiarne blifvit mycket lidande, ty i stället för att till exempel för en Stamrote , som uppbar 3 Daler i lyllnadsräntor, dermed verkeligen fått bidraga till ungefär en sjunde-), del af Båtsmannens årliga underhåll , erhåller den nu blott yotde delea af denna kostnad, eller en R:dr.
Vid 1809 års Riksdag gjordes af RiksdagsFullmägtige från Blekinge^ Län aamärkning härvid och hos Kongl. Maj.t anhölls om en undersökning på stället.
Vederbörande blefvo hörde och en Commission sattes, hvilken nu har slutat sine arbeten.
Denna har till följe af den instruction, Kongl.
Maj:t låtit lör densamma utfärda, föreslagit en alldeles nyin-j delning för Blekinge Län.
För hvarje Båtsmans underhåll är visse hemmansdelar sammansatte, hvilka i mohn af hvarderas grundräntor, skola i detta underhåll deltaga.
Allt utgörande i penningar af Kronans räntor inom Blekinge
Län kommer således, enligt dett* förslag, att försvinna, och <;å derigenom den jemnare fördelning af dessa räntor, sorn nu af Utskottet åsyftas, redan är i möjligaste måtto beredd genom den undersökning jag redan om nämnt, torde ali vidare uudersökaing i ämnet vara olämplig.' 5o Den 3 Juni i e. m.
Det skulle ock gifvas ett annat sätt, att öka lönerne för de Skånska Cavallerie-Regementerne, hvilket likväl ej vore lämpeligt för Bohus Läns Regemente, och hvarom underdånigt project är ingifvit till Kongl. Maj t och remitteradt till Collegiernes Utlåtande; det vöre nemligen jemkningen af lönerne inom Regementet, ty somlige äro betydlige, och om de fördelas , kunde kanske alla blifva jemna.
Till verkställande häraf fordras blott ett förskott, och om StatsUtskottet tror sig kunna finna medel dertill, så kuné de detta förslag uppgifvas och pröfvas.
Herr Grefven och Landtmarskatken hemställde , om icke Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återförvisas i hvilket bifölls.
Uppropides de 4§ Ledamöter af Ridderskapet och Adeln, hvilka borde deltaga i Riksens Ständers stora Deputation, sorn komine att uppvagta Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan. ^ * Herr Grefven och Landtmarskalk en hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att, sedan dagen å hvilken Hennes Kongl.
Höghet Kronprinsessan täckes i nåder emottaga Riksens Ständers Stora Deputation, blifvit närmare bestämd, så väl Ridderskapet Den 3 Jvnii e. m. 3* och Adelns nyssnämnde Deputerade j som da öfrige RiksStåndens Herrar Talmän och Deputerade, hvilka komme att i samma
Deputation deltaga, kunde genom anslag dagen förut, kallas att här å Riddarhuset samlas, för att sedermera härifrån åtföljaa, och till Kongl, Lust* Slottet Haga aftåga.