Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Följaktligen , och då jag för min del ej kan annat finna , än att Const.Utsk:s form för sitt anmärknts-memor. är den enda grundlagsenliga, äfvensom alt den är deu enda rntionelt rätta , emedan jag för ingen del skulle vilja, om jag än hade makten, stifta ny grundlag i detta afseende, att den opinionsyttring om hvad Rikets väl klafver, Ständerne fått sig ålagd att fälla, skulle vara liksom understucken af någon auetoritet eller någon delegation hur aktningsvärd som helst; utan tvertom , för att vara genuin och medförande moralisk kraft, ovillkorligen och omedelbarligen borde härflyta från Ständerna sjelfva i massa; då nu derjemte denna slags opinionsyttring i ingen måtto kan anses för, eller jemföras med en juridisk dom, hvars fullkomlighet och speciella lagbehörighet skulle vinna genom den ytterligare granskning den underkastades i alne instanser, den ena öfver den andra: så har jag icke föreställt mig, att någon ålerremiss af neinor, kunde eller fick ske , såvida ej Husets majoritet, med kännedom om flera föremål för anrnärkntr, deni Const.Utsk. icke upptagit, skulle äska återremiss för att derom erhålla upplysningar genom en ytterligare granskning af Statsiåds-prot:na, hvilka endast för Utsk. ära tillgängliga.
Jag tillstår, att jag sjelf saknar omnämnande och upplysning rör:de en eller annan sådan omständighet; men då jag tager för afgjordt, att Ståndets majoritet ej delar samma behof, vill jag för min del afstå från allt yrkande af återremiss, under förbehåll likväl, att man då måtte förskona oss från allt vidare tal, som endast går ut på att klandra Utskts tillgöranden, hvilket åtal, när det icke har för afsigt återremiss, icke kan äga någon annan skälig grund än att onödigt upptaga tiden och uppmärksamheten från hufvudföremålet för discussionen, hvilken icke kan vara det H. Utsk., dess personal och åtgärder, utan Statsrådets, samt slutligen Rikets sannskyldiga väl.
Sedan jag sålunda, medelst försök att närmare bestämma egentliga ämnet för discussionen, sökt förekomma en tidsödande splittring derutinnan, hvilken splittring för Husets båda sidor borde vara oangenäm, men hvarpå den sida jag tillhör egentligen har till dess effect och sitt eget anseende något att förlora — må jag äfven bjuda lill att bestämma hvad som kan och befr vara yttersta resultatet af discussionen.
Detta resultat sönderfaller naturligen i 2:ue syftningar, nemi.
Den i J u I i e. m. ut den ena: det slut hvaruti vi, med afseende på hvad Rikets viii kräfver, och de af Const.Utsk. oss lemnade upplysningar vid handen gifva, skola stanna, då vi samfäldt slutligen gå att äska proposition af Landtmarskalken; — den andra: hvad purt moralisk påföljd, hvar och en ståndsledamot för • sig tror sig kunna åstadkomma genom individuella yttringar så väl öfver systemet af regerings-åtgärderna i allmänhet, som öfver speciella och till vissa personers, inom Konungens rådkammare vållande, hänförbara, i Const.Utsk:s mein. befintliga, sakförhållanden.
Det ligger en himmelsvid skilnad emellan dessa begge syftningar, när man närmare betraktar saken; och som jag ingenstädes i våra fordna riksdagsprotocoller funnit den fullständigt theoretiskt utredd, deremot funnit den städse praktiskt förbisedd, och sednast af det RiksSt., sorn redan för sig absolverat hela ärendet; så torde JR. o. Ad. benäget itrsägla om jag upptager någon tid, som håde nu och för en framtid kan blifva ersatt, ifall man blefve ense om åsigterna.
Under både juridiskt och moraliskt tvång att härvid söka rättesnöre i grundlagarna, är det icke utan tillfredsställelse jag denna gången finner mig kunna erkänna, att grundlagarnas bud fullkomligt i min tanke öfverensstämma med rationella anspråk.
Lika litet som 107 §:n Reg F:n och 29 §:n 2:dra mom.
Riksd.Ordn. i deras bestämda ordalag om hvad R.
St. ägde att besluta, leinnat rum för någon vackling eller utsträckning i det formella af RiksStms inom sig fattande samfäldta beslut, ja icke ens i rättigheten af deras motivering; lika litet lärer det inför statsklokt förnuft kunna gillas, det Representationen, då den samfäldt eller ståndvis yttrar sig colleetivt, får söka sig en inellanväg emellan de bestämda alternativa, att antingen genom lind. skrifvelse "anmäla deras önskan, att Konungen ville ur Statsrådet och från em betet skilja en eller flera af dess led a mö t er” — eller, såsom dess enda rimliga motsats, låta de gjorda anmärkningarna förfalla, hvilket ock kan uttryckas genom beslutet, att lägga Cons t.
Utskrs memorial till handlingarna.
Att, såsom det Högv.
Ståndet förfarit, inlägga ett obestämdt och besvärande klander i premissen, derefter åberopa såsom motiv till deras natur lika obestämda ''omständigheter,” derom ingen, som icke afhört discussionen, rätt kan göra sig begrepp, om de varit subjectiva eller objectiva, kan jag icke anse vara tjenligt till efterdöme, hvarken i den händelse resultatet af beslutet blifvit "underdånig anmälan,” och ännu mindre, när det blifvit — att lägga memorialet till handlingarna.
Skälen, hvarföre alla möjliga slags tillsatser böra uteslutas från det formella beslutet, ber jag få ytterligare specificera.
Den i J ul,i c. ra.
Det förs.ta anser jag, vara, att R». St. alldeles icke må anse sig såsom en juridisk domaremakt, den der, under'afvägande af de speciellå anmärkta lag-öfverträdelsernas beskaffenhet eller de; till lo lades mer eller mindre ansvarsfullhet) behöfver eller får fälla utslag och dom, än mindre må anse sig .tillständig! yttra, likt en domstol, att ehuru de finna besvärande facta hafva förekommit, de likväl äro benägne låta nåd gå för. rätt, hellre vilja fria än fälla o. ro. d. Icke heller, för det andi a, är R.
St:s rättighet lik en polismästares, att näpsa peli släppa, utan helt simpelt, att i en. gång för alla af grundlag bestämda ordalag uttrycka, såsom en politisk corps, hvad de anse Rikets sanna väl kräfva.
I Ständernes uttryck får sålunda icke ens inläggas något sorn har till föremål regerings-systemet i allmänhet, utan må de endast hålla sig till personerna bland rådgifvarne.
Det vore, för det tredje, i högsta målto icke allenast småaktigt, utan i politiskt hänseende kortsynt och skadligt, om Representationen,, inför nationens och liela den civiliserade vei Idens ögon, skulle liksom med löst krut, och som det ofelbart skulle tydas, af enskilda personliga motiver , rikta obestämda skott åt samtliga Statsrådets ledamöter, då för hvarje statsmanna-omdöme ingen annan begriplig effect kan uppstå, än att på. en gång Ständerne skulle förråda deras egen oförmåga att beräkna erforderlig kraft åt sina missiler, och derjemte lemna Konungens thron oingifven med en rådgifvande personal, hvars anleten äro fläckade af den fruktlösa explosionen.
Med en så beskaffad conselj borde ingen, aldraminst de sorn ifra mot al.Iena-styrandet, vara belåten, —- och dessa skäl sammantagna tycker jag borde öfvertyga en hvar, huru stridande det vore, både mot samhällsinrättningens sanna väl, ja emot alla begrepp om nödvändigheten och. fördelen af en ansedd Styrelse, äfvensom mot all upphöjd moralisk känsla, 0111 R.
St., utan att strängt begränsa sina officiella yttranden till hvad deras pligt och ändamålet med 107 §:n egentligen kräfva, tillåta sig några afvikelse!- derifrån.
Som redan sagdt är, både grundlag, statsklokhet och rättsbegrepp förbjuda att någon samfälld opinionsyttring mot Statsrådets ledamöter får äga rum, annorlunda än af R.
St., medelst lind. anmälan; och derföre är det rätt, att äfven Const.Utsk. afliållil sig från all sådan yttring, sorn icke var oundgänglig för att qvalificera anmärkningarna.
Hade Ulsk., lika med sina företrädare, förbisett denna nödiga distinction, ,så hade det kunnat inleda R.
St. på den fulska, banan, att antingen tadla eller berömma, hvilket är nätt opp lika obehörigt, lika grundlagsvidrigt.
Det är af högsta angelägenhet att bibehålla ansvarighefis-ideen efter 107 §:n i sin renhet, och att etablera en bestämd typ lör dess utöfning.
Det finnes nog mångå, sorn, under öfvertygelse att hela ändamålet dermed är en orimlig - D c u i Juli c. ra. i > 3 lighet, en illa uttänkt, i andra constitutionella länder okänd, utvext pä detta systeme, tillåta sig alt på sådan grund, eller lik godt på hvad grund som helst, tillintetgöra, i hvad de förmå, denna grundlagsenliga controll på Styrelsemakten.
För dessas räkning må jag sanningsenligt tillstå äfven min mening vara, att hela anstalten är nära nog oförenlig med det rena constitutionella systemet eller åtminstone att den, såsom alldeles öfverflödig, borde upphöra samma stund vi, med en annan representation och tätare riksdagar samt total reorganisation af Riksrätten, närmade oss det mera ideelt rätta; men medan vi hoppfulla emotse så beskaffade reformer, månne det under tiden kan vara närvar.
Representation lofgifvet eller i något afseende tillrådligt, att antingen directe motarbeta lagens bud, eller indirecte, genom bortfuskning af dess ide'e, tillintetgöra den?
Orsakerna, hvarföre jag för min del icke kan medgifva en sådan procedur, skola ytterligare i det följande blifva synliga; men jag bör först lemna förklaring öfver meningen med den omnämnda andra syftningen med discussionen , eller, som grundlagen sjelf säger, R.
St:s ö f v er 1 äg gn i nga r om sådana frågor.
Det är klart, att inom rådslående församlingar, der beslut skola fattas, motiveringen måste bero på individernes subjectiva uppfattning och följaktligen vara af åtskillig halt och natur, äfven der de äro förbundne att inskränka beslutet inom gifna, okränkbara, alternativa formler.
Här är således ett fritt fält för alla möjliga slag af opinionsyttringar för eller emot Konungens rådgifvare, om hela systemet, om aspecterna för framtiden, bedömda efter anlecedentia, och om hvad Rikets väl, med afseende å allt detta, af en hvar anses kräfva.
Dessa opinionsyttringar, ehuru de naturligtvis borde grundlägga det ena eller andra slutliga resultatet, — d. ä. antingen und. anmälan, eller läggande till handlingarna — äga ingen annan inskränkning, än dels, hvad materialierna beträffar, de af Const.Utsk. anmälda Riksrättsaetionerna och anmärknts-punkterna, dels, i afseende på ordalagen, hvad särskildt derom är före.krifvet så väl af lag som begreppet om skick och anständighet; men intet ord af alla dessa opinionsyttringar eller motiver få gå in uti sjelfva propositionen till beslut, utan nödvändigt stanna inom argumentationen.
Der denna nödiga distinction iakttages, verkar hvarje yttradt klander hvarken mer eller mindre än det genom sin egen halt kan verka, och klandraren har endast skadat sig sjelf och icke den offentliga man han klandrat, om han tillåtit sig öfverdrift och af misstag eller med flit afvikit ifrån sanning och riktiga slutsatser.
Den offentlige mannen, således icke mera blottställd under dessa öfverläggningar för klander, än utom Representationen, har för hvarje sårande, hvarje orättvist ord eller omdöme, en 9 H. f i5 Den i Juli c. m. man eller flere individuelt ansvarige inför sig, och det beror alltså på honom sjelf, att å bestämda anfall från bestämda personer bjuda ett sådant försvar, att han, derest resultatet icke blir underdånig anmälan, star rentvagen inför thronell och det allmänna, elier åtminstone endast har sitt eget samvete, men ingen utom sig att liqvidera med; då han deremot, äfven under förutsättning af oförvitlighet både till afsigter och förmåga, aldrig kunnat frigöra sig från en obestämd delaktighet i ett sådant omdöme, som af en politisk corps obestämdt blifvit slungadt mot honom och hans kamrater i klump.
Härtill må ändtligen läggas, att hvad som alltid vore orätt och oformligt, när det emanerade från någon politisk corps, blef till verkställigheten nära en omöjlighet, när hvad som i form af beslut kommit från de fyra Stånden, skulle hopfogas i ett enda beslut eller underd. skrifvelse.
Huru nemi. skulle Exped.Utsk. affatta en sådan, hvaruti motiver och omdömen varierade möjligen på fyra olika sätt?
Hvilken splittring, hvilken löjlighet skulle till slut kringhvälfva hela anstalten!
Jag beklagar, om jag genom ofvanstående utveckling alltför starkt pröfvat R. o. Ad:s tålamod; men efter flera försök har jag funnit fullständigheten icke medgifva någon förkortning.
Tvertom nödgas jag, innan jag öfvergår till behandlingen af sak, i afseende på det formella ytterligare vördsamt förklara, att, med de åsigter om tillämpningen af 107 §:n hvarföre jag nu redogjort, jag ingalunda kan förena begreppet om nödvändigheten att observera en absolut demarcations-linie emellan ämnen för Riksrätts actioner enligt io6 5:0 och för tillämpning af 107 §:n Reg
F:n , på sätt en och annan reservant inom Const.Utsk. gjort, och jag särskildt hört förfäktas i ett annat RiksStånd.
Yäl är det sanni, att icke alla eller flera anmärkntr kunna blifva föremål för Riksrätls-actioner, än der bestämd öfverträdelse af lag ägt rum; men deraf följer icke, hvarken att de till Riksrätt hänskjutna ämnen äro undandragna RiksStms uppmärksamhet såsom motiver för deras beslut enligt 107 §:n, ej heller att någon anmärkn. skulle vara till sin natur så beskaffad, att den antingen bort föranleda till Riksrätt eller alldeles förfalla från uppmärksamhet enligt 107 §:n.
Sådana meningar härflyta uppenbarligen från hvad jag anser en missuppfattning af grundlagens mening med 107 §:n, hvilken liar absolut ingenting att skaffa med juridiska qvalificationer, och derföre icke ens bestämdt leder till något aflägstiande från rådgifvare-embetét, emedan det alltid beror på Konungen, äfven efter Ständernes tind. anmälan, att, om han så tjenligt anser, bibehålla den eller dem, mot hvilka anmälan blifvit riktad.
Då resultatet af 107 §:ns tillämpning icke kan anses vidare sträckt, än till en politisk protest mot Regerings-systfemet, derigenom uttalad att und. anmälan göres emot dess handhafvare — lemnande i öfrigt åt sin gilla ID c n i Juli c. ta. gäng det ansvar och stundom den ersättning, som vid juridisk behandling inför Riksrätt kan ådömmas; sä synes det väl föga rimligt att påstå, det beslutade laga åtal inför
Riksrätt eller rättare de anmärkntr och upplysningar ur Statsråds-protocollerna, som föranledt dem, icke skulle vara goda skäl att considerera i afseende på bestämning af R.
St:s opinion om sammanhanget emellan hvad Rikets väl krufver och deras lätt att proteslera lill fördel derföre så långt de förmå.
Allt ordande om möjligheten och obehörigheten deraf, att en Statsråds-ledamot skulle kunna blifva fälld 2:ne gånger af olika domstolar för en och samma sak, bör således lemnäs ät det föga värde det förljenar, huru ren och samvetsgrannn än den källa må vara, ur hvilken det flutit.
Också har Const.Utsk. i min tanke riktigt förfarit, då det satt listan å remitterade anmärkntr främst i sitt memorial.
Detta är hvad jag till en början i afseende på det formella ansett nödigt andraga.
Jag är äfven beredd till enskild opinionsyttring, så väl om systemet, som dess constitutionella vårdare; men då, hvad jag derom har att yttra, äfvensom den propos. jag slutligen af Hr Frih. o. Landtm, måste äska, troligen skulle vinna föga uppmärksamhet, innan R. o. Ad. under discussionen stadgat sitt omdöme om rätta behandlingen af meni., torde jag längre fram få begära ordet ånyo.
Frölich fortfor derefter muntligen:
Medan jag har ordet, anhåller jag fa fästa några observationer vid hvad alne talare yttrat i afseende på detta föremål.
Frih. boye har egentligen instämt med mig i eh åsigt, nemi. den, att Const.Utsk. icke bort göra något annat än att anmärka; men lian har tillika yttrat, att Utsk. icke bort göra några anmärkmr mot de redan ur Stalsrådét afgångna Statsråds-ledamöterua.
Så har jag fattat betydelsen af hans ord, det Utsk. icke behöfde ”bereda” hvad omöjligen kunde leda till någon påföljd.
Dervid ber jag få erinra först och främst, att Const.Utsk. icke, efter min lanke, kan anses skyldigt lyssna till huruvida någon af de rådgifvare, om hvilka de skulle inhemta upplysningar ur Stutsrådsprotm, hade blifvit den ena eller den andra dagen flyttade ur Konungens Conselj Skulle en sådan skyldighet antagas existera, så blefve följden, att sedan Utsk. börjat sin forskning i prol:n, först en, så en annan, men slutligen allesammans, möjligen å sista dagen, innan Coust.Utsk:s mern. aflemnades, afgingo från Statsrådet, och liela Utsk:s arbete med granskningen alltså blefve ulan ändamål.
Utur en annan synpunkt synes också orimligheten af ett sådant påstående: det är nemi. icke alldeles omöjligt, ehuru jag anser det otroligt, att ett Statsråd, som kände med sig alt sedan sista riksdag hafva gjort sig oförtjent af Ständernes fortfa - Den i Juli e. ra. rande förtroende, och vore öfverlygädt om att starka och ansvarsfulla anmärkn.T skulle mot honom komma att framställas, just i det ögonblick då Sländerne sammanträdde begärde och fick afsked.
Om då ingen slags anmärkn. mot en sådan person skulle få göras, hvartill skäl eljest funnos i Statsråds-protm; så skulle han äfven vara fredad, icke allenast från anmärkn:s-anledn:r, ulan äfven opinionsyttringar.
Efter Fri luns teckning af §:n skulle ju ett ypperligt tillfälle visa sig att blankt med ens eludera ansvarigheten riksdag efter riksdag.
När riksdagen väl vöre slut, ingen anmärkn. af Const.Utsk. gjord, icke heller någon opinionsyttring inom Stånden uttalad; så fick man kanske se densamma personen åter inträda i Conseljen; och i juridiskt afseende vet jag icke hvad någon deremot skulle kunna anmärka.
Hr Dalman har begärt återremiss: herrarne hafva redan hört af milt skriftliga anförande, att jag ansett återrerniss väl icke af natur att kunna hindras; men jag trodde, att den icke skulle komma i fråga.
Jag får likväl bekänna, att det endast är under ett villkor, som jag anser en sådan återremiss möjlig och riktig; alldeles icke om det vore fråga om att tvinga Utsk. att derigenom förändra formen för sitt mern., alldeles icke för att tvinga Utsk. att göra flera anmärkntr, utan speciella remisser, eller alt afstå från sådana, sedan Utsk. i detta fall anmärkt hvad de funnit anmärkningsvärd! och i allo äga rätt att i afseende på anmärknma blott lyda sitt samvete; men är det så, att enskilda remisser ägt rum till Const.Utsk., hvilka icke hafva blifvit besvarade eller icke kunna så anses, genom de anmärkntspunkter Utsk. upptagit i 'sitt mern., således icke hafva fått någon handläggning; då måste en återremiss äga rum, eller då borde åtminstone en sådan icke nekas.
Den omständighet likväl, hvarföre Hr Dalman egentligen önskar återremiss, synes vara, att Utsk. skulle uppdraga Styrelsens historia, eller, som han yttrat sig, på det Utsk. måtte afgifva en tillförlitlig öfversigt af Styrelsens systeme sedan sista riksdag.
Jag får bekänna, och herrarne hafva redan funnit det af det upplästa skrifti. anförandet, att jag icke kan uppfatta en sådan mening utur 107 §:n eller känner någon önskan eller, behof deraf att Const.Utsk. skulle sammanskrifva en så beskaffad historia.
Dertill fordrades först och främst, — vare detta sagdt med all aktning för de nuvar. ledamöterna af Utsk. — att enkom 24 historiographer skulle af de 4 Stånden kunna sammanletes, för att bilda detta Utsk.; men i alla fall ville jag knappt sätta tro till resultatet af de forskningar om historiken, som under en så kort tid, under sådana debatter samt slutligen såsom resultat af voteringar, blefve den synliga produeten.
På det sättet skrifves ingen historia, mine herrar!
Jag har väl aldrig försökt att skrifva någon historia, men under uppmärksam läsning af de arbeten, som förtjena benämnas så, och icke aro blolta krö - Den i Jul i e. m. 117 nikor, kan jag nogsamt förstå, att med författandet icke får tillgå på det sättet.
Att Utsk. skulle generelt framställa Styrelsens karakter, det vore åter att fälla en opinion på förhand för R.
St.; och J håfven redan hört, mine herrar! att det vore, efter inin tanke, att alldeles bortfuska all effect af 107 §:n.
Då, på sätt jag förut skrift!, yttrat, jag icke kan anse meningen dermed vara annan än den, att, der behofvet anvisar, göra en protest mot styrelse-systemet, i följd af de upplysningar man fått, men att denna, för att icke sakna moralisk kraft, bör härflyta från Standernes subjectiva känsla med afseende till det objectiva de funnit i anmärknlna; så vill jag för min del icke hafva någon annan grund för denna yttring än — blotta upplysningar.
Slutligen får jag öppet förklara mitt ogillande af det skratt, hvarmed man har mött Hr Dalmans yttrande om den möjliga effecten af tidningarnas afstannade utgifvande 183S; ty, efter min åsigt, hade det icke föranledt till ämnen för fägnad om redactionerna vidtagit inställelse af sina dagblad under nämnda tid.
Jag ämnar icke fortgå på den bana, som hittills varit följd af de flesta, nemi. att upptaga de särskilda anmäl kn:spunkter, som Utsk. framställt; men jag ämnar i främsta rummet upplaga Utsk:s sätt att fullgöra sitt af grundlagen ålagda värf att granska Statsrådets prot. och hvad deraf följt.
Utsk:s besynnerliga betänk, i detta afseende har varit följdt af ett annat under N:o 17 afgifvet meinor. med åtskilliga rättelser af så väl namn som former.
Deraf kan man lätleligen komma till den slutsats, alt när det förra betänk, icke blifvit pålitligare expedieradt, än att ett annat med rättelser behöft afgifvas, det öfriga, som icke finnes i det sednare upptaget, men som qvarstår, icke heller kan vara särdeles tillförlitligt; men med åsidosättande deraf, vill jag directe fästa mig vid det oformliga deruti, att Const.Ulsk. i sitt betänk. rör:de granskningen af Statsrådets prot. för anmälan enligt 107 §:n Reg.Fm, upptagit de remisser, som Utsk. beslutat enligt 106 §:n R.eg.F:n. Delta Utsk:s förfärande, mine herrar! medförer icke mindre och icke mer, än att om Ständerne i sina plena upptogo till granskning dessa 3i punkter, som i detta betänk, finnas och tilläfventyrs ogillades, skulle tvekan kunna uppslå om hvad verkan sådan R.
St:s åtgärd månde hafva; och om detta skedde af en eller flera af dem, som efter grundlagens 102 5 såsom ledamöter af Riksrätt skola deruti deltaga, så skulle desse ledamöter göra sig jäfvige, och följden deraf blifva, att
Riksrättens sammanträde blefve omöjligt i brist af tillräckligt antal ojäfvige ledamöter.
Sådan har väl icke varit afsigten; men hade Utsk. läst 106 §:n med uppmärksamhet, så hade det funnit, alt i 106 §:n icke finnes ett ord, som medgifver Utsk. rättighet att framlägga sådant för Ständerna.
Hade samma Utsk. ytterligare, i afseende på tillämp - Den i J u 1 i e. m. ningen af 107 §:n Reg.F:n för de åtskilliga anmärknir, dervid Utsk. pröfvat, att Statsrådets ledamöter, en eller flere, livar för sig eller samfäldt, icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta i sina rådslag, läst denna § till slut i 2 morn.; hade Utsk. bort finna, att der står bestämdt förbud att ens nämna Konungens beslut ronde corporationer och enskilda personer: likväl finnas i dessa punkter uppgifna åtskilliga sådana, och bela f. m:s öfverläggning visar, att ehuru 107 §:n och 2g §:n Riksd.Ord. för detta speciella fall innehåller förenämnda bestämda stadgande, och go §:n Reg.F:n jemväl i allmänhet innefattar enahanda inskränkning uti RiksSttns öfverläggningsrätt och således sådant förbjuder, har likväl, genom en oriktig framställning från det Utsk., som är satt att vaka öfver grundlagens efterlefnad, och med förbiseende af 8 3 §:n R.eg.F:n, en sådan grundlagsvidrig behandling fått äga rum.
Detta är Utsk:s enskildta fel.
Utsk. har ytterligare, på grund af ansvarighetslagens 6 §, trott sig berättigad! att upptaga anmärkn:r efter 107 §:n emot Konungens rådgifvare i commandomål: der har Utsk. förbisett 85 §:n Reg.F:n, hvarest samma ansvarighetslag icke finnes omnämnd bland Rikets öfriga grundlagar, och efter hvilken följaktligen icke heller några anmärkn:r kunna komma i fråga att upptagas, såsom varande en enskild lag, hvars sättande i conformitet med öfriga lagar visserligen varit meningen genom föreslagna ändringar i 107 §:n Reg.F:n, men som blifvit afStänderna afslaget.
Utsk. har ytterligare gjort sig skyldigt till den lättsinnigheten att framställa anmärkn:r efter 107 §:n Reg.F:n, hvilka det efter 106 §:n remitterat lill Riksrätt.
Detta förfarande — om speciella frågor kunde blifva föremål för Sländernes pröfning — skulle leda till så besynnerliga förhållanden, att man komme vida längre än hvad talarne på f. m. behagat anföra; man skulle komma ända derhän, att Riksrätten funne sig förhindrad att dömma i de mål der Ständerne sjelfve dömt.
Men 107 §:n innefattar icke något annat, än att då Utsk. funnit alt Statsrådets ledamöter i sina rådslag icke iakttagit