Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ko nungens person vore nämnd i 1787 års Författning, hvilket jag dock ej påminner mig $cn ö Octaner, e, m, 77 hafva gjort, är Jet lika säkert ett misstag af Herr Cederschjöld att yttra, det Konungens person omtalas i 5 Cap. MissgerningsBaiken; ty ordet person finnes icke på någotdera stället.
Samme värde Talare har anfort, att då lagen utkom-’ mit, utan Riksens Ständers sanction, borde man blott Förklara att den vore ogiltig.
Om han än saknade denna bekräftelse, vore det i alla fall oklokt att derförfe förkasta denna och andra sålunda tillkomne Lagar.
Om till exempel någon förordnade, att en byggnad skulle uppföras af en viss Architect, men för denne uppstode ett ovilkorligt hinder, att vara tillstädes under inläggning af visse hvarf i byggnaden, hvilka således under en annans inseende blefvo uppförde, skulle man väl derföre till tak och väggar nedrifva huset blott för att utrifva dessa hvarf, mot hvilka man för öfrigt icke hade något att anmärka.
Hvad emedlertid förevarande ämne beträffar, så har 1787 års Författning icke tillkommit utan Riksens Ständers medverkan.
Den är nemligen blott en förnyelse af en år 1767 utkommen författning, hvilken lyder sålunda: ”Att förekomma och hindra såda ”ne förderflige verkningar, häfver Kongl. Majit ”af en faderlig ömhet, huldhet och välvilja för ”alla Dess (rogne Undersåtare funnit sig högst ”föranlåten, att utfärda denna sin nådiga varning ”emot alla slika grundlösa rykten, omilda uttyd”ningar och vidriga omdömen öfver Kongl. Majas, ”på Riksens Ständers underdåniga begäran, vid ”sista Riksdag vidtagne mått och författningar, 7® Dm 3 Ocloher e, ni. ”sa ltärt vederbörande är, alt undvika Laga tilltal och näpst.
Allmänna Lagen 5 Cap. 1 §. ”och 6 Cap. 5 §.
MissgerningsBalken , Riksdags”JBesIutet af år 1741, 11 §. och 1747, 16 §. samt ”Förordningen af den 2 sistlidne
December stad”ga nog tydeligen, huru förgripelser och brott uti ”så beskaffade mål straffas böra. m. m.”
För att icke trötta Ridderskapets och Adeina tålamod, vill jag blott korteligen citera innehållet af det ena i denrra Författning åberopade Riksdags-Beslut elier det af år 1747.. 16 §. ”De kunna ej underlåta (Riksens Ständer nemligen) att uti detta öppna Baslut omröra, huruledes den uti 1 1 § af 1741 års RiksdagsBe”slut gifne trogna varning föga eller 211 sin t et ver”kat, så att mången, af en inbillad eller sjelftagen "frihet, trott sig ega rätt saklöst att tadla och vrångt ”uttyda de Författningar, sQm på Riksdagar göras Nu som ”denna lyckliga Regeringsacten, å ena sidan till-] ”städjer en anständig och beskedlig frihet , att gyttra sig öfver de förevarande oafgjorde mål, » ”så länge nemligen de äro, eller innan de komma ”under öfverläggning; men å den andra åter påyr”faar en tystno och lydno, så snart Riksens Stän”ders Beslut, Kongl. Maj:t med Råds Råde, till ”verkställighet öfverantvardade äro _ ”Så hafva Riksens Ständer, enligit grundlagarne ” — härmedelst stadgat och förafskedat, ”det eho, som pä något vis, hemligen eller up. ”penbarligen, eftertraktar, att förringa Ofverbe”tens höghet, störa Ständernes fri- och rättighe”tei och Lagens helighet och myndighet, den - Den 5 Ocloler t. ml 79- 3,samma skall, såsom en orolig och skadelig lemj 5,iiageligen anses och straffad varda.”
Af desse författningar och BiksdagsBeslut, af h vilkas innehåll Bidderskapet och Adeln inhämtat, att flere likadana, sedan längre lid, funnits, är gifvet, att 1787 års Författning grundar sig på Konungs och Ständers gemensamt fattade beslut.
Att den jemväl har sammanhang med allmänna lagen, torde bäst, upplysas af des* innehåll och af det exempel, att den af Domare blifvit tillämpad, hvarom äfven Herr von Hartmansdorff nyss talat.
Att den är stridande emot Grundlagens anda, är just hvad jag påstått, och derföre yrkat,5 att både denna författning och 5 Cap.
MissgerningsBalken skulle ändras och jern. kas derefter.
I anledning af hvad den siste värde Talaren anfört, får jag nämna, alt, enligt min öfvertygelse, har ursprunget till 1787 års författning lika mycket sammanhang med allmänna Bagen, sorn Konung Gustaf III:s Bränningsförfatlningar med våra nuvarande Bränvinsbevillningar, ty den föranleddes nemligen af Bränvinsbränningen för Kronans räkning, och detta är så väl känt, och sä ofta på detta iurn omtvistadt, att man ej kan tveka att dertill sätta tro.
Således är den grund Herr Ribbing till denna författning uppgifvit origtig, och om man vill söka den ur äldre författningar, så bevisar det blott, att makten alltid sökt omgärda sig för anmärkningar och klander öfver dess obehöriga eller godtyckliga utöfning.
Detta ansåg äfven B en 3 O do l>rr t. tn.
Guslaf III vara nödigt, dl han utgaf sina Bränvinsförfattningar, hvilket är rätta orsaken till 1787 ars Författning, sorn ej kan sättas i bredd med stadgandet i MissgerningsBalken, hvilket ej afser något annat än Koaungens person} ty der stlc ordet Konungen, då i 1787 års Bref, står: Konungens Författningar.
Således kan jag ej föreställa mig annat än att denna §. genom3 var nu gällande Grundlag bör anses vara försvunnen.
Gerna skulle jag instämma med Herr von Hartmansdorff, att ingen åtgärd i anledning häraf behöfver vidtagas, emedan vi redan lett en HofRätt icke tillämpa Författningen; men det utvisar bra litel förtroende till sin Konung, att ej våga begära upphäfvande af ett stadgande de facto, som redan länge varit det de jure, men som genom Actors oförsigtighet åter kommit i Iråga, på ett för Svenska Folket alldeles oväntadt sätt.
Herr Cederschjöld; Herr Ribbing har ganska rigtigt erinrar, att i MissgerningsBalkens 5 Capitel ej står ”Konungens person", utan blott Konungen.
Men med ordet Konung, lär på detta ställe väl ej kunna menas annat, än Konungens höga person.
Detta synes åtminstone hafva varit Lagstiftarens öfvertygelse uti 4:de Momentet i 3 §.
TryckfrihetsFärordningen der samma sak uttryckes sålunda: ”Allt slags Iasteligt yttrande om den regerande'Konungens höga person eller gerningar ” straffas enligt MissgerningsBalkens ”5 Capitlet 1 §•” Herr von Hartmansdorff har ansett olämpe ligt - Ken 3 Octo ber e. m, St ligt, att blott hos Kongl. Maj:t anmäla, det För-* fattningen vore till kraft och verkan upphäfven," derföre, att hon i 30 år» tid varit gällande.
Härvid torde jag blott behöfva påminna, att om en Lagförklaring lemnäs af Riksens Ständer oanmärkt i 30 ar, är det dem likväl det 31 :sta året öppet, att då förklara henne utan kraft och verkan, i händelse de ej förut åt densamma lern-; nät deras sanction.
Da nu den ifrågavarande saknar en sådan sanction, står det Riksens Ständer öppet att när som heldst förklara, det hon icke mer får tillämpas.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaut:
Det är i anledning af Herr von Hartmansdoiffs anförande jag hegart ordet.
Det kan icke förlikas med mitt begrepp om
Lagstiftningens värdighet att till grund för allmänna beslut lägga klokhetsberäkningar; sådan omsorg tillhör blott individen, som tänker på sin egen lilla person, och dess framtid.
Det är ej till Konungen såsom person; det är till andra delen af Lagstiftande Makten, Riksens
Ständer i detta afseende skola vända sig med deras förklaring.
Herr von Hartmansdorff har äfven begått en irring i sin historiska framställning om 1787 års Författning.
Det är för några månader sedan sorn det första gången uppstod fråga om dess tillämpning och påföljd; det vit* af 33^ R;dr, som Domstolen ålade parten, får ej anses såsom tillämpning af Författningen; det ådömdes Rätte - Ridd. o. Ad.
IX Band. lista Afd, 6. 83 Bern ■) Octobrr f, m. gångsbilrädet för det skrifsätt, sorn han nyttjat, I sä beskaffade frågor, som dessa, är det af vigt att göra sanningsenliga citationer.
Ridderskapet och Adeln täcktes påminna sig innehållet af x §, 1 Momentet TryckfrihetsLagen, der det heter, ”att alla förut gällande Laga stadganden och Fö-i ”reskrifter i afseende på Tryckfriheten eller Bok”handeln vare härmed upphäfvne.” ao §. uti Instructionen för Riksens Ständers Justitieombudsman lyder sålunda t ”Anmärker JustitiasOmbudsmannen, att nå”gon Författning icke efterlefves, utan fallit i ”glömska och finner tillika det vara utan nytta, ”att den skulle i kraft och verksamhet återstäl— ”las, må han, om det beror af Kongl. Majit att ”en sådan Författning upphäfva, göra derom underdånig hemställan, (således icke anhållan, på ”sätt Utskotten tilistyrkt) eller i annat fall för”hållandet för Riksens Ständer anmäla.
På enahanda sätt förfar JustiticeO.mhudsmannen vid ”sådane Lagar och Författningar, hvilka han fin* ”ner ej stå i förening med nu antagne Rege™ ”ringsLagar.”
Det hade således långt för detta ålegat JustitiseOmbudsmannen, att hos Kongl. Majit göra underdånig hemställan, att ifrågavarande Författning rnåtte upphäfvas.
Då Justitieombudsman^ nen likväl underlåtit detta, åligger en sådan skyldighet Principalerne sjelfve, dock ej i form af anhållan, utan blott såsom en anmälanj och derom utbeder jag mig, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa proposition.
T)fh 3 Octoher e, ml Herr von Hartmansdorff:
Min mening var att ifrågaställde Författning redan är upphäfveri de facto, änskönt hon ännu icke blifvit det dé jure.
Dessutom får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den motsägelse, hvari vi skulle raka, om, sedan Ridderskapet och Aiieln icke antagit den Proposition, Éongl.
Majit äflåtit, i ändamål att mildra straffet för omförrnäldte förbrytelse, Vi nu förklarade en sadan mildring likväl vara af nöden.
Det exempel Herr Cederschjöld anfört rörande Riksens S(än.a ders rättighet ätt förklara en af Kongl. Majit brfärdad
Lagtolkning för oriktig, synes här ickö vara tillämpligt, emedan 1809 års Grundlag icke lärer kunna återverka på tillkomsten af FörfatthingSr, som dessförinnan voro gällande, och utfärdandet åf den ifrågavarande följaktligen icke; jpå sådah grund, kunna förklaras ogiltigt.
En värd Ledamot har anmärkt att ciiationér i mål af sådan beskaffenhet, som detta , ärd åf betydenhet.
Jag har ej heller sagt, att Förfat tningen blifvit uti den omnämnde saken tillämpad, utan tvärtom, att hon icke blifvit det.
Fastän en äldre mari ansett klokhetsberäk* bingen ej böra läggas till grund för Riksens Ständers beslut; skall åsrninstone aldrig jag blifva den^ söm tillstyrker Riddetskapet och Adeln att hand; la erhot hvad klokheten bjuder; och derföre hemi Ställer jäg ytterligare, om ej hela denna fråga kunde få förfalla, Herr Cederschjöld.
Den åUi» Värd* Talanm S4 Ben 5 Octobcr a m. har förment det vara en motsägelse, att nu förklara denna Författning såsom icke ägande I^aga kraft, sedan man förut afslagit Konungens omJ förmäldte Nådiga Proposition.
Jag får derföre ännu en gång påminna, att det endast var mildring i det uti i §.
5 Capitlet MissgerningsBaiken stadgade straff, hvarom Kongl. Majit gjorde pro. position.
Men likaså väsendtligt Konungens peri son är åtskild från Dess Författningar, lika litet lär någon motsägelse kunna uppstå deraf, att vilja bibehålla lifsstraffet uti i §.
5 Cap, Missgernings4 Balken, och derjemte upphäfva I7&7 års Kungabref.
Samme värde Ledamot har tviflat, huruvida Riksens Ständer äga rättighet att upphäfva en Lagförklaring, sedan den vid en Riksdag blifvit lemnaå utan anmärkning.
Härvid får jag erinra, att just denna fråga ingick uti Konungens proposition om upphörande af Dess röster i Hög^ sta Domstolen.
ConstitutionsUtskottet afstyrkte äfven detta förslags antagande, emedan det skulla medföra en inskränkning i Ständernas Lagstiftningsrätt.
Dessutom skulle det kunna hända, att en Riksdag tilläfventyrs afbiåstes, innan LagUtskottet hunnit att till Riksens Ständer inkomma med Utlåtande öfver de af Justitieombudsmannen uppgifne Lagförklaringar.
Det skulle till och med kunna hända, och är tilläfventyrs redan icke alldeles utan exempel, att Lagförklaringar utfärdades, utan att ens komma till JustitiseOriibudsmannens kunskap Lagförklaringar skulle således kunna, om jag så får säga, smygas fram, hvilket deremot är förekommet genom det nuvarande stadgandet i 88:de §.
RegertngsFormen, så lydande! kitti 3 October e. m. 85 ”Med förklaring ofver Civil och Criminal» ”samt Ky> koLag förhålles, som med sadan Lags Stif”tande.
De förklaringar, som, lill svar pä inkomne ”förfrågningar om Lagens rätta mening, Konungen ”genom Dess Hopslå Domstol emellan Riksdagarne ”gifvet-, kunna af Riksens Ständer ogillas, hvarefter de ”icke längre vare gällande, eller af Domstolariie läkt ”tagas eller åberopas må.”
— Här är ingen prcercxiptionstid för ett sådant ogillande utstakad; utan så länge Riksens Ständer ej åt Lagförklaringen lemnat deras sanction, hafva de äfven rättighet, att densamma, när som helst, ogilla.
Grefve von Schwerin", Jag har redan yttrat den öfvertygelse jag ager, att det är af vigt att citationer äro rigtiga.
De kunna förvilla besluten, och kunna för en framtid be' reda vådliga prejudicater.
Jag måste förklara att jag hört Herr von HartmansdosiF bestämdt nyttja ordet påföljd; och jag kan icke tillåta att det lägges Svea HofRätt till last, att hafva låtit 1787 ars Författning få någon påföljd.
I den af mig citerade 20 §. af Instruciiouen för Justitieombudsmannen står med klara ord sagdt, att han skall hos Konungen göra underdånig hemställan om sådane Författningars upphäfvande, dem han finner ej sta i förening med nu gällande Regeringslagar, då han underlåtit delta, oell den-händelse inträffat, att Författningens tillämp. ning blifvit af åklagare yrkad, anser jag mig äga skäl att säga: det Embetet blifvit vanvårdade Jsg finneg mig derföre böra tillstyrka att Jp«A £ Oclobet: t. m.
Ständerna gå i författning örn att fö densamma, annihilerad, och det äi derpå jag anhåller ort», proposition.
Herr Ribbing'. lag öfverlemnar till Ridder*» skåpet och Adeln sjelf att bedöma, huruvida da handlingar jag uppläst snarare böra anses liggs till grund för 1787 års författningän den. förmodan, Herr Hjerta yttrat, att hon skulle hafi ya sin upprinnelse från Konung Gustaf IILdjes JJ.ränvinsförfattninga.r.
Man behöfver ej tillvita någon, brist på förtroende till Konungen , för detA att man ej vill begära upphäfvande af Lagar, hvilkas förändring
Konungen aj.elf i afgifven proposition förkiarat sig önska.
Om denna förlatt-? ning dessutom, sorn man påstår, är Utan a.1.1 gäl, lande kraft, hvad bghöfyer den dä upphäfvasS Qch, om. än denna författning aldrig bade varit, eller, genom dess tillkomst, vöre att anse sorn en nyllité, samt, i och med detsamma, försvunnen, så hade likväl statt q var de stadganden, sorn, j?g uppläst, och af hvilka jag tror det ifrågavarande bärledt sig.
Grefve von Schwerin hgr väf anfört, a.tt alla sådgne skulle vara upphäfne genom den citerade strophen i Tryckfrihetsförordningen.
Härvid har jag ej någon annan,anmärkning att göra , än att denna stropb angår tryck,, och 1787 års Författning, tal oph skrift..
Den siste värde Talaren har åter påmint om de äldre författningar, enligt hvilka ingen ägde att klandra Riksens Ständers beslut- Han tro--, att örn äfven 1,787 års, Författning uppliäldes skulle dc lutra likväl fölblif - ' Dm 3 Oc toler t, m. 87 > va quarstående i deras fulla kraft.
Han tror slutligen , att 1 §.
Tryckfrihetslagen ej har afseende på annat än tryckta skrifter.
Nämnde 1 §. handlar örn yttrande rätt; och fastän denna endast omtalas i en Lag , som angar tryckta yttranden; omfattar stadgandet icke desto mindre yttrande rätten i allmänhet innom Fädernesland det, Jag kan derföre ej finna annat,*än att Författningen är de jure genom Tryckfrihetslagen upphäfven, och att hon således blott behöfver de facto omintetgöras genom ett Nådigt bref till
Domstolarne med underrättelse örn förhållandet.
Största beviset, att man icke behöfver frukta, att de omnämnde äldre förordnanderne skulle komma att qvarstå, ligger öppet för hvar och en, då man dagligen ser, att det gåran att säga hvad som helst om Riksens Ständer och deras åtgärder; det är endast 1787 års Författning, som å nyo upplefvat.
Det är derföre jag förenar mig med den värde Ledamot, som yrkat, att hos JCongl.
Maj:t måtte göras underdånig hemställan, om Nådigt Bref till Domstolarne, med underrättelse derom att 178.7 års i fråga varande Författning äs; upphäfven.
Då nu fråga blifvit väckt örn underlåten
Em bet såtgärd under den tid jag JustitiaeOmbudsmsns-lämbetet förvaltat, får j^g härmed ådagalägga mia öfvertygelse rörande förevarande ämne. jtte Gap. 1 §.
MissgerningsBalken och Tryckfrihets Grundlagen äro de enda grunder, hvarefter sidane fall, sora innefattas i 1787 års.braf, If Igen J Cfc t ober t.
Ht, Böra bedömmas.
För Grundlagens föreskrifter böra alla sådane Lagar gifva vika, som ej med densamma srå i öfverensstämmelse, och de voro ock, i samma stund upphäfne, som Grundlagen antogs, ulan att anhållan derom var af nöden.
Herr Cederschjöld; En värd Talare har yttrat, att om också 1787 års Författning blef upp. håfven, skulle i alla fall de aldre af honom sjelf uppläste stadganderne komma att qvarstå.
Om förhållandet är sådant, beklagar jag blott, att LagUiskoltet försummat, att anmäla dem till upphäfning.
Jag föreställer mig likväl, att sådant ännu ej måtte vara för sentj och tror att cn god början emedlertid är att göra med ifrågavarande Konungabref.
Herr von Hartmansdorf:
Om Lagutskottet •kulle genomgå och föreslå upphäfvande af alla de författningar , som ej de jure blifvit undanröjde, men hvilka likväl stå i strid med Grund, lagen, så befarar jag, att detta Utskott finge en allt för långvarig befattning.
Jag föreställer mig, att LagCommittéen haft och ännu har just ett •ådant arbete för händer och vi se att den dertill behöft och ännu lärer behöfva flera år.
Hvad jag yttrat om Lagutskottet i detta afseende gäller äfven om Justitieombudsmannen j ty han hade ej kunnat med mindre besvär genomgå alla dessa stadganden.
Slutligen får jag anmärka, att då Betänkandet i denna punkt innehåller tvenne olika ämnen , det ena om upphäfvande af 1787 års
Kon - ten 3 October c. ra. unga Bref, hvarom 33g anser frågan böra Förfara, och det andra otn undanrödjande af förbud emot TalareSällskap, hvilket synes mig böra bifallas, hemställer jag, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes ä dessa ämnen framställa särskildta propositioner.
Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, att då Kongl. Kungörelsen af den 7 December 1787 icke till sine grunder och innehåll öf. verensstämde med nu varande Grundlagar, underdånig anmälan borde hos Kongl. Majtt göras derom, att berörde Kungörelse icke vidare må af vederbörande
Domare åberopas eiler tillämpas.
Herr von Hartmansdorff ■.
Jag får vördsamt anhålla, att Herr Grefven och LandtMarskalken äfven täcktes göra den proposition, att all fråga örn 1787 års Författning måtte förfalla.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att all fråga om 1787 års Kongl. Kungörelse finge förfalla.
Jag täger mig friheten föreslå den utväg, att Riksens Ständer matte i underdånighet fästa Kongl. Majds
Nådiga uppmärksamhet derpå, att oordningar kunde uppkomma der* af) att det ännu icke blifvit
Domstolarne till - £0 pal g Octootr e, irt, iännagifvit, att 1787 års Författning är tipphäf. ven, oell anhålla, det Kongl.
Maj:t må täckas, underrätta Domstolarne derom, att ett sådant upphäfvande likväl skedt genom i §. i TryckfrihetsLagen, Herr Tham, Wollrath-, Om sedan 1809 års.
BegementsFörändring någon olaglig åtgärd blifvit enskild
Part tillfogad i anledning af 17S7 åcs Författning, skulle äfven jag hafva tillstyrkt den underdåniga framställning, Herr Hjerta föreslagit; men då, enligt min öfvertygelse, denna Författning nu mera endast är en nullitet, så förenar jag mig med Herr von Hartmansdorff, att det är öfverflödigt besvära Kongl. Majit med ansökning om upphäfvands af en Lag, hvilken ej haft någon kraft och verkan sedan år 1809.
Herr Cederschjöld: t- Mig synea Domaremakten ej beit och hållet anse denna Författning till sin kraft och verkan undanröjd, emedan Konungens egen Åklagare icke längesedan åberopat henne såsom grund för sitt åtal.
Vid ett sådant förhållande kan jag ej annat än anse den af mig föreslagna underdåniga skrif vefsen vara icke allenast lämpelig, utan äfven af behofvet verkligen påkallad.
Herr Grefven och Landt Marskalken förnyade den af honom, förur gjorde proposition, att då 1787 åts Kongl. Kungörelse icke till sina grun^- der och innehåll öfverensstämde med nu varan* de Grundlagar, underdånig anmälan borde af Biksens Ständer göras hos Kongl, Majit derom, i)eu 3 Och) ka - t, ,7j. att berör de Kungörelse icke vidare måjaf veder-? börinde
Domare åberopas eller tillämpas.
Kopades starka la, jemte några Nej.
Herr von Hartmansdorff".
Jag är af samma mening,, sorn den Herr Grefven och Landt Marskal ken framställt i början af propositionen, att nemligen Författningen är i sin grund upphafv«n.
Men just derföre kan jag ej instämma i sednare delen af propositionen, eller deri, attén anmälan skulle hos Kongl. Majit; göras om ett Uttryckligt upphäfvande af samma Författning.
Således vågar jag vördsamt anhålla, att derest frågan om §n såefan anmälan skall framatällas såsom Ja-proposition, Nej-propositionen matte lyd» på, sakens förfallande.
! Grefve uon Schwerin'.-
För min del kan jag ej annat än fullkomligen gilla den proposition, sorn Herr Grefven och LandtMar,skalken fram. atallt, och jag t.yckt.e mig höra den allmänt af Ståndet bifallas.
Det vore kanske mindre lämp.- ligt, om vi såsom orsak till denna anmälan anförde, att tillämpningen af denna Författning blifvit för Nio månader sedan af offentlig åklagare yrkad.
Herr Grejven och Landt■ Marskalken förklara, de, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja Öfyerröstat Nej, den af Herr, LandtlVIarskalkeii sist gjorde proposition, således blifvit af Ridderskåpet oell Adeln bifallen.
Den 3 Octoler e. m.
Bespecterande det pTuralitetens beslut, som man redan tror sig hafva utrönt, vill jag ej yrka votering, uran får endast härmedelst till Frotocollet anmäla min reservation.
Herr Bibbing förenade sig med Herr von Hartmansdorff.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition , fann Bidderskapet och Adeln för godt, att 3Idje punkten i allt öfrigt gilla. 4lde Punkten^ angående TullRätternes afskaffande.
Jemte det jag tillstyrker bifall £ Utskottens Betänkande i denna punkt, anser jag mig böra nämna , att Särskildta Utskottet hand. lagt ungefär ett lika beskaffadt mål,, thuru jag ej tror, att afgörandet af det nu förevarande derföre bör uppskjutas.
Herr VOn Hartmansdorff; Jag får, i anledning af hvad Herr Tham anfört, upplysa, att Särskildta Utskottet väl fått till sin behandling remitteradt ett Memorial angående Tuli Ratternea upphäfvande; men då detta rörde
Domstolarnes organisation, hvarmed Utskottet ej äger sig befatta, har det ansett sig icke kunna upptaga detta ärende.
Herr Grefven och Landt Marskalken gjorda pro* jsrii .? 0(löher *, m. positon till bifall I 4:de punkten i Utskottens Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades. 5:te Punkten, angående KammarRåttens rättighet, att till Laga kraft och verkan fullfölja anmärkningar emot högre Redogörare för allmänna medel:
Herr von HartmansdorJ:
Uti en §. af KarnmarRättens instruetion har alla Collegiers och dar ras Ledamöters förvaltning blifvit undantagen från Kimmai Rättens granskning, så att åtal icke mot dem kan anställas, utan på grund af Kong!.
Majtts eget beslut.
Mig synes alla redogörandes förhållande så väl de högres, som lägres, böra vara vederbörlig eftersyn underkastadt; hvadan jag till.; styrker att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln ville besluta, att ur a §.
I Morn. af Kongl.
KammarRättens instruetion föl jande ord må utgå; ”Lik. ”val bör iakttagas, att, i händelse frågan skulla ”angå något Kongl.
Majtts och Rikets Collegeium, ”eller annat publikt Verk, med lika värdighet, ”eller någon deras Ledamot, eller ock sådan hö”gre Embetsman , som för sin befattning är ”endast Kongl. Maj:t redo skyldig, KammarRättens ”åtgärd icke må sträcka sig längre, än att, sedan ”vederbörande fått del af anmärkningen, och der”öfver sig yttrat, samt för öfrigt nödiga upplys”ningar blifvit inhenitade, till Kongl. Maj:t i un. ”derdånighet insända Handlingarns, jemte eget ”Utlåtande i målet.”
Detta stadgande fanns icke i Kammar-Rät - !>* Xitn .?
Ort eber e. m. tens Föregående instructioner; Utan har år IBi4J på ett oväntadt satt, tillkommit.
Jag vet ickej hvilka Statens Embetsman, och andra kunnaické komma i fråga, äro, efter 18og, till ansvar skyl& dige, endast inför Konungen; hvarföre jag tillstyrker en underdånig anmälan hos Kongl, Majtt om Momentets uteslutande ur instriictionen, Herr Hjerta: