Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti en fråga, sådan sorn denna, deruti privilegier och förordningar korsa hvarandra, bör man icke lemna andra uppgifter än dem , 0111 hvilkas riktighet man är fullkomligt viss; och såsom sådan får jag i afseende på Götheborg tillkännagifva, att de utaf den ifrågavarande afgiften inflytande medel bestämdt disponeras i öfverensstämmelse med afsedda ändamål och på sätt gällande förordningar föreskrifva.
Cronhjelm omnämnda 17,000 R:dr, användas dessa till förbättrande af segelfarten emellan Wenern och hafvet, hvilken åter, jemte det inflytande densamma har på vår trävaruhandel, tillika gäller hela rikets jernhandel , till värde af öfver 5 millioner årligen.
Hvad angår inqvarteringstolagen för Götheborg, har den aldrig blifvit använd till någon byggnad, men deremot aldrig räckt till för årliga behofvet, utan mäste bristen hvarje sommar på borgerskapet uttaxeras; och det har gifvits år, då denna taxering belupit sig till 4°,000 R:dr B:co.
Detta oaktadt må jag i förbigående nämna, att staden af enskilda medel redan på 1790-talet uppbyggt en casern, som då kostade 240,000 R:dr, ett förhållande i uppoffringsväg, som lärer ensamt af Götheborg framställas.
Hvad vidkommer de tolagsafgifter, som utgått till kyrkorna, har K.
M. numera befallt, att desamma skola upphöra om 2:ne år och deraf endast uppbäras 2000 R:dr årligen, på vissa år, till handelsskolan.
Cronhjelm har uppställt en jemnförelse emellan de skattebelopp, hvarmed Götheborgs län till Staten contribuerar, samt de afgifter, som staden Götheborg genom tolag uppbär.
Jag får upplysa, att resultatet af denna jemnförelse här - Den 10 April e. m. härleder sig derifrån, att £ af landet, eller Bohus län, ära flera gånger lägre beskattade än den öfriga delen, hvilken är från 5 ända till q gånger så högt onererad.
Hvad dessutom beträffar städernas beskattning, lärer man väl ej komma närmare, än då taxeringsmän på ed och samvete bestämma beloppet deraf.
Jag skall nu icke tillägga mera, men förbehåller mig att, sedan jag från Götheborg erhållit de detailupplysningar, jag derifrån begärt, få framställa dessa.
Uti denna fråga bör man först afgöra, af hvad beskaffenhet densamma är.
Ett Riksstånd har förklarat, att det är en privilegii-fråga, och således vägrat remiss deraf.
Det är angeläget, att R. o. Ad., om vi besluta frågans remitterande, åt densamma lemnar en så beskalfad utveckling, alt det icke i Utsk. må inträffa, att ett
Stånds ledamöter vägra deltaga i ärendets pröfning.
Härvid bör man först fråga sig: om BorgareSt. äger något privilegium att uppbära tolag?
Derpå måste man svara: nej!
Uti grundlagarna finnes BorgareSt. icke något annat privilegium förunnadt, än dess i Riksd.Ordn. stadgade representationsrätt.
Några andra privilegier för Ståndet finnas icke.
Tolagen är således en afgift, som kan bestämmas genom oeconomiska författningar, hvilka efter tid och beskaffenhet kunna förändras, af 3 Stånd beslutas och med Konungens sanction stadfästas.
Härefter förekommer att utröna, om tolagsafgiften är af sådan allmän beskaffenhet, att R.
St. böra derom besluta, eller om sådana frågors afgörande beror på hvad städerna, efter deras olika behof, kunna hos K. M. i detta afseende utverka.
Att detta sednare alltid varit antaget, synes deraf, att tolagsafgifterna ömsom varit högre, ömsom lägre, allt efter som K. M. i detta fall förordnat.
På 1660-talet öfverlemnades till städerna rättigheten att uppbära tolag såsom byggnadshjelp och till aflöning af stadens tjenstemän. 6o §.
Reg.F. kan i denna fråga icke åberopas; ty denna §. handlar om allmänna afgifter, och deribland lärer icke kunna räknas en sådan som denna, hvilken utgår till enskilda städer.
Uti 6o §. står: ”Ej må några allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, utan R.
St:s samtycke kunna förhöjas, stora sjötullen ä inkommande och utgående spannmål allena undantagen.”
Tolagen är icke och kan icke kallas allmän afgift, eller en sådan, som erlägges af Rikets samtliga invånare, enär densamma betalas endast af de trafikerande.
Men ett är, huruvida tolagens beräknande och användande bör utgöra föremål för R.
St:s öfverläggningar, och annat, huruvida icke denna afgift skulle kunna, till större båtnad för samhället, regleras på jemnare och ändamålsenligare sätt, än som för närvarande äger rum.
I detta afseende delar jag Gr.
Cronhjelms åsigt.
Hr 5 II. i4 io6
Den 10 April e. M. von Hohenhausen har upplyst, att K.
M. redan infordrat sådana upplysningar i delta ämne, som stödja sig å noggranna undersökningar deruti, samt jemväl, att Tullcommittéen fått del af de handlingar, hvilka, till följd af K.
M:s berörde Nåd. befallning, inkommit.
Stånden lära således äfven hafva att förvänta del af dessa handlingar; och man får då se, till hvad belopp och hvilka ändamål den ifrågavarande afgiften på olika orter utgår.
Det faller af sig sjelf, att om Staten finner lämpligt indraga tolagsafgiften, måste Staten anslå erforderliga belopp till städernas byggnadsbehof och aflöning af deras tjenstemän.
Jag tror, att dessa anslag komme att blifva vida betydligare och känbara.
Att deremot ordna tolagsafgiften och lämpa den efter städernas allmänna fördel, det anser jag ganska vigtigt.
Jag tror visserligen ock, att städerna, i mån af behof, kunna öfverenskomma om en högre afgifts erläggande; men sådant bör icke bestämmas efter nyck och tillfällighet, utan enligt uppgjord plan.
Att på siffra bestämma afgiften för alla år är icke möjligt, emedan den naturligtvis uppgår till olika belopp i mån af en större eller mindre skeppsfart; men hvad som brister det ena året, återkommer det andra, och flera års sammanlagda räkningar gifva resultatet till grund för omdömet.
Ämnet är ett bland de vigtigaste, som förevarit under denna Riksdag.
Om vi verkligen önska att reglera tullafgifterna så, att det blir möjligt för inländska och utländska handlande att derå göra några säkra beräkningar för sina speculationer, är det nödvändigt att undanrödja det stora hinder, som, emot möjligheten af sådana beräkningar, nu existerar uti olikheten af tolagsafgifterna för olika städer.
Jag har sökt förskaffa mig upplysningar i ämnet, dels utaf Landshöfdingarnas berättelser till CommerceColbm och dels i enskild väg.
Jag hoppas, att Utsk., då det sammanställer de förhållanden, jag utrönt deraf, och med ledning af de handlingar i öfrigt, hvarmed CommerceCollrm kan tillhandagå, skall komma i tillfälle att lemna ett fullständigt och nöjaktigt svar på min motion.
Sprengtporten har sagt, att jag medgifvit, att utur tolagsafgiftsmedlen borde utgå löner för stadens tjenstemän.
Jag har endast sagt, att gammal praxis varit sådan.
Stockholms stad uppbär i tolag och öfriga inkomster af sjöfarten 205,600 R:dr och använder deraf till primitiva ändamål blott 43,000 R:dr.
Utan att vilja yrka tolagsafgifternas nedförande till denna summa, har jag blott exempelvis nämnt detta speciella förhållande, för att lemna Utsk. en ledning för omdömet om hvad i saken kan vara billigt eller icke.
Jag har emotsett, alt mägtiga interesse» skulle komma att höja sig för Stockholm och Götheborg, och jag har derföre icke velat föreslå något specielt, som kunde hindra framgång åt den generella syftningen af min motion.
En Den io April e. m. 107 af de talare, som uppträdt emot min motion, liar sagt, att han icke talade för enskilda interessen.
Gr. v. llosen har deremot öppet förklarat, att han förde talan för Götheborg.
Jag hade visserligen väntat mig, att enskilda talare skulle uppträda för enskilda orter; men jag har dock hoppats, att de enskilda interessena skulle vika för den generella nytta för hela Riket, som jag åsyftat med min motion.
Det synes väl vara rättvist, att stapelstäderna icke åtnjuta större fördelar än uppstäderna, utan att de förra, som de sednare, få taga sig ut bäst de kunna med fattigvård, kyrkobyggnad o. s. v.
Sprengtporten har undrat, hvarifrån jag tagit den summa af 106,000 R:dr, som uti min motion, ibland uppgifterna angående Stockholm, förekommer.
Jag får då upplysa, att jag hemtat densamma från de upplysningar i ämnet, hvilka Hr Baron och Öfverståthållaren till CommerceColkm ingifvit Gr. v. Rosen har trott, att jag begått flera misstag i mina uppgifter, ang:de Götheborg, och lofvat åstadkomma beiiktningar deri.
Jag får då upplysa, att dessa uppgifter ordagrannt och till siffra äro liemtade från de uppgifter, Landshöfdingen öfver Götheborgs län till CommerceCollrm ingifvit.
Skulle irringar deruti vara begångna, skall det vara mig en tillfredsställelse att af Gr. v. Rosen få emottaga rättelser deri; och jag skall derefter visserligen icke underlåta att till Utsk. ingifva desamma, för att iakttagas vid pröfningen af min motion.
Åtskilliga hafva ansett denna fråga vara af privilegiinatur.
Det skulle verkligen för statscassan vara båtande, om så vore; ty skillnaden emellan hvad såsom tolag uppbars år 1809 och hvad efter denna tid samt ännu fortfarande i detta afseende utgår, bestiger sig till 5 ä 6 millioner.
Vore det en privilegiifråga, veta vi, att Konungen icke ägt rätt att deruti vidtaga några förändringar, i följd åter hvarutaf städerna varit oberättigade att uppbära högre tolag än den, som 1809 fanns bestämd, och att skillnaden således borde till statscassan ingå; och i stället för att tolagen nu uppgår till 3go,ooo R:dr, skulle den då reduceras till omkring 100,000 R:dr.
Jag får åter fästa uppmärksamheten derpå, att K.
M. genom ett penndrag i 1826 års tulltaxa förhöjde tolagsafgiften så mycket som skillnaden emellan Svenskt B:co och Hamb.
B:co, enär det stadgades, att tolagen, hvilken utgått efter viss proc.-beräkning i Svenskt B:co å varans värde i Hamb.
B:co, skulle utgå med lika procentberäkning på varans värde i Svenskt B:co.
Jag vill icke yrka, att tolagsafgifterna böra försvinna.
Jag föreställer mig, att så manga enskilda interessen härvid skola ifrågakomma, att den önskade regleringen helt och hållet uteblifver, om man begär för mycket; men jag har trott, att denna afgift kunde betydligen reduceras.
Jag kan icke ingå på Frih.
Cederströms påstående, att tolagsafgiften icke kan hänföras under 60 §. Reg.F. Skulle Den io April c. m. denna afgift anses för enskild, skulle äfven öfriga tullafgifter sålunda betraktas.
Frih. har sagt, att då dessa afgifter utgå till enskilda städel-, niåste de anses såsom enskilda utgifter.
På samma grund skulle en presidentslön, t. ex. i KammarColhm, anses för enskild derföre, att den uppbäres af en enskild man.
Någon mer allmän afgift kan väl icke finnas än den, som drabbar hvar och en consument eller hvar och en, som försäljer sina varor till exportören, med ett ord, som betalas nästan af hvarje Svensk man.
Konungen äger rätt att reglera tolagsafgiften efter behag.
Om jag antager detta ett ögonblick, visa sig resultaterna sådana, att om t. ex. Ständerna antaga ett lågt tullsystem, men K.
M. beslutar höja tolagen till 10 ä i5 proc,, så inträder ju i sjelfva verket, tvärtemot Ständernas beslut, ett prohibitivsystem.
Jag tror det således vara rakt stridande mot andan af våra grundlagar, som stadga, att Jt, St. bestämma tullen; ty tull och tolag äro afgifter helt och hållet af samma slag, ehuru de utgå under olika namn.
Kan Konungen icke bestämma tullen, bör han icke kunna bestämma tolagen.
Men jag har med vilja kringgått denna omständighet, för att icke genom tvist härom väcka ett större motstånd.
Jag är öfvertygad, att när frågan från Utsk. återkommer uti ett, såsom jag hoppas, utredt skick, skall det icke undfalla någon, att saken är af den högsta vigt.
Jag har i min motion citerat det talande exemplet af förhållandet emellan Calmar och Carlskrona, emellan hvilka städer en skillnad i tolagsafgiften af icke mindre än nära 3 proc. äger rum, så att importören i Carlskrona får betala nära 3 proc, mera för de varor, han inför, än hvad i Calmar erlägges, och exportören jemväl erlägga nära 3 proc. mera för de varor, han från Carlskrona utför; hvilket i det hela vill säga, att allmogen omkring Carlskrona får betala nära 3 proc. mera för hvad de skola köpa, och erhålla nära 3 proc. mindre för hvad de hafva att sälja, än allmogen omkring Calmar.
Troligen finnas sådana olikheter jemväl på andra ställen.
Jag är visserligen icke förkär för hvarken det ena eller andra förslaget; min önskan har blott varit, att saken skulle regleras så, att vissa afgifter kunde i tulltaxan bestämmas, hvarefter hvar och en handlande kunde rätta sina beräkningar.
Mycket af hvad som i min motion finnes framstäldt, har jag hemtat från CommerceColhm, och lika mycket har jag förskaffat mig från andra håll.
Jag har känt de största Svenska handelshus, som ej haft sig bekant, till hvad belopp afgifterna i våra olika hamnar uppgått; och huru skall man då kunna begära, att utländningen skall kunna skaffa sig besked i dessa omständigheter.
Dessa konstlade uppbördssätt och olika utgiftsposter förorsaka uppehåll och osäkerhet samt åstadkomma, att utländningen ogerna besöker våra hamnar.
Hr v. Hohenhausen har trott, att städerna icke behöfde lugnas mot fruktan för ett Den to April e. m. alltför mycket vådligt ingrepp i deras interessen.
Till och med denna discussion tror jag tillräckligt hafva ådagalagt, att ett sådant lugnande icke är öfverflödigt.
Vi hafva nemi. hört talare här uppstå, hvilka endast fästat sig vid det interesse, som varit den stads, för hvilken de varit mest interesserade, och påstått, att tolagens bibehållande varit alldeles nödvändigt, ni. m.
Jag anser det högst vigtigt och nödigt, att ändamålen, hvartill tolagen skall utgå, noggrannt bestämmas.
Nu finnas bär väl 5o Konungabref i detta afseende; men ingenstädes kan man fa fullkomlig upplysning om förhållandet.
Jag tror icke ens, att Administrationen sjelf skulle kunna reda det.
1715 stadgades, att medlen skulle redovisas i KammarColbm; men sådant sker åtminstone icke nu, och jag tviflar på, att det någonsin ägt rum.
Nu användas medlen på de mest olika sätt, emedan ingen redovisningsskyldighet existerar; och de egentligen afsedda ändamålen blifva till och med helt och hållet förbisedda.
Så har förhållandet åtminstone till en del varit i Carlskrona.
Staden klagade, att den icke hade tillräckligt att löna sina tjenstemän med.
Konungen beviljade då förhöjning i tolagsafgiften, under stadgande likväl, att, i händelse öfverskott inträffade, desamma borde till stadens hamn användas.
Magistraten utarrenderade hela denna uppbörd och fick 2000 R:dr årligen utöfver det uppgifna behofvet.
Af dessa medel grundades en pensionsanstalt för magistratens enkor och barn.
Men derefter äskade staden ytterligare höjning af tolagsafgiften, och då upptäcktes det oriktiga förfarandet.
Troligen existera flera sådana förhållanden, dem jag icke kunnat få reda på.
Hvar och en lärer således inse, att en reglering är nödig.
I afseende å sättet härför skall jag gerna gå in på hvilket förslag som helst, blott det leder till ändamålet.
Slutligen får jag upplysa Frih.
Cederström, det jag föreslagit, att hela tolagsafgiften skulle ingå till tull— cassan.
Jag har icke yrkat, att någon bestämd summa derutaf skulle till tolagen disponeras; utan jag har sagt, att man såsom norm i detta afseende borde taga medelförhållandet under de sista fem eller tio åren emellan rörelsen och afgiften på hvarje ställe, samt bestämma, att det förhållande, som då uppstode, komme att tjena till grund för framtiden.
Det har händt, att man undantagit vissa artiklar från tolagsafgifterna.
I Bevilln.Utsk. uppstod nemligen, vid sista Riksdag strid i afseende å tullen på vissa varor, och man hittade då på att i tulltaxan utsätta, att icke någon tolag derå ägde rum
Dessa artiklar voro få; men af dem utgår icke någon tolag.
Detta bevisar, att äfven R.
St. reglerat tolagsfrågor.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar må åtfölja remissen till vederbörligt Utsk. Gr. von Rosen:
Vid mitt yttrande, att någon irring kunde äga rum uti Gr.
Cronhjelms uppgifter rörtde Göthe - Ilo Den 10 A ji r i 1 e. m. borg, har Gr.‘n invundt, att om någon sådan irring verkligen förefuniios, skulle den härröra från mina egna uppgifter, derutur Gr:n hemtat sina.
Jag får i anledning häraf erinra, att jag endast till CommerceGoIlrm missiverat de af magistraten i Götheborg gjorda uppgifterna om tolagen, på hvilka Gr.
Cronhjelm syftat.
Det är möjligt, att någon missskrifning i dessa uppgifter ägt rum, eller att magistraten begått något misstag; men säkert är, att tolagen i Götheborg, pä sätt jag förut omnämnt, i åtskilliga delar användes olika mot hvad Gr.
Cronhjelm uppgifvit, och att 7000 it:dr deraf årligen gå till den s. k.
Elfstyrelsen för bekostandet af quaibygguader och dylikt, hvilket åtminstone ej kan anses främmande för de med tolagsafgifterna åsyftade ändamål.
Jag upprepar emedlertid, att det för mig är omöjligt att nu här på stället, innan jag fått tillfälle att inhemta nödiga upplysningar från Götheborg, redogöra för alla de olika förhållanden med tolagen, som alltifrån stadens privilegier af år 1628 tid efter annan uppkommit.
Det måste hafva varit en förut fattad opinion hos Gr.
Cronhjelm, att han uti mig väntat sig en motståndare, den der pligtskyldigast skulle uppträda för att försvara Stockholms interessen, som föranledt Gr:n till den tankan, att jag i allt motsatt mig hans åsigt; ty genom mitt yttrande tror jag mig icke hafva gifvit anledning till denna tanka.
Jag har tvärtom medgifvit, att det kunde vara nyttigt, för att komma till en principenlig reglering af tullafgifterna, att tolagen uppbars till lika belopp i alla stapelstäder.
Jag har äfven delat Gr:s åsigt, att det icke är billigt, att hela landet contribuerar till upprätthållande af municipalinrättningarna i åtskilliga städer, och har, för att bereda nödig rättelse i dessa missförhållanden, uppgifvit de, efter min tanka, enda utvägar, som, med iakttagande af billighet, leda derhän.
Gr:n har yttrat, att jag oriktigt ansett honom hafva hänfört aflöningar till tjenstemän bland de med tolagen rätteligen afsedda föremål.
Om jag häruti misstagit mig på Gr:s mening, ligger felet i den ordställning, han sjelf begagnat och hvilken icke annorlunda kan förstås.
Jag finner mig äfven föranlåten att göra samma anmärkning, som Hr Gr. v.
Rosen nyss framställt, att jag blott inmissiverat, men icke uppgjort eller undertecknat de uppgifter till GommerceColbm, hvarpå Gr.
Cronhjelm stödt sina beräkningar.
Det oaktadt är jag öfvertygad om uppgifternas tillförlitlighet, men är icke lika viss på riktigheten af de calculer, som Gr:n derpå grundat.
1 detta fall har jag förut erinrat om det missledande deri, att bland aflöningarna för stadens tjenstemän upptaga Kronans uppbördsmäns löner, hvilkas aflönande utgör ett i sanning obilligt onus för Staten.
Jag är nu i tillfälle att uppgifva en annan irring, då Gr;n bland personella för - Den io April c. m. m delar uppräknat betalande af hushyror, sorn utgå för embetsrum och allmänna inrättningar.
Gr:n har slutligen antydt, att om man tillerkände K.
M. rättigheten att bevilja städerna tolag, ingen gräns skulle finnas för tolagens höjande, och att det kunde gå så långt, att ett af Ständerna antaget liberalt handelssystem skulle kunna öfvergå till ett verkligt prohibitivsystem.
Jag svarar Gr:n, att för alla missbruk i denna del finnes samma correctiv, som för andra missbruk i utöfningen af Konungens oeconomiska lagstiftningsrätt; och sannolikt skulle ansvaret för Konungens rådgifvare icke uteblifva, om man kunde tänka sig, att, utöfver behof och ändamål, stapelstädernas tolag till landets skada blefve ökad.
Jag anhåller, att dessa mina anmärkningar få åtfölja den öfriga discussionen till vederbörligt Utskott.
Det torde finnas obeliöfligt att vederlägga Gr.
Cronhjelms yttrande i anledning af hvad jag förut anfört.
Blott i ett afseende anser jag mig böra tillrättavisa den värde ledamoten, nemi. i afseende på påståendet, att tull och tolag äro samma afgifter, och att således begge innefatta egenskapen af bevillning.
Det är en stor skillnad, om en afgift endast beräknas efter en annan afgift, men för öfrigt utgår för ett enskildt ändamål, eller om den erlägges af hvar man till det allmänna.
Tolagen är icke bestämd till något allmänt ändamål, utan för städerna enskildt, och man mätte väl kunna skilja emellan Stat och stad.
KammarCollegii presidentslönens beskaffenhet af afgift, har jag deraf ingen erfarenhet; för mig är den en inkomst, som utgår af Staten, och endast i den händelsen, att bevillningen derför vore anslagen staden, i stället att ingå till Staten, synes mig denna bevillning kunna jemnföras med tolagen.
För öfrigt torde det böra erinras, att i en fråga, der man kommer i collision med flera enskilda interessen och ett helt Stånds fördomar, är det angeläget, att frågan behandlas med den varsamhet, att man visar sig icke vilja förnärma någon eller förrycka det, hvarpå flera bland våra städers bestånd hvilar.
Jag har icke heller funnit en sådan syftning i Gr.
Cronhjelms motion; men angående sjelfva beskaffenheten af tolagen har jag ansett, det begreppen behöft redas, till ledning för dem, som komma att behandla denna fråga, med hvilken jag tror, att BorgareSt. sjelf skall finna sig belåtet och inse nyttan af ämnets utredning, blott man aktar sig att bestämma ett visst oföränderligt belopp för tolagen, hvilken tvärtom alltid bör rätta sig efter folkmängden och rörelsen.
Jag vill endast, till hvad jag förut anfört, tillägga några få ord.
Man har sagt, att städernas privilegier ej tillhöra borgerskapet och att inga privilegier för BorgareSt. finnas utom representationsrätten; men när privilegier blifvit lemnade åt en stad, äro de gif - 112 Dea i o April c. ra. na till borgerskapet i denna stad, och när detta borgerskap utgör en del af Rikets BorgareSt., måtte val särskilda privilegier för detta Stånd finnas.
Jag har för öfrigt ej bestridt nyttan af en reglering, utan endast velat fästa uppmärksamheten på de olika synpunkter, hvarunder frågan kunde ses; och det är således för att bidraga till utredning af förhållandena, som jag ingått i granskning af Gr.
I andra länder behöfva likaledes städerna, åtminstone alla af någon betydenhet, särskilda inkomster för bestridandet af sina municipalutgifter, och i Frankrike erlägges för sådant ändamål en ganska betydlig accis.
Äfven de städer, som icke ligga vid hafvet, uppbära vid tullarna en sådan accis, som i verkligheten drabbar consumenterna eller betalas af alla invånarne i staden.
Det är kändt, att dessa afgifter ensamt i Paris öfverstiga Sveriges och Norriges samtliga statsinkomster.
Det är icke heller tänkbart, att våra städer skulle kunna umbära ett sådant understöd för bekostandet af deras egen jurisdiction och styrelse, publika byggnader, m. m.; och det är derå jag velat fästa uppmärksamheten, ehuru jag medgifver, att motionären icke yrkat fullkomligt borttagande af ifrågavarande afgifter, eller påstått, att de helt och hållet kunna umbäras.
Rosen har ytterligare talat om oriktigheten af mina uppgifter rörande Götheborg, och jag har redan erinrat, att om så är, ligger misstaget uti de från Konungens Bef:h:de missiverade handlingarna, efter hvilka jag i min motion specifikt upptagit alla de särskilda ändamål, hvartill tolagsinkomsterna i Götheborg för närvarande användas.
Men då Gr. v. Rosen sjelf erkänt, att dessa uppgifter, ehuru af staden sjelf afgifna, tilläfventyrs kunna vara ofullständiga, synes den undersökning, som jag med motionen åsyftat, destomera nödig.
Jag tror icke heller, att något misstag ägt rum i mina uppgifter för Stockholm; ty då jag uti den summa, som här användes till ändamål, hvilka för tolagen äro främmande, inberäknat, hvad som åtgår till hushyror och aflöning åt uppbördsverket, så, ehvad dessa utgifter äro ett onus för Stockholm eller icke, lärer det väl böra medgifvas, att de ej hafva något sammanhang med tolagens primitiva ändamål.
Jag vill för öfrigt blott tillägga, att jag icke sagt, det Frih.
Sprengtporten bestridt min motion;! jag känner den värde talaren för väl för att kunna tro, det han skulle bestrida en så nyttig sak. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, föreslog, att Gr.
Cronhjelms nu föredragna motion måtte till Bevilln.Utsk. remitteras.
I anledn. af sjelfva motionen vill jag ej yttra mig, utan blott om Hr Gr. o. Landtnäs framställda proposition om remiss deraf till Bevilln.Utsk.
För min del tror jag ej motionen innefatta ett bevillnings mål.
Den io April c. ra. 11J mål.
Dessa finnas uppräknade i 60 §.