Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit är öswerkygad, att Riksens Ständer icke med likgiltighet kunna anse Tackjcrnö Bergs, lagcrnes wädcliga stallning.
Deras undergång skulle förorsaka Riket och Dest penningewerk oersättliga förluster.
— Dä Tackjerns tillwerkningen är grunden för den, näst jordbruket, wigtigaste as SwerigeS näringar, dä den underhåller en betydlig, för stycka och härdighet utmärkt, del af Smeriges Folkmängd, och dä den befrämjar odlingen af SwerigeS ödemarker, sä anser Kongl. Maj:k sig äga rakt, att af Riksens Ständers omtanka och nir för Rikets wäl, manta ett nödigt understöd är deni as Kongl.
Majus trogne undersåtare, ' svin d> isma denna mödosamma handtering. *'
Kongl. ^454 Den 24 November» Kongl. Maj:t hoppas, atk, efter wunncn fred och en ymnig ärswäxt Tackjerns BergSlagerne kun. na äter uphjelpaS genom ett allmänt län emot lindrig ränta och en succeöstve inbetalning af Capita, let.
Det är således icke någon upoffring, som Kongl. Majrl för detta angelägna ändamål af Riksens Ständer fordrar.
Det är endast ett förlag, hwilket, likasom alla dylika medel att underhålla och öka en gagnelig produktion bereder en säker och mer än tillfällig winst för Staten.
Af nu anförde ffal will Kongl. Majit i nader proponera Riksens Ständer, att ansta en summa af Twähundrade till Twahundrade Femtio Tusende (200 a 250,000) Rdr Banco, att såsom län emot lindrig ränta och betalningswilkor till Tackjerns Bergolagernes understöd af Kongl.
Majit anwändas och pä Hyttelagen UtdelaS emot sadane säkerheter, som de kunna lämna och Kongl. Majit sinner äntagcliga.
Majtt förblifwer Riksens Ständer med all Kongs, näd och ynnest roal bewägen. suxra.
I^ans Mria. Hwatz Kongl.
Maftt sälunda i näder täckts föreställa Riksens Högloft.
Ständer om Tackjerns BergSlagernes bekymmersamma ställning och deraf följande behof af understöd, kan Stars-Utffottet för
Dest Den 24 November. *455 Dest del ej annat än erkänna; Men Stats-Utffot» tet föranläres dock anmäla, ait Stats - WerketS utblottade tillstånd icke lämnar någon utwäg alt af dest medel kunna lämna det i näder förestagne lane» biträde ät detze idoae Medborgare i deras närwaran» de wädeliga belägenhet.
Om och hnruwida del äffade understödet ma kunna frän Riksens Ständers Banque meddelas, och Banco - Utskottets utlärande i sädant ändamål infordras, ankommer pä Riksens Högloft.
Ständers egit ompröfwande och förordnande.
Stockholm den 17 November ibvy - Pä Högloft.
Preste-Dtänd, - - - Ledamöters magnar.
Pä Wallof!. Borgarc-Ständ.
Ledamöters magnar Larl kr.
I^näborA. lil.
Ledamöters magnar polian kric-son. 1^. kröäeliu?» Uplästes ett sä lydande Memorial frän StatSUkffottel: Wörd - *456
Den 24 November. Wördsamt Memorial!. Wid föredragandet af Sratö - Utskottets Prorocolls Utdrag af den 28 ststledne September har Högwördige Preste - Ståndet gjort den anmärkning att följande i 8:de momentet förekommande uttryck att pä de ställen der Allmogen halt rätt till Mulbete, Aste waltén, 8äbode-ställen pä stogarneS område, med eller utan yxebörd en sädan Allmogens rättighet mä warda bibehållen etc., borde förändras salunda: Zltt pä de ställen der jordägare eller boställs innehafware haft rätt m- m. en sadan jordägarens och Boställs innehafwarens rättighet ,«ä warda bibehällen M- M-i Och har det Högwördige Preste Ständer derföre genom Protocolls Utdrag af den 28 ststledne Octobcr till Sats Ukstotttt ätcrförwist detta ärende i det ändamål, som Regeringsformens 56 § omförmaler .
Och som Stars Uistottet för
Dest del icke haft något att crindra wid den af Högwördige Preste Sländek gjorde oswanbcrörde anmärkning, såsom icke ledande till någon förändring uti sjelfwa huswudsaken, utan fastmera instämmande med meningen af Stats Utffottets hemställan, som äsyftar icke blott Allmogen, uran andre Hemmans innehafware, som förut ägt en sädan rättighet, sä får Statö-Utstottet sähant såsom sivar ä den gjorda anmärkningen wörd - Den 24 November. 1457 sammcligen meddela.
Slockholm den 17 Nowember 1809.
Pä Högw. Preste-Sland.
Ledamöters magnar Hr.
VVeiäman Pä Hederw.
Bonde-StälH.
Ledamöters wägnar ^sob. kricslon. kröclelius. Zrlherre Ltael von Holttein, Lorktr:, kuärviZ, gjorde den anmärkning, alt om någon jordägare more försedd med documenter som siyrkle hans hemmans rätt till mulbete pä hogarne, sa hade soken sin vigtighet.
Men skulle gammal mana och häfd gälla, kunde deraf upsla mängfaldiga uttydnin» gar stridande mot afsigten med bestulet om skogarne. t Grefwe lckörner, ^Zolxb 6örsn.
Det är nu endast fräga om ett tillägg för Boställs inne» hafware, hwilkct Preste - Srandet begärt mätte in« förås; och som det aldeles instämde med Utsikottets tanka, ehuru ordet blifwir uteglömdt, har Utter nn föreflagit «tt sädanr tillägg.
Pä Högkofl.
Ridd. och Adelns Ledamöters wägnar Llaes kleming.
Pä Wällofl. Borgarc-Ständ.
, Ledamöters wägnar Larl kr. kairäbsrA. i45§ Den 24 November. Zriherre Ltael.
Men följden häraf ffulle kunna blifwa, att ven äsyfkade skogarncs indelning i hemmantal förhindrades, och dymedelst aldrig nä» gon odling skulle äga rum.
Jag får den äran »plysa, att denna fräga angar endast Betänkandet om Re. cognitions skogarna, .som redan är af Ridderskapct och Adeln bifallit.
Deruti är föreslagit, att hcmmansaboec och innehafware af odlad ' jord pä deffa skogars område, stnlle bibehällas w^d den rättigheten atl för sine kreatur äga tillgäng till mulbete., hwilken tillgäng de förut haft) och det är nu blott fräga om en tilläggning för Boställöinnehafwarne, Hwilken pä intet wis synes obillig.
Meningen med bibehållandet afvesta rättigheter till mulbete, yxebörd och fäbode ställen, är icke att odlingar derigenom skola förswinna , men att pä den del af Marken, som förblifwer skog, det ma wara de kringboende förundt att njuta samma förmäner som de förut hafwa.
Herr Grefwen och Landt-Ukarfkalken -jorde härefter proposition till bifall ä Stais - Utskottets Ullätande, hwilken med Ja beswarades.
Herr ^älordetk, jsscod, som anmälde sig att tala, upläste kill Protokollet följande: Wörd.
Den 24 November. 1429 Wördsamt Memorial!
Med ett lifligt minne af det misnöje Högloft.
Ridderskapet och Adeln i Dest pleno den 22 November yttrat, och pa ert sa högtideligt sätt ar de öfrige Respcctive Riks Ständen meddelat, öfwer en af Expeditions - Urffoltet författad expedition, rörande Kongl. Majus Hof Stat och Hof Stall Star skulle jag, såsom Ledamot af detta Ulffott, sjelfmant ansett för en pligt, alt i detta ämne anföra mina tankar, äfwen om icke Ridderskapet och Adeln af Expeditions-Utskottet fordrar en förklaring.
En Ledamot af detta Riks Ständ, lika »vältalig som aktningstvärd, har anmärkt att ett Utskott ej kunnat begå större fel än Expeditions - Utskottet, dä
Det i den ifrägawarande expeditionen tillagt ett uttryck, avvikande frän det ordgranna innehållet «f Riksens StänderS Beslut.
Jag wagar dock föreställa mig, att de grunder ej ärv säkra,^pa hwilka denna tanke hwilar.
Det hade warit ett oförlsteligl mifltag, om någon förmodat alt Medborgare nitälskande för allmänt wäl, skulle lämna obemärkt något enda föremal för granskning, eller ens för elt ögonblick för lora en upmärksamhet, af hwars jämna anwändande Expeditions - Urskollet erhållit ett af de senaste bcwisen.
Endast delta enkla skäl tror jag föra till den siutsatls, att tillägget af der uttryck, som »nan sörebrätt Expeditions-UtskotM, ej kunnat härleda - i46s
Den 24 November. frän någon oredlig afsigt.
För öfrigt dä de af UtfVottet förestagne Expeditioner ej förr winna kraft, an de Respective Riks Ständcn dem gillat, synes omdömet, all Utskottet försökt att föra Riksens Ständer bakom ljuset genom egenmageiga förändrin» gar af Desas beflnt, knapt förtjena någon weder» läggning.
Hade ej denna beskyllning blifwit framstald af en man, som den allmänna rösten länge dömt wärdig akt högaktas, wore mai, frestad att anse den föranledd, antingen af bristande sakkännedom, etter af begäret att egenmägligt tadla.
Akt efter ett enskildt tycke bedömma andras upsät tillkommer ingen.
Om ett Utskott, hwarö Ledamöter blifwit tillsatte genom de Riks Stånds förtroende, till hwilka de höra, ej mera än ett annat borde kunna frikallas frän möjligheten af en ir« ring, synes Det likwäl rärrwist äga anspråk, art wara fredadt frän -skymfande tillmålen wid en befattning, som enligt hwad jag kan inse, genom ingen cnffild förmän, ingen ens tänkbar ensidig afsigt , kunde wäcka begär att förändra beslut, i hwilka Utskottets Ledamöter, sässm Medlemmar af de Nespective Riks Gränden stelfwe deltagit.
Uptäckten att slutmeningen af den expedition, som Ridderskapet och Adeln lill Expeditions«Utskottet äterförwisat, innehäller ett underdänigt tillstyrkande, ej en owilkorlig föreskrift, förutsätter ej en stark spänning af tankekraften.
Da man ej utan obillighet borde wilja bestrida denna sanning, mäste enligt min öfwertygelse afwen medgifwas, att det förkastade uttrycket: sa rvi-t möjligt är, icke Den 24 November.
1461 ändrat dcn redan wilkorliga meningens innehåll, endast dest längd.
Ropades bra!
Herr Lill^srkolfis, 6uliat /xbrakam, rillkannagaf ari han blifwlt af sin bror, Lilkvarliolxs, Larl 6u6munä, som för sin tjenst skull nödgadeS wara fränwaraude, att ä hans magnar uplasa föl« lande, förewarande ämne rörande:
Uti Högloft.
Ridderskapet och Adelns plenum den 22 dennes, har, wid justeringen af Expeditions Utskouers project till Riksens Ständers underdåniga skrifvelse till Hans Kongl. Maj:t angående Kongl. Hos och Stall Staterne, Herr Ofwerste Lieutenanlcn si L. 6rixLnval6t gjort ExpediuonsUtllkottet en beskyllning, arr Det med berådt mod welat föra Riksens Ständer bakom ljuset.
Såsom Ledamot af detta Utskott, torde tillätas mig, som wid det tillfallet af Mitt Embete iver förhindrad alt wara närwarande, göra den anmärkning, att desa uttryck arv särande för hedern och redligheten, egenskaper, hwilka utgöra rättesnöret för min wandel, med hwilka jag är född, och utom hwilka jag ej wore wärdig arr innchafwa ett rum inom detta Riks Ständ: j>ag wagar ock hysa den öfwertyge-lse, att denna Herr 6rixenvva!clt8 kanka icke kan wara Ridderjkaper och Adelns, och i denna öfwertygelsc är grundadr, mitt, oagtadl Vesa 1462 Den 24 November. tillmäle», ostorda sinneslugn och samwetsfred.
E« medlertid fordrar pligten emot mig sjelf, att icke lämna detta obetaldr; men skulle i likhet med hwad förur under denna Riksdag händt, nllwirelserne urur Protokollet förs,vinna, da ma ock min anmärkning förfalla.
Deras »vederläggning »nä sökas uti mina gerningar, och mig ma ej päbördas intentioner, som aldrig hos mig kunna upstä.
Herr LtE von wolstein, , förklarade sig instämma såsom Ledamot af Expeditions - Utskottet, i de bagge förbemälde Ledamöters yttrande». Zerr Lrixenvvalclt, jsacob Lric.
Det är mig okärt atl hafwa wäckt en fräga, som synes äsiadkomma en sä omanlig upmärfsamhet.
Men är fragan om hwad jag haft den äran inför Högloft.
Ridderskapet och Adeln anföra, sä fär jag allenast tillkännagifwa, att jag blir oryggeliaen wid hwad jag sagt, frän första ordet till det sista och frägar hwad man kan wänta af ett Expeditions - Utskott, som förelägger Riksens Ständer en Expedition, der en tilläggning utöfwer hwad StänderneS beftut innefattar, finnes intagen?
I öfrigt fär jag förklara, att min tanka ej warit att sara någon personligen z men skulle äfwen någon deraf blifwik särad, sä fär det ock gä.
Ropades bral Lrl - Den 24 November- 1463 friherre Ltael von wolstein, Lorstt^ I^uäniZ.
Ehuru jag för min del cj rror akl selet i den inlämnade Expeditionen bliswir med flit begängit, kan jag likwal ej conformera mig med den wärde Ledamoten som tror att att tilläggningen icke är betydlig. Erefwe
De la trarstie, sacos).
Utan att inga i dicuflion om tilläggmngen ditkommit afupsat,cllcrsomjag tror utaf siurf, sär jag allenast förklara det jag för min del ej yrkat annat, an att Ridderstapet och Adeln malte tillkännagiswa Expeditions - Ulstottel sitt mitznöje dcröfwer arr denna tilläggning satt i Expeditionen inflyta: och jag tror att det more Ridderstapet och Adeln owärdigt, att med samma oagrsamher öfwerse detra sel, som Expeditions ° Utstouet begätt dct^ samma.
Härwid hördes mycket bifall, blaitdadt med motsägelser.
Arv 6rix>envvalstt.
Jag tror att detta ordkrig, jom för Höglsfl./ Ridderstapet och Adeln vnödizkwis borrttager tiden, nu kunde sinkas, och om det stall fortfara, ma del ste utom Riddarhuset.
Herr 8iIkverstolpe, (rustak ^drabam.
Ulan twifwel kän här icke upsta någon ötwerläggr.ing om sjelfwa saken.
Ridderstapet och Adeln har dcröfwer fattat sitt besiut, det är Expeditions - Urstorcet med» 1464 Den 24 November mcvdeldt, och Ulstkottet äger att inkomma med sitt förklaring.
Här är blott fräga om de uttryck, som för personer och Ledamöterne af Ukffottet warit särande.
När nn Herr
Qrijaenrvalcit yttrat, akt han cj ätertager sina ord, får jag pä min brors magnar, hwars talan jag för, förklara akt äfwen hans nu uplaste yttrande bliswee qwar i denna dagens Pro tokoll, och att Allmänheten öfwer denna sak fär döma: den enda utwäg till förswar, som äterstär, för den som bliswit pä ett sä oanständigt sätt an fallen.
Härefter upkom bland Nidderffapet och Adeln mycken oro och wärma, hwarundec Grefwe vs !a 6aräie. ^acod, ropade att det wore owärdigr af en Ledamot, att nyttja uttrycket oanständigt om en sak som Ständer beslutat.
Oron förnyades och fortfor ännu någon stund, hwanmder kraftiga uttryck -föllo mot Herra?
Lillnerliolpe och 6ri'xoliwaiät.
Herr Grefwen och Landt - Narffalken.
Jag anhäller ödmjukast, att Herrnrne behagade wara litet lugnare och stillsammare, och ber cm sedan Herr 6rixenrvMt sjelf förestagit att ordkriget mätts wara alr denna sak nu mätte fä afstanna.
Men äker upkom någon oro, hwareftcr Herr Den 24 November. 1465 Herr Lrixenvslät anhöll art Herr Grefwen och Landt-Marsikalken,sör art komma till sink med detta ämne, behagade först göra Riddcrsckapct och Adeln den proposition, alt ogilla Herr'Lilkvoikolpes uttryck, och sedan att genast företaga ett annar ämne.
Arv Grefwen och Landt - Marskalken.
Öfwer detta ämne finner jag sä mycket öswerflödigare, att ntt göra någon, proposition, som hufwudsaken ar remitterad till Expeditions.Utskottet, hwars förklaring mäste inkomma, och astren commuuicerad med de andre Ständen, hrvilkaö yttranden likaledes böra afmattas.
Men en stor mängd Ledamöter ropade, för Herr Lrchenvalclts motion, en annan stor mängd ropade, att det worc Herr 6rip!ernvaI6t8 uttryck som borde ogillaS; en del akt Herr Lilivsrllolxs klandrat SländetS beslut; andre ropade dertill v"7ef; Herr Lilkverckoljaei alt sadan mening ej knnde finnas i hans ordz och mange att saken marte afstanna. Zerr Landt-Marflalken crindrade pä dök kraftigaste att Ridderffaper och Adeln mätte behaga iakttaga all nödwändig ordning och lugn.
Herr klcrchlieb, Larl kreöric, trodde att rätta tiden till diScussion öfwer Verra ämne more kanske va Expedirions-Utskottets förklaring inkommer, och tillstyrkte att Herr Landt-Marffalken nu mätte lata denna öfverläggning afstanna; Aerde Band-, r?s W - 1466 Den 2 4 November. friherre Leclerllröm, ^acob.
Dä dek kan iväcka en sädan upständelse alt en Ledamors uttryrk öfwer ekt Utskotts Expedition, af en annan Ledamot blifwer ogilladi, anser jag mig böra erindra, akt jag ej anser det »värdigt, ej enligt »ned den grannlagenhet i Uttryck, soni altid caracleriseradt wära öfwerläggningar, att bestämma eli Urskoug Ledamöters afsigter elaka; innan De färt tillfälle akt »plysa Ständer om rätta förhällandet, samt örn hwad som föranledt dem, akt nyttja den »frägawarande termen uti Expeditionen.
Ater något ropande.
Herr Grefwen och Landt - Marskalken förnyade sin erindran om lugn, och förklarade aik han nn ej widare kunde »ip aga denna sak.
Föredrogs a nyo Lag Ukffotters den 18 November pa bordet lagde Utlärande, öfwer de anmärkningar och^ förslag, hwilka hos Adeli», Preste- och Bonde-Sränden hlrfwir gjorde i anledning af Utskottets hos Ridderskapct och Adeli» den 24 Augusti föredragne Betänkande om Äktenskapsskillnad. Zriherre 6^!Ien!l^rna, ^xel Lric, upläfte till Prolvcollek följande:
Ibland Den 24 November. 1467 Ibland de siere regler, som tvid lagars stiftande är» angelagne all iakttaga, räknas ock den, att ingen ny lag bär göras oskare än dä den finnes »vara nödig.
För nödiga lagar aker lära inga andra kunna anses, än de, hwilka omsalta man. ligen förekommande eller mminstans icke sällsamma och oförmodade händelser halst om för hwarje sä. dan. som kunde nplänkaS och möjligen inträffa, en lag gjordeS, ett alt för stork antal lagar dä skulle npkomma, hwitkel i flere asseenden more ssadeligt.
Del torde således först komma i öfwerwägande, hnruwida de af Lag Uiffoktet nu föresiagne nya lagar äro nödige eller icke, innan de till deras beffaffenhct widare ffärskädaS.
Hlvad det förra angar, sa kan jag för min del icke finna nödwändig. helen af näqot nytt stadgande huru med äktenffaper ffall föchäilaS i twanne at de sall, som Utskottet npgifwit', nemligen dek o:dra och 4:de, dels emedan deri nämnde gröfwa brott lyckligkwiö i wart Fädernesland högst sällan sig Yppa, och dels derföre att det ena as dem, i anseende till dctz wcderstyggeligher bör, sa widk möjligt är, undwikas, att i wara lagar omröras; hwarförntan af de redan stadgade lagars analogie tillräckliga skäl torde kunna hämtas till sadane måls afhjelxande med ett rättwist flut, isall de skulle förekomma.
Och beträffande det senare eller fragan om beffaffenheten af den i i:sta Z dje och Z:ce fallen föreflagne lag angående ffillnad i äktenffapet, sä lärer desi afgörande kom. ma alt bero pä den synpunkt hwarunder man betraktar det'band/ som förenar twänne makar.
Wi 1468 Den 24 November.
Hafwa för icke mänga ar tillbaka exempel deraf, akt en Nation förklarat q
Menn alet för ett Borgelin! contrakt, hwilket således ej allenast pä bestämd tid kunde in<M, utan oe? med bägge ConkrahenterneS samtycke nplösav.
Wi känna ock att den Cacholska Kyrkan deremot häiicr äkrenffaver för ett Sacrament; Och wi wete akt andra den Christna Lärans bekännare anse dcr för en Gnddomlig siislelfe, uran att dcrlöre tillägga der ofwanberörde höga egenskap.
Det skulle med alt
Ml kunna anses för stötande om jag staldc i fräga hwilkendera af desta olika meningar Ridderskapet och Adeln godkänner, enär sadank i den af ost antagne Religion Mtryckeligcn finnes wara stadgadt.
Hos Ost lärer derföre ingen annan fräga komma under öswerlagg» ning, än den, huruwida äktenskapsskillnad i ofwannämnöe z:ne fall är med wär Religion öfverensstämmande eller ej?
Men huru lätt är icke denna fräga beswarad, nar det ej kan bestridas, akt, enligt den Ost gifne Guddomliga föreskrift, det icke är en Man Mätit, att i Mer än cit enda, och i tvär lag redan förut u tagit fall, fa sk-Uja sig wid fin hustru och tagg sig en annan, och der följakteki gen icke eller kan nekas, arc den af Lag-Utskottet förestagne äktenskapsskillnad i tre andra fall är emot Religionens väbnd. rakt stridande.
Detta ämne torde således icke fordra widlyftig öfwcrlaggning, innan Ridderskap!,'! och Adrin skrider till der beslut art ogilla och förkasta La.g-Ucffonets owäMade tillsiyrken, sa ival i denna del, som i den, hwarigenoin Utskottet gifwcr anledning ät manga med sitt äktenskap mistnöjde makar, att för h marje handa ännu min - Den 24 November» mindre hälland,: orsaker, såsom ädömde straff af skö, ris och bestämd rids fängelse eller slöseri, dryckenskap, wäldsamr sinnelag och dylikt, hos Kongl.
M.-ur göra underdånig ansökning om skillnad i deras äktenffap.
Ehuru jag gör mig der hopp, att de sstäl jag nu aufon, marda af Högloft.
Ridderffapet och Adeln för gode och tillräckligc antagne, sär jag dorja nite kill Nidderskapct och Adelns mogna eftersinnande och vswerrvägaude ödmjukeligen framställa de följder, ssm as ett bifall kil! Laq-Ui sotters betänkande synas mara an befara.
Mauric ett sädant
Vestn t ej skulle föranleda kill åtskilige, ej mitidre för Ridderskapct och Adeln midrige, an för Allmänheten ftadciiga omdömru?
Hos manga kunde herr lankan upstä, art Wi antingen sattc den tippenbarade Religionens sannrngar och stadgar i rwifwclsmal, eller arr Wi om dem saktar ett origiigr begrepp, eller ock art, oaktadt Wi dem erkänd?, Wi dock för dem ej hyste mera wördne-s och uudergifwenhet, än att Wl tilläko
Oh den förmätenhet att inga i granffning och pröfning af deras grundlighet och att i dem göra ändringar, limitationer och Zi8ponLer.
Sädane tankar knnde desto läktare fasta sig hos de mindre uplyste sch tänkande as wäre Medborgare, som efterdöme» pä dem gemenligen göra starka intryck, särdeles dä de komma frän de personer, som anses äga större kunskaper; Och man borde ej nnhbilliga om dche efterdöme» togos af det första Riks-Sränder, hos hwilket hwarke» nplysning eller nit för Religionens helgd förmodas någonsin kun - i47o Den 22 November. na saknas.
Men hwad Mille wäl blifwa frukten af dylika tänkesätt, i fall de hos eu Menighet blefwo rädaude?
Ridderskapcr och Adeln torde uplyst inse att deraf ej wore annat att förwänta, än wanwördnad och olydnad eniok den Högste Lagstiftarens bud och befallningar, förakt för Religionen, afwikande fran den deri stadgade sedeläras föreskrifter, antagande deremot af en sädan moral, som hwar vch en efter sitt skiljagriga begrepp och härdande böjelse behagade sig sjelf gifwa, och dä man wille sluta frän det större till bet mindre, äfwen ohörsamhet emot den werdsliga Ofwerhcken, som för befästandet af sin innehafwande magt och undersärarnes deremot swarande pligt att best befallningar åtlyda, frän Religionens bud hämtar sitt starkaste stöd.
I anledning af detta mitt anförande anhäller fag att Herr Greftven och Land-Marskalken behagade göra en sädan proposition, som sätter RiddcrMpet och Adeln i tillfälle, att Lag-Utskottets ifrägawarande Betänkande i hela dest widd kunna alsta.
Härtill ropades nägra Nej.
Lnherre Osterström, jacob.
Långt ifrån
Mt man syneö kunna citera Religionen i en sak som denna, har den, efter min öftvertygelse, dermed ingen gemenskap: och om den skulle anses bjuda nå gor häruti, wore ber, alt da ben ena Maken är swagsinr, borde man lätta Uttvägen för den andra alt undslippa förbindelsen med cu pä sädanr säll olyck - Den 24 November- 1471 olycklig »varelse. Hwad, för öfrigt, Lag-Utffottet sörrstagit om underhäll för den swagsittta Maken, finner jag ganska billigt.
Om underhållet för bägge Makarnes gemensamma barn, synes »mg ott försorgen om dem ar ett för cn far eller mor sa naturligt och rättwist »liggande, att nägol sadant stadgande snarast ffulle tyckas mig icke bchöfwaS. ^err »nälte, sig da frägan o»n äk cnffapsffillnad förewarit i Lag U ffotlet, hafwa dit ingifwik ett Memorial, hwilket omständeligen innefattade hans mening, och hwilket han nu endast äberopade. Wid Friherre Lilienstjerna yttrande wille han allenast korrteligen anmärka, först att Lagckltffoktets Project sä »nyckel mindre kunde anses stridande mot Religionen, som densamma bjuder akt undfly umgänge »ned den lastbar?, och för det andra, alt om man will följa Religionens bud, sa ffulle, efter gamla lagens föreskrifter, siere ffal till äktcnffapsffillnader ber finnas att tillgå, än dem, som af Lag-Utffottet blifwit föresiagne.
Herr von I^aukLwollk tillstyrkte altsä bifall a Lag Utffotkers forsing, kanffe »ned det tillägg derulvfwer, att äktenffapsffillnad äfwen kunde ägarmn enär bägge makarne derom moro ense. friherre 6^IIen5tferna förklarade sig ej wilja inga r twist med »agon om dest tankar i Religionen, såsom ankommande pa hwars och elis egen öswertygelfe, »nen blott tiilkannagifma alt han sjelf förblcfwe wid fin i della ämne redan yttrade mening, och gjorde nu s472 Dcn 2-4 Nsvambov nu den reservation, a,t ifall Lag-Urffarrcts Betänkande genom Nidderstapet och Adelns mchoritö stolle blifwa gilladr, han dä icke mätte anses ctt sädane beslut hafwg biträdt. ^>err Grefwen och Landt - jMrstalken gjsrde proposition rill bifall ä Lag-Utstotters Betänkande med de i Desi senare Utlåtande föreslagny förändringar och tillagg, hwilkcn proposition med I- beswarades.
, Zerr von I^Lussrvolkk begärde att proposition äfwen mätte göras pä det af honom projeclerade tillägg.
Ropades Nef.
Föredrogs a nyo Constirutions » Utskottets den 18 November npläsie och pä bordet lagde Betänkande, jämte Desi omarbetade förslag till en Jnstcnc, tion för Riksens Ständers Iustiri-s-Ombudöman § hwaraf granffningen paragraphswis företogs.
Uplästes usta H.