Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Borgmästaren väl visste, att denna erinran saknade all grund och han sjelf medelst bordläggning 2:ne gånger förhindrade Utsk. att lemna det svar och upplysning, hvarigenom Borgmästarens ar - 48 Den a December f. m. gument skulle förfalla; äfvensom Hr Prosten Svedelius uppgifvit, att jag ”några gånger ej infunnit mig, fastän jag sammankallat Utsk:s ledamöter;’' vid hvilket yttrande jag får anmärka, att då Hr Prosten redan uti ett skriftligt anförande till Utsk:s prot. klandrat milt uteblifvande — det enda som någonsin inträffat — vid ett föreg:de tillfälle på en eftermiddag, då Hr Prosten sjelf uleblef, men derefter fått den tillrättavisande upplysning, att mitt uteblifvande hade sin enda grund deruti all Utskts majoritet upptagit till pröfning
Hr Prostens motion om mitt aflägsna!!- de ur BancoUtsk., och att jag ville lemna Utsk. tillfälle behandla detta ämne utan hinder af min närvaro; så hade man bort förvänta af Hr Prostens ställning i samhället, att han icke i sitt Stånd skulle förnya det oriktiga yttrandet om mitt uteblifvande och, på sätt som skett, emot sanning insinuera, alt sådant uteblifvande ägt rum mer än en gång.
Af förestående korta framställning torde R. o. Ad. finna, att de resp Preste- och BorgareSttn icke, vid fattandet af dems beslut, hafi fördelen af att kunna fota desamma på särdeles tillförlitliga facta, så missledde som de blifvit af de, hvar i sitt Stånd, äldste utsk.ledamöterne.
Och i samma mån detta förhållande nu af mig blifvit anmäldt, och om hvars sanningsenlighet jag åberopar förberörde prot.- uldr., holde det väl kunna förmodas, alt R. o. Ad. icke skulle hysa någon särdeles benägenhet för att vidtaga någon åtgärd i anledn. af de resp.
RiksSt:ns memorialer.
Lemnande i öfrigt derhän, huruvida nyss yttrade förmodan vore riktig, hade jag ämnat i alla fal! tills vidare förblifva qvar i båda Uisktn, derest icke den af förberörde
Stånds samtlige ledamöter samt en ledamot af R. o. Ad. bildade majoritet inom Exped.Utsk., icke allenast, på sätt som sisth vecka ägde rum, fixerat
Ulskts sammanträden att alltid under en obestämd period äga rum på bestämda dagar och timmar, ulan ock det visat sig, att samtlige ledamöterne från Preste- och BorgareStm afhållit sig från det sammanträde jag utsatt, och hvartill föredragningsämnen voro beredda.
Sedan ett sådant förhållande i n träd t, hvaraf jag icke kunde draga några slutsatser till gränsen för syftningen hos majoriteten, har jag ansett mig böra nedlägga den plats jag innehaft i berörde Exped.Utsk., ehuru jag derigenom mistat hvad jag ansett vara bästa återstående tillfället att vara det allmänna till någon nytta.
Jag får vördsamt hemställa, huruvida Hr Landtm, täcktes föredraga de på listan under N:is 68 och 6g uppförda från Preste- och BorgareSttn inkomna prot.utdr., till följd af den af Gr.
Frölich nu gjorda afsägelse ifrån sin ordförande-plats i Exped.Utsk., och i sådan händelse anhåller jag att i anledn. deraf få yttra några ord.
Hr ....
Den 2 December f. ta. 49 Ilr Frill. o. Landtm, yltrade, att då de ifrågavar. prot.utdrtn hade sin plats långt ned på listan, och någon af K. o. Ad:s ledamöter således möjligen icke väntade att de nu skulle förekomma, ansåg Hr Landtm, icke riktigt att de utan sin ordning föredrogos, såvida icke R. o. Ad. fattade ett annat beslut om tiden för deras föredragande.
Ilr Liljenstolpe förklarade, att han i sådant fall icke nu ville yttra sig, utan ville dermed uppskjuta tills prot.uldr.m till föredragning förekoimno.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Marcks von Wurtenberg, Gotthard Wilh., ledamot i Bevilln.Utsk., anmält sig vara hindrad att lungre med denna befattning fortfara, men anhållit att det oaktadt blifva vid sin riksdagsmannarätt bibehållen; hemställande Hr Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla denna begäran.
Landtm, yttrade, att då äfven Hr Westfelt, Nils, förb gårdag afsagt sig sin plats i Allm.
Besvärsoch Ekon.Utsk , (inge Hr Landtm, anmoda lin-Eleclorer att innan nästa plenum sammanträda, för att välja en ledamot i hvarldera af Bevilln.-, Allm.
Besvärs- och Ekon.- samt Exped.Utsk:n efter Hr Marcks von Wurtenberg, Hr Westfelt och Gr. Frölich.
Upplästes ett från Exped.Utsk. inkommet mern.
N:o iS, i anledn. af Vällofl. BorgareSt:s återremiss af Utskrs förslag till und. skrifvelse N:o i/f?..
Likaledes upplästes Utskrs förslag N:o i5j till R.
Sirs und. skrifvelse till K. M., angrde lagmans- och häradshöfdingeräntans samt sterbhusafgifteus upphörande.
Uppå derefter framställd propos. fann R. o. Ad. för godt alt nu godkänna detta förslag, i stället för det som af R. o. Ad. den t4 dennes förut blifvit godkändt.
Ånyo föredrogs StalsUtskrs den 18 sisth November på bordet lagda utlåt.
N:o 067, i anledn. af erhållna återremisser å utlåt.
Nto •2.5’/.
Boye, Ludv.; Som premisserna af delta betänk. framställa de skäl och omständigheter, på grund af hvilka många ledamöter af R. o. Ad. äfvensom af PresteSt. begärt återremiss, i förhoppning att Utsk. skulle tillstyrka bifall till K.
Mts propos , och då dessa premisser möjligen nu skulle kunna uttaga sin rätt bland R. o. Ad., så anhåller jag om deras uppläsande, och att jag derefter måtte återfå ordet. 18 II. 7 5o Den 3 December f. m.
Boye begärda uppläsning verkställdes.
Till de flera skäl och omständigheter, som blifvit framställda, dels af reservanterna, dels af de ledamöter, som gjort anmärkningarna, har jag mycket litet att tillägga.
Jag ber likväl att få till R. o. Ad:s billighetskänsla öfverlemna att bedomina, om enskilde personer, om embetsman, som egnat sig åt Statens värf, böra blifva individuelt olycklige derföre att Staten finner nödvändigt att vidtaga organisationsförändringar.
Detta är likväl Gr.
Hårds ställning, flan har ej ovillkorligt begärt afsked, men han liar i följd af den nya organisationen mistat sin inkomst.
Till denna omständighet, som jag anser böra tala starkt hos hvarje billig man, ber jag att ännu få lägga en erinran derom, att, efter hvad jag tror, detta är den enda förhoppning lian äger för sin framtida subsistance med en talrik familj.
Jag anhåller hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. härpå, och utber mig vördsamt, att
Ståndet ville lemna sitt bifall till en sådan proposition.
Sprengt porten, Jac. Wilh.:
Jag var med R. o. Adis tillstånd händelsevis frånvar. vid de tillfällen, då StatsUtsk. ingaf så väl sitt förra, som sitt sednare betänk, i denna fråga, och har således ej varit i tillfälle att afgifva någon reservation emot de beslut, sorn SiatsUtsk. då fattade och framställde till R.
Sl:s antagande.
Hade jag varit närvar.
, så hade jag hufvudsakligen instämt i den reservation, som af Hr von Troil blifvit afgifven, i öfverensstämmelse med det yttrande, som jag här afgaf, när fråga var om pensioner för 2:ne afgångna statssecreterare.
Jag anhåller derföre, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes framställa propos. i öfverensstämmelse med Hr von Troils reservation, deruti han föreslår uppförande på indragningsstat af ett pensionsbelopp af halfva lönen eller 2000 r:dr b:co.
Hr Edenh jelin, Gillis, förenade sig i Frih.
Boyes begäran om bifall till Konungens proposition.
Land tm. yttrade, att 2tne meningar här sökt göra sig gällande, den ena hade tillstyrkt bifall å K. M:s nåd. propos., hvaruti blifvit föreslaget att R.
St. åt f. d. Statsråden Frih.
Hård måtte bevilja pensioner, för den förre af 4>5oo r:dr, och för den sednare af 4)000 r:dr årligen; den andra meningen hade yrkat, att de hvardera skulle erhålla en pension motsvarande halfva Statsråds-lönen, eller af 2,25o r:dr årligen.
Då den förra meningen först sökt att göra sig gällande, ansåg Hr Landtm, sig försl derå böra framställa propos., hemställande alltså om R. o. Ad. behagade bifalla hvad K.
M. ronde pensio - Dea 2 December f. cn 5i ner för Statsråden Frih. Åkerhjelm och Gr.
Hård föreslagit.
Besvärs- och Elton.- Utsk:ns på bordet lagda utlåt.
N:o 81, i anledn. af återremiss å utlåt.
Begärdes ånyo på hordet af Hr Bildt, Knut, och Hr von Knorring.
Likaledes begärdes ånyo på bordet af Hr von Hartmansdorff, Aug., Edenhjelm, Gillis, m. fl. ledamöter Stats- samt Allm.
Besvärs- och Elton.Utsk:ns förl. gårdag på bordet lagda utiåt:n: N-.o 82, i anledn. af återremiss å betänk.
N:o 2; N:o 83, i anledn. af anmärkn:r, som föranledt återremiss af Utsk-.ns betänk.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade tillåta alt dessa mål, som ägde sammanhang med statsreglerm och således borde snart företagas, finge sättas främst på föredragn.listan till nästa plenum.
Bifölls. Hr Landtm, hemställde afven, om R. o. Ad. behagade tillåta, att StatsUtsk:s den 25 sisth Nov. på bordet lagda mein.
N:o 3y4, i anledn. af återremiss å 5i punkten af mern.
N:o 3oi, finge, såsom äfven ägande sammanhang med statsreglertn, framflyttas på föredragn.listan till nästa plenum och sättas näst efter Stats- och Ekon.Utsk:iis nyss omförmäida utlåttn.
Föredrogs ånyo Gonst.Utskrs den 14 och 18 sisth Nov. på bordet lagda meni.
N;o 60, med förslag till ändring af Reg.Fms 106 §.
Den framställning, som Const.Utsk. här gjort till förändring af 106 §:n Reg.F:n, ålen bland de vigtigare.
Jag anhåller att fä fästa 11. o. Ad:s uppmärksamhet uppå hvad reservanterne härutinnan anfört.
Hr De Mare' och Prosten Hallström hafva afgifvit reservationer, som nogsamt lära vara kända af R. o. Ad., och hvilka på det bestämdaste ogilla den grund, hvarpå Ulsk. har byggt sitt förslag till förändring.
Jag delar deras åsigt i liufvudsaken.
Jag tror att Const.Utsk borde bibehållas vid sin makt och myndighet att ensamt bestämma om personer skola ställas under Riksrätt eller ej; men jag önskade, att Const.Utsk. skulle hafva någon i grundlagarna detsamma förbehållen större makt att leuterera, att icke 5a Den 2 December f. m. vara nödsakadt, såsom nu, genom det i lagen befintliga ordet skall, alt tillämpa 106 §:n ufven då skäl dertill ej äro för handen.
Hvad jag föröfrigt isynnerhet tror mig böra underkänna i förslaget, är, ntt tillämpning af 1075m, istället för den 106, skulle kunna äga rum.
Jag anser detta vara ett sätt att alldeles ur grundlagens anda göra en förändring, som icke är nyttig.
Jag tror alt positiva fall böra skiljas ifrån åtgärder, tid efter annan vidtagna, hvilka äro föremål för 107 §:n, då deremot, bestämda fall äro föremål för den 106.
Örn deremot en sådan underställning skulle äga rum, som Const.Utsk. föreslagit, så tror jag för min del, att der borde tillika stadgas, att inom Stunden ingen öfverläggning må äga rum. ulan propps, derom endast med ja eller nej besvaras, och alt, i händelse två Stånd skulle stanna emot två, så är den åsigten öl /ervägande, som slammer öfverens med Coust.Ulskls tanke.
Detta har jag trott mig böra underställa R. o. Ad:s bepröfvande, men vill derjemte fästa uppmärksamhet på en mindre omständighet.
Utsk. har nemi , vid refererandet af hvad nuvar. grundlag stadgar, infört ett ord, nemi. ordet ”embetsman,” utan att detta ord är tryckt med cursiv stil, för att uttrycka, alt detsamma innebär en föreslagen förändring; men som ordet ”embetsman” icke finnes i nuvar. grundlags-§, sådan den vid början af denna riksdag antogs, icke heller i den föregående grundlagen, så bör del med cursiv stil tryckas, på det att ingen må tro, att ordet ”embetsman,” som ej stur med cursiv stil, redan finnes i grundlagen.
Jag anser den före slagna grundlagsförändringen vara riktig till sin syftning, emedan erfarenheten redan visat henne vara nödvändig; men för att i möjligaste måtto undvika de stötestenar, på hvilka Hr De
Marc fästat uppmärksamheten, och på det ntt man icke måtte fria i ett fall och falla i ett annat, derigenom att man underlåter begagnandet af 106 §:n, för att i stället använda den 107, så har jag tagit mig friheten uppsätta ett förslag till ordalydelse i öfverensstämmelse med den mening, jag här yttrat, och äfven med den, som Ilr Lefren nyss uttalat.
Förslaget är följande, i stället för det, som med cursiv stil är infördt af Const.Utsk. i första morn. af ifråga var. §: — — inför Riksrätt: så framt ej Utsk. finner sig böra underställa R.
St. de skal, på hvilka del anser åtalet kunna förfalla, du R.
St. äga antingen att låta dervid bero, eller målet till Utskts handläggning återförvisa, i begge fallen endast genom omröstning med ja och nej, då 2 Stånds instämmande med Const.Utsk. anses utgöra R.
I händelse fråga vore att förändra grundlagen derhän, alt öfverläggningar, deruti upptagas förhandlingar inom Statsrådet och embetsmyndiglieter i allmänhet, kunde blifva föremål för R.
St:s plena; så kunde det finnas något skal för ifrägavar. förslag, som nu inne - Den 2 December f. m.
53 fattar en indircct förändring af go§:n Reg.Fm, ehuru denna § alldeles icke är nämnd.
Denna § säger nemi., att ■"under R.
St:s eiler deras Utsk:s öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskri)ver, komma frågor örn embets- och tjenstemäns till- och afsätlande in. tn.” Nu vill Const.Utsk. införa i io6 §:n ett sätt, hvarigenom IJtsk. öfverlemnar till R.
St. att pröfva huruvida en afUtsk. anmärkt lagstridighet inom Statsrådet skall remitteras till Riksrätt eller ej, och dervid uppgifvit motiverna derför.
Här har af tvänne ledamöter blifvit anmärkt, att sådant ej bör leda till öfverläggning inom RiksStm, utan endast till beslut med ja och nej, men go §:n Reg.F:n är lika sträng emot beslut, som emot öfverläggningar, och frågan är således endast den: skall stadgandet i go §:n, jemförd med 106 §:n i dess nuvar. skick, förändras, utan att man dervid afser den anda, sona råder i de sociala förhållandena statsmakterna emellan, dervid man har instiftat här i Sverige hvad som i intet annat land finnes, nemi. den delegation af R.
St., som benämnes Const.Utsk., hvilken blifvit bemyndigad att pröfva handlingar, som för R.
St. ej äro tillgängliga och ej få tryckas; skal! denna delegation frånträda sin bestämmelse, för att få tillfälle att göra till föremål för R.
St:s beslut inom Ulsk. väckta frågor rör:de lagöfverträdelser af Konungens rådgifvare?
Jag kan för min del visserligen ej godkänna Utsk:s förslag, utan anser det vara under ali kritik, emedan det är gifvet, alt ett Const.Utsk,, som inkommer med ett förslag lill en grundlagsförändring, hvilken skulle medföra jemkning i andra grundlagsstadganden, ovillkorligen är förpligtadt att uppgöra tableau öfver hvad som deraf kunde och måste följa; men detta Const.Utsk:s förslag är af beskaffenhet, att det bör sådant det är hvila till af slag vid nästa riksdag, ty antagas kan det ej.
Gr. Spens, Carl Gustaf: f afseende på Frih.
Ce derströms yttrande om den föreslagna förändringens inflytande på go §:n, torde det vara lämpligt alt anmärka, att då go §:n säger, att "under R.
St:s eller deras Utsk:s öfverläggningar oell pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om embets- och tjenstemäns till- och afsättandeså är dermed ej något hinder lagdt för denna förändring, ty om grundlagens bokstaf ändras, så ändras äfven 90 §:n.
Const.Utsk:s skyldighet i denna del, att anmärka alla följder, sorn af en ^-förändring kunna uppkomma, är af Frih.
Cederström något för vidsträckt fordrad.
Det vore nerol, alldeles omöjligt att sträcka denna pröfning så långt, att icke möjligen, under debatterna inom Stånden, ännu ytterligare en följd af förändringen skulle kunna upptäckas, hvarpå denna debatt är ett exempel. 54 Den 2 December f. m.
Hvad angår de af Hr von Hartmansdorff och Hr Lefren framställda förslag, så ur tiel frågan, huruvida, vid sådana tillfallen, rättighet må förefinnas för R.
St. att använda 107 §:n, hvaröfver jag egentligen anhåller att få yttra 111ig.
Man har redan inom Ulsk. yttrat, att detta skulle vara ett stort afsteg ifrån grundlagens föreskrifter; man har sagt, att våra grundlagar, sådana de 1809 antogos, så bestämdt skiljde emellan 106 och 107 §§:na, att icke någon rättighet vore gifven åt R.
St. att framställa en sådan önskan, som i den sednare §:n namnes, utan att det vore fråga örn allmänt kända ärenden.
I delta afseende finnes dock en § uti en hithörande lag, som är ej blott märkvärdig, utan äfven af betänklig art.
Det är 6 §:n af ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter, tillkommen år 1809, vid samma riksdag som vår nuvarande Reg.F. Denna lag upprepar först alla de betydligaste frågor, i hvilka en Statsrådsledamot kan fela emot sin i grundlagen stadgade skyldighet.
Sedan säger den i 6 §:n : "Uraktlåter
Slatsrådsledamot eller Konungens rådgifvare i commandomål att de öfriga dem i grundlagen uttryckligen föreskrifna, men i denna ansvarighetslag icke särskildt uppräknade, pligter och föreskrifter iakttaga och fullgöra, ankomme det på R.
St. att hos Konungen göra sådan anmälan, hvartill 107 §:n Reg.Ftn dem berättigar, med iakttagande af de villkor samma § i dess sednare morn. stadgar.”
Det är visserligen Hr von Hartmansdorff bekant, att förra riksdagars Const.Utsk. just på grund af denna § hafva ansett sig berättigade att öfverlemna till R.
St. speciella frågor 0111 förhandlingar inom Statsrådet, hvilka skulle behandlas efter 107 §:o, och att de utgjort föremål för R.
St:s öfver-läggningar, ehuru afslag derå följt.
Äfven vid denna riksdag hafva inom Const.Utsk. många påståenden i denna del blifvit gjorda.
Jag erkänner och jag har en gång förut i min reservation vid betänk, om Statsrådets ansvarighet yttrat min ifrån Utsk:s pluralitet skiljaktiga lanke, nemi. att denna § i ansvarighetslagen föranledde dertill, att vid sådana tillfällen Riksrätten ägde domina Statsrådets ledamöter att vara underkastade R.
St:s anmälan efter 107 §:n.
Const.Utsk. får nemi. ej ställa Statsrådets ledamöter till ansvar enligt ansvarighetslagen, utan endast efter Reg.Ftu.
Jag anser denna tolkning vara den enda möjliga, men högst orimlig i afseende på sitt resultat.
Derigenom skulle anmärkntr enl.
107 §:n kunna väckas vid slutet af en riksdag, eller till och med när det redan vore för sent att äga rätt väcka dem, emedan R.
St. voro åtskiljda.
Derigenom skulle dessutom den högsta juridiska auctoritet i landet hafva att yttra sig öfver den fråga, som sedermera skulle underkastas opinionens dom.
Just detta behandlingssätt är till den grad orimligt, att jag för min del måst tillstyrka en lagföraudring, för att undvika ett sådant förfarande.
Den a December f. m. 55 Nu återstår således frågan: huru skall på något sätt den gamla principen i våra fundameutallagar (ty ansvarighetslagen hör visserligen till fundamentallagarna i ett land, det torde väl ej kunna förnekas af någon, som vet hvad den ministeriella ansvarigheten vill säga) huru skall denna gamla princip kunna återföras till sin rätta plats?
Dertill linner jag ej någon annan utväg, än att vid sådana tillfällen öppna en utväg att genast bedomina dessa frågor efter 107 §:n.
Örn vi öfvergå till att undersöka, huru LagUtsk., som behandlat detta ämne vid denna riksdag, sökt afhjelpa svårigheten, finne vi detta Utskott hafva tillstyrkt alt vid sådana tillfallen en Statsrådets ledamot bör dömmas såsom domare, hvilken fäller orätt dom, d. v. s. till suspension på några månader, penriingeböter ifrån 3 5: 16. till större summor m, m.
Detta vore att föranleda förhållanden, som verkligen vore ett gyckel med den stora, vigtiga frågan om ministeriel ansvarighet.
Det är på denna grund jag icke kan annat än hemställa till eder, mine herrar! om det ej är nödvändigt all bibehålla detta stadgande 0111 möjlighet att använda 107 §:n för sådana fäll, då Ulsk. tillstyrkt nedläggande af målet; ty derigenom ensamt är roan i stånd att utsträcka frågan ej blott till de mål, der Statsrådet bör befi ias ifrån allt åtal, utan äfven till sådana mål, der ansvarighet bör äga rum, men sjelfva ansvarighetslagen ej har och ej kan hafva något specielt straff utsatt.
[Ivad slutligen angår det af Hr Lefre'n framställda förslag, att det ej skulle vara R.
St. tillåtet att debattera en sådan fråga, utan endast derom votera, är det en sak, som jag för min del gerna skulle vilja gå in uppå.
Jag skulle tro, att det ej vore illa, 0111 detta utsträcktes till alla de frågor, som kunna angå 107 §:n och Statsrådets förhandlingar.
Med det mått af omdöme, som fallit på min lott, har jag noga skärskådat förevar. mål, och har trott mig finna, att om R. o. Ad. bifaller Utsk:s tillstyrkande i första delen af 107 §:n, så skall derigenom den bästa verkan af vår nuvar. grundlag helt och hållet förfelas.
Att anförtro åt massan af R.
St. uppdraget att vara domare i sådana mål, har just varit hvad grundlagstiftaren velat undvika.
Hvad åler angår den sednare delen af §:n, ellei- det sätt, hvarpå Riksrätt hädanefter bör vara sammansatt, så får jag förklara, att jag fullkomligt instämmer i Utsk:s tillstyrkande.
Spens har emot de anmärkn:r, Hr Lefre'n och jag framställt, egentligen gjort den invändning, att, i enlighet med Utsk:s förslag, borde 107 §:n kunna användas, äfven i den händelse, att R.
St. ansåge 106 §:n ej vara tillämplig.
St. finna, att ansvar efter 106 §:n ej bör äga rum, d. 56 Dea 2 Deceinlei f. in. v. s. att öfverträdelse af lag vid något tillfälle ej bör bestraffas, så skalle sådant utan tvifvel vara derföre, att Statsrådet, vid en dylik åtgärds tillstyrkande, funnit sig af omständigheter, dem grundlagen ej föresett, och för hvilka den ej gifvit tillräckliga föreskrifter, af klokhet, af kärlek till fäderneslandet föranledas att våga en öfverträdelse, under förtröstan att samma skäl, sorn förmådde Statsrådets ledamöter dertill, äfven skulle förmå 11.
St. att godkänna deras åtgärd.
I sådan händelse hade både klokhet och fosterlandskärlek talat till försvar för åtgärden, och, så vidt jag förstår, är det just emot brist på dessa egenskaper, som 107 §:n är ämnad att användas.
Om nu Statsrådets ledamöter deremot skulle, till följe af sådana egenskaper, eller af sådana bevekelsegrunder, hafva tillstyrkt lagöfverträdelser; så torde R. o. Ad. finna, alt 107 §:ns tillämpning aldrarninst vore i sin ordning.
Jag tror således, att antingen bör toö §:n tillämpas, eller ock förfaller frågan om den 107 §:ns användande för samma sak.
Gederström och, såsom jag tyckte, äfvenledes Frih.
Ridderstolpe hafva ansett hela förslaget böra förfalla.
Om denna mening skulle göra sig gällande hos R. o. Ad., så är det dock säkert, att sådana omständigheter skola inträffa, då dylika åtgärder å Statsrådets sida blifva nödvändiga, och att R.
St. då i alla fall måste emot lag göra hvad Const.IJtsk. nu velat bereda R.
St. tillfälle att göra efter lag.
Ej längre tillbaka, än mitt minne räcker, påminner jag mig likväl ganska noga, och Frih.
Cederström gör det utan tvifvel ännu bättre, huru vid 1812 års riksdag, i något af de första plena bos R. o. Ad. samt förmodligen äfven inom de öfriga Stånden, motion väcktes derom, att en åtgärd, som Statsrådet hade tillstyrkt, utan stöd af lag, mätte af R.
St. godkännas; och det skedde.
Således, och på det att sådant ej ina vidare ske utan eller emot lag, tror jag att R. o. Ad. äfvensom de öfriga Stånden gjorde rätt, om de antoge det förslag, som Const.Utsk. tillstyrkt, ehuru uttryckt på annat sätt och i andra ordalag.
Spens bar yttrat, att 107 §:ns användande kunde vara behöflig! vid sådana händelser, der ansvar borde äga rum, men der sådant ej är utsatt i ansvarighetslagen.
Det är klart, att för alia sådana händelser är 107 §:n användbar; men derföre kan icke to6 §:n komma i fråga, emedan man ej har något lagrum, efter hvilket man kan anklaga vederbörande.
Följaktligen bör, så vidt jag kan finna, Gr.
Spenss anmärkn. förfalla.
Jag tog mig således friheten att ännu en gång uppläsa det förslag till förändrad ordalydelse, hvilket jag nyss för Ståndet framställde.
Jag torde äfven få i Ståndets minne återkalla, hurusom det ej sällan inträffar i England, att någon af Konungens rådgifvare derstädes vid någon af parlamentets första sammankomster behöfver anhålla om eftergift af det ansvar, som kunde honom - Den 2 December f. m, norn drabba, i händelse lagens stränghet skulle emot honom tillämpas för de åtgärder hall tillstyrkt eller vidtagit.
Spens yttrade lill slut, ali lian skulle anse riktigt, om aldrig någon öfverläggning inom Stånden ägde runi, röride I07 gilis tillämpning.
I delta fall är jag af annan mening.