Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det går så till, att alla materialicr skola på flere mils afstånd hämtas af dem, som ej hafva sandfält, och de, som äro på stället, skola göra allt.
Herrarne finna, att dessa bidrag äro tryckande för jordägarne.
Det har händt, att en halfgård fått göra ända lill go dagsverken.
Det är mera än sjelfva jordägaren får, när det är fråga om en person, som brukar jorden för andra.
Man kan väl säga, att detta ej är allmänt, utan localt.
Men jag tror, vid Den 29 Augusti f. m. 229 denna Riksdag, på samma sätt, som vid de föregående, att ett stort ondt på ett ställe hör af Staten blifva understödt.
Således anhåller jag, att de personer, hvilka skola bevaka flygsandsplanteringarne, måtte få den fördel att befrias från Bevillning.
Det skulle kanske uppmuntra dem att antaga en sådan tjenst.
Denna motion torde remitteras till BevillningsUtskottet, ' Friherre Wrangel:
Vid föregående Riksdagar hafva medel blifvit anslagne, för att dämpa flygsandens härjningar.
Dessa medel hafva varit under Hushållningssällskapens disposition, men befunnits otillräckliga.
Exempel derpå äro de onera jag förut omtalat.
Jag har visserligen alltid sökt, att icke göra motioner, som skulle öka skatterne, men tillfällen finnas, då jag anser det högst nyttigt.
Dämpandet af flygsanden i Halland, som innehåller omkring 8000 tunnland, är så vigtigt, att om man vill pretendera, att
Halländningarne skola bidraga till skattehördorne, bör man något hjelpa dem.
Halland har varit utsatt för lika mycken missväxt, som Skaraborgs Län, och påkallar lika mycken hjelp, fastän Halländningarne med tystnad motse deras öde.
Jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ville behjerta denna sak, och att den måtte blifva remitterad till StatsUtskottet.
Dessa trenile motioner lades på bordet.
23o Den 29 Augusti f. m.
Föredrogs ånyo och bifölls Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottens den 25 sistlidne Junii under N:o ^2 afgifne, och den 16 derpäföljde Julii f. m. på hordet Jagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga om inställelse af de nu pågående laga skiften.
Företogs till pröfning-
Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 23 sistlidne Julii under N:o 49 afgifne, och den 7 dennes e. m. på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 22 förut meddeldte Betänkande, angående åtskillige förändringar i de med Skogshushållningen gemenskap ägande Lagar och Författningar.
Friherre Wrangel, Henning_, och Herr Hjertaj Gustafanhöllo, att ifrågavarande Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet.
Hans Excellence Herr Grefven och landtMarskalken förklarade, att då flere Ledamöter begärt, att Lag- och EkonomiUtskottens förevarande Utlåtande måtte ytterligare få hvila på hordet, lomme detsamma ock, att, jemlikt 49 §•
Riksdagsordningen, derstädes förblifva livilande.
Vid förnyad föredragning bifölls Statssarnt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 22 sistlidne Julii under N:o 58 afgifne, och den 3 dennes e. m. på hor - Den 29 Augusti f. ra. det lagde, Utlåtande, angående KronoBrefbäringen, samt åtskillige med densamma förenade olägenheter.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottens den n3 sistlidne Julii under N:o 47 afgifne, och den 3 dennes e. m. på hordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o i3 förut meddeldte Betänkande, rörande väckt fråga om ändring i Kongl.
Förordningen den 19 December 1827 angående grunderne och vilkoren för Hemmans klyfning samt afsöndring af jord eller andra lägenheter från Hemman.
Jag anhåller, att få fästa uppwärksamheten derpå, att Ridderskapet och Adeln biföll Utskottens första Betänkande i detta ämne.
Grefve Posse, Jr vid:
Ridderskapet och Adeln har väl bifallit Utskottens första Betänkande, men i det sednare är en mindre ändring gjord i följd af de anmärkningar, hvilka inom de andra Stånden förekommit.
Således torde äfven det senare Utlåtandet böra bifallas.
Det är just i denna punkt, sorn jag vågar anhålla om ändring.
Jag föreslår, att Ridderskapet och Adeln måtte förblifva vid bestämmandet af en mil.
Skälen dertill hade jag äran fram - Den 29 Augusti f. tu. lägga, då detta ämne första gången förevar.
Jag tror ej, att jag nu behöfver återupprepa d em, då jag ej hört någon klaga öfver det stadgande, som finnes i Författningen, utan först vid denna Riksdag blifvit väckt cn motion derom, hvilken jag ej kan finna vara till fördel för det allmänna, om ock den kunde vara af nytta för några enskilta.
Jag får åberopa den reservation, som åtföljer Utlåtandet af Riksdagsmannen Nils Månsson, hvilken tillräckligt bevisat förmånen af principen, att ingen ändring bör ske i afseende på Städernes granskap.
Förordningen af den 19 December 1827 förutsätter en icke obetydlig jordrymd för besutenhet, men gör det undantag, att den, som bor inom en mil ifrån Stad, får vara besuten till och med på ett halft tunnland.
Jag vill ej bestrida, att ju jordegendomar närmare större städer böra kunna klyfvas i mindre delar, än de egendomar, som äro längre derifrån belägne; men om man utsträcker denna klyfningsrättighet till och med en mils område invid hvarje småstad, så uppkommer ett oriktigt förhållande, ty inom en mils afstånd finnas stora byar, hvilka äro i samma förhållande, som byar i allmänhet.
Det ligger en, som heter Hasslerör straxt bredvid Mariestad.
Staden är så liten, att arbetsfolk , som bosätta sig inom 1 mils afstånd derifrån, ej kunna få tillräcklig sys - Den ag Augusti f. m. 233 selsättning, om de icka ega den i eget jordbruk, eller genom tjenande lios de verkeligen besutne, och sådant är säkerligen förhållandet i de fleste Småstäder.
Nu hafva Utskotten inskränkt sig till att föreslå i mil.
Det tror jag vara rigtigt.
Den förevarande frågan är i min tanka af mindre vigt, än Utskotten dervid synas fästa.
Författningen innehåller i allmänhet, att blott TT<y af ett Hemmans ägor får afsöndras.
Således kan det ej blifva fråga om att få en hel By så kl ufven, och i det särskildta fallet, att afsöndringar få ske af ett halft tunnland eller inom en mil från Städer, är det föreskrifvit, att det endast får ske för viss tid, och ej för alltid.
Författningen innehåller äfven, att det är en mil ifrån Staden, som detta räknas; således ej från dess ägogräns, utan från tullarne.
Anledningen, att afståndet af en mil bestämdes, var, att man viste, att flere Städer hade stor ägorymd, och att deras ägor sträckte sig till och med |- mil. Nu hafva Utskotten föreslagit, att det skulle vara - mil från Städernes ägogräns, som det omtalade förhållandet skulle få äga rum.
Om detta förslag antages, vill jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den omständighet, att, hvad Stockholm angår, som har nästan ingen jord, afsöndringar på viss tid ej skulle få ske längre bori t än | mil från Staden.
Deraf skul - 234 Den 29 Augusti f. m. le blifva en följd, att en mängd gjorde afsöndringar af jord skulle gå tillbaka.
Jag hemställer, om detta vore lämpligt eller nyttigt.
Om någon förändring i det nuvarande Stadgandet skulle ske, hvilket jag likväl icke finner vara nödvändigt, så borde åtminstone en skillnad göras emellan Städerne, i afseende på deras beskaffenhet.
Det var ej utan, att ju vid Författningens uppgörande detLa kom i öfvervägande; och man ventilerade, om man skulle bestämma skillnad för större och mindre Städer; men man fann det icke lämpligt, såsom obestämdt.
Örn man föreskref inom en mil, för Städer af irsta och a:dra Classerne, och inom en half mil, för Städer af de andra Classerne, så vore föreskriften bestämd, och man hade vunnit det ändamål, som Utskotten åsyfta.
Första och andra Classens Städer äro, utom Stockholm och Götheborg, Norrköping, Gefle, Carlskrona, Upsala, Malmö, Calmar, Wisby och Westerås.
Då jag tillförene yrkat, och ännu är af samma mening, att Hemmansklyfningen borde vara obegränsad, kan jag ej annat än tillstyrka afslag på den inskränkning, som Utskotten föreslagit, nemligen att den starkare klyf11 iugen skulle sträckas blott inom J mil från Stadens gräns.
Jag skall dessutom utbedja mig att till besvarande få upptaga den anmärkningen af en talare, attj genom utsträcka
Den 29 Augusti f. m. 235 ningen till en mil från Staden s hela Byar skulle kunna sönderstjckas.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att derigenom skulle Staden få en förstad af en mils radius.
Ingenting vore önskligare för Sverige, än om detta kunde bända.
Derigenom skulle det obehaget förebyggas, att La lid tmannen saknade afsättning på sina produkter, i brist på tillräcklige Stadsboar att förtära dem.
Jag kan cj annat än, just af det skäl lian anfört, tillstyrka afslag å Stadgandet, och yrka att rättigheten måtte utsträckas till en mil från staden.
Grefve Posse: Med Herr Cederschjöld kan jag ej instämma i begreppet derom, att det vore nyttigt, att kring våra Småstäder hafva förstäder, ty deras innevånare skulle icke kunna föda sig genom lofliga näringar.
Men i sjelfva saken vill jag i det närmaste förena mig med Herr Danckwardt.
Jag önskar likväl, uti hvad han anfört, göra den inskränkning, att en mil bestämdes blott för Städer af första Classen, och en half mil för de öfrige Städerne.
Då det är jag, som väckt denna fråga, kan det med skäl fordras, att jag skall uppgifva mina motiver dertill.
För den, som ifrar för en oinskränkt hemmansklyfning, är det consequent aLt yrka bibehållandet af Författningens föreskrift; men den utgår ej sjelf a36 Den 29 Augusti f. ta. från en sådan princip, hvilken den Ivertom erkänner för skadlig.
Om man antager en sådan ytterlig hemmansklyfning inom en mil från hvarje Stad eller Köping, skola flere hundrade qvadratmil uppkomma, der Författningen blir tillämpad ej allenast på ett skiljaktigt sätt mot den öfriga delen af Riket, utan äfven i strid mot dess egen princip.
Derföre anser jag, för enhetens skull, det vara rätt, att antaga Utskottens förslag, och befarar ej, att deraf skall följa, att afsöndringar i granskapet af Stockholm komma att återgå.
Det lär vara sällsynt, att de endast uppgå lill \ tunnland.
Uppgå de till 4 tunnland, så existerar för deni ingen våda., Jag har ingenting emot den redaclion Herr Danckwardt föreslagit, men skulle tro, att för principens skull det generellare stadgandet vöre bättre.
En värd talare har, till ytterligare stöd för den sats han förut yrkat, påstått, att en sådan stor befolkning omkring Städerne skulle föda sig med olagliga näringsfång, i brist på lagliga.
Tillbesvarande deraf vill jag påminna, att ju flere menniskor blifva sammanträngde, desto mera blifva de i tillfälle att fördela arbetskrafterne, och att det just är derigenom som Städer bildas och förkofras.
Jag hoppas, att våra Policekamrar och Konungens Befallningshafvande äro tillräckligt verksamma, för att efterse, att icke denus
Den 29 Augusti f. m. befolkning får försörja sig med olofliga näringsfång.
Herr Hjerta: Sedan Grefve Posse och Friherre
Sprengtporten förklarat sig i det hufvudsakligaste instämma i hvad Herr Danckwardt framställt, får jag föreslå ett medium, på sådant sätt, att rättigheten att afsöndra ett halft tunnland må inskränkas till Stockholm, samt första och andra classernes städer.
Om dessa få den, tror jag att det önskade resultatet skulle vinnas för de orter, som voro i behof deraf. Erfarenheten skall snart visa, att man kunde lemna samma rätt äfven åt Städerne af de öfriga classerna.
Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes framställa den proposition, att Ridderskapet och Adeln måtte afslå tillägget i det sednare Utlåtandet, men så till vida frångå sitt i afseende å förra Betänkandet fattade beslut, att Ståndet inskränkte afståndet till en fjerdedels mil från Städernes ägogräns, med undantag för Stockholm och de Städer, hvilka höra till första och andra Classerne.
För dem skulle det fortfara att vara en mil.
I anledning af det förslag den siste värde talaren uppgaf, vill jag blott påminna, att Götheborg ej är inbegripit i någon classification.
Sålunda skulle Götheborg, genom den föreslagne propositionen, komma i saknad af hvad andra städer beviljades. a38 Den 29 Augusti f. ra.
Jag vill vid den framställde redactionen hemställa, att det icke måtte blifva ifrån Stadens ägogräns, utan från Staden, som beräkningen sker, ty om man sätter Stadens ägogräns, blefve följden, att, ju mera jord Staden äger, ju större tillfälle blefve till afsöndrade Lägenheter, emedan Stadens egen jord dervid bör beräknas.
Det rätta lär väl derföre vara, att beräkningen blir från Stadens tulk eller stakett, och till en mil derifrån, för Städerne af första och andra classerne, samt inom -| mil för de öfriga.
Hvad angår Herr Cederschjölds anmärkning, att Götheborg ej skulle vara i classification upptagen, så står åtminstone Götheborg i Calendern upptagen bland Städerne, men icke Stockholm.
Stadgandet skulle således i min tanka böra blifva följande:
Dock må från Hemman belägit inom 1 mil från Stockholms Stad och Städerne af usta och 2:dra Classerne, samt inom § mil från de öfrige Städerne och Köpingar, allt frän Städernas och Köpingarnes stakett räknadt, afsöndringar ske af minst \ tunnland under besittning på viss tid.
Till bevis, alt.Götheborg icke anses höra till någon dass, anhåller jag att få uppläsa en del af 14 §•
Götheborg äge rätt, att iända Tre, Städerne af första och andra Classerne hvardera Tvä, etc.
Följakteligen är Götheborg utöfver all classifica - Den 29 Augusti f. m. 23g tion.
Hvad för öfrigt det beträffar, att rättigheten, att stycka jord, skulle beräknas inom en mil från tullen, såsom den sista gränsen, så får jag blott hemställa, om icke Städerne hafva rätt att fördela den jord de äga, såsom de behaga, och derå bosätta sig, huru som helst.
Om så är, att Städerne redan äga denna rätt, skulle detta blifva en inskränkning i den rätt de hafva.
Den rättighet, hvarom här är fråga, angår hvad som ligger utom stadens område.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde Proposition till bifall å Lag- och EkonomiUtskottens förevarande Utlåtande.
Jag tror, att lika många ändringar blifvit föreslagne, som talarne varit.
Jag skulle äfven vilja föreslå en annan, men anhåller, att först få genom ProtocollsUtdrag från de andra Stånden veta, huru man der beslutit öfver detta ämne.
I anledning häraf upplästes Högvördige PresteStåndets, Yälloflige BorgareStåndets samt Hedervärda BondeStåndets, rörande ifrågavarande ämne den 10 och 17 dennes allåtne ProtocollsUtdrag, hvaraf inhemtades, att Lag- och EkonomiUtskottens förevarande Utlåtande blifvit af bemälte 3:ne RiksStånd bifallit; dock hade BondeStån - a4o Den 29 Augusti f. rn.
Jet, i afseende å i3 §. af 2 Capitlet fattaf det beslut, att samma §. icke må äga retroactif verkan eller kunna lämpas till de före utfärdandet af 1827 års Förordning ingångne afhandlingar om afsöndringar af jord, utan samma afhandlingar bedömas efter de vid afslutandet gällande Författningar; äfvensom, i afseende på föreskrifterne i 1 och 3 §§. af samma Capitel, så vidt de angå rättigheten till jordafsöndring på viss tid, Ståndet gjort den förändring, att det må vara Jordägare, som innehar Hemmansdel, på hvilken han är besuten, tillåtet att derifrån, på lifstid eller viss bestämd tid, högst 5o år, till en eller flere personer afsöndra till och med en tiondedel af Hemmanets hela egorymd, och det utan afseende på hvilket Tunnlandstal, som denna tiondedel kan innehålla, samt om den afsöndrade jorden är belägen nära intill, eller längre ifrån stad, hvilken rättighet jemväl får sträcka sig till odal-ägor, som äro belägna inom andra Byars områden; och hade Ståndet för alla så beskaffade jordafsöndringar, eller dem, som ske på lifstid eller viss utsatt tid, ansett de i 4 och 5 §§. af 2 Cap. stadgade vilkor och föreskrifter icke böra äga rum.
I öfrigt hade Ståndet beslutat, det ägare af Urfjellar eller andra utom Bolbyns gränsor belägna ägor, de vare sig af inägo eller utägo-natur, och af så inskränkt rymd, som helst, Den 29 Augusti f. m. helst, skall vava berättigad att med full ägande-rätt afsöndra sådana lägenheter, under iakttagande likväl för öfrigt af hvad 2 Capitlet i Författningen för så beskaffad afsöndring föreskrifver.
Då jag ali» mälte mig, hade jag fattat BondeStåndets beslut, såsom hade Ståndet bifallit Utskottets förslag; men efter det tillägg jag nu hört, vet jag ej, hvad Ståndet menar.
Af det upplästa ProtocollsUtdraget inhämtar Ridderskapet och Adeln, att BondeStåndet trott sig böra vara omtänksamt för att icke rubba innehafvarne å de från Hemman afsöndrade delar, som redan blifvit afskiljde, och hvarpå många Svenske medborgare äro bosatte; men hvarken af det beslut, som BondeStåndet tagit, eller på grund af gällande Författningar, eller den, som nu föreslagits, kan följden blifva annan, än att, så snart en ny ägare kommer, äger lian drifva ut hvar och en, som sitter på den afsöndrade jorden.
Det medför mycken oordning, och kunde lätt lijelpas, om man stadgade, att vid alla sådana afsöndringar så stor del af räntan, som tillkomme den afsöndrade delen, borde densamma åläggas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af honom 39 H. i6
Den 29 Augusti f. rn. nyss framställde proposition till bifall A Ladoch EkonomiUtskottens ifrågavarande Utlåtande.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade, att som, efter livad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Jag har för min del ej kunnat fatta BondeStåndets beslut i förevarande ämne annorlunda, än att Ståndet, likasom de andra Stånden, bifallit Utskottens ifrågavarande tillägg i sista Utlåtandet; i följd hvaraf det redan lärer vara tre Stånds beslut örn samma tillägg.
Ehvad beslut i afseende derå Ridderskapet och Adeln sålunda fattar, lärer det icke hafva någon verkan.
I det fall, som den siste talaren uppgifvit, får jag hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln skulle finna så mycket mer lämpligt alt förblifva vid sitt förut i ämnet fattade beslut, nemligen att gränsen för den friare jordklyfningen utsträckes till en mil.
Jag finner ej skäl, att utan någon ny Lia frångå sitt beslut.
Grefve Posse: Herr LandtMarskalken har redan förklarat, att han ansett Rid - Den 29 Aiigusti f. ra.
,^43 derskapet oell
Adeln hafva bifallit hans sednast framställde proposition, och,.då ingen begärt votering, lärer saken således vara afgjord.
Föredrogs ånyo Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskoltens den sistlidne Julii under N:o 48 afgifne, och den 3 dennes eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N.’o i4 förut meddeldte Betänkande, öfver Kongl, Maj:ts Nådiga Proposition, alt Kongl.
Förordningen den 19 December 1827 rörande grunderne och vilkoren för Hemmansklyfning och Jordafsöndring må gälla, äfven i afseende på Säteri- Rå- och Rörs- samt FrälseHemman.
Då jag förra gången begärde återremiss å Utskottens första Betänkande, misstog jag mig 1 uttryck, men ej i sjelfva saken.
Utskollen hafva sökt vederlägga mig, och jag får erkänna, att frågan ej är ingripande i Ståndsprivilegierne, då personer af alla klasser äga rätt att äga och bruka frälsejorden; mendell är deremot ingripande vili jordprivilegierne, som vi ej afstått.
Det är således origtigt, att fråntaga oss denna rättighet till jorden, då vi ej afstodo den på samma gång, som alla andra personella Privilegier upphörde, 39 H. 16* a44 Den 29 Augusti f. ju.
Jag får hemställa, om det cj är farligt att bifalla denna Regeringens Proposition, sorn fråntager oss den rätt vi i 20 år haft, och hvarpå alla köp, byten m. m. grundat sig, och genom hvilken förlust alla egendomar af denna natur skulle till sina värden betydeligen förminskas.
Då Utskottens Utlåtande N:o 47 nyss förevar, var jag icke tillstädes, men jag finnér äfven det orätt, att begränsa Hemmansklyfningen, ty industrien kan icke rigtigt befrämjas och komma till någon utveckling, förr än all jord, som kan brukas, är brukad och bebodd ; såsom exempel kan jag nämna, att det finnes Hemman, hvilka äga så stora utmarker, att en fjerdedel deraf vore tillräcklig till bete för de kreatur Hemmanet kan vinterföda.
Jag frågar, om det är någon uppmuntran att odla denna öfverflödigå mark, då delningen är begränsad.
Vill man målet att befrämja industrien, så måste man välja sådana medel, hvilka uppmuntra densamma.
Vi kunna ej erhålla nybyggare, om vi, genom fördelning afstränga onera, genast betunga äfven dem.
Dessa äro mina motiver för en obegränsad Hemmansklyfning; men då mannu äfven vill utsträcka begränsningen till Säterier- Rå och Rörs samt Frälsejorden, måste jag, så mycket i min förmåga står, motverka delta, och jag finner, altman derigenom beröfvar oss en rättighet, hvarigenom ett mindre värde skulle sättas på hvad vi förut ägt.
Jag tror, att vi icke nu behöfva Den 29 Augusti f. m. 245 återgå till 1809 års handlingssätt, då vi med acclamation proclamerade uppoffringar och visade patriotisme; då kunde detta beliöfvas, emedan Riket var i fara, men nu icke.
Som jag anser detta Utlåtande såsom ett våhl mot våra rättigheter, anhåller jag om afslag å detsamma.
Jag anhåller, att de andra tre Ståndens beslut i ämnet mätte blifva oss tillkännagifva.
Utur den synpunkt !'ag ansett saken är det icke af betydenhet, ivad de andra Stånden beslutit, ty, då här är fråga om ett jordprivilegium, fordras för sakens bifall fyra Stånds enhälliga beslut och Kongl. Maj:ts Sanction derå.
U n derteckn ad Riddarhus- Secreterare : Preste- och BorgareStånden hafva bifallit Utskottens första Betänkande, hvaremot Ridderskapet och Adeln samt BondeStåndet återremitterat detsamma.
Någon upplysning om BondeStåndets beslut i afseende å det sednare Utlåtandet har ännu icke ankommit.
Jag har blott begärt ordet i anledning deraf, att en värd talare påstått saken vara en privilegii-fråga.
Jag skall endast uppläsa några ord ur 114 §•
RegeringsFormen; de lyda sålunda:
Konungen läte samtelige Rikets Ständer deras privilegier, förmoncr, Den 29 Augusti f. m. rättigheter och friheter åtnjuta; oell sorn Säteri-jorden ej kail komma under rubrik af Rikets Ständer, så är saken icke någon privilegiifråga.
Friherre Wrangel har yrkat afslag å Utlåtandet mindre för det saken skulle vara origtig, än för det Ridderskapet och Adeln ej skulle eftergifva någon af sina rättigheter, och han har kommit till det resultat, att fyra Stånds beslut behöfdes för alt få saken gällande.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att rättigheten att klyfva Säteri-jorden icke är införd i Ridderskapets och Adelns privilegier, utan endast har varit gällande till följd af gammal praxis, hvarföre också tre Stånds beslut kan afgöra denna fråga.
Jag har misstagit mig i uttryck, men jag bar derföre icke baft orätt i sjelfva principen, att frågan är ett jordprivilegium.
Grefve Posse har yttrat, att Ridderskapet och Adeln icke till följd af sina privilegier ägt rättighet till en obegränsad jordklyfning, men han har medgifvit att det skett till följd af gammal häfd; och hvad sorn skett lill följd af gammal häfd, det lärer ock vara Lag.
Jag kan ej frångå, att fyra Stånds beslut behöfves i ämnet.
Jag önskar visserligen, att ali jord måtte blifva lika till sin natur, emedan detta är elida sättet, att förekomma alla t vi - Den 29 Augusti f. m., 247 ster, som föranledas af de olika interessena; men detta skall ske rättvist, och ej derigenom, att man småningom bortplockar den ena rättigheten efter den andra.
Herr Danckwardt; Magnus Georg:
När man förehade frågan om en förbättrad Lagstiftning rörande Hemmansklyfning och Jordafsöndring i allmänhet, så var det naturligt, altman äfven borde tillse, huru i denna del förhållas skulle med Säteri- Rå- och Rörssamt Frälsejorden.
Den hade hitintills ej varit inbegripen under de gällande stadganden i ämnet, icke till följd afRidderskapets och Adelns privilegier, ty deri finnes icke ett enda ord derom, men till följd deraf, att Adeln af ålder haft en fri dispositionsrätt öfver sine Hemman; hvarken klyfning af desse Hemman eller afsöndring derifrån kom i fråga, så länge de af Adeln innehades, och någre sladganden derom voro således öfverfiödiga.
De öfriga Stånden fingo icke då äga sådan jord; först efter år 1809 fingo de besitta Säteri samt Rå- och RörsHemman, och FrälseHemman först mot slutet af förra århundradet; och nu är här således det förra förhållandet förändrad t, då RondeStåndet redan besitter mycken Säterioch Frälsejord, och klyfningar samt afsöndringar deraf blifvit och blifva en gifven följd.