Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Öfvertygad alt en fråga hör anses afgjord, då 3:ne
Stånd deröfver fattat enstämmiga beslut, förenar jag mig i anhållan örn den propos., sorn
Ur von Hartmansdorff hegart.
Fi ill.
En talare liar före mig tillräckligen ransakat moliverna för motionen; jag vill synnerligen hålla mig vid sjelfva inbjudningen.
Man liar talat om 3:ne Stånds beslut: örn jag ej bedrager mig, förefaller det mig, sorn bjöde man lill fadders innan barnet är födt.
Tre Stånds beslut kan ej finnas, så länge en inbjudning från det fjerde Ståndet ar möjlig, hvilken inbjudning skulle kunna förändra dessa trenne Stånds s. k. beslut.
Om nu så händer, alt denna inbjudning förändrar ett, två eller tre Stånds beslut, så frågar jag: huru har man kunnat kalla för beslut det första, och af fruktan att synda emot detta s. k. beslut icke låtit MedStånden få yttra sina åsigter?
— Tilläfventyrs kunde äfven inom dessa trenne
Ståud, hvilka man påstår hafva fattat sina beslut, minoriteten vara belåten alt få höra alt ^:del af Representationen tänkt lika med nämnda minoritet; och hvem vet, om ej den majoritet, som afgjort dessa s. k. beslut, nu, sedan den fått lid alt tänka på saken, samt, för alt bruka en liknelse, idisslat detta mål, nemi. tullfrågan, — hvilket vi gjort ifrån början, ty vi hafva med mycken svårighet tagit våra beslut, — hvem vet , säger jag, 0111 ej denna majoritet kunde minskas och minoriteten inom hvarje Stånd i följd deraf öleas?
Om det är en möjlighet att vår inbjudning kan inverka på dessa Irenne Stånd, sä är den ej opassande.
Jag är öfvertygad 0111 att ingen, 0111 ej tidningen Freja, kan misskänna, att motionens afsigt är hemlad ifrån fosterlandskänslan.
När vi veta, att vi , med känsla för fäderneslandets bästa och med innerlig öfvertygelse om hvad som är nyttigast, sälta oss före att försöka om de tre öfriga Stånden möjligtvis skulle vilja läsa corrector öfver våra beslut, så anser jag icke att vi handla emot de former, sorn åtminstone hedern och fosterlandskänslan skrifvit.
En ledamot lior sagt, att inbjudningen är stridande emot våra former: detta kan jag ingalunda finna, ehuru klart han sökt att sådant bevisa.
Jag vill mot den frågan, att inbjudningen vore stridande emot formerna, sätta den önskan jag förmodar Konungen hysa, att känna Ständernes åsigter, synnerligast i sådana fall, som äro så vigtiga som detta; och äfven i önskning smål, Iivari Konungen äger att sjelf besluta, måtte del vara honom kärt att erfara, huruvida Hans beslut, motiverade ifrån hans höga ståndpunkt, hvarifrån Han ser vidsträcktare än R.
St., afven i sådana mål, säger jag, måtte det vara intressant för Konungen alt känna Ständernes åsigter, ehuru oberoende alt fatta beslut deröfver.
Om analysen af mina mot - ig6
Den 16 Januari f. m. ståndares maner vil! jag ej hålla tal, der den, som säger för mycket, oflast säger intet; men man har bland annat yttrat, att detta är en skattefråga: om än så vore, vet jag ej hvarföre man skall söka att maka in detta på Regerms ansvar.
Visserligen måste det vara slägt med skatt sorn in-, bringar contributioner till Staten, hvarmed Staten skall bestrida alla sina utgifter, men man har också funnit, att Reger:» icke är angelägen alt i denna fråga öka sin makt, emedan, ibland andia exempel derpå, olla de inål, soln ifrån administrativa myndigheter blifvit öfverflyttade på de juridiska, äro bevis uppå, att Konungen, åtminstone för sin person, hellre önskar att Sveriges
Rikes lag skall domina emellan lians undersåtare, än att sådant skall ske på den viig, der godtycket har något alt säga.
Det kan väl hända, att jag har orätt i mina åsigter, men jag förenar mig med dem som önska alt inbjudningen måtte aga ruin, utgående ifrån den öfvertygelsen, alt MedStånden icke skola misskänna motiverna till denna inbjudning, icke heller tro, hvad någre publicister haft den oförskämdheten alt yttra, att R. o. Ad., derföre alt R. o. Ad. är det första Ståndet, på något sätt söker alt inverka på de öfriga.
Vi äro alle medborgare af samma land, alla tjena vi samma herre, och jag är öfvertvgad, att känslan för fosterlandet är lika varm i alla Stånd.
Här har jag ej funnit något spår till inflytelsebegär.
Den, efter min tanke, alltför ensidiga tolkning af grundlagen, som Hr Prytz framställt, har visserligen blifvit vederlagd af Gr.
Horn och Hr Lefren; men jag anhåller att dertill få ytterligare lägga några ord.
Jag tror, att begreppet, huruvida detta är en bevillningsfråga, eller icke, reder sig lättast, om man Öfvergå:- lill de särskildta villkor, sorn äro i grundlagen föreskrifna så för ekonomiska som för bevillningsärenden.
Villkoret i ekonomiska ärenden är, att Stäuderne blott äga önskningsrätt, villkoret för hevillnings-ärenden åter att Ständerne deri öga beslutanderätt.
Skilnaden deremellan är så tydlig, att den är ssår att sammanblanda.
Frågan om förbud skall existera eller icke måste såvida vara en ekonomisk fråga, som Ständerne deruti blott äga önskningsrätt; men jag bestrider icke alt den öfvergå:- till bevillningsfråga, så snart önskningar framställas att borttaga förbud; ty då inträder forst frågan om bevillning.
Nu har, då den ekonomiska frågan är afgjord genom 3:ne Stånds beslut, frågan icke inträdt på beviliningens gebit; den kan icke sägas blifva bevillningsfråga, förrän den ekonomiska frågan är afgjord på det sätt att förbud är borttaget.
Tre Stånd hafva likväl beslut it, alt förbud skall qvarstå.
Nåväl! huru vill man då tala om sammanjemkningar?
Jag bestrider inbjudningen, under begäran om delning af frågorna, på det jag må kunna bifalla den ena och alsia den andra.
Den 16 Januari f. ni. •97 Frih. II a m i Iton, Hugo:
Mig synes sora denna i sig sjelf enkla finga hade blifvit allt mer och iner invecklad under diseussionen.
Först uttalade en värd ledamot, som skäl emot bifall till motionen, sina egna åsigter i frägan om förbud.
Den saken är så genomarbetad, ali någon ytterligare discussion derom icke behöfver bringas å bane.
En annan ordade om, huruvida frågan 0111 den bevillning, som är af R o. Ad. åsatt, är af ekonomisk natur eller icke: den frågan hörer ej hit, den till hörer Bevilln.Utskts bedömmande, när det kommer an på att Bevilln.Ulsk. skall bestämma sin åsigt i saken.
Jag förlitar mig på BeviJln,Utsk:s rätta åsigt om grundlagen i denna del, då det kommer alt besluta att underställa alla Ståndens bepröfvande ånyo ett försök till sammanjemkning af ett förslag, som är af bevillningsnatur.
Sjelfva ordet förbud, derom talar jag icke nu, ty R. o. Ad. har beslutat, med den lätt detsamma sora Stånd tillkommer, icke öfver frågan om förbud utan deröfver alt vissa varuartiklar skulle få införas emot viss lull.
Denna tull är bevillning och måste som bevillningsfråga behandlas samt heinslnllas till bifall hos de öfriga Stånden eller lill votering i förstärkt StatsUtsk.
Hr Prytz’s motion angår , har man sagt, att den vore olaglig och oformlig, såsom innehållande en inbjudning från ett Stånd till Irenne andra Stånd, som redan fattat sina beslut '. den frågan, hvarom inbjudningen handlar: den måste dock icke vara så mycket hvarken olaglig eller oformlig, emedan det icke är längre än några pleni-dagar näst före den sista, då precist en dylik inbjudning var ifrån PresteSt. anmäld till de öfriga Stånden samt här föredrogs och besvarades, nemi. inbjudningen att instämma i PresteSl:s beslut i brännvinsbrännings-frågan.
Det är en annan sak om nämnda inbjudning bifölls eller icke; men något olagligt måtte icke derutinnan funnits, enär densamma kunde föredragas och beslut deröfver fattas.
Jag tror, alt ilen ifrågavar. inbjudningen kan ställas i samma calhegori med ilen förenämnd 1.
— En annan fråga blir den, huruvida det är grannlaga eller ledande till eli önskligt resultat, eller b< höi igt eller nyttigt, att låta afgå till MedSlåuden en inbjudning sådan som denna i sin första del.
Efter min tanke komma de öfriga Stånden att vidblifva de beslut de fattat, och jag kan för min del ej finna det vara grannlaga att inbjuda MedStånden att frånträda sin en gång fattade öfvertygelse, helst jag tror, att inbjudningen ej lomme att b i fa lias.
Jag dömmer i delta fall på grund af erfarenheten, huru det gått med dylika framställningar, att nemi. de alltid hafva afslngils, hvilket troligen äfven kommer alt inträffa med denna.
Återstår den frågan, att tillse huruvida det vore nyttigt och nödigt att göra inbjudningen: jag tror det icke, ty ganska bestämdt skall och måste denna inbjudning framställas af Bevilln.Ulsk. som ett jemkningsförslag, då de 3:ne
Stånden komma alt deröfver uttala sin tanke, hvari mot R. o. Ad. IT)S Den 16 Januari f. m. slipper al.t framträda nied en inbjudning, hvilket kunde uttydas såsom en mahanda 110g stor tillit lill egna åsigter i (Vågan, enär den framställdes af -J-:del af lie presentationen till de öfriga fidei.irna af densamma.
Ändamålet vinnes ändå, och slolet blir troligen, att MedStånden icke ingå derpå, nian att saken kommer till förstärkt StatsUtsk.
— Jag förklarar derföre, att jag icke går in på inbjudningen i denna del, och tror att den värde motionären utaf discussionen kunde fatta den öfvertygelse, alt denna del af hans förslag icke kommer att gå igenom , hemställande således, om ej denna del deraf å hans sida kunde få förfalla.
Hvad den andra delen beträffar, eller att göra MedStånden uppmärksamma på livad de förbisett, nemi. nödvändigheten alt utsitta en eventuel tull på de varuartiklir, hvarå förbud komma att qvarstå, hvilken eventuella lull skulle inträda, i händelse
Konungen skulle finna nödigt att borttaga det ena eller del andra af dessa förbud, i afseende åden delen, säger jag, tror jag att MedStånden ej kunna annat än med erkänsla emottaga R. o. Adis påminnelse om nödvändigheten af della stadgande och således gå in på R. o. Adis inbjudning i afseende derå; hvarföre jag hemställer, att, ifall motionären icke vill afstå ifrån den första delen af inbjudningen, Hr Frih. och Landtm, vilie göra särskild propus, på nämnda del och särskild propus, å sednare delen, då svaren säkerligen komma alt utfalla olika på dessa begge propositioner.
[Jr von Hartmansdorff:
Samma aktning, sorn Hr Lefren betygat Gr.
Horn för sitt ovaIdiga satt alt behandla frågan, anser jag mig äfven böra betyga Frih.
Hamilton för sitt nu afgifna yttrande; men jag anhåller, både hos mina värda motståndare och hos dem som dela mina tänkesätt, att de måtte, till tidens vinn inde, icke behandla tvänne frågor på en gang utan inskränka öfverläggningen till den delen af frågan, som jag framställde, och hvarom jag särskildt begär Hr Frih. o. Landtm:* propus.
Genom våra långvariga tvister i hufvudsaken eller om tullbestämmelserna, har det handt, att vi hafva en föredragn.lista,' som är, efter hvad jag tror, 9 alnar lång.
Till ytterligare förlängning här en ny fråga blifvit väckt af Hr Prytz, och då lian vill förmena oss att dela hvad delas bör, så kunna vi befara, att öfverläggningen om den saken kommer att räcka in på eftermiddagen.
O n vi så fortgå att åter upptaga hvad redan afgjordt är, utan att pröfva andra på föredragn.listan varande mål, så lärer följ len blifva, att de flesta målen varda af de öfriga Stånden afgjord» oss förutan, och att våra beslut således blifva utan all verkan.
Utom hvad Frih.
Hamilton anfört enot Hr Prytz’s bestridande att dela sin motion, torde jag f i tillägga, att enär motionen är öfverlemn id till Ståndets p öfning, så måtte det icke bero på motionaren att förhindra Ståndet antaga så mycket deraf, som utan gensägelse Deli 16 Januari f. ht. ‘99 finnes vara räll, samt följaktligen att ilen fran afsöndra hvad suni kan befinnas mindre riktigt, eller alldeles orätt.
En motionär måtte icke hafva hattie rätt än ett Utskott.
Ett sådant framställer allt hvad det behagar, rnen då dess utlåt, till slutlig pröfning förehafves, kan det icke förhindra Stånden alt skilja frågorna, att antaga det ena förslaget och förkasta det andra, efter hvad lämpligast finnes.
Huru vill då en motionär bestrida Stånden enahanda åtgärd i afseende på någon sin framställning?
Och örn han det likväl gör, anser jag Talmannen och Ståndet berättigade att ändock afgöra frågan.
Det tvång, sorn Hr Prytz vid detta tillfälle vill ålägga R. o. Ad., finner jag både obilligt och stridande mot ändamålet.
För Hr Prytz sjelf, sorn anser begge delarna af inbjudningen riktiga, måtte det vara likgiltigt, om hon delas eller icke; men för hans motståndare sorn anse den enadelen riktig och den andra oriktig, är sådant deremot icke likgiltigt.
Vill väl Hr
Prytz tvinga oss antaga hvad vi anse oriktigt i en del, för att göra orätt i en annan eller tvértom ?
Sådant kan jag ej anse för ett öppet handlingssätt och förmodar att mine motståndare icke heller vidhålla det.
Det synes, såsom man åsyftade att derigenom af sinn motståndare tilltvinga sig ett bifall, hvilket man i annat fall icke skulle kunna vinna; men jag föreställer mig, att del ej kan lyckas.
Jag vili nu ej inlåta mig i hufvudsaken, emedan hon sedan förekommer, utan anhåller blott att Hr Frih. o Landtm, mätte gifva oss propos. på frågans delning, på det att den saken måtte en gång afgöras och vi sedan få komma till den förra afdelningen af Hr Prytz’ framställning.
Tiil förkortande af ärendets handläggning, förenar jag mig i den siste talarens begäran alt få dela motionen och först afgöra den del deraf, om hvars riktighet alla synas vara ense, hvarefter jag anhåller, sedan den saken blifvit afgjord, alt åter (å ordet, för att tillägga något litet i afseende på grundlagens tillämpning och det formella af den första afdelningen.
Hr Prytz liar ansett de skäl, jag anfört lill stöd för min yttrade öfvertygelse om nödvändigheten att dela motionen, vara oriktiga, emedan, såsom han sagt, det sednare förslaget i allt fall återstår för de delar, der R. o. Ad. beslutat att förbud mot import eller export skall bibehållas.
I ii -1 motionen och känner dess innehåll, och kan icke medgifva, att jag oriktigt fattat densamma; ty mitt yttrande var sådant, ali jag förklarade, att den sista delen af motionen blir öfverflödig, i händelse de öfriga Stånden skulle antaga inbjudningen att förena sigmid R. o. Ad:s beslut för de delar, der R o. Ad. beslutat exportförbudets eller importförbudets upphörande emot hvad de öfriga Irenne Stånden beslutat.
Till förkortande af disinssionen, får jag förena mig uti hvad !
Ir von Hartmansdorff 200 Den 16 Januari f. m. yttrat; kunnandes jag dock icke förbigå att anmärka den utflygt en värd ledamot tillåtit sig, rör:de K.
M:s liberalitet alt låta administrativa frågor i domslolsväg behandlas, under förklarande, såsom talaren utlät sig, alt det vore rn tillfredsställelse alt så skett , då al! misstanka om inflytande på ärendets behandling upphörde, när det icke går den väg, der godt ycket kan hafva något insteg.
Jag vet icke att godtycket kan hafva insteg på den administrativa vägen, mera än inom domaremaktens område, och jag beklagar att en landshöfding kan så litet känna sin Konung och dess Regering, att han kan tro att orsaken, hvarföre administrativa ärenden kommit att gå domstolsvägen, ligger deruti, att de förut gått en väg, der godtycket kunnat verka.
Jag har begärt ordet, för att förena mig med dem, hvilka önska att frågan måtte delas.
Jag har gjort det, hufvudsakligen af det skäl, att jag önskar att den sednare delen måtte bifallas och den förra förkastas.
Jag har ytterligare ett skäl derför, nemi. att den sednare delen är ojemförligt vigtigare, och det synes mig som skulle motionärens Önskan i hufvudsaken vara uppfyld, om den sednare delen hifalles.
I händelse de öfriga Stånden icke utsatt någon tull för de varor, i afseende å hvilka de beslutat förhud; så blir händelsen den, att votering kommer att ske i förstärkt StatsUtsk., icke derom huruvida varan skall vara förbjuden till införsel eller tillåten med den af R. o.
Ad. åsätta tull, utan deröfver, huruvida för varan skall bestämmas den af R. o. Ad. åsätta tull eller icke någon tull; ty då frågan om förhud är af ekonomisk natur och blott utgör en principfråga, så lärer den icke kunna blifva föremål för behandling i förstäi k t StatsUtsk. R. o. Ad:s åsigt kan således icke blifva förtryckt genom de trenne Ståndens beslut i den ekonomiska frågan.
En värd talare har stöd t sina motiver derpå, att ämnet vore en bevillningsfråga, deruti intet Stånds mening kunde förtryckas, ulan der hvarje
Stånd äger rättighet alt få frågan underkastad votering i förstärkt StatsUtsk.
Det är äfven min öfvertygelse; men jag tror också, att ett Stånds beslut icke förtryckes af de tre Ståndens, derutaf att de tre Ståndens beslut i förbudsfrågan anses såsom R.
Sirs , emedan derigenom icke är afgjordt mera än hvad Konungen sjelf kan göra; ty R.
St. hafva deras rättighet öppen att votera om tullbeloppet.
Genom en inbjudning i sednare punkten gör man ingenting annat, än en hemställan till de öfriga Stånden, huruvida icke de äfven skulle vilja begagna deras rättighet att hafva någon del med i voteringen; Iv det kunde ju hända, att dessa Stånd icke vore nöjda med den tull R. o. Ad. åsatt; och om de sjelfva icke hade föreslagit någon sådan, mäste de antingen icke bestämma någon tull eller D e n i6
J a u u a r i f. m. eller ock åtnöja sig med den II. o. Ad. antagit.
I den första frågan var det åter meningen att försöka upprifva en af de öfriga Stånden redan afgjord fråga,, nemi. såvida inbjudningen komme att röra någon tull, ang:de hvilken Irenne Stånd redan fattat sitt beslut.
Jag finner ett ytterligare skål för inbjudningens olämplighet deruti, att R. o. Ad. icke bestämdt vet, huruvida inbjudning i ena eller andra fallet till det ena eller andra Ståndet bör kunna komma i fråga.
Det Ian ju t. ex. hända, att i vissa frågor BorgareSl., i andra BondeSi. eller PresteSt. har förenat sig med R. o.
Ad.; och i sådan händelse inbjudas de till något, sorn de redan gjort.
1 sådana frågor åter, der Iva Stånd stannat emot två, tror jag att inbjudning icke bort framställas af den talare, som önskar förbudens försvinnande, emedan föl budsfrågan måste förfalla, då två Stånd stanna emot två.
På dessa skäl önskar jag att frågan måtte delas, samt att R. o. Ad. ville bifalla dea sednare, men afslå den förra delen.
Hr Frih. o. Landtm, lillkännagaf, att plenum komme alt fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Den farhåga, man synes hysa vid att bifalla Hr Prytz’s inbjudningsförslag, förekommer mig verkligen något besynnerlig.
Är man rädd derför, att i anledn. af denna, inbjudning de öfriga Stånden skola med R. o. Ad. instämma, och derigenom K. JM. finna, att R.
St. önska upphäfvande af förbud?
Jag har icke öfvervarit discussiontn från början, men jag har hört en värd talare, Hr Gripenstedt, påstå, att dessa frågor höra under 71 §:n Reg.Ftn.
I afseende på de tullbestämmelser R. o. beslutat, har han bestämdt rätt; men i afseende på frågan, huruvida varor skola vara lill in- eller utförsel förbjudna eller icke, får jag erinra, att densamma icke kan blifva föremål för förstärkt StatsUtsk., 0111 ock den icke kunde förfalla; ty der två Stånd stannat emot två, sker ingen anmälan till K. M., men beror i allt fall på Konungen.
Der tre Stund äro ense, skall en und. önskan för K.
M. framställas, att den ili ågaställda artikeln icke må till införsel tillåtas, på hvilken framställning K.
M. äger rättighet att fästa det afseende
Af annan egenskap är frågan att bestämma tull för den händelse K.
M. tillåter införsel af en vara, som R.
St. ansett böra vara till införsel förbjuden; den kan icke förfalla.
I fall man icke vill dervid tillvägagå på sätt R. o. Ad. gjoit, d. v. s. fastställa tullbestämmelser för sådana fall; så blir icke vo!er:s-propos:n sådan Gr.
Hamilton föreslagit densamma.
Om fölbudet upphör, så föijer af sig sjelft, att införseln är tillåten antingen emot tull eller utan tull, och icke derom, ulan om belopp af den tull, som skull åsältas, är det, som i förstärkt Sfa-tsUtsk. skall voteras; och jag skulle tro, att de ledamöter, 19 H. uti 2oa Den iG
J n n u a ri f. m. som önska att förbud matie äga rum, skola, oansedt det bigstridiga i vägran att bestämma tull, vara emot fri införsel.
Jag kan icke filina någon den aldraringaste lagstridighet deruti, att R. o. Ad. meddelar sitt beslut i alla frågor till de öfriga Stånden, med inbjudning att förena sig med R. o. Ad.
Förena de öfriga Stånden sig icke uti inbjudningen, så inträder det förhållande, att BeVilin Ulsk. skall inkomma med förslag till voterts-piopos:r öfver de punkter, deruti de öfriga Stånden beslutat men icke utsatt lull, då deremot R. o. Ad. har bestämt tull för den händelse K.
M. icke bifaller införselsförbud.
Att nödvändigheten af tullbestämmelser för sådana händelser icke alltid varit af RiksSl:n insedd, det hafva förra taxor och beslut vitsordat.
RiksSt;n hafva nemi. tagit för så gifvet, att förbuden skulle bibehållas, att de icke vårdat sig om att, för den händelsen K.
M. skulle finna för godt att i något fall upphäfva förbudet, bestämma någon tull.
Jag anser det ganska oskyldigt, om motionen delas i tvänne delar, emedan saken i alla fall blir densamma; ty dåde öfriga Stånden finna, alt de icke kunna votera om annat än belopp af tull, så framt ej de Stånd, som beslutat förbud, skulle vilja att, om K. JVI. tillåter införsel, den då skulle blifva fri från lull, så hibena alternativet i voter:s-propos:n.
Hvad beloppet af tullen angår, så är det jemväl angeläget att inbjudning sker, på det de öfriga Stånden må komma i tillfälle att derom i förväg sig yttra, emedan möjligtvis belt andra voter:s-propos:r i afseende på beloppet kunna förekomma i Utsk:s jemkningsförslag, än på grund af R. o. Ad;s beslut, enligt hvilka tullbestämmelserna i många fall äro alltför höga och behöfva nedprufning.
Jag öfverlemnar till R. o. Ad. frågan om motionens delning, hvilken fråga jag för min del anser likgilltig; men jag anhåller, att vi matte komma till slut med denna sak, på del vi derefter måtte få öfvergå till andra ärenden.
Sedan jag anmälte mig, har Hr Gripenstedt haft ordet, och finner jag mig utaf hans yttrande vara hufvudsakligen förekommen, hvadan jag anhåller att uti bans yttrande få instämma samt att få tillägga några få ord rörtde den i Bevilln.Utskts betänk.
N:o 3o omordade anmärkn, från R. o. Ad. och BorgareSt.
, huruvida Bevilln.Utsk. vore behörigt att ensamt yttra sig ronde förbuden, i hvilket hänseende, derest jag icke för mycket misstager mig, motion blifvit väckt, hvilket jag dock icke kan bestämdt påstå.
Bevilln.Utsk. svarade uti betänk.
N:o 3o som föijer:
"Då det, enligt 3i §:n i mom. Riksd.Ordn., åligger Bevilln.Utsk. att opåmint vid hvarje riksdag uppgifva de allmänna grunderna för den blifvande bevillningens fördelning, och då, jemlikt 60 §:n Reg.- F:n, tuilafgifterne räknas till bevillningar, samt beloppet af berörde afgifter i väsendtlig mån beror deraf, huruvida åt - Den 16 Januari f. in. skilliga vnruartiklar äro med in- eller ut förse
Is förbud beiagde, har Utsk., i öfverensstämmelse jemväl med livad vid flera föregrde riksdagar ägt rum, ansett det vara Utskts både rättighet oell [iligt att ensamt pröfva oell till R.
St. hemställa frågan 0111 förbud bör för några varor tillämpas eller ej.
För vidblilvaude af denna åsigt tror Utsk. sig äga desto större skäl, som pröfoingen, i hvad mån en vara bör åsättas högre eller lägre tulläfgift, innefattar ett ämne af alldeles lika mycken ekonomisk natur, som den, huruvida varuai tikeln bör med förbud beläggas; och dock lärer det val icke ifrågasättas, att ju Bevilln.Utsk. äger att, ensamt och oberoende af Ekon,Utsk., föreslå dessa särskilda tullafgifter.
Utsk. har följaktligen icke funnit sig å berörde anmärkn. kunna göra afseende.”
Denna fråga har af R. o. Ad., när betänk.
N:o 38 förchades, blifvit godkänd, äfvensom af samtliga öfriga Stånden, hvarest, med undantag af BorgareSt., någon disenssion deröfver icke ägt rum.
Jag medgifver, att det inkast kan göras mot hvad jag yttrat, att endast Bevilln.
Utsk. bort bestrida den rättigheten det hade, alt handlägga frågan: men jag kommer likväl till den slutsatsen, att då R. o. Ad. en gång godkänt detta Bevilln.Utskrs yttrande, följer deraf, att R. o. Ad. ansett saken endast vara en beskattningsfråga och icke något ekonomiskt ärende.
På dessa grunder förenar jag mig med Hr Prytz och Hr Gripenstedt, alt Hr Prytz’s motion måtte i sin helhet afgöra*.