Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Någon vidare utveckling af delta ämne var icke af nöden förr än Ständerne pröfvat och godkänt hvad röride Bevärings-manskapets förlängda vapenöfningar blifvit af K. M. föreslaget.
Hr Gr:n anmärker med rätta, att för krigsbehof erfordras en betydlig tross, likasom hästar, fält- och posilions-artilleri nt. m.
Det har också utgjort krigs-styrelsens oaflåtliga omtanke att, i män af våra tillgångar och så långt R.
Stis benägenhet kunnat anlitas, söka anskaffa den för vår Aimée erforderliga materiel.
Med de anslag som under sednaste år börjat af R.
St. beviljas är redan mycket undangjoidt.
Vårt närvande artilleri har ett emot Arméens styrka lika motsvarande antal kanoner, som de flesta utländska artillerier.
Nya trossvagnar äro tillverkade; t. o. m. för det omnämnda behofvet af hästar har man i möjligaste mån dragit försorg.
Hr Grin framställt alt extra r oterings skyldige borde i krig tillhandahålla hästar i st. f. karlar, är längesedan af krigs-styrelse icke blott up gjord t utan redan utfördt.
Också finnas till detta ändamål 2.254- hästar att tillgå när krig utbryter, utan att någon särskild vedergällning under fred. såsom Hr Grin föreslagit, dertill behöfver utgå.
Likaså äro kontrakt om hästhållning för Artilleriet med jordegare långt f. d. afslutade.
Med mindre klanderbegär hade Hr Grin säkerligen icke framkommit med ånmärkntr, som äro så litet grundade, eller så lätta att skaffa sig uplysning om.
Med sann tillfredsställelse delar jag Hr Grins åsigt, så väl att våra försvarsanstalters ordnande i allmänhet bör nu mera än någonsin tagas i allvarligt öfvervägande, och särskildt hvad i fråga om våra befästningar yttras, — eller att man ej i första rummet bör förlita sig på främmande hjelp, utan att ett land 166 Den 26 Januari /. m. bör söka försvara sig sjelft. — Jag fruktar dock alt Hr Grin, likasom många andra, så väl inom detta Stånd, som de öfriga funnit mitt så ofta berörde anförande till StatsPåds-prot. allt för vidlyftigt, för att värdigas deråt egna sin upniärksamhet.
Hr Grin yttrar sig nemi. på ett ställe, för afgifvandet af sina anmärkmr emot de uti K. M:s Propus, innefattade anslagsfrågor, »både önskat och hoppats ett vidsträcktare fält för tankevexlingen», och hade föreställt sig, »att de Skandinaviska rikenas mera klart framträdande politiska ställning skulle föranledt framläggandet af en mera fullständig plan för Sveriges försvarsanstalters bringande till fullkomligt sammanhang.» — Jag vågar tro. att om Gr:n gjort sig besvär att egna några timmars upmärksamhet åt icke allenast det anförande jag afgaf vid förra Riksdagen, utan äfven åt mitt anförande till prof. vid den innevartde, så skulle Hr Grin finna, att åtminstone icke alla frågor förtjena den tillvitelsen att de äro lösligt upgjorde, icke stödda på rättvisa och billighet, jemte andra dylika generella beskyllningar, som jag omöjligen är i tillfälle ätt här besvara, då jag icke vet vid hvilken Hr Grin specielt behagar fästa sig.
Hr Grin har mera än en gång talat om bristande plan för försvaret.
Hvad Grin härmed menar, tillstår jag, till min blyTgd måhända, att jag icke förstår.
Sednast yttrar Grin sig så, när han, såsom omförmäldt är, talar om Svenska befästningarne.
Jag trodde annars att jag, just i oftanämnde anförande så öppet och ärligt framställt alla de planer, som linnas och äro faststälda, att Hr Grin skulle kunna se icke allenast hvilka fästningar böra finnas och hvarest de skola vara belägna, utan äfven huru mycket hvarje fästning är beräknad att kosta, samt huru lång tid kommer att åtgå till dess färdigbyggande —- allt med olika beräkning i händelse samma eller ökade anslag dertill blifva anvisade.
— Sålunda tror jag att om mina anföranden läggas bredvid hvarandra skall man finna ganska ordentliga planer för våra befästningar.
Hvad Stockholms befästande angår, så har K.
M. icke funnit lämpligt att derom nu afgifva förslag; men jag har dock, uti en punkt af StatsRåds-prot., som här vid ett föreslående tillfälle blifvit af mig upläst. mera än blott antydt, såsom Hr Grin uttrycker sig, huru nödvändig och behöflig jag anser en dylik åtgärd vara.
För öfrigt instämmer jag till alla delar med Frih.
Sprengtporten och får äfven här skatta mig lycklig att hafva blifvit förekommen.
Då jag således hört att mina åsigler delas af flera andra, får Hr Grin ursäkta, att jag icke anser mig hafva så alldeles orätt.
Har jag -haft för stor misströstan till Ständernas både vilja och föimåga att på en gång afhjelpa alla behof, så vore det mig kärt att sådant erkänna och rätta; men det är sannerligen icke nu första gången, som frågan bringas å bane om vår hufvudstads skyddande medelst befästningar äfven å landsidan.
Arbeten för sådant ändamål börjades sista gången 1832, ehuru de till följd af vägrade anslag måste inställas.
Utom 1819 års befästnings-komité, Den 28 Januari f. m. 167 var en sådan nedsatt 1839; begge utarbetade fullständiga planer till rikets fästnings-försvar, hvilka ock, sins emellan öfverensstämmande, sedermera under byggnadsarbetena blifvit följda.
De detalj-planer för Stockholms och Mälare-dalens försvar, som fattades, hafva genom en vid början af sistl. år tillsatt komité nu blifvit upgjord; men det är i intet land vanligt att dylika speciella planer befordras till trycket, på det att man icke sjelf må lemna vapen i fiendens händer.
Alldeles oväntadt för mig och säkerligen för inånga var att höra, det neutralitets-förklaringen — en förberedelse till November-traktaten och af R.
St. sjelfve hyllad •— äfvensom omsorgerna för Gottlands försvar m. m. innan någon Vest-europeisk flotta visat sig 3 Östersjön och medan den af en sådan flotta blottades, skulle antyda en anslutning till Östern.
Jag anser mig dock här icke behöfva deröfver ingå i svaromål.
Jag kan slnteligen icke finna annat, än att jag verkeligen framlagt hvad som kan kallas en plan för vårt försvar, och detta så utförligt, som man gerna kan meddela en sådan.
Jag har yttrat mig både vid denna och föregående Riksdag om vårt passifva försvar eller fäslningarne, såsom nyss är nämndt, samt genomgått allt hvad som enl. min åsigt tillhörer det aktiva, eller Arméens personal, dess beklädnad och sjukvård, fältbryggeutredning, vapen-öfningar, fiiltliikare-corps, gevär, pistoler, sablar, faschin-knifvar •—• ja t. o. in. tändhattsväskor och slagkrutshnfvar o. s. v. Jag har, under sina olika rubriker, framställt icke allenast hurudan vår ställning f. n. är i alla dessa afseenden. utan äfven hvad efter min åsigt ännu tarfvas, för att fylla behofvet eller åstadkomma förbättringar.
Man har i sanning skäl att förvånas, om någon som haft tillfälle att göra sig bekant med alla förenämnde, af krigs-styrelsen uprättade och öppet framlagde planer, och som kan hafva tagit kännedom om de utrustnings- och mobiliserings- m. fl. planer, hvilka icke kunnat offentliggöras för en större allmänhet, det oaktadt tillvitar samma Styrelse att icke hafva fästat tillbörligt afseende på ett organisations-förslag. som »ehuru vid flere Riksdagar till R.
St. afgifvet», likväl af både dem sjelfve, de pröfvande Utsktn och de sakkunnigaste män inom yrket blifvit förnyade gånger förkastadt, och hvars återuprifvande således icke borde hafva särdeles stora utsigter att vinna afseende eller upmärksamhet.
Hr Gr:n måtte förmodligen mena, att DepitsChefen nödvändigt skall gå in på dessa förslag och organisations-planer, som jag ser i Grins anförande åberopade; men det torde vara väl mycket hegardt att jag skulle mot öfvertygelse tillstyrka hvad hvarken Konung eller Ständer eller mina företrädare ansett lämpligt, och det jag sjelf för min del icke anser nyttigt.
— När jag då, efter bästa förstånd, upgifver hurudan sakernas ställning är, hvad som fattas, hvad som bör göras och förbättras, anser jag mig icke hafva gjort mig förtjent af de itererade beskyllningar, att alla Sveriges försvars-anstalter blifvit, med undantag af de 168 Den 28 Januari e. m. äskade liine-förhöjningarne, »teraligen lösligt behandlade.»
Jag säger ännu en gång att .jag rår icke för, att tiderna varit sådane, att jag tvingats egna den största upinärksamhet åt dessa löne-anslag, isynnerhet som de tillsammans gå på millioner.
— Det är visserligen flere anmärkntr eller uttryck i Hr Grins anförande. som jag skulle önska att besvara: men då jag redan allt för länge uptagit Ii. o. Ad:s tid, så får jag sluta med den anhållan, att detta milt anförande måtte få åtfölja den remiss til! StatsUtsk., dit jag förmodar att Hr Grins yttrande kommer att afgå.
Härtill yttrades af många ledamöter bifall.
Uppå härefter i anseende till den redan långt framskridna tiden och med tillkännagifvande att ytterligare 12 ledamöter anmält sig till afgifvande af yttranden i förevaride ämne, af Hr Gr. o.
Landtm, framstäld propos. upskjöts fortsättningen af öfverläggningen till eftermiddagens plenum och åtskiljdes E. o.
Ad. kl. 3 e. ni. Xn fidem protocolli, Alberl Munck.
Just. 3:ne prot -utdr. för förmiddagens plenum samt pleniprotm för d. 10 och 14 dennes.
Fortsattes öfverläggningen. angide Gr.
Anckarsvärds, Carl Henr. d. 24 dennes på bordet lagda anförande, i anledn. af K. Alis Nåd.
Propos. om Statsverkets tillstånd och behof. Hr Löwenborg, Carl Fredr, anförde skriftligen:
Det från sista Lördagens plenum på bordet hvilande anförande af Hr Gr.
Anckarsvärd föranleder äfven mig att upträda.
Den vigtiga frågan om fäderneslandets försvarsverk manar en hvar, som dervid fästat någon serskild, allvarlig upmärksamhef, att derom framställa sin mening.
Af en ovand talare, hvars åsigter i ämnet, måhända icke af flertalet delas, är ett sådant, npträdande dock alltid något vägadt.
Frågans belysning från Den 28 Januari e. m. 169 flera sidor bör emellertid vara af något värde, helst som jag likväl har någon anledning tro, att dessa mina åsigter af rätt många sakkunniga män i det liufvudsakligaste delas.
För en lugn betraktelse visar det sig i hög grad förvånande, att hufvudgrunderna för vårt gamla, förr så krigserfarna lands försvarssystem ännu i dag äro underkastade, och beroende af så många skiljaktiga meningar.
Del må kunna sättas i fråga om någon annan ordnad stat i verlden, uti detta hänseende sväfvar i så stor villrådighet.
Och om detta är en sanning, innefattar den tillika hela vidden af den fara, som med ett sådant tillstånd är förenad, i den händelse att det länge så skall fortfara.
Krigskonstens framsteg under sednast förflutna halfva sekel uti flera hlifvudsakliga delar, hafva varit lika hastiga och förvånande sorn framstegen uti många andra grenar för menskllig upfinning och verksamhet.
Ibland de mest framstående och genomgripande torde kunna räknas: ångkraftens användande på fartyg af alla slag, och derjemte artilleriets utbildning så väl till sjöss som till lands; — båda delarne, med .hänseende till skeppens och kanonernas storlek samt utsträckningen af skjutpjesers skottviddar, — uti ett tillförene icke anadt mått.
- De i följd deraf hos andra nationer redan införda stora ombildningarne af krigsmaterielen och krigsmannayrket, isynnerhet till sjöss, tyckes ännu bland don Svenska allmänheten vara föga kände, oaktadt företeelserna under det krig som nyligen pågick utanför våra kuster.
Den beklagliga tveksamheten om hufvudgrunderne för vårt lands försvars-system, synes till en del af denna obekantskap, eller bristande upmärksamhet, kunna förklaras.
Men egentligen torde den hafva upkommit deraf, att de särskildta meningarnes förfäktare allt för ofta hållit sig vid sjelfva ytterligheten af de satser, som de velat försvara, och derigenom fallit in på ensidighetens område, — en svaghet, som allt för ofta öfvergålt till öppen partistrid.
Under antagandet af den, såsom det synes ovedersägligt rigtiga grundsatsen, att främsta syftemålet för ett lands försvarsanstalter måste vara att hindra fiendens inträngande öfver gränsen, erkännes t. ex. i allmänhet, att, i anseende till naturen af vårt lands gränsor, sjöförsvaret enl. theorien, borde vara det hufvudsak!iga.
Men så snart man tillika inser att detta vapen icke kan upbringas till en så öfverväldig styrka, att det ofelbart förmår hindra en fiendtlig landstigning, så, säges det, måste man helt och hållet förkasta detsamma, och endast förlita sig på den krigsmakt som möjligen kan bildas, för att inom vårt eget land bekämpa fienden.
Man skall enl. denna öfverdrifna mening hafva en beherrskande flotta, — hvars mått och storlek alltså måtte blifva oberäknelig. — eller också alldeles ingen.
Det medgifves ingen början, ej att söka åstadkomma hvad omständigheterna medgifva, ej att tillöka och ut - 170 Den 28 Januari e. m. bilda eflor hand hvad möjligt, är, och alt åtminstone i mån af tillgångarne söka praktiskt tillämpa den erkändt sanna theovien.
Tänker roan sig ett sjöförsvar af en öfverväldig och således beherrskande flotta, och oro det är en ö-siat, som dermed skall försvaras, så uphäfves i och med detsamma behofvet af hvarje annat försvarssätt, eller vapen.
Men hvilken stat kan sägas äga en beherrskande flotta? — icke ens England, emedan krig kunna upkomma med flere andra stater på en gång, hvilkas flottor i förening möjligen upväga Englands sjömakt.
Men i fråga om landtförsvaret synes man icke göra anspråk på någon öfverväldig styrka, för att hindra fiendens inträngande.
Likväl kan allt hvad som förut i samina syftning är anfördt om ett beherrskande sjöförsvar; äfvensåväl tillämpas på försvaret till lands.
Ar detta beherrskande, eller öfvervägande i jemförelse med den styrka, hvarmed ett anfall kan ske af landets största och värsta fiende, så hindras äfven dermed all fiendtlig landstigning, och något sjöförsvar blir då ej af nöden.
Det här i korthet anförda, utvisar frågans hällning i dess ytterligheter.
Den tid är allt lör längesedan förbi, dä Sverige kunde anses vara i stånd att möta hvilken som helst af sina fiender med en motsvarande eller öfverväldig krigsmakt.
Det är måhända erinringar af denna tid, som sä ofta synes missleda tanken vid upfattningen af den narrande.
Men icke får det ena eller andra vapnet förkastas derför, alt det icke kan upbringas tili en öfvervägande eller ens till samma styrka, som ett vida mäktigare fiendtligt land förmår åstadkomma.
Det ligger i sakens natur, i enlighet hvarmed också de politiska förhållandena under en upmärksam och vis styrelses ledning vanligen sammanknytas, att de mindre staterna alltid mäste påräkna bundsförvanters bistånd, för alt med något hopp om framgång, i längden kunna motstå en mäktigare fiende och värna sitt oberoende.
Men i samma mån som landets egna stridskrafter utveckoch hållas uppe i jemnbredd med dess yttersta förmåga och tiden, i samma mån minskas behofvet af bistånd, och likaså förbindelser för den erhållna hjelpen.
Tillämpas dessa, som jag förmodar sanna grudsatser på Sveriges förhållanden, så bör väl icke någotdera af de i allmänhet brukliga vapnen, hvarken landt- eller sjöförsvaret, åsidosättas, oaktadt det enas eller andras jemförelsevis ringa numerär och styrka.
Jag tilltror mig ingalunda att uttala en bestämd åsigt i hvilket förhållande hvardera af de båda vapnen böra ingå uti landels försvars-system, aldraminst under nuvar:de öfvergångsperiod inom Sjökrigsväsendet, och med den upfattning af vårt försvarsverk, som f. n. i allmänhet är rådande.
Men den utveckling, sjökrigsväsendet redan vunnit genom möjligheten af ångkraftens anbringande i alla slags fartyg, måste utan tvifvel dervid fästa en allt mera ökad upmärksamhet. och tillit, äfven uti vårt lands sjöförsvars-system.
Deii 28 Januari e. m. 171
Med den genomgripande fulländning, krigsfartyg numera derigenom vunnit, att de uti sina rörelser äro oberoende af vinden, har en stor del af den säkerhet försvunnit, som man tillförene trodde sig äga inom de utaf hafvet omslutna staterna.
En bergsrygg vore numera, enl. min tanke, en önskligare gräns, till försvar, än hafvet, det må nu omgifva en öppen kust eller bilda mer och mindre vidsträckta skärgårdar.
Utom de omedelbara fördelar ångkraften sålunda lika mycket till försvar som anfall, äfven måste tillskynda Sverige, skall den otvifvelakligt åstadkomma en annan, på sitt sätt lika vigtig och lycklig förändring, i det att den, som en medlande makt, ändtligen uphäfver den så allt för länge fortsatta, vära försvarskrafter undergräfvande meningsstriden om ett yttre och inre sjöförsvar, — om en seglande och en roddflotta, af hvilken meningsslrid, såsom efter en långvarig hafsstorm, dyningarne ännu någon tid likväl torde komma att förmärkas.
Ångkraften har lyckligtvis förenat de två. genom att vara lika tillämplig och oundgänglig för båda.
Man skall efter min öfvertygelse icke mera finna sig vid att hafva en blott seglande, lika litet som en blott roende flotta, heldst då man icke heller lärer påträffa någon fiende, som ännu möter med det aktningsvärda, men föråldrade vapnet.
De åsigter jag här tagit mig friheten att framställa, hafva hufvudsakligen syftat att ådagalägga, hvad jag för min del för öfrigt tror vara ovedersägligt, nemi.:
Att en mindre stat, såsom t. ex. Sverige, icke med full tillförsigt kan påräkna alt emotstå en öfvermäktig fiende, om en sådan stat under en längre tidföljd lemnäs att ensam kämpa för sin sjelfständighet, äfven då känslan af frihet och oberoende antages mångdubbla dess krafter och ihärdighet.
Att, i följd deraf, behofvet af bistånd påkallar, i dubbelt hänseende, krafternas ansträngande till att efter yttersta förmåga utbilda och fullända de för landets natur och belägenhet tjenligaste vapen, samt Att, om möjligt, slutligen göra det antagligt, att någon roddflotta, det vare sig såsom ett helt för sig eller tillhörande krigsmakten till lands, icke mera torde böra, eller kunna komma i fråga.
Huruledes de få stater som möjligen ännu äga någon qvarlefva af dessa urmodiga farkoster, skola draga största nytta af dem, antingen genom slonning, eller försäljning, eller deras bibehållande sä länge malerielen består, utgör egentligen en ekonomisk fråga, som för tillfället må kunna förbigås.
De hafva uttjenat sin tid, och gå med ett äradt minne hort, äfven de, likasom så många andra förbrukade vapen, underkastade tidernas förändring.
Likväl är del ingalunda min mening att vilja uteslutande fästa mig vid ett sjöförsvar af endast större skepp.
Framdeles likasom hittills måste, enl. min tanke, hvarje sjöstat vara försedd med såväl större som mindre krigsfartyg, uti en efter lokal-förhållandena antagen serie, emellan det stora och det minsta.
Alla 172 Den 28 Januari e. m. kunna numera betraktas såsom skärgårdsfartyg, i mån sorn farvattnens djuplek tillåter, — (dervid må i förbigående anmärkas, alt vattnen omkring
Sveriges kuster och i dess skärgårdar, i allmänhet äro djupa nog för inemot hvad skepp sorn helst), — och alla böra sä byggas, att de kunna uthärda sjön.
Storleken eller litenheten utgör, i och för sig, uti intetdera fallet något hinder.
Ett ånglinieskepp kan gå med samma snabbhet genom Stockholms skärgård och läggas på strömmen under Stockholms Kongl, slott, som hvilken annan ångbåt, som helst; — och fartyg af ej större dimensioner än en Roslagsskuta kunna utan äfventyr besegla oceanen.
Det är af deras konstruktionssätt och inrättningar i öfrigt, som det möjligen i det ena eller andra fallet beror.
Om man blott för fem år tillbaka vågat omnämna möjligheten för tredäcks-ångskepp att intränga inom Alandsskären, och Bomarsunds beskjutande af linieskepp och fregatter, sä sknlle detta sannolikt då uptagits blott såsom ett orimligt hugskott, förtjent af ingen upmärksamhet.
Och när man ännu i dag, med det begrepp som hos oss i allmänhet måste vara rådande om egenskaperne hos våra roende kanonslupar, hör omtalas andra nationers äfven s. k. kanonslupar eller båtar utsändas till Ostindien, Svarta hafvet och huru långt som helst, stadnar mången i en förvåning, som genom obekantskapen med den himmmelsvida skillnaden emellan dessa, endast till namnet hvarandra liknande, farkoster dock är lätt förklarlig.
Till stöd för yrkandet att- bibehålla en serskildt rodd- och skärgårdsflotta, åberopar man den erfarenhet, som under sednaste kriget, här i vår närhet vunnits.
Förut antydda stora skillnad emellan dc Engelsk-Franska ångkanonbåtarne och våra roddkanonslupar, (hvilken skillnads närmare uttydande nu icke torde böra nplaga liden) — förklarar tillräckligt orsaken hvarföre de förstdämnde voro i stånd att göra så många vigtiga tjenster, under uet alt Ryssland, ännu då i saknad af lika beskaffade vapen, aldrig lät se eller höra utaf den betydliga mängd, det ännu då torde haft i behåll, af sina gamla rodd-kanonslupar.
Detta förklarar likaledes anledningen dertill att den Ryska örlogs-flottan ej heller kunde göra något aktift gagn, hvarken i Svarta hafvet eller i Östersjön.
Dess enda fel oell hinder var, nemi., att den befann sig ett tiondedels sekel efter sin tid.
Vi böra då enl. min tanke efter ytsersta råd och lägenhet bemöda oss att tillvägabringa en ångllotta af såväl större som mindre fartvg.
Då jag för min del, i frågan om vårt försvarsverk befinner mig temligen nära den åsigten, att sjöförsvaret borde vara, och en gång torde blifva för Sverige åtminstone lika angeläget, som landtförsvaret, men anser det i mera än ett hänseende betänkligt, alt nu söka framhålla en sådan mening, hvilken kunde synas öfverdrifven och upkommen allenast af någon förkärlek för det vapen hvarvid jag har den äran att tjena, så utgör denna tveksapihet ett hinder att yttra min mening serskilt, om den styrka till hvilken jag anser Sveriges sjöförsvar böra, och möjligen Den 28 Januari e. ra. 173 kunna bringas.
Dess förhållande till landtkrigsmaklen, och förhållandet emellan antalet af de större och de mindre fartygen, må gerna kunna öfverlemnas att af inträdande tidsförhållanden efter hand bestämmas, i mån af vapnens ömsesidiga utveckling i allmänhet, och de mera stadgade åsigterna inom landet, sorn man snart bör hoppas kunna emotse.
Det är således enl. min tanke icke något hinder, i detta hänseende, att nu emedlertid fortgå med flottans förnyande, i den ordning som i den Kongl. Proposm föreslås, hvarvid jag likväl önskade att de allt för måttligt tilltagna anslagsbeloppen till iståndsättning och nybyggnad samt exercis, må vinna en ersättning deruti, att den utsatte tidrymden för samma medels användande, må till hälften förminskas.
Tager man andra sjöstaters flottor i betraktande, finnér man öfverallt en sammansättning af större och mindre fartyg, något nära samma system och samma anordningar.
Sednasle krig i Östersjön, emellan Vestmakterna och Kyssland visar enahanda förhållanden.
För att icke allt för mycket för min del begagna en dyrbar tid, med uptagande af jemförelse!' hämtade från andra länders förhållanden, och då jag icke ägt tillfälle att bereda mig på ett mera omfattande anförande, ingående uti mera speciela delar af förevar:de frågor, så må det tillåtas mig att något längre fram, ur ett ej längesedan utgifvet arbete, benämndt "Teckningar ur Sjökrigs vä sende t", — till alla delar öfverensstäm mande med mina åsigter om vårt lands sjöförsvar, anföra några, korta utdrag, tili stöd för min mening.
Men derförinnan utber jag mig att få taga i betraktande de 2:ne hufvudsakliga skälen, som merändels framhållas emot en starkare utveckling af vår örlogsflotta, nemi.: bristande förmåga att bekosta och att med sjöfolk bemanna en något betydligare flotta.
Derjemte skall ett serskildt hinder ligga uti saknaden af full tillgång på en del hufvudsakliga materialier, såsom ekvirke och hampa m. m.
Det ena som det andra har, såsom det kunde synas, utan nog grundlig pröfning antagits såsom en gång för alla gifna, oförände/liga och oemotsägliga förhållanden.
Jag skall i möjligaste korthet yttra min mening derom.
Med alltför ringa insigt uti Statsekonomien, och de inre delarne af Sveriges financiela förhållanden, vågar jag ingalunda att sjelf på djupet undersöka vårt lands förmåga att bekosta och underhålla vare sig ett sjöförsvar af någon större betydenhet, eller något annat lika vigtigt föremål för detta lands önskningar eller behof.
Jag har blott i detta ämne råfrågat några utmärkta Svenska författare, såsom en Agardh, och derförinnan en Björnstjerna, m. fl., och det synes som ingen af dem skulle tvifla på möjligheten af medels anskaffande till hvad stort och vigtigt föremål hvartill Svenska folket må vilja anstränga sina krafter.
Huruvida dessa rnäns frajnställningar uti ifrågavande 174 Den 28 ,7 a nu ar! e. m. iiinne endast utgjort theorier, utan praktisk tillämplighet, kan jag icke rätt väl bedomina, ehuru efter min upfattning mycket deraf är fullt öfvertygande.