Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cassören uti KrigsmanshusContoret hade af Enkefru Eneskjöld, såsom hennes commissionär, emottagit penningar till inbetalning i Cassan och derå lemnat qvittencer, hvilka likväl icke voro annoterade af Kamereraren, ehuru sådant erfordrades enligt lånereglementet och, såsom jag tror, sjelfva Skuldebrefvets innehåll, för att qvittencerne skulle emot Cassan anses gällande.
Cassören kom på balance, och Enkefru Eneskjöld lagsöktes för de summor, som ej voro i Banken insatte och således ej kommit Cassan till godo, samt blef dömd att betala dem, på den grund att qvittencerne ej voro annoterade.
Giltigheten af hennes fordran hos Cassören har, så vidt jag minnes, ingen bestridt; men hans ansvarighet rubricerades af åklagaren såsom förfalskningsbrott, på den grund, att han uti sine anteckningsböcker hade infört, att summor voro betalde, som ej blifvit för Cassans räkning i Banken insatte, och hvarå qvittencerne ej eller voro annoterade, samt på lika origtigt sätt å aflem - 248 Den 23 Mars f. m. nade förteckningar öfver obetalde räntor tecknat, att desse voro inbetaide.
Denna rubrik på målet föranledde dertill, att åtalet blef hänskjutet att såsom brottmål bandteras af Domstolarne; hvarvid dock både KämnersRälten, HofRätten och Hogsta Domstolen enstämmigt förklarade, att hvad emot Cassören blifvit åtaladt, icke utgjorde förfalskningsbrott, hvaraf följden blef, att ansvar då ej kunde Cassören ådömas.
Någon fråga om ansvar å Cassören för Embetsfel har deremot, så vidt jag känner, icke sedermera blifvit väckt, och något ansvar derföre har således icke heller drabbat honom.
Men för öfrigt anställdes åtal emot åtskillige andra Embetsman inom Verket för i frågavarande sak.
De frikändes från åtalet, utom en Revisor, hvilken befanns hafva felat i sine tjensteåligganden, och derföre fälldes till ansvar af Högsta Domstolen; men någon ersättningsskyldighet emot Friherrinnan Eneskjöld har ej kunnat Revisoren ådömas.
Uti detta förhållande har jag för min del ej kunnat finna någon anledning till ett nytt Lagstadgande i afseende på Embetsmäns ansvarighet, utan tror att de Lagar, som finnas, äro tillräcklige, då de användas.
Om Utskottet redan iakttagit hvad Herr Hjerta nu begärt, nemligen att de Kongl. Sluifvelser, hvilka sedan sista Riksdag utgått såsom Lagförkla - Den 23 Mars f. m. 249 ringar, in extenso hade åtföljt Utskottets Betänkande, smickrar jag mig med det hopp, att den anmärkning, som Herr von Hartmansdorff framställt i afseende på Skrifvelserne under N:ris 5 och 6, skulle af sig sjelf bortfallit.
Då Utskottet, genom den återremiss, som jag förmodar kommer att äga rum, får tillfälle att vid nästa Betänkande i ämnet bilägga de Kongl. Brefven in extenso, skall deraf upplysas, att begge de nu ifrågavarande innefatta så reglementariska föreskrifter, att de icke ur någon synpunkt kunna betraktas som Lagförklaringar.
Detta har varit skälet för Utskottets omdöme, ehuru Utskottet för öfrigt ej velat bestrida den åsigt, till följd hvaraf JustitiaeOmbudsmannen upptagit i sin Berättelse desse Kongl. Bref bland Lagförklaringarne.
Grefve Strömfeltj Hans Fredrik:
I anledning af den målning Herr Rosenqvist framställt om behandlingen af ett serskildt mål, som i Norrköping blifvit handlagdt af dåvarande PolisBorgmästaren Pamp, anhåller jag att i nästa plenum få upplysa förhållandet, emedan jag nu icke är i tillfälle dertill, men likväl icke kan ^påminna mig, att detsamma varit sådant, som här blifvit uppgifvit.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Riddcrskapet Den a3 Mars f. m. och Adeln ansåg de vid LagUtskottets
Betänkande gjerde anmärkningar böra föranleda till dess återremitterande.
Föredrogs å nyo Herr Tersmedens, Gustaf Reinhold, den i3 dennes fi m. på bordet lagde Motion, att vissa numror af Indelta Armeen måtte hållas vacante, samt vacance-afgiften derföre anslås till en Fond, som kunde bestrida omkostnaderne för den återstående Armeens Vapenöfningar.
Herr Tersmeden Gustaf Reinhold:
I anledning af några anmärkningar, som blifvit gjorda emot min motion, anhåller jag att några ögonblick få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet dervid.
Friherre von Duben och Herr Tham, om jag icke minnes orätt, hafva trott, att det förslag jag framställt, skulle för de provinser, der det gick i verkställighet, innebära en olycka.
Jag kan ej dela denna åsigt.
Jag hade i sådant fall ej framställt min motion.
Jag kan ej fatta, huru man kan anse, att, om den summa, som erfordras för Armeens exercis, utgår ur provinsen under namn af vacanceafgift, eller hvad man behagar kalla den, detta skulle vara en större olycka, än om den utgår under namn af Passevolanceafgift, såsom hittills.
Jag kan så mvcket mindre fatta detta, som jag tror alt de Den a3 Mars f. m.
Rotehållare, som på vacancen vilja ingå, betalade för befrielsen från en dem verkligen åliggande skyldighet, hvilket jag deremot icke anser dem göra, ifall de ingå på en fortfarande Passevolans.
Men för dem, som anse en vacanceafgift såsom en olycka, torde jag böra upplysa, att denna olycka redan är bragt öfver de flesta provincer, emedan inom Regementerne redan omkring -Fördel eller Tr:del af numerären hålles vacant för ändamål, som äro af mycket mindre vigt, än det jag åsyftat, eller den öfriga Armeens exercering.
Skulle Rikets Ständer således betrakta vacanceafgiften, som en olycka, tror jag de gjorde rättast, att besluta, det de nu möjligen befintlige vacante Rotarne skola återuppsättas för deras ursprungliga ändamål.
Grefve Brahe åter har sagt, om jag rigtigt fattat hans mening, att jag påstått 17 dagar vara den tid, hvarutöfver alla de årlige exercismötena ej få räcka.
Deruti har Grefven ganska rätt; jag har verkligen sagt detta och tror ännu, att, om man läser Knecktecontracten, man skall finna, alt 17 dagar äro bestämde för alla de årlige mötena tillsammanstagne.
Men Grefve Brahe delar ej denna åsigt, och Grefven yttrar sig vidare, att han ”hoppas icke många inom Armeen dela Herr Lieutenanlens åsigt.”
Med ledsnad anser jag mig i anledning häraf behöfva fästa uppmärksam - Den a3 Mars f. m. lieten derpå, att, då jag yttrade mig öfver Konungens Proposition rörande Passevolancen, och i sammanhang dermed väckte min motion, jag icke gjorde det inför något KrigsBefäl, eller såsom Ledamot af ett sådant, utan inför NationalRepresentationen, inför desse Svenska folkets ombud, af hvilka man nu, utom de' vanliga skattebördorne, fordrar betydlige summor för försvarsverket.
Jag trodde mig således icke göra orätt uti att föreslå en, som jag tror under fredstid ganska verkställbar åtgärd, hvilken skulle föranleda minskning i folkets bördor.
Det är möjligt, att jag härvid misstagit mig om det rätta, ehuru jag icke finner förslaget så orimligt, som mången kanske föreställer sig.
Men jag borde vid detta tillfälle endast fästa afseende på, huru Rikets Ständer skulle betrakta saken, och ingalunda derpå, huruvida min åsigt skulle delas af ett större eller mindre antal Officerare inom Armeen, Hvad slutligen beträffar beloppet af den föreslagne vacanceafgiften och zifferberäkningen i min motion, anhåller jag få tillägga, att, då ifrån de 60 R:dr, som jag, i enlighet med vanliga vacanceafgiften i Westmanland, antagit såsom grund för beräkningen, böra afdragas de 8 R:dr, som Rotehållarne erlagt till följd af de hittills ingångne PassevolansContracten, och då ännu någre ytterligare afdrag torde böra äga rum, genom Den 23 Mars f. na. 253 förslaget, ifall möteskostnaden för hvarje karl upptages till 5 R:dr B:co, såsom i min tanka tillräckligt, den indragne eller vacante delen af Armeen skulle komma att blifva £:del, i stället för Tx?:del. Grefve Brahe_, Magnus:
Jag får först yttra min förundran deröfver, att Herr Tersmeden tyckes vara stött, för det jag vid discussionen den i3 dennes, då jag flere gångor måste åberopa hans yttrande, den ena gången använde orden: ”Herr Lieutenanten, ” i stället för att å nyo upprepa dess namn, och således utmärkte honom genom hans Militaira titel.
Jag tror ej mitt anförande på något sätt bär stämpel hvarken af persiflage eller personalitet.
Så mycket mindre har jag ansett det kunna leda till någon misstydning af Herr Tersmeden, eller förorsaka dess missnöje, som vi ju ganska ofta inom detta rum hafva hört att talare, såsom stöd för opinioner, eller för att öka uppmärksamheten och gifva mera vigt åt sine yttranden, eller för att destomera fästa förtroendet för en eller annan mening, anfört att hvad som yttrats, kommit från den eller den, som bekläder det eller det Embetet.
Huru ofta hafva vi icke hört detta sägas t. ex. i afseende på Konungens Rådgifvare eller Föredragande?
Jag har dock ej hört, att någon dermed funnit sig mindre belåten, långt mindre sårad.
För öfrigt har jag, så mycket mitt minne kan 254 Den 23 Mars f. ro. återkalla, ej yttrat något, som kan gifva anledning till billigt missnöje å Herr Tersniedens sida, ty jag har till och med icke yttrat min förundran öfver att han kunde framställa en sådan motion, som den ifrågavarande.
Herr Tersmeden nämner, det jag sagt, att ”jag hoppas det högst få af Armeen skulle dela hans mening.” — Ja! det har jag verkligen yttrat, och jag upprepar det ännu en gång; jag har mer än hopp — jag har fullkomlig säkerhet derom.
Herr Tersmeden har äfven sagt, att hans motion ej under fredstid skulle hafva någon menlig inverkan på Armeen.
Jag tror, att man under fredstiden ej bör göra sådane förslag, som kunna hafva en menlig verkan under krig, utan att man bör begagna fredens lugn för att sätta sig uti ett sådant tillstånd, att man, vid ett fredsbrott, ej hehöfver på en gång vidtaga brådstörtande mesurer, hvilka då vanligen komma för sent.
— Herr Tersmeden återför i minnet, att 17 dagars Regementsmöte är det enda, hvartill indelta Armeen kan förpligtas.
Jag medgifver, att 17 dagars
Regementsmöte är bestämdt i de fleste Knecktecontracter.
Men jag får äfven påminna, att Compagniemöten genom dem voro anhefallte, och förr ägde rum; att desse drabbade hela Regementet; samt att dessa numera icke linnas.
Således då Compagniemöten ej mera äro till, måste den brist i Den 23 Mars f. ra. 255 öfning, som de medförde, väl ersättas genom andra möten.
Herr Tersmedens calcul tyckes vara något för hastigt uppgjord, enär den är byggd egentligast på beräkningen af 60 Riksdalers vacance-afgift för hvarje nummer, som till de projecterade möteskostnadernes bestridande skulle indragas.
Enligt insände officiella uppgifter, och gjorde beräkningar, som, bland annat, finnas upptagne i General Björnstjernas tryckta löne-regleringsplan, kan en sådan afgift ingalunda högre beräknas per medium, än högst R:dr B:co; hvadan blifver en följd, att i stället för T%:del, som Herr Tersmedens project afser, borde circa ^.:del af Indelta Armeen hållas vacant, för att förslaget skulle gå i verkställighet.
Följden deraf hlefve, att vår ordinarie
Stam af alla vapen, Indelt och Värfvadt inbegripet, skulle blifva knappa 26,000 man, hvarmed påräknades, att vid förefallande krig borde införlifvas circa 70,000 Beväringsskyldige, förutom extra Rotering och Gottlands NationalBeväring, som tillsammans ej kan upptagas till mindre än 9 å 10,000; således 3 å 4 Beväringar för hvarje ordinarie Soldat; och torde blott denna omständighet, förbigående alla andra vigtiga påtagliga olägenheter, vara tillfyllestgörande, för att bevisa det menliga af verkställigheten utaf Herr Tersmedens framställde önskans uppfyllande, 256 Den 23 Mars f. m. sorn afser Indelta Arméens förminskning.
Jag har redan haft äran tillförene framställa, huru vådligt det vore, att minska denna Stam, i synnerhet så länge tillgångarne ej medgifva tillräcklig öfning för densamma, långt mindre för all vår oexercerade Beväring; och skulle man nu sammanslå denna stora massa, i det skick den nu är, finge man se, hvad resultat deraf uppkomme.
Jag hegärde ordet, då Herr Tersmeden yttrade, att i Westmanland 60 R:dr B:co betalas i roteafgift, och då han tilläde till sin calcul, att derifrån borde dragas Passevolance-afgiften.
Jag medgifver, att förhållandet är sådant, 'i afseende på roteafgiften af 60 R:dr Banco, men jag tror ej, att Passevolancen bör dragas derifrån, ty afgiften betalas för friheten att disponera Soldat-Torpet, då Rotehållaren finner sig hafva mera gagn af att sätta dit en Torpare.
Jag hade ej den äran vara närvarande i Ridderskapets och Adelns plenum, då Passevolance-frågan sista gången förevar; och som detta ämne redan så fullständigt blifvit behandladt, ämnar jag nu ej ingå uti discussion om sjelfva liufvudfrågan.
Men då jag för 11 år sedan tog mig friheten väcka en motion af något nära samma syftning, Den 23 Mars f. m. 207 ning, som Herr Tersmeden, anser jag mig uppkallad, att lika öppet och i öfverensstämmelse med min öfvertygelse, tillkännagifva, att jag nu mera erkänner det hafva varit ett stort misstag, att hafva väckt motionen i den syftning, som då skedde, att nemligen på bekostnad af indelta Arme'ens numeraire vinna tillgångar för andra delar af försvarsverket, under bibehållande af en fortfarande af andra samhällsclasser odelad tunga för jordbruket.
Af sådan anledning måste jag nu motsätta mig Herr Tersmedens motion.
Jag anser den tanka, som af Konungens Rådgifvare blifvit yttrad i denna sak, att, om möjligt är, afvända från jordbruket och fördela en tunga, som legat på detsamma, för jordbrukare innebära en verklig anledning till tacksamhet, och jag skulle tro mig fela emot min pligt som representant, och emot mitt intresse, om jag ej understödde denna mening framför någon annan.
Det vore oriktigt, att nu minska den stående eller indelta Arméen, för att få nya ressourcer till vapenöfningar, ty det skulle i alla fall blifva en -tunga för jordbrukarne, och de öfrige delarne af samhället skulle blifva befriade ifrån en sådan utgift.
Det är på denna grund jag Önskar och anhåller, att vederbörande Utskott måtte fästa uppmärksamhet vid denna omständighet, och oriktigheten deraf, att, enligt motionairens 17 H. 17 a58 Den 23 Mars f. m. åsigt, bibehålla Passevölancen, såsom ensamt drabbande jordbruket.
Hvad för öfrigt angår indelta Aromens indragning, är det ett annat ämne, som nu ej är i fråga.
Jag delar ej fullkomligt Grefve Brahes åsigter, att det vore omöjligt, och för försvarsverket så väsendtligt, om en minskning af Armeen ägde rum, men jag tror, att så mångå andra omständigheter äro dervid fogade, att det torde vara för tidigt, alt nu vidröra detta ämne.
Den motion, som blifvit af Herr Tersmeden väckt, angående indragning af Armeen, kan jag ej biträda af orsak, att det numera ej är problematiskt, huru Soldaten skall underhållas vid Möten.
Det är endast fråga om det lämpligaste sättet; antingen det skall ske genom matsäck, såsom förr varit brukligt, eller genom penningar i ett för allt, hvilket genom Passevolanceinrättningcn blifvit stadgadt.
När således efter Knecktecontractet är bestämdt, alt soldaten skall underhålla sig sjelf under mötena, och medlen dertill endast af rotehållaren förskjutas på lönen, har man tydligt afgjordt, hvarifrån underhållskostnaden för denna tjenstgöring skall lagas.
Ett annat stadgande härutinnan behöfves således icke, enär det gamla ännu ej är upphäfvit.
Fördenskull finner jag icke någon indragning uti Arméen för sådan orsak böra ske; och som Den 23 Mars f. m. a5g den väckta motionen följakteligen förfelar sitt åsyftade ändamål, hvilket hvar och en, som vill tänka i saken, lätt skall finna, anhåller jag, att densamma helt och hållet må förfalla.
Då jag på sätt och vis biträdt den motion, som af Herr Tersmeden blifvit gjord, derigenom att jag framställt samma tankar i anledning af Konungens Proposition om Passevolancen, såsom ett alternatif mot det, hvilket af Konungens Rådgifvare blifvit uppgifvit, det nemligen att afgiften borde erläggas genom Allmän Bevillning; anser jag mig pliktig, att till besvarande upptaga några yttranden.
Jag har med nöje instämt deruti, att det rätta onekeligen vöre utgiftens bestridande genom allmän Bevillning, och har förenat mig med dem, sorn önska, att StatsUtskottet ifrån den sidan måtte betrakta frågan, och sålunda tillstyrka Rikets Ständer denna utväg att komma till målet.
Men det var endast i den händelse, att StatsUtskottet ej skulle lemna denna tillstyrkan, sorn jag trodde det genom indragning af vissa Nummer blifva möjligt, att bestrida Arme'ens vapenofniiigar.
Jag trodde, en sådan indragning ganska väl. stå tillsammans med behofvet för vårt försvar; hälst jag vet, att ganska många Nummer redan äro indragne, och jag anhåller, *7* Den a3 Mars f. m. att StatsUtskottet måtte söka upplysning genom GeneralAdjutanten för Arme'en, huru många, och till hvad ändamål de äro indragne.
Jag tror att ganska många äro det för ändamål, som torde kunna anses främmande för Försvaret, åtminstone på intet sätt jemförlige med de behof, som nu äro i fråga.
Skulle man anse af nödvändighet, att den numeraire, som enligt indelningsverket är upptagen, bör finnas, så måste i första rummet de vacancer, som bållås endast för luxbehof, ersättas.
Jag finner deremot, att den indelta Arméen, såsom utgörande endast en stam, ej behöfver vara så talrik, som icke mera fullkomligen öfvad, och att i närvarande skick, då materiellen fordrar så stora bidrag, det är en kräfta för Sverige, om man bibehåller hela indelta Armeen till sin fulla numeraire.
Jag tror lika med Grefve Brahe det vara Nationens åliggande, att under fredens lugn bereda sig till kriget, men man bör derföre icke förspilla sina krafter på ändamålslösa öfningar, då man ej till— vägabringar en riktig krigsbildning.
Jag kan ej tro, att det är genom blotta exercice-möten som man skapar krigare.
De kunna väl vara tjenlige för inöfning af vissa parad-manoeuvrer, till bildande af militairisk tenue; men någon verklig krigsöfning i det hela tror jag ej derigenom beredes.
Jag tror således, att indragning af några tusende numer, för alt bereda full - Den ^3 Mars f. m. komlig instruetion för en blifvande verklig stam för conscriptionen, vore ändamålsenligare, än att bortslösa medel på sådane exercicer, som större öfningsläger, eller rättare lustläger, hvilkas nytta, om den än existerade, bortgår med de karlar, som lemna linien.
Grefve Brahe, Konungens Rådgifvare i Commandomål, har här förut yttrat, att få Soldater återstå, som gjort ett fälttåg, hvarföre det vore nödigt att öka Armeens exercice för att gifva den ingående Numerairn samma tjenstfärdighet, som den utgående.
Jag har sagt, att detta öfverstiger våra krafter.
Det vore bättre, att bibehålla till och med endast en tredjedel af vår Armée, som vore fullkomligt instruerad, och icke blott exercerad, än att hafva 26,000 man, hvilka äro lika så väl Recruter, som det Beväringsmanskap, åt hvilket de skola utgöra en säker och brukbar stam, vid ett inträffande fälttåg.
Herr Tersmeden: Grefve Brahe har trott, att jag funnit mig stött deraf, att lian kallat mig Lieutenant.
Det har jag för ingen del varit, men det förundrade^ mig att höra Grefve Brahe säga, det han trodde, att ganska få inom Armeen delade den åsigt, som en representant yttrade.
Det var, då jag reciterade detta Grefve Brahes yttrande, som jag i reciten måste omnämna ordet Lieutenant, men det var icke för att derigenom yttra något miss - Den 23 Mars f. m. nöje, ty det kunde jag ej äga.
Friherre Anckarswärd önskar, att kostnaderne till Armeens öfning skola utgå genom Bevillning.
Såsom alternatif till hvad jag föreslagit, önskar jag detsamma.
Friherren anser sin plikt vara, att, så mycket som möjligt är, sträfva för att vältra från jordbruket den tunga, som åligger detsamma.
Men om man skall taga medlen af Bevillningen, så kan jag ej se, huru man tager någon tunga från jordbruket, emedan det i alla fall finge bidraga till Bevillningen.
De öfrige medborgareclasserne fiugo väl deruti deltaga, men jordbrukets Bevillning blef alltid ökad, om ock med ganska litet.
Vi hafva i dag här hört yttras, att nästan alla näringar äro skuldsatte.
Om man nu antager detta, vore det ingen vinst> att få de öfrige näringsclasserne med in i bestridandet af Arméens underhåll, enär derigenom ingen vinst för Rotehållarne bereddes.
Utan att öfverträda gebitet af det egentliga militaireyrket, inom hvilket jag tror de fleste yttranden i detta ämne hafva blifvit afgifne, anser jag ej oriktigt, att en man, talande för folket, yttrar sig i frågan.
Jag är öfvertygad, att Svenska folket ej önskar minskning af sin militaira stam, och tror ej att Svenska folket hyser den inskränkta tanka om sina krafter, som en värd talare tyckts hysa; en tanka som, derest nationen ägde Den 23 Mars f. m. 263 den, hon ändå visserligen ej skulle älska, att höra öppet framställas inom representationen, der en misströstan om fäderneslandets försvar minst synes antaglig.
Herr Tham, T Volrath:
Det är ej min afsigt att yttra mig i frågan om passevolancen, om Arméens tjenstbarhet eller någon annan här under discussionen förekommen dermed gemenskap ägande fråga, utan endast i afseende på hvad jag förut anfcht om Herr Tersmedens motion att reducera en del af Arméen för att få medel till den öfrigas öfning.
Jag utber mig, att få fästa uppmärksamheten på en localomständighet.
Inom det Län jag bebor, finnas 2475 Nummer indelte, nemligen i2Öo af Skaraborgs, 8-25 af Westgötlia, 2Öo af "WestgöthaDahls och i5o af LifRegementet.
Om, efter den beräkning jag bort antagas, en åttondedel af dem skulle indragas, och, efter hvad jag med säkerhet känner att nu betalas, skulle erläggas 56 R:dr, eller med afdrag af Passevolancen 48 R:dr B:co, per nummer, så skulle summan utgöra omkring i5,ooo R:dr B:co.
Jag önskar blott, att fästa Utskottets uppmärksamhet uppå, huru denna summa, utan landets stora tunga och olycka, skall kunna uttagas, och huruvida de vacante rotarne, derigenom att de fingo Soldaternes boställen, erhöllo ersättning, hälst de dessutom fiugo lemna afskedade soldater samt deras hustrur och barn, husrum och måhända a64 Den 23 Mars f. m. underhåll, så framt de ej skulle blifva tiggare.
Jag tror således, att bifall till ett sådant förslag, som detta, i ekonomiskt afseende vore en stor olycka.
Jag nödgas å nyo till besvarande upptaga hvad Herr Tham anfört.
Den stora olyckan, att en stor summa skulle utgå från en province, ser jag icke.
Herr Tersmeden har förut derom ganska riktigt yttrat sig.
Redan utgår ju genom Passevolancen denna samma stora summa, och det är ej nu fråga om, att mera skall kunna utgå.
Dessutom är det ej gifvit, att dessa medel skola uttagas contant, ty man kunde ganska väl få erlägga dem i natural-praestationer, såsom spannemål och victualie-varor, hvaraf formerades magaziner, hvilka i alla fall nödvändigt skola finnas för truppernas öfningar.
Jag tror således, att Herr Thams anmärkning bör förfalla.
Jag ber blott, alt få fästa uppmärksamheten deruppå, huruvida det är lika lätt för 315 SoldatRotar, att betala i5ooo R:dr, som för 247^?
Jag tror det vara betydligt lättare för de sednare, än för de förre.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken fia mställd proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt, att till Stats- och EkonomiUtskot - Den 23 Mars f. m. a65 ten remittera Herr Tersmedens ifrågavarande motion, jemte de af åtskillige Ledamöter rörande samma ämne nu afgifne yttranden.
Föredrogs å nyo BancoUtskottets den 3 dennes under N:o 22 aflåtne, samt den i3 derpåföljde e. m. på bordet lagde, Memorial, angående auctorisation för BancoStyrelsen, att kunna föryttra och till Silfver omsätta det efter 100 R:dr per Skeppund utpräglade Banken tillhörige gamla Slantmynt, på sätt redan är medgifvit, i afseende på gamla KopparPlålar.
Grefve Posse„ Erik:
Det af Utskottet begagnade uttryck:
"när tjenligt tillfälle kan yppas” är, efter min tanka allt för obestämdt, i egenskap af föreskrift.
Jag tror, att för Kopparens försäljning bör bestämmas ett minimum, jemförligt till det för Silfver-inköp bestämda maximum; och således, att Kopparen icke bör säljas eller bortbyt as med mindre derföre erhålles 1 28 R:dr i sedlar eller 48R:dr i Silfver per Sfg St.st:vigt.
I annat fall skulle förlust kunna uppstå, enär Silfver får uppköpas till 128 sk:s Cours.
Med utbyte eller försäljning kan gerna dröjas, intill det nu uppgifna pris kan erhållas, ty Kopparskiljemyntet, å 100
R:dr per S®, kommer troligen alltid att utgöra fidi valuta.