Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s samtycke genom försäljning, förpantning eller ”gåfva, eller på något annat sätt, kronan afhända”.
Ständerna följa grundlagens bud i delta fall.
Det kan fullgöras pä tvä sätt, antingen derigenom att man slumpar och säger: förfoga om alltsammans, eller ock att man säger: vi skola yttra oss serskildt öfver hvarje fråga.
Det sednare har Gr.
Mörner yrkat, och det anser äfven jag vara det rätta.
Med skyldigt förtroende (ill upmärksamheten hos Konungens rådgifvare, att de iakttaga kronans bästa, har jag likväl förmärkt hurusom denna någon gång icke hindrat dem förbise hvad, som för kronan kunnat vara godt att behålla.
I sådant hänseende får jag erinra R. 0. Ad. om en K. propos., som vid sista riksdag gjordes, att Ständerna måtte afhända sig en så dyrbar fastighet, som ho f-jakt-varfvet här på kungsholmen, men att Ständerna svarade nej, emedan de ansågo besittningen vara för dyrbar.
I jemförelse med dåliga fisken var hon det visserligen.
Men det är icke så lätt att säga, hvilket slag af Statens egendom, som är af beskaffenhet att böra afhändas eller icke.
Jag har i detta hänseende sett ett varnande exempel i Norrige, när dess Regering var på väg att afhända sig
Kongsbergs silfvergrufva derför att hon ingen behållning gaf.
Om denna hade således Frih.
Raab efter sin Den 20 Februari. 47 difinition kunnat säga att hon var lösegendom, emedan hon ingen vinst lemnade.
Man ntbjöd då grufvan på auktion, lör att åtminstone få medel till att underhålla de arbetare, hvilka genom hennes nedläggning blefve brödlösa.
Inga antagliga anbud erhöllos, och hvad blef följden ?
— Jo, att grufvan åter bearbetades och har sedan gifvit betydliga inkomster.
Sålunda må Ständerna ej försmå hvad som synes ringa, utan upskalla hvarje serskild del af Statens egendom till hvad han är väl d, och icke lättsinnigt afhända sig någon tillhörighet.
Dessutom Mine Hrr, om den förteckning, som nu är i fråga, icke är färdig, utan man behöfver vänta derpå till nästa riksdag, — månne det är så brådtom för Ständerna att göra sig af med Statens egendom?
Man plägar eljest använda all möda att förvärfva, icke alt afhända sig en sådan.
Jag tillstyrker att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, för att fä den specifika förteckning, som nu är ifrågaställd.
Det är visserligen sannt, som man har sagt, att Ständerna i allmänhet icke kunna specielt känna huru det eller det fisket är beskaffad!, men riksdagsmän finnas från alla delar af riket, och troligt är att 'en hvar någorledes känner sin hemort och de sammansättningar lill kronans skada, som der kunnat ega rum.
Vet man dä att specifik granskning eger rum, så upgifver man icke lätteligen några andra fisken än sådana, om hvilka man i orten känner alt de till intet duga.
Hr von Troil: Antingen R. o. Ad. återremitterar ifrågavar. betänk, eller icke, skulle jag för min del tro att utgången blir densamma, ty om jag icke misstager mig, så är betänk, af tre Stånd bifallet.
Jag skulle tro att, utan att, som man säger, bortskänka Statens egendom, ifrågavar. betänk, skulle kunna godkännas.
Jag ber endast att få fästa upmärksamheten derå, att såsom egendom lärer väl icke gerna kunna betraktas sådana fisken, hvilka efter flere föreg:de auktioner icke kunnat bortarrenderas.
Man har sagt, att man icke vill öfverlåta åt Regeringen att slumpa med kronans egendom.
Men jag hemställer om icke det blir Ständerna, som komma att slumpa med denna egendom, i händelse en dylik förteckning skulle komma att åtfölja betänk.; ty omöjligen kunna Ständerna känna de ifrågavar. fiskena, omöjligen kunna Ständerna bestämma, huruvida det ena eller andra af dem förtjenade att afskrifvas eller icke.
I det hänseendet måste man hafva förtroende till de auktoriteter, som handlagt frågan.
Den åtgärd, som här skulle blifvit företagen, är blott en formalitet från Ständernas sida.
Derföre har jag för min del trott, att man gerna kunde öfverlemna afgörandet åt Regeringen.
Man har talat om Hof-jagt-varfvet, hvilket vid förra riksdag ifrågasattes, att Staten skulle afhända sig.
Jag tillhörde äfven då StatsUtsk. och var bland dem, som motsatte sig afhändandet från kronan af denna dyrbara egendom, men det gjorde jag derföre att det var en verklig egendom.
Ifrågavar. fisken kan jag icke betrakta som sådan.
En riksdagsman från Norrland med mycket anseende, har inom Utsk. uplyst, att i den provins han bebor, Vester-Norrland, finnes mellan 3 å 400 sådana fisken upgifna i Jordeböckerna, om hvilka man har liten eller ringa reda, hvaraf de flesta icke kunna utarrenderas, och några för endast 4 ä 5 sk. 4S Den 20 Februari. om året.
Jag hemställer huruvida det lönar mödan att bibehålla en mängd så obetydliga fisken, åtminstone dem, som icke lill hvad som helst kunna utarrenderas.
Jag fortfar i min anhållan om bifall till betänk.
Då jag förra gången hade ordet, tog jag mig friheten fästa upmärksaiuheten derå, att Konungen i Sin nåd. protos. begärt 11.
St:s samtycke i afseende å tvenne frågor.
Den ena afsåg nemi. sådane fisken, som f. 11. voro utarrenderade, men hvilka, såsom belägna invid hemmanens stränder, skulle fä med samma hemman förenas, på det sätt, att de arrenden, som för dem utgöras, skulle i Jordeböckerne samma hemman, såsom ständig skatt, påföras.
Dessa fisken äro således för det närvar, icke utan något värde, och hade Hr von Troil tagit kännedom om de handlingar, som ronde desamma finnas i K.
Kammar-colhm, eller det K. bref, som lill Kammar-colhm i ämnet aflåtits, så hade han funnit alt Konungen bestämt, alt medeltalet af 3 arrende-perioder skulle utgöra den ränta, som för dessa fisken årligen borde erläggas, hvadan de således icke äro utan allt värde.
Detta är den första kathegorien, och förmodligen den, till hvilken de fleste af den omförmälde Jemtländske bonden omtalade fisken höra.
Det större eller mindre antalet af sådane fisken torde säkrast kontrolleras, då Ulsk. får tillfälle jemföra förteckningen öfver desamma, och jag vill derföre icke nu yttra mig om de omtalade siffrorne.
Den andra kathegorien angick sådane fisken, som vid förnyade arrende-auktioner icke fnnnit någon arrendator och om hvilka ytterligare utredning skulle ske, innan deras afförande ur Jordeböckerna skulle beslutas.
Det är egentligen om detta sednare slag af fisken, som Hr von Troil talat.
Då dessa redan flera gånger varit på arrende-auktion utlysta, lärer det icke heller bli serdeles svårt att få veta, hvilka dessa fisken äro, och på slump kunna Sländerne icke eller komma att bedomina frågan, då i den förteckning, som jag sett, för hvarje fiske finnes en temligen fullständig historik om allt hvad, som med detsamma sig tilldragit.
Efter den af mig begärda utredning, skulle det således blifva på vida bestämdare grunder, som beslut skulle fattas, än som nu kail ske, helst den K. proposm tyckes endast innefatta en omskrifning af det bref, hvarmed Ständerne vid 1841 års riksdag ingingo till Konungen.
Jag måste beklaga om förhållandet verkligen är sådant som Hr von Troil upgifvit, att nemi. detta betänk, redan är bifallet af de 3 öfriga RiksShn.
Detta bestyrker beklagligtvis, hvad jag, såsom ledamot af Exp. Utsk., både under denna och föreg:de riksdagar erfarit, huruledes de 3 ofrälse Stånden ofta bifalla hvad R. 0.
Ad. finner vara af beskaffenhet alt antingen böra afslås eller också fordra närmare utredning innan i saken beslutas.
Den 20 Februari. 49 Hvad sjelfva frågan angår, så är jag i det närmaste förekommen af Gr.
Mörner oell vill blott tillägga, att i StatsUtsk:s betänk, omförmäles, huruledes Konungen i Sin nåd. propos. yttrat sig hafva förordnat, ”att alla sådane lisken, hvilka af ålder, eller på grund af serskilda resolutioner voro begagnade af vissa hemman, byalag eller myndigheter etc. etc. skulle, mot viss årlig afgift, af dessa hemman för all framtid bibehållas och dessa fisken med hemmanen förenas” etc.
Nu frågar jag om icke bland de serskilda resolutioner, genom hvilka nplåtelse skett af kronans lisken, många kunna finnas, som innehålla åtskilliga vilkor för fiskenas begagnande och då är det klart, att på upfvllelsen af dessa vilkor beror, huruvida fisket må vid hemmanet eller lägenheten bibehållas eller icke.
Detta hade väl, eller min tanka, StalsUtsk. bort utreda och derpå fästa R.
St:s upmärksamhet, men sådant har icke skett, utan Etsk. har i stället oinskränkt tillstyrkt, att sådana fisken, som just dessa, äfven må ur Jordeböckerne uteslutas, mot det att taxan varder förenad med hemmanets ränta.
StatsUtsk. hade för öfrigt, om det också velat tillstyrka bifall, å den nåd. propos:n, åtminstone bordt dervid fästa det vilkor, alt anteckning i Jordeböckerne skulle ske om de vilkor, på grund hvaraf fisket blef med det eller det hemmanet införlifvadt.
En sådan anteckning är, efter min tanka, af behofvet högt påkallad, och fastän 3:ne
Stånd möjligen hafva bifallit betänk, anser jag den omständigheten icke hindra R. o. Ad. att icke så obetingadt afhända Staten sin egendom, som här blifvit föreslaget.
Sekret, uppå förfrågan af Frih.
Raab, tillkännagifvet att, enl. ankommet prot.-utdr., BorgareSt. bifallit StatsUtsk:s förevar, utlåt., men att Preste- och BondeStins beslut i delta ämne ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelade, yttrade.
Ehuru icke officiel underrättelse (ill R. o. Ad. ingått om de öfrige resp.
RiksSt:ns beslut öfver detta utlåt., tror jag mig dock med säkerhet veta, att detsamma blifvit hos samtlige bifallet, och skulle vid sådant förhållande tro att man ej med ordande borde förspilla en dyrbar tid.
Hvad mig angår, vill jag endast med några ord genmäla föreg:de talare.
De som yrkat återremiss, hafva derför lill skäl en begäran om ordentlig upgift på alla sådana lisken, som skulle utur Jordeböckerne afföras och hvaraf ensamt i Jemtland, enligt hvad vi nyss hörde cn talare upgifva, skola finnas flere hundrade.
Jag föreställer mig, att man skulle få verkliga luntor att genomläsa, om, på sätt en annan talare yrkat, med upgiften pä alla dessa fisken serskild beskrifning på hvar och en af desamma skulle medfölja.
Jag hemställer om R.
St. skulle deraf hemta några verkliga uplysningar om förhållandet?
Icke är det sannolikt hvad också är vordet anmärkt, att här vid riksdagen linnas serdeles många ledamöter, som hafva verklig kännedom om dessa fisken eller få tillfälle att en sådan sig för4 H. 4 50 Den .20 Februari. skaffa: men säger Hr von Hartmansdorff, om en sådan namnförteckning å iiskena lemnäs och man vet att en granskning förestår, så blifva vederbör, nogräknade vid bestämmandet af de fisken, som böra afföras ur Jordeböckerne, Det är således för att vinna en' kontroll derpå att inga andra fisken afföras ur Jordeböckerne, än de som verkligen äro obefintliga eller icke kunna bortarrenderas, sorn en sådan upgift skulle behöfvas.
Jag hemställer om någon sannolikhet ligger lill grund för den misstankan, att i brist på en sådan upgift, missbruk skulle kunna inträffa, och tror icke att någon på sådan grund skall vilja neka bifall till betänk.
Man har sagt, att det icke vore skäl att nu afhända sig ifrågavar. fisken derföre att de nu icke lemna inkomst, hvilket förhållande kunde förändras, hvarpå man som exempel anfört Kongsbergs
Silfververk i Norrige såsom nu vinstgifvande då det likväl under en viss tid icke lemnade någon afkastning.
Jag kan icke föreställa mig att man skall betrakta de fisken, af hvilka ingen reveny nu är att hemta, såsom värderika, endast i den glada föreställning, att någon oväntad händelse kunde göra att fisken skulle mera gå till än hittills vid det ena eller andra stället.
Man torde icke allt för mycket böra fästa sig vid det gamla ordspråket: ”än kan vår Herre ge sill”.
För min del tror jag saken vara så utredd genom de inhysningar, som bär lemnats, att man alltför väl derpå kan grunda ett beslut, utan behof af återremiss. Hr Sandströmer, Anders Peter:
Då jag upträder för att bemöta några anmärkmr, som framställts mot den K. proposm ronde förevar, ämne, anhåller jag om ursäkt, om jag möjligen skulle förbigå en eller annan, emedan jag hit upkommit sedan diskussionen redan var börjad.
Pii sätt Gr.
Mörner nyss anfört, innefattar förutnämnde nåd. propus. 2:ne serskilda frågor, hvaraf den första, att sådana fisken, hvilka enIT serskilda resolutioner åtfölja vissa hemman, skulle, i st. f. att i Jordeböckerne serskildt uptagas, sammanföras li^ed de hemman med hvilka de sålunda redan äro förenade och de för desamma utgående skatter tilläggas hemmanens öfriga räntor; och har Ilr Gr:n, såsom skäl emot en sådan åtgärd anfört, att den afgift, som på detta sätt skulle med hemmänsräntorna förenas vore obestämd, såsom beroende af ett medeltal af arrende-afgiflerne för dessa fisken under flera arrende-perioder.
Jag ber dock att få fästa upmärksamheten derå, att här endast är fråga om sådana fisken, hvilka äro förenade med vissa hemman mot en redan bestämd afgift eller taxa.
Det är således denna bestämda afgift, som skulle komma att tilläggas hemmanens fastställda ränta, hvarigenom ingen förändring uti kronans inkomster upstode, men man undveke besväret att i Jordeböckerne och räkenskaperne serskildt uptaga dessa fisken, och afgifterne derför; och den K. proposm visar för öfrigt tydligt, alt från denna sammanläggning äro undantagne alla sådana fisken, som icke redan ovilkorligen äro med vissa hemman förenade.
Den 21) F e I) v 11 a r“. 51 således alt icke något äfventyr är förenadt med hvad i denna del är föreslaget.
Hvad beträffar den andra framställningen, eller att sådana fisken, hvilka under loppet af en längre tid icke kunnat utarrenderas i anseende lill deras dåliga beskaffenhet, måtte utur räkenskapen afföras, emedan deras vidare balancerande deruti vore ändamålslöst, så ber jag att fä erinra derom, att hvad af Konungen i nämnde afseende blifvit framställdt, är föranledt af Ständernes begäran vid 1840 års riksdag, det Konungen täcktes föreslå Ständerne den åtgärd, som med så beskaffade fisken borde vidtagas.
Mig synes ingen åtgärd vara lämpligare än flen, att utur Jordeböckerna afföra lägenheter af den obetydlighet, att ingen arrendator velat för något pris sig af desamma begagna, Jag får äfven fästa R. o, Afl. upmärksamhet derpå, att den egandc-rätt, som kronan har till dessa fisken, derigenom ingalunda går förlorad; Det torde nemi. vara bekant att det ofta inträffat och följaktligen än vidare kan inträffa, alt personer söka rättighet att nyttja kronans förut obegagnade samt derföre icke i Jordeböckerna uptagne fisken, och på detta sätt hafva en mängd fisken blifvit i , Jordeböckerna införde i den mån man velat sig af desamma begagna.
Skulle sålunda i framtiden inträffa, alt ett nu odugligt fiske blefvc gagneligt och någon anmälde sig till öfvertagande deraf, så blefvc följden att fiel tlä korn mc alt i Jordeboken uptagas och med den nu föreslagna åtgärden är således intet förloradt, — men större reda i räkenskapen vunnen.
Hvad serskildt angår den gjorda anmärkn., att förteckning å sist berörda fisken icke blifvit proposm bifogad, så synes mig lämpligast vara att Ständerne utan detalj-pröfniug, endast stadga den grundsats hvarefter dessa frågor böra behandlas, och således pä sätt föreslaget blifvit, förklara, att såtlane fisken, sorn under loppet af en längre tid visat sig vara oduglige, må afföras, samt att derefter på vedelius pröfning får bero, i afseende å hvilka fisken denna tillåtelse skall tillämpas.
Det lärer visserligen icke då komma alt saknas nödig kontroll derå att en sådan rättighet, icke blifver öfverski iden samt tillfälle att i motsatt fall bereda rättelse och utkräfva ansvar å dem, sorn obehörigt förfarit.
Jag anser mig höra tillstyrka att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s utlåt. lii- Rosenblad, Bernh.:
Då till stöd för yttrade satser under denna diskussion blifvit omnämndt som exempel, Kongsbcrgs
Silfververk i Norrige, så anhåller jag att få säga att förhållandet icke varit alldeles sådant, som det nu blifvit framställdt.
Den tid då Norrige lydde under den Danska monarkien fick man med afseende ii driften af nämnde verk erfara de stora olägenheterne deraf, att, det embetsverk, som skulle föra öfverstyreisen öfver ett så nyttigt verk, icke egde sakkännedom.
Det fanns nemi. intet Bergs-colhm, ingen serskild allmän anstalt, som härmed kunde taga befattning, utan endast räntekammaren i Köpenhamn, som, med hänseende till 4 * D e 11 20 F c b r u a r i. skötseln och driften af clt sådant verk, förstod ingenting.
Verket drefs också med en exempellös oskicklighet och gaf årligen en förlust af omkring 100,000 r:dr godt mynt.
Dä ledsnade Danska Regeringen och nedlade verket, men i testamente qvarblefvo 3 ä 4000 menniskor, som med stor upoffring mäste underhållas.
Men efter skil jsmessan från Danmark, vaknade national-inlresset för detta verk i Norrige.
Storthinget lät 1815 återuptaga och drifva det, dock de första 12 åren bar det sig illa, — endast kostnader, men ingen vinst, hvarföre beslöts att del borde säljas för 70,000 Specieleller ungefär till del pris, som motsvarade underlydande fasligheters värde, och utan någon skyldighet för den blifvande köparen, att underhålla den dryga pensions-slalen från gamla silfververket.
Dock inkommo inga anbud vid flere auktioner.
Först sedan grufvan börjat gifva goda utsigter och lill och med redan afkasta! flere tusen marker silfver i månaden, böds den af Storthinget bestämda summan.
Men det var då som Norriges Konung och Dess rådgifvare hade det modet och förståndet att säga nej lill fiel skedda anbudet och hvilket haft till följd, ali delta veik sedermera i ren afafkastning gifvit 3 millioner speciel-.
Må detta vara nog om Kongsberg.
Jag öfvergår nu lill ilen fråga, som är å bane och fruktar, alt med alla möjliga glada förhoppningar, dessa fisken, alla sammantagne, icke komma att lemna serdeles inkomst, samt instämmer så tillrida med Hr Sandströmer, att jag anser en stor enkelhet utan någon olägenhet vinnas, om räntan å de fisken, som lör en afgift engång för alla bestämd, äro öfverlåtne åt vissa hemman, tillägges dessa hemmans ränta, då fiskena kunna ur Jordeboken uteslutas.
Men hvad deremot angår den andra klassen af dessa fisken, eller dem, som anses afkasta så ringa, alt det icke lönar mikia0 längre bibehålla dem för kronan, kan jag ej instämma med det K.
Ehuru jag visserligen icke vill betvifla att de äro af ett ganska ringa värde, anser jag dock prejudikatet, när frågan är att låta Stän derne efterskänka en Statens egendom, vara så vådligt, att jag anser en fullständig utredning hafva bort öfverlemnas öfver samtliga dessa fisken, sättande hvarje medlem af Ständerne i tillfälle att bedomina verkliga förhållandet med hvarje, och ur behof att lita på de tillfälliga uplysningar, en eller annan möjligen jäfvig medlem kunde lemna.
Detta hade jag önskat, emedan det icke kan vara så all deles rätt att öfvergifva en sådan egendom, som möjligen engång kunde komma att gifva en ganska god afkastning.
Jag tror att om något af dessa ifrågavar. fisken framdeles skulle blifva lönande, sedan kronan eftergifvit sin rätt, så skulle nog vederbör, strandegare deraf veta att betjena sig men all inkomst deraf för kronan försvinna, då de icke vidare funnos antecknade såsom kronans tillhörigheter i Jordcböckerne.
Jag anser detta så mycket mera att befara, som vi håfve allt för många exempel på, huru man lyckats att komma åt kronans värderika fisken, som både på ett och annat rätt fallit i enskildes händer, utan alt kronan lått någon fördel deraf, och hvilket så mycket lättare nu kunde ske, om kronan sjelf eftergåfve sin rätt, — åtminstone skulle jag tro att bäst vore det kronan alltid förbehölle sig eganderätten till sådanc fisken. 1) e ii 20 F e I> r u a i1 i. 53 Jag erinrar mig nu att kronan skänkte bort en oell annan riksdag tillbaka sin rätt till några obebodda klippor i Boliusländska skärgården; de hade då icke stort värde, men förhållandet kan blifva förändradt, om sillfisket återvänder, dä dessa klippor än en gång för sälte liers och trankokeriers anläggning kunde blifva af stort värde möjligen t. o. m. ett Kongsberg i smått.
Jag ber om ursäkt att jag lager Ii. o. Ad:s lid ännu några ögonblick i anspråk, men det sker för att freda mig från den anmärkn. alt hafva begått ett misstag i mitt yttrande om räntorna för de fisken, som skulle förenas med hemmanen; och tror jag mig icke kunna, åberopa något säkrare bevis för mitt yttrande i denna del än det af Hr Stats-rådet Sandströmer kontrasignerade K.
Bref af, d. 22 Mars 1850.
Uti 4 mom. står nemi., sedan i det 3:dje blifvit bestämdt att Konungen fann skäligt för Statens räkning behålla de större laxoch strömmings-fiskena, ”att alla öfriga f. n. utarrenderade fisken, för såvidt icke i något fall serskildt derom stadgas, skola, med iakttagande af de föreskrifter, som i sådant afseende här nedan i nåder meddelas, under skattemannarätt försäljas, hvarvid för de fisken, sorn äro belägna vid serskilda hemmans eller byalags stränder, i förra fallet hemmansinnehafvarne och i det sednare byalagen skola ega options-rätt till deras inlösande för hvad derför vid auktion bjudes och finnes antagligt; börande, i händelse berörde options-rätt begagnas, fiskena derefter förenas med vederbör, hemman eller byar och ifrån Jordeböckerne afföras, emot det alt derför belöpande ränta under serskild titel tillägges hemmanens eller byarnes räntor”.
Uti 6:te mom. stadgas: ”att för de fisken, som skola skatteförsäljas, räntan bestämmes till medclbeloppet af arrende-afgifterne under de 3:ne sista utarrenderings-perioderne, der så mänga förekomma, och för dem, som endast varit tvenne gånger under arrende uplätne, efter medium af dervid erlagde afgifter; men för alla andra genom skattläggning, i enlighet med de af collegium föreslagna grunder; börande räntan för hvarje fiske, i följd häraf, utsättas uti persedlar eller penningar i likhet med hvad för arrendet iakttagits, hvarvid bråktal äfvensom runstycken, der räntan utsättes i penningar, böra uteslutas”.
Genom nu uplästa stadganden tror jag mig hafva ådalagt, att på det sätt jag tagit mig friheten i ett föreg:de anförande yttra, räntan för en del af de. fisken, som äro vid hemmans stränder belägne, är beroende af det arrende, som, för samma fisken blifvit utgjordt.
Jag tror således den ifrågasatta utredningen icke vara en ovigtig omständighet och fortfar derföre i min anhållan om Aterremiss.
St. vid 1840 års riksdag begärde, det Konungen skulle göra propos. huru förhållas borde med sådane fisken, som vore af den dåliga beskaffenhet, att de icke kunde till ränta skattläggas och köpare dertill erhållas, så förmodade sannolikt ej R.
St. att Konungens förslag skulle blifva det 54 Den 50 Februari, Stalén borde rent af öfvergifva dessa fisken oell Utesluta dem Ur Jordeböckerna, så att de aldrig mera skulle kunna vindiceras under kronan om fråga derom upslode.
Tverlom hade det bordt förmodas att man, i anledn. af denna begäran skulle frän Regeringen fått mottaga förslag huru dessa fisken skulle kunna uphjelpas, eller att försök borde göras (iil deras försäljande, äfven utan åsatt ränta, så att K.
M. och kronan skulle kunnat af dem, åtminstone för en gäng, erhålla en inkomst.
Nu har likväl svaret blifvit sådant som jag förut nämnt.
Jag kan icke annat än beklaga ett sådant förhållande, och om detta utlåt, vore af beskaffenhet att deröfver kunde definitift beslutas, sä skulle jag yrka afslag på detsamma.
Jag kan nemi. icke finna något antagligt, icke ens skenbart skäl för en sådan åtgärd, som den föreslagna, ligga deruti, att en förenkling i kronans räkenskaper derigenom skulle komma att ega runi.
Ty de af dessa räkenskaper, nemi.
Jordeböckerne, hvarest ilrågavar. fisken äro specifikt antecknade och beskrifna, äro, såsom man vet, icke af beskaffenhet att hvarken böra eller behöfva årligen uprättas, utan blifva högst hvart tionde år förnyade.
Uti de årliga kronoräkenskaperne ingå allenast sådane fisken, hvilka gifva taxa, som, lika med den öfriga kronoupbörden, skall redovisas.
Således hafva Statens tjenstemän deraf att fiskena få uti kronans Jordeböcker fortfarande qvarstå, ingalunda det besvär, som man förespeglar; och jag vågar också påstå, att desse t jenstemän ej heller någonsin öfver ett dylikt besvär fört ringaste klagan, men följden af detta uteslutande blefve ofelbart den Hr Rosenblad omförmält och jag tror det icke vara väl betänkt alt vidtaga en åtgärd hvarigenom kronan öfverger och på detta sätt afhänder sig en egendom, hvilken, ehuru för det närvar, af beskaffenhet att icke gifva inkomst, likväl i framtiden kan bli ganska vinstgifvande.