Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan icke blifva någon orättvisa på en eller annan väg, enär de, som resa på samma väg, också dela lika öde.
Jag finnér icke något annat skäl återstå, än det Herr Tham anfört, att en forvagnsinrattning skulle hindras deraf.
Jag erkänner, att det kan se så ut, men frågar tillika hvad faran är, då Rikets Ständer allenast i Önskningsväg anmäla saken; om Rikets Ständer sedermera komma med en underdånig skrifvelse rörande postvagnsinrättningen, så är det en gifven följd, att om Konungen deruti finner ett företräde, gör lian intet afseende på Ständernas föregående begäran.
I det fallet begriper jag icke, hvad ett beslut i förra fallet kan motverka forvagnsinrättningens vidtagande.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf :
Så vida entreprenad med skjutsen skall ega rum, blir det ett nödvändigt vilkor, att hästarne skola finnas på stället, eller i granskskapet deromkring; ty eljest skall säkert det missbruk inträffa, synnerligen om skjutslegan ök37 H. 2 12 Den ta Augusti f. ra. tes, att hela reservlaget blef Entrepreneurer, oell man vöre ändå på samma punkt, sorn nu, att få vänta betydligt länge.
' \ .I,'..'.’- ' "
Hvad Kungs- och Kronoskjutsen beträffar, gillar jag för min del helt och hållet Utskottets Betänkande, men hvad reserv- oell hållskjutsen angår, måste jag förena mig méd Grefve Posse och Herr Tham.
Jag finner det olämpligt, att i ett Land med så vidsträckta communicationer skjuts,legan skall förhöjas.
I andra Länder behöfver
Landtmannen kanske på sin höjd transportera sina varor sex mil för att afyttra dem.
I vårt Land deremot får han transportera deni ao mil och derutöfver.
Det är olämpligt hvad Herr Hjerta föreslagit, att på somliga ställen höja skjutslegan; följden måste nödvändigt blifva, alt man kommer till exempel på eli Station, hvarifrån man fortsätter resan utan alt undersöka, om Gästgifvaren har entreprenerateller ej, och när man skall liqvidera vid nästa ombyte, uppgifver den skjutsande, att han bör hafva en högre betalning såsom skjutsande från en poststation!
Man är då ej i tillfälle att controllera detta, utan mäste oftast blifva bedragen.
Det är icke häf, såsom i Frankrike, der en postbok finnes föt* hela Riket, i hvilken är anfördt, huru mycket man skall betala på hvarje ställe, och hvaruti alla Författningar, söm angå skjutsväsendet äro intagne.
De n 12 Augusti f. rn. a 13 Ilär harman blolt dagboken, hvilken snart sagdt är olika uti olika Län, och hvilken man sällan erindrar sig alt se uti.
Det vore visserligen rigtigt lill principen, att man fråntog Landtmannen den på honom lagde lunga börda med skjutsen, och lät, som man säger, allt gälla hvad det gälla kan.
Men jag hemställer, huruvida, då detta icke är af någon nöd påkailadt, och dessutom i alla de länder, som äro lika glest bebodda , som Sverige, såsom till ex.
Ryssland och Norrige, skjutslegan icke är högre än här, det icke skulle vara olämpligt att här öka densamma.
Jag anser dessutom, att Taxorne här i Landet böra vara beständigare, än i något annat Land, Det vore illa, att göra någon förändring med skjutsväsendet, innan forvagnarné kommit till något bestånd.
Utskottet har alldeles icke vidrört den anmärkning jag vid återremissen gjorde, att nemligen ingen skulle tillåtas att åka med mindre, än två hästar.
Delta vore visserligen svårt för Tjenstemän, men för dem kunde undantag stadgas, då de reste i Embetsärender eller i den Ort, der de voro kände.
Resande i allmänhet borde deremot ej få taga mindre, än två hästar; derigenom skulle ett mindre antal hästar behöfvas, och entreprenader äfven blifva framkallade; ty i stället för att behöfva en skjutsande till en häst, fordrades den blott till Den 12 Augusti f. m. 2:ne hästar, hvarmed skjutsas 3:ue personer, i stället för 2:ne, då enbete nyttjas; följden skulle äfven blifva, att forvagnarne buro sig; ty det yppade sig icke alltid tillfälle att kunna slå sig i bop flere personer om 2:ne hästar.
Detta indirecta tvång för den resande betog honom icke tillfället att med forvagn få resa för lika godt köp, som då lian begagnade en bäst, hvarigenom vunnos således 3:ne mål: 1:0 Undvikande af skjutsförhöjning; 2:0 Möjlighet för Entreprepeuren, att fullgöra sina åligganden; 3:o Forvagnars införande.
För öfrigt förenar jag mig med hvad Herr
Tham yttrat, och anhåller om bifall på de delar af Betänkandet, som handla om Kungs-» och Kronoskjutsen, men afslag på den del som angår Gästgifveri-skjutsen, Herr Tham:
I sjelfva saken vill jag blott tillägga, att förhöjning af skjutslega!» skulle medföra förhöjda forlöner vid alla transporter, och att detta förmodligen icke skulle vara af förmonligt inflytande på näringarne.
För öfrigt delar jag med Herr Hjerta förtroendet till Regeringen, och är lika med honom öfvertygad att vår Regering gör afseende på det rätta, men just derföre önskar jag motarbeta, att Ständerna icke må framkomma med oriktiga önskningar, som möjligen skulle kunna missleda Regeringen.
Om Ständerna komma med sådane önskningar, måste Regeringen afslå Den 12 Augusti f. tn. dem, och dessa med rätta afslagna önskningar tjena till intet annat, än att ett vidsträckt fält derigenom lemnäs vid kommande Riksdag för dem, hvilka så gerna omfatta hvarje tillfälle att klandra Regeringen.
Af dessa skäl anhåller jag om bifall lill de tvänne första punkterne och afslag å dea sednare, eller den som angår Gästgifveriskjutsen, Herr Munck af Rosensköld, Eberhard:
I detta ämne, visserligen et af de vigtigare, som vid denna Riksdag förekomma, vill jag blott göra några anmärkningar.
Det tros i allmänhet, att man reser för mycket bättre pris i Sverige, än utomlands.
Så är det ock, då man vill resa med serskildta eller så kallade exlrnposthästar, Mea i England, Tyskland, och flere andra länder faller det aldrig den mindre förmögne in, att resa på det sättet, utan han, ja ofta den rike sjelf, håller till godo med en plats i forvagn, och man kari der i beqväm täckvagn resa för mycket bättre pris, än i Sverige, isynnerhet då man är ensam person.
Således har jag sjelf i sisth November rest från Paris till Brussel i en sådan vagn ungefär 3o Svenska mil på 36 timmar, för circa en R:dr R:gds milen.
För att resa så här i landet i den årstidens väglag, skulle kostnaden blifvit dubbel.
Ännu stö - re skulle den blifva för utländning!*!), sorn ofta nödsakas vid ankomsten till Sverige
Den i a Augusti f. rn. köpa egen vagn för öfverdrifvet pris, och sedan vid utresan sälja den för vanpris, samt utomdess lega en serskild kusk, som ofta måste från Stockholm återsändas, t. ex. till Helsingborg, med serskild skjuts.
Men i vårt glest bebodda land, och med så långa distancer till Hufvudstaden bör man kunna resa beqvämt, åtminstone för icke högre pris, än utomlands.
Häraf föbjer dock alldeles icke, att det är en viss klass af Medborgare, som skall påkosta den-, na fördel, eller att den skall vara ett onus på Landtbruket.
Principen är utomdess mycket oriktig, att skjutsningen skall vara ett onus, ty den borde här, som i andra länder, vara en näringsgren, och kan, åtminstone på de mer beresta vägar, blifva det.
Staten för detta ändamål komma emellan, så böra Ständerna söka att bereda beqvämlighet och hastighet jemte billigt pris, och se till, att icke någon viss klass af Medborgare härvid tryckes.
Man har sagt, att forvagnen emellan Stockholm och Upsala lyckats.
Den skulle bära sig ännu bättre, om hållskjuten på den vägen afskaffades; ty ett företag, grundadt på vinst, kan svårligen i längden bära sig bredvid en inrättning, grundad på onus.
Bäst skulle en Forvagnsinrättning lyckas emellan Helsingborg, som de fleste hitresande utländningar passera , och Stockkolm, i anseende till ofvannämnde serskilta kostnader, som, utom sjelfva skjutslegan, ut - Den 12 Augusti f. m. 217 JUndningen nu får vidkännas, och den skulle föranleda ett mångdubbelt större antal ylländningars, isynnerhet från Danmark, resa till Stockholm.
Ju längre och vidsträcktare forvagnar varit inrättade, dess flere resande skola begagna dem, och en del enskilta resåkedon afskaffas, samt dymedelst inrättningen des? bättre löna sig.
Jäg får derföre föreslå: i:o
Alt hållskjutsen afskaffas, åtminstone eller först och främst på de vägar, der forvagnar inrättas; 2:0
Att skjutslegan höjes på dessa ställen; 3:o Att Entrepreneurerne, om så skulle hehöfvas, till en början få något sammanskott i foderpersedlar af dem, som blifvit befriade från hållskjutsen, och, der sådane ej finnas, något understöd af Staten. 4:o Att en Forvagnsinrättning förenas med Postverket, samt sluleligen 5:o att entreprenaderne befordras, genom bättre väghållning, om det ock vore medelst vägpenningar, ty dess ofullkomlighet, åtminstone i vissa provincer, och serdeles i Skåne, afskrämmer speculanter mera, än en fortfarande mindre skjutslega.
Jag önskar således, att sednare delen af Betänkandet måtte bifallas, med de modificalioner och tillägg, som jag föreslagit, samt att således Betänkandet alldeles icke måtte afslås.
2j8 Den ta Auglisli .m. Herr Rosenqvist j Fredrik Leonhard,, hade inlemnat följande, som upplästes: Rikets Ständers Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskott, som, i anledning af de inom samtelige RiksStånden gjorde anmärkningar vid Betänkandet N:o 84 angående Forväsendet och Gästgifveri-skjutsanstalternej nu nfgifvit ett nytt Betänkande i ämnet, har i det närmaste följt sina förra åsigter, utan att de deruti upptäckte och beviste flere ofullständigheter föranledt till närmare utredning af ämnet.
I frågan om skjutspenningarnes betalande till de skjutsande, genast efter verkställd Kronoskjuts, har Utskottet korrt och laconiskt yttrat, att sådant skulle leda till flera oredorj och tilläfventyrs äfven till förlust för de skjutsande, 56 §. i RegeringsFormen innehåller likväl, att det Utskott, dit en i ett RiksSlånds
Plenum väckt fråga varder öfverlemnad, äger att frågan utreda.
Men kan väl det sätt, hvarpå Ekonomiutskottet yttrat sig öfver nyssnämnde fråga, hänföras till det begrepp, man fäster vid ordet: utreda?
Utskottet har icke ens försökt, att med något enda, äfven det mest ytliga skäl, beledsaga de framtrugade ofattliga ideerna om oredor och förluster, i händelse de, som förrättat Kronoskjuts, fingo, likasom de, hvilka utgjort Gästgifveri - Den 12 Augusti f. ni. 219 skjuts, uppbära sin betalning, genast på stället, Svårt, ja till och med alldeles omöjligt, skall det blifva, alt förlika förnuftet med den sats att det är redigare, och att det leder till en större fördel för de skjutsande, om de flere månader få vänta på sine skjutspenningar, och om de skola förspilla sin tid med att vandra till den ort, der liqviden af Kronobeljenten utsältes att ske, än om de genast, utan så lång väntan och tidspillan, afliqviderades; att förtiga, hvad erfarenheten ganska ofta vitsordat, att mångå Kronoskjutsande dels af okunnighet och glömska, gått miste om sin betalning, dels ock af brist på tid och tillfälle att för ett par tolfsUi 11 ingars afhämtande gå borrt sina dagar, hellre efterskänkt siri lilla fordran, Det skulle således vara roligt att få veta, hvaruti de flere förluster för de skjutsande skulle beslå, om det föreslagna liqvidationssättet anloges.
Hvad åter oredan angår, lorde det blifva lika svårt, att finna densamma annorstädes, än i hufvudet på Vederbörande, som med liqviden på stället fingo befattning; ty sedan LandsContoiret fått reqvisitionen på antalet af hästar, och fordon, som för en Kronoskjutsning erfordras, och skjutspenningarne, derefter uträknade, böra enligt Kongl. Brefvet den 3o November 1810 anticipations- eller förskottsvis utbetalas af Kronofogden, så kunde liqviden lika lätt gå för sig genast på stället, som flere månader derefter; helst Kro - # *20 Den 12 Augusti f. ni. nofogdens deröfver lill LandsContoirel afgifvande räkning in duplo, i allt fall kan, äfven i anseende lill den anbefall te verificationen, blifva lika redig och tillförlitlig. —- Jag vill dessutom tro, att det är Folkets, och icke Kronobetjeningens, lättnad pcb fördel, som bör afses och befrämjas; så alt, om ock det skulle för de sistnämnde vara mera beqvämt, att få behålla penjhugarne i några månader, och att i sakta ina k uppgöra durchtågs-räkningen, dylika fördelar ändock böra stå långt tillbaka för allmänhetens rättmätiga anspråk, att utan binder, besvär, kostnad och tidspillan erhålla sin rätt.
Vidkommande Kungsskjutsen, så har jag derom redan tillförene yttrat mina tankar, och jag bar icke kunnat föreställa mig, att Ekonomiutskottet, oaktadt all sin ömtålighet och farhåga, att vidröra och utreda det af en eller annan person inom Utskottet förmodligen kinkigt ansedda ämnet, skulle gjort den nog sällsamma framställning j att icke ens den Kongl.
Familjens svit på resor behöfver efterlefva beskrifna Lagar och Författningar, i afseende på den hastigare farten med de skjutsandes hästar.
Jag skall alltid veta värdera den lycka jag Sgerj, att icke vara ställd på den vanskeliga fot, alt jag för afsigters skull behöfver uppoffra min öfvertygelse, eller frukta, det mitt embete kan mig när sorn helst från - Don 12 Augusti f. m. tagas; oell då jag således icke är någon Apostat från sanning och rätt, utan fritt yttrat mina tankar, bör jag ock taga som en berömmelse och icke som en smädelse de ord i Utskottets för öfrigt icke väl betänkta Betänkande, hvarest det heter, att ”det må va”ra Herr Rosenqvist af Åkershult förbehållit', ”att uppställa en skillnad emellan de resor, ”sorn af Kongl.
Maj:t eller den Kongl. Fa”miljen företagas, endast för allmänt väl ”eller deras hälsa.” Utskottet deremot har ansett hvarje resa, som af Konungen och den Kongl. Familjen företages, afven då endast en nyttig förströelse dermed åsyftas, likväl på sa rojna gång och i främsta rummet gälla det allmännas väl och fördel.
Utskottet framför ordet förströels.e placerat ordet jiyttig, det är icke så lätt att begriTpa, så framt icke Utskottets mening är atj; antyda, det resor anställas jern väl för onyttig förströelse.
— Sådant hade jag aldrig kunnat tänka, långt mindre yttra; men den sats måste jag ändock bestrida, att hvar .enda resa, som af det Kongl. Husets hvarje hög Medlem företages, ovilkorligt i främsta rummet gäller det allmännas väl.—1 Den, sorn sä tänker, och så talar, han lärer icke kunna göra sig sjelf reda för hv.ad som förstås ilied allmänt väl.
' För att få ett redigare begrepp derom, torde det alltså tillåtas mig ernid ra honom, 222 Den 12 Augusti f. rn. huru elen af Folket tillbedda Romerska Kejsaren Tilus uttryckte sitt höga stånds företräde, då han sade:
Att den dag var förlorad, pä hvilken han ej gjort något godt.
Att, såsom Utskottet, fasta landets väl vid allt, hvad en Kongl» Person företager, det tyckes nästan gå så långt, att jag icke ens med tankan vill följa Utskottet.
»Tåg förnyar emellertid, hvad jag i hufvudsaken haft äran förut andraga, och finner mig icke vara på minsta sätt vederlagd.
Herr Uggla, Carl Wilhelm, hade in* lemnat ett så lydande Anförande:
Den vigliga fråga, som vid nuvarande Riksmöte blifvit väckt, angående en annan, som man säger, efter tiden lämpad Skjutsförfattning, skall till sitt ursprung icke af någon misskännas; ty detsamma har blifvit tillräckligen bådadt genom sina väldiga tecken, och om än en nödvändig förbättring uti den såkallade Gästgifveri-skjutsen påkallar Lagstiftarens uppmärksamhet, undfaller det likvist ingen, som afliört discussionerne och opartiskt vetat bedöma dem> att denna slags skjuts, jemte Kronoskjutseh, af några endast blifvit, så tillsägande, i galopp begagnad, för att med bitterhetens, oviljans och obillighelens vapen kunna upphinna och anfalla den derjemte öfverklaga* de Kungskjutsen.
Den 19.
Augusti f. in. 223 Ämnet är under sådane omständigheter ömtåligt att vidröra, emedan, oaktadt föredraget rörande denna sistnämnda, af ålder bestämda, skjutsordning blott vittnar om otyglade passioners spel, det ändå är en pligt af medmenniskor, att icke lägga sten på bördan, eller ytterligare nedtrycka den, som redan förlorat sina vapen.
Samtiden bar öfver honom fällt sin dom, och efterverlden,— så vidt en vrängd framställning har lof alt tränga dit — lärer icke underlåta, att bestämma, med hvilken krans hon skall pryda Referentens hjessa.
Vare detta nog sagdt om den delen af Motionen, som rörer Kungskjutsen , och sorn af Ekonomiutskottet blifvit förkastad.
Jag förenar mig likaledes med Utskottets åsigter rörande Kronoskjutsen; och går fördenskull, att ensamt betrakta Gästgifveri-skjutsen, såsom i någras tanka utgörande ett onus för landet.
Jag inser vis«erligen, att för jordbrukarens beqvämlighet, måhända äfven för dess moralitet, en förändring bör tillväga— bringas uti nuvarande sätt, att hos oss fortskaffa resande genom skjutsning.
Detta behof skall likväl icke förvilla mig, eller draga mig allt för långt ifrån den ursprungliga bestämmelsen med Skjutsinrättningarne inom vårt land.
Dessa hafva tid efter annan fått den fullkomlighet, att intet land Den i7.
Augusti f. m. i den civiliserade verlden näppeligen kari jemföras med vårt, så väl uti säkerhet för färden, oaktadt de glesa bygderna* som äfven uti det lindriga pris, hvarmed man hittills blifvit fortskaffad, Man kan således icke betvifla, alt, genom dessa förträffliga inrättningar, communicalionerne blifvit lättade, både för den utländska och inländska trafiken, onekligen till samhällets gemensamma ekonomiska fördel.
Borttager man i hast dessa communicatiohsmedel, eller försvårar man dem, och uppställer andra af tiden icke pröfvade, tror jag, att mera än på ett sätt olägenheter skola vid-* kännås, hvilka sedermera icke så lätt kun** na afbjelpas, Tiden måste följaktligen bär verka förändringen, och en blodstörtning vöre måhända mera skadlig i detta fall, äji uti många andra, der man önskar ganda institu-* tioners upphäfvande.
Man bar förnämligast ansett den nu existerande Håll- och Reserv-skjutsen mest onerös för Rikets allmoge — det vill säga för bönderne.
— Man bar äfven v.ylat med en slags skam låta bönderne förslå, ”att de, ''sorn här utgöra ett RiksStånd, äro, efter ”hemkomsten ifrån riksvårdande ärenderaf ”alla slag, pligtskyldiga, att på Hållkarlens ”uppbådning genast begifva sig i skjuts, och ”efter Den 1a Augusti f. m.
"efter ett par rails färd, med blott en Riksdaler i förtjenst, rida barbacka hem."’
Det kunde vara mycket att orda härom; men den, sora piquerar sig af att känna de Romerska häfderna, och huruledes verlds-triumphatorn utan alt blygas, efter det ärofulla kriget, med egna händer odlade sin jord, och förrättade de dermed förknippade arbeten, kan icke framkomma med denna sentens, utan att misstänkas för lusten att vilja demoralisera.
Att bönderne i allmänhet icke anse skjutsskyldigheten för onerös, utan tvärtom, såsom en — åtminstone vissa årstider— påräknad förtjenst, besannar erfarenheten.
Äfven visar det sig derutinnan, att oaktadt Kongl. Maj:t redan, genom dess Befallningshafvande!! inom Länen, sökt åstadkomma en skjutsinrättning på entreprenad, sådant likväl'icke kunnat, utan på högst få ställen, tillvägabringasj emedan allmogen icke frivilligt velat afstå ifrån den henne tillhörande rättigheten atfc sjelf skjutsa.
Detta utvisar åtminstone, att vanans magt, om man ock evident kunde bevisa skadligheten af nuvarande skjutssystem, likvist ännu segrat öfver det nyas antagande; samt att man icke så lätt kan öfvertyga», alt den, på en måhända eljest sysslolös dag, förtjenta Riksdalern icke är någon förtjenstj eller af något gagn att erhålla* 37 H. *5 Deri is A ii 5 in t i f. m.
Om jag med Utskottet instämde uti förhöjningen af skjutslegan, skulle det endast vara af orsak , att derigenom snart nog komma till entreprenad-skjutsens inrättning, åtminstone på de mest besökte vägarne, hvilket jag för min del visserligen önskade.
Men då jag tror mig inse, att hvar och en resande, som under sådane vilkor ämnade färdas en längre väg och sjelf ägde hästar, aldrig, om tiden medgåfve, skulle begagna den för högt uppdrifna Gästgifveri- eller Entreprenad-skjutsen, så blefve återstoden för jordbrukaren endast det onerösa, eller att blott i nödfall begagnas, utan att frivilligt, eller när tillfälle medgåfve, kunna skapa sig en inkomst, der andra tryta honom.
Min tanka blifver fördenskull, att det bör tills vidare stadna vid de arraime O menter, som redan äro vidtagne, eller att man småningom endast genom öfvertygelsens inverkande kraft bos allmogen, om ett bättre skick under andra förhållanden, söker förmå den till entreprenaders afslutande, och får jag sålunda för min del tillstyrka afslag på Betänkandet, hvad den förhöjda skjutslegan vidkommer, såsom ledande till de mindre bemedlade skjutsåliggande bönders verkliga förfång och skada.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall å hvad Ekonomiutskottet angående Krono- och Kungskjutsen tillstyrkt.
Den ia Augusti f. lii. 227 Hvarefter Hans Eoccellehce framställde proposition till bifall å hvad Utskottet rörande Gästgifveti-skjutsen föreslagit, med den förändring deruti, som af Herr Hjerta blifvit yrkad.
I anledning hvaraf Hans Excellehcé föreslog afslag å Utskottets yttrande i afseende å Gästgifveri-skjntsen, samt godkännande af Grefve Posses vid Betänkandet fogade Reservation.
Föredrogos ä nyo och biföllos följande StatsUtskottets den 3 sistlidne Julii afgifne* och den 24 i samma månad f. m. på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 200.
I anledning af Rikets Stäm* ders Revisorers åren 1825 och 1827 med* deldte Berättelser, angående de under Kongl.
Maj:ts och Rikets CommerceCollegium ställ* de fonder och medel.
Angående den innevarande Riksdag verkställde revision af de under Kongl. Majrls och Rikets CommerCeColle-’ gium ställde fonder och medel.
Bevillning^- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens 15* 2l8 Den i2 Augusti f. in. den 7 sistlidne Julii under N:o 11 afgifne, och den 27 i samma månad e. m. på hordet lagde, Betänkande, angående väckte
Motioner örn förbud emot nyttjandet af utländska fabriksvaror m. m. Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, anförde skriftligen:
Den, som icke vill ändamålet, vill icke eller medlen; och det är denna maxim, som man får tillskrifva, att så många goda och nyttiga förslag under denna Riksdag icke vunnit framgång.
För det mesta är det personliga considerationer och interessen, som gifvit utslag i sakerne; och på ändamålsenligare hushållning med den allmänna välfärden lönar det således icke mödan att tänka, så länge speculalionen på den enskildta spelar liufvudrollen i alla förhandlingar.
Hvad kan väl eljest orsaken vara, att Bevillnings- och EkonomiUtskolten, uti deras den 7 sistlidne Julii afgifne Betänkande i fråga om förbud, emot bruk och nyttjande af utländska fabriksvaror, hafva såsom skäl för de derom gjorde Motioners afslyrkande anfört, ”att sådana ekonomiska ”Ijagar, som till följe af sin stränghet icke ”kunna handhafvas eller efterlefvas, icke ”allenast äro skadliga derigenom, att de ”motverka det ekonomiska goda, som de ”skulle befordra, utan ännu mera derige - Den 12 Augusti t, im. ”norn, att de föranleda och reia till öfver”trädelser och brott, samt väcka förakt för ”Lagarne, och sålunda åstadkomma ett verkligt moraliskt ondt; och vidare anse Utskotten omöjligt att vidmagthålla förbud ”emot allt bruk och nyttjande af utländska ”fabriksvaror, serdeles kläden och tyger, ”sedan de till kläder och dylikt mera blif”vit använde, emedan de alldeles icke kun”na skiljas från Svenska af samma slag.”
Hvad vill detta säga, att stränghet i en Lag är just det, som retar till öfverträdelser och brott, och som åstadkommer ett moraliskt ondt?
Månne våra fordna grundeliga och djupsinniga Lagstiftare så tänkt, och månne mindre brott skulle utöfvas och större moralisk kraftyttring befordras, om strängheten i Lagen borttages, eller hvad som ungefär är detsamma, om inga BrottmålsLagar fulinos till?
Halfmessurer hafva alltid varit skadliga i hvad väg som helst, och då allting, som ifrån utländningen införskrifves och fritt införes, nu likaledes fritt får brukas, så skall det alltid blifva en fåfäng möda, att genom hvad tullbevakning som helst, söka förekomma lurendregeri och tullförsnillning.
Om derföre åtminstone alla sådane i Sverige öfverflödiga utländska varor, som bestämdt och klart finnas vara af utländsk tillverkning, blefvo vid strängt ansvar