Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Flera talare hafva dock medgifvit, alt ju mindre myntenheten är, desto bättre är det, och detta tyckes vara ett talande skäl för antagande af 8 sk. silfver såsom myntenhet, emedan denna enhet är den minsta, som blifvit föreslagen, och qvadrerar med andia nationers mynt och äfven med det mynt, vi hittills haft; ty jag tror, att vi hafva en stor myckenhet, åtminstone i million, mynttecken i Banken, som qvadrera med 8 sk. silfver.
Alla plåtstycken qvadrera dermed; hvaremot den nu föreslagna nya myntenheten svarar hvarken emot våra gamla mynttecken eller andia nationers mynt.
Frih, Åkerhjelm, Gust.
Här är redan så mycket ordad t, så många nyttiga upplysningar meddelade
Under disoussionen i fråga om decimalräkningens införande och inyntcnheteus bestämmande, att jag ej har något särde - Deri 7
Maj. les att dervid tillägga; men jag anser mig dorle, innan sallen återgår till Utsk., böra framlägga min mening öfver dessa frågor.
Lika med hvad flera lalare och BancoUtsk. föreslagit, anser äfven jag den lägsta enheten, i r:dr riksgts, svarande mot 12 sk. silfver, vara den lämpligaste, såsom den mest öfverensstämmande med folkets vanor och medförande de minsta förändringar i handel och vandel samt troligen i varupris och arbetslöner.
Frågan om namnet är visserligen vigtig.
Onl decimalräkningen införes, hvaruti äfven jag instämmer, enär densamma otvifvelaktig! i räkenskaper, ränteberäkningar och andra förhållanden ar den enklaste, redigaste och klaraste räknemethoden, så blifver del i min tanke alldeles öfverflödigt att, efter dess införande, begagna jemnförelsen med den fordna, då upphörda räknemethoden i de lägre mynlfördelningarna.
Tvärtom skulle jag tro, att, om man då fortfar att söka relativen med dessa sednare, man kommer i oreda och förlägenhet; hvaremot och om man antager decimalräkningen såsom den enda räknegrunden både i hufvudet och på papperet, saken blir klar, och ingen fruktan för förluster genom räknesättet skall då uppkomma.
Här har yttrats farhåga mot införandet af namnet krona, och att 1 r:dr borde preglas å det för 12 sk:r silfver gällande mynttecken, som kommer att motsvara 1 r:dr riksgts, och man har ansett, att orden riksgts eller courant borde tilläggas valören 1 r:dr.
Såsom här redan är anfördt, komma vi sannolikt att i beräkning äga 3:ne slags riksdalrar, nemi. i r:dr i silfver, innehållande 48 sk. i silfver och efter realisationen 1 28 sk. i btcosedlar; 1 r:dr blcosedlar, motsvarande i värde 18 sk. i silfver, och 1 r:dr i riksgrssedlar, motsvarande i värde 12 sk. i silfver.
Blir denna sednare ridr enheten, så kommer b:co-r:drn att endast blifva idealisk, så i papper som i silfver.
Under sådana förhållanden fruktar jag, att tillägget riksgts eller courant å 12 sk:r silfverstycket skulle gifva ett begrepp om underhaltighet, som minskade myntets credit.
Mig synes derföre lämpligast att, med införande af ett nytt mynt och nya ordningar i myntväsendet, äfven införa nya namn å undervalörerna af detta mynt.
Af myntets namn och pregel skall hvarken begreppet då förvillas om dess värde eller förtroendet dertill förminskas, och är det på dessa grunder jag så mycket hellre tillstyrker bifall å hvad Utsk., i anledn. af Hr Lef're'ns motion, i detta afseende föreslagit, som jag fruktar, alt om dessa åtgärder icke gå gemensamt och samtidigt, det torde blifva svårare att infora dem partielt i framtiden, enär vanan i allmänhet blir kärare, ju längre hon varar.
Namnen lirona, penning och slant skulle således, efter min tanka, åtfölja myntbestämningen och decimalräkningen, och deras införande icke uppskjutas till en oviss framtid, om de nu anses lämpliga och nyttiga, hvilket jag naturligtvis underställer sakkunnigare personer i ämnet, än jag är.
3:ao Den 7 Maj. Gr. Löwenhjelm:
Att jag frångått min först yttrade tanke, att 8 sk. silfver borde stadgas såsom myntenhet, har skett af tvenne hufvudsakliga skäl.
Jag tillstyrkte en sådan enhet dels derföre, att jag anser en låg enhet vara fördelaktig, och den, jag föreslagit, syntes vara tillräcklig för Sverige, då den motsvarar en franc eller den enhet, som Frank*- rike med ett många gånger större rörelsecapital antagit, och dels derföre, att myntningskostnaden Liefve mindre, emedan sålunda endast kopparn behöfde ompreglas, så att ioo i stället för 96 öre komme att utgöra 8 sk. silfver.
BancoUtsk. har nu uppgifvit några olägenheter vid antagandet af denna enhet, som kanske fullkomligen motväga de fördelar, jag åsyftat; och detta har varit ena skälet, hvarföre jag frångått min först yttrade tanke, och mitt andra skäl dertill grundar sig på min önskan, att icke försvåra det mål, jag hufvudsakligast afser, decimalsystemets antagande.
Hvad benämningen beträffar, förenar jag mig med Frih.
Åkerhjelm, af hvars skäl jag blifvit öfvertygad, att de gamla benämningarna skulle föranleda till de gamla myntberäkningarnas qvarblifvande i föreställningen och räkenskaperna.
Skulle sådant blifva följden af de gamla namnens bibehållande, så böra de afskaffas, och det är på sådan grund, jag nu instämmer i hvad Frih. tillstyrkt.
Jag saknar förmågan att ingå i en lång discussion, och derföre skall jag blott förbehålla mig att framdeles skriftligen få yttra mina betänkligheter vid ifrågavar. betänk.
Mig har äfven blifvit sagdt, att här förefallit anmärkningar rnot vissa åtgärder af BancofuIImägtige. i Ehuru, om berättelsen är riktig, dessa anmärkningar äro af den art att besvara sig sjelfva, skall jag icke underlåta att, om det behöfves, göra reda för de tadlade åtgärderna, då frågan förekommer om Bancofullmägtiges förvaltning.
Jag vill blott nu yttra en tanke, att om den satsen vore sann, att en s. k. låg myntenhet vore en forman, och deraf rena slutfÖljden ar, att ju lägre, ju förmånligare, så ser jag icke, hvarföre man icke föreslagit runstycket till blifvande myntenhet.
Då jag i början af discussionen tog mig friheten yttra, att jag ansåg t r:dr blco vara den myntenhet, som borde antagas, var det derföre, att H. Ex, Hr Gr. af Wetterstedt 1 ett anförande, röride 79 Reg.F,, ville förklara Konungens prerogativ att låta slå mynt så, att mig syntes, att alla åtgärder i denna fråga från R.
Stis sida ej kunde vinna afseende inom Regeringen.
Jag har blifvit underrättad, att det nya myntet blifvit slaget efter gamla myntfoten, utan afseende på R.
Stis vid förra riksdagen fattade, af Konungen sanctionerade beslut om hvad myntet bör innehålla i silfver.
Man har nemi, bibehållit det gamla speeiemyntet oförändradt och slagit de mindre myntstyckena 1 bråk Den 7 Maj. bråk deraf.
Men sedan jag liört ledamöter af Konungens Conseil tillstyrka, att enheten skall utgöra J af i r:dr specie, och jag finnér,'att för en hastig utvexling af silfver det vore det bästa och kanske enda sättet att, med antagande af Utskrs förslag, förändra det af K.
M. under tiden slagna myntet, då nemi. en krona kommer att utgöra £ rrdr specie, så frångår jag mitt förslag om myntenhetens bestämmande till i r:dr b:co och förenar mig med dem, som tillstyrkt bifall å BancoUtskrs förslag.
Hr SÖlfverberg, Magn.
Didr., hade inlemnat ett så lydande anförandet Vid BancoUtskrs betänk.
N:o 7, innehållande förslag lill ett nytt myntsystem, utbeder jag mig vördsamt att få göra några anmärkningar.
Ehuru jag å ena sidan delar den öfvertygelsen, att decimalsystemet gör en icke obetydlig lättnad vid böckers och räkenskapers förande, finner jag dock å den andra, oberäknadt svårigheten för den mindre upplysta folkclassen att studera sig in i de nya förhållandena, så stora olägenheter vid Iiqvider man och man emellan, i fall förslaget skulle antagas, att de vida öfverväga nämnde fördel.
Utsk. föreslår nemi.: 1:0 myntenheten, kallad krona, till 1 r:dr riksgrs eller 3a sk. b:co; 2:0 dernäst en s. k. penning, svarande emot jgtdel af kronan, således 4 sk. g|. rist. riksg:s, samt 3:o en s, k. slant, svarande emot j5:del af penningen, således 5§f r:st. riksgrs.
Att dessa ojemna och i bråk gående valörer ostridigt skola åstadkomma oreda i Iiqvider, lärer ej kunna betviflas.
I fall decimalsystemets antagande anses nödvändigt och nyttigt, hvilken öfvertygelse jag dock ej till alla delar äger, skulle jag anse lämpligare, att myntenheten bestämdes till 5o sk. riksgrs; underafdelningarna blefve då 5 sk. och £ sk. riksgrs.
De flesta Iiqvider ske vanligen antingen på större summor eller ock för smärre dagliga utgifter under 1 rrdr riksgrs; sällan inträffar, att just denna valör behöfver begagnas.
Således skulle jag våga tro, att, med en sådan förändring, systemets införande komme att medföra mindre olägenheter.
I fall af återremiss af betänk, anhåller jag vördsamt, att dessa mina anmärkningar må få åtfölja till BancoUtsk.
Sedan betänk, nu är återremitteradt, och ordföranden bland Bancofullmägtige hit uppkommit, anhåller jag att directe till de Hrr Fullmägtige, jag ser närvarande, få ställa några ord i detta ämne.
Om en fortsatt sedelfabrication kommer att äga rum, blifver öfvergången till ett nytt myntsystem med hvarje dag allt svårare och svårare.
När jag dertill lägger, att Bancofullmägtige, enligt sednaste Ständers beslut, äro förpligtade att i första han 6 H. 4< 3 22 D en 7
Ma j. den lala förfärdiga de nya sedlarna på större valörer, en sedelfabrication, som är förenad med vida mindre kostnad, så anhåller jag, att Hrr Fnllmägtige ville fästa sin uppmärksamhet på denna discussion och att, oansedt Fullmägtige icke gjort afseende på den avis, som blifvit lemnad från BancoUtsk., hvilken icke kunde vara annat än avis, emedan R. o. Ad:s ledamöter i Utsk. ej voro fulltaliga, Fullmägtige efter denna förnyade avis ej måtte envisas med denna sedelfabrication; och jag tror, att någon särskild uppmaning härtill ej bort vara behöflig, då bancoreglementet innehåller, att vexlingen och följaktligen fabricationen af de större sedlarna först skall äga rum, och derjemte denna fabrication är mindre kostsam, än tillverkningen af mindre sedlar.
Då jag icke känner någon §. hvarken i Riksd.- eller Ridd.Ordn., som tillåter bland öfverläggningsämnen upptaga enskilda anmaningur till R.
St:s Fullmägtige i afseende på deras förvaltning samt fullgörande af deras åligganden, så får jag, till svar å hvad Gr.
Cronhjelm anfört, förklara, att när Gr:s uppmaningar i vederbörlig ordning blifva framställda, d. v. s. såsom motion till BancoUtsk.
, om han anser någon viss åtgärd af Baneostyrelsen behöflig, eller i anmärkning å vederbörlig ort, om han anser Fullmägtige hafva uraktlåtit åliggande skyldigheter, skall icke svar uteblifva; men här och nu anser jag mig hvarken dertill förpligtad eller berättigad.
Jag instämmer i Hr Rosenblads yttrande och får dervid blott tillägga, att det förekommer mig bra sällsamt, att man fordrar, det Bancofullmägtige skola kunna gissa till, att BancoUtsk. ej varit fulltaligt.
Då BancoUtsk. skrifvit till Fullmägtige, bar man bort förmoda, att det varit fulltaligt, emedan beslut i ämnet eljest ej kunde af Utsk. fattas.
Skrilvelsen har således ej kunnat anses som en avis, och fordringarna på Fullmägtige gå verkligen något för långt.
Gro n h jelin:
Det är verkligen för att återgifva den siste talarens uttryck, på det Fullmägtige icke må behöfva gissa sig fram, som jag gjort min framställning.
Här har blifvit föreburet, att Fullmägtige ej ägde kännedom, huruvida någon inställande åtgärd med sedclfabricationen kunde vara nödvändig.
Jag anser den högst nödvändig, och har derföre, i egenskap af representant ansett såsom en skyldighet att yttra mig, på det Fullmägtige ej må behöfva gissa sig fram, och detta yttrande torde kunna af Fullmägtige äd notitiam upptagas.
Jag skall icke frångå, hvad jag anser vara min pligt, att icke ingå i svaromål på hvad Gr.
Cronhjelm yttrat; men på det att R. o. Ad:s ledamöter ej må låta skräma sig af den uppgifna för stora fabricationen nf smärre sedlar, vill jag nämna, att af de några och ao,000,000 Den 7 M a j. 3a3 ridr sedlar af alla valörer, som äro föreslagna alt blifva färdiga till d. i Juli, hela beloppet i ettor och treor endast utgör 2a3 millioner, eller knappt mer än hvad förbrukningen fordrar, innan möjligen andra, lydande å nya myntvalörer, kunna utkomma.
Såsom fortsättning af Hr Rosenblads jemnförelse får jag nämna, att dessa 2,000,000 stora sedlar lära komma att kosta långt mer än de 20,000,000 mindre sedlar, som bort blifva tillverkade.
Detta torde förtjena att komma i betraktande.
Då jag varit hindrad att öfvervara och deltaga uti R. o. Ad:s öfverläggningar, såväl i Måndagens eftermiddags-: plenum som i går, öfver BancoUtsk:s betänk., ang:de grunderna för Bankens förvaltning och rörelse, så har jag, under åberopande af de muntliga anmärkningar, jag i plenum d. 5 f. m. tog mig friheten framställa vid i:a och 2:a punkterna af betänk, i frågan om Bankens metalliska cassa eller proportionen emellan silfverfond och sedelstock, nu i korthet sammanfattat de väsendtliga erinringar, jag funnit vid de öfriga punkterna.
De äro följande, nemi.:
Vid otte punkten:
Jag gillar principen att lemna Banken ett creditiv i silfver å utrikes ort, och tror detsamma till och med kunna bestämmas högre än en million r:dr silfver.
Intet sätt gifves att enklare och utan mindre beröring med börsen åter-, ställa ett möjligen rubbadt missförhållande emellan sedelstock och silfverfond, än genom assignationer å ett creditiv, hvilket är synonymt med en Bankens valuta, deponerad på annat ställe än i Banken.
Kostnaden derför är jemnförelsevis obetydlig, och då Banken, pä sätt föreslaget är, får behålla sin vinst, finnes en mer än tillräcklig fond att betäcka denna kostnad.
Vid 6:te punkten:
Den här gifna föreskrift, att Banken vid första förförmånliga cours bör betala sina trattor å creditivet, synes mig för strängt bindande och onödig.
Den sämsta af alla bankstyrelser är en dålig sådan, som har alltför många föreskrifter att pedantiskt fullgöra; ty då eljest den eller de upplysta och skickliga bland de tolf skulle kunna lyckas att göra sina åsigter gällande, kan det, med föreställningar hos de öfriga om den bokstafliga lydnadspligten och deras skiljda begrepp om bokstafvens tolkning, ganska lätt hända, alt de minst förståndiga, men mest lydaktiga, komma att våda, och att således, der föreskriften, i följd af omständigheternas vexling, hel 111 nes otjenlig och förderflig, alltsammans går sönder. 3a| Den 7 Maj.
Vid 7: d e punkten:
DÄ vid frågan om indragning af Bankens rörelsecapital, möjligt endast för den händelse, att rörelsens behof ersättes af andra creditpapper, Bancostyrelsen isynnerhet bör söka förekomma, alt denna indragning icke träffar landsortens possessionaler, utan capitalerna i hufvudstaden, der utvägarna äro så mycket flera att anskaffa penningar, anser jag det medel, som för detta ändamål i första rummet bör användas, vara: a) upplåning af penningar emot Bankens obligationer, för att, i mån af productionens och rörelsens behof, åter i låneväg utsläppas; b) derefter försäljning af Bankens grundfonds-obligationer, samt c) i sista rummet försäljning af Bankens inteckningar.
Genom de två första utvägarna träffar man de capitaler, som söka namncredit, men genom den sista utvägen dem, hvilka söka realcrediten, d. v. s. den förra drabbar hufvudstadens rörelsecapital och den sednare landsorternas.
Deremot anser jag föreskriften, att Bancostyrelsen skall äga minska eller inställa Bankens utlåningar, fullkomligt öfverflödig, onödigt uppskrämande och endast tjenande dertill att sätta vapen i händerna på dem, som direct eller indirect motarbeta den goda saken.
Jag anser det nemi. gifvet, att om, såsom Utsk. förutsätter, rörelsecapitalet kommer att ökas utöfver behofvet genom privatbankernas och hypotheksföreningarnas sedlar m. m., så faller naturligtvis jemväl räntan; och en väl administrerad Bank måste fördenskull, utan svårighet, kunna få upplåna dessa öfverskott.
För alt pröfva, huruvida begreppet om denna öfverproduction af mynt är falskt eller sannt, behöfver Banken endast afbida, huruvida nya lånesökande anmäla sig för att utbekomma nya lån eller icke.
Anmäla sig sådana med vederhäftighet, visar sig deraf, att rörelsen i sjelfva verket icke har öfverflöd af capitaler, och så tvärtom.
Deraf följer ock, att många af de gamla lånen inbetalas.
En discont och bankstyrelses naturliga rätt att vägra lån ligger uti det enkla förhållande, att ingen lag kan tvinga henne att meddela sådana, d. v. s. att anse de sökande såsom vederhäftiga, och skäl anföras aldrig till discontdirectionens protocoll.
Om emedlertid föreskriften ang:de rättighet att inställa utlåningarna skulle införas i reglementet, bör åtminstone dervid stadgas, att dessa inställningar i första rummet böra träffa de inom hufvudstaden lånesökande; äfvensom det för sådan händelse synes vara billigt, att discontlånerörelsens minskning icke vidtager för andra lån än dem, som reverseras efter i83.f.
Men, sorn sagdt är, hela den ifrågavar. föreskriften qvarstår blott till skrämskott och förargelse, och Den -j Maj.
3a5 den föga gamman, som en och annan capitalisl deraf kan erfara , synes mig verkligen icke förtjena särdeles mycket afseende.
Vid io.‘de punkten:
Föreskriften, att Bancostyrelsen åligger att, då proportionen emellan silfverfond och sedelstock nedfaller under i till 5, skyndsamt vidtaga tjenliga anstalter till återställande af denna proportion, anser jag, uppå de såväl af mig som flera andra talare i förmiddagens plenum d. 5 dennes andragna skäl, både oriktig och vådlig, samt yrkar således, att den må borttagas.
Vid litte punkten:
I fråga om den framdeles tillämnade förhöjning af sedelvalören till 5 gånger myntenheten anser jag det vara olämpligt att nu i allmänhet besluta om hvad framdeles skulle ske i en angelägenhet af denna natur.
I öfrigt torde det vara problematiskt, huruvida det blifver någon till reda och enkelhet ledande åtgärd alt icke göra den minsta sedelvalören lägre än två gånger myntenheten.
Jag betviflar detta, och ehuru jag anser skillingssedlarna kunna småningom afskaffas, tror jag likväl, att sedelenheten och silfvermyntenheten böra vara med hvarandra öfverensstämmande.
Vid i 6: d e punkten:
I afseende å den enskilda assigneringsrätten på Banken vill jag ej absolut motsätta mig dess bibehållande, men tror dock det stadgande nödigt, att den bör med nästa riksdag upphöra; äfvensom jag tror, att minsta assignationsbeloppet bör kunna höjas till 5o r:dr b:co, i följd hvaraf den arbetande classen icke komme att äfventyra så mycket genom ett möjligt missbruk af dessa assignationer.
Vid i 8:d e punkten:
Creditivet för Manufacturdiscontfonden anser jag böra öfverflyttas pä Riksg.-cont» och garanteras af R.
Då näringarna behöfva understöd af staten, är det så godt, att detta sker direcle och ej genom att inveckla dem med Banken.
Hvad deremot angår Jerncont:s creditivrätt, kan jag ej finna deni något afseende behöflig, enär Jerncont. säkert halden credit, alt det sjelft kan skaffa sig lån.
Hellre skulle man kunna begära, att skillnaden emellan den lägre ränta, Jerncontoret nu betalar till Banken, och den högre, det finge gifva till allmänheten, ersättes Gont. af Banken.
Detta vore åtminstone rent spel.
Fastighetsutlåningen torde, i anseende till sakernas nuvarande ställning, icke kunna minskas; men jag är dock af den öfvertygelse, att den borde öfverlemnas till Riksg.-cont. emot dess obligationer, hvilka troligen blefve lättare att för Banken realisera och, i händelse af behof, belåna, än de 326 Den 7
Maj. på 28 års betalningstid ställda fastighetsinteckningarna.
Då jag likväl finner tnig nästan ensam om tankan uppå denna öfverflyttning, hoppas jag icke framgång deråt vid denna riksdag, men har dock icke bort dölja min tanka om hvad jag anser vara principenligast.
Vid 2 1: s t a punkten:
Äfven Bancodiscontlånerörelsen tror jag kunna småningom öfverflyttas lill Riksg.-cont. emot Cont:s obligationer till Banken.
Men om detta ej heller kan ske vid denna riksdag, torde den af Utsk. föreslagna minskning af utlåningssumman med 240,000 r:dr b:co årligen m. ni. tjena till litet eller intet, om ej att väcka förskräckelse hos de lånbeliöfvande tjenstemännen och skrik hos realisationens fiender.
Vid 22:dra punkten:
De af Utsk. föreslagna cassacreditiven kan jag ej gilla.
Det blefve, i min tanka, endast ett nytt slags assignationsrörelse, kunde föranleda till mycket vingleri, sätta Banken i osäkerhet om dess utelöpande förbindelser och inveckla Banken ytterligare i förhållande till tusentals personer.
Vid 2 5: t e punkten: Lit. e).
Jag tror de dubbla hypotheker, som för lån utur handelsdisconten skulle remplacera borgen, icke innefatta någon förbättring i denna del af banco-lånelagstiftningen, utan är jag af den öfvertygelse, att om belåningsreversen är god och åtföljes af ett godt hypothek, böra såväl Banken som enskilda mäklare kunna utan äfventyr utlemna sina capitaler på några månader.
Vid 2 g: d e punkten:
Jag medgifver, att jag finner billigheten fordra, att Banken af siu vinst Iemnar så mycket till Riksg.-cont., sorn motsvarar de 88,000 r:dr, hvilka Cont. årligen afbetalar å statsverkets skuld till Banken; men ehuru jag med säkerhet tror, att en sådan disposition kan ske vid nästa riksdag af dåvar. öfverskott, vågar jag likväl icke nu föreslå densamma.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande må få åtfölja återremissen till BancoUtskottet.
Remitterades till BancoUtsk. i sammanhang med dea förliden gårdag e. m. beslutade återremiss af BancoUtsk:s betänk. ]\’:o 6.
Företogs till pröfning BancoUtsk:s d. 24 sisth April på bordet lagda betänk.
N:o 8, i anleda, af K.
St. aflåtna och af samtliga RiksSt. till BancoUtsk. öfverlemnade nåd. skrifvelse af d. 8 Febr. i834, ang:de Bankens öppnande till utvexling af silfver.
Jag får vördsamt till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida det kan vara lämpligt T) e n 7 Ma j. att nu, då så få af R. o. Ad:s ledamöter äro närvarande, föredragning sker af detta vigtiga betänkande.
Gr. Cronhjelm, Otto Ali g.:
Jag tror det kan vara lätt lämpligt alt företaga detta betänk, nu, emedan jag förmodar att efter de återremisser, som R. o. Ad. beslutat i anseende till de många sakrika anmärkningarna vid BancoUtskts betänktn N:o 6 och 7, det icke kan vara tvifvel underkastad!, att ju R. o. Ad. ej kan eller bor fatta beslut i afseende på vexliugsdagen, förrän beslut blifvit fattadt om de grunder för vexlingen, dessa betänka) angå.
Jag anhåller derföre, att förevar, betänk.
N:o 8 må återremitteras i sammanhang med begge de andra, på den grund, att jag tror, aLt de vid BancoEtsk:s förra betänktn gjorda anmärkningar möjligen skulle kunna föranleda Utsk. att i någon män ändra eller jemnka utsättandet af den föreslagna vexlingsdagen.
Hr af Ekenstam, Israel: Att Riddarhuset nu är mera tomt än förut, förmodar jag blott vara en tillfällighet för ögonblicket, och de bortgångna torde snart återkomma, då de få veta, att denna vigtiga fråga förehafves.
Om vi lili icke företaga detta betänk.,, blifver det liggande qvar flera dagar, efter vi ej hafva eftermiddagsplenum, och jag hoppas jemväl, att discussionen ej skall blifva lång i ett ämne, hvarom säkerligen hvar och en redan hunnit stadga sin opinion.
Vid det uti Utsk:s betänk. ifrågavar. ämne, nemi. realisationen, må det vara min svaga förmåga tillåtet att yttra några ord.
Om realisationen efter primaplan hade kunnat med skälig lätthet verkställas i hela dess vidd, d. v. s. att silfver funnes till utvexling emot de uti omlopp varande omkring trettio millioner sedlar, bade den varit af en nytta, som förmodligen för ofta blifvit omrörd för alt af mig nu vidare omnämnas.
Dess väsendtiigaste torde vara sedlarnas ringa värde hos utländningen, sä länge deremot ej linnes valuta i silfver, och dervid yppande svårigheter vid handelsliqvider.
Men denna olägenhet har ej inflytande på den inrikes rörelsen.
Deremot, om nu, då ej en gång proportionen af 5 lill 8 är fylld, vexling skulle börja, skulle förmodligen oändliga rubbningar och stockning förefalla i handel och vandel i följd af det värde, som silfret erhölle i jemnförelse mot sedlarna.
Enligt min åsigt vore således allrafördelakligast att vänta med vexling, tilldess ej allenast proportionen af 5 till 8 vore vunnen, utan tilldess hela det för realisationen behöfliga silfver funnes.
Då skulle preglingen af myntet ske med tillräckliga underafdelningar, så alt tillräckligt mindre myntsorter förefttnnes för att svara emot ungefär alla de nu s. k. cassasedlar.
Jag anser då ej heller böra strängt vidhållas realisationen efter 128 sk:r; den kunde höjas till vi - 328 Den 7 M * j. da öfver.