Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derefter förekom fråga om huru dessa penningar skulle användas; men du denna fråga icke är föredragen, vill jag icke nu sysselsätta mig dermed Jag anser mig vid detta tillfälle böra uttrycka den min öfvertygelse, att i den händelse Svenska ungdomen kunde invänjas vid militärisk ordning, hvad militärisk hörsamhet oell skick beträtfar, så vore sådant ganska nyttigt och önskligt, men jag hyser likväl föga hopp derom, att man vid skolorna skall dermed sysselsätta sig.
Hela denna sak tillhör också icke krigsförvaltningen, utan den allmänna undervisningen.
Den fara, man förespeglat, att ifall i de Norrländska provinserna de beväringsskyldige skulle vilja befrias från exercis, dessa provinser skulle blifva blottade på försvar, tror jag- icke vara så betydande, som man föreställer sig; ty i dessa glest befolkade trakter finnes under intet förhållande så stor truppstyrka att hopsamla, att den ensam kan försvara kusten.
På grund af hvad jag nu yttrat, anhåller jag om bifall till K. M:ts Propos Hr Hjärne:
Det kan icke nekas att det förslag, som är framställdt i den nu föredragna §:n, är stridande mot den princip, som ligger till grund för hela beväringen, äfven som att den strider mot skälen för den 2-åriga beväringsskyldigheten.
Jag kan derföre för min del icke gilla denna princip, annat än ur praktisk synpunkt, d. v. s. att man vill gå en inom landet uttalad opinion till mötes.
Det kan icke heller bestridas, att detta förslag strider mot principen om legning, hvilken redan är tillåten och, så vidt jag vet, eger rum i andra länder med konstitutionellt styrelsesätt.
Jag förutser, att den, som vill friköpa sig från beväringsexercisen, gerna vill vara fri när krig inträffar, och derföre synes mig bättre att man hade bestämt en lösningssumma för allt på en gång.
Man hade derigenom icke lemnat tillfälle för en så stor mängd att friköpa sig, som nu är förhållandet; ty ehuru 100 rdr för begge årens vapenöfningar icke är en obetydlig summa för de mindre bemedlade, fruktar jag dock att ganska många skola begagna sig af denna, dem genom denna § gifna rättighet.
Efter min tanke vore det önskligt, att så få som möjligt friköpte sig från exercisen; men då denna fråga tyckes hafva utgått från en ekonomisk synpunkt, så ligger naturligtvis deri den förhoppning, att denna hälft af beväringsmanskapet skall friköpa sig, och att man genom dessa medel skall kunna, utan att begära anslag af K.
St:r, bilda underbefäl för beväringens exercerande.
Jag, tror dock att, om man bestämt en viss friköpningsafgift, hvarigenom man vore fri både från exercis och att vid inträffande krig gå i fält, man vunnit ett bättre ändamål.
Men som det ej är värdt att framställa detta förslag, hvilket, likasom andra modifikationer i bevärings - Den 23 Mij f. m. 39!» stadgan, behöfver förberedas inom allmänna opinionen, innan den framställes i representationen, och då jag dessutom erfarit att 2:ne
Stånd antagit denna §, tror jag det vara lämpligast att B, o. Ad. äfven antager densamma.
Man kan då under några år få tillfälle att bedöma nyttan eller skadan af förslaget, och med ani. deraf göra de modifikationer, som kunna anses nödvändiga.
Eör min del anhåller jag om bifall till Utskrts förslag.
En talare har nämnt, att det vore önskligt, att någon förberedande utveckling i krigiska öfningar kunde ske inom socknarne vid skolorne; men att detta icke kan drifvas derhän, att den på detta sätt öfvade ynglingen blir tillräckligt skicklig för att möta fiendeu.
Eör min del tror jag likvisst att, om man icke kan anse honom så fullkomligt utbildad, som han behöfver vara, då han skall gå i krig, han dock kan ernå nära nog så stor skicklighet, som han förvärfvar genom 2 års exercis, med blott 15 dagars öfning hvarje år.
Här i landet finnas 2,400 socknar; och det behöfves endast att i hvardera af dem det finnes en person, hvilken kan bibringa den uppväxande ungdomen undervisning i vapenyrket.
Utan tvifvel kan derigenom lemnäs ungdomen en sådan utbildning att, då deras beväringsålder inträffar, de kunna vara lika utvecklade som genom 2-årig exercis.
Antalet af beväringsynglingar inom landet utgör årligen ungef. 20,000; detta blir således icke mer än ungef.
10 på hvarje socken.
Eör min del är jag öfvertygad, att en skicklig vapenmästare skulle kunna bibringa dessa 10 ynglingar under de år, som föregå deras inträde i beväringsåldern, så stor skicklighet som någonsin genom beväringsexercisen.
Detta går ändå lättare för sig, om den uppväxande ungdomen erhållit en tillräcklig gymnastisk utbildning, innan vapenöfningarne börjas.
Det fordras äfven icke något annat i detta afs. än att skaffa tillräcklig tillgång på personer, hvilka kunna meddela undervisning i militära ämnen inom socknarne; och jag skulle för min del anse lämpligast att dertill utsåges personer, hvilka tillhöra den indelta arméen, hvilka, då de utgå ur regementena, kunna dertill användas.
Jag medgifver att, då ynglingarne sålunda erhållit en viss förberedande öfning, de böra insättas i arméens leder, för att vänja sig vid att vara tillsammans med den stam, med hvilken de böra strida, och dertill fordras 15 dagars exercis det ena året.
Eör min del tror jag att man alldeles frångått hvad man borde göra; ty hufvudsaken är nemi. att söka bibringa ynglingarne en militärisk anda, och utvecklingen deraf är sannerligen mera värd, än allt annat man kan göra för landets försvar, hvilket man ingalunda bör försumma.
Eå grund af hvad jag nu yttrat, motsätter jag mig förslaget.
400 Den 23 M a j f. m.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder icke blifvit framställdt något annat bestämdt yrkande än å bifall till §:n, gjordes propos. å §:ns antagande samt besvarades med ja. § 16.
Då jag erfarit att Borgare-St:t ändrat det i denna § förekommande ordet »Magistratsperson” till ordet ”Uppbördsman”, hemställer jag huruvida icke K. o. Ad. borde instämma i Borgare-St:ts beslut; hvarföre jag anhåller om Hr Gr:s o. Landtrms propos. derpå.
Uppå härefter framställd propos. bifölls §:n med den förändring, att i stället för ordet ”Magistratsperson” infördes ordet ”Kronouppbördsman”. § 17. Hr Björnstjerna:
I denna af Utsk:t föreslagna redak tionen finnes en ändring, som är något mera omfattande än hvad K. M:t föreslagit. K.
M:t har nemi. föreslagit att beväringsskyldig af andra klassen, som erlagt vapenöfningsfrihetsafgift, men till krigstjenstgöring uppbådas innan årets vapenöfningar försiggått, skall återbekomma hälften af den inbetalda afgiften.
Utsk:ts förslag innehåller deremot att beväringsskyldig, som erlagt afgift för vapenöfningsfrihet, men uppbådas till sådan tjenstgöring, som i 10:de §:n omförmäles, innan vapenöfning med den klass han tillhör försiggått, återbekommer, om han tillhör första klassen, hela afgiften och, om han tillhör andra klassen, hälften af densamma.
Då detta Utsk:ts förslag icke inverkar störande på det hela, vill jag likväl icke motsätta mig detsamma. §:n bifölls. §§:ne 18- 27.
Biföllos. § as.
Redan då K. M:ts Nåd.
Propos. förevar i Ståndet, tog jag mig friheten yttra vissa betänkligheter mot det förslaget, att de penningar, hvilka kunde inflyta af personer, hvilka friköpa sig från skyldigheten att exercera, skulle uteslutande användas till bildande af elitkarlar.
Jag erkänner allt för väl riktigheten af den grundsatsen att denna penning behöfves för att anskaffa befäl.
Det är Den 23 Maj f. m. 401 också med anledning deraf, som jag med tystnad kunnat förbigå den §, som handlar om friköpningsrätten; och jag erkänner den omsorg, K.
M:t tyckes hafva haft, då han velat låta de beväringsskyldige avancera till eliter.
För min del får jag dock säga att jag betviflar att desse kunna fullgöra det åsyftade ändamålet och utgöra ett pålitligt underbefäl.
Man skulle då genom ett års exercis under 15 dagar kunna utröna, hvilka af beväringen som vore bäst passande till underbefäl.
Enligt mitt förmenande fordras i allmänhet en vida längre tid, innan man kan utforska sådane fallenheter hos de unge männen, och då bland desse de, hvilka hafva den bästa uppfostran och största fallenhet att lära sig något nytt, troligen begagnat friköpningsrätten, föreställer jag mig att det icke kan blifva möjligt att finna duglige ynglingar, hvilka vilja underkasta sig de årliga vapenöfningarne; och om äfven sådane skulle finnas, tviflar jag likväl att desse kunna blifva så pålitlige som underbefäl af den indelta arméen, dag tror deremot att en ganska nyttig förbättring vore, om genom desse friköpningspenningar ett visst antal vice-korporaler_ finge en tillökning af 25 rdr i sina löneförmåner, om ordinarie korporaler erhölle samma förmåner och äfven om desse sednares antal ökades.
Derigenom skulle i hvarje kompagni erhållas större antal underbefäl.
Dessutom tror jag att man af återstoden af dessa på sådant sätt anskaffade medel kunde bilda officersbefäl till en 4:de bataljon.
För min del anhåller jag om återremiss af denna § i den syftning att det belopp, som kan erhållas genom friköpning, måtte ställas till K.
M:ts disposition, för att, på sätt K.
M:t finner lämpligast, användas till bildande af befäl för arméen.
Att utur beväringsmanskapets leder uttaga män, hvilka man förmodar vara tjenlige att vidare utbildas för att tjenstgöra såsom befäl, tror jag vara ett steg, som ingifver mera förtroende för den åliggande tjenstepligten, enär de beväringsskyldige genast komma i tillfälle att erfara det de kunna blifva använda såsom befäl.
Det är ett förtroende, efter hvilket hvar och en bör sträfva, och hvilket också bör stå öppet för hvar och en att ernå, i mån dess fallenhet, duglighet och egenskaper i öfrigt dertill lemna tillfälle.
Man eger skäl att förvänta, att då bland de beväringsskyldige inträda personer af alla slags bildningsgrader och vilkor, det skall finnas några, hvars fallenhet gifva vid handen att desse med vederbörlig bildning kunna användas till befäl.
Det kan visserligen icke nekås, att bland indelta arméens manskap finnas personer, af hvilka befäl kan uttagas, men man måste på samma gång ihogkomma, att i den mån man minskar arméens manskap, måste nya der i de bortgångnes ställe insättas, och det blir mycket svårare att fylla dessa platser.
Om, såsom en ledamot af detta Stånd föreslog, hela denna I>8n 23 Maj t\ m. friköpningssumma ställdes till K.
M:ts disposition, utan något annat uppifvet ändamål än att skaffa befäl, så finnes ingenting sorn hindrar K.
M:t att beträda denna bana, hvarigenom K.
M:t uppmuntrar landets ungdom till kärlek för vapenjn-ket och eftertanke om nyttan och nödvändigheten af ett val ordnadt försvarssystem.
Det föreslagna elitsystemet tror jag i allmänhet kommer att förorsaka landet en ökad tunga.
Det är icke nog med att beväringsmanskapet skall exercera 2:ne år, utan af andra klassens beväring skola eliter uttagas, hvilka skola hafva en förökad öfningstid.
Det vore ytterligare ett sätt att draga landets ungdom från arbetet, och tvifvel underkastadt är äfven, huruvida dessa eliter sedermera blifva så hugade att åter träda tillbaka till det mera besvärliga yrket att köra plogen.
Om detta system motsvarade de fördelar, som man väntar sig deraf, och uppvägde de olägenheter, hvilka i nationelt hänseende komma att ega rum, då landet derigenom kommer att vidare beröfvas sill behöfliga arbetskraft, skulle jag ingalunda sätta mig emot detsamma; men då min öfvertygelse är att så icke är fallet, kan jag ej biträda förslaget.
För min del tror jag, såsom jag äfven haft äran uttala, att all omsorg bör egnas deråt att föröka arméens befäl till ett dubbelt antal, med fordringar att de hafva lika öfning och skicklighet, samt att detta befäl har löner på stat, och sålunda har rätteligen egnat sig åt militäryrket; ty jag fruktar att, i händelse af krig, man icke kan sätta tillit till dessa eliter.
För öfrigt förenar jag mig i de af Frih.
Haab yttrade åsigter och anhåller lika med honom om återremiss.
Man har yrkat återremiss af denna § i den syftning, att de genom friköpning inflytande medel skulle användas till förökande af befäl för indelta arméen, hvarvid man hufvudsakligen fästade afs:de på behofvet af ett ökadt antal officerare, i händelse af krig.
Jag instämmer visserligen med dem, som yrkat att officerarnes antal måtte förökas, men anser att sådane platser ej kunna uppsättas med så prekär tillgång på medel, som nu är föreslaget.
Det är nemi. osäkert huru mänga som friköpa sig, och hvartill således den årliga friköpningssumman skall uppgå.
Den är visserligen beräknad till 300,000 rdr, men detta i fall hälften af de beväringsskyldige friköper sig.
För min del tror jag visserligen icke att denna elitcorps kommer att lemna så lyckliga resultater, som man skulle önska, men det är likväl en början att söka åstadkomma befälsämnen ur beväringsåldern; och jag skulle derföre önska att Ii. o. Ad. bifölle Utsk:ts förslag
Skulle det visa sig att friköpningen blefve så allmän att hälften begagnade sig deraf, Den 23 Maj f. m. kan man vid kommando öfverläggningar tänka på att använda medlen till andra ändamål.
Jag anhåller, på grund af hvad jag anfört, om bifall till Utsk:ts förslag.
Det kan icke för de unge männen vara annat än särdeles uppmuntrande att se att de utmärktaste af dem sjelfve utses till dera förmän, för att öfva dem, och detta måste underhålla den krigiska andan hos dem och gifva dem lust att göra framsteg i sitt yrke.
Och som jag är öf. ertygad att till desse eliter skola utväljas de mera lofvande bland do unge männen, så kan jag för min del icke annat än anse att inrättandet af denna elitkorps bör och kan verka ganska mycket godt.
Skulle åter sådane farhågor vara grundade, som af åtskillige talare här blifvit framställde, finnes redan i förslaget, sådant det nu är, icke något hinder för K.
M. att använda beväringsfonden äfven på annat sätt; ty 37:de §:n, som handlar om denna beväringsfond, lj-der sålunda: ”Af de i §:n 15 omförmälde afgifter skall, under benämning ”Allmänna boväringsfonden-', bildas en särskild tillgång, att af K.
M:t användas till beväringens eller en allmän folkbeväpnings organiserande.
” K.
M:t oger således att använda dessa tillgångar på sätt som lör beväringens vårdande synes honom lämpligast; men förslaget innehåller icke att beväringsfonden skall uteslutande, användas till ordnandet af elitkorps, utan om det skulle visa sig att icke tillräckligt antal personer med de insigter, som erfordras, förefinnas, så är K.
M:t oförhindrad att på annat lämpligt sätt arrangera saken.
Vid sammanställningen af 28:de och 37:de §§:nc och då man erinrar sig K. M:ts Propos. och beväringskomiténs bet:de, kan man icke föreställa sig annat än att de penningar, som genom friköpning inflöte, skulle användas till bildande af eliter. 37:de §:n innebär nemi. endast ett bemyndigande för K.
M:t att till beväringens oller en allmän folkbeväpnings organiserande använda den s. k. beväringsfonden, men lemnar icke-K.
M:t tillfälle att begagna dessa penningar, huru han vill.
Utgången af saken ma blifva hvilken som helst, så är jag likväl glad att hafva väckt frågan, då ingen af de talare, som yttrat sig derom, ansett sig kunna obetingadt förorda elitsystemet.
Sparre har sjelf antydt att ifrågav:de åtgärd vidtagits för att gira beväringspligten så mycket mera begärlig; och jag är likväl öfvertygad att han icke kan hysa fullt förtroende till desse eliter, hvilka icke få någon längre öfning, och då, sedan de erhållit densamma och gjort 4 möten, kan man icke längre påräkna tjenstgöring af dom.
Sådane, som skola användas såsom eliter, böra ega en afgjord håg för krigareyrket; och hvad hindrar dem att, såvida do vilja det, ingå vid ett värfvadt eller indeldt regemente,' eller VI B. 26 404 Oen 23 Maj f. m. också, om så lyckligt vöre att större antal befäl antages, ingå bland detta befäl.
Hvad jag åsyftat, har visserligen icke varit att afslå hela förslaget om eliter, utan jag vill blott att ett försök skall anställas och icke 4,800 personer för detta försök användas.
För öfrigt anser jag att den summa, som genom friköpning inflyter, bör ställas till K.
M:ts disposition för åstadkommande af befäl, och att inga särskilda föreskrifter i öfrigt göras, huruvida penningarne skola användas till eliters uppsättande eller icke.
Det är i sanning ganska svårt att kunna bevisa att elitsystemet skall lyckas, då det blott är ett försök.
Jag ber dock emedlertid att få anmärka det jag fruktar att Frih.
Raab icke läst 37:de §:n i Bet:det, då han säger att beväringsfonden skall användas till eliters uppsättande.
Det står alldeles icke bestämdt föreskrifvet, och då jag vågar säga att jag känner sammansättningen af förslaget bättre än Frih.
Raab, vågar jag äfven påstå att utaf denna 37:de § icke någon slutsats kan dragas, hvarigenom K.
M:t bindes i afs:de på användandet af denna ifrågav:de fond till eliterna.
Summan har blifvit uppgifven, och approximatift framstäldt huru densamma borde användas, men Ständernas yttrande ang. sjelfva saken har icke blifvit begärdt; hvarföre man bör noga akta sig att framställa något om densamma, emedan TJtsk:t anser saken endast som en kalkyl, huru medlen skola kunna användas.
Just derföre att förslaget är nytt och man i följd deraf icke kunnat fälla något omdöme derom, har TJtsk:t afhållit sig från allt utlåtande öfver användandet af dessa medel.
I fall nu detta förslag ej i verkligheten skulle vara lämpligt, så är K.
M:t oförhindrad att använda penningarne till beväringens ökande på annat sätt, och jag föreställer mig derföre att förslaget är uppsatt med den försigtighet att intet band är lagdt på K.
M:ts disposition i detta fall; och jag anhåller derföre fortfarande om bifall till Utsk:ts förslag.
Sparre förekommen genom det anförande, han nyss hade, och vill derföre endast i största korthet yttra mig.
Dervid får jag först fästa de Hrr:s uppmärksamhet, som yttrat sig mot denna §, på de stora skäl till tacksamhet, de hafva, att Hr Gr. och Landtm icke genom klubbslag afbrutit dem, då de i sina anföranden sammanblandat 28:de och 37:de §§:na, oaktadt den sednare ännu icke är föredragen.
I afs:de på sjelfva elitsystemet har Frih.
Creutz först yttrat att all beväringsexercis är onödig, och sedermera att man ej kan hafva samma tillit till desse, till eliter utsedde ynglingar, som till underbefäl af arméen.
Hvad konseqvens det ligger i detta kan jag icke inse och torde vara svårt för någon att utfundera.
Raab säger att man borde anställa ett litet försök, Den 23 M aj f. rn. huruvida det kan anses lämpligt att antaga förslaget.
Deri har Frihrn ganska rätt, och det är derföre här endast fråga om 4,000 man, af hvilka 4 till 500 man skulle blifva befäl.
För öfrigt borde det väl icke vara fara att till elit antaga en yngling, som gjort 2:ne års exercis, då man betänker att större delen af Under-Officerarne inom den stående arméen hafva, innan de antagits till Under-Officerare, tjenstgjort blott 5 år och många kanske till och med endast ett år.
Dessutom beror ju allt på detta första försök; och man har, såsom Gr.
Sparre antydt, icke bundit händerna på sig, utan man kan framdeles göra de förändringar, som anses nödige.
För min del anhåller jag om bifall till Utsk:ts Bet:de.
Yid betraktande af denna § kan man icke underlåta att kasta en blick på den 37:de §:n, hvarför, då här är fråga om att bilda eliter ur beväringen, jag icke kunnat annat än uttala en princip, hvilken jag anser vara mycket lämpligare och af hvilken resultatet borde blifva mycket mera tillfredsställande än genom detta ifrågav:de förslag.
Enligt mitt förmenande borde befälet, såsom jag redan flere gånger antydt, förökas med så stort antal, som kan anses behöfligt för sammandragning af både stamtrupp och beväring; äfvensom lön på stat anslås åt detta tillökta antal.
Jag tror nemi. att af de medel, som kunna inflyta, man skulle kunna anslå bestämda löner för ett sålunda förökadt befäl, hvaraf man med skäl anser Svenska arméen vara i behof, i händelse af krig.
Då nu den 37:de §:n innehåller, att K.
M:t är oförhindrad att använda penningarne till det eller det ändamålet, tror jag att det vore skäl att återremittera denna §, med önskan att medlen måtte användas till det ändamål, jag här påpekat.
Frih. “Raab:
Ehuru Hr Wrangel påstått, att både jag och flere andre talare ingått i diskussion öfver en punkt, som ännu icke var föredragen, och att vi borde hafva blifvit af Landtm, genom klubbslag afbrutne, har han dock sjelf yttrat sig om samma ämne.
Jag frågar nu Hr Wrangel, huruvida han kan förneka att af tvenne vigtiga ting, nemi. att få dugligt befäl eller öfvad linietrupp, det förra är vigtigare än det sednare.
Jag vill för öfrigt icke längre uppehålla tiden, men jag har velat nu yttra mig ang. elitsystemet, emedan jag icke vet något annat tillfälle att orda derom än just vid denna punkt.
Om således E. o. Ad. skulle vilja fästa något afs:de vid hvad jag här framställt, hemställer jag att §:n återremitteras, icke med önskan att TJtskct skall framkomma med något nytt förslag, utan att summan skall öfverlemnas till K.
M:ts disposition, hvarvid ordställningen af denna § må blifva ungefär densamma som i Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt H. Exc. 406
Den 23 Maj e. m.
Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å bifall till och återremiss af den förev:de §:n, framställde H.
Exc. propos. å bifall till densamma och, då dervid svarades starka ja jemte ett eller annat nej, förklarade ja hafva varit öfvervägande.
Den vidare pröfningen af förevrde Bet:de uppskjöts till e. m:ns plenum och R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 3 e. m.
Hrr Bänkmäns lista vid val af Åtta Elektorer efter N:o 57 Erih. Posse af Säby, Carl Fredrik; N:o 220 Erih.
Palmstjerna, Carl Otto; N:o 393 Erih. af Schmidt, Carl Johan Georg; N:o 254 Hr Lilliecrona, fullm.
Hr Tornerhjelm, Rudolf; N:o 1,038 Hr Bogeman, Carl Adolf; N:o 1,560 C Hr Celsing, Lars Gustaf; N:o 1,600 Hr Braunerhjelm, Ferdinand; N:o 1,871 Hr Ehrenpohl, fullm.
Hr Stjernsvärd, Rudolf Hodder; och N:o 2,017 Hr Björnstjerna, Oscar Magnus; och befunnos följande hafva bl fvit utsedde, nemi.:
Mörner, Carl Göran Detlof. ” 1.
Hr Lilliehöök af Fårdala, Johan. *> 119.
” Duse, fullm.
Palmstjerna, Carl Fredrik. ” 645.
» Möllersvärd, Carl Henrik.
” 1,877. r Carleson, Edvard Henrik.
” 1,092. » Leijonmark, Evald Gustaf. ” 1,721. ” Ingelotz, fullm.
Manderström, Carl Adolf; och » 1,992. » Lagerstråle, Carl Erik.
D e n 23 Maj e. m. 407 Upplästes ett utaf Gr.
Hamilton, Hugo Bengt Archibald, inlemnadt mern. af följande innehåll:
Härmed får jag vördsamt afsäga mig förtroendet att vara Bänkman och Suppleant uti BankoUtsk:t, under anhållan att, det oaktadt, vara bibehållen vid min riksdagsmannarätt.
Sedan B. o. Ad., uppå framställd propos., bifallit denna anhållan, anmodade H.
Hrr Elektorer att utse en Suppleant i BankoUtsk:t efter Gr.
Hamilton; hvarjemte H. Exc. hemställde, att då, enligt förut fattadt beslut, Bänkmansval komme att ega rum nästa Lördag, den efter Gr.
Hamilton ledigblifna Bänkmansplatsen jemväl vid samma tillfälle ånge återbesättas.
Fortsattes pröfningen af sammansatta Stats-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk:ts Bet:de N:o 7, dervid nu i ordningen förekommo: §§ 29 -32.
Förev:de § stadgar, att om någon beväringskarl eller legokarl, i afsigt att undandraga sig bevaringspligten, rymmer eller afs*junpar sig någon lem, skall lian straffas enligt krigslagarne.
Det är väl stridande mot all praxis att straffas enligt krigslagarne, innan man svurit fanan; och med hänsigt härtill röstar jag för återremiss.
Det är väl alldeles obestridligt, att hvar och en, som ingår i krigstjenst, bör fullgöra ' detta åliggande, och att samme person, derest han olofligen söker att undandraga sig detta åliggande, derföre bör straffas.
Be äringsskyldige och legokarlar äro personer, hvilka böra ingå i krigstjenst, äro dertill afsedde samt till denna krigstjenst i vanlig och stadgad ordning utskrifvas.
Derföre måste ock desse personer, såvida de genom rymning eller afstympning af någon lem undandraga sig krigstjensten, ovilkorligen derföre bestraffas.
Någon annan bestraffning än efter krigslagarne kan, efter mitt förmenande, i förev:de fall icke tillämpas, ty annars måste man tillskapa en särskild strafflag för dessa personer.
Då kan hända, att somlige vilja anses tillhöra krigsståndet, andra åter icke.
Mig synes, att det är Den 23 Maj e. m. alldeles gifvet, att de beväringsskyldige, som icke blifvit inmönstrade, liro i alldeles samma ställning, som hvar och en krigsman, som på permission i landsorter sig befinner, utan att för tillfället vara i tjenst.
Att en beväringsskyldig icke svurit fanan synes mig icke böra lägga hinder i vägen för hans möjliga straffskyldighet.