Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För europeiska att känna sig till freds här hemma, allt efter som de verkligt nationela krafterna utvecklade sig under frihetens bruk, och icke européer nog för att, som de stora européerna, uppfatta det nationela arbetet som ett led i det gemensamma arbetet — ett instrument i den europeiska konserten, var skandinavismen för de flesta ett uttryck för ett stigande missnöje med små förhållanden i politiskt och socialt hänseende.
Nationaliteten skulle genom densamma utvidgas, och den utvidgade nationaliteteten skulle återigen grundlägga^ ett byråkratiskt statsskick.
Tre nationers kraf, intressenas sammanknytning, ett statsbegrepp som ingenstädes nådde botten, men som skulle öfverskygga treenigheten — detta tretals ställning till det öfriga Europa, allthade vid sig något af storpolitik och låg naturligtvis vida öfver den stora allmänhetens begrepp, som helt enkelt blott ville se sitt land till godo.
Folkets representation måste ligga i byråkratiens händer.
Skandinavismen är alltså ett fullständigt uttryck för den liberalism, som med alldeles pa-rallel utveckling i Norge och Danmark har haft stor förtjenstom de första stegen till frihet och till försvar tor friheten, men senare med förbittring vändt .sig mot de nya samhällslagren, som under frihetens bruk höjt sig till jemnbördighet.
De skandinaviska förhoppningarna sjönko åter till botten, så blefvo många amalgamister, men äfven amalga-mismens krets har blifvit trängre och trängre, lika mycket underkänd på båda sidor om Kölen, och nu är det blott till förtvifladt försvar af de byråkratiska intressena, som regeringen och den radikala högern användt vetot mot den reform, som utstryker alla företrädesrättigheter, men gifver alla partier samma rätt.
Att någonsin kunna vinna majoritet, synes för högern vara en omöjlig tanke; deri ligger det bästa beviset pä att det icke är allmänna konservativa och liberala intressen som stå emot hvarandra, ty så väl i de religiösa intressena, i egendomsförhållandena, i många sociala förhållanden och många gammaldags åsigter fins det de allra bästa element till ett stort konservativt parti, som kanske i långa tider och i många fall skulle blifva den majoritet, med hvilken statsråden skulle vinna samklang.
Vill man förstå, huru det nu har kommit till riksrätt, hvarför det liberala partiet var villigt att underhandla, men * också hvarför dessa underhandlingar icke ledde till något, derför att den nuvarande regeringen icke ville gå in på vilkoren, måste man tillse hvad det är, som sedan 1872 stått statsmakterna emellan.
Det är icke precis statsrådens tillträde till tinget, men det är sättet huru denna reform skulle införlifvas med vår författning och på samma gång hvad den skulle verka.
Högern har en gång för länge sedan, då den var alldeles enväldig i tinget och aldrig tänkte sig något annat förhållande, velat hafva tillträdet genomfördt blott och bart som en reglementsförändring.
Sverdrup har på sin tid uppskjutit sakens genomförande, i det han ärligt framhållit dess verkliga betydelse, att dennämligen måste leda derhän, att konungens råd måste stå i öfverensstämmelse med stortingets flertal.
Sedan har högern tillsammans med * statsrådssaken önskat forändringar i grundlagen, hvilka skulle bryta denna dess egentliga verkan, och framlade i afseende härpå förslag under 1874, hvilka den, efter att icke hafva uppnått en enda röst, till allas förundran upprepade 1880.
Hade stortinget 1874 gått in på dessa förslag, så skulle det från början alldeles hafva försvagat den verkan, som just kräfdes, nämligen samarbetet mellan statsmakterna, och skulle hafva gått in på det byråkratiska betraktelsesättet, som det gälde atl bekämpa.
Då så stortinget, efter att i 9 år hafva stått med 2 / s majoritet för statsrådssaken, utan tillägg åter upptog den med 93 röster af 114, var det vetot begagnades för tredje gången, med påstående att det absoluta vetot var “ höjdt öfver allt tvifvel “, samt stortinget genom nionde juni-beslutet häfdade sin uppfattning, hvilken regeringen nekade att erkänna.
Författningen hänvisar till riksrättens afgörande, när någonting sker till “ uppenbar skada för riket “, eller tvifvel uppstår, om lagbrott skett.
Så länge statsråden icke hafva tillträde till tinget, finnes dessvärre ingen annan form för ministeransvarighet.
De finare former, som verka i kon-
* stitutionelt utvecklade land, nå icke statsråden på deras expeditionsrum.
Regeringsformen 1809
Stadgandet om ofredandet av riksdagsman under resa i § 111 flyttades med 1865-66 års grundlagsändring till § 110.
§ 112.
1809: Uti Riksdagsmanna-walen må icke någon Embets- och Tjensteman med sin Embetsmyndighet obehörigen werka.
Gör någon det, miste Sysslan.
Uti riksdagsmannavalen må icke någon ämbets- och tjänsteman med sin ämbetsmyndighet obehörigen verka.
Gör någon det, miste sysslan.
§ 113.
Varje riksdag skall för beredning av ärenden tillsätta utskott, däribland ett konstitutionsutskott.
Författningssamling 1800 Låssa kyrkas arkiv
Svensk författningssamling 1807 Låssa kyrkas arkiv
Kungörelser om vad som bör iakttagas vid vaccinationsförteckningar, som till Kollegium insändas.
Stockholm den 22 januari 1807.
Det åligger Kungl Kollegium Medicum att tillse att Konungens nådiga avsikt att befrämja vaccinationer med säkerhet vinnes.
De läkare och vaccinatörer som tänker insända till Kollegium förteckningar på av dem utförda vaccinationer.
Förteckningarna för förra året skall vara insända före maj månad.
Där skall stå barnets namn och ålder, faderns namn och stånd, bostadsadressen och anteckningar om vaccinationen.
Där antecknas, datum för vaccinationen, datum då barnet visades upp för vaccinatören, vilket bör ske efter 8-10 dagar.
Anses vaccinationen falsk eller tvetydig och behöver göras om sätts ett kors.
I de fall där vaccinatören inte fått betalt, uppges antalet vaccinationer, som skall vara bestyrkta av antingen barnens föräldrar eller en vaccinationsföreståndare och om sådan inte finns av två i orten ansedda redliga män.
Kollegium mottar med nöje vaccinatörernas berättelser, om någon koppfarsot drabbat deras ort under sista året, hur många som blivit sjuka och avlidit, om verkan därav på allmogen att låta vaccinera sig.
Om hinder som möta vaccinatörerna och med vilka medel man undanröjer hindren samt vad mera till ytterligare upplysning om detta prisvärda medel emot så många farligheter.
På Kongl Kollegii Medici vägnar Salomon, Odhelius, Scultzenheim, Hedin, Hagström, Sparrman, Hardtman, Rooth, Almroth, Krey.
Kungörelse angående stubbelön för så väl storverksträn å kronojord, som ekar under arton tums diameter å krono och kronoskattehemmans ägor.
Stockholm den 27 januari 1807.
Ny taxa för belöning till de kronohemmansåbor som vårdar mastträd, spiror och storverksträd till flottans och andra allmänna behov.
Tabell på stubblön för ekar av 17 till 9 tums diameter.
Kronoskattehemmansinnehavaren får fulla beloppet, medan kronohemmansåbon får hälften.
På dragande kall och ämbetets vägnar JOH GUST LAGERBJELKE.
Förordning om enskiften.
Malmö den 2 februari 1807.
Enstaka hemman har i alla tider varit mera ansedda än de som legat i byar, där en trög och efterlåten granne kan lägga hinder i vägen för den mest flitige och omtänksamma jordbrukare.
Därför har Vi med omtanke om jordbrukets förkovran velat ge de i byalaget lika fördelaktig ställning, som de som har enstaka hemman.
Våra förordningar om enskifte i Skåne och Skaraborgs län har tillåtit att hemmansägare i byalag måtte erhålla sina ägor i enskifte och helt befrias från det tvång som följer med samfälligheten.
Vi har redan själva sett och genom berättelser hört hur mycket dessa landsorters uppodling vunnit.
Men Vår landsfaderliga ömhet gäller alla i riket.
Därför tillåter Vi enskiftesdelning även i de övriga länen i riket.
Den delägare i byalaget, som önskar delning, skall genast få landshövdingens remiss, så att lantmätare snarast kan förrätta delningen.
Uppstår tvist eller påstås att delningen inte är möjlig utan att grannar blir lidande skall båda parter ha en eller två i lantbruk kunniga män, som tillsammans med lantmätare skriftligen utlåter sig om enskifte kan äga rum.
Finns inte tydlig karta över ägorna, skall en göras på byamännens bekostnad.
Alla aspekter insändes till befallningshavaren, som beslutar.
Skulle inget skifte kunna ske, skall den som så önskade ersätta sina grannar för deras kostnader.
Den som är missnöjd klagar inom 60 dagar.
Har det blivit förklarat att enskifte ej kan äga rum, får inte frågan tas upp på nytt av samma byalag.
Finns inte karta skall en göras, där noga antecknas om duglig och oduglig mark.
Om någon granne av ut- eller betesmark med kostnad uppodlat till åker och äng, skall han ersättas.
Finns redan karta skall lantmätaren noga jämföra med marken och införa eventuella förändringar.
Det finns inget hinder för ett byalag att söka storskifte.
Nu skall lantmätaren sammankalla delägarna och publik fullmäktige för att rådgöra och överenskomma.
Man urskiljer nu de ägor i samfälligheten, av åker, äng, ut- och betesmark som är tjänliga till cirkulationsbruk.
Den övriga obrukbara marken avrösas, så att inga skiljaktigheter framledes uppkomma.
De bästa markerna skall ge 6 tunnor säd eller 6 lass hö.
Sedan delas de efter fallande skala.
Vid ägotaxeringen skall jordägarna eller åborna vara närvarande och framföra nödvändiga upplysningar.
Denna förrättning skall ske innan någon fördelning vidtages.
Är parterna nöjda ligger detta till grund för indelningen, men är någon missnöjd skall han nu föra sin talan inom laga tid.
Vidare överlägger man med lantmätaren om vägars dragning till stad, kyrka, kvarn vattenställe, skog, vad som kan gälla för forsar och hur grödans inbärgning skall ske, hur man förfar med huvuddikning.
Tillsamman överenskommer man om hur den sökandes mark skall brytas ut utan att skada grannarna eller vara till hinder om de i framtiden vill skifta.
Lotterna får inte få för oformliga figurer utan skall så mycket som möjlig vara reguliaire.
De avsides belägna sämre ägorna fördelas så långt möjligt så att de förenas med den erhållna enskifteslotten eller läggs så nära som möjligt.
I Bergslagen där skogsmarken varit storskiftad, får inte utan de flestas medgivande rubbas, men heller inte hindra enskifte att äga rum.
Ligger hemman redan från början långt från varandra, så att enskifte kan ske utan utflyttning må grannarna bibehålla sina tomtplatser.
Är det trångt i byn så att utflyttning måste ske, skall det vara den sökande som flyttar.
Vill flera ha enskifte flyttar de som har sämsta byggnaderna och minsta tomten.
De kvarvarande som får större utrymme biträder de flyttande med körslor och dagsverken.
Om det inträffar att de utflyttade får mark, som först efter en tid blir lönsam, fordrar rättvisan att de andra hjälper och understödjer några år.
Det åligger lantmätaren att räkna ut hur stor denna hjälp bör vara.
Våra befallningshavanden bör inte utse andra lantmätare än dem, som är skickliga och kan utföra detta grannlaga verk och med lämpor bemöta allmogen.
Alla lantmätarens åtgärder skall noga protokollföras och uppläsas för dem de berör.
Råskillnadstvister med nästliggande byalag skall avgöras av domstol.
Uppstår frågor om stängsel inom enskiftade byalag följs de grunder, som Vår nådiga stängselförordning av den 9 februari 1802 gäller att ett proportionerligt deltagande hemmanen emellan må vinnas.
Hemmansägare som efter utbrytning vill till annan person överlåta en 1 / 10 del av sin nya ägolott har rätt till detta.
Dock får ingen lägenhet göras mindre än 4 tunnland.
Stamhemmanet får inte sättas ur stånd på grund av detta.
Hemmansägaren har rätt att uppbära avgift så länge han fullgör sina skyldigheter.
Brister han äger kronans uppbördsmän att belägga lägenheterna med kvarstad tills räntan är betald.
Ägor som tillhöra kronohemman eller boställen får inte göra sådana avsöndringar utan Vårt nådiga tillstånd.
GUSTAF ADOLPH.
Kungörelse angående förhöjning i postporto.
Malmö den 5 februari 1807.
Då postverkets utgifter ökat har Vi ansett nödvändigt till en billig förbättring av postförarnas villkor och för att främja postens säkrare och skyndsammare gång, höja portot med 50 %.
Ett brev mellan Göteborg och Abborrfors kostar 12 skilling banco lodet.
Undantas taxorna på brev mellan Hamburg och Helsingör samt postsjöfarten mellan Ystad och Stralsund.
Malmö den 5 februari 1807.GUSTAF ADOLPH.
Kungörelse angående vad vederbörande iakttaga skall i anseende till 1733 års Regementsskrivar-Instruktion utsatta böter för de räntebetalare vid de indelta regementena, som utebliva från det andra avlöningsmötet för året.
Stockholm den 5 februari 1807.
I anledning av uppkommen fråga huruvida regementsskrivaren har rätt, att på anmälan erhålla handräckning för att uttaga böter som enligt 1733 års regementsskrivarinstruktion skall erläggas från den räntebetalare som vid första mötet inte betalt räntan.
För den som vid andra mötet inte fullgjort sina skyldigheter förordnas, att regementsskrivaren gör en förteckning på dem som inte varit närvarande eller genom ombud uppfyllt sina skyldigheter.
Förteckningen skall uppläsas för allmogen, bestyrkas av kronobetjänt och sändas till Kungl Maj: ts Befallningshavande, som förelägger honom att inom viss tid visa om han gitter, att han varit av laga förfall hindrad att inställa sig.
Dessa förteckningar skall läsas upp i kyrkorna i de socknar, där dessa personer bor.
Om de urskuldar sig och betalar det försuttna vitet avförs ärendet.
Skulle personen fortfarande inte betala hänskjuts ärendet till domstol.
Då resorna till Befallningshavaren ofta överstiger vitesbeloppet tillåts att anmälan görs hos kronobetjäningen på orten, som sedan förmedlar ärendet till Befallningshavaren.
Kungörelse angående återkallandet av den, Kungl Kollegium under den 28 november 1806 utfärdat.
Stockholm den 23 februari 1807.
Då Kungl Maj: t ansett att vad som föreskrivits i krigskollegie kungörelse av den 28 februari 1806 angående indelta arméns beklädnad fordrar en viss jämkning, återkallas kungörelsen till ny Bekädnads författning hinner utfärdas.
Tills vidare gäller den förra livmunderingens utdelande och även munderingens beskaffenhet är orubbad.
BROR CEDERSTRÖM.
Förklaring över allmänna stadganden i åtskilliga rum, och vad i vissa ämnen, som därmed äga gemenskap, blivit tid efter annan särskilt förordnat.
Malmö den 23 mars 1807.
Vår omsorg har varit att befrämja undersåtarnas sällhet och välgång, genom lagarnas vård och genom dessa ge fasta grunder för samhällsinrättningen.
En till sina grunder, billig och rättvis och god lag blir fullständig först om den är tydlig.
Dessa egenskaper utmärkte Sveriges Lag från år 1734.
Ökad folkmängd, tilltagande upplysning samt förbättrat åkerbruk och införandet av nya hanteringar har medfört att lagens ändamål blivit på flera punkter förändrade.
Genom bättre språk har mera stadga vunnits i uttryck och talesätt, där tidigare varit risk för olika uttydning.
Därför har nya påbud och författningar blivit nödvändiga.
En del gamla lagar har helt upphävts.
Allt detta sammantaget har gjort att Vi förstått att uttydningen av lagarna blivit mer svår och invecklad.
Lagens vidlyftighet har medfört svårigheter både för de lydande och för dem som skall handha den.
Vi har därför funnit Oss föranlåtna, att utfärda förordning om att särskilda samlingar borde utarbetas för att förklara Våra stadgar och författningar.
Domare och domstolar har ibland haft olika mening om åtskilliga ämnen.
För att få likhet har Vi funnit för gott, att sedan lagkommissionen blivit hörd förordna och förklara följande: Gäller fast egendom som två makar köpt, där arvsjord är inblandad.
Tillägg till Giftomålsbalken.
Mannen kan inte bortskifta, sälja eller förpanta hustruns gods på landet, som mannen förvärvat i äktenskapet.
Mannen får ingen giftorätt, utan jorden tillhör hustrun som enskild egendom.
Änkan får inte ingå nytt äktenskap eller om äktenskapet upplösts på grund av hor, förrän fostret är fött.
Två gånger om året skall insändas till Vår befallningshavande en förteckning på de av frälseståndet som avlidit.
Där förtecknas de avgifter som är betalda.
Prästerskapet skall till varje häradsting insända förteckning på avlidna personer.
Dessa förteckningar sändes till fögderierna med bevis att avgifter är betalda innan bouppteckning
sker.
Särskilda bestämmelser gäller i Stockholm och Göteborg.
Bestämmelse om hur man förfar med arvsjord, som blivit överlåten på annan person.
Fiskerätt förblir lika även efter storskifte.
Underdomare får inte eftergiva viten.
Det får endast Vår befallningshavande, sedan han inhämtat högre rätts beslut.
Omräkning vad gäller bötesbelopp, som omvandlas till fängelse.
Den svårare bestraffningen för upprepade brott, kan inte träda i kraft förrän de tidigare straffen i alla delar fullbordats.
Straff med 40 par spö eller 30 par ris får inte ta längre tid än 20 minuter.
Ju färre spö och ris, ju kortare tid.
Om en person begått flera brott, skall för varje brott räknas ut straff och sedan förvandlas de sammanlagda straffen till det svåraste.
Dock får inte det svåraste kroppsstraffet överskridas.
Den som tadlar Konungens val till någon av de av Kongl Maj: t inrättade fyra riddarordnarna bötar 500 daler silvermynt.
Den som är delaktig i huvudmannens brott med förfalskade bancosedlar skall lagföras.
Apotekarna är förbjudna att sälja något slag av gift.
De som säljer arsenik måste vidtaga försiktighet, annars bötar de 50 riksdaler även om ingen olycka sker.
Alla som innehar publik syssla till konungens eller det allmännas gagn är skyddade under sin tjänsteutövning.
Särskilda regler gäller för militärer, postförare, tullbetjänter, dykeridelägare och deras betjänter.
I mål där dråp anges skall domaren skyndsamt låta besiktiga kroppen med hjälp av läkare eller fältskär.
Domaren skall inte glömma att fordra en omständlig räkning av läkarens resekostnader och arvoden för besiktningen, som sedan insänts till Hovrätten att prövas om läkarens kostnader stämmer med medicinaltaxan.
Den gamla förordningen vid stöld genom inbrott kommer att upphöra och istället förordnas sålunda: Om någon genom vägg, golv, tak, dörr, lucka eller fönster bereder sig ingång till låst hus eller använder dyrkar eller förfalskade nycklar eller annan list för att ta sig in vare sig huset är bebott eller inte, döms efter kap. 40 i Missgärningsbalken.
Gäller även den som bryter upp skåp, kista, skrin eller annat dylikt.
Delaktig i brottet döms efter kap 61 i samma balk Ficktjuv skall straffas med kroppsplikt, uträknad efter tjuvnadens värde.
Mannen straffas med 10 par spö och kvinnan med 8 par ris.
Upprepas förbrytelsen skall de 1 timma sitta i halsjärn och skämmas.
Hinner de inte fullborda gärningen straffas de ändå lika.
Den som stjäl annans häst, boskap eller annan kreatur skall dömas till dubbelt kroppsstraff efter stöldens värde.
Men först skall tjuven stå i halsjärn vid en påle och skämmas 1 timme.
Upprepas förseelsen ökas straffet och är värdet över 100 silvermynt skall brottslingen efter utstått straff i all sin tid arbeta på kronans fästning.
Är tjuvnaden mindre följer kroppsstraff och arbete i kronans häkte i 3 år.
Brottet skall en söndag i maj uppläsas i kyrkorna.
Den ämbetsman som lånar eller tillåter annan låna av uppbörden, skall vara sitt ämbete förlustig även om skada inte skett.
Har skada skett får han aldrig någonsin tjäna Kungl Maj: t och kronan.
Den som hittat något av värde och inte uppgett det, uppbär kroppsplikt svarande mot 2 / 3 av det hittade godsets värde.
För den som är gift och begår blodskam, som i 59 kap Missgärningsbalken utsätter dödsstraff, men förskonas till livet, skall äktenskapet upplösas vare sig makan så önskar eller inte.
Den försumlige avvisas från orten, där makan eller den person som blodskammen begicks med uppehåller sig.
Det i missgärningsbalken utnyttjade talesättet: sin mans styvmoders efterlämnades man kommer i fortsättningen att heta: sin styvmoders efterlämnade man.
Borgmästare som uteblir från sin tjänst av vilket skäl som helst mer än 14 dagar skall anmäla detta till hovrätten, som tillsätter en vice om så skulle behövas.
Underdomares vikarier skall innan midsommar året efter återlämna konceptdomboken, som insändes till hovrätten.
Underrätt som dömer någon till böter, skall undersöka om vederbörande kan betala eller inte, vilket skall antecknas i protokollet.
Det skall också antecknas i saköreslängden och beräknas hur böterna skall omvandlas till kroppsstraff.
Beviljad inteckning skall uppges vid ordinarie ting.
Förnyelse av inteckning får ske vid urtima ting.
Inteckningshavaren skall ange orsaken till att han begär urtima ting och sedan anmäla saken vid ordinarie tinget, där det införes i inteckningsprotokollet.
Då hovrätten avkunnar dödsdom, skall den insändas till Oss innan verkställigheten, tillsammans med rannsakningen och övriga handlingar.
Vill den dömde söka nåd, skall han lämna sin böneskrift till Vår befallningshavande som ofördröjligen lämnar den till Oss.
Kan han inte skriva skall befallningshavande ge honom hjälp.
Söker han ingen nåd inom laga tid, skall befallningshavande meddela Oss.
Presidenterna i hovrätterna har rätt att under vanliga ferier njuta ledighet, utan att söka Vårt tillstånd.
Dock skall alltid antingen presidenten eller vice presidenten vara närvarande.
De skall anmäla när de börjar sin ledighet.
Förbrytelse mot resa över riksgränserna utan pass upptas av närmaste sjötullrätt eller gränstullrätt.
Den som lägrat kvinna, men lyder under något privilegierat forum och inte kan tilltalas annat än där, kommer att i fortsättningen dömas enligt allmän lag.
Handlingar som inlämnas till domare bör inte upptas i protokollet mer än nödvändigt, om inte parterna kan åtsämjas.
Vid tvister om jord eller därmed förenade rättigheter eller skyldigheter som rör kronohemman eller lägenheter skall fullmäktige från båda sidor förordnas.
Domaren omtalar vem som blivit utsedd till allmänt ombud.
Missnöje över utslag eller invändningar över domstolens behörighet eller parternas inkallande får endast hindra huvudsaken, men bör inte tillämpas på brottmål.
Den som kan dra nytta eller skadas av någon sak och därför inte får vittna, gäller ej allmoge i en socken.
Mål angående edsöre där penningböter eller fängelse med eller utan arbete är utsatt kommer av underrätten ej längre att underställas hovrätten.
Den som vill överklaga underrättsdom i brottmål, skaffar sig två vederhäftiga män, som visar en löftesskrift att de går i borgen för böterna eller att böterna redan finns i ränteriet.
Dessa båda skall ha kronobetjänt eller kyrkoherdens bevis att de är bofasta och vederhäftiga för vad de borgat.
Är den sakfällde så fattig att han inte kan borga för böterna, skall han ha bevis därför.
Den sakfällde skall själv inställa sig till eventuellt förhör i Överrätten.
Försummar han något av detta anses han förlorat sin talan.
Han har möjlighet att besvära sig genom befallningshavanden Det kommer inte att vara tillåtet för enskild part att stämma domaren för fel eller brott i ämbetet.
Domare står under hovrätt eller justitiekanslersämbetet.
Med kyrkoplikt skall förfaras efter författningar av 1736 nämligen: Den som begått brott och gjort sig skyldig till dödsstraff, men blivit förskonad, skall åläggas kyrkoplikt en söndag.
Undantag den som begått tidelag.
Blir den brottslige dömd till kronans fästning, skall han undergå kyrkoplikten innan han sätts i fängelset.
Den som har främmande religion kan inte dömas till kyrkoplikt, utan får istället sitta i stocken utanför kyrkdörren.
Den som begått flera brott med kyrkoplikt som påföljd, skall dömas att en söndag undergå plikt i den församling där det grövsta brottet begåtts.
I de andra församlingarna skall kungörelse göras från predikstolen.
Den som begått flera brott av lika art men på särskilda orter, skall kyrkoplikt undergås i den församling, där det sista brottet begicks.
Är orten avlägsen kan kyrkoplikt hållas i den församling där han straffet utstår.
Den som begår stöld skall stå kyrkoplikt, dock endast en söndag, även om brottet upprepats.
För snatteri döms ej till kyrkoplikt, utan förbrytaren åläggs enskild skrift och avlösning.
För främmande religionsutövare äger enskild skrift inte rum.
Däremot skall vid hors- och lägersmålsbrott mannen betala 4 och kvinnan 2 daler silvermynt till kyrkan i den församling brottet begåtts.
Den som är motsträvig till att undergå kyrkoplikt skall dömas av domstol till vatten och bröd i 8 dagar.
Därefter skall han undergå plikten.
Nekar han igen döms han till vatten och bröd i 14 dagar.