Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan härefter R. o. Ad., uppå af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord framställning, bifallit, ait i voler.propos:n finge nämnas
Hr liagerhjclms förslag, olan ali detsamma i sin helhet blefve utskrifvet, upplästes till justering oell godkändes följ. voter.propus.:
Den som bifaller den i RancoUtskis utlåt.
N:o 44 tillstyrkta 63 §, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, antager R. o. Ad. det af Hr Lagerhjelm afgifna förslag till förändrad lydelse af nämnde §.
Sedan härjemte, uppå begäran af Hr Lagerhjelm, dess ifragavar. förslag blifvit å nyo uppläst, företogs voteringen, efter hvars slut rösterne befunnos hafva utfallit, som följer:
Nej — 30. § 64.
Jag tog mig friheten att anmäla mig före uppläsningen af denna §, af det skäl, att jag gick bort på några ögonblick under voteringen öfver den 61 §.
När jag åter kom, var R. o. Ad. inne på öfverläggningen om den 63 och hade redan bifallit den 62 §.
Emot delta beslut anhåller jag alt få lill prot. nedlägga min reservation.
Det är hvarken med rim eller reson förenligt att begära, det Konungen skall lemna sin ga ranti för lån, hvilka af R.
St:s Bank upptagas på Svenska folkets vägnar.
Man borde hafva inskränkt sig till en anhållan, att Konungen ville på Bankens vägnar låta bemedla sådana lån, och med detsamma gifva försäkran derom, att R.
St. på Svenska folkets vägnar ansvara för betalningen, efter de villkor Konungen öfverenskommit. R. o. Ad. biföll 64 §.
Upplästes ett från Högv.
PresteSt. ankommet prot.uldr. af d. 16 dennes, innehållande inbjudning till Medstånden alt förena sig i PresteShs vid föredragning af BancoUtsk:s utlåt.
N:o 44 fattade beslut i afseende på 25 § litt. a)—f) af samma utlåt.
Delta prot.utdr. lades på bordet, uppå begäran af Hr von Troil, Sam.
Gustaf. Frih.
St., genom bifall till den 62 § i BancoUtsk:s nyss slutligen afgjorda betänk., beslu - Den 18 April f. m. 531 tat, att till K.
M. inga med en anhållan, alt, i händelse Bancofullm. funno sig behöfva något utrikes län, K.
M. mätte bemedla samina lån oell dertill lemna sin garanti, så anser jag, att Konungen bör förvissas om att äfven medel till återbetalning af ett sådant lån äro till fullo disponerade och i rällan tid anvisade.
Jag anhåller derföre att få väcka följande motion; Enär till följd af § 72 Keg.F. R.
St. ulan Konungens medverkan stadga om allt hvad som rörer Bankens tillgångar, torde det blifva tvifvelaktigt, huruvida Konungen finnér
Sig kunna i nåder lemna någon garanti å de lån, Bancofullm. möjligen kunna blifva nödsakade att ifrågasätta.
Åtminstone synes det vara en pligt af R.
St., att när de begära Konungens garanti på en skuld, till hvars återbetalande R.
St. ensamme anslå medlen, de jemväl dä tillförsäkra Konungen om ovillkorlig tillgång lill det, som för återbetalningen erfordras.
Af dessa skäl föreslår jag, att R.
St. må besluta: all lill återbetalning af de lån, Fullmäktige uti Banken kunna komma alt utrikes upptaga, skall i första rummet användas inkomsterne af tullbevillningen, till S eller 10 proc. årligen af upptagne lånets belopp; ägande K.
M. att den sålunda af tullbevillningen anslagne andel, efter godtfinnande, uti Statscont. låta hvarje år qvarstå lill dess liqvid skall ske.
Hvad Statsverket så lunda förskjuter, ersättes ofördröjligen genom Fullmäktiges i R.
Bank försorg.
Della R.
Sl:s beslut anmäles i tind. för K. M. i sammanhang • med 11.
Sl:s und. anhållan, att K. M., uppå Bancofullm:s und. anmälan, täcktes låta bemedla möjligen ifrägakommande lån, och derå lemna Dess nåd. garanti.
Denna motion remitterades lill Stals- och BancoUtsIcn.
Äfven jag anhåller att, i anledn. af det nyss afslutadc betänk., få väcka en motion, så lydande:
Flera i fäderneslandets välfärd och sjelfbestånd djupt ingripande anslagsfrågor, hafva af R.
St. vid innevarande riksmöte blifvit afslagne, hufvudsakligen af brist på nödige medel att dem bestrida.
1 första rummet räknar jag dertill det af K.
M. föreslagna bidrag lill en canalbyggnad emellan sjöarne Wessman och Barken, hvarigenom en möjlighet öppnats att til! verldsmarknaden utföra Westerdalarnes omätliga skogs- och bergverksproducter, och att, genom lifvandet af dessa vidsträckta trakters, i brist på communicationsmedel, slumrande industri, uppbringa desamma till ett nu icke anadt välstånd.
Men det är ej blott
Dalarne och det derintill gränsande Westmanland, som af denna canalbyggnad skulle skördat stora fördelar.
Hela Riket skulle i väsendtlig mån deraf kommit i åtnjutande, ej blott genom ökad export och förhöjd productionsföi måga, utan äfven i afseende på den allmänna säkerheten.
Det är för ingen obekant, hvilket högst betydligt antal kronoarbetskarlar och correctionister detta år komma alt ifrån fängelserna och arbetsinrättningarna spridas öfver landet.
Med ovilja 532 Den 18 April f. m. tillbakastötta ifrån samhället, skola större delen af dessa, kanske endast halft förbättrade likar, innan kort återfalla i laster och brott, så framt ej utväg beredes dem alt på ärligt sätt försäkra sitt uppehälle — och medlet dertill kan endast sökas i större offentliga arbetsföretag, hvarest de, organiserade i frivilliga arbetscorpser, vänja sig vid ordning, duglighet och sedlighet samt dymedelst småningom återförenas med samhället.
Om det således utur denna synpunkt måste innerligen beklagas, alt medel blifvit vägrade för den vigtiga canalbyggnaden, så bör man ej eller lemna ur sigle, för hvilken nästan oersättlig förlust vi utsätta oss, såvida den utmärkt skickliga personal af högre och lägre arbetschefer, som efter nya Trollhättecanalens fullbordan finnes att för andra dylika förelag tillgå, skulle, i brist på likartad sysselsättning, nödsakas att i andra riktningar söka sin utkomst, och vi således, vid framdeles skeende canalbyggnader, skulle vara i mistning af den vidsträckta erfarenhet, dessa personer, under en läng följd af år, hunnit samla.
En statsekonomisk förlust, ehuru i mindre scala, är äfven den omständighet, att den betydliga och med icke ringa kostnad sammanhragta materiel, som nu finnes att vid Trollhättecanalen tillgå, troligen kommer att för en ringa penning bortslumpas, och att om Staten nu icke begagnar sig af tillfället, kostnaden för en dylik materiels anskaffande framdeles blir mångdubbelt större.
En annan fråga, hvars utgång äfven måste beklagas, är nedsättandet af bygnadsanslaget för Carlsborgs fästning, då det icke torde vara för någon obekant, att det hittills beviljade årliga anslaget af 50,000 r:dr, är den minsta summa, med hvilken man kan nyttigt sysselsätta den inom fästningen varande arbetspersonal.
Dessa frågor äro likväl redan afgjorda, och det kan ingalunda falla mig in att söka direct upprifva de deröfver fattade besluten.
Men olägenheterna deraf kunna ännu afhjelpas.
Genom den af 2:ne RiksSt. beslutade bancovinstens öfverlemnande till Riksg.cont., för allmänt nyttiga företag, ett beslut, som jag hoppas snart skall blifva R.
St:s, äro mer än tillräckliga medel för dessa och dylika ändamål disponibla, och jag får, derföre med den rätt 50 § Riksd.- Ordn. lemnar mig, föreslå, att af den blifvande bancovinslen för åren 1845, 1846 och 1847 160,066^ r:dr b:co om året, eller tillsammans 500,000 r:dr b:co må ställas till K.
M:s disposition, för att användas till större arbetsföretag, sådana äfven deruti inberäknade, som R.
St., af brist på kännedom örn tillgångarnes tillräcklighet, sett sig nödsakade att under loppet af riksdagen afslå, samt att af denna summa 400,000 r:dr anslås till productiva föremål och 100,000 r:dr till byggnadsarbeten för Rikets försvar.
Denna motion bordlädes, pä begäran af Frih.
Cederström, Jacob. Anmäldes till bordläggning nedannämnde från LagUtsk. inkomne mern. och utlåtrn : N:o 100, i anledn. af skedd återremiss utaf Utskrs betänk.
Den 18 April f. m. 533 N:o 84, öfver väckt motion om förändring af 12 cap. 4 § Han delsbm ; Nio 101, i anledn. af gjorda anmärkmr vid Ctsk:s mera.
N:o 79, med förslag lill sammanjemkning af de inom RiksShn fattade skiljaktiga beslut vid förehafvande af Utsk:s utlåt.
N:o 65, i följd af äterremiss utaf betänk.
N:o 14, öfver dels K. M:s nåd. propos., angide förändrad lydelse af 1 § i 23 cap.
Ärfdabm och tillägg lill 7 § i 20 cap. af samma balk, dels ock väckt motion om inrättande af förmyndarekamrar; samt N:o 102, i anledn. af gjorda anmärkmr vid Utsk:s betänk.
N:o 69, öfver väckte motioner om upphäfvande eller ändring af K. förordn. d.
9 Maj 1835, ang:de hvad iakttagas bör. vid handel om lösören, sorn köparen låter i säljarens vård qvarblifva. H. R. o.
Ad. åtskildes kl. lill 3 e. ra.
Justerades ett prot.utdr. för d. 10, 11, 12, 15, 16 och 18 dennes samt ett prot.utdr. för denna dag f. m.
Föredrogs å nyo Vallöf].
BorgareSt.-s d. 5 och 9 dennes på bordet lagda prot.utdr. af förstnämnde dag, innehållande inbjudning till Medstånden, att instämma i det af BorgareSt. fattade beslut, att anhållan i tind. borde ske hos K. M., alt K.
M. läcktes i nåder bestämma tid för riksdagens afslutande lill någon dag, sednast den 17 instundande Maj.
Då H. M. Konungen låtit gifva RiksStm tillkänna, att H. M. vill hemförlofva R.
St. å 'den dag uti instundande
Maj månad, som fl. M. efter Sin återkomst lill Stockholm kan finna för godt att, på grund af inhemtade upplysningar, bestämma, så anser jag för min del olämpligt, att Sländerne på förhand bestämma någon dag, på hvilken riksdagsärendena skulle kunna vara sä långt medhunna, att Konungen på grund deraf skulle nu kunna bestämma dagen för riksdagens afblåsning.
Jag finner först och främst omöjligt att förutse hvilken dag, som riksdagsärendena skulle kunna vara afslutade, hvarförutan jag icke anser Stäuderne äga någon rätt, ef - 534 Den 18 April e. m. ter grundlagens bokstatliga föreskrift, att begära det riksdagen mätte afslutas förrän alla ärenden äro tilländabragle, utan att det endast är Konungen, som kan bestämma om ett eller annat ärende är af beskaffenhet att icke böra fördröja riksdagens upplösning.
Alldenstund således Konungen uti ifrägavar. hänseende, pä sätt jag haft äran nämna, gifvit sin tanka tillkänna, anser jag, att R. o. Ad. bör besvara inbjudningen ungefärligen i de ordalag jag nu tagit mig friheten antyda.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behaga besluta i öfverensstämmelse med hvad Frih.
Palmstjerna nu föreslagit.
Föredrogs å nyo Const.Utsk:s d. 2 och 9 dennes på bordet lagda mern.
N:o 34, med förslag, ang:de tillägg i 28 § Reg.F., åsyftande befordringsrätt för utländske män till vissa embeten och tjeuster.
Upplästes följande af Hr Liljenstolpe, Axel Fredr., inlemnade anförande:
Jag anhåller att få instämma uti Hr von Hartmansdorffs reservation 3 morn., eller det, att äfven läkare må vara innefattade uti den nu föreslagna grundlagsändringen.
Jag gör det sä mycket hellre, som Const.Utsk. sådant redan en gång bestulit, nemi. den 6 i sisth månaden, samt jag, i egenskap af suppleant inom Utsk., (Hr Presidenten von Hartmansdorff var nemi. dä för tillfället frånvarande) sjelf bilrädt ett sådant beslut.
Utsk. var nemi. vid besagde tillfälle ense om, att detta medgifvande skulle omfatta icke allenast universitetslärare, utan äfven läkare samt andra vetenskapliga befattningar.
Om redaclionen åter af detta stadgande kom man icke dervid fullkomligt öfverens, utan uppdrogs densamma åt Utsk:s secreterare.
(Detta enligt den af mig vid sammanträdet förda p. m.).
Att sålunda var förhållandet, erinrar jag mig derförutan så mycket mera, som jag nogsamt minnes den menlion bonorable, motionären, Hr Professoren Fries, erhöll af en ledamot, tillhörig den fraction inom Utsk., hvilken gemenligen icke plägar saknas bland reservanternes antal.
Motionen var nemi., enligt omförmälde menlion honorable, den första, som inom Const.Utsk. blifvit, utan gensägelse, enhälligt gillad och antagen.
Det är alltså med särdeles förundran, som jag saknar denna, enligt min förmening, helsosamma utsträckning af det föreslagna medgifvandet åt Konungen, i afseende på användandet i Rikets tjenst af utländska män af utmärkt förtjenst.
Snarare än hvad angår lärare vid undervisningsverken, synes mig detta medgifvande böra hafva omfattat just läkare samt andra vetenskapliga befattningar, såsom konstnärer o. s. v. (Musikaliska och Mälare-academierna t. ex.), eller rent praktiska yrken.
Förutan det, att jag anser denna utsträckning af grundlagsstadgaudet uti 28 § 2 mom. af Reg.F. vara behöflig, nyttig och Den 18 April e. m. 535 helsosam, har jag tagit mig friheten vid detta tillfälle yttra mig, på det att icke mitt stillatigande skulle kunna gifva dementi åt en stroph uti mitt anförande d. 13 sisth Mars e. m., deruti jag omnämnt förhållandet i afseende på ifrågavar. grundlagsförändring, sådant detsamma var vid det af mig ofvan åberopade tillfället, eller vid Const.Utsk:s sammanträde d. 6 förutgångne.
Då härefter Hr von Hartmansdorff, Aug., anhöll att få veta huru detta mål blifvit behandladt af de öfrige RiksShn, lillkännagaf underh Ridd. secret., att från Högv.
PresteSt. prohutdrag i ämnet ännu icke ankommit, men att Vällofl. BorgareSt. godkänt Utsk:s förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, samt Hederv.
BondeSi. återremitterat detsamma, med förklarande af Ståndets gemensamma tanke, att den föreslagna grundlagsförändringen icke är af behofvet påkallad.
Enligt mig lemnad enskild underrättelse, har PresteSt. godkänt delta förslag till grundlagsenlig behandling.
Jag befarar alltså, alt, om jag skulle yrka antagande i sin helhet af den reservation, hvilken jag bifogat betänk., och om densamma skulle af R. o. Ad. gillas, den dock icke hade någon utsigt för sig, alt inom de öfriga Stånden och Utsk. vinna framgång.
Jag inskränker mig derföre till hvad jag anser vara högst nödigt, oell möjligen blifva af de öfriga Stånden antaget.
Det är nemi., att nationaliserade utlänningar icke måtte få blifva domare, enligt 1 mom. i min ofvan åberopade reservation, samt följaktligen att efter orden ”ledamot af Konungens Statsråd” i 1 mom. af förslaget, näst den sista raden, skulle införas orden ”eller till domare”, hvarigenom slutet af nämnde mom. skulle komma att lyda: ”må i förenämnde hänseende anses lika med infödd Svensk man, dock utan att kunna till ledamot af Konungens Statsråd, eller till domare, eller till commendanl i fästning utnämnas”.
Den andra anmärkn., som jag underställer R. o. Ad. är den, att i den påföljande punkten, som börjar med orden ”Till lärarebeställningar” och hvaruti på 4:de raden förekommer : ”Konungen vare äfven obetagel”, ordet ”äfven” mätte utgå, sä att det må komma att heta: ”Konungen vare obetaget”; ty ordet ”äfven” gifver tillkänna att till lärarebefattningar vore det endast Konungen, som kunde antaga utländske män.
Men nu är förhållandet, att vid alla elementarläroverk tillsättas lärarne, icke af Konungen, utan af consistorierne.
Om en lärare i lefvande språk behöfves, så, och emedan en sådan icke utnämnes af Konungen, sä kunde man säga : den må icke antagas derföre, att han icke är infödd Svensk man, ty det är icke Konungen, som utnämner honom, men endast Hail äger- rätt att sålunda antaga utländningar.
Det är icke blott elementarläroverken, utan äfven Technologiska Institutet och andra läroanstalter, vid hvilka utnämningarne till lärare, så vidt jag vet, icke ske af Konungen, hvarför jag anser det vara orätt att hafva bundit sig.
Det är dessa båda förslag till gemensam tanka, som jag vågar underställa det H. Ståndet.
Lagerbjelke, Gustaf: Afven jag skulle önska, att 536
Den 18 April e. m. det sednare förslaget kunde bli temligen utveekladt.
Det skulle nemi. för Iliket ofta vara af stor vinst, ali erhålla skickliga embetsman vid bergverken, t. ex. civilingenieuren ra. fl.; men på de af Hr von Hartmansdorff anförde skäl vill jag ifrån yrkandet derpå, för det närvarande afstå.
Deremot ber jag att fä göra en anmärkning vid Hr von Hartmansdorffs förslag, att utländsk man aldrig skulle fä antagas till domare.
Det är nemi. i allmänhet, efter min öfvertygelse, oriktigt, alt, om en person tillbragl större delen af sin lefnad i landet, om han der studerat och om han vore genom ådagalagda kunskapsprof den competentaste till sysslan, han likväl ej dertill skulle kunna utnämnas, blott derföre ali han ej vore inföding.
Ijensterne inrättade blott för att skaffa inkomst för åtskilliga individer, då vore del visserligen rätt att monopolisera dem för landets egna barn; men då tvertom tjenstår äro inrättade för det gagn, som landet af dem häfver, då gör landet en eröfring af hvarje skicklig man, som antages.
I afseende pä domare ligger för Sverige en särskild vigt dervid, att
Finland hittills fostrat våra måhända största jurister, och jag tror för min del, att det vore ovist handladt, att på förhand skjuta ifrån sig derifrån möjligen kommande skicklige domare, hvarföre jag anhåller om bifall till förslaget i denna punkt.
Det är icke för domrarnes, ulan för landets bästa, som jag yrkat, att utländuingar icke må blifva domare.
Jag tror, att man svårligen kan bli domare i ett land, utan att hafva den närmare kännedom om folkets icke blott beskrifna lagar, utan äfvén dess seder och lynne, hvilken endast kan vinnas derigenom att man är uppfödd i landet.
Det kan gifvas undantag, på sätt Gr.
Lagerbjelke omförmäll, då en person, född utom landet, blifvit inom detsamma uppfostrad, men ett sådant fall hörer till sällsynthelerne, och bör, efter min tanka, icke gifva anledning till lagstadganden, hvilka endast skola rälla sig efter vanliga förhållanden eller efter regeln.
Jag erkänner hvad Gr.
Lagerbjelke yttrat om Finska juristers förtjeusler, men i samma män som Finland blir längre och längre afsöndradt ifrån Sverige, kommmer också det förras författning att blifva mera olik vår.
Jag tager mig friheten att instämma med Gr.
Jag tror, att om också, på sätt den siste talaren yttrat, Finlands avskiljande ifrån Sverige kommer att verka derhän, alt Finske jurister torde blifva mindre hemmastadde med vårt lands seder, så skola de likväl, så länge språket ännu är detsamma och så länge en sådan gemensamhet återstår mellan nationerne, med lätthet uppfatta våra inhemska ställningar och derigenom blifva lämplige domare; men med aktming för de motiver, som förmått de föregående talarne att afstå ifrån någon utvidgning af detta sednare moment, vägar jag till desse
Hrr hemställa, huruvida det icke vore möjligt att, genom en åler remiss, de öfrige Stånden skulle kunna förmås att antaga en så - Den 18 April e. m. 537 sådan utvidgning, hvarom Gr.
Lagerbjelke väckt fråga, nemi. att äfven andre vetenskaplige befattningar kunde uppdragas åt utländske män af sällsynt skicklighet, och det är derföre som jag föreslår, att 2 mom. måtte komma att innehålla: ”Till lärarebeställningar och andra vetenskapliga befattningar” etc.
Jag hemställer vördsamt, om det skall vara nödigt och nyttigt att fatta en gemensam tanka, för att återremittera ifrågavar. betänk.
Sådant borttager tid, både med discussioner och pröfniugar, som egentligen tillhöra tiden för kommande riksdag, och vi vinna dermed ingenting.
Det kan vara likgiltigt om detta tillägg göres i förslaget, som ändå skall hvila, eller icke göres, men det är ingalunda troligt att så sker, sedan 2:ne
Stånd redan lagt betänk, på bordet.
Man har föreslagit, att i denna 28 § äfven skulle införas ”domare.”
Jag sknlle ovillkorligen gilla detta förslag, om ej det skäl, som Gr.
Lagerbjelke anfört, verkat hos mig en annan öfvertygelse.
Jag tror, att det ganska lätt och icke sällan skulle kunna hända, att dymedelst en person, född i Finland, som redan i barndomen kommit till Sverige och hvars modersmål är Svenskan, skulle blifva utestängd ifrån en befattning, hvartill han eljest kunde finnas väl qvalificerad.
Det är sant, de båda länderne äro åtskilda; men Finlands organisation är ännu densamma som vid dess afträdande.
Några väsendtliga förändringar deruti hafva sig icke tilldragit.
Det väsendtligaste af allt är, att Svenska språket är de bildade classernes modersmål, nu som förr.
Ifrån detta land hafva hittills kommit många af våra mest utmärkta embetsman; de fleste af dem äro nu äldre; men att utestänga möjligheten för Finske mäns användande här, i synnerhet med de familjförbindelser, som existera och föranleda flyttningar ifrån det ena landet till det andra, det anser jag icke vara ändamålsenligt.
Af secreteraren i Const.Utsk. under rättad om hvad som gifvit anledn. till förevar, mern., på grund af sednare sammanträden, än det af d. 6 nästl.
Mars, hvilket jag öfvervarit och omnämnt uti den af mig inlemnade skrift, som vid början af denna discussion skall blifvit uppläst, har jag visserligen blifvit upplyst om förhållandet med den förändring, jag anmärkt, men jag kan icke deraf finna att saken är förändrad, och fortfar således i mitt yrkande, att äfven till läkare och andra vetenskapliga befattningar, med de i 2 mom. af Utsk. föreslagna restrictioner, det må medgifvas K.
M. att kalla och utnämna utländske män af utmärkt förtjenst.
Då frågan om domare möter motstånd, så skall jag afstå ifrån yrkandet derom; men deremot anser jag mig böra bestrida det förslag, som Gr.
Sparre väckt rörande ”andre vetenskaplige befattningar.” Inom Const.- Utsk. var äfven fråga om något dylikt.
Men hvad vill en veten 9 H. 68 538
Dea 18 A pr i 1 e. m. skaplig befattning säga?
Om en person innehafver en grad inom någon af faculteterna vid Academierne, månne lian dä icke har en vetenskaplig bildning? och om lian har ett embete, hvartill bildning i en vetenskap hörer, anses han icke då hafva en vetenskaplig befattning?
Det kan blifva jurister, läkare, philosopher, hvilka som helst.
Man kan icke bestämma hvilka som hafva vetenskapliga befattningar eller icke.
Således vore det bäst att underlåta en sådan föreskrift.
Afven jag anser det hafva varit väl, om Const.Ulxk. kunnat utvidga sitt förslag i denna §; men dä vi hört, att 2:ne
Stånd antagit detsamma lill grundlagsenlig behandling, och vi vete huru långt det är lidit på riksdagen, så tror jag, att man bör vara nöjd med den förbättring man fått emot hvad som nu gäller.
Jag tror det vara rådligast att vänta till en annan gång för att uppnå den fullkomlighet härutinnan, som eftersträfvas.
Jag begärde ordet egentligen för att yrka, att icke någon förändring i 1 § efter Hr von Hartmansdorffs åsigt måtte göras; men sedan han nu sjelf afstått ifrån sitt yrkande, så är en. anhållan derom öfverflödig, hvarföre jag begär propos. lill bifall å Utsk:s förslag.
Jag vill icke envisas för mitt förslag, efter jag finner att detsamma icke vinner R. o. Ad:s bifall; men jag kan ej annat än beklaga att vi icke lcmnat tillfälle öppet äfven för andre utländske lärde af sällsynt skicklighet att kunnh erhålla vetenskapliga platser, och hade icke trott det skulle hafva varit omöjligt att någorlunda kunna bestämma dessa.
Jag skall likväl icke, som sagdt är, fortfara med yrkande härutinnan, dä jag förnimmer, att R. o. Ad. ej delar min åsigt.
Hr von Hart mansdorff afstått ifrån sin hufvudsakliga anmärkn., så återstår ingen annan än den som angår ordet afven, och jag skulle hemställa, om ej Hr von Hartmansdorff äfven i det hänseendet ville afstå ifrån densamma, hvilken jag ej anser vara af minsta betydenhet.
På det sätt nämnde ord här står, kan det ingalunda förändra naturen af § för öfrigt, hvilken egentligen afser huru de personer böra vara beskaffade, hvilka Konungen utnämner.
Ordet äfven refererar sig till den föregående meningen, der det står, att till lärarebeställuingen kunna kallas utländske män, och sedan kommer: ”Konungen vare äfven obetaget att uti militäre embeten nyttja utländske män af sällsynt skicklighet, men icke lill commendanter i fästningarne.” Hade orden lydt så: det vare äfven Konungen obetaget, då hade Hr von Hartmansdorff kunnat hafva rätt; men som ordet äfven nu står, sä och ehuru jag medgifver att detsamma väl kunnat vara borta, kan jag likväl ej inse, att nämnde ord står der till någon skada.
Jag kan icke äfven medgifva, alt ordet äfven qvarstår, ty i det fallet skulle det endast vara Konungen, som ägde utnämna en skicklig person.
Nu tillsättas
Den 18 April e. m. 539 ganska få läräreplatser af Konungen.
Jag öfverletnnar åt R. o. Ad. att göra en sådan inskränkning, som af förslaget blefve en följd; men sjelf vill jag icke vålla den.
Gr. Gytdenstol pe: