Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emot den ädle Grins förmenande, att en till hög ålder kommen person, derigenom skulle vara otjenlig att vara Ordf. och icke kunna dervid ådagalägga behörig verksamhet, talar en mångfaldigt vunnen erfarenhet.
Om man, i enlighet med Gr.
Lagerbjelkes derom framställde förmodan, föreställer sig det endast blifva obetydliga ämnen, som komma att sysselsätta Stånden vid deras första sammanträde, så försvinner desto mera ali farhåga för att ju ordförandeplalsen må gerna af snart sagdt hvem som helst beklädas; men äfven ifall man bör antaga att några svårigheter skulle kunna vid dessa första sammanträden förekomma, då måste man ihågkomma att denna period är snart öfvergående; och dessutom tror jag, att ibland välsinnade män vördnaden för ålderdomen icke måtte vara så förkolnad, alt, om den ålderstigne Ordf:n icke kan med all den kraft, som tillhör den oförsvagade mannaåldren, sköta sitt kall, så skall likväl Ståndet, med fullkomligt undseende och med aktning behandla denna sin president.
Vid Franska nationalförsamlingens af 900 personer bestående första sammanträde, fördes ordet, om jag icke bedrager mig eller rättare sagdt om tidningarne icke bedragit mig, af en 86-årig person och han gjorde det på ett sätt, som tillfredsställde alla.
Denna ålder är så hög att man icke kan förmoda att den innehafves af personer inom Stånden, hvilka genom val till ledamöter af dessa
Stånd utses, — så vida de icke förut varit riksdagsmän, och dymedelst förvärfva! någon vana och insigt i allmänna ärendens behandling.
Lagerbjelke anser jag med uttrycket ”äldste” på detta ställe icke böra menas annat än den till åren äldste.
Mörner har ansett detta uttryck snarare kunna lämpas på den som bevistat de flesta riksmöten, men ora denna tolkning skulle stödja sig på det i utlåt, begagnade uttrycket: ”den äldste närvarande ledamoten”, så får jag fästa upmärksamheten på att i egenskap äf närvarande ledamöter äro alla samtidiga.
Detta uttryck kan således icke hafva afseende på annat än lefnadsåldern.
Och det låter tänka sig att just när Ordfms högre ålder bjuder vördnad hos församlingen, gå förhandlingarne mera ostördt sin gång, än när de skola ledas af en med flertalet mera jemnårig man.
Åtminstone bör man erkänna att det både har gått för sig och kan hädanefter så göra.
I afseende på det andra mom. i denna §, hade jag icke från början ämnat derutinnan framställa någon anmärkn.
Redan under loppet af gårdagens plenum, har jag yttrat den åsigt, altman Den 28 Maj f. m. 271 borde låta det af Const.Utsk. framlagda grundlagsförslag blifva hvilande, utan någon deremot framställd gemensam tanke.
Men en aktad riddersman, hvilken af ond vikliga tjenstepligter på denna timma afhålles ifrån våra öfverläggningar, har, i följd af likstämmighet uti våra åsigter, till mig ställt den upmaning, att hemställa till Ståndet huruvida icke det rättaste vore att benämna med titel af Landtmarskalk den ledamot, som Konungen väljer till Ordf:de för detta Stånd och som förordnas till Talman inom hela Riksnämnden, såvida dessa begge befattningar kunna af en och samma person bestridas, hvilket ej synes möta oöfvervinnerliga hinder.
I annat fall torde Landtmarskalks-benämningen böra tillfalla Riksnämndens Ordf:de.
För närvarande och under de tider vårt representationnsätt egt bestånd, har Landtm, varit främst ibland Talmännen.
För den historiska continuitetens skull, vore det alltså skäl att iakttaga den lilla jemkning i Utsk:s förslag, att Riksnämndens Ordf:de må benämnas Landtmarskalk.
Jag förbiser väl icke alldeles härvid att R. o. Ad. härintill haft hedren att i spetsen för sitt eget Stånd se den främste af Talmännen, under namn af Landtmarskalk; och denna utmärkelse torde R. o. Ad. jemväl hädanefter vilja åt sin Ordförande bibehålla; men det är just till förenande af dessa båda konsiderationer, som det sålunda kunde förfaras att den, som är Ordf:de i Riksnämnden, jemväl förer ordet inom R. o. Ad., då det såsom Stånd serskildt församlas.
På det att detta må kunna utan onödig förringelse för R. o. Ad. låta sig göra, finge man härvid förutsätta alt Landtm, hädanefter såsom hitintills vore Adelsman.
Sådant skulle således ej innebära någon nedsättning af de andra Stånden under hvad nu och alltid brukligt varit.
På det att detta förslag till gemensam tanke i fall det, såsom jag förmodar, ej annorlunda än vidden hithörande §:s föredragning får framställas, ej må blifva förqväfdt, är det som jag, i den frånvarande ledamotens ställe, afgifvit detsamma; hvilket ä min sida sker, utan att egentligen eftergifva hvad jag först yttrade; — men derföre att jag verkligen anser saken riktig, fastän jag, om jag endast rådfrågat mitt eget omdöme, icke ansett den vara af sådan stor vigt, att den ensamt borde föranleda afgifvandet af en gemensam tanke emot Const.- Utsk:s förslag, derest icke något annat inkast dervid likaledes egde rum, af den betydenhet att föranleda R. o. Ad. till instämmande deruti.
Hr Brakel: Const.Utsk:s förslag stadgar att i alla nämnder, den af R, o. Ad. förer ordet som innehafver främsta rummet enl.
Const.Utsk. gör likväl dervid undantag för Riksnämnden.
Jag anser detta icke vara konseqvent, och föreslår derföre till gemensam tanke vid denna § att Landtm, äfven må vara Ordf:de i Riksnämnden.
Det har icke varit af någon tvekan om hvilken person, som icke skulle kunna fullgöra updraget att vara Ordf:de vid Ståndens första sammankomster, som jag gjort anmärkn. -r emot det af Utsk. föreslagna systemet.
I detta fall, har 272 Den 28 Maj f. m. jag af Frih.
Cederström blifvit missförstådd, men jag skulle tro, att vigtigare saker kan Riksförsamlingen hafva att sysselsätta sig med än att granska alla de 300 personernas dopattester.
Om med ordet äldste menades den till åldern äldste, så skulle det införas en föreskrift att Riksförsamlingens ledamöter vid ankomsten till riksdagen skulle vara försedda med dopattester.
Riksförsamlingens göromål icke må behöfva fördröjas genom en sådan granskning, så anser jag ett sådant stadgande, såsom olämpligt, böra undvikas.
Det skulle eljest äfven kunna hända att om två äro födda på samma dag, lottning emellan dem måste ega rum.
Deremot behöfver man icke någon undersökning i kyrkornas arkiver för alt få veta hvem som bevistat de Hesta riksdagarna.
Det har Riksförsamlingen sig bekant af sina egna handlingar, hvilket medför en stor fördel.
Den 86-åriga person, ora hvilken Frih.
Cederström nämnt, hade, efter hvad jag tror mig veta, äfven det företrädet att hafva deltagit i de flesta riksförsamlingar.
Jag hade icke föreställt mig, att Utsk. menat den till åren äldste ledamoten, men instämmer med Gr.
Om någon är så gammal, som den Frih.
Cederström nämnt, så är det väl icke gagneligt att han blifver riksdagsman och än mindre Ordf:de, ty om han än sköter sitt kall illa, så näms man icke anmärka något emot honom; Af aktning för ålderdomen, låter man ärendena gå illa.
Om vi ur vår gällande författning antaga den ordalydelse, Gr.
Mörner åberopat, så torde det vara lämpligast.
Då skulle den närvarande ledamot, som de fleste riksmöten bevistat blifva Ordf:de.
Ordet ”närvarande” uti detta stadgande har afseende derpå att icke en sammankomst skall behöfva upskjutas derföre att den äldste ledamoten, vare sig till åldern eller den, som bevistat de fleste riksmöten, händelsevis uteblifvit.
Jag tror att Utsk. väl betänkt förslaget att K.
M. må särskildt utnämna Ordf:de för Riksnämnden.
Det är angeläget för den, som önskar att förslaget må vinna framgång alt man undviker allt, som kan hafva något sammanhang med den gamla jalousien emellan Stånden.
Det skulle hända att detta verkar mera ofördelaktigt än de verkliga skäl, som kunna anföras.
Hvad åter angår ordet ”äldste” så synes det mig mindre väl valdt.
Jag har likväl trott att dermed menas den till åren äldste, men svårigheter npkomma äfven vid denna tolkning.
Jag instämmer i detta fall med Gr.
Mörner uti det förslag, som han afgifvit, ehuru jag icke tror att otillbörlig vanvördnad för ålderdomen skulle komma att ega rum uti en Svensk representation.
I afseende på förslaget att den, som är Landtm, för R. o. Ad. äfven skulle vara ordf:de i Riksnämnden, anhåller jag att få förena mig i hvad Hr Lefrén nyss yttrat.
Be - Den 28 Maj f. m. 273 Beträffande åter endast ett utbyte af namn så att ordf:den för R. o. Ad. skulle kallas Talman oell ordfiden i Riksnämnden Landtmarskalk, såsom Frill.
Raab föreslagit, så ligger deruti visserligen icke något ondt, men det bar likväl den olägenheten med sig, att derigenom föranledas en hel hop förändringar i en mängd §§:r, som eljest kunde vara oförändrade.
Hvad åter angår den äldste ledamotens funktion såsom ålders-presidenl, sä fruktar jag föga att hvad Hr von Hartmansdorff framkastat, skulle äga rum i verkligheten, nemi. att ärendena icke skulle komma att gå val genom den der gamla mannens brist på duglighet till ordf:de; under hans ordförandeskap skola nemi. inga ärenden af någon vigt komma att behandlas.
Hvad sluteligeu angår Gr.
Mörners farhåga alt man skulle behöfva dopattest och kanske lotta emellan 2 personer, som voro födda på samma dag, så befarar jag mycket mera att man, om saken ordnades efter den värde talarens önskan, kanske skulle fä lotta emellan långt flera, sorn bevistat lika många riksdagar.
Det är visserligen troligt, alt det alltid linnes ibland representanterna inom hvarje Stånd någon gammal raan, som bevistat flera riksdagar än någon annan, hvarigenom lian alltid år ordhde i Ståndets plenum, men i de flesta fall inträffa väl snarare att flere riksdagsmän bevistat lika mänga riksdagar än att de äro födda på samma dag.
Jag anser derföre det af Utsk. föreslagna stadgande tjenligare än del emot hvilket detsamma skulle utbytas.
Förenandes mig med hvad Gr.
Lagerbjelke sist anförde, ty det var just hvad jag ämnat säga, — kan jag likväl icke för min del med honom sä alldeles antaga, att de första sammanträdena blifvit helt och hållet insignificativa, på sätt den värde ledamoten förmenar; åtminstone har man icke någon säkerhet derför.
Ordet kan ju begäras af hvem som helst under dessa sammanträden och lärer icke heller kunna någon förvägras; men hvad som auföres, beror på ordhn att med urskiljning upfatta, på det att ingen obehörig eller olämplig framställning må inflyta, som skulle kunna gifva anledn. lill beslut i annan form, än som grundlagen föreskrifver.
Detta oaktadt, anser jag likväl den vördnad, ålderdomen ingifver, vara af mycket större och mera välgörande inflytande för ordf:n än hvad riksdagsmannens erfarenhet ensam kan honom förvärfva; hvarföre, och äfven under antagande af möjligheten att en så högt ålderstigen man, som den var, hvilken i Frankrike förde ordet vid Nationalförsamlingens första sammanträde, hvilken mans inväljande i Nationalförsamlingen tydligen visade alt man, oaktadt hans högt framskridna ålder, ansåg honom äga förmåga alt bedöma och handlägga allmänna angelägenheter, äfven hos oss skulle blifva vald till riksdagsman, detta stadgande synes mig icke i något hufvudsakligt hänseende blifva af väsendtligen mehnlig inverkan.
Det torde alltså gerna kunna bifallas.
Öfverläggningen om 24 § ansågs härmed vara fulländad.
7 H. 18 274 Den 2» Maj f. m. § 25.
Ordet ”eller” är i denna § oriktigt användt.
Utsk:s ledamöter säga förmodligen alt hvar och en bör förslå hvad meningen är.
Månne det icke vore bättre, skrifva henne så, att hon icke kan förtydas.
Det står nemi.: ”Uti prot. skall noggrant antecknas hvad, med hänsyn till riksdagsärendena inom Ståndet eller Riksnämnden förefaller och bes]utes”.
Protocoll inom Ståndet kan icke angå annat än Ståndet och det inom Nämnden förda, icke annat än Nämnden; men såsom här står, skulle det kunna angå hvilketdera som helst.
I nästa punkt heter det: ”Protocollet skall inför Ståndet eller Riksnämden justeras”.
Således skulle Ståndets prot. kunna justeras antingen inför Ståndet eller Riksnämnden.
Dylika ”eller” förekomma och skada meningen i flera följande §§.
Jag ber alt få göra en annan anmärkn. emot denna §.
Det är i tredje mom.
Der förekommer följande ordställning: ”Den betjening
Granskningsnämnden för sig under riksdagen finner nödig, tillsättes af Nämnden”.
Annu har icke talats om att någon Granskningsnämnd skall tillsättas.
Deremot förutsätter detta morn., att man visste hvad Granskningsnämnden var.
Jag föreställer mig, att det är alldeles obshölligt, att här intaga ett sådant stadgande.
Dessutom förekommer här äfven bestämmelse om betjeningens aflöning.
4:de mom. har följande lydelse: ”De sålunda anställde tjenstemän och betjente, njute under riksdag samma säkerhet och skydd, som riksdagsmän och erhålle från Statsmedlen en efter göromålens vigt och mängd lämpad vedergällning, den R.
St. i sammanhang med den öfriga Stalsregleringen äga att bestämma”.
I fall det 4:de mom. skulle behöfva qvarstå, så borde väl ordet äga utgå, men det förekommer mig som skulle hela mom. kunna utgå, emedan del står i 29 § taladt om kansli-betjeningeu.
Således yrkar jag att 3:dje och 4:de momme må utgå här och alt deruti innehållna stadganden i stället mätte få inflyta i 29 §.
Att prot. skall föras så väl inom Stånden som Riksnämnden, är naturligtvis nödvändigt och stadgandet måste blifva gällande sä väl för Stånden som för Riksnämnden.
Det är gifvet, att då sammankomst är i Stånd, så gäller detta stadgande för Ståndet, då sammankomst är i Riksnämnd, så gäller det för Riksnämnden.
Del torde således böra förblifva såsom Utsk. föreslagit, såvida man icke vill skrifva ytterligt långa §§:r eller samma § två gånger.
På samma sätt står det: ”Protocollet skall inför Stånden eller Riksnämnden justeras”.
Det är ju deraf uppenbart, att det prot., som är fördt inför ett Stånd, skall justeras der och det, som är fördt i Riksnämnden, skall inför densamma justeras, och detta stadgande kan val svårligen tolkas sålunda, som Hr von Hartmansdorff framställt, men skulle man utbyta ”eller” emot ”och,” då skulle följden blifva att ifrågavar:de prol:r borde justeras både inför Ståndet och Riksnämnden.
275 Hvad äler angår Frih. Raabs anmärkn. om Granskningsnämnden, så ber jag att få fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att i 1 och 2 inom. af denna § är stadgadt om Sekreterare och betjening för Stånden och Riksnämnden, men i det 3:dje morn., talas om Granskuingsnämndens betjening.
I 29:de § talas det om Utskrs kansli-betjening.
Jag liar icke föreslagit, alt man skall sälta ordet ”och” i st. f. ”eller”.
Då hade jag baft orätt.
Men det är möjligt, att undvika den svårighet, Gr.
Lagerbjelke antydt, om man i någon efterföljande §, som kan linnas dertill lämplig, utsätter att hvad i föregide §§:r är stadgadt om Stånden, det gäller äfven om Riksnämnden o. s. v. Så plägar raan tili omsägnings undvikande förfara i lagstiftning.
Raab erinrat om Granskningsnämnden, anser jag riktigt.
Det är fel att i lagstiftning såga hvad en myndighet skall göra, innan man nämnt bennes tillvaro.
Då man påminner sig att grundlagarna skola efter ordalydelsen tillämpas i hvarje fall, sä förstår jag icke huru man kan försvara ordalydelsen bär. ”Protokoll skall inför Ståndet eller Riksnämnden justeras” enl. hvad här stadgas.
Deraf följer ju tydligt att om Sekret:n justerar prot., antingen inför Ståndet eller inför Riksnämnden, så blir det ju laglig!.
Jag tycker, alt man bar så mycket mera skäl alt ändra detta, som det förekommer mig vara synnerligen lätt hjelpt t. ex. sålunda alt raan säger: ”Inför Ståndet Jordt prot. skall der justeras”.
Låg samma vare om prot., som fores i Riksnämnden”.
Det kan på flera sätt hjelpas och hvarföre man då skall behålla det otydliga uttrycket kan jag icke för min del inse.
I 3:dje mom. af denna § talas om betjeningen för Granskningsnämnden, men jag vet icke hvarföre detta skall förekomma, innan man ännu vet hvad ordet Granskningsnämnd betyder.
Man skulle äfven kunna anmärka att det är öfverflödigt att införa detta i grundlagen och hvarföre skulle det icke kunna finnas i den serskilda ordningsstadga, som i alla fall mäste utfärdas.
Detsamma gäller äfven för 4:de mom. och jag tinner således icke någon nödvändighet att dessa hegge mom. qvarstå.
Hr Få hr sou s, Olof Immanuel:
Till de erinringar i afseende på redaktm, som föreg:de talare gjort, vill jag ytterligare lägga en.
Det andra mom. i denna § lyder sålunda: ”den betjening hvarje RiksSlånd äfvensom Riksnämnden, i öfrigt anser för sig under riksdag behöflig, må Landtm, och Talmän, hvar inom sin afdelning, etc.”
Del torde finnas ovedersägligt alt afdeluing är en oegentlig benämning för Riksnämnden, som skall utgöra totalitelen af R.
För den händelse att Frih. Raabs anmärkn. om uttrycken Talman och Landtm, skulle vinna R. o. Ad:s upmärksamhet, så skulle jag tro det vara lätt all äudra redaktm lill följande lydelse: 276 Den 28 Maj f. m. ”Den betjening Riksnämnden, äfvensom hvarje serskildt Riks”Slånd i öfrigt anser för sig under riksdag behöflig, må Landtmarskalk för Riksnämnden och Talmännen hvar för sitt Stånd, ”jemte fyra af Nämnden eller Ståndet dertill utsedde ledamöter, ”efter samråd med Sekreteraren, tillsätta”.
Ordet ”eller”, som är användt i fråga om prot:s-justeringen skulle visserligen kunna utbytas emot något annat, men i min tanka åstadkorames icke genom detta ord någon otydlighet.
Kan väl någon sätta ifråga, att §:n skulle så lydas, som skulle ett prot., som varit hållet i ett RiksStånd kunna justeras inför Riksnämnden eller kan man förutsätta det såsom regel, att det prot., sorn är földt i Riksnämnden skall justeras inför ett RiksStånd?
Ar det tänkbart att man skall få sådana advokater alt göra n^ed, sora skulle påstå att grundlagsstiftarens mening vore att en annan auktoritet skulle låta inför sig justera prot., än den, som fattat det beslut, hvaröfver detsamma blifvit földt.
Det är ju icke tänkbart att någon otydlighet genom ifrågavar:de stadgande kan upstå, hvadan jag afstyrker de väckta förslagen till gemensamma tankar i detta afseende.
Lagerbjelke; 1 afseende på den anmärkn., som Hr Fåhraus gjort emot ordet ”afdelning” vågar jag fästa upmärksamheten derpå, att om också Riksnämnden innesluter ledamöter af alla Stånden, så är den dock en afdeln. af representalionen och att således delta ord icke saknar sin egentlighet.
Raabs anmärkn. nemi. alt man talar om Granskningsnämnden innan denna Nämnd är definierad, så-fär jag fästa upmärksamhelen derpå, alt meningen med detta förslag icke varit att skrifva en ny grundlag, ulan blott att i den gamla grundlagen göra de ändringar, som anses nödvändiga.
Den gamla grundlagen har åtskilliga stadganden, som i fall man skulle skrifva en ny grundlag bort på annat sått upställas.
Del hade måhända varit lättare att skrifva en helt ny grundlag, men Utsk. ansåg lämpligare att insätta dessa stadganden i den gamla för att derigenom praktiskt visa att Ulsk:s mening var alt endast förbättra den grundlag vi nu äga.
Mörners anmärkn. torde böra ihogkommas, att i den gamla grundlagens 24 §, hvilken motsvarar den här föreslagna 25 §, omtalas Utsk:n, innan del är i grundlagen definieradt, hvad som menas med Utsk.
Jag gifvet' allt det värde, som vederbör, åt de skäl, som af Gr.
Lagerbjelke blifvit framställda, och som kanske kunna hafva sin riktighet, nemi. alt Utsk. har, så mycket som möjligt, undvikit att göra onödiga förändringar; men här förekommer i 3:dje mom. en stor nouveauté', som jag icke kan gilla i sak; det heter nemi., Granskningsnämnden.
Hvarföre kan det icke så gerna beta GranskningsUtskottet?
Hvarföre skall det deremot när vi komma lill 29 § heta Utskott och icke Nämnd?
Man kunde ju i 25 § undvika att ens vidröra denna Granskningsnämnd Dea 28 Maj f. m. 277 eller della Utskolt intilldess man kommer lill den § der GranskningsUtsk. egentligen bör hafva sin plats då andra Utsk:n omnämnas.
Jag förnyar min vördsamma anhållan om propos. till gemensam lanke, att 3:dje och 4:de niomina må utgå.
Den anmärka., Frih.
Raab nu gjort om Granskningsnämden torde egentligeiL höra till 30:de §:ti och när vi komma dit, skall jag icke underlåta att besvara densamma.
Härmed förklarades öfverläggningen om 25 § vara fulländad. § 28.
Jag anser det vara af högsta vigt att lika termer antagas för att uttrycka lika begrepp i samma grundiagsparagraf.
I början af denna § förekommer uttrycket "riksdagens öpnande” och i fortsättning af §:n slår sedermera riksdagens början.
Sedermera förekommer en definition på hvad som med riksdagens början förstås och tiden hvarifrån den skall räknas.
Jag anser alt det på båda ställena bör heta riksdagens början.
Den af den siste värde talaren gjorda anmärkmn beror helt och hållet på ett misstag.
Riksdagens öpnande inträffar vid det tillfälle, då K.
M. håller sitt tal till R.
St. på Rikssalen.
Riksdagens början, räknas deremot ifrån den dag då K.
M. afgifver till R.
Sin propos. om Statsverkets tillstånd och behof.
Sådant är förhållandet enl. nu gällande grundlag och så skulle det äfven blifva efter den nya.
Öfverläggningen om förevarande § förklarades härmed vara fulländad. § 29.
Mig förekommer det, som skulle del just i denna 29 § vara skäl alt göra den anmärkn. jag förut gjort om Granskningsnämnden.
Här står just icke egentligen laladt om hvilka Utskolt, sorn skola tillsättas.
Här bör således inllyta upgift på hvilka Utsk. man vill hafva och om man då anser alt Granskningsnämnden icke bör behålla den benämningen, utan bör heta GranskningsUlskott, så bör äfven detta i §:n inflyta; äfvensom jag vill framställa det förslag att jemte GranskningsUtsk., äfven StalsUlsk., som är eli oundgängligt Utsk. vid riksdagarna, måtte få cn plats i grundlagen, .lag skall sedermera bedja, alt få föreslå att denna § mätte få omflyttas, så att man icke talar om GranskningsUtsk., förr än man förut talat om de öfriga Utsk:n.
Den 12 Februarii c. m. 3or tillgänglig.
Att i Mälaren en afdelning eller en särskilt skärgårdsflotta, af möjligen mindre konstruktion och efter denna insjö lämpadt behof, äfvenledes borde finnas, anser jag böra till det, efter mina åsigtcr, fulländade försvarssystemet.
Efter så beskaffade förberedande försvarsanstalter, tror jag Stockholm icke lätteligen, och måhända icke alls, ens af den mest öfverlägsna fiende, kunna tagas.
Jag är således icke af deras tanka, som yrka att hufvudstaden bör flyttas.
Men jag tror deremot, alt då den bättre och lättare än någon annan stad kan försvaras, så bör det ovilkorligen ske, icke blott derföre att den ar vår hufvudstad, och som sådan dyrbar, eller derföre att den innehåller Statens redbarheter, ty de kunna flyttas; men derföre, alt den i merkantilt, kommercielt och industrielt, afseende alltid bibehåller företrädet inom Sverige, derföre att den kan anses som Statens lifsådra, der den enskilta rörelsen, verksamheten, rikedomen äro förenade, der allmänna byggnader, kaserner, sjukhus, fabriker och handtverkerier af nästan alla slag i öfverflöd finnas, så nödiga för troppars behof, och särdeles under ett längre försvar; — dit landets öfriga tillgångar af alla förnödenheter sjelfmant tillströmma,, hvarigenom oberäkneliga fördelar uppstå; och synnerligen derföre, att den i militäriskt hänseende är den vigt/gaste
Den ra Februari i e. ni. strategiska punkt jag inom Sverige känner; derföre, att den endast i dénnä egenskap är ytterst vigtig för oss att äga, och för fienden lika maktpåliggande att söka intaga, i fall han vill ha (och hvilken fiende vill icke det?) en säker stödjepunkt för sina vidare operationer, (den enda på hela denna trakt af 118 mil ifrån Torneå lill Stockholm), hvarförutan han icke kan bibehålla sig i landet; derföre, att hufvudstadens läge är nyckeln, icke blott till operationslinierna omkring Mälaren *'), utan ock till sjelfva hjertat af Riket; att den tillika är nyckeln till sjelfva Mälaren och den oskattbara transportväg, och de i mer anett fall fördelaktiga kommunikationer denna i/isjö bildar, är naturligt; samt ändtligen derföre, att ägandet af Stockholm sätter oss i tillfälle att dit sammandraga nästan alla våra stridskrafter, att derifrån på alla håll, till sjös och lands, oroa fienden, att från samma koncentriska punkt verka i hvad direktion sorn helst, för att derigenom alltid få initiativen af krigsoperationerna, att bringa fienden i nödvändighet att dela sin styrka för att observera oss, på det lian sålunda i detalj må kunna anfallas och förstöras.
Hvad åter, i dessa omständigheter, Herr
Fri herrens högst olycksbådande syn, att i *)
Det uppenbarar sig, att jag häri delar lika öfvertygelse med Författaren i Journalen N:o 3ö3 förlidet år.