Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skrifvelse till E. St„ med förslag till förnyad förordning ang:de Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart.
M:s nedannämnde denna dag f. m. ankomne Nåd.
Propos:r till 11.
St.: l:o i fråga om erforderligt Statsbidrag till uprätthållande af den Arméens Pensions-kassa åliggande pensionering; 2:o om öfverlåtelse af en Eskilstuna Kungsladugård tillhörig tomt åt Fabriksidkaren Theofron Munktell för utvidgande af hans mekaniska verksad i Eskilstuna: 3:o om årligt anslag af 666
R:dr 32 sk. b:ko eller 1,000 K:dr rmt till lön åt en ny Provincial-läkare i Nordmarks härad af Wermlands län; och 4:o ang:de anslag för aflönande af en extra Provincial-läkare med station i Trosa stad.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mern., Betänk, och Utlåt., nemi. från Allm.
N:o 29, i anledn. af återremiss af Utsk:s Betänk.
N:o 4 ; N:o 30, i anledn. af väckte motioner i afseende å de vid större allmänna arbeten anställde personers religions- och sedlighets-vård.
Riddarhus-Utskottet:
N:o 7, öfver Riddarh.-Direktionens Eiksdags-berättelse.
H. K o. Ad. åtskiljdes kl. 9 på aftonen.
In fidem protocolli, Albert Munch. 316 I> e n 5 Y e b r u a r i.
Thorsdasjen elen 5 Februari 1857.
Justerades 2:ne prot.-utdr. för d. 4 dennes. Till åtlydnad af K. M:s Nåd.
Kallelse till plenum plenorum denna dag kl. 1 e. m,, och sedan de 2:ne Härolder, som borde gå framför R. o. Ad., hade ankommit, afgick Hr Gr. o. Landtm, jemte I!. o. Ad. kl. -f på 1 till Rikssalen, der H. Exe. Hr .Just.- Stats-Ministern. å K.
M:s höga vägnar, upläste K. M:s Nåd.
St. vid innevartde Riksdag antagna Grundlags-förändringar; hvarefter och sedan ett exemplar af detta Nåd.
Svar blifvit till hvar och en af RiksSt:ns Talmän öfverlemnadt, plenum plenorum afslutades samt R. o. Ad., enl., före afgången från Riddarhuset, fattadt beslut, åtskiljdes å Kongl. Slottet kl. ^ 2 e. m. lil fidem protocolli, Albert Munck.
Lördagen den 7 Februari 1857.
Fäderneslandet har i dag lidit en stor förlust genom en af R. o. Ad:s utmärktaste ledamöters dödliga frånfälle.
Ordf:den bland Hrr Fullm. i R.
St:s Bank, Ordf:den i innevande Riksdags Bevilin:s-Utsk., Hr Gr.
Anton Gabriel Gyldenstolpe, har, ännu i mannaålderns fulla styrka, genom en kortvarig, häftig sjukdom funnit gränsen utstakad för sitt verksamma lif.
Denna förlust, svår att ersätta, måste äfven i samma män djupt kännas; och saknaden efter den hädangångne skall hos oss länge fortlefva.
Hedrad med mångfaldiga bevis af allmänt medborgerligt förtroende, var Gr.
Gyldenstolpe särskildt af detta Stånd, som han tillhörde,' omfattad med oinskränkt aktning och välvilja.
Till följd häraf updrog äfven R. o. Ad. åt honom, under hans Den 4 Februari. 317 fleråriga offentliga bana, befattningar af den vigt och betydenhet, att deras upfyllande, för att värdigt beklädas, togo i anspråk bela den ovanliga skicklighet, de uplysta insigler och det outtröttliga nit, han ägde och deråt egnade.
Varm vän af sitt fosterland, uprigtigt tillgifven dess monarkiskt konstitutionella samhällsskick och lika sannt tillgifven Sveriges Konungahus, har Gr Gyldenstolpe genom ord och handling städse på dessa sina tänkesätt gifvit ojäläktiga prof.
Så talade, så handlade han, äfven vid tillfällen, då det icke utan inre strid kunde ske; ty hans bjerta var känsligare än hvad den lugna ytan lät ana; och måhända bör fastheten af hans grundsatser tillerkännas ett så mycket högre värde.
Säkert är, och vi hafva alla bevittnat det: — när, såsom i det allmännas angelägenheter understundom måste inträffa, del gällde att välja emellan Furstens eller Folkets bifall å den ena sidan och Furstens eller Folkets sanna val å den andra, tvekade han aldrig i valet; lian befrämjade, efter bästa insigt och ulan att vackla, alltid det sednare.
— Må det vara mig tillåtet att, inför Eder, mine Hrr, med dessa enkla ord söka gifva ett uttryck ät den känsla, som af denne redbare och aktade
Riddersmans hädankallande utur tiden hos mig väckes; förvissad alt den säkerligen inom månget bröst bos R. o. Ad., som alltid älskat att åt den numera bortgångnes förtjenster gifva en rättvis hyllning, skall, — i denna stund, såsom i de kommande dagar, — finna ett gensvar.
Uplästes ett af Hr Lagerbjelke, Carl Oscar inlemnadt sålydande Mern.:
Att, med bibehållande af Riksdagsmannarätten, blifva befriad från updraget att vara Suppleant i Lag-Utsk:t, hvarifrån jag af tjensteåligganden är hindrad, derom får jag ödmjukast anhålla. R. o
Adin lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med anledn. af såväl den förlust, Frih.
Cederström tillkännagifva, som Hr Lagerbjelkes afsägelse anmodat ej mindre Hrr Elektorer, att sammanträda till val af en ledamot i Bevilln:sUtsk:t efter Gr.
Gyldenstolpe samt en Suppleant i Lag-Utsk:t efter Hr Lagerbjelke, än ock Hrr Ränkmän att sammanträda till utseende af en Elektor i st. f. Gr. Gyldenstolpe.
Då jag nu utsäger min reservation emot llögl.
Ståndets beslut d. 4 dennes med afseende på Banko- och Lag-Utsk:ns Betänk.
N:o 1 i frågan om räntans frigörande, anser jag mig derjemte böra rätta ett misstag, som jag uti mitt anförande samma dag kom att göra, föranledt af den korta tid jag då hade att genomgå grunderna för Utsk:ns Betänk.
Jag upgaf nemi. atl Utsk:n skulle hafva föregifvit det allmänna opinionen vöre för ett sådant frigörande af räntan; men då jag vid närmare eftersinnande funnit, att äfven i detta afseende Utsk:n bestämdt förklarat sig emot ett sådant antagande, gifver jag med stor tillfredsställelse Utsk:n äfven 318 Deli 7 Februari. häruti full rätt.
Likväl måste jag uttala mitt bestämda ogillande af de orden Hiskin nyttjat, då det heter i Betänkil: »Lagstiftaren »handlade dock icke försigtigt, om han förändrade en lag, som i »sekler gällt och som grundlagt tusentals förhållanden, innan en »sådan förändring af allmänna länkesältel godkännes.v
Om detta Utskms yttrande är gifvet för att framställa en princip med afseende på lagstiftning, så vågar jag underkänna principens riktighet; ty som jag tror, är det lagstiftaren, som äfven för allmänna tänkesättet bör vara ledaren, och icke tverlom.
Allmänna tänkesättet är en svallande våg, ouphörligt underkastadt de mest motsatta vexlingar, men lagen måste vara ett uttryck af sanning och rätt, den måste vara viss och fast och får icke vackla efter tidslynnets och opinionsyttringarnas ouphörliga vindkast.
Ett samhälle, deruti en vis lagstiftning gjort sig gällande, åser med sansadt lugn hur de mest vidunderliga och motsatta opinionsyttringar aflösa och bekämpa hvarandra, utan att derföre rubbas i sina grundvalar eller äfventyra sitt bestånd.
Den dag ocker och prejeri blir ett privilegieradt våld, hvaremot landets lagar ingen damm har alt upsälta, den dag är samhället i en af sina fastaste grundvalar undergräfdt; och det förhåller sig så med grundvalar, att när det lyckats undergräfva en enda, så sammanstörta de andra af sig sjelft.
Uplästes K.
M:s å Rikssalen d. 5 dennes meddelade Nåd.
St. vid Grundlagsförändringar: och beslöts att detta Nåd.
Svar skulle meddelas Exped.-Utsk:t, för all iakttagas vid Riksdagsbeslutets upsättande.
Föredrogs och remitlerrades till Bevillnts—Utsk:t K. M:s d. 4 dennes e. m. på bordel lagda Nåd.
St., med förslag till förnyad förordning, ang:de Sveriges och Norriges ömsesidiga handel och sjöfart.
M:s d. 5 dennes e. m. på bordet lagda Nåd.
St., i fråga om erforderligt Statsbidrag till uprätthållande af den Arméens Pensions-kassa åliggande pensionering.
Hvad jag nu har att anföra afser icke sjelfva hufvudsaken i den nu föredragna K. Propos:n, eller behofvet af förökning i Statsbidraget till Arméens pensions-kassa, hvilket behof är af K. JI. fullständigt ådagalagdt.
Jag har endast begärt ordet för alt fästa R. o. Ad:s och i synnerStatsUtsk:s upmärksamhet på angelägenheten deraf att Utskrt så fort som möjligt fattar sitt beslut i ämnet.
Skälet dertill är, att samma fråga, som nu blifvit hänskjuten till R.
St:s pröfning, tillika utgör föremål för Arméens nu församlade Hrr Fullmts åtgörande.
St. icke finna skäligt att bifalla den Kongl. Propos:n, så blifver deraf en naturlig följd, att nämnde Fullm. måste vidtaga Den 7 Februari. 319 någon ålgård i och för pensioneringens uprätlhållande, nemi. antingen all inskränka pensionernas belopp eller lemna pensioner endast ät vissa klasser af de afskedade, eller oeh ali höja de algifter, som f. n. af Arméens befäl för ifrågavande ändamål erläggas.
Men alla sådana åtgärder äro beroende af R.
St:s bifall lill eller afslag ä den Kongl. Proposrn.
Om nu StalsUlsk:t icke skulle företaga frågan förr än möjligtvis i sammanhang med behandligen af 4:de llufvudtit:n, så att R.
St. icke kunde fatta beslut deri förr än Utslcs Utlåt. ang:de nämnde Hufvudtit. inkommit : sä blefvo Arméens Fullm. under tiden ursländsatte att något i saken åtgöra, och måste tilläfventyrs åtskiljas, innan beslutet blifvit af R.
St. fattadt, och sedermera ånyo sammanträda, måhända redan i höst.
Vid sådant förhållande anser jag mig böra till StntsUtsk:t framställa den anhållan, att Ulsk:t måtte med det snaraste besvara den Kongl. Propos:n, hvilket lörhända kunde ske i sammanhang med den öfriga till 4:de Hufvudtit. hörande pensioneringsfrågan, på det att Arméens Fullm., efter erhållen kännedom af R.
St:s beslut, måtto blifva i tillfälle att vidtaga de åtgärder, som i anletln. deraf kunna blifva erforderlige. llr von Knorring, Erik Oscar:
Då den nu förevande Nåd.
Propos:n endast alser, alt Arméens nuvaride pensionsstat skall kunna bibehållas i det skick, hvari den f. n. befinner sig, och i Propos:n icke vidröres frågan om pensionernas förhöjning; så torde det icke anses förmätet af mig att i anledn. deraf yttra några ord.
Jag vet väl, alt det i allmänhet icke anses tillsiändigt att vid frågors remitterande yttra sig, samt att man i StatsUtslct är föga angelägen om att få kännedom af enskidta representanters tycken i dithörande ämnen: men dä nu jemväl tillfälle yppat sig för mig alt bemöta ett yttrande, som Hr Stjernsvärd afgifvit, då frägan om Statsanslag till understöd åt Arméens Pensionskassa sednast bär förevar, anser jag mig ej höra lemna obegagnadt detta tillfälle att, som jag hoppas, vederlägga honom.
Hr Stjernsvärd yttrade, att Arméens Pensionskassa aldeles icke, eller åtminstone till en högst obetydlig del, tillhörde Arméens befäl.
Jag bestred genast detta påslående, och erinrade mig ganska väl att till kassans understödjande lemnades Statsbidrag.
Delta inverkar dock icke på sanningen af mitt påstående, att kassan är Arméens tillhörighet, hvilket jag nu torde få ådagalägga.
Om man efterforskar, huru det förhåller sig med kassans Statsbidrag, så finnér man, att detsamma lemnades först vid 1840 års Riksdag.
Ar 1849 ultogs icke en enda skilling af Statsbidraget.
År 1851 uttogs 8-937 R:dr 6 sk, 3 rst b:co, och först år 1852 uttogs hela Statsbidraget, eller 22,000 R:dr.
Med anledn. deraf, att statsbidraget icke fått lyftas, förr än Direktio nen öfver Arméens Pensions-kassa styrkt, att detsamma för den årliga pensioneringens bestridande var erforderligt, har K. M. nu föreslagit, att
Direktionen hädanefter skulle få lyfta den af R.
St. anvisade summan vid början af det år, för hvilket stim - 320 I) en 7 Februari. raan är afsedd, eller åtminstone qvartalsvis under årets lopp. då deremot f. n. summan icke får lyftas förr än på fjerde eller 5:te månaden af året efter det, då pensionerna redan blifvit utbetalta, enär
Direktionen i allmänhet icke förr kan redogöra för det belopp, hvartill förra årets pensionering upgått. K. M. har i Propostn framställt de olägenheter, som af detta stadgande upstå, nemi. att
Direktionen, för pensioneringens bestridande, nödgas att antingen upsäga fordringar eller uptaga lån.
Ii. o. Ad. torde finna, att båda dessa utvägar äro förenade med stora olägenheter och lända till betydligt mehn för kassan.
Direktionen sett sig nödsakad att upsäga gifna försträckningar, får densamma, såsom man lätteligen torde inse, ganska svårt att få sina medel utlånade, åtminstone emot inlecknings-säkerhet, ty en person, som har sådan säkerhet att erbjuda, uptager icke gerna lån i en kassa, der han äfventyrar att innan kort få sitt län upsagdt.
Detta ligger i sakens natur och derföre har äfven
Direktionen ej sett 31111311 utväg att göra kassans medel fruktbärande än att utlåna dem emot skuldförbindelser med endast borgenssäkerhet.
Utan att vilja ingå i någon närmare framställning af förhållandet, kan jag säga, att jag har mig bekant, att detta utlåningssätt icke alltid slagit sig så väl ut, som man hade önskat.
Om nu 11.
St. bifalla hvad K.
M. uti den 4:de punkten af den Nåd.
Proposm föreslagit, så upkotnmer deraf den fördelen för kassan, att den får en högre afkastning af de utlånade medlen.
Då Hr Stjernsvärd säger, att man bör ihågkomma, att Staten har del i Arméens Pensions-kassa, ber jag att få erinra, att om jag undantager de inkomster, som från Wadstena Krigsmanshus-kassa komma Arméens Pensions-kassa till godo, så äro de öfriga summor, som från Statsverket till sistnämnde kassa inflyta, i jemförelse med kassans egna tillgångar och de pensions-berättigades årliga bidrag, ganska ringa.
Ar 1850 upgingo kassans mot 5 °/0 utlånade medel till 114,859 R:dr 27 sk. 3 rst. b:ko.
Om man jemför detta belopp med total-summan, 298,117 R:dr 14 sk., utgörande kassans inkomster för året. så finner man, att förstnämnde summa är en ganska dryg del af total-summan.
Näst i ordningen följa inkomsterna från Wadstena Krigsmanshuskassa, och det kan i sjelfva verket ej bestridas, att ju icke dessa inkomster kunna rubriceras såsom Arméens egna tillgångar, då man erinrar sig, att nyssnämnde fond ifrån början upkom sålunda, att under Drottning Christinas Förmyndare-regering, eller år 1639, så vida jag ej misstager mig, en del hemmans-räntor i Östergötland och äfven andra provinser anslogos och skänktes till underhåll åt gamla afskedade soldater, hvilkas ålderdom redan på den tidon ansågs böra betryggas mot allt för stor nöd.
Härutaf finner man, att Wadstena Krigsmanshus-kassa tillkommit för Arméens pensionering, och torde nu mera, såsom öfver 200 år gammal, kunna anses tillhöra Arméen.
Vidare finna vi, att de årliga Den 7 Februari. årliga afgifter; som Arméens befäl sjelfva erlägga, år 1850 up gingo lill 41,595 R:dr 10 sk. 8 rst. b:ko.
Under nämnde år logs icke statsbidraget i anspråk, oell år 1851. då afgifterna från Arméens befäl upgingo till ett ungefäiligen lika stort belopp, eller 41,531 R:dr 4 sk. 2 rst., var detta belopp nästan femdubbelt större än livad som togs i anspråk af samma års statsbidrag, nemi. 8.937 R:dr 6 sk. 3 rsr.
Under de följande åren, 1852, 1853 oeb 1854, då statsbidraget uttogs till sitt fulla belopp, 22,000 R:dr, har dock medium af hvad delegarne sjelfva årligen betalt utgjort omkring 41,000 R:dr, eller i det närmaste dubbelt mera än Statens tillskott.
Jag tror mig härigenom hafva besvarat
Hr Stjernsvärds inkast, att Arméen icke eger någon rättighet till kassan.
Hvad åter beträffar det i lista punkten af den Kongl.
Proposm föreslagna anslaget till fyllande af elen brist i pensions-kassans inkomster, som skulle betäckas af det s. k. förhöjda vederlaget för de till Statsverket indragne rusthålls afgifterne, så och då denna inkomsts storlek är beroende af täta:e ombyten bland rusthållshemmanens innehafvare, och man icke kan förutse, huru ofta sådana ombyten komma att inträffa, till följd hvaraf ersätlningssumman ofta blifvit mmd:e än man beräknat; anser jag det vara billigt att full ersättning lemnäs pensions-kaSsan för dessa afgifter. hvilka ifrån början helt och hållet ingingo till Wadstena Krigsmanshus-kassa, men hvaraf J:del genom något Kongl., Bref blifvit pensions-kassan tillerkänd.
M. äfven föreslagit, att R.
St. skulle bevilja anslag till betäckande af kassans brister under åren 1853, 1854 och 1855.
Då af 1851 års statsbidrag kassan icke upburit mera än 8,937 R:dr 6 sk. 3 rst., på sätt jag förut omnämnt, och öfverskottet blifvit återleinnadt åt Riksg:skont., är det, enl. min lanke, ej mera än billigt, att dessa medel beviljas att utgå till pensions-kassan.
Jag är öfvertygad att jag icke behöfver ingå i några vidare detaljer af frågan, utan jag inskränker mig att på det högsta förorda bifall till hvad K.
M. begärt, hvarjemte jag förenar mig i Gr. af Ugglas framställning om behofvet af frågans snara afgörande.
Den är af stor vigt för Arméen och jag är öfvertygad, att Arméens tillräckliga pensionering skall hafva ett större inflytande på Arméens tjenstbarhet, än den föreslagna lönetillök. ningen.
Föredrogos och remitterades till StatsUtsk. K. M:s nedannämnde d. 4 dennes e. m. på bordet lagda Nåd. 1'roposrr till R.
St. l:o om öfverlåtelse af en Eskilstuna Kungsladugård tillhörig tomt åt Fabriksidkaren Theofron Munktell för utvidgande af hans mekaniska verkstad i Eskilstuna: lil H. 21 322 Den 7 F e br u ar i.
2:o örn årligt anslag af 666
E:dr 32 sk b:ko elfer 1,000 ll:dr rmt till lön åt en ny Provincial-Iäkare i Nordmarks härad af Wermlands län; och 3:o ang:de anslag för aflönande af en extra Provincial-Iäkare med station i Trosa stad.
Föredrogs ånyo l.ag-Utskrs d. 28 och 31 sistl.
N:o 8, i anledn. af väckt motion, ang:de förändrad lydelse af 4 § i 1 kap, Gifterm.-Balken.
Att företaga förändringar i lagar och inrättningar, då derigenom något godt och gagnelig! vinnes, är naturligtvis den väg. på hvilken de konservativa i samhället företrädesvis böra framgå: men att deremot företaga förändringar blott och bart för att förändra och utan något egentligt gagn, synes mig vara en afväg, emot hvars beträdande jag för min del på det högsta protesterar.
Till den sednare kategorien af förändringar måste, enl. min tanke, det af Lag.-Utsk, här afgifna Förslag hänföras.
Det må visserligen vara möjligt, att lagen i förevarrde fall kunde vara så till sägandes småaktigt tydligare, men någon egentlig olägenhet har, så vidt jag vet, af det nu gällande lagrummet ej upkommit.
Hvartill det då skall tjena, att i en sådan småsak ytterligare lagstifta, kan jag för min del ej begripa, hvarföre jag anhåller om afslag å Betänk:t.
Till en del är jag redan förekommen genom Gr.
Blänga af B. o. Ad:s ledamöter torde anse den nu förevar:de frågan vara af föga eller ingen vigt; men om så är förhållandet bör just denna omständighet för dem innefatta ett hufvudsakligt skäl för afslag å Betänk.
I håfven, mine Hrr, utan tvifvel mera än en gång funnit, att, i anseende till menniskospråkets ofullkomlighet, det icke altid är möjligt att uttrycka en tanke i så bestämda ordalag, att icke en eller annan derå kan finna någonting otydligt eller ofullständigt.
Att företaga sig att uti en lag förändra eller rätta allt, som kan synas någon vara mindre tydligt och fullständigt uttryckt, skulle vara ett arbete, föga bättre, än Danaidernes att ösa vatten i såll.
Den omständighet, att en eller annan tycker något lagrum vara otydligt kan icke utgöra giltigt skäl till dess förändring, så vida den förmenta otydligheten icke åstadkommit någon olägenhet, eller för öfrigt är större, än att lagen det oaktadt lika förstås och lika tillämpas af alla dem, som det åligger att i tvistiga fall uttyda och tillämpa densamma.
Det är mindre välbetänkt af lagstiftaren att sysselsätta sig med försök att förbättra lagarnes språk, så länge det ännu återstår något att förbättra, i afseende å deras innehåll.
Den lag-paragraf, hvars förändring Utsk. nu föreslagit, eller 4 § i 1 kap. Gifterm.-Balken, är af följande lydelse: rNu varder tvist om giftomannarätt, eller synes rätte giftoman ej vara thertill fallen, Den 7 Februari. 323 eller välviljande, så förordne tlierom domaren, som han, efter bästa förstånd och samvete, skjåligt pröfvar.»
De nästföregående §§:ne i samma kap., eller 2:dra och 3:dje §§, angifva hvilken sorn är den rätta giftotnannen.
Dessa bestämmelser äro, i min tanke, både tydliga och ti 11 fyllestgörande, så att ingen tvekan bör upstå huru förfaras skall, då den af lagen angifne giftotnannen icke vill eller icke kan utöfva denna befattning, eller då tvist upkommcr, hvilken enligt lag är rätter giftoman.
Motionären Komminister Beckman har deremot trott sig finna en ofullständighet i nyssnämnde stadgande, ity att detsamma ej skulle innefatta föreskrift för det de fall, att en qvinna, född i oäkta säng, vill ingå giftermål, eller att rätt giftoman vistades å okänd ort.
Någon ofullständighet i det förra afseendet har Lag-Utsk. ej kunnat medgifva, men ansett den vara för handen i det sednare.
Nu vill det sig likväl ej bättre, än att i denna fråga Lag-Utsk. vid förra och denna Riksdagen varit af motsatt mening i så måtto som vid förra Riksdagen Utsk. i sitt Utlåt, öfver en lika beskaffad motion, som den nu förevar:de yttrat, att då den giftoman, som vistas på okänd ort, icke kunde anses fallen natt giftomanna-rätten utöfva, så voro härutinnan något förtydligande af lagen icke erforderligt.» Hvilken mening är den rätta, antingen Komminister Beckmans eller min, antingen den sorn blifvit antagen af förra eller af denna Riksdagens LagUtsk.
, kan väl emellertid med skäl anses temmeligen likgiltigt intill dess det visas att de, som i händelse af tvist skola tolka lagen, finna någon ofullständighet deruti.
Ett ytterligare skäl till afslag, förefinnes i sjelfva det lagförslag Utsk. framställt.
Enl. detta skulle nemi., i händelse giftoman jäfvades och jäfvet gillades af Rätten, denna icke ega att genast nämna giftoman, utan skall den, som enl. lag vore närmaste giftoman efter don jäfvade, tillträda befattningen.
Det kunde likväl lätteligen hända, att jäf förefunnes emot ej mindre giftomannen N:o 1, än emot giftomännen N:o 2 och N:o 3, och den qvinna, som ville gifta sig. skulle i sådant tali nödgas den ena gången efter den andra anlita Domarens åtgärd, till dess hon slutligen träffade en ojäfvig giftoman.
I detta hänseende vore visserligen den föreslagna lagen sämre än den gällande, och äfven på denna grund anhåller jag om afslag å Betänk.
Hr Tham, Casper Wol r.
Vict.:
Det torde måhända synas vågadt, att sedan tvenne Jurister upträdt och yrkat afslag å Betänk.
, jag, som icke är lagfaren, höjer min röst för bifall till detsamma.
Men jag tinner mig dertill upmanad af den öfvertygelse jag hyser, att den föreslagna lagförändringen, långt ifrån att, såsom de siste värde talarne förmena, sakna all vigt och betydelse, tvertom är en ibland do vigtigare lag-frågor, som blifvit hänskjutna till IL St:s pröfning.
Innan jag ingår i någon utförligare behandling af ämnet, anhåller jag att få bemöta ett uttryck af Hr Carleson, som säde, att vid det ifrågavartde lag - 324 D eti 7 Feb r uart. rummets tillämpning någon tvekan eller tvistighet aldrig upståtf.
Deruti har den värde ledamolen ganska myrket misstagit sig, ry icke sällsynta, utan nästan årliga tvistigheter hafva i anleda, deraf upstått så väl hos Stockholms Rådstufvu-Rätt som Consistorium, och detta just till följd af lagens otydlighet.
Redan för 11 år sedan, då jag vistades i Upsala för att låta prestviga mig, hörde jag en af Svenska kyrkans utmärktaste och kunnigaste män yttra, att man knappast kunde under en månad tjenstgöra såsom kyrkoherde i någon af Stockholms församlingar, utan att äfventyra embetets förlust just till följd af Gifterm,-Balkens otydlighet.
Såsom ett bevis på deri nu ifrågavarrde lagens dunkelhet vill jag anföra ett exempel.
Om cn ostift qvinna, som föder ett flickebarn, icke vid barnets inskrifning i kyrkoboken erkänner sig vara dess moder, men sedermera, då barnet blifvit fullvext och skall gifta sig, framträder och säger sig vara barnets mor, är då denna qvinna flickans giftoman eller är hon det icke?
Härom lemnar lagen ingen uplysning.
.Jag ber att få nämna ännu ett annat, exempel, hämtadf från min egen erfarenhet under den tid jag handhafde pastoralvården inom en af Stockholms större församlingar.
Det hände nemi. en gång, då en flicka af okänd härkomst skulle gifta sig, att både en man och en qvinna anmälte sig och påstodo sig vara flickans far och mor och således hennes giftoman, ehuru jag ännu i denna stund är fullt och fast öfvertygad, att ingendera af dem var det.
Flickan hade efter födelsen blifvit inskrifven i dopboken såsom född af okända föräldrar, intogs å allmänna barnhuset och upfostrades utan att någon af hennes föräldrar gaf sig tillkänna förr än då hon skulle gifta sig.
De, som påstodo sig vara hennes föräldrar, kunde ej lagligen styrka detta, emedan de enda personer, som kände barnets härkomst, nemi. barnmorskan och Kamereraren vid barnhuset voro döde.