Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilar har blifvit af Frih. Cederström och många andra sagdt, såsom en anmärkn. emot Hr Gr. o. Landtm., alt detta icke vore ett föredragningsämne, och alt det således vore orätt, sade Hr von Hartmansdorff, alt det blifvit föredraget.
Mine Hrr! delta är ett ganska besynnerligt yttrande och rörer en principfråga.
Skulle nemi. icke något, som icke egentligen är ett riksdagsämne, få nämnas här, och skulle icke yttranderätten få begagnas, på sätt Hr Silfverstolpe nu gjort, t. ex. genom aflåtande af en protest, så blefve följden den, att andra Ständ kunde skicka sådana der kullor till ledamöter af eli annat
Stånd med skrapor oell handplagg, såsom en ledamot här har yttrat sig, och det skulle han anse såsom behållen gåTva att stoppa i fickan, ulan alt vara berättigad att derom afgifva något yttrande.
Säger man nu, att Hr Silfverstolpe fått denna skrifvelse sig tillsänd icke såsom ledamot af R. o. Ad. utan såsom föredragande för Ecclesiastikärender i Konungens Conselj, så har man gifvil lemligen mycket vatten på min qvarn, dä jag sagt, att det var ur den synpunkten jag betraktade frågan, nemi. såsom ett försök alt förnärma en ledamot af Statsrådet.
Andra ledamöter, med hvilka jag vanligen instämmer, nb. när det är frågan om någon strid med Hr von Hartmansdorlf, hafva behagat yttra, att PresteStis förfarande skulle vara ett steg emot R. o.
Ad:s yttranderätt.
Otto, har likväl såsom mig synes ganska rikligt anmärkt, alt det icke kunde 392 Den 7 Maj f. m. vara så, och jag beklagar verkligen, att man kunnat uppfatta frågan ur en sådan synpunkt, att Ärkebiskopens bref till Hr Silfverstolpe kunde förnärma eller i minsta mån inskränka yttranderätten här på Riddarhuset.
Jag instämmer helt och hållet nied hvad Frih.
Palmstjerna i det fallet yttrat, att ett sådant försök är alldeles omöjligt, och att man aldrig så borde hafva uppfattat saken, utan endast såsom förnärmande hvarje Svensk statsborgare, emedan det är ett försök att gifva en ledamot af Ilegeringen skrapa.
Det är klart, att om man ville uppfatta det såsom någonting, som kunde förringa vår värdighet, såsom Stånd, så skulle det hafva till oss inkommit genom prot.utdr. från PresteSt.
Då hade man haft tillfälle att upptaga det såsom emot Ståndet riktadt.
En annan sak är, att icke Hr Silfverstolpe, såsom ledamot af detta Ständ, dä han yttrade sig här, borde vara berättigad att äfven här svara.
Jag har således icke med de öfriga Herrarne kunnat instämma deruti, att något försök alt inskränka yttranderätten ägt rum, men jag har deremot ansett mig berättigad att instämma i Hr Silfverstolpes protest, emedan den ifrågavararande skrifvelsen utgått från ett annat stånds Ordförande till en ledamot af Regeringen.
— Frågas nu, om R. o. Ad. vill låta totalintrycket af denna discussion slå qvar så, att R. o. Ad:s majoritet måhända öfverensstämmer med Friherrarne Palmstjerna och Hr von Harlmansdoff jemte åtskilliga andra, som yttrat sig ungefär i den anda, att det icke kan vare mera än rätt och behörigt, alt Hr Silfverstolpe fick ett sådant svar. R. o. Ad. torde besinna, att sådant blir det totalintryck, som kommer att i allmänhet qvarstå, när R. o. Ad. icke befattar sig med att afgifva något yttrande, som visar, att de uppfattat frågan ur dess enda rätta synpunkt.
Jag vet alltför väl, att det försök, som kommer ifrån mig, att gifva riktning åt R. o. Ad:s omdöme i detta fall icke vinner särdeles sympathier, men jag anser det för min del vara af vigt, att åtminstone hafva till prot. fällt mitt omdöme om frågans beskaffenhet, så att vid ett blifvande omdöme, då man bättre besinnat sig på hvad man gjort och huru man yttrat sig här, jag åtminstone icke måtte komma att äfven få en släng af slefven från dem, som lära finna, att R. o. Ad. högst besynnerligt har behandlat denna fråga.
Jag skulle visserligen icke begärt ordet vid detta tillfälle, om icke den gång, som discussionen tagit, föranledt mig att fästa R. o. A:s uppmärksamhet på hvilka ledamöter det är, som gifvit anledn.
Lill dess förlängande.
En värd talare har redan yttrat, att gången af denna discussion blifvit skef; men hvilka äro de, som åstadkommit denna skefhet.
Det är just de ledamöter., som hafva mest beklagat sig öfver att ämnet kommit under öfverläggning.
Discussionen \ börjades dermed, att ett par ledamöter instämde med Hr Silfverstolpe; men derpå uppsteg Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, och för - Den 7 Maj f, m. 333 förklarade, jemte de anmärkn:r lian gjorde emot dessa ledamöter, alt hau för sin del verkligen ansåg, att PresleSt. hade blifvit fö rola njpadt af Hr Silfverstolpe.
Detta var första steget, hvarigenom jag anser att discussionen öfversteg den gräns "den borde hafva, ty Frih.
Palmstjerna yttrade* sig dervid om ett ämne, som aldrig horde kunna förekomma förr än då R. o. Adis prot. justerades.
En annan ledamot har här förklarat, att han ieke ville ingå i något bedömmande af PrestStis beslut, men han har likväl dervid fällt det uttrycket, att han icke kunde ogilla dess åtgärd, och då han sålunda derjemte uttalat sin mening angide Hr Silfverstolpes yttrande, så synes iian mig derigenom något hafva öfverskrida gränsen för hvad här kunde blifva fråga om.
Härigenom har discussionen verkligen fått den formen, att det blifvit fråga om iagligheten af hvad inom Ståndet sig tilldrager, och då tycker jag att det endast är att onödigtvis borttaga tiden med att tala om nödvändigheten af discussionens förkortande, enär ingen kan bestridas rättigheten att härom yttra sig.
I (leita hänseende skall jag bedja att få tillägga ännu några ord till hvad som redan blifvit anmärkt i anleda, af Gr.
Mörners anförande, i afseende på Ridd.secretis rättighet att till Hr Silfverstolpe få utlemna hans yttrande.
Alla ledamöter af R. o. Ad., som yttrat sig på detta rum, känna ganska väl, att allt sedan offentligheten blifvit hos R. o. Ad. införd, har det ansetts vara allas rättighet, alt enskildt få vidtala R. o. Adis notarier, vare sig genast efter pleni slut eller hvilken af följande dagar sorn helst, att få sitt yttrande ulskrifvet, och att under eget ansvar få meddela det till hvilken person utom Ståndet som helst.
Denna rättighet är det nu som Gr.
Mörner velat bestrida Hr Silfverstolpe, och han har gjort del på ett sätt, jag vill visserligen icke säga med afsigt, men som tycktes antyda, att yttrandet möjligen kunde blifvit förändradt.
Jag tror, att hvar och en som känt Hr Silfverstolpe under hans mångåriga tjenst såsom Ridd.secret., skall vara fullkomligt öfvertygad, att sådant strider emot denne ledamots utmärkta rättskänsla.
Mörner har likväl framställt saken på ett sätt, som icke kan lemna något tvifvel öfrigt derom, alt Grefven vill hafva saken i följande skick, nemi. att sedan Hr Silfverstolpes yttrande, som, jag vågar säga, vid tillfället icke härstädes väckte den ringaste ovanliga uppmärksamhet bland R. o. Ad:s ledamöter, likväl åhördes af en ledamot af PrestSt., som, när iian fick höra ordet ärligt uttalas, blef så uppskrämd, alt lian sprang sin väg lill sitt eget Stånd, så skulle PresteSt. hafva sig obelaget att hålla en enskild conclav utom prot. och deruti meddela en af R. o. Adis ledamöter en skrapa, som skulle till honom högtidligen å Ståndets vägnar öfverlemuas ; men denne ledamot skulle likväl icke vara berättigad alt sjelf på sitt eget ansvar få utbegära sitt yttrande och öfverlemna det för att möjligen visa PresteSt., att det haft orätt i sin åtgärd, utan ett sådant företag af denna ledamot förklaras för 10 H. 51» 394 Den 7 Maj f. m. en Öfverträdelse af vanlig sedvänja oell den lag, som lärer gälla för R. o. Ad:s prot.
Delta liar jag för min del ansett mig icke böra lemna oanmärkt, såsom ett bemödande på den ena sidan af Husets talare att gifva åt saken en färg, som den i sjelfva verket icke innehåller.
Detta är hvad jag anser tillräckligt att nu yttra om denna sak.
Det öfriga tror jag icke kan afgöras förr än vid protis justering, då först sjelfva factum blifver säkert bestämdt, som skall grundlägga hvad man i ett eller annat afseende kan hafva alt säga. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m.
Lika med Hr von Hartmansdorff kan jag icke annat än beklaga, att anledning blifvit gifven till en sådan strid inom RiksSt:n, som denna discussion synes utvisa; men jag hemställer lill hvar och en af 11. o. Ad:s ledamöter att afgöra, på hvem skulden faller derför, och är öfvertygad att ingen opartisk kan vara tveksam i omdömet derom.
För öfrigt anhåller jag blott att i korthet få tillägga, alt då, i anledn. af en här framställd enskild protest emot PresteSUs förfarande, åtskillige ledamöter å motsatta sidan gått så långt, att de å sin sida öppet ansett sig böra taga PresleSt:s försvar, så kan jag för min del icke instämma i en sådan åsigt, utan instämmer tvertom i den afgifna protesten, emedan jag för min del finner PresteSt:s förfarande lagstridigt till sin form, obehörigt lill sitt innehåll och vådligt till sina följder.
Jag tillägger vidare, att jag icke anser mig, hvarken af 48 eller 50 eller någon annan § i Riksd.Ordn. vara förhindrad alt yttra delta lill R. o. Ad:s prot.
Åtskilliga ledamöter yttrade härtill bifall. Hr Dalman, Wilh. Foredr.:
Jag anmälde mig i anledn. af Gr.
Åtskilliga talare och bland dem Ridd.- seeret. hafva sedermera förekommit mig i hvad jag ämnade yttra.
Det försök Gr.
Mörner gjort alt inskränka R. o. Ad:s yttranderätt, är, efter min tanka, af en nästan ännu vådligare beskaffenhet, än det försök alt aga R. o. Ad:s ledamöter, som PresteSt. vidtagit.
Mörner har nemi. uppställt den högst besynnerliga sats, att det skulle bero på R. o. Ad. att justera de enskilde ledamölernes yttranden.
Jag kan för min del icke tillerkänna någon annan än Ridd.secret. och den ledamot, som yttrat sig, rättighet att verkställa en sådan justering.
Grundlagen ger icke eller anledning till ett motsatt förhållande.
58 § Riksd.Ordn. säger visserligen: ”Utur ett protocoll må vid justeringen, med Ståndets bifall och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck och äfven deliberationer, som deraf följt etc.;” men jag har icke föreställt mig möjligheten af, att ett Stånd skulle kunna göra tillägg eller förändringar i ett yttrande, som vore af Ridd.secret. fattadt till prot. och af talaren sjelf godkändt.
Om en sådan granskning af Stan - Den 7 Maj f. m. 395 det skulle tillåtas, så vore det ganska lätt för en tillfällig majoritet alt lägga hvilka yttranden som helst i munnen på de ledamöter, som voro majoriteten obehagliga.
Jag hemställer, om icke detta innebär ett det aldravådligasle prejudicat.
För öfrigt inskränker jag mig till alt instämma med Hr Gunther.
Det är mera än obehagligt, att i frågan om del utlcmnade ojusterade prolocollet ännu en gång nödgas yttra sig, särdeles sedan så många talare hafva ogillat min åsigt; men just derföre kan jag icke låta i tysthet förbigå hvad sorn blifvit här framdraget lill vederläggning af densamma, särdeles då ett icke oväsendtligt stöd för den motsatta meningen blifvit sökt deruti, att man läst halfva meningen utaf ett stadgande, med uteslutande af den andra dermed i samband stående hälften.
Man har nemi., lill bestyrkande utaf Ridd.secreterarens rättighet lill den vidtagne åtgärden, åberopat det i 35 § af instructionen för honom intagne förbudet för Ridd.secret. alt, för någon annan än Hr Gr. o. Landtm, eller dem som i ämnet talat, visa ett ojusteradt prot.
Af detta förhud vili nu härledas rättighet all utlemna ett sådant protocoll till dessa personer.
I afseende häruppå innehåller dock den 37 §', alt Ståndets protocoll och bilagor dertill alldeles icke få till någon utlånas.
Här finnes eli positivt förhud i denna del, och vid jemnförelse af dessa stadganden synes det åtminstone för mig klart, alt Ståndets ojusterade protocoll, hvilka icke få till någon utlånas, och ej fä visas för någon annan, än Hr Gr. o. Landtm, samt dem, som i ämnet talat, icke före justeringen utgöra föremål för offentligheten.
Huru skall nemi. en afskrift kunna göras, ulan alt man får taga yttrandet och hafva det i sin vård, så framt icke Ridd.secret. håller det, under det alt afskrifningen verkställes?
— Aldre än den emot mig åberopade § i instruclionen för Ridd.secret. och kraftigare än denna instruetion, skulle jag äfven tro, alt Tryckfrih.förordn. är, der det i 2 § finnes stadgadt, alt RiksStuis protoeoller icke kunna till trycket belordras eller eljest utbekommas utan vederbörandes tillstånd dertill.
Således finnes det äfven ett äldre stadgande, som förbjuder protocolls utlemnande, utom det att den ifrågavarande instruetiouen är i en sådan syftning uppställd.
Man har sagt, att den åsigt jag yttrat, skulle innefatta en inskränkning i yttranderätten.
Ar det då en inskränkning i yttranderätten, att icke få ut sitt yttrande ojusteradt?
Den form, som jag i sådant fall skulle tro vara med ordning och grundlagens stadgande öfverensstämmande, är den, att den talare, som vill utfå sitt yttrande, derom gör anmälan hos Ståndet.
Då man icke förmenas att yttra sig på hvad sätt sorn man finner lämpligt, eller att få sina yttranden, sådana de äro fällda, lill protocollet uppfattade, så kan någon inskränkning i yttranderätten icke sägas ifrågakomma.
Dalman har sagt, att det skulle vara ett vådligt försök alt inskränka yttranderätten, om tillägg eller förändringar i enskilde ledamöters yttranden skulle 390 Den 7 Maj f. m. af Ståndet beslutas.
Utan en uppenbar afsigt alt missförstå och misstyda andras yttranden, har det, efter hvad jag vill Iro, nästan icke varit möjlig för Ilr Dalman, att af milt yttrande kunna hemta en sådan mening.
Jag har icke sagt, att R. o. Ad. skulle kunna besluta att insätta uti ledamöterncs yttrande någonting annat än hvad som af dem blifvit sagdt; men jag har påstått, att hvad som blifvit sagdt, icke må kunna af någon enskild ledamot ändras ulan Ståndets begifvande, utan att del bör i protocollet qvarstå, derest icke Ståndet och den ledamot, sorn fällt yttrandet, gemensamt lemna sitt bifall till dess uteslutande eller förändring.
Detta tror jag är en gifven sak, så vida ett prolocoll skall vara något annat, än en cbriaöfning.
Jag anser mig icke vidare behöfva yttra något i denna fråga, utan tror, att de af mig upplästa stadganden äro tillräckligen tydliga för omdömets vägledning.
Jag begärde ordet, då en ledamot på andra sidan sökte hvälfva ifrån sig anledningen till denna discussion, som jag icke ser, när den skall slutas, då den icke har något föremål, förr än en tillräcklig trötthet inträder hos R. o. Ad:s ledamöter, som skulle önska att deruti perorera.
Jag får å min sida för rättvisans skull förklara, alt jag anser orsaken till denna discussion ligga hos de tvenne talare, hvilka, oaktadt den första bade undanbedt sig all åtgärd, uppstego här och förklarade, ali de ogillade den åtgärd, som af ett annat Stånd blifvit vidtagen, och uppmanade dem, som här vanligen yttra sig, att äfven göra ett dylikt tillkännagifvande.
Jag får säga, att jag anser discussionen vara både olämplig och i hög grad oparlamentarisk, samt belt och hållet opåkallad, enär den talare, som först uppträdde, begärde att ingen åtgärd måtte vidtagas.
Jag önskar snart slut och skall således icke förlänga discussionen.
Jag instämmer uti hvad den siste värde tala ren yttrat, men begärde ordet, då Hr Hjerta talade.
Jag ämnade, i anledning af det sätt, hvarpå han upptagit frågan, yttra några ord, men afstår nu derifrån, aldrahelst då jag har så många exempel på och erfarit en längre tid, huruledes det är möjligt att en af R. o.
Adis egna tjenstemän opåtalt och onäpst af Chefen för Cancelliet kan få missbruka tryckfriheten i detta afseende.
Jag vill blott taga mig friheten hemställa, huruvida icke R. o. Ad. går alldeles utom den vanliga ordningen för riksdagsärendenas behandling genom denna discussion, och vågar vördsamt hemställa till Hr Gr. o.
Landtm., om icke, med afseende jemväl på det nådiga budskap som i dag kommit ifrån R. M., denna otillbörliga och oformliga discussion kunde fä taga slut och R. o. Ad. återgå till riksdagsärendena.
Några bifallsrop hördes efter detta yttrande.
Det skulle mycket fägna mig, om jag misstagit mig om Gr.
Mörners mening, men, såsom orden föllo, Den 7 Maj f. m. 397 kan jag icke finna, alt della är förhållandet.
Jag inser icke eller hvarföre nian för ullcninande af eli yttrande till en talare skulle behöfva afbida justeringen, om nemi. R. o. Ad. icke kan göra några ändringar uti de yttranden, hvilka, sådane de blifvit till prot. uppfattade, äro godkända af den ledamot, som afgifvit dem, utan alt han dervid ifrågasatt några tillägg eller uteslutningar.
Då nu Hr Silfverstolpe just af den anledning, att han icke skulle kunna ens misstänkas att vid justeringen vilja tillägga eller förändra något ord af hvad han sagt, begärt att utbekomma sitt yttrande uti dess ursprungliga skick, sådant som det, med snällskrift af 3:ne personer uppfatladt, blifvit till prot. omedelbart uppsatt; så kan jag icke finna det ringaste anmärkningsvärd! deruti, att detta yttrande blifvit af Ridd.secrel. utlemnadt, och måste således anse detsamma fullt ut lika kraftigt justeradt, som det någonsin skulle kunna blifva genom uppläsning i sammanhang med de öfriga delarne af prot.
Hr Hjerin har förundrat sig deröfver, alt en ledamot af PresteSl., som var här tillstädes • under öfverläggningeu d. 26 April, blef uppskrämd, när han hörde ordet ”ärligt” uttalas i den mening som då skedde.
Jag får blott för min del göra den anmärkningen, att det icke förundrar mig att IIr Hjerta icke förslår finkänsligheten hos denna ledamot.
Ilr Ekströmer, Carl Johan:
Jag har icke varit när varande ifrån denna discussions början, och känner således icke eller, hvad som å ena eller andra sidan blifvit anfördl.
Mig synes likväl, att frågan är ganska enkel.
Hr Silfverstolpe har anmält elt förhållande, som han ansett höra komma till R. o. Ad:s kännedom, utan att. deröfver begära något beslut, endast intagande i R. o. Ad:s prot. af hans egen protest.
Den enda propos., som kan göras, torde vara den, om R. o. Ad. bifaller, att denna protest må i Ståndets protocoll inflyta.
Jag anser, att delta icke kan förvägras, och till styrka derföre ber jag att få instämma uti denna af Hr Silfverstolpe afgifna protest.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då nu alla de ledamöter, sorn anmält sig, haft tillfälle att afgifva sina ytlrani den, något annat icke äterstode, än att. H. Ex., dels i anledn. af Hr Cedcrschjölds framställning, finge tillkännagifva, att då någon fråga om huruvida Hr Silfverstolpes yttrande vore förolämpande mot PresteSt., icke blifvit i behörig ordning väckt, H.
Ex. ej kunde framställa någon propos. till ett beslut, som skulle innefatta ett bedömmande af detta Hr Silfverstolpes yttrande, och dels i afseende på Hr Lagerhjelms begäran att discussionen måtte ur protocollet uteslutas, borde fästa uppmärksamheten derpå, alt då, enligt Riksd.Ordn., ett sådant uteslutande ej kunde äga rum i annat fall, än då de ledamöter, som yttrat sig, lemnat sitt medgifvande dertill, men dylikt tillstånd ej blifvit meddeladt, discussionen måste qvarstå. 398 Den 7 Maj f. m.
För min del medgifver jag gerna, att mina yttranden må ulga, så vida de öfrige ledamölerne instämma uli samma medgifvande.
Således förenar jag mig uti Hr Lagerhjelms hemställan, att af denna discussion ingenting annat må qvarblifva i prot., än Hr Silfverstolpes yttrande, hvilket må qvarstå, i händelse han det sjelf äskar.
Uti den framställning jag gjorde, un dantog jag Hr Silfverstolpes yttrande.
Således anhåller jag vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes göra en framställning, huruvida R. o. Ad:s öfrige ledamöter skulle finna lämpligt att låta deras yttranden ur prot. utgå, på det all af denna öfverläggning icke måtte qvarstå något annat än Hr Silfverstolpes anmälan.
Jag har icke varit van att taga tillbaka hvad jag en gång sagt, och då jag redan förut förklarat, alt min protest emot PresteSt:s förfarande skulle få åtfölja Hr Silfverstolpes, så ämnar jag dervid förblifva, och anhåller att mitt yttrande måtte få i prot. qvarblifva.
Utom det att jag i fråga om discussionens utgående ur prot., är af samma öfvertygelse som den siste värde talaren, så kan jag icke finna annat, än alt ett bifall till Hr Lagerhjelms framställning skulle vara ett farligt prejudicat, emedan det skulle kunna föranleda till många sådana discussioner, hvaraf man sedan kunde vänta en lika utgång, och det liirer icke kunna anses lämpligt.
Såsom äldre riksdagsman har jag förut varit vittne till alt sådana propos. förekommit, ehuru de endast i ganska få fall vunnit bifall, och hällre hade varit, om de aldrig ägt rum.
Jag motsätter mig således det begärda uteslutandet af discussionen.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då någon propos. om discussionens uteslutande ej kunde äga rum, med mindre än att hvarje talare medgåfve elt sådant uteslutande, samt endast Hr von Hartmansdorff ingått på Hr Lagerhjelms förslag, R. o. Ad. torde finna, att den frågan förfö11e, men alt H.
Ex. finge hemställa till Hr von Hartmansdorff, om hans mening var att få sina yttranden uteslutne.
Nej, Hr Gr. o. Landtm.; men jag har intet vidare att yttra.
I delta sakens skick får äfven jag förklara, alt jag fordrar att mitt yttrande måtte i prot. qvarstå.
M:s denna dag ankomne nåd. skrifvelse till R.
St. af d. 6 dennes, ang:de tiden för riksdagens afslutande. R. o. Ad. fann denna nåd. skrifvelse icke erfordra annan» åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Den 7 Maj f. m. 399 Ilr von Hartmansdorff, Au g.:
I händelse några åhörare numera skulle anmäla sig till inträde på läktarn, så har jag för min del ingenting vidare deremot.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att det varit Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., och H. Ex. Hr Frih. Lagerbjelke, Johan, som instämt i Hr von Hartmansdorlfs begäran om läktarens utrymmande; hvarefter desse
Hrr ledamöter förklarade, att de jemväl nu förenade sig med Hr von Hartmansdorff, samt Frih.
Palmstjerna tillika yttrade, att, om han ej misstagit sig, den ledamot, som jemte honom instämt i Hr von Hartmansdorlfs begäran om åhörarnes aflägsnande, varit Frih. Cederström, Jacob. Sedan härefter Frih.
Cederström förklarat, alt han icke hade något emot att läktaren åter begagnades, samt H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att lian, då 3:ne ledamöters begäran var allt som erfordrades för främmande åhörares aflägsnande, icke gifvit akt derpå, alt, såsom nu blifvit upplyst, äfven Frih.
Cederström hade instämt i denna begäran, blef Ridd.fiscalen tillsagd, att platserne ä läktaren åter Hugo intagas af främmande åhörare.
Föredrogs och lades till handlingarne BancoUtsk:s d. 3 dennes på bordet lagda mern.
N:o 59, i anledn. af erhållen återremiss af 2:ne §§ i Utskis mern.
Föredrogs Const.Utsk.-s d. 3 dennes på bordet lagde utlåt.
N:o 36, i anledn. af ålerremisserne å mern.
N:o 26. H. Ex. Hr Gr.
Björnstjerna, Magnus, och Gr. Lagerbjelke, Gustaf, anhöllo, att detta utlåt, måtte få ytterligare hvila på bordet.
Jag vågar föreslå, alt det af Hr Gr. o. Landtm, nu föredragna utlåt, måtte ställas främst på föredragslistan till nästa plenum, men med det förbehåll likväl, att om ifrån Stats-, Banco- eller Bevilln:sUtsk:n inkomma några frågor, hvilkas behandling inverka på riksdagens längd, dessa likväl dä målte ställas framför delta betänk, och blifva föremål för pröfning innan föredragning deraf äger rum.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle alt, på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, Const.Utskis utlät.
N:o 36 uppfördes främst å föredragningslistan till nästa plenum, dock med villkor, att de mål, som från Stats-, Banco- eller Bevilln.Utskm i dag kunna inkomma lill bordläggning, må framför ifrägavar. utlåt, blifva å föredragningslistan upptagne.
Jag tror nästan att ifrån LagUtsk. är att förvänta ett utlåt. rör:de privatbankslagen, hvilket kanske är af samma beskaffenhet, som de ämnen Frih. 400 Den 7 Maj f. m.
Palmstjerna omförmält.
Om så är, så vill jag hemställa till R. o. Ad., att äfven dessa ärenden måtte få företräde framför det nyss bordlagda utlåt, ifrån Const.Utsk. Gr.
Då möjligen någon fråga, som kan inverka på riksdagens slut, kan undfalla minnet, och en sådan fråga bör ovillkorligen förekomma framför Coust.Utsk:s utlåt.
N:o 36; men detta utlåt, deremot är sjelfskrifvet alt komma först, i fall något sådant mål icke särskildt sättes framför detsamma, så hemställer jag, om icke Hr Gr. o. Landtm, endast behagade på föredragningslistan uppföra detta till nästa plenum. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att han nyss framställt propos. i öfverensstämmelse med Frill.