Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kunna göromålen i Bunkens öfriga departementet- företagas ulan afseende på Stånd, d. v. s. att del icke är nödigt alt en adelsman, en prest, en borgare och en bonde skola vara tillstädes för utlåningar af penningar, så inser jag icke eller något skäl, hvarföre i Banko-diskonten skall finnas en af hvardera utaf dessa
Stånd för utlåningen af penningar i den våningen, då i den andra våningen af Banko-huset utdelas lika stora penningesummor, som genom Bankodiskont-verket utlånas i den tredje.
Kan man i den ena våningen förrätta göromålen, utan att der en af hvarje Stånd behöfver sitta, så anser jag alt göromålen en trappa upp äfven kunna förelagas tilan afseende på Stånd.
Hvad lagligheten beträffar, hvarom Hr von Hartmansdorff talat, så finnes, i närvande förslag ingenting, som strider mot 72:dra §:n R. F.
Denna § stadgar endast, att Banken skall förvaltas af R.
St:rs Fullrmge; men den säger icke att en del af penningarne skall utlånas genom Fullm:ge sjelfve, och en annan del af Bankens tjenstemän.
Banko-diskontverket- år en afdeln. af Banken, och dess direktion är icke att anse annorlunda än såsom Bankens tjenstemän, hvilka fullgöra de sysslor, hvilka dem genom Bankens Regbte eller Fullmtges befallningar blifvit ålagde.
Man har icke funnit nödigt, att bland Banko-Kommissarierna skola finnas vissa af hvart Stånd, och ehuru R. o. Ad. en tid hade det företräde, att ett visst antal af dessa tjenstemän skulle besättas med dess medlemmar, har dock detta stadgande numera blifvit uphäfdt.
Dessutom har aldrig någon föreskrift funnits, att bland Banko-kommissarierna skulle finnas några af PresteSt., några af BorgarfeSt. o. s. v.
Hvad lagligheten ytterligare beträffar, hafva Ständerna sjelfva medgifvit, att i Handels- och Näriugs-diskonten kunde sitta ända till fyra personer, som äro utsedde utom Banken, och alldeles icke Den 28 Oktober f. m. 75 behöfva väljas ståndsvis.
Hvad nyttan vidkommer, tror jag icke att man kan bestrida, all det ju icke i allmänhet är förmånligast att vid göromåls utförande använda personer, som dertill ega skicklighet.
Det är val icke sagdt att köpmän alltid äro de personer, som äro lämpligast alt sitta i Banko-diskonten, och det är väl derföre icke heller gifvet, att
Fullmtge skulle taga köpmän dertill, om sådant stöde deni öppet; men man kan äfven länka sig, att man icke, derföre alt man blir vald till Fullm., derjemte är skicklig alt uträtta andra göromål inom Banken, som icke omedelbart tillhöra Fullmtge.
Jag anser visserligen de göromål, som förekomma i Banko-diskonten, vara af enkel beskaffenhet, men, det oaktadt, tror jag dock att äfven till deras förrättande bör tagas personer, som ega den största skickligheten.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag om bifall lill Ulsk:s förslag.
Jag skulle visserligen helst förorda det förslag, Banko-diskonten upgifvit, eller att ledamöternas antal i Direktionen skulle inskränkas till sex, emedan jag tror, att ärenderna blifva bättre handlagda, då antalet är mindre.
Men eftersom Utsk. nu föreslagit ett antal af åtta, vill jag icke motsätta mig detsamma, hvaremot jag påyrkar antagandet af den utaf Utsk. framställda grundsats, eller att dessa ledamöter skola få tillsättas af Fullmtge, utan afseende på Stånd, på samma sätt som hvarje annan tjensteman inom Banken tillsättes.
Jag är, i hvad jag ämnat yttra (ill besvarande af Hr von Hartmansdorffs anmärkmr, redan lill hufvudsaken förekommen af Gr.
Men jag ber likväl att
Tå fästa upmärksamhelen derpå, att det inom detta hus säkerligen icke finnes någon, sorn är mera kompetent att bedöma, huruvida det är skäl alt förändra Banko-diskontens styrelse, än Gr.
Gyldenstolpe, enär han under loppet af många år varit Ordför:de i denna direktion.
Det är gifvet, att man vid sammansättningen af en direktion, för hvilket ändamål som helst, bör lemna tillfälle öppet att kunna erhålla sådana personer, som äro mest lämpliga att deltaga i en sådan direktion.
Det är således, enl. min öfvertygelse, gifvet, att när man lemnar friare händer åt Bankens Fullmtge vid personers qvalificerande, har man äfven mera chanche att få styrelsen väl sammansatt.
Den skicklighet, som hufvudsakligen fordras hos ledamöterna af Banko-diskonten, består deruti, att man eger kännedom om de lånsökande personerna, och den, som således eger bästa kunskap om dessa personers affärsförhållanden, är äfven skickligast att sitta uti ifrågavartde direktion, ty lian kan med största säkerhet bedöma, huruvida de dokuraenler, som skola belånas, äro af den beskaffenhet att de böra det.
Hvad nu sjelfva frågan beträffar, så är den serdeles enkel.
Hr von Hartmansdorff har ifrågasatt lagligheten af ett sådant förfarande, som här blifvit föreslaget.
Gyldenstolpe har redan besvarat denna del af hans framställning, och jag tror icke att anmärkningen blifvit gjord på allvar.
Att, till följd af stadgandet i 72:dra §:n R.
F., det skulle vara förbjudet att andra personer än Fullm.ge 76 Den 28 Oktober f. m. skulle få sköta den ena eller andra rörelsen inora Bankoverket, kan väl icke vara på allvar menadt, enär en stor del af de öfrige rörelserna f. n, skötas ulan Banko-Fulim:ges deltagande.
Gyldenstolpe har förordat Banko-diskontens förslag till sammansättning af dess styrelse.
Jag är i detta fall af samma tanka som Gr:n, enär jag tror alt sex personer vore ett tillräckligt stort antal för alt bilda denna direktion; men Ulsk. har tillstyrkt åtta personer, egentligen derföre, alt man ansett sig icke böra alltför hastigt frångå nuvaride förhållanden, d. v. s. att man icke borde beröfva Fullmige tillfället att, derest ^le anse det behéfligt, insätta en person af hvartdera Ståndet, men ändock bereda dem utväg att tillkalla sådana personer utom Banken, hvilka ega kännedom om affärsförhållanden, — en sak, som är af stor vigt för dessa ledamöter.
Detta var det egentliga motivet, och jag tror, att om man i allmänhet önskar bifall till den grundsats, som här blifvit uttalad, det f. n. är rådligast att hälla sig till hvad Ulsk. förordat, hvilket äfven, om jag icke misstager mig, varit Gr.
Gyldenstolpes mening.
Jag anhåller följaktligen om bifall till Utsk:s förslag.
Oaktadt allt det förtroende, som jag med serdeles nöje egnar åt Gr.
Gyldenstolpe i allmänhet, och hans åsigter rörande Banko-diskontens förvaltning i synnerhet, eftersom han i dess styrelse en längre lid fungerat såsom Ordför:de, kan jag likväl icke med honom dela den åsigt, att det förslag BankoUtsk. nu framställt är riktigt och ändamålsenligt.
Banko-diskonten utgör en integrerande del af Banken.
Enl. 72:dra §:n R.
F. är Banken ställd under R.
St:rs styrelse genom vissa Fullimge, hvilka så väl under som mellan Riksdagarne skola fungera.
Derföre har det också städse varit en följd af detta förhållande, att Fullm:ge deltagit i de serskilda afdelningar af Banko-styrelsen, som måst för något visst ändamål inrättas, likasom dessa Fullmige hafva mellan sig fördelat inspektionen öfver de serskilda afdelningar, af hvilka Banken i afseende på sin verksamhet består.
Sålunda veta vi att Tumba pappersbruk är ställdt under en, eller, om jag icke missminner mig, under flere Banko-Fullrmges tillsyn.
Deraf anser jag följa, att äfven Banko-diskonten, från hvilken i låneväg utgår en högst betydlig del af Bankens tillgångar, bör af delegare i Bankens Öfver-slyrelse förvaltas.
Man säger att en så beskaffad
Öfverstyrelse icke kan ega kännedom ora alla de affärsförhållanden, som böra tagas i betraktande vid eli låns beviljande; jag vill icke tvista derom.
Men jag föreställer mig att hvar och en äldre i Stockholm boende person, som här deltagit i allmänna ärender och isynnerhet sjelf stålt i några affärsförhållanden, icke skall sakna tillräcklig kännedom åtminstone i de lagar, hvilka handla om de omständigheter, som böra inverka på hans omdöme i fråga om ingifvande af ett lån.
Nu räknar jag de ledamöter af R.
St., hvilka hedras med förtroendet att vara Fullm:ge i Banken, till klassen af sådane män, som genom sin samhällsställning och genom sin verksamhet i det allmänna vunnit så mycken kännedom om åtminstone mäDgden af lånesökandes affärsställning, alt de, med ledning af de
Den 28 Oktober f. m. 77 underrättelser, som genom andra kunna förvärfvas, äro i tillfälle att utöfva en styrelse, lika välgörande och lika riktig, sora den, hvilken skulle utöfvas af personer, hvilka Fullm.ge insatte i Direktionen utom sig sjelfva.
Alt man sjelf är affärsman, deraf följer icke, att man eger någon större kännedom ont de lånesökandes ställning än en annan, som icke med affärsmän har någon egentlig beröring.
Vill man dessutom utgå från den grundsats, att affärsmän skulle vara de egentligen styrande inom diskonten, månne man då icke kunde befara, att utskiftandet af verkets tillgångar icke alltid komme titt ega rum på det mest oväldiga och det för Banken mest nyttiga sätt?
Anledningar skulle sannerligen icke saknas, att, vid ett eller annat tillfälle, den ene affärsmannen skulle, af en eller annan orsak, gagna den andra på bekostnad af sådane personers räll, hvilka måhända vore mera förtjente af det biträde, de påkallat, ån de, sorn i verkligheten blifvit understödde.
Man skulle dessutom, genom antagande af detta förslag, fiånlräda en princip, som hittills alltid gjort sig gällande, nemi. att R.
Stirs verk böra i alla sina grenar styras efter samma grundsats, enl. hvilken R.
St. sjelfva fungera; och då hittills, efter hvad jag försport, Diskontverkets styrelse så val här i Slockholm, som i landsorten, väl och till del allmännas gagn fullgjort sina skyldigheter, vet jag icke något skäl all nu frånträda en grundsats, som sålunda länge gjort sig gällande, hvarföre jag också afstyrker bifall till Utsk:s förslag.
För öfrigt har jag en anmärkn. att göra.
Det står nemi. i nu gällande Reghle, att en af Bankens Fiskaler skall vara ledamot i direktionen.
Han är en juridiskt bildad man, som kan gå Direktionen tillhanda med råd och- uplysningar vid sådana tillfällen, då juridisk bildning erfordras för att kunna rått bedöma den fråga, som till afgörande förekommer.
Enligt BankoUtsIcs nu förevar:de förslag, är det visserligen icke omöjligt, att förse
Direktionen med en så qvalificerad ledamot; men det är utsatt såsom en skyldighet för Bankens Fullrmge, att i Direktionen insätta en sådan ledamot.
Följden deraf kan således blifva den, att
Direktionen sammansätles af personer, hvilka visserligen ega affärsskicklighel och affärsvana, men deremot, då juridiska frågor förekomma till bedömande, hvarken ega den erfarenhet eller den genom studier vunna skarpsinnighet, som erfordras för alt kunna bedöma, kuru en fråga bör afgöras.
Misstag kunna på detta sätt begås, och jag anser det vara af vigt, ali man icke lagstiftar så, att följder af denna beskaffenhet kunna upkomma.
Detta •Utgör ett ytterligare skäl för mig att afstyrka bifall till U(sk:s förslag.
Instämmande uti hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, vill jag blott tillägga några ord.
Gyldenstolpe har, såsom skäl för bifall till Utsk:s förslag, anfört att man redan i Handels- och Närings-diskonten försökt insätta personer utom R.
Detta försök har likväl slagit så ut, att om man jemför
Direktionen i Stockholm med dem i landsorterna, finnér man, enl. R, 78 Den 28 Oktober f. m. St:rs Revisorers berättelse för 1853, att de osäkra fordringarne på förra stället vida öfverstego de säkra, hvaremot både i Götheborg och Malmö hvarken fnnnos några lagsökningar eller någon kolumn för balancerade fordringar.
Samma förhållande egde rum i afseende på Låne-kontoret i Wisby, och det vill således synas att det i landsorten gått ganska väl för llnndels-diskonterna med den styrelse de egt.
Jag kan fördenskull icke finna något skäl, som talar för insättandet af extra rådgifvare.
Gyldenstolpe har vidare sagt, att dessa rådgifvare skulle vara att anse såsom tjenstemän i Banken; men i hvilken ställning befinna sig dessa tjenstemän?
jo, så att man kan rösta om i fall de skola bibehållas eller icke.
Delta sätt att gå tillväga med tjen stemännen är för mig verkligen så motbjudande, alt jag icke tror det mången skall vilja underkasta sig det. i^f dessa skäl; och på grund al hvad förut blifvit anfördt, anhåller jag om propos. på afsteg å denna punkt.
Lager b j el k e, G u st.:
Man har mot BankoUtsk:s för slag i denna punkt anmärkt, att det icke skulle låta förena sig med föreskriften i 72:dra §:n R. F.; men man har dervid förbisett, att denna § egentligen och endast afser Bankens Öfverstyrelse och administration, dit så mycket'mindre de göromål, sorn åligga
Diskontdirektionen kunna hänföras, som redan, i andra grenar af Bankens förvaltning, denna besörjes af andra än ledamöter utaf RiksSt:n, utan att anmärkn. deremot blifvit gjord.
Så t. ex. bedömas lånehandlingar i afseende på fasiighetsbelåning i låne-kansliet af kommissarierna, der ingen Fullm. har del i göromålen, och intet afseende på Stånd göres.
Det återstår då att tillse, huruvida det är en större garanti för ärendernes bättre behandling, i fall
Diskontdirekliorteu är tillsatt ståndsvis eller icke.
För min del kan jag icke förstå, hvilken garanti mot att något R.
St.-rs intresse möjligen kän blifva förtryckt, skulle behöfvas vid sammansättningen af diskont-direktionen.
Ståndsförhållandern > hafva icke med utgifvande af diskontlån att göra, och någon garanti ega Stånden således icke behof af att hafva, för alt i direktionen tillse, att det går rätt till i detta afseende.
För att rått känna de ifrågakommandé förhållanderne, och för att derjemte med största sakkännedom kunna öfvervaka räkenskapernas förande, synes det mig vara vida tjenligare, att man kan vända sig till personer, hvilka hufvudsakligen sysselsätta sig med dessa saker.
En värd talare liar visserligen sagt, att det icke vore någon sannolikhet för att en köpman vore den, som bäst kände förhållanderne inom handelsverlden.
Om man likväl något närmare betraktar saken, lärer det väl visa sig, att ingen kan bättre känna hvad köpmännan gå för, än den, som med dem står i ständig affärsberöring, och således genom daglig erfarenhet är initierad i dessa förhållanden, hvaremot personer, hvilkas lefnadssysselsättuingar gå åt helt andra håll, och hvilka aldrig lefvat i beröring med dem, hvilkas vederhäftighet,, vid ansökningar om lån, skall bedömas, svårare kunna lemna säkra uplysningar i detta hänseende.
Jag anser det derföre lämpligt, att Fullmige kunna Den 28 Oktober f. m. 79 blifva i tillfälle att till ledamöter i diskont-direktionen välja de inom affärsverlden mest kände och redbare personer.
Man har ytterligare sagt, att det vore olämpligt, att vissa tjenstemän skulle årligen tillsättas genom val.
Om jag icke är oriktigt underrättad, tillgår det redan nu på det sättet i Diskont-direktionen i Stockholm, der åtskilliga bland ledamölerne icke tillsättas på längre, utan på viss lid genom val af Fullrmge, ehuru dessa äro bundne i valet i afseende på vissa ledamöter af hvarje Stånd; icke eller kan man säga att ledamotsbefatioingen i
Diskont-direktionen är en tjenstebefattning i egentlig mening.
Innan jag förnyar mitt yrkande, att en ledamot af hvarje Stånd måtte i Diskont-direktionen bibehållas, får jag förklara, att det sker utan önskan eller förhoppning, all jag skall få någon andel af det arfvode, som bör tillfalla en sådan ledamot.
Under den längre tid, jag haft Ståndets förtroende att vara Fullm., har jag aldrig suttit i Banko-diskonten, såsom direktionens ständige ledamot, utan blott såsom vikarierande.
Hvad mig sjelf beträffar, finnas så många andia saker, som äro kårare föremål för min vett girighet än folks affärer, att jag derföre helst ser, det jag slipper hafva med de sednare att göra.
Det är mig lill
Och med motbjudande all forska derefter.
Fördenskull har jag ansett mig mindre tjenlig att vara en' rättskaffens diskont-direktör, och jag förmodar att mina med-fullmäklige tyckt likaså.
Hvad saken vidkommer, är förhållandet sådant, som jag från början har sagt, och jag försäkrar, i motsats till hvad Frih.
Tersmeden misstänkt, att jag allvarligen menat livad jag yttrat.
Det förhåller sig nemi. icke så, som Gr.
Gyldenstolpe och äfven Frih.
Tersmeden upgifvit, eller att man, utan att vara Fullm., kan sitta i Diskonten och låna ut penningar på nämn, lika väl som Kommissarier sitta i andra våningar af Bankohuset och belåna fastigheter, jern, guld eller silfver o. s. v. De sednare låneförrättningarne äro alldeles mekaniska.
Hvad guld- och silfver-helåningen beträffar, är det en gårig för alla bestämdt huru mycket man får låna på hvarje lod.
Det gör således detsamma om den ene eller andre sitter der, blott han fullgör Regldet, hvartill ingenting annat behöfves än mekanisk räkningsfärdighet.
Vid jernet* belåning tillgår, såsom Frih.
Tersmeden nogsamt vet, på det sätt, att
Understyrelsen gör sig underrättad om de börspris, som gällt under en viss tid, hvilka underställas Fullmtges pröfning två gånger om året, hvarefter de fastställa till hvad belopp jern får belånas.
Sålunda hafva Låne-bankens Kommissarier ingenting annat att göra, än tillämpa denna taxa.
Med faslighetsbelaningen är förhållandet enahanda, enär det är stadgadt, att belåningssumman icke får öfverskrida taxeringsvärdet.
När detta är bestyrkt, så är det också gifvet, huru mycket som på en egendom högst får lånas, Annat är förhållandet med Diskonten; der skall afgöras huru mycket man, på grund af en accepterad vexel, kan utlåna, hvilket åter beror på det förtroende man hyser till den eller de personer, åt hvilka Bankens medel ut - 80 Den 28 Oktober f. m. lemnäs.
Om sådant icke göres med urskiljning, så misler Banken sina penningar.
Hvilka äro Bankens ägare?
Hvilka är det, sorn närmast skola iakttaga deras bästa, om icke deras Pullunge?
Jag tror icke att man skall kunna upvisa någon Bank, der icke Öfverstyrelsen har en sådan befattning.
I egenskap af BankoFullrn. härstädes, har jag af Franska Bankens Styrelse blifvit ansedd såsom ettslags medbroder och fått öfvervara hennes förrättningar.
Dervid sitta Direktörerna eller Fullmige sjelfve och afgöra vexlars diskontering.
Innan dokumenterna pröfvas, äro de lill sin formella riktighet förut genomgångna af underordnade tjenstemän, hvarefter
Direktionen bestämmer huru mycket som får utlånas.
Jag tror alltså, att detta bör äfven hos oss framgent förblifva en rättighet, som R.
St. icke med skäl kunna antvarda åt andra än sina egna Fullmige, ty hvad som förloras, mista Ständerna.
Man har här sagt, att köpmän bäst känna hvarandras affärer.
Skulle man utlåna penningar företrädesvis åt köpmän eller endast ät dem, då vore det rikligt att sådane hufvudsakligen funnes i direktionen; men om annat folk äfven får låna, är det då skäl alt. köpmän utgöra det öfvervägande antalet ledamöter i Diskonten?
Hvad mig beträffar, får jag säga, att under de tider, jag der suttit, bar jag funnit, alt det merändels äro de båda Kommissarierne och Bankens Fiskal, som bäst känna folks ställning; delta troligen derföre, att
Kommissarierne längre tid handlagt dessa ärenden, samt veta, hvilka som punktligt betala kapital och räntor, eller hvilka som derutinnan äro försumlige.
Fiskalen vet, hvilka han sluppit Iags'öka o. s. v.
Dessutom har direktionen . brukat skicka Fiskalen eller någon annan ut i landsorterna för att efterhöra, huru det står till med lånesökandes affärer, emedan diskont-distrikten äro så vidsträckta, att man icke på annat sätt kan tillförlitligt erfara dylika omständigheter.
Jag har i mitt förslag icke begärt att
Diskont-direktörerne skola bibehållas längre lid än vederbör, utan blott att det gamla stadgandet måtte qvarstå, enl. hvilket de skola af Banko-Fullmige omväljas vid hvarje års slut.
Kommissarierne kunna Fullmige afskeda och tillsätta andra, när sådant dem godt synes.
Jag tror fördenskull icke, alt det finnes något skäl för R. o.
Ad. alt afvika från den ordning, som hittills varit stadgad, dock endast med den skillnad, i -afseende på antalet, som Fullmige föreslagit, tillika med den, att båda diskonterna skola förenas under samma direktion, hvilket Banko-Fullmige jemväl föreslagit.
Lagerbjelke bar upträdt till försvar för BankoUtskis ifrågavande förslag.
Han har, såsom bevis på lämpligheten af detsamma anfört, bland annat, det förhållande, att åtskilliga _af Bankens tillgångar utgå i låneväg efter skedd pröfning icke af någon delegerad af Bankens Fullmige, ulan bland ledarnöterne i Bankens Understyrelse.
Hr von Hartmansdorff har likväl i detta fall så fullständigt vederlagt lämpligheten af den föreslagna förändringen, att det icke återstår något att i den vägen yttra.
Den 28 Oktober f. m. 81 Vöre det fråga om att förändra Banko-Direktionens närvartde sammansättning, skulle jag heldre välja den utvägen att öfverlemna Banko-diskontens tillgångar för Utlåning ål vissa delegerade af Bankens Understyrelse, än jag skulle vilja alt utlåningen skulle komma att uplåtas åt den Direktion, som enl.
BankoUtsk:s förslag komme att hildas.
Olägenheterna af en sådan
Direktion ligger deruti för öppen dag, att den, i följd af beskaffenheten utaf sjelfva
Direktionens funktioner, omöjligen kan vara underkastad något juridiskt ansvar för sina handlingar, med mindre än att visas kan att den handlat uppenbarligen mot gifna föreskrifter.
Det mäste finnas ett förtroende till dessa personer, och man mäste förlita sig på deras redlighet och derpå, att de alltid söka förskaffa sig de tillförlitligaste underrättelser om de lånesökandes ställning, innan lånen beviljas, med ett ord, att de alltid hafva till sitt förnämsta syftemål att stå på Bankens rätt och bada.
Hvad skulle väl nu kunna inträffa genom
Direktionens sammansättning pä sätt Utsk. föreslagit?
Jo, att man kunde få in åtskilliga affärsmän, hvilka, med kännedom derom att, på sätt i momrtet litt. b) är föreslaget, de kunna qvarstå ett år, under denna lid genom hvarjehanda utlåningar förspilla en högst betydlig del af Bankens egendom, och detta på ett sätt, att Banken omöjligen kunde ställa dera till något ansvar.
Man skulle äfven kunna tänka sig, alt en Direktion, under det är den fungerade, skulle kunna åt personer, hvilka ingenting hafva att förlora, lemna lån till betydligt belopp, hvilka lån sedermera till större eller mindre del ginge in i Direktörernes fickor.
När sedermera betalning skulle utsökas från de synliga låntagarne, vore de oförmögne att gälda lånesummorua, och skadan blefve dä hvilkens? jo, Bankens. _Att sammansätta en Direktion på detta sätt, anser jag derföre vara i högsta måtto för Banken vådligt.
Jag har sjelf vid ett tillfälle fungerat gemensamt med Bankens Fullmtge vid ett val; jag minnes nogsamt huru det utföll, och jag sätter verkligen intet stort förtroende till uplysningen i så beskaffade styrelser.
Då är det bättre, att hvarje Stånd för sig får utse sina Fulltmge.
Banko-Reghtet innehåller, alt dessa Fullmtge skola förvalta Bankens alla tillgångar i sin helhet, och de äro, ifall de öfverskrida sina föreskrifter, underkastade, om icke ett juridiskt, åtminstone ett ganska tungt moraliskt ansvar genom det förtroende, som de hos Ständerna antingen kunna bibehålla eller förverka.
De kunna genom en vårdslös och möjligen egennyttig förvaltning, ehuru sådant icke torde kunna befaras, likväl brännmärkas på ett sådant sätt, att de icke för framtiden kunna förvärfva serdeles förtroende i det allmänna lifvel.
Just den omständigheten, att Styrelsens medlemmar icke skulle vara permanenta, utan kunua af Fullmtge väljas förar, gör ju att Styrelsen, om möjligt, blir af ännu sämre beskaffenhet.
Lagerbjelke har, såsom bevis på lämpligheten af denna rörlighet, åberopat att valet inom Fullmtge till delegerade i diskontverkets styrelse sker hvarje år.
Låt sä vara!
Men det sker blott inom de tre Ful hn:ge från hvartdera Ståndet, sorn hafva hvar och en sitt Stånds förtroende alt utgöra Bankens Ofver-styrelse, och då 14 H. 6 82 Den 28 Oktober f. m. jag måste antaga, att dessa tre ledamöter af hvarje Stånd äro fullkomligt qvalificerade alt förtjena sitt
Stånds förtroende, är jag också förvissad om att, derest äfven årligt ombyte ibland dem eger rum, det helas gång derigenom icke skall lida, och således icke eller
Diskontverket, som utgör eu integrerande del af del hela, genom ett sådant ombyte taga den ringaste skada.
Utsk. har vidare föreslagit, alt Fullmtge skola välja en Ordför:de, och en vice Ordfönde.
Jag skulle tro, alt man genom ett sådant sätt just afviker från den ordning, -sorn i grundlagen är stadgad för hvarje delegerad korporation af R.