Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser det äfven vara af stor vigt, att uppmärksamhet fästes vid den andra uti Utskottet af Grefve Hamilton afgifne reservationen, emedan jag är fullkomligt öfvertygad, att fångars transporterande till fots här i landet på många ställen kan verkställas lika väl, sorn i flere andra länder; äfvensom att den kostnad, sora härigenom skulle uppkomma för tätare fängelser, icke på långt när motsvarar kostnaden för fångarnes forslande med hästar.
Jag anhåller derföre om återremiss till Stats- och EkonomiUtskotten, Grefve Posse, Arvid:
I anledning af Herr Hjertås yttrande, att frågan bordt behandlas af Stats- och Ekonomi-Utskotten gemensamt, tror jag mig böra upplysa, alt Ekonomiutskottet icke föreslagit något nytt Statsanslag, utan endast tillstyrkt inrättningen af serskildta fångvagnar, ,i den händelse anslaget dertill skulle lemna tillgångar, och att Utskottet af sådan anledning icke ansett någon communication med StatsUtskottet behöflig.
Hvad förslaget, om fångarnes transporterande till fots, beträffar, så hemställer jag, om det kan öfverensstämma med rättskänsla och närvarande tids begrepp om mcnniskovärde, alt hoptals drif.
Den 16 Februarii f. m. 25 va menniskor kopplade utåt landsvägarne, helst ej alla fångar äro brottslingar, utan njan i desse koppel skulle få se mången, som sedermera frikändes afDomstolen, men genom ett sådant behandlingssätt skulle finna sig svårare laederad, än genom sjelfva den anklagelse, hvarföre han varit blottställd.
Hvad första delen af den siste värde talarens yttrande beträffar, så har jag väl ingenting att deremot invända, emedan jag icke uppfattat Utskottets Betänkande sålunda, att något nytt Statsanslag blifvit föreslaget.
Men jag hade önskat, att Utskottet tagit saken i betraktande från den synpunkt, att utfinna något bestämdt medel till minskning i de dryga Statsutgifterne för fångars forslande, och det är i uraktlåtenheten häraf, som jag finner ett ganska väsendtligt skäl till återremiss.
Hvad åter den sednare delen af yttrandet angår, så är jag väl ej bland dem, som skulle vilja tillstyrka att nyttja koppel för fångars förande, ehuru jag för öfrigt ej finner någon skilnad uti alt åka eller gå i koppel; men jag tror, alt liksom det i Frankrike och flere länder kan stå tillsammans med tidens begrepp om menniskovärde, att föra fångarne till fots, detsamma äfven här skulle låta sig göras i flere provincer, såsom Östergöthland, Skåne, Westergöthland, och troligen en stor del af Calmar och Bo - 20 Den lS Februarii f. m. lius Län, med flere.
Saken förtjenar således, enligt min tanka, uppmärksamhet; men min mening är derföre icke, att Utskottet eller hegge Utskotten, ifall frågan kommer att behandlas af deni gemensamt, skulle föreslå någre åtgärder att nu genast vidtagas, utan jag afser endast en underdånig framställning, att Regeringen genom förberedande åtgärder ville från vederbörande auctoriteter infordra förslag till minskning uti de ifrågavarande kostnaderne, på det Rikets Ständer må komma i tillfälle att vid nästa Riksdag besluta i ämnet.
I händelse återremiss af Betänkandet bifalles, utbeder jag mig vördsamt, att få fästa Utskottets uppmärksamhet på en omständighet, som gör fångskjutsen i dess närvarande skick mera betungande för Hemmansägare, än den borde vara.
De fångskjutsskyldige instämmas nemligen vanligtvis på vissa dagar i veckan till Läiisfängelserne, för att hämta fångarne; och ehuru de väl sällan blifva utan göromål, bänder det likväl någon gång att de få återvända hem, utan att hafva skjutsat.
Denna omgång skulle kunna undvikas derigenom, att fångarne transporterades med Gästgifvarskjuts.
Härvid möter visserligen det inkast, att, enligt nu gällande Lagar för Gästgifvareskjutsen, endast en person, utom skjutsbonden, får åka efter i häst; men om Ulskot - Den 16 F e b r u a r i i f. m. 27 tet toge detta ämne i betraktande, och en sädan förändring i dessa Lagar deraf kunde föranledas, som berättigade Landshöfdingarne att begagna Gästgifvareskjuts för fångars forslande, skulle en besparing vinnas uti det dyrbaraste allmogen äger, nemligen tiden.
Äfven jag får, i händelse återremiss beviljas, anmärka, i enlighet med den åsigt som under en föregående discussion i dag blifvit yttrad, att Rikets Ständer i sina skrifvelser ej böra framställa önskningar om sådant, sorn de ej veta bestämdt, huruvida de det sjelfva vilja.
Utskottet har nemligen ansett inrättningen af serskilda fångvagnar böra befordras, ”så vidt de kunna anses såsom ett ”verksamt medel till fångföringssättets förbättring.
” Jag skulle tro det vara skäl alt man först bestämdt visste, om någon förbättring genom dessa fångvagnar vanns, innan man framställde någon önskan om deras inrättande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid Allmänna Resvärsoch EkonomiUtskottets förevarande
Eelänkande gjorde anmärkningar böra föranleda lill detsammas återremitterande.
Fe b r u a r i i f. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken tillkännagaf, att Plenum kom me klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 19 sistlidne Januarii under N:o 3t afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte frågor om arbets-commenderingars upphörande m. m.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning , hade inlämnat följande, som upplästes:
Jag hade icke förmodat, att ifrån i4§- RegeringsFormen, af innehåll, att öfver Eikets Krigsmagt till Lands och sjöss äger Konungen högsta befälet, skulle någonsin kunna ledas den slutföljd, att, i grund af detta stadgande, soldater skulle kunna efter godtfinnande anbefallas att, för enskilte personer och enskilte bolag, arbeten förrätta.
Ekonomiutskottet har likväl, uppå Riksdagsfullmägtigens Eric Pehrsons ifrån Gefleborgs
Län klagan öfver arbets-commenderingars missbruk och yrkande af deras uphörandé, hvari, jemlikt Utskottets yttrande, större delen af BondeStåndet äfven instämt, i dess Betänkande af den 19 sistlidne Januarii afgifvit en i min öfvertygelse med rotehållares och soldaters rättigheter oförenlig, emot 80 §.
Den 16 Februari i f. m. 29 RegeringsFormen stridande, tydning af besagde Grundlags föreskrift, då Utskottet sig utlåter på följande sätt: ”Hvad först angår ”frågan om den indelta soldatens befrielse ”ifrån arbetscommendering, eller, alt så beskaffade commenderingar åtminstone måt”te inskränkas, så enär, enligt i4 §•
Rege”ringsFormen, Rikets kiigsmagt är släld ”under Konungens befäl, och Konungen ”allena äger eommendera Krigsfolket icke ”blott till Rikets försvar i krigstid, utan ”jemväl till sådane förrättningar i fredstid, ”hvilka afse upförande af något för fäderneslandet gagneligt företag, anser Utskot”tet, för sin del, någon pröfningsrätt icke ”tillkomma Rikets Ständer i frågor, som ”röra krigsfolkets användande, på sätt Konungen, i öfverensstämmelse med knecte”contraeten, finner för Riket nyttigast; Och ”afstyrker Utskottet följaktligen bifall till ”motionerna i denna del,” Det ligger i öppen dag, att det omförmälte grundlagsstadgandet i 14 §•
RegeringsFormen alser endast Konungens höga rätt, att föra befälet öfver Krigsmagten, men icke någon dermed förenad rättighet att låta försätta deni dagsverks-tillstånd, till enskilte bolags och personers fördel, efter godtfinnande, hvarifrån den är betryggad genom rotehållares contracter med Kronan , innehållande nemligen, att soldaterne icke kunde lagligen commenderas på andre arbeten än Kronans, och dess emellan vara förbundne 3o Den 16
F e b r u a r i i f. m. lill arbete hos rotehållarne, som ytterligare bekräftas i Kongl, resolutionen på allmogens besvär år 1766, §.
70, af innehåll, ”ingen uppbådning af soldater får ske till ”enskilt arbete,” enskilte personer lill nytta, hälst sådant i förra resolutioner är uttryckligen förbjudit, utan ankommer det ”i slika händelser på beting och öfverenskommelse allmogen och vederbörande emel”lan;” visande sig i öfrigt Regeringens omsorg att inskränka indelte soldaters arbetsskyldighet i stadgandet i Kongl. Resolutionen på allmogens besvär 1756 §. i5, att ”soldater vid indelte regementerne kunna ”icke förskonas för arbete vid fästningsbygg”naderne, dock vill Kongl.
Maj:t, till nå”gon lisa för allmogen, i nåder låta, vid ”dess byggnader nyttja så mycket manskap ”af värfvade regementerne, som görligheten ”medgifver,” hvilket stadgande om värfvade regementers deltagande gifvit styrka åt förhoppningen, att icke aflägsnare indelte soldater skulle beordras till vakthållning på correctionshuset i Stockholm.
Förenämde stadganden tyckes Ekonomiutskottet aldeles hafva förbisett, och jag hade i grund deraf, och med afseende å den allmännare klagan öfver indelta armeens beständiga användande till canalarbeten, nu officielt uttryckt genom större delen af BondeStåndets instämmande i Riksdagsmannen Eric Pehrssons motion, förmodat att Ekonomiutskottet, under åberopande deraf och Kneck - Dea 16 Februari i f. m. 3i te-Contractens lydelse, som likväl emotsäga hvad Utskot.tet föreslagit, skulle hafva, med tillstyrkt bifall till motionerna, yrkat, att soldate-rotar ,och soldater måtte, i afseende på commenderingar, få tillgodonjuta den rätt Kneckte-Contracten dem tillägga, och jag hade trodt, att då detta tillgodonjutande icke är ett öuskningsmål, utan en rätts fordran, StatsUtskottet åtminstone.bordt deltaga i pröfningen af motionen, och i besluten deröfver, som i Utskottets Betänkande innefattas.
Af nu anförde skäl, anhåller jag vördsamligen om återremiss af Betänkandet, med desse anmärkningar till besvarande deraf, och till erhållande af ett förmodligen föränd rädt betänkande, med de åberopade författningar mera öfverensstämmande, än det, som hu varit under pröfning.
Grefve Horn> Claes Fredrik„ anförde skriftligen:
Yid behandling af frågan om arbetscommenderingars upphörande, har Ekonomiutskottet, efter min tanka, oriktigt tolkat Grundlagen, och utan uppgifne grunder antagit som en laglig skyldighet för Indelta Armeen att förrätta arbeten hos enskilte Bolag eller personer.
Utskottet har till stöd för denna tanka åberopat i'4 §. i RegeringsFormen jemte Kneckte-Contracten.
Med mera skäl skulle likväl Utskottet af Grundlagens både ordalydelse 32 Den iG Februarii f. m.
# och anda, samt från Indelningsverkets liufvudgrunder kunnat hämta ledning för den slutsats, att gemenskapen af Indelta Armeen, enligt KneckteContracten, ingalunda äro förpligtade till andra arbeten utom Roten än Kronans, och torde äfven dessa vara inskränkta till försvarsverket; dock har i senare tider Ryttare, Dragoner och Soldater, till följd af Kongl. Författningar den 16 Julii 1754 och den 12 No v. 17G6 blifvit ålagde arbete vid nybyggnad och Reparation af Ollicers Boställen, äfvensom
Riksdagsbeslut medgifva arbetscommenderingar vid Götha Canal.
Den märkvärdiga tydning af 14 §- i RegeringsFormen, som Utskottet velat göra, förtjenar en särdeles uppmärksamhet.
Utskottet anser nemligen, att med §:s enida föreskrift om högsta Befälet öfver krigsmagten till Lands och Sjös skall förstås Konungens rätt att äfven commendera Krigsfolket till sådane förrättningar i fredstid, hvilka afse uppförande af något för fäderneslandet gagneligt företag, samt att ingen pröfningsrätt tillkommer Rikets Ständer i frågor, som röra Krigsfolkets användande, på sätt Konungen i öfverensstämmelse med KneckteContracten finnér för Riket nyttigast.
Allt hvad 14 §. innehåller, är följande; Öfwer Krigsmagten till Lands och Sjössj äger Konungen högsta befälet; och i5 §. stad Ö > Den 16 Februarii f. m. 33 gar, att Commandomål updragas åt en ansvarig Embetsman, samt synes af denna §:s innehåll, att med Commandomål menas utöfningen af den magt, föregående §. tillerkänner Konungen.
RegeringsFormens io6 §. bestämmer
Ständernas pröfningsrätt öfver utöfningen af denna magt, för hvilken den Embetsman, som Konungen enligt 15 §. uppdragit befattningen med Commandomål, ansvarar.
Sålunda hade Utskottet snarare bort tillse, om någon anledning till följe af motionerne varit, att inför ConstitutionsUtskottet anmäla öfverträdelser af de uti 8o §. Regerings-Formen Lagfäste KnecteContracten, än att, genom en grundlagsvidrig tolkning af den \\ §., medgifva en utsträckning af Commandomål ända derhän, att Indelta Soldaten, till Rotens förfång skulle kunna öfverlåtas till enskilte Bolags eller personers arbeten, med betagande af Rikets Ständers pröfningsrätt öfver detta förhållande.
Det är med anledning af dessa anmärkningar jag begär återremiss af ifrågavarande Betänkande, med anhållan att Ekonomiutskottet måtte fästa mera afseende på Grundlagens stadganden och Indelningsverkets hufvudgrunder, hvilka sednare förnämligast igenfinnas uti Confirmationen med Allmogen »angående Knecktehållet den 5 December 1682, och Instructioner för Ini3 H. 3 34 Den i6 Februarii f. ra. ningsCommissioner jemte Kongl. Reglementen af åren i683, 1684, i685 och 1686; jemförde med de mellan Kongl. Maj:t och Kronan samt Rotehållarne i Riket upprättade KneckteContracten; hvarigenom Utskottet torde blifva i tillfälle att föreslå Rikets Ständer en underdånig skrifvelse af innehåll:
Att Rikets Ständer med afseende på de många olägenheter, omkostnader och besvär , som vid arbetscommenderingar tillskyndas så väl Rotehållare, som deras Soldater, i underdånighet anhålla, att Kongl. Maj:t, i likhet med de ursprungliga och lagfästa KneckteContracten, täckes låta inställa alla arbetscommenderingar af Indelta Arme'en, som icke erfordras för Kronans allmänna arbeten.
I följd af den långa erfarenhet jag hunnit förvärfva uti förevarande ämne, torde det tillåtas mig att fästa uppmärksamheten, så väl vid EkonomiUtskottets Betänkande, som vid de anmärkningar, hvilka nu emot detsamma blifvit framställde.
Visserligen har Utskottet till RiksStåndens afgörande egenteligen blott framställt frågan om ersättning till ej mindre Roten, än Soldaten eller dess efterlemnadeEnka, för de skador och förluster, som från arbetscommenderingar kunna härröra; men då så många serskilta frågor jemväl influtit dels i de väckte molionerne, och Den 16 Februarii f. m. 35 dels i de nu framställde anmärkningarne, anhåller jag om tillstånd, alt vid ämnets betraktande få gå något längre tillbaka.
Ingen kan misskänna, att
Svenska arméens danande till härdighet och vana vid fältlefnaden hufvudsakligast grundar sig på arbetscommenderingar, emedan en sådan vana omöjligt kan vinnas endast genom ett 3 veckors öfningsläger om året.
Jag är säker, att ingen af arméens Befälhafvare, som närmare begrundat ämnet, härom skall tvista med mig.
Att delta äfven varit meningen vid Indelnings Verkets stiftelse, kan erfaras af de täta exempel Historien framvisar på sådane arbetscommenderingar.
Den store Gustaf Adolph befallte i63i, oaktadt Tyska kriget, en del af Södermanlands Regemente till arbete vid Hjelmare Canal.
Carl XI låg sjelf med de arbetande trupperne vid Kungsör.
Under den så kallade frihetstiden användes arméen ej blott för upbyggandet af Sveaborgs fästning till den graci, att trupper från Vestra delarne af riket ditfördes både till sjöss och lands, utan ock på 1750-talet för Trollhätte slussverk , hvilket dock sedermera åter förstördes.
Efter den tiden blefvo trupper på samma sätt använde lill flera arbeten, såsom bland annat på 1790-talet vid Trollhättan.
Men under all denna tid iagttogs så ringa vård om soldaten, att jag vågar 3* 36 Den i6 Februarii f. m. säga, det desse arbetscommenderingar voro för trupperne ganska skadlige.
Knapt hade likväl år 1809 ett nytt sakernes skick inträdt, förrän uppmärksamheten fastades på detta ämne, och fråga väcktes, ej om Konungens rättighet att använda trupperne till allmänna arbeten (ty den har alltid ansetts obestridlig), utan om sättet för verkställigheten, på det truppernes nytta och förkofran måtte afses jemte arbetet.
Följden häraf blef en ny arbetsordning.
Styrelsen anbefallte en af armeens välkända Generalspersoner, att tillika med mig uppsätta förslag till ett reglemente för sådane tillfällen.
Detta förändrade det förra förhållandet, hvarunder soldaten med en obetydlig aflöning lemnades nästan utan vård derhän, att soldaten nu mera ej allenast finnér tillräcklig vård under tillräckligt befäl, utan äfven, genom de vidtagne anstalterne, göres van vid fältlefnad , och blir bekant med sitt befäl, äfvensom befälet blir bekant med sina underhafvande.
Förslaget, som af Kongl. Maj:t blef gilladt och bifallet, stadgade äfven en sådan förhöjning i karlens aflöning, att den något öfverstiger markegångspriset i orten.
När man nu besinnar, att soldaten blifvit antagen i Kronans tjenst till samhällets biträde, och att han icke destomindre för sitt arbete blifvit tillagd en högre aflöning, än den enskilde kan påräkna, samt dertill njuter den noggrannaste vård, tror jag, att man ge - Den i6 Febr liar ii f. m. 37 norn detta reglemente iagttagit allt hvad billigheten fordrat.
Jag vågar äfven säga, att Konungens härutinnan yttrade vilja blifvit fullgjord; ty det bär syn för sagen, att ifrån den tiden en helt annan ordning och förändrade förhållanden vid alla arbetscommenderingar inträdt.
Man har väl omtalat den stora mortalitet, som bland Canalarbetarne skall äga rum, och de svåra olägenheter, som genom arbetscommenderingar skola tillskyndas de roteringsskyldige.
Men såsom prof på pålitligheten af sådane uppgifter, får jag, i anledning af en Riksdagsmans från Helsingland yttrande, att man der erfarit desse olägenheter i synnerhet genom commenderingar till Götha Canal, upplysa, att Helsinge Regemente under en tid af 12 år blott en gång tjenstgjort vid Götha Canal; den andra gången före denna tid afgick Regementet efter ett par veckor till Norrska gränsen.
Hvad åter mortaliteten beträffar, så har jag här en förteckning, upgjord efter ordentlige rullor för 10 år öfver den afgång, som vid Götha Canal verkligen ägt rum, och resultatet deraf är, att bland 19,972 man, som under desse tio åren varit commenderade till Canalen, 6 aflidit genom olyckshändelser under arbetet, och 3 utom arbetet, hvaribland sjelfspillingar äfven äro inberäknade, samt 60 man blifvit sotdöde; det vill säga, alt hela afgången 38 Den 16 Februari i f, m. varit 69 man, eller omkring j procent.
Jag hemställer om detta kan komma i någon beräkning, eller om arbetaren här kan sägas hafva varit sämre lottad, än hos den enskilde.
Jag tror motsatsen, och att en litar, som vill noga följa förhållandet, skall finna detsamma.
Konungen har dessutom alltid befallt, alt vid alla sådane företag, hvartill arbetscommenderingar fått begagnas, och hvilka ingalunda kunna komma under namn af enskildta, utan allmänna arbeten, samma ordning skulle följas, som vid Götha Canal; och jag har anledning tro, att så äfven tillgått.
Jag finnér derföre i de väckte anspråken snarare ett öfverskridande af billighetens gränsor, än en grund till klagan öfver missbruk, eller en mindre nyttig tillställning.
Men för att komma saken närmare, får jag, utom hvad redan blifvit sagdt i afseende på soldatens aflöning, erindrn, att han äfven derutöfver haft tillfälle till extra förtjenst, lämpad efter hans verkställde arbete, deröfver journaliserade anteckningar blifvit haline och conlrollerade så väl af Befäl som gemenskapen.
Dessa öfverbeting hafva gifvit truppen tillfällen tili ganska betydlig förtjenst; och det har ej varit sällsynt, att individuer efter sommarens slut, sedan de blifvit väl födda och underhållne, återvändt hem med en besparing af 3o å 5o Btdr, ja exempel gifvas på dem, som Deii 16 Februarii f. m. 39 medfört ända till 100 R:dr.
Jag frågar, om man kati begära mera, och får blott tilläga, att ehuru ingen kan hafva större aktning för militairståndet, än jag, torde jag dock såsom grånad i Ijensten få påminna, att likaså vigligt det är för Staten alt vårda sina krigare, lika angeläget är det för desse att alltid komma ihog, att deras lott Sr mödor och besvär, och att fordringarne så väl på den ena sidan, som på den andra, lika lätt kunna afvika från billighetens väg.
Fritt erkänner jag, att jag alltid sökt fortgå på denna väg, och ansett pligten att tillbakavisa öfverdrifna anspråk ej mindre helig, än den att befordra hvad som billigt yrkas, i synnerhet då frågan varit om vården af den mest aktningsvärda militair jag känner.
Jag skall ej heller någonsin handla på annat sätt; ty hvarje
Befälhafvares pligt är att göra rätt i alla hänseenden.
Utskottet har egentligen talat om ersättning för soldater, som skadas eller mista lifvet.
Jag har redan visat, huru ringa antalet af döda varit vid Gotha Canal.
En annan räkning har blifvit förd öfver de skadade; ty vid hvarje trupps ankomst och bortgång har en sorgfällig granskning af skador blifvit anställd, med sådan noggrannhet, att vid truppers ankomst skador blifvit upptäckte, hvilka för sjelfva Befälet förut varit okände.
Resultatet af denna räk - 4°
Den 16 Februarii f. m. nings debet och credit visar, att de genom arbetet skadades antal utgjort 2 procent af bela arbetsstyrkan, då deribland inberäknas Sfven de, sorn endast haft ett finger skadadt.
De som fått sådane skador, alt de blifvit urståndsatte att genom arbete under tiden förtjena, hafva alltid erhållit gratificationer, och således varit bättre lottade, än om de arbetat hos enskildte, der ingen sådan ersättning för skada kunnat påräknas.
Då nu härtill kommer, att på sätl jag redan nämt, afgången af döda endast, varit procent; då roten genom de förbättrade anstalterne sluppit flere olägenheter, och äfven att se karlen förderfvad genom de otjenlige inrättningar, som fordom brukades och gjorde arbetet vådligt, i stället att nuvarande förbättrade machinerier, från skottkärran till kranen, förvandlar det nästan till ett lekverk, kan jag ej finna, alt roten bör hafva någon särskild ersättning för det hans soldat blir danad till en nyttig arbetare och en skicklig krigare.
Hvad åter beträffar frågan om ersättning till omkommen soldats Enka, så har det hos Götha CanalDirection varit föremål för mycken öfverläggning, hvad skyldigheten eller billigbeten i delta afseende kräfver.
Det är bekant, att Enka efter soldat, som omkommer i Kronans tjenst, har intet att vänta.
Från denna synpunct, och då Konungen på Rikets Ständers begäran och, i enlighet med deras år 180g fattade Beslut, tillagt Canal - Den 16 Februarii f. m. 4» Bolaget rättighet att begagna Armeen, liksom för Kronans arbeten, finnes ingen rätt till ersättning för Enkan.
Men jag talar bär ej blott om den mycket omskrikna Götha Canal, hvars rättighet, grundad på Rikets Ständers Beslut, ingen lärer neka; jag talar om alla sådane företag, hvilka liksom Götha Canal afse allmän nytta, och således måste betraktas såsom allmänna arbeten, äfven om de verkställas genom enskildte Bolag, hvilket endast utgör en accessorisk omständighet.
Ty om ändamålet endast åsyftade enskild fördel, medgifver jag visserligen att arbets-commenderingars användande vore mindre passande; men då Konungen, vid deras beviljande, alltid först considererar, om företagen hafva en tendens till allmän nytta, tror jag dessa företag stå i den categori, att Svenska Armeen kan och bör begagnas dertill, likasom till arbeten för Kronans räkning.
Å andra sidan deremot, då karlen omkommit genom olyckshändelse, ehuru vållad af egen vårdslöshet, eller genom sjukdom, och efterlemnat
Enka och barn, urståndsatte att taga sig fram, har man funnit billigt, att något för dem göres.
Direetionen har derföre alltid följt den regel, att Enka efter omkommen Soldat erhållit en årlig pension af io R:dr, och hvarje barn 5 R:dr, till dess de uppnått i5 år.
För denna åtgärd, som man ålagt sig af billighetskänsla för den lidande, har
Direetionen likväl, såsom ställd un - 42 Den 16 Februarii f. m. der allmän uppsigt, blifvit klandrad.
Man har emedlertid fortfarit dermed; och då Utskottets tillstyrkande i denna del således endast innebär en stadfästelse af hvad som redan sker, har jag ingenting alt deremot invända.
Slutligen torde jag i korthet få sammanfatta hvad jag under ordens lopp kanske mindre klart framställt, att det för frågans bedömmande är af vigt, att taga i betraktande först ändamålet, som är, att i ett folkfatligt land befrämja allmänna företag, det vill säga sådan®, hvilka åsyfta allmän nytta, och hvilket mål efter min tanka ej utan Arméens begagnande står att vinna; för det andra, att en noggrann vård iakttages, i hvilket afseende jag tror så mycket redan vara gjordt, som man någonsin kan begära, och hvarigenom Svenske