Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hvad sålunda förekommit, funno Kotnmitterade det vara upplyst: att de vid 1834 och 1835 årens Riksdag, i sammanhang med Konstitutionsutskottets förslag om en förändrad organisation af Statsrådet, tillika föreslagna redaktionsförändringar af Regeringsformens 11 § endast åsyftat, dels att gifva en bestämd karakter åt Ministeriela målen, dels ock att, sedan, lill följd af samtliga RiksStåndens yrkande, förslaget i förstnämnde hänseende rättats så, att HofKanslerens embete skulle alldeles upphöra, derföre jemväl utur 11 § utesluta denne Embetsman, som der nämndes, och i stället införa: "någon annan StatsRådets Ledamot”, för att sålunda bibehålla den förut, vid föredragningen af ministeriela mål, stadgade ordning: att deremot icke ens fråga blifvit väckt, än mindre förslag uppgjordt om ändring af samma grundlagsstadgande i öfrigt, ifrån hvilket någon viss del eller period följaktligen ej heller kunde anses genom Utskottets ofvanberörda förslag skiljd: att detta, af Rikets Ständer utan anmärkning lemnade förslag h vilat, såsom ett Rikets Ständers utlåtande, hvaröfver, på sätt 56 § förmår, först vid påföljde Riksdagen, och då endast med Ja eller Nej kunde beslutas: att, omän, uti KonstitutionsUtskottets vid sistlidna Riksdag gjorda uppgift om detta hvilande utlåtande, blott anfördes de perioder af 11 §, angående hvilka förändring blifvit föreslagen, den sista, oförändradi bibehållna, perioden af samma § dock tillika inhämtades utaf det derjemte anförda grundlagsstadgandet, såsom det dittills var gällande: alt i allt fall icke KonstitutionsUtskottets ornförmälda uppgift, utan resultatet af sjelfva förhandlingarne i detta ämne vid förra Riksdagen utgjort föremål för Rikets Ständers pröfning, hvilken sålunda utföll, att det hvilande förslaget till ändring ill § af Rikets Ständer antogs: att Rikets Ständers *) Bihang till B.
Prot. 1840 och 184»•
3 Sami.
N:o g. 5 Ständers till Kongl. Majit aflåtna underdåniga skrifvelse, hvarigenom denna och andra, af Rikets Ständer antagna grundlagsändringar till Kongl. Maj:ts nådiga bifall hemställdes, väl kunde synas mindre fullständig i så måtto, som 'äfven derstädes endast upptogos de perioder af 11 §, hvari rättelse var föreslagen och af Rikets Ständer bifallen; hvilket likväl ej måtte inverka på beskaffenheten af Rikets Ständers härom fattade och genom andra offentliga handlingar kunniga beslut: samt äntligen att Rikets Ständer, godkännande
Konstitutionsutskottets sedermera gjorda sammandrag af alla utaf Rikets Ständer antagna grundlagsförändringar, i öfverensstämmelse dermed, uti det likaledes godkända RiksdagsBeslutet, uppfattat meranämnde grundlagsstadgande med bibehållande deri af den sisla, icke till upphäfvande föreslagna perioden, som börjas med orden: ”Af sådane beslut” — —.
Kommitterades tanke syntes af detta allt äfven följa, att den - ifrågavarande sista perioden i 11 § Regeringsformen, hvilken, då grundlagsenlig behandling till beredande af ändring deri icke föregått, ej varit föremål för Rikets Ständers pröfning, än mindre blifvit af Rikets Ständer upphäfven, ej borde utur Regeringsformen vid dess då skeende omtryckning uteslutas.
Emellertid och i betraktande deraf, att frågan om den lydelse, ett grundlagssladgande, hvilket måste anses vara af begge StatsMakterna beslutadt, skulle i en till allmän efterrättelse utgående offentlig handling erhålla, icke borde af den ena StatsMaklens Ombud allena behandlas, och då uti förevarande fall frågan äfven syntes angå rälta förståndet af ett Konungens i RiksdagsEeslutet intagna yttrande, ansågo Kommitterade, med anledning jemväl af 36 § 1 mom.
Riksdagsordningen, alt den Ledamot af Konungens Statsråd, hvilken, enligt nyssberörde lagrum, ägt öfvervara RiksdagsBeslutets justering i de delar, det rörde Konungens yttranden, borde erhålla del af hvad i frågan förekommit, innan med tryckningen af Regeringsformen vidare fortginge.
Sedan i följd häraf Ordföranden, jemte skrifvelse den 23 ofvannämnde September, till Hans Exellens Herr JustitieStalsMinislern öfverlemnat en skriftlig framställning af förhållandet, i enlighet med hvad här ofvan förmäldt är, har Herr JustilieStatsMinislern uti embetsskrifvelse den 11 näst derpåföljde
December lillkännagifvit, att frågan om den lydelse, som 11 § Regeringsformen borde hafva, blifvit anmäld för Kongl Maj:t, som, efter granskning af hvad Kommillerades Ordförande andragit, funnit någon åtgärd ej kunna vidtagas till förändring i lydelsen af den ifrågavarande perioden af 11 § Regeringsformen, utan Rikets Ständers lemnade bifall; Efter inhändigandet af hvilken skrifvelse Kommitterade den 14 i nyssnämnde månad Bih. till R■ St.
Prot. i844• 2 Sami. 11 6 beslutat att låta fortsätta tryckningen af Regeringsformen, hvarvid den nyssnämnde perioden i 11 § komme att, såsom oförändrad, qvarstå.
Med i öfrigt egnad oafbruten omsorg åt det Kommitlerade gifna granlaga uppdrag, hafva sålunda blifvit tryckta uti 184-1 års Författningssamling, Regeringsformen under N:o 47, Riksdagsordningen under N:o 68 och Tryckfrihetsförordningen under N:o 71.
Bland Kommilterade har sedan sistförflutna Riksdag den förändring ägt rum, att, efter det KansliRådet Nils Magnus af Tannström afl idi t, Lektorn vid Stockholms Gymnasium, Professoren m. m. Lars Magnus Enberg blifvit den 1 Juli 1842 i den ordning 108 § Regeringsformen föreskrifver, utsedd och kallad att det sålunda bland Koinmitterade ledigt blifna rum intaga, äfvensom efter Herr StatsRådet Fredrik Otto Silfverstolpe, hvilken, sedan lian är vorden kallad till medlem af Konungens Statsråd, förklarat sig lemna den plats, han bland Koiumitterade innehaft, blifvit i stället på lika sätt den 1 nästlidne Juni invald Expeditionssekreterare!! i Kongl.
FinansDepartementets Expedition m. m.
Nils Wilhelm af Zelle'ti.
Hvilket allt till
Rikets Hög loll.
Ständer härmed vördsatnligen inberättas.
Stockholm den 11 Juli 1844. G. L. LANDIN.
NILS af ZELLÉN. C. G. STUART. JON. ULLBERG. ABR.
PÄR ULMGREN. ./. N. Sall seker STOCKHOLM, 18.f4 P- A. Nobstedt & Söner .
Kongl Boktryckare.
RIKETS STÄNDERS mbets-B er ätt el se för åren 1840 och 1841. —*4 &&&■ oöQOi) — S$©C£lj©£jn, 1842. P. A. Norstedt &
Söner, Kongl. Boktryckare. "•W ■ ; • 1 « 'i Oen Berättelse, som, enligt Regeringsformen ocli Rikets Ilöglofl.
Ständers Instruktion för Deras Justitieombudsman, nu genom trycket till allmän kännedom meddelas angående detta, vid sistförlidna Riksdag, åter mig anförtrodda embetes förvaltning åren 1840 och 1841, omfattar således till större delen en tidrymd, under hvilken Riksdagen fortvarade.
För hvarje innehafvare af ett förtroende-embete bör det otvifvelaktigt vara af stor vigt att, i afseende å dess utöfning, inhämta ett omdöme af den eller dem, hvilka lemnat förtroendet, likasom det alltid måtte utgöra högsta målet för hans önskningar och hans största tillfredsställelse, om ett sådant omdöme skulle utfalla gynsamt, gillande den förvaltning, han efter bästa förstånd och öfvertygelse sökt utföra.
För mig har detta vigtiga tidsraoment under ofvannämnda Riksdag ägt rum.
Förhandlingarne dervid och deras resultat hafva uppfyllt de mest öfverdrifna anspråk och förhoppningar, om jag hade kunnat hysa sådana.
Det må dock tillåtas mig att deri se ett erkännande af mina allvarliga bemödanden att verka och handla enligt embetets bestämmelse, och en anvisning till fortgående, i samma riktning, på den bana, sora ytterligare blifvit mig förelagd.
Alltid ihågkommande, med vördnadsfull tacksamhet, dessa bevis af välvilja och förtroende — ibland de högsta och mest dyrbara en medborgare kan åtnjuta — bör jag deri äfven finna en ny uppmaning till iakttagande af mina pligter och ett säkert stöd vid deras utöfning.
Under sådana för mig tillfredsställande förhållanden, går jag att aflägga min redogörelse.
Efter att hafva undfått Rikets Höglofl.
Ständers den 13
Maj 1840 utfärdade förordnande att embetet å nyo tillträda, emottog jag, dels den 16 Juni och dels den 4 Augusti samma år, Deras KonstitutionsUtskotts tretio särskilda, till mig aflåtna, skrifvelser, uti hvilka Utskottet, som förehaft granskning af de inför Hans Maj:t Konungen i Dess StatsRåd och uti den af Kongl. Maj:t, vid tillfällen af Dess frånvaro, förordnade Regering hållna protokoll för tiden ifrån början af nästförutgångna Riksdagen till början af den då varande, meddelat underrättelse om sina beslut, att, likmätigt 106 § Regeringsformen, ställa under tilltal inför RiksRätt de Herrar Ledamöter af StatsRådet, hvilka deltagit antingen derstädes i rådgifvande åtgärderna eller uti Kongl.
Regeringen i fattade besluten rörande åtskilliga mål och ärenden, de der i hvarje fall blifvit uppgifna samt till deras beskaffenhet anmärkta; hvarjemte Utskottet åt mig uppdragit att talan härutinnan emot vederbörande i laga ordning utföra.
I anledning af min, till fullgörande häraf, hos RiksRättens Herr Ordförande gjorda anmälan, har denna domstol sammanträdt första gången den 30 November nyssnämnda år, då, med bifall till mitt yrkande, kallelse utfärdats å de Herrar Ledamöter af Konungens StatsRåd, emot hvilka åtal skulle äga rum; derefter, under rättegångens fortsättning, min embetstalan, angående hvarje af Konstitutionsutskottet anmärkt mål, blifvit fullföljd och hufvudsakligen utförd samt å vederdelosidan med svar bemött; hvaruppå slutligen RiksRättens dom öfver hvad sålunda förekommit offentligen afkunnats nedan sist antecknade dag den 2 Juli 1842.
Handlingarne angående denna rättegång äro särskildt till trycket befordrade och således redan för allmänheten tillgänglige; hvarföre det torde, vid detta tillfälle, göra tillfyllest att hänvisa till deras innehåll.
Dessa handlingar komma äfven att till Rikets Ständer vid nästinstundande Riksdag öfverlemnas.
Uti den till Rikets Ständer vid sistförlidna Riksdagen af mig afgifna embetsberättelse (pag. 148) hade jag, i afseende å lagskipningens tillstånd i Riket, ägt tillfälle att anföra de sakförhållanden och grunder, hvilka syntes mig lemna stöd åt det omdöme, att lagskipande makten i allmänhet, genom upplysning, rättrådighet och drift, motsvarat sin vigtiga bestämmelse i samhället.
Detta omdöme jäfvas ej heller, utan fastmera bekräftas af sednare tidens erfarenhet.
En fortfarande tillsyn å lagskipningen, ej mindre än granskningen af de hos mig, angående särskilda händelser, anförda klagomål, har väl under loppet af de begge sistförflutna åren, likasom tillförne, föranledt till anmärkningar, hvilka, derest de ej blifvit behörigen förklarade eller annorledes kunnat förfalla, medfört anställande af laga åtal; men det bör icke lemnäs obemäldt, att antalet af dessa anmärkningsmål den sednare tiden minskats, hvartill flera orsaker torde hafva samverkat.
Om ibland dessa, hvad brottmålslagskipningen angår, må räknas, att de åtskilliga, i några fall ofta återkommande, anmärkningar, hvilka af mig under de förutgångna åren blifvit väckta emot domareåtgärder, de der antingen varit uppenbart lagstridiga och tilldragit sig genom vårdslöshet, eller ock, enligt min tanka, ådagalagt uppenbara misstag om lagens rätta förstånd och tillämpning, troligen genom de af trycket utgångna berättelserna, vunnit en större allmänlighet, och att sålunda, då man erfarit sådana lagskipningsfel anmärkta och beifrade, domarens eget noggrannare aktgifvande å lagens föreskrifter kunnat främjas, der så varit af nöden, eller ock hans förut fattade meningar om vissa lagstadganden och deras tillämpning förändras och beriktigas i samma mån, som de till vederläggning af dessa meningar anförda skäl blifvit af den högre lagskipande makten gillade och godkända, eller ock förmått att på öfver tyge Isens väg göra sig gällande; så är det emedlertid otvifvelaktigt, att en annan orsak till ofvannämnda minskning igenfinnes uti det vigtiga och önskvärda förhållande, att Konungens Justitiekansler åt dessa ämnen egnat och fortfarande egnar en oafbruten uppmärksamhet, hvarigenom hans och Justitieombudsmannens ömsesidiga embetsverksamhet kan äga rum i öfverensstämmelse med den ordning, som instruktionen för den sistnämnde antyder, att nemligen i allmänhet och i vanliga fall Konungens Justitiekansler må hafva tillfälle att företrädesvis skärskåda domares och andre embetsmyndigheters åtgärder.
En tredje orsak till den sålunda iakttagna minskningen, egentligen hvad angår anmärkningsmål i fråga om oriktigt ådömda kroppsstraff, är äfven att hämta ifrån de af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, vid sistförlidnu Riksdagen, beslutade Författningar, dels om ändring af 5 Kap. 4 § StrafFbalken, i afseende å grunderna för bestraffning af fängelse vid vatten och bröd, dels om beräkning af kroppsplikt för stöld, som ligger i tveböte, undanrödjande, i förra fallet, möjligheten af de uppenbara, men likväl ofta försporda, misstag vid tillämpningen af nyss åberopade lagrum, och, i det sednare, de tilläfventyrs ännu återstående tvifvelsmål om rätta förståndet af en speciel lag.
För öfrigt och då, i likhet med tillförne iakttagen ordning, i denna berättelse endast komma att anföras de mål och ärenden, hvilka blifvit med slut afhulpna, bör jag tillika erinra derom, att många ibland dessa leda deras upprinnelse ifrån de förutgångna åren samt åtskilliga äfven äro omförmälda i mina förr afgifna embetsberättelse!’, hvilka i sådana fall meddela de upplysningar, som för en fullständig kännedom om hvarje mål kunna behöfvas.
Ordningen fordrar att först till fortsättning upptaga den, i följd af Rikets Höglofl.
Ständers vid Riksdagen åren 1834 och 1835 fattade beslut, af Deras fullmäktige i Banken till JustitieOmbudsmannens embetsåtgärd öfverlemnade sak, hvartill inledningen igenfmnes uti min för nyssberörde år afgifna embetsberättelse (pag. 58).
Sedan, på sätt tillförne är anfördt, Ad vokatFiskalen i Kongl. Svea HofRält erhållit det uppdrag, att hos Kongl.
HofRätten begära undersökning med ej mindre de tjenstemän inom Rikets Ständers Bank, som ägt befattning med inlösande af en på Kongl. Räntekammarens räkning i Banken utställd, men sedermera falsk befunnen assignation, stor 7,900 R:dr B:ko, försedd med ordningsnummer 25 och daterad den 11 Januari 1830, än ock dc tjenstemän och betjente i Kongl. StatsKontoret eller Räntekammaren, som tillhört vården och kontrollen öfver blanketterna till Räntekammarens assignationer, så att utrönas måtte alla de omständigheter, hvilka kunde äga inflytande på ifrågaställd ersättning för den Banken, genom berörde falska assignalions inlösande, tillskyndade förlust, samt om och i hvad mån någon af bemälde tjenstemän och betjente densamma vållat; har AdvokatFiskalen, till fullgörande häraf, vidtagit de förberedande åtgärder, hvilka lör sakens fullständiga utredning ansågos nödiga, samt derefter, uti ett den — 7 — 6 Februari 1839 till Kongl. HofRätten ingifvet memorial, jemte öfverlemnande af ej mindre ofvanberörde den 12 Januari 1830 af Banken inlösta assignation, än äfven det formulär för Räntekammarens assignationer, hvilket, af Kongl. StatsKontoret Bankostyrelsen tillhandasändt, å berörde tid tjenade till efterrättelse för Bankens tjenstemän vid pröfningen af nämnde assignationers antaglighet, andragit, att, vid jemförelse af ifrågavarande assignation med omförmälda formulär, det väl syntes nästan otvifvelaktigt, att till assignationen blifvit begagnad en af Kongl.
Räntekammarens då brukliga assignationsblanketter, enär assignationen så till papper som tryck och hvitstämpel ägde med formuläret den mest träffande likhet; äfvensom det, i betraktande af ändamålet med och vigten utaf desse assignationsblanket O O ter samt angelägenheten att i möjligaste måtto söka förebygga hvarje missbruk af desamma, ej eller kunde nekas, att genom det i Kongl.
StatsKontoret på den tiden ölliga bruket att, utan tillsyn af någon verkets embets- eller tjensteman, låta vaklbetjeningen ensam föranstalta ej allenast om tryckning, skärning och förvaring af nämnde assignationsblanketter, utan äfven om de O O O ' sammas stämplande, i mån af behof, med Kongl. StatsKontorets, under samma vaktbetjenings vård befintliga, vanliga sigill och deras aflemnande i sådant skick till bokhållaren i Kongl. Räntekammaren för besörjande af sjelfva assignationens utskrifning, icke något af de försigtighetsmått, sorn bort och kunnat äga rum, varit vidtaget till förekommande af desse assignationsblanketters obehöriga begagnande; men att, då från Kongl.
StatsKontoret, på AdvokatFiskalens anhållan, lemnade upplysningar utvisade, att, i afseende å Kongl. Räntekammarens assignationer, näst deras öfverensstämmelse med de i Kongl. StatsKontorets anordningar till utbetalning beordrade summor, den hufvudsakliga vigten alltid ansetts böra fästas vid underskrifterna, hvarföre ock sjelfva blanketterna ej varit under Kongl.
Räntekammarens speciella vård, och att vid den lid, förenämnde falska assignation af Banken inlöstes, nyss omförmälda ordning varit vid handhafvandet af dessa blanketter följd, samt någon föreskrift om vården och kontrollen öfver blanketterna då ej funnits, vid hvilket förhållande en sådan vård och kontroll icke kunde sägas hafva såsom tjenstepligt ålegat någon af tjenstemännen i Kongl. StatsKontoret eller Räntekammaren och följaktligen icke eller blifvit utaf någon bland dem försummad; i anseende b var - Lill och ela den vaktbetjent i Kongl.
StatsKontoret, sorn vid ifrågavarande tiden ombesörjt tryckning, skärning, förvaring och stämpling af assignationsblanketterna, kammardrängen C. G. Söderberg, redan den 22 Juni 1831 a (lidit, AdvokatFiskalen ansåge, med stöd af det, hvartill dittills förekomne handlingar i målet föranledde, sig ej äga laglig befogenhet att, rörande den underlåtna vården och kontrollen öfver assienationsblanketter O na, äska undersökning med någon af Kongl.
StatsKontorets eller Kongl. Räntekammarens tjenstemän eller betjente; hvaremot, beträffande vederbörande tjenstemäns inom
Banken förfarande vid inlösande derstädes af ifrågavarande assignation, AdvokatFiskalen hufvudsakligen anmärkt, hurusom väl förekomme, å ena sidan, att denna assignation till papper, tryck och hvilstämpel fullkomligen liknade det formulär till Kongl. Räntekammarens assignationer, hvilket Kongl. StatsKontoret, uti skrifvelse den 16 December 1829, tillsändt Herrar Fullmäktige i Banken, för att från början af år 1830 tjena vederbörande tjenstemän inom Banken till kontroll vid godkännande och inlösen af berörde assignationer, äfvensom att ej mindre den i sjelfva assignationens kontext med bokstäfver skrifna summa, utvisande assignationens belopp, utan äfven Kongl.
Räntmästaren J. L. Karslröms och då varande Bokhållaren, nu mera Kongl. Räntmästaren G. af Wåhlbergs under assignationen tecknade namn vid första och flyktigt påseende hade mycken likhet med handskrifna innehållet af Kongl.
Räntekammarens då brukliga assignationer samt nyssbemälde personers namnteckningar å formuläret, men att dock, å andra sidan, måste erkännas, så framt en noggrannare jemförelse anställdes emellan den falska assignationen och nämnde formulär, att, i både den handskrifna delen af kontexten och bemälde personers namn, uppå den förra förefunnes en viss darrning i stilen, som hvarken ägde rum i dessa personers egenhändiga namnteckningar å det sednare eller i den handskrifna delen af de assignationer, som af Kongl. Räntekammaren den tiden utfärdades; att stilen i ordet ”Januarii” å ifrågavarande assignation vore af annan beskaffenhet än stilen i den öfriga handskrifna delen af assignationens kontext, ett förhållande, som likväl icke ägde rum å de af Kongl. Räntekammaren vederbörligen utgifna assignationer, der allt till sjelfva kontexten hörande, som med hand tecknades, städse funnits och ännu ännu funnes skrifvet af samma person och med lika stil, samt slutligen och i synnerhet att emellan Herr Presidenten och Kommendören P. Westerstrands namn å omförmälda assignation och hans egenhändiga namnteckning på formuläret förefunnes en genast i ögonen fallande olikhet, bestående deri, att Herr Presidentens namn å den förra dels ej ägde den raskhet i stilen, som utmärkte hans namn å det sednare, dels ock blifvit tecknadt med mera rundade bokstäfver, än som igenfunnes i Herr Presidentens egenhändigt skrifna namn, och med en darrning och osäkerhet i handen, dertill minsta spår i detta sednare saknades; att, för Bankens eller den assignerings-berättigades tryggande mot förluster, ej blott ett flyktigt påseende, utan den noggrannaste pröfning af hvarje på Banken ställd assignation, som derstädes företeddes till inlösen, vore af angelägenheten påkallad, kunde lika litet bestridas, som att, just för befordrande af denna noggranna pröfning och befrämjande i möjligaste måtto af kontroll i Banken deröfver, att någons assignationsrätt ej blefve obehörigen begagnad, den anstalt vidtagits, att hvarje allmänt verk eller enskild person, som innehade rättighet till assignering på Banken, dit inlemnade formulär eller så kallad Firma för sina assignationer, med hvilket de inkommande assignationernä, innan de till inlösen godkändes, borde jemföras; att om till sådana assignationer begagnades särskildt inrättade blanketter, och detta, såsom sig borde, vore Banken tillkännagifvet genom firmans tecknande å en sådan, så ehuru visserligen ej kunde nekas,
att blanketternas särskilda inrättning blifvit vidtagen till försvarande och förebyggande af assignationsrättens begagnande utaf någon obehörig, och att vid assignationers approbering i Banken största uppmärksamhet följaktligen torde fästas äfven å utseendet af de blanketter, som lill uppviste assignationerna blifvit nyttjade och å deras öfverensstämmelse med formulär-blanketten, kunde dock så mycket mindre medgifvas, att uppmärksamheten borde och finge inskränkas endast dertill, sorn obestridligt vore, att hvarje assignation hämtade sin gällande kraft mera från underskriften än från blanketten, hvarföre äfven hufvudsakliga vigten syntes böra fästas vid den förra, och lika stor, om icke större, noggranhet följaktligen användas vid jemförelsen af densamma med firman å assignationsformuläret, än vid jemförelse af blanketterna till dessa handlingar, 2 — 10 helst svårligen kunde bestridas, att det vore lättare att till fullkomlig likhet eftergöra en tryckt blankett, än att efterapa ett egenhändigt skrifvet namn, och att något fullkomligen pålitligt försigtighetsmått mot det förra knappast vore tänkbart; samt att, då emedlertid vid den pröfning af ifrågavarande assignation och dess jemförelse med det gällande formuläret till Kongl. Räntekammarens assignationer, som den 12 Januari 1830 i Banken föregingo Kamererarens, ÖfverKrigskominissarien Carl Berghs påskrift örn assignationens godkännande till inlösen af Banken, ofvananförda olikheter så till den skrifna kontexten, som hufvudsakligen namnteckningarne och synnerligen Herr Presidenten Westers Irands, hvilka ägde rum emellan denna assignation och berörde formulär, icke upptäcktes eller åtminstone ansågos icke vara af beskaffenhet att påkalla någon närmare efterfrågan rörande tillkomsten af assignationen innan densamma approberades till inlösen, AdvokatFiskalen icke kunde skilja sig från den öfvertygelse, att bemalde Kamererare, som vid tillfället förde Kongl. Räntekammarens räkning i Vexelbanken, och hvilken det, enligt 1800 års då gällande arbetsordning för Bankens embets- och tjenstemän, följaktligen tillhörde att, före approberingen af assignationen, granska densamma, dervid ej Lillvägagått med den noggranhet, som åtgärdens obestridliga vigt fordrade, utan deremot, med åsidosättande af den, enligt AdvokatFiskalens tanka, högst maktpåliggande närmare jemförelsen af namnteckningarne under den ifrågavarande, till inlösen upp vista, assignationen, med namnteckningarne å assignationsformuläret, endast eller, emot hvad ske bort, hufvudsakligen fästat uppmärksamhet på sjelfva blanketten till assignationen och, enär densamma ägde likhet med blanketten till formuläret, ansett assignationen vara riktig och antagningsgild till inlösen af Banken;
hvarjemte AdvokatFiskalen anhållit, att, i anledning af hvad sålunda anmärkt blifvit rörande Kamereraren ÖfverKrigskommissarien
Berghs åtgärd med ifrågavarande assignations godkännande, samt enär den underrättelse af Kommissarierna i Banken blifvit AdvokatFiskalen meddelad, att, förutom benxälde Kamererare, äfven Kommissarien G.
Londieer och då varande Kontorsskrifvare!!