Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då BondeStåndet redan antagit dessa grunder, är åtminstone icke dess Opinion, således icke den talrikaste MedborgareClassens Opinion, emot dem En annan Ledamot har anfört, att icke någon hörts klaga öfver nu varande Bevillnings-grunder; men detta ger endast anledning till den Anmärkning, att man ej bör bedömma Opinionen om en sak elter antalet af klagande.
Såsom exempel härå får jag nämna, att vid sista Riksdag, ja g nästan var den erde, som klagade öfver Malmö Dis.' contDirecfions förhållande; och utgången har redan fullkomligen rättfärdigat min tanka.
Disconts fordringar hos Enskil: te med den yttersta stränghet och skyndsam: het indrilvas, sedan denna Discont upphört att liqvidera enskilte foidringar hos den sjelf; Den 24 Mar tily f. m. ingen har klagat öfver att denna Disconts fordringar indrifvas i BancoSedlar, och att den hvarken i full inbetalning eller till hypotheque, mycket mindre till omsättning, emottager sina egna Sedlar.
Måtte vi ej svika detta hopp.
Man har, såsom skäl emot 18 lo års BevilD nings-Systeme, anfört dess overkställbarhet3 men detta skäl måste kunna vederläggas dermed, att samma Systeme visserligen blef verkstäldt, och med lika mycken säkerhet, som det nuvarande.
Den Bevillnings-brist, som uti den efter förra BevillningsSystemet påräknade
Sum: man uppkom , härrörde alldeles icke af något fel i principen eller i d ss verkställighet, utan deraf, att Tabellerne blifvit uppgjorda innan BevillningsSumman blifvit förhöjd med en half Million utöfver det, i början påräknade be: lopp.
Man har framställt svårigheten för Taxeringsmännen, att bedömma hvarje Medborgares behållna Inkomst; men det torde härefter blifva lika svårt för dem att bestämma hvarje Egendoms rätta och behöriga värde.
En Ledamot har yttrat , att Capitalisterne de senare åren blifvit plundrade på hälften af sin förmögenhet; men jag får anmärka , att
Capitalernes värden för närvarande äro högre än hvad de voro för några år tillbaka, i syn: nerhet i deras förhållande till fast Egendom utom Stockholm.
Hvad åter angår de Capitalister 4 hvilka, 382 Den 24 Martti} f. ml innan den allmänna Penninge-förlägenheten inträffade , realiserat sina Capitaler genom
Fastighetsköp samt nu befinna sig i en särdeles brydsam belägenhet, så böra väl Riksens Ständer på något sätt behjerta deras belägenhet.
Denna Class af Fastighetsägare äro för en stor del jast de Capitalister, som först iöriorat genom iSoo års Realisation och ;3o9 års SedelJ utsläppning; och som, af farhåga för ytterligare Myntförsämring, förköpt sig på Egendomar.
Herr af Brinckman har förmodat, att om 1810 års Bevillnings grunder antogos , en ganska liten behållen Inkomst, och i förhållande derefter , otillräcklig Bevillning skulle uppkomma.
Men resultatet torde då endast blifva, att desto större Bevillning ålades den behållna Inkomsten , eller att Bevillning på andra Artiklar infördes
Om några misstag i Herr von Törnes Förslag för öfrigt skulle finnas , äger Utskottet rätt att desamma ändra, och jag tror, för min del, att tidpuncten just nu är inne, att återgå till stadgande af rättvig säre Bevillnings grunder.
Herr Hejkenskjöld, Detlof:
Då jag bort ; såsom skäl emot antagande af tSlo års BevillningsSysteme, anföras, att som ganska många Personer för närvarande häfta för Lån i Disconterne, någon Bevillning af dem icke vOt re att förvänta, torde jag få erinra, att, i händelse berörde Systetne, tillika med de af Herr von Törne dervid uppgjorda rättelser, bifalles, finner jag icke något skäl, hvarföre ej Disconterne borde erlägga Bevillning, i likhet Den 24 Martti, f. m. 383 med DykeriCompagniet och flera andra publi que Verk, hvarigenom den befarade bilsten uti Bevillningen kunde undvikas.
Jag före. nar mig således med de Ledamöter, hvilka tillstyrkt gdlande af Herr von Törnes Föisiag.
En värd Ledamot har, genom tillkännagitvande af sin stora förundran öfver de idé r, som jag framställt, låtit förstå att de synts ho 0111 serdeles oväntade.
Någon gång Isar det väl ock handt m.ig, att förundra mig öfver Idéer, sorn jag hört yttras; men jag har icke tillåtit nrg att högt tillkännagifva min förundran, jag har befarat att den rätt så ofta kunde vittna mot den, som undrar, som mot der, som är dess föremål.
Jag ber likväl att få anföra några facta , som styrka mitt påstående, att Bevillning lätt kan öfvergå till naturen af Grundskatt.
Före Gustaf I s tid var , hvad sorn nu heter Jordens Grundskatt en Bevillning, sorn för hvarje år beräknades efter Inkomster.
Efter som skörden var, bestämdes afgifterna.
Man fann denna methode besvärlig, fixergde Skatten, och den blef Grundskatt.
Enahanda var förhållandet med Landtulls - afgiften , införd under Gustaf II Adolphs tid; den var temporair Bevillning och blef permanent Skatt*.
Styrelsens åtgärder vid beräkningen af rSi2 års Bevillningsgrunder, så påstår jag ännu att de voro inconstitutionella.
Bevillningen skulle utgöras efter öfverenskomn* 3*4 Ben 24 Martil, /.
Och fastställda grim ’er.
Det var p5 förhand bestämdt, huru med öfverskotten förhållas skulle, i tall
Bevillningen lemnade utöfver det beräknade anslaget.
G- norn en sänkning af vissa procent ändrades b räkningen för Bevdiningens utgörande, som var grundad uppå hvad Fastig; heterne gällde i köp. jag får anföra hvad som hände mig.
1S14 uppgaf jag värdet af mitt Foställe till lika Summa, sorn året förut.
Alla de , som und rläto att sjefva uppgifva värdet uppå sina Fastigheter, erhölio^io procents sänkning deta, men icke jag- Man torklarade, att man icke ansett sig tillåtit, att låta mig få till-, godonjuta den beviljade nedsättningen , efter sorn jag sjelf uppgifvit värde på min Fastighet.
Sådana äro följderna, när man, ledd afen origtig välvilja , vill mildra, der ingen mildring behöfs, och der den ej kan ske, utan på bekostnad af en principe.
Herr Cederskjöld: T anledning af några Ledamöters anmärkningar vid mitt uttryck: att Låntagaren plundrat Langifvarén, torde jag blott få erinra, att detta uttryck, såsom K sammanhanget tydeligen utvisar, ingalunda innebar någon beskyllning emot Låntagarens afsigt, utan blott emot Myntförsämringens verkningar.
Dessutom har jag fällt om Lån tagare och Långifvare i massor , eller såsom moraliska personer, hvilka varit till från alla tider, och således äfven deltagit i den senare tidens förändringar i Myntvärdet.
Att vissa Individer skuldsatt sig för sent, för att kunna vinna Dea 24 MwtH, f. W. 38 5 vinna på Myntets försämring , kan således ej blifva någon vederläggn ng af mitt påstående, att massan af Låntagare har, sedan år 1810, genom Myntförsämringen vunnit pä Lå^gifva. rens bekostnad , mer än hälften af de lanta , Capitalen, hvilken förlust för Capitalisten varit - för honom en plundring.
Friherre fVirseri, Gustaf Fredric:
Det må visserligen vara vågsamt att, uti det ämne, som nu är under öfverläggning, säkert ett bland de vigtigare, som vid denna Riksdag kunna förekomma, gifva ett oberedt, af tillfället påkalladt, yttrande; särdeles efter det att flere värde Ledamöter, med klarhet i framställningen och en öfverträffande skicklighet , utvecklat tankar, motsatte dem jag hyser; men då man velat lägga all den stora öfvervigten af rättsgrunder och bil lic het på BevillningsSystemet af år 1810, under det att 1812 års icke gifves någon annan förtjenst, än den afen lättare verkställighet till den erforderliga summans uttagande; har jag ej kunnat afhålla mig .itt söka vederlägga denna i min tanka med förhållandet mindre enliga framställning.
En värd Ledamot har behagat utreda, huruledes principen är ett och verkställigheten ett annat; samt att den sednare bör vara underlydande oundgängeligheten af den föries rättvisa.
Deri instämmer jag ock för min del alldeles, och det är just efter denna åsigt af Ridd. 0. Ad, Prot.
Afd. 49, 50. 336
Den 24 Martil, }. »1. ämnet jag ik:iU söka göta en jemförelse emel-? lan dessa båda BevillningsSystemer. 181?
Års Bevillnings-grunder voro hufvudsakeligen tvenne: den första och på allmännaste rättsgrunder stödda, att hvar och en Medborgare skulle betala i mohn af sin förmögenhet och deraf behållne Inkomst; den andra, att emedan Samhället erfordrade mer än efter denna allmänna grund kunde utgå, måste bristen fyllas utaf dem, som, utöfver den proportionerliga andelen, hade förmåga att mera betala; och detta utgjorde progressiva afgiftep»
Man kan ej säga att denna grund är med sträng rättvisa öfverensstämmande; men då omständigheter kräfva ovanliga biträden, inträder nöd-* vändigheten af dess tillämpning; den blir bil-] lig derföre att den är den enda , som i sådant fall med Samhällets bestånd kan förenas.
1812 Års Bevillnings-grunder voro de samma.
Hvar och en skall erlägga skatt i mon af sin förmögenhet och deraf bärflytande Inkomst; och som ännu behofvet af ett utöfver denna rättsgrund sträckt Stats_b drag agde rum ; så fortfor äfven den progressiva afgiften, fastän efter en mera nedsatt Tariff.
I Principen voro dessa, efter mitt begrepp, sålunda alldeles öfverensstämmande; och blef det först i verkställigheten , som de skdjde sig åt.
Verkställighetssättet, sorn 18 to Fastställdes, hade till 1812 hunnit i erfarenhefen utveckla vissa ganska betänkliga förhållanden, och det var Den 2 4 Martn, /. m. 387 dem man då ville rätta, under det att rättsgrunderne likväl skulle fortlara att blifva desamma.
Jä’g vill'upprepa de våsendtligaste , sotn mig nu förekomma: 1 forsta rummet var det att
Utslaget blef redan andra året en tredjedel mindre än sorn påräknades , och deraf älven Riksdagen år 1812 til en betydlig del föranleddes.
Vidare att, emedan hvar och en sjelf fick uppgöra sin Stat för åtet, afdraga sina skulder och uppgifva sin behållnihg; men andra Medborgare åter skulle domina öfver hans uppgift, kunde de cassera och etter samvete uppföra det belopp
Öe pröfvade lämpeligt:
Så blef det icke lag, utan godtycke, sorn åtgjorde en af de vigtigaste angelägenheterne i Samhälj let, nemligen Beskattningsväsendet.
Då nu den Taxerade på Ed uppgat sin behållning, men de Taxerande åter likaledes på Ed uppsatte den högre; så matte någondera af deni halt orätt.
Den ena, som verkeligen viste hvad han hade, eller åtminstone borde veta det, efter haff hade nyckeln till sin Bureau, kunde svara med ansvarighet , men Taxeringstnännen icke så:
Anledningar , men icke fasta grunder, egna omdömen, men icke skrifven Lag, skulle utgöra deras efterrättelse; hvarföre ock, v d mer än ett tillfälle, deras åtgärder i tillämpningen hafva innefattat de mäst kränkande förhållanden, nemligen ej allenast en obehörig beskattning, utan i synnerhet päbördandet genom Opinionsdoiff, utan laga bevis, af ett bland de svåraste Samhällsbrott; äfvensom å den andra sidan motsattsen häraf, genom antagandet af upp - 388 Dtn 24 Martit, /. m. gifter, som erfarenheten utvecklat hafva varit vida under verkliga förhållandet.
Att denna verkställighetsgrund sålunda i sina följder varit ganska betänkelig, lärer näppeligen kunna bestridas.
Möjligtvis hade äfven detta Taxeringssätt till följd, att mången, som det första året ordentligt uppgaf sin inkomst, men sedan jernfördeden Bevillningsafgift, som honora i anledning deraf påfördes, med sin Grannes, som genom uppgörandet af annan räkning kommit vida lindrigare derifrån, deraf föranleddes, att äfven uppsöka grunder för en sådan beräkning, aom nedfällde hans andel i likhet med de andres; och sålunda i strid emellan tvänne alldeles motsatta ämnen, sjelf började en arbitrage, som Taxeringsmännen sedermera fortsatte. jag vill ej uppehålla RidderskapetOch Adeln med upprepande af flere dylike omständigheter:
Allt hog, att olägenheterne kändes lifligen, då vid 1812 års
Riksdag man sökte finna botemedel deremot.
Må hända att vid detta tillfälle, Som vid flera andra, man icke hade tillräckligt rådrum att pröfva , huruvida det man ville sätta i stället tillräckligen friades från andra olägenheter; men säkert var det icke bågon rättsgrund man ville rubba» t, Så, som olägenheterne hade sig företett, uppsöktes ock rätteiserne.
Således i första rummet, lör att tillvägabringa säkerhet i beräkningen, skulle nu tor Egendom skattas, utan afseende på Innehafvarens personliga ställning; Den 24 Martil, f. m. 389 T'C[V'den om den Bevillningfandel , rom den skuldsatte.
Egendomshafvarens Creditorer bo.da erlägga, hänsköts till dem enskildt
Staten höll sig 1 första rummet till den synbara fixntögen heten , emedan den k un de efter b* stämda grunder mätas, och sålunda äfven till sin andel i beskattning, genom iqrtatioing , tydligen utföras») - - > 4 Men ingalunda förklarades dervid , att Capitalisten icke skulle erlägga sin andel.
Tvärt-i om biet ju iydeligen föreskrifvit, att äfven han skulle belala efter enahanda grund , eller 5 procent af sin Revenu.
Om emedlertid detta i verkställigheten icke äger rum, så, långt ifrån att vara ett uttryck af Lagen, är det ett ingrepp deremot, som åter till den lätta möjligheten af sin utöfning beror af helt andra omständigheter.
Så snart förhållandet emellan Penningeägande och Lånbehöfvande återkommit till stadgad ordning, blir deraf en följd, att Capitaler icke kunna placeras på andra än lagliga villkor, som äro 6 procents
Ränta med af Bevillning.
Intill dess sökas de mången gång äfven med drygare uppoffring än den af Bevillnings-andelen.
Hög
Ränta gifves för öfrigt nästan aldrig utan i sammanhang med och såsom en följd af ett vacklande myntväsende, derigenom penningen vanligen fått erlägga en drygare Bevillning, än dc-n, som Capitalisten kunnat påtruga sin Debitor att gälda. 39»
Den 24 Martil, f. m.
Dessutom kunna, efter min öfvertygelse, Regie méntariska föreskrifter stadgas, sorn möjligast förebygga detta missbruk:
Hvarföre jag ej heller tror att denna olägenhet allena bör Verka till ändring.
På nu emedlertid detta är det hufvudsak* li.’a't", som emot de senare B-Vibnings grun» dérne kan invändas; hemställer iag vördsamt, huruvida den säkerhet man äger genom erfarenhetens vitsord om den nu gällande Bevillltings-stadgans tillämplighet, äter bör uppoffras för något, som antingen ännu icke blifvit pTÖlvadt, eller ock bevisligen haft än större olägenheter än denna.
Troligen skall ingen ting i denna väg leda så omedelbarligen till möjligaste fullkomlighet, som att uthålla med samma grunder, och låta dem efterhand fasin rättelse:
Allenast genom de Statistiska jeni fö reis r, som dä blifva möjliga att anställa, kunna nödiga rättelser på behörig pröfning grundas
Och på dessa skäl tillstyrker jag för min del vördsammast att BevillningsLbskottets
Fötslag i denna d“l må vinna Högloflige Ridderskapets Och Adelns bifall.
Herr Skjöldebrand, Pehr Eric: Friherre Wirséii har så vä! och fullständigt utredt hvad jag ämnade anföra, att jag helt och hållit med honom mig förenar, och har dervid föga att tillägga; ty ehuru vacker principen i 1810 års grunder synes vara, att önska lika träffa hvarje Medborgare i ett land, vid utgörande af Den 24 Martii, f. m. 391 Bevillning, möter den i verkställigheten oberäknelige svårigheter, och den Capitalist, sorn nu ej är nog r dl 5g och rättvis att ti ilata sia Gäldenär, vid Ränte!iqviden , afdraga Bevillning*-procenten , utfinner lika lätt andra utvägar art undanhålla Staten den s mma.
Capit ili.sten bbr således alltid svår att träffa, och om man frångår den principen, att synbar förmögenhet hör till Staten skatta, med rättighet för den skuldsatte ägaren att godtgöra sig vid sin Räntefiqvid , skulle lätteligen Staten kunna gå miste 0111 dess högst nödige och påräknade Inkomster, och att tillåta en Jordägare, blott på egen uppgift om summariska beloppet af dess skuld, att undandraga sig Bevillning af dess Egendom skulle vara nästan detsamma, som om, i händelse af Bevillning på öfverflöd, man tillät dem, som borde betala för en dyrbar vagn, befria sig derifrån, för det han vore skyldig InköpsSumman.
Att således Utskottets Betänkande må gillas och antagas, vågar jag för min dél tillstyrka, och tror, att det bör blifva möjeligt att finna en Författning, hvarigenom Capitalisten vid Ränte-liqvider skall förmås tillåta Gäldenären att tillbörligen af-j draga BevillningsProcenten, och såmedelst äfven utgöra sin Skatt till Staten.
Friherre Anckarsvärd, Carl fiinric:
Då jag anmälte mig att i detta ämne framställa mina tankar, hade Friherre Wirsén ännu icke yttrat sig, men sedan han nu på et.:, efter min öfvertygelse, så grundligt sätt ådagalagt fördelarne af de gällande Beviiiningsgiunder - 39* Den 24 Marttit fi. m. ue, Framför de i Utskottets Betänkande som alternativ föreslagne, dristar jag ej upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns tid med upprepande af meningar, åt hvilka Friherre Wiksén ndan lyckats att gifva en fullkomlig utveckling; jag finner således i denna del lör inig icke annat öfrigt, än att förena mig med hvad Friherre Wirsén anfört.
Det torde likväl benäget tillåtas mig att föra uppmärksamheten till ett ämne, som, ehuru säkerligen af många uppfattadt, af ingen blifvit anmärkt.
At domina utaf åtskilliga eller rättare sagdt utaf de flestas yttranden, skulle man snart föras till den tankan , att de så kallade Capitalisterne vore en kräfta för S a.en,. ett ondt för hela Samhället; ja g tror likväl icke att någon verklig
Statsceconom är ense om en sådan tanka.
Grunden till all Lånesökning ligger troligen i beräkningen, att genom Lånebiträdet vinna fördJar, som det förutan icke kunnat ernås , och jag vet således ej om det kan före. nas med billighet att behandla Långifvaren med den stränghet, som ofta sker uti de oblida liknelser och omdömen, jag bär hört honom underkasta--; äivensom genom den Stämning, att om möjiigt på honom hvalfva all Låntagarens börda.
En noga pröfning, som förberedande Jtgärd och möjligaste rättvisa i beslut, är Lagstittande Magiens åliggande, och jag tviflar ej att den, som med oväld vill eftersinna d-. n på kallade Capitalistens belägenhet, skall medgifva jemnvigten emellan honom och Fnstighets-ägaxen, Producenten eller Näringsidkaren Den 24 Martil, f. m. 39? i allmänhet, vara i ett högst ofördelagtigt förhållande i anseende till den föistnämnda.
Husägaren, sorn för Capi’a!istens p nningar köpt ett Hus, ökar Hyrorna, och skaffar sig såmedelst osland'adt en högre
Ränta änden lagliga Penn ngeKäntan Då genom Myntförsämring hände , a't hela Statsskulden blifvit lagd på Op:t»listen, har Näringsidkaren alltid , till någon del åtminstone, kunnat gora sig skadeslös genom förhöjning å priset på sin vara , och då med etf ord frihet att draga största nytta och vinst existerar för all annan Egendom , än penningen , som är bunden till laglig
Ränta , så synes det ej billigt och rättvist , att emot den så kallade Capitalisten rigta mer stränghet, än sakens natur och godkände Statsoecoconomiske principer medgifva.
Capifalisterne i detta Landet torde till det mästa bestå af åldrige, afskedade Tjenstemän, hvilka för 10 år sedan kunde lefva sorgfritt af sin 6 pro. cents Ränta , men som nu , med en genom Myntförsämringen åtföljande stegring i Hushyror och Varuvärden af alla slag, äro bragte till armod ; månne dessa icke äro berättigade att vederfaras åtminstone den rättvisa, att icke alldeles glömmas i beräkningen ; då allt behjertande och all den Lagstiftande Magtens kraltyttring tyckas blott påkallas till hjf'p för den Gäldskyldige, som likväl icke ger rågot grundadt anspråk å företräde för den Långifvande?
Stöde det Capitalisten fritt, att, utan band af Lagen , göra sitt Capital så frugtbärande, som omständigheterna medgåfve, så vöre förhållandet annorlunda , och han skulle 394 Den 2 4 Martil, f. *», cj kunna undgå den tunga man nästan allmänt nu anser honom afskudda sig, ehuru jag upprigsigt bekänner min tanka vara, att han kann* barare än någon annan drabbas.
Sluteligen får jag förena mig med hvad Herr G e've Mörner yttrat, röra: de Bevill» rtings-grundarne, och då han i egenskap af Landshöldinge ägt tillfälle att vinna ftdlkomlig erfarenhet om fördelar och olägenheter af de nu under discussion varande Aiternstiver , kan jag, för mm del, icke undgå att .rygga mig vid dess tankar uti ämnet, och j g dess. utom hyser d n tron , att de gr nnaste och för ögat mäst bllhga principer ej ‘äilan fatt vidkännas ett, å erfarenhet och mänmsko- kännedom grundadt domslut, att icke kunna verkställas. |ag lorenar mig äfven med hvad Herr af Brinckman yttrat, och kan ej annat än gilla Utskottets Betänkande, i hvilket alseende jag anhåller om proposition.
Grefve Mörner, siclolph Göran:
Ehuru jag icke vill ingå i något svar å hvad Grefve von Schwerin , i anledning af min förut tillkännagifna förundran , för en stund sedan anfört, torde jag dock få förklara, att när yttrande rätten härstädes är fri, man älven måste kunna anmäla sin lörundran öfver sådana framställningar, hvilka dertill föranleda.
Jag får äfven ännu en gång erinra, att den klandrade åtgärden endast innefattade upplysning derom,, att
Fastighetsvärden i allmänhet blifvit så högt beräknade, att någon nedsättning
Den 24 Martii, /. ni. 395 derå kunde äga rum ; hvilken upplysning LandshÖfdingarne blott borde tillkä; nagiiva åt pröfmngsComiiéerne, sorn sedermera ägde obehindrad frihet., art densamma antingen begagna eller icke.
Denna åtgärd, långt ilrån att vara stridande mot Grundiagarne, kati jag icke finna på minsta sätt vara klandervärd, destommdre, som jag sä ofta hört klagas deröfver, att Regeringen icke meddelar fullständiga upp'lysningar.
Herr af Brinckman : jag begärde ordet för att här framställa min redan i Bevillningsutskottet yttrade tanka, att Capltalisterne , långt ifrån att skada , fast hellre äio nyttig© för ett Land ; men finner detta ämne af Herr Friherre Anckarsvärd så fullständigt utveckladt, att jag endast bör tillägga, det jag for min del känner många aktningsvärda Fordringsägare, och tror att de i allmänhet böra så bedömmas, intilldess motsattsen blifvit ådagalagd- Hvilket för Gäfdenärer, efter nu varande Författning, alldeles icke är omöjligt att tillvägabringa.
Att tidens nuvarande skick, långt ifrån att aflägsna, fast hellre påkallar ett nytt Beskattnings-sätt, har jag svårt att finna j helt olika är det åtminstone mot i8to.
Då utströmmade Penningar ifrån Banquen öfver liela Riket, nu indragas de ifrån allmänna Rörelsen.
Då var vinsten af föregående årens lyckliga Handels - conjunctur med England ännu i behåll, och så mycket Penningar, som elter .den 396
Den 2 4 Martti, f. m. tiden icke nedlagda på Fastigheter å Landet och i Siäderne Då hade Landet erhållit tvänne års förmånligt.fkördar , med full tillgång af egen Spannmål, ocfi.pm vid sådana oms änf*heter den antagna Bevillning^ ni-thoden ie\e kunde bära sig, så är väl ingen fördel, deraf ati vänta , i ett nästan alldeles motsatt löriiätlande.
"n -c Det är sagdt, att den B villning, sorn nu utgår, trycker den jordbrukande Menigheten.
Men den erfarenhet jag äger, gifver mi.v: mycken anUdning att tvifla derpå , åtminstone an* ser jag icke allmänna öfvertyg.-isen hos mer» än 147,000 bolaste Bönder fullkomligt tillkännagitven genpm några al sexno röster emot några af fyratio, innom deras Stand, utan är. tvärtom af den öfvertygelse, att Allmoden häruti, sorn i mycket annat, önskar att undvika täta ombyten.
Om lag icke origtigt uppfattat en värd Ledamo . yttrande, skulle det, sorn kunde brista i Bevillningen på ett ställe, tagas på ett annat ; men sådant kunde icke låta sig göra , utan att nedsätta den enskilta Förmögenheten och göra alla lika fattiga.
Herr Pahlman, Otto Fredric :
För att icke missbruka Ridderskapets och Adelns tålamod, torde jag endast få förklara , det jag fullkomligen instämmer uti hvad Friberrarne Wirsén och Anckarsvärd redan anfört.
Under den tid af flera är jag varit Taxeringsman i Stockholm , Den 24 Martil) j. m. 397 då 18lo års
Bevillningsförordning lände till efterrättelse, hade jag iner än ofta tillfälle erfara, huru TaxeringsComitéen knappt någon dag kunde vara förvissad att halva handlat rättvist, huru all pröfning endast berodde på godtycko och afgjordes genom voteringar, samt huru svårt, om icke omöjligt, det var, att berörde Förordnings-grunder alltid kunna tillämpa.
Dessa grunder äro uppgjorde efter vack. ra Principer, häintade ur Böcker, nicn icke lämpade efter vår tids människor, hos hvilka nu mera Sparianernes fullkomlighet icke finnes.
Nämnde Författning åstadkommer, enligt min öfvertygelse, hat, afvund och misstroende Medborgare emellan, samt skall i längden göra dem mer och mer omoraliska.
Jag anser dessutom det icke vara någon orättvisa, att man betalar Bevillning för en Egendom, som man, mot verklig* förhållandet, vill passera för att äga.
Det synes mig vara ganska naturligt, att