Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström yrkade, att deliberationen borde i prot. qvarstå.
Nu begär emedlertid Frih. af Nordin ingenting annat än Hr Crusenstolpes medgifvande till uttryckens uteslutande; och månne detta icke bevisar, att Hr Frih. varit hänförd af passion, då han vid förra tillfället önskade göra saken till föremål för en injurie-process ?
För min del skulle jag tro, att Hr Crusenstolpe lika litet i dag som i sista plenum skulle hafva något emot, att hans yttrande utginge ur prot.; men som han ej är närvar., kan sådant ej komma i fråga, och jag har nu endast velat erinra Frih. af Nordin, att det är Frih:s egen skuld, att uttrycket qvarstår i prot.
Då jag hörde Hr Crusenstolpe börja uppläsningen af sitt anförande och deruti fann cn ton, hvarvid R. o. Ad. icke alltid varit van, så hoppades jag, att han skulle framställa en fullkomlig anledn. att återtaga eller fullkomligt förklara sina ord.
Jag afhörde uppläsningen med all den uppmärksamhet, som var mig möjlig, men fann honom icke uppfylla min förväntan.
Han medgaf, att han öfversatt det begagnade latinska ordet nefas med skälmstycken, och derefter förklarade han, att han ville öfversätta ordet skälmstycken med de habilas habilitet.
Hvad detta betyder, vet jag verkligen icke; men det synes mig vara rätt lyckligt, om den der fortsatta öfversättningskonsten icke kan gå ännu längre, ty då kunde det vara möjligt att öfversätta de habilas habilitet med något ord, som visserligen icke vore tillfredsställande för någon verkligen habil, om han icke hade mycken ledighet i händerna eller i sättet att använda dem.
Således tror jag jlt denna fortsatta öfversättning ej betyder något.
Ett af 334 Den 3o April f. m. två, ja eller nej, måste en talare säga.
Jag vill vara den förste att erinra, det Hr Crusenstolpe möjligtvis icke velat sätta ordet skälmstäcken i fullständig och fortsatt förbindelse med sin afsigt att uppgöra en tableau öfver Regeringens förfarande sedan 1809; men emedlertid står detta ord i prot. i sammanhang med denna yttrade afsigt.
Detta ord behandlas nu af Hr Crusenstolpe såsom betydande de habilas habilitet; men allting beror pä det begrepp, man vill fästa vid uttrycket de habilas habilitet.
Är det då ej bättre att säga: det var ett ord, som undföll mig af förhastande och sorn jag finnér vara olämpligt ?
Lika med Frih. af Nordin finner jag, att detta ord nedsuddlar våra prot., och det är endast för att förekomma en högst obehaglig öfverläggning, som jag anser nödigt, att ordet utgår ur prot., eller att den person, som yttrat detsamma, återtager det samt förklarar sig vara ledsen öfver att hafva fällt detta uttryck.
Men att låta det stå qvar oell öfversätta det på ett sätt, som lemnar lika tvetydigt, hvad talarens mening är, ehuru det sednare uttrycket är mycket höfligare än det förra, kan jag ej anse lemna mig den upprättelse, som jag, lika med Frih. af Nordin, tror den personligen förolämpade äga rätt att begära, och som jag öfverlemnar till R. o. Ad. att bestämma.
Jag förenar mig således med Frih. af Nordin.
Då jag i sista plenum, sedan Hr Crusenstolpes yttrande af Frih. af Nordin hade blifvit upptaget, erhöll ordet, yttrade jag, att jag biträdde den mening, Hr Frih. hade anfört.
Det är i anledn. deraf, som jag anser det vara en pligt för mig att nu, såsom en fortsättning, yttra den mening, hvari jag stadnat, sedan Hr Crusenstolpe uppläst sitt skriftliga anförande i ämnet.
Då man med köld och opartiskhet, hvilka det är möjligt att äga, äfven då man anser sig vara en af de förfördelade, genomläser Hr Crusenstolpes här justerade yttrande i förra plenum, finnér man deri, efter mitt begrepp om språket, åtskilligt, som åtminstone synes äga en syftning till personlig förolämpning.
Det är icke ensamt vid det uttryck, som, efter att hafva från Latin öfvergått till Svenska, nu öfvergått till Fransyska, som jag fäster mig, utan jag fäster mig derjemte vid det öfriga, som i samma yttrande förekommer.
Der yttras ganska tydligt, att vid ett tillfälle för 11 år sedan, då ungefär en dylik händelse som nu inom detta hus inträffade, R. o. Ad. och dess Landtm, visste, hvad dess ära och värdighet tillhörde, och talaren beklagar, om R. o. Ad:s majoritet och Hr Jjandtm. i dag visade sig mindre måna om Ståndets ära.
Detta må kunna expliceras af talaren, huru honom godt synes, det tillhör icke mig att gifva denna explication, han må återtaga det och gifva det en annan vändning, sådant ber®r allt på honom sjelf; men då nu af Frih. af Nordin icke är väckt fråga tnp Den 3o April f. m. 335 att pröfva halten af detta yttrande, eller huruvida det är förolämpande mot en eller annan ledamot, utan han ansett det i allmänhet innebära en karakter af förolämpning och på grund deraf öfverlemnat till it. o. Ad., om icke genom tillsättande af ett Utsk. denna fråga må närmare pröfvas, hvilket Utsk., såsom bestående af 6 personer, valda af Landtm., och 6 personer valda af den ledamot, som blifvit föremål för anmärka., måste kunna anses såsom en ojäfvig preparatorisk committé', så, och om man följer ordalagen, sådana de finnas i 3o § Ridd Ordn., der det icke står, att efter skedd förolämpning ett Utsk. skall organiseras, utan:
''Uppstår fråga, om någon tillåtit sig personligen förolämpande uttryck, pröfve R. o. Ad., om han derför af Landtm, varnas bör eller saken af ett Utsk. skall närmare pröfvas eller ock alldeles förfalla;” samt då saken för närvar., efter den afgifua förklaringen, är, lindrigast sagdt, i lika tvetydigt skick som förut, utom det att detta yttrande innefattar syftningar till förolämpningar, som röra andra persener än dem, till hvilka jag har äran höra, finner jag, i egenskap af ledamot utaf detta Stånd, mest öfverensstämmande med Ståndets värdighet och rättvisast emot den person, som tillåtit sig det anmärkta yttrandet, att R. o. Ad. må pröfva, huruvida ett Utsk. skall nedsättas, för att undersöka halten deraf och afgifva utlåt., huruvida Utsk. anser det förolämpande eller icke, hvarefter åter R. o. Ad:s rätt att pröfva och afgöra frågan vidtager.
Jag biträder således Frih. af Nordins ^framställning, att R. o. Ad. måtte pröfva, huruvida icke ett Utsk. för upptagande af denna fråga bör organiseras.
Jag får börja dermed att, för min enskilda del, förklara, det jag i hög grad ogillar alla sårande och förolämpande uttryck, och det jag särdeles på detta rum skall, såvidt i min förmåga står, alltid söka undvika att förtjena förebråelser för några personliga förolämpningar.
Jag vill också medgifva, att det finnes uttryck, hvilka lika litet som vissa gerningar kunna försvaras; men för att kunna med full tillförlitlighet bedöma den rätta beskaffenheten af sådana uttryck, anser jag det vara ett oundgängligt vilkor, att desamma icke äro ryckta ur sitt sammanhang och att den påbörjade meningen fått fullständigt uttalas.
Hvad det nu ifrågavar. uttrycket särskildt beträffar, kan jag icke förneka, att jag, då det fälldes, verkligen befarade, att Hr Crusenstolpes framställning skulle gifva flera skäliga anledn:r till begagnande af en sådan utväg, som Frih. af Nordin sedermera föreslagit.
Men då Hr Gr. o. Landtm, fann för godt vägra talaren att fullända sitt yttrande samt uppropade en annan talare, innan Hr Crusenstolpe slutat sitt anförande och innan han nedstigit från sin bänk, så anser jag mig genom detta Hr Gr. o. Landtm:s 336 Den 3o April f. m. förfarande urståndsatt att kunna pröfva halten och beskaffenheten af det uttryck, Hr Crusenstolpe vid ifrågavar. tillfälle begagnade.
Jag instämmer således helt och hållet i den önskan, som Hrr Silfverhjelm, Dalman och Cederschjöld redan framställt, att Hr Gr. o. Landtm, måtte låta de å föredragntslistan för dagen uppförda mål förekomma till öfverläggning.
Landtm, har nyligen för Ståndet tillkännagifvit K. M:s nåd. vilja, att riksdagen skall vara slutad d. 20 nästk.
Utsk:n äro hindrade i afslutandet af sina göromål derigenom, att R. o. Ad. ännu icke yttrat sig uti åtskilliga frågor, som af de andra Stånden redan blifvit afgjorda.
Om nu icke allenast hela denna, utan jemväl en annan plenidag, sedan det ifrågasatta Utsk. inkommit med sitt betänk., skall upptagas med pröfningen och bedömandet af sådana enskilda ståndsledamöter ronde frågor som den förevar., så fruktar jag, att det H.
Ståndet ej kan hvarken inför Nationen eller inför K.
M. ansvara för det sätt, hvarpå den dyrbara riksdagstiden användes.
Jag tillstyrker altså, att man måtte få öfvergå till pröfningen af de å listan för dagen uppförda mål.
En värd talare har nyss sagt, att dä uttryck ryckas ur deras sammanhang och talare förhindras att yttra sig, för att förklara och bevisa sina ord, så hade man orätt att af ett enstaka uttryck vilja taga sig anledn. att detsamma fördöma.
Hvar och en af R. o. Ad., som var tillstädes, då ifrågavar. uttryck fälldes, lärer erinra sig, att det icke allenast begagnades såsom en öfversättning af ett latinskt uttryck, som förut blifvit fäldt om Konungens rådgifvares förhållande i en viss sak, utan att Hr Crusenstolpe, jemte det han ville gå tillhanda med denna öfversättning och således på sitt sätt bedöma detta factum, äfven ville gå tillbaka, om jag rätt minnes, till 1823 års riksdag, för att bevisa lämpligheten af den öfversättning han gjort.
Han åberopade facta icke blott från denna riksdag, utan äfven från föregående riksdagar, och Hr Gr. o. Landtm, nekade honom, såsom mig synes, rätteligen att deruti ingå, utan att någon talare hvarken på ena eller andra sidan var uppropad.
Vid första granskningen af hvad rätt och tillbörligt är, torde man finna, att dä Konungens rådgifvares åtgärder äro granskade vid hvarje riksdag af Constit.Utsk., då de anmärkn.T, som till Constit.Utsk. af enskilda ledamöter inom RiksSt:n blifvit afgifna, äfvenledes äro pröfvade och decharge är Iemnad, och då Constit.Utsk:s anklagelse emot Konungens rådgifvare blifvit af domstol pröfvad och afgjord, samt sålunda Konungens rådgifvare blifvit befriade från alla emot dem gjorda påståenden och tillmålen, deribland den anmärkn., Hr Crusenstolpe sjelf framställt, så är det hvarken här eller i något annat
Stånd tillhör - Dc n 3o April f. m. 337 höfligt att ingå i sådana öfverläggningar.
Detta följer icke blott af sakens natur, utan jemväl af 90 § Reg.F., sorn lärer vara af hvar och en känd, men hvilken jag dock för bättre minnes skull torde böra uppläsa.
Den lyder sålunda: ”Under It.
St:s eller deras Utsk:s öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eller pä något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifva-, komma frågor om embets- och tjenstcmäns till- och afsättande, Regeringsoch Domaremagternas beslut, resolutioner och utslag; enskilda medborgares och corporationers förhållanden, eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning.”
Kär nu anmärkn.T emot Konungens rådgifvare icke blott göras, utan att man har rättighet dertill, utan de äfven gÖ* ras i smädliga ordalag, så lärer man väl finna, med hvad rätt en ledamot, som tillåter sig sådant, kan påräkna att dermed få fortfara, och 0111 det icke varit just ett kringgående af den lagliga och behöriga ordningen, om Hr Gr. o. Landtm eller Ståndet tillåtit det.
Också måtte jag säga, att ehuru mycket jag önskar, att allt må tillbörligt tillgå, så var det uttryck af missnöje, som hos II. o.
Ad. genast hördes emot Hr Crusenslolpe, för mig ganska välkommet, såsom ett bevis på den grannlagenhet och den heders- samt rättskänsla, som råder inom detta hus.
Man säger, att riksdagens slut nalkas och att man derföre borde bättre använda tiden, än till dessa öfverläggningar.
Om de värda ledamöter, som tillåta sig förolämpande uttryck, ville erinra sig det sjelfva och underlåta sådana uttryck , så sluppe R. o.
Ad. att tala derom och dermed förspilla tiden; men de äro ganska frikostiga med dessa uttryck och vilja sedan blott hindra R. o. Ad:s öfriga ledamöter att ressentera de otillbörligheter, de tillåtit sig.
I)e säga att sådant skett förr, utan att man gjort afseende derpå.
Om så varit, så bör man icke fortgå på en oriktig och otillbörlig väg, och om det är någon, som har särskilda anmärkn:r att göra, så må han framkomma med dem; men sådant hör icke till denna fråga.
Man har sagt om Hr Crusenstolpes skriftliga anförande, att det är mästerligt i alla afseenden, förmodligen såsom en ursägt för honom.
Jag hörde endast slutet deraf; men det syntes mig endast vara ett mästerstycke i otidighet, hvilket torde vara ett mästerskap, som ej förtjenar att eftersträfvas och föga tillhör riddersmannadygd och värdighet.
En värd talare har sagt, att han bäfvat för denna dis— cussion, men att han nu, sedan Hr Crusenstolpe yttrat sig, tyckte, att saken komtne att skonligen aflöpa, hvarmed han var nöjd.
Det tyckes således, som om han bäfvat för Hr Crusenstolpe.
Jag skulle icke undra på, 0111 han hade denna mening om 11. o. Ad:s rättskänsla.
Jag tror dock icke, att man vinnar något genom detta hoppande från lalin till ai H. 43 JJ8 Den Jo April f. m. svenska och från svenska till fransyska.
Det återstår ännu många språk, på hvilka de värda ledamöterna kunna förklara sina ord, så att det kan läcka till riksdagens ända och ännu längre.
De värda ledamöter, sorn förfäktat Hr Crusenstolpes sak, säga, att detta ord skälmstycken betyder intet.
Det säga de här, så många som hafva röst; menvänten bara till riksdagen är förbi och de hinna uttrycka sin mening i tidningarna, då skola de säga:
Sen på Svenske medborgare, huruledes Konungens rådgifvare fått hålla till godo med beskyllningen att hafva begått skälmstycken ; hvilken tillfredsställelse för R. o. Ad:s ledamöter att sålunda hafva skymfat Konungens rådgifvare, och bör man icke vara stolt öfver att tillhöra ett Stånd, der så härda uttryck blifvit fällda.
Jag mätte säga, att jag skulle önskat, i delta fall likasom i det förra, att man gjort processen kort, d. v. s. att R. o. Ad. genast uttalat sin mening.
Detta vädjande till Utsk. för oss blott tillbaka till samma obehagliga öfverläggning; och jag hemställer, om icke Frih. af Kordin vill låta saken få upptagas, icke för det jag tror R. o. Ad:s rättskänsla kunna kallna till nästa gång, men för att slippa dessa obehagliga öfverläggningar.
Min önskan är, att R. o.
Ad. genast måtte i saken fatta sitt beslut, deri jag, såsom en af de förolämpade, ej kan deltaga.
Jag anser alldeles omöjligt att följa den siste värde talaren till någon vederläggning af hans argumentation, sedan, oansedt den uppläsning han gjort af 90 § Reg.F., han velat tolka det deri förekommande förbud att upptaga Regeringens beslut till öfverläggning och pröfning, såsom jemväl innefattande förbud att nämna eller skildra karakteren af den allm. ställningen.
Det har likasom lättat mitt qvarstående vid motsatsen af samme talares mening, att han utgått från den punkt, till hvilken motionären, Frih. af Kordin velat komma.
Hr von Hartmansdorff har nemi. tagit för afgjordt, att Hr Crusenstolpe förolämpat Konungens rådgifvare, och det är från den förutsättning han utgått.
Det synes likväl af sjelfva den förevar. motionen, att det nedsättande af Utsk., hvarom fråga är väckt, skulle just hafva för ändamål att utröna, huruvida någon sådan förolämpning ägt rum.
Men, mina Hrr! jag hemställer, hvad ett sådant Utskts göromål skulle blifva.
Detta göromål skulle blifva att tolka Hr Crusenstolpes ord, som blifvit afbrutna, och att deråt gifva en tydning antingen till talarens befrielse eller uteslutande från riddarhuset.
Men huru skulle väl Utsk. kunna göra det, utan att gå i förväg för den rättighet, som blifvit erkänd äfven af Konungens rådgifvare; ty jag har hört H. Ev. Hr Gr. af Wetterstedt sjelf tillerkänna Hr Crusenstolpe rätt att förklara sina ord, såsom blott ett honpm lindfallet, icke passande uttryck, hvilket för öfrigt ingen påstår hafva afseende fc D e'n 3o April f. ra. 339 hvarken på någon bestämd person eller sak.
Emedlertid och då Frih. af Nordin, för att göra saken mera plausibel, erinrat, att Utsk. äfven skulle hafva det alternativ att befria Hr Crusenstolpe från allt ansvar, så vill jag hafva äran fästa uppmärksamheten derpå, atl det finnes en genare väg till detta alternativ, nemi. att Hr Frih. sjelf afstode från ali talan; men då han icke gjort det, måste Ilr Frihts önskan vara, att Utsk. måtte välja något af de andra alternativerna.
Det är i detta afseende jag vördsamt vågar fästa uppmärksamheten derpå, att under ögonblickets ingifvelse!- handlanågon gång kunna företagas, som derefter vid närmare eftertänkande finnas förhastade.
Historien gifver många sådana exempel; men vi hafva ett, som är alldeles frappant likt detta.
Jag menar det, då Fransyska
Deputerade-kammaren uteslöt deputeraden Manuel.
Han fick ej heller tala till punkt; men allmänna andan var så stor, att folket utanför bar honom hem på sina händer.
(Här afbröts talaren af ett allmänt skratt.)
Jag har anfört detta exempel blott för att visa, huru olika corporationer kunna hysa olika opinioner, och vi sakna cj heller inom oss dylika exempel.
Må vi alla eftersinna, hvad allm. tänkesättet bland Svenska folket säger om det tilltal eller den tillställning, som vid 1812 års riksdag gjordes emot en riksdagsman i BondeSt.!
Har icke allm. opinionen längesedan erkänt, att detta steg var förhastadt?
Vi hafva vid 1823 års riksdag sett ett annat dylikt exempel, då riksdagsmannen Rutberg blef föremål fölen motion om utvotering, för det lian gjort ett förslag till förändring af Armeens organisation.
Vi hafva dock sedermera sett BondeSt. med mycket lugn hysa Rutberg i sitt sköte.
Sådana händelser hafva äfven inträffat i detta Stånd, och R. o. Ad. torde erinra sig, huru Frih. Stael v.
Holstein år 1812 blef föremål för en hotelse att kastas ut genom dörren eller fönstret, jag minnes ej hvilkendera vägen.
Det numera rådande allm. ogillandet af dessa tilldragelser måtte bevisa, att en annan tid kan komma, då man skall anse sig hafva gjort väl, om man nedlagt ett sådant åtal som detta; och jag förenar mig derföre med de Hrr, som talat för sakens nedläggande, och tillstyrker vördsamt, att R. o. Ad. måtte öfvergå till ordningen för dagen.
Jag vill icke tvista med Hr v. Hartmansdorff öfver begreppet om hvad sorn verkligen är riddersmannadygd eller riddersmannavärdighet.
Det kunde hända, att vi äfven i detta afseende stadnade i olika tankar; men jag är fullkomligt säker, att det begrepp, jag derom gör mig, tillfredsställer mitt eget samvete.
Jag vill således icke i något afseende påstå, att Hr v. Hartmansdorff med vett och vilja riktat en personlig förolämpning emot mig genom det sätt, hvarpå han åberopat riddersmannadygd och värdighet; men Hr v.
Hartmansdorffs yttrande angrde hvad 3^o Den 3o April f. m. som skulle komma alt sagas i tidningarna, i händelse Ståndet låter denna fråga falla, anser jag vara grundadt på en gissning, den talaren ej bort tillåta sig.
De händelser, som här tilldraga sig i närvaro af flera hundra personer, äro af beskaffenhet att ej kunna misstydas, utan må de framstå sådana de äro; och jag skulle mycket misstaga mig örn Svenska folkets tänkesätt, derest jag kunde tro, alt det vore missnöjdt dermed, att Konungens rådgifvare, i stället för att upptaga tiden med etymologiska analyser af ords betydelse på latin, svenska och fransyska, samt huruvida de kunna, såsom en ledamot af Konungens Conseil yttrat, innefatta åtminstone en syftning till personlig förolämpning, ville med den högsinthet, sorn anstår dem, nedlägga sin talan i detta fall och öfvergå till vigtigare riksdagsärender.
Jag tror i öfrigt, att den upprättelse, Konungens rådgifvare kunna erhålla af majoriteten inom Riddarhuset, icke är tillräcklig för dem, om de nemi. behöfva någon upprättelse.
Det är Svenska folket, det är allm. opinionen, soln skall lemna denna upprättelse, och kunna de ej erhålla den af henne, så äro de ej mycket belåtna med ett omdöme af pluraliteten inom detta hus.
Jag har icke, såsom här blifvit yttradt, uppträdt, för att försvara Dr Crusenstolpe.
Hans personlighet är mig temligen likgiltig; men hvad jag försvarar är representantens yttranderätt.
Hr Crusenstolpe har, jag upprepar det, på ett mästerligt sätt framställt vådorna för yttranderätten af en anklagelse för ett afbrutet anförande, och jag skulle t. o. m. tro, att Hr v. Hartmansdorff, om han afhört första delen af Hr Crusenstolpes förklaring i dag och icke varit alldeles otillgänglig för skäl, ingalunda skulle funnit 90 § Reg.F. berättiga Landtm, att afbryta Ilr Crusenstolpe.
Vid ett föregående likartadt tillfälle har Konungens förste Mi 11 ister, Ilr Gr. af Wetterstedt, instämt i den tanke, alt det icke vore af grundlagarna tillåtet att hindra en talare (just samme Ilr Crusenssolpe) att tala till punkt, och jag hemställer, om icke denna autoritet får gälla åtminstone för Hr v. Hartmansdorff.
Jag ser således i förevar, motion ett ytterligare försök att qväfva yttranderätten, och om den person, mot hvilken man vänder sig, heter Hr Crusenstolpe eller Hr v. Hartmansdorff, det är mig fullkomligt likgiltigt.
Jag hemställer till R. o. Ad., om man icke, i consequens af den lära, att vissa ord äro personligen förolämpande, slutligen kunde blifva tvungen att uppgöra en ordbok öfver de uttryck, som voro tillåtliga.
Detta visar, att det icke kan vara sjelfva orden, som äro förolämpande, om än de kunna vara mindre välljudande och fina, utan förolämpningen måste väl bero af det sammanhang eller den tillämpning, de i en efterföljande mening erhålla; och då här är gifvet, att sammanhanget blifvit afbrutet, så är det Dcu 3o A p r i 1 f. m. ej heller möjligt för någon annan än Hr Crusenstolpe sjelf att förklara, i hvilken mening han ämnade använda desamma, hvarföre också, då han förklarat, att han ej ämnade begagna dem in malani partem, jag anser R. o. Ad. ej kunna lagligen gifva hans ord en motsatt tydning, skulle man än inom sig hysa en annan öfvertygelse om den ursprungliga afsigten.
Jag fortfar således i min anhållan, alt R. o. Ad. måtte öfvergå till dagordningen.
Jag har begärt ordet egentligen blott i anledn. af en värd talares citation af go § lleg.F. lian bar förmenat, att denna § varit ett tillräckligt skäl för R. o Ad. samt Hr Gr. o. Landtm, att hindra Hr Crusenstolpe att fullfölja sitt yttrande, emedan enligt nämnde § några sådana saker, som Konungens rådgifvares handlingssätt, ej skola få i plena omnämnas.
Jag utber mig blott alt få till prot. reservera mig emot ett sådant påstående.
Jag har gjort mig mycken möda att genomsöka vår grundlag för att se, på huru många ställen ordet fråga deruti förekommer och derigenom få ett klart begrepp om livad grundlagen menar med de frågor, som enligt go § ej få komma under R.
St:s eller deras Utsk:s öfverläggning och pröfning.
Jag har funnit, att ordet fråga förekommer i Reg.F. på i3 och i Riksd.Ordn. på 20 ställen, men att det på intet af dessa ställen begagnas annorlunda än såsom betydande en framställning, hvarpå man vill hafva svar.
Således är det icke i Reg F:s go § förbjudet att, till styrka för sina motioner eller till bevis på hvad man vill anföra, åberopa sådana facta, som röra Konungens rådgifvares misstag och andra oriktiga förhållanden.
Vidare har samme värde talare bardt apostroplierat dem, som förfäktat
Hr Crusenstolpes sak.
Jag bör icke till denna kategori, ty jag förfäktar icke bans sak, utan blott riksdagsmannens rätt samt R. o. Ad:s värdighet, och jag tror, att det vore stridande deremot att vilja angripa Hr Crusenstolpe för den öfversättning, han gjort af ett latinskt ord, som en annan talare nyttjat, och för hans begäran att sedan få framställa en tableau öfver Regeringens förfarande, som icke stod i minsta sammanhang med den förut gjorda öfversättningen.
Jag kan således ej anse det uttryck och den ordställning, lian begagnat, annorlunda än såsom på sin högsta höjd en hänsyftning, eller hvad man i dagligt tal kallar en pik, och jag tror försigtigheten bjuder att icke taga en sådan åt sig, utan lemna den utan afseende, då man ej får höra rent språk.
Jag måste således vidblifva mitt tillstyrkande, att saken måtte lemnäs utan afseende.
För öfrigt är här så mycket taladt om främmande språk, att jag ej kan underlåta att utbedja mig att få till prot. anföra en sentens af en för ett par tusen år sedan lefvande författare, som faller mig i minnet i anledn. af den ifver, hvarmed vi 342 Den 3o April f. m. här discutera ord, under det riksdagsärenderna behandlas likgiltigt.
Han säger: ”Tune primum res ipsas neglexerunt quum nimio studio nomina quscrere inceperunt.” Frih. af Nordin:
Man har sagt, att man skulle förqväfva yttranderätten inom Ståndet, om man skulle tilltala dem, som fälla sårande yttranden.