Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då förbrytelse, som enligt denna förordning medförer förlust af redskap, tillverkad vara, eller kärl, hvari den förvaras, blifvit begången af annan än dessas egare, och denne sednare finnes vara berättigad alt dem behålla, skall den brottslige utgifva redskapens, varans eller kärlens värde. § 52.
Bränvinstillverkare eller distilieringsidkare, som åt den vid bans bränneri anställde Kontrollör eller Tillsyningsman såsom gåfva något gifver eller erbjuder, bote från och med 20 till och med 200 R:dr.
Kontrollör eller Tillsyningsman, som gåfvan mottager, vare lika ansvar underkastad och miste derjemte befattningen. § 53.
Skulle Bränneri-kontrollör, eller den, hvilken tillsyn vid bränneri eller distilleringsverk såsom tjenstepligt åligger, eller den, som är pligtig ali förbrytelser mot denna författning åtala, sjelf beträdas med oloflig bränvinslillverkning eller distillering, eller att hafva främjat sådan förbrytelse eller tillverkares försnillning af den afgift, han erlägga bör; varde dömd lill fängelse med arbete från och med sex månader till och med tre år.
Visar någon, hvilken det åligger alt tillsyn vid bränneri eller distilleringsverk bålla, eller förbrytelser mot denna författning åtala, försummelse eller vårdslöshet i dessa åligganden; varde antingen för alltid eller under viss tid från tjensten eller befattningen skiljd, eller ock fälld till böter efter Domarens bepröfvande. § 54.
Varder, till utrönande af förbrytelse mot denna författning, undersökning hos någon anställd emellan klockan 9 om aftonen och klockan 5 om morgonen, men sådan förbrytelse ej upptäckt; bote Förrättningsmannen från och med 5 lill och med 50 R:dr, der han ej finnes hafva lill undersökningen giltig anledning baft.
Vägrar den, som undersökning i bränneri anställt, att betyg, som i § 65 sägs, ål bränvinstillverkare genast utfärda; bote 15 R:dr. § 55.
Varder vid undersökning eller i anledning deraf Förrällningsman våldförd, eller föröfvar han sjelf våld i oträngdt mål; gånge dermed efter allmän lag. § 56.
Böter, som enligt denna förordning ådötnas, skola, då tillgång brister, till fängelse med arbete sålunda förvandlas: böter till och med 15
R:dr motsvara fängelse med arbete i .... 2 veckor, böter från 15 R:dr t. o. m. 50 R:dr motsvara fängelse med arbete i 1 månad, v 50 „ „ 100 ,, „ ,, 2 månader, v 100 ,, ,, 150 „ „ » 3 „ 150 „ „ 300 „ „ 4 300 „ „ 600 „ „ „ „ 5 Expedilions-Vtskoltets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 106. 247 böter från 600 R:dr t. o. m. 900
R:dr motsvara fängelse med arbete i 6 månader 33 900 „ 33 1,350 „ 33 O 33 33 7 33 1,350 „ 33 1,800 ,, 33 33 33 8 „ 33 1,800 „ 33 2,250 ,, 33 33 33 9 „ 33 2,250 ,, 33 2,850 „ 19 33 33 10 „ 33 2,850 ,, 19 3,450 „ 33 33 19 11 „ 33 3,450 ,, 33 4,050 „ 33 33 33 1 år.
För hvarje bötesbelopp härutöfver till och med 750
R:dr ökas fängelsestraffet med 1 månad, och så vidare intill 2 år, utöfver hvilken tid, vid bötesförvandling, icke någon inä för brott mot denna förordning i fängelse hållas. § 57.
Böter skola gäldas af den pliktfälldes egendom i löst och fast, så långt den räcker.
Hafva böter till en del utgått, förvandlas återstoden efter de i Kongl. Brefven den 5 Februari 1768 och den 27 Oktober 1820 stadgade grunder. § 58.
Af böter, sorn enligt denna författning ådömas, samt värdet af bränneri-redskap och annan egendom, som förbrulen anses, tillfälle två tredjedelar åklagaren och en tredjedel den stads eiler sockens fattigkassa, hvari den åtalade förbrytelsen är begången.
Finnes särskild angifvare, tage han hälften af åklagarens andel.
Efter anmälan af Kongl. Maj:(s Befallningshafvande, kommer att på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning bero, huruvida i något läll åklagare eller tillsyningsman för ädagalagdt nit vid efterspanande och beifrande af förbrytelser mot denna författning gjort sig förtjent af någon särskild uppmuntran utöfver honom möjligen tillkommande andel i ådömde böter samt redskap eller annat förbrutet gods. Ari. VI.
t Föreskrifter i afseende å författningens verkställighet. § 59.
Maj:ts Befallningshafvande hålle allvarlig hand öfver iakttagande af hvad i denna författning stadgadt är. § 60.
Lands- och Stadsfiskal^-, Krono-, Stads- och Polisbeljente, samt de personer hvilka särskildt förordnas att vaka öfver denna författnings efterlefnad, åligga att förbrytelser mot densamma åtala, äfven ulan särskild angifvelse.
I öfrigt eger en hvar rättighet att för sådane förbrytelser anställa åtal, dock ej barn mot föräldrar, eller tjenstehjon, så länge de i tjenslen äro, mot husbondefolk. 248 Eacpeditions-Ulskotlets Förslag till anderd.
Dä åtal anställes af annan person än elen, soin i 1 morn. af denna § nämnd är, gifve han sin talan allmän åklagare tillkänna så tidigt, alt denne må kunna målets utförande öfvervara. § 61.
Rättighet alt förbrytelse mot denna författning till åtal af allmän åklagare angifva, tillkomme en hvar, utom barn mot föräldrar.
Socknenämnd å landet och Borgerskapets
Äldste i stad höra egna synnerlig uppmärksamhet deråt, att sådane förbrytelser varda till åtal angifna.
Tillträde till bränneri må derföre ej förvägras deni, eller den ledamot, de bland sig utse att öfver bränneriet tillsyn hafva. § 62.
De i § 60 morn.
1 omförmälde allmänna åklagare och tillsyningsman ega anställa undersökning af förbrytelser mot denna författning, äfvensom alt verkställa beslag. § 63.
Den, som förrättar undersökning, bör, för att tillgodonjuta det skydd, honom dervid lagligen tillkommer, vid förrättningen på sig synbart bära påbjudet tjensteteeken, elier, innan förrättningen företages, fullmagt eller förordnande uppvisa.
I orten boende eller känd Krono- eller Stadsbetjent vare likväl frikallad från skyldigheten att sin behörighet sålunda styrka. § 64.
Undersökning må alla tider på dygnet anställas i bränneri, kök, brygg- och bagarstuga, så ock i annat rum eller byggnad, som kan begagnas för bränvinslillverkning eller distillering.
Då vid undersökning någon förbrytelse ej upptäckes, vare för undersökningens anställande Förrättningsmannen icke underkastad ansvar, såvida ej undersökningen blifvit företagen emellan klockan 9 om aftonen och klockan 5 om morgonen.
I sådant fall gånge som i § 54 sagdt är. § 65.
Har vid undersökning någon felaktighet ej funnits, vare
Undersöluiingsförrättare pligtig alt genast tillställa tillverkaren etl af tillstädesvarande vittnen bestyrkt intyg om tidens längd, under hvilken tillverkaren varit af undersökningen hindrad att bränvin tillverka.
Detta betyg berättigar tillverkaren alt bos Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ålerlyfta 11 gång den afgift, som mot samma tid svarar. § 66.
Expedilions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 106. 249 § 66.
Beslag skall göras i två vittnens närvaro.
Innehafvare af hvad i beslag tages, eller, i hans frånvaro, hans ombud på stället eller någon af hans husfolk, skall om beslaget förut tillsägas. § 67.
Då beslag sker hos den, som är berättigad att tillverka bränvin och sig dertill behörigen anmält, må hvarken panna utbrytas, ej heller någon del af tillverkningsredskap honom fråntagas, eller han från tillverkningens fortsättande hindras, innan förste domstol i målet dömt redskapen förbruten.
Härifrån undantagas de fall: l:o då något af det bränvin, som tillverkas, från mätning till beskattning undansnillas ; 2:o då för sådant ändamål begagnas tillverkningsredskap eller sprithållare med dold öppning eller afledning, hvarigenom bränvin kan lönligen uttagas; 3:o då tillverkare bryter försegling eller öppnar eller borttager lås, som Kontrollör åsatt, till förekommande af det tillverkade bränvinets lönliga uttagande; samt 4:o då tillverkare försummat att föreskrifven afgift erlägga. § 68.
Redskap, som i beslag tages, skall, till förekommande af dess utbyte mot annan, af beslagaren med särskild stämpel utmärkas, der ej redskapen vid beslaget egaren fråntages, i hvilket fall den skall i allmänt förvar sättas. § 69.
Vid beslag skall, till säkerhet för de böter, som ådömas kunna, det i bränneriet och dertill hörande förvaringsrum befintliga, lofligen tillverkade bränvin i förvar tagas. § 70.
I bränneri skall under tid, då bränvinstillverkning eller distillering der verkställes, städse vara i bevittnad afskrift anslaget vederbörandes bevis, att tillverkningsafgiften för samma tid blifvit erlagd.
Beviset bör derjemte i hufvudskrift vara att tillgå, när dess uppvisande påfordras af Bränneri-kontrollör eller den, hvilken tillsyn vid bränneri såsom tjenstpligt eljest åligger, eller som är skyldig alt förbrytelser mot denna författning åtala. § 71.
De afgifter och böter, som i denna författning äro stadgade, beräknas i riksmynt.
Bill. till B.
Prot. 1859 $ 1860. 10 Sami. 1 Afd. 32 250 Expeditions-Utskottets Förslag till unden].
Skrifvelse N:0 i07.
Om inlösning af enkel redskap. § 72.
Hitintills begagnad enkel redskap, med eller utan mäskvärmare, skall, till de delar densamma utgöres af kappar eller malm, för allmänna medel inlösas med en fjerdede/s förhöjning utöfver del värde af gammal koppar och malm, Kongl. Maj:t bestämmer.
Rcdskapsegare, som vill sig af sådan förmån begagna, skall dock, inom 3 månader efter det denna författning träd t i verkställighet, redskapen anmäla och aflemna å de mölen, Konungens Befallningshafvande för sådant ändamål utsätta.
Nio lOT.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 11 Aug. 1860.
Preste-Ståndet den 11 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Stånders underdåniga Skrifvelse, angående förändrad organisation af Krigsskolan på Carlberg.
(Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 90.) S. A. K.
Sedan tillförene flera gänger såväl hos E. K. Älaj:t, som hos Rikets Ständer, fråga förevarit om indragning eller förändrad organisation af Krigs-akademien på Carlberg, hafva, i sammanhang med väckta förslag om ordnande i allmänhet af militärundervisningen i riket, framställningar i förutnämnde syftning blifvit äfven vid innevarande riksdag hos Rikets Ständer gjorda; och har, i afseende på detta ämne, bland annat, förekommit: att Rikets Ständer uti underdånig skrifvelse den 19 December Expeditions- UIs holte la Förslog till underd.
Ski'ifveUe N:o 107. 251 1840 hos K.
Maj:t anhållit om sådana åtgärders vidtagande, att Krigs-akademien från ett militäriskt gymnasium med kontubernium kunde successivt utbildas lill och blifva en tillämpnings-skola för arméens befäl af alla vapen, hvarigenom behofvet af särskilda privata inrättningar för nyssnämnda ändamål kunde försvinna; att Kongl. Maj:t, vid underdånig föredragning af delta ärende den 25 Januari 1841, i nåder lörklarat, att Krigs-akademien skulle förblifva i sitt dåvarande skick intilldess en allmän reglering af rikets uppfostrings- och undervisnings-anstalter kunde ske; att, sedan genom nådigt Cirkulär till samtlige Konsistorierne i riket den 6 Juli 1849 blifvit förordnadt angående reglering af elementar-läroverken, Kongl. Majit den 18 Januari 1850 i nåder vidtagit åtskilliga förändringar i Krigs-akademiens organisation, hvarefter densamma, som förut innefattat fem klasser, numera utgöres af två afdelningar, fördelade hvardera i två klasser: omfattande undervisningen i de två första klasserna hufvudsakligen allmänt humanistiska kunskapsämnen samt i tredje och fjerde klasserna omvexlande humanistiska och mililär-ämnen jemte mångahanda slag af militäriska öfningar; alt, då emellertid 1849 års Cirkulär blott innehöll grunddrageu till den anbefallda nya organisationen af elementar-läroverken, men det samband, som behöfdes emellan undervisningen vid de allmänna läroverken och fordringarne för inträde vid Carlberg, icke kunde vinnas innan elementar-läroverken blifvit genom en ny Skolstadga fullständigt organiserade och läsningen inom de särskilda klasserna tillräckligt ordnad, den skedda indragningen af lägsta klassen vid Carlberg, hvarigenom fordringarne för inträde vid sistnämnda läroverk blifvit betydligt höjda, haft till följd, att behofvet af privat undervisning för beredelse till inträdet, med alla dermed följande olägenheter, blifvit ökade i stället för minskade; att, efter det ny Skolstadga sedermera blifvit år 1856 utfärdad, det snart visat sig, att densamma icke kunde blifva af lång varaktighet, hvadan ock ytterligare förnyad dylik Stadga sistlidne sommar utkommit och på hösten börjat att tillämpas; att, under förutsättning, det denna Stadga blefve beståndande, blott alvaktades den tid, då klass-kurserna i de olika läroämnena vid elementar-läroverken hunnit blifva, på grund af tillräcklig erfarenhet så bestämda, att ändringar deruti ej vore att befara, hvartill antagligen fordrades ett, till ett och ett halft år; samt att, så snart man nppnålt detta mål, kunskapsfordringarne för inträde vid krigs-skolan ansetts böra
Eå det sätt förändras, att de fullkomligt motsvarade fordringarne vid afgången från den lass i allmänna läroverken, der ynglingarne befunne sig vid en medel-ålder af 17 år.
Yid pröfning af detta ärende hafva Rikets Ständer, i enlighet med den åsigt, hvilken redan i ofvan omförmälda underdåniga skrifvelse af den 19 December 1840 blifvit utaf Rikets dä församlade Ständer uttalad, ansett, att krigs-skolan vid Carlberg bör vara en militär-tillämpnings-skola; och då med detta ändamål icke öfverensslämmer, att krigs-skolan till en del förblir en läroanstalt nästan endast för sådana humanistiska ämnen, hvaruti undervisning meddelas i de allmänna elementar-läroverken och rättast der inhemtas; då, genom den hittills bibehållna organisationen, tillämpningskursen för eleverne onödigtvis förlänges, så att endast ett mindre antal, än hvad eljest blefve fallet, kan vid Statens krigs-skola utbildas, och, till skada för officersbildningen, behof uppstår af en mängd enskilda läroanstalter för nämnda ändamål; då denna organisation dessutom medför den väsendtliga olägenhet, att de ynglingar, som vilja genomgå krigs-skolan, nödgas alltför tidigt bestämma sig för val af lefnadsyrke, innan de uppnått den ålder, att deras större eller mindre anlag för militäryrket kunna ined säkerhet bedömas; samt dä, om än ställningen vid de allmänna läroverken förut lagt hinder i vägen för borttagande af de hufvudsakligen för undervisningen i humanistiska läroämnen alsedda delarne af krigs-skolan, ett förändradt förhållande härutinnan synes hafva, genom tillämpning af den sednaste Skolstadgau, inträdt; hafva Rikets Ständer an - 252 E.vpc dit io n s- Uts kottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 108. sett tiden nu vara inne att, med afskiljande från krigs-skolan af nyssnämnde delar, göra densamma endast till en tillämpnings-skola, der, om möjligt, alla arméens officerare kunde för sitt yrke utbildas.
— Rikets Ständer hafva derföre funnit sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla, det E. K.
Majit läcktes, så snart sig göra låter, vidtaga sådana förändringar i organisationen af krigs-skolan på Carlberg, att inträdet derstädes icke måtte ske vid så tidig ålder som hittills, äfvensom att läroverket kan blifva en allmän tillämpnings-skola för bildande af officerarne vid arméen, så att behofvet at enskilda läroanstalter för detta ändamål må upphöra.
Stockholm den 11 Augusti 1860.
-Vo 10$.
Uppläst och godkåndt hos Ridd. och Adeln den il Aug. 1860.
Preste-Ståndet den 11 ■— — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet den 11 — •— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående erläggande af losen för återvinnande af krono-nybygge, som förre innehafvar en genom transport sig af handt.
Besv. och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 129.) S. A. K.
Med anledning af de uti Kongl.
Brefvet den 5 Februari 1808 och Kammarkollegii derpå grundade kungörelse af den 29 i samma månad och år meddelade stad— ganden i afseende på åbo- och hesittnings-iätten å s. k. allmänna kronohemman, hvilka stadganden äfven gälla för nybyggen, så länge deras krono-egenskap fortfar, eller till dess den derå föreskrifna byggnads- och odlings-skyldigheten blifvit fullgjord, hvarefter de i jordeboken omföras från krono lill skatte, har Rikets Ständers uppmärksamhe
Exp edit io n s -Visko lia ts Förslag lill unclerd.
Skrifvelse lS:o 108.
253 blifvit fästad på åtskilliga olägenheter, hvilka af oinförmälda stadganden skola föranledas; och har, hvad dervid särskildt beträffar krono-nvbyggen, blifvit i berörda afseende hufvudsakligen anfördt, att en nybyggare vanligen vore en fattig person, som, för att bereda sig tillgång till nödigt kapital för uppodling af den åt honom upplåtna jord, hvarigenom han åsyftade förvärfva sig och de sina en tarflig utkomst, vore nödsakad att anlita krediten, men att, under närvarande förhållanden och så länge stadgandet om hans arfvingars ovilkorliga rätt att utan någon lösen efterträda honom i besittningen af hemmanet oförändradt gällde, han härvid möttes af svårigheter, som måste på framgången af hans företag verka högst menligt.
Såsom icke egare lill jorden, kunde han nemligen icke erbjuda en försträckningsgifvare någon intecknings-säkerhet, och, om han än vore en ordentlig och arbetsam man, hvars goda vilja att betala skulden icke borde betviflas, kunde dock några års missvext eller iråkad sjukdom lätt om intetgöra hans förmåga dertill, och försträckningsgifvaren hade då, i anseende till ofvanberörda stadgande, icke ens den utvägen att, lill betäckande af sin fordran, öfvertaga hans besittningsrätt till hemmanet, som kanske först genom nedläggande derå af det försträckta kapitalel erhållit ett värde.
En nybyggares utsigt att kunna vinna kapitalisters förtroende måste således, i följd af 1808 års Kongl, bref, vara betydligt inskränkt; och vöre detta förhållande äfven för det allmänna menligt, derföre alt det motverkade de till landets uppodling och förkofran eljest vidtagna åtgärder.
På dessa och i öfrigt anförda skäl, hafva förslag blifvit framställda, åsyftande att bereda såväl nybyggare, som kronohetnmans-åboer i allmänhet, en friare dispositionsrätt af de åt dem upplåtne lägenheter.
Rikets Ständer hafva, vid öfvervägande af hvad sålunda förekommit, tagit i betraktande, hurusom innehafvare af kronohemman äro i tillfälle att sjelfve afhjelpa de antydda olägenheterna af 1808 års Kongl.
Bref förmedelst hemmanets skatteköpande, hvilket numera, efter utfärdandet af Kongl. Kungörelsen den 15 December 1848, är förenadt med så ringa kostnad och omgång, att denna utväg kan anses tillgänglig för hvar och en, som deraf vill sig begagna; och hafva Rikets Ständer, med afseende härå, funnit något lagstadgande i den föreslagna syftningen för kronohemman i allmänhet ej vara af behofvet påkalladt.
Hvad deremot särskildt angår nybyggen, hafva Rikets Ständer ansett förhållandet med dem vara af så egendomlig beskaffenhet och till en del så olika det, som vid gamla kronohemman eger rum, att det torde förtjena en särskild uppmärksamhet.
Det värde, som för närvarande tillkommer de gamla kronohemmanen, är nemligen, utom i de undantagsfall, då på sednare tider några betydligare nyodlingar derå blifvit verkställda, en frukt, icke af den nuvarande åboens, utan af hans förfäders arbete och uppoffringar.
Den nuvarande åboen har i allmänhet ur sin företrädares hand bekommit hemmanet ungefär sådant, som det nu befinner sig, och då han sjelf dervid icke behöft erlägga någon lösen, vare sig till sina syskon eller till någon, på hvilken hans företrädare möjligen transporterat hemmanet, synes han icke billiglvis kunna göra anspråk på att mot sina barn hafva en bättre rätt, än hans företrädare haft mot honom sjelf.
Nybyggen åter äro från värdelösa skogs- eller ödemarker bragta till sitt nuvarande skick och värde i allmänhet genom den nuvarande åboens egna mödor och ansträngningar.
Emot honom kunna hans barn icke åberopa någon på föregående generationers arbete grundad slägtens rätt och det synes således redan ur denna syn punkt billigt, att en nybyggare i förhållande till sina barn har en större disposilionsfribet öfver sitt hemman, än som tillkommer en åbo å ett gammalt kronohemman.
Men härtill kommer ännu den omständigheten, att ofvan antydda svårighet alt erhålla behöfliga penningeförsträckningar måste för en nybyggare, i följd af hans särskilda ställning, vara i vida högre grad känbar, än för andra kronoåboer.
Om nemligen en 254 Expeditions-Utskotlels Förslag till underd.
Skrifvelse JS:o 408. åbo på ett gammalt kronohemman, som tillemar någon nyodling och dertill behöfver låna penningar, icke kan erhålla sådana, blir följden för honom ingen annan, än att den tilltänkta nyodlingen måste tillsvidare inställas.
Men om deremot en nybyggare icke kan bereda sig den kapitaltillgång, som erfordras för alt fullgöra den honom förelagda odlings- och byggnads-skyldigheten, så mäste han, enligt Kongl. Brefvet den 13
Maj 1817, helt och hållet gå ifrån sitt nybygge, utan att erhålla någon ersättning för sin redan derå nedlagda möda och kostnad.
Äfven denna omständighet talar således för billigheten af alt en nybyggare tillägges en större disposilionsfrihet öfver värdet af sitt hemman, så alt hans redan undangjorda arbete må bereda honom tillgång till det kapital, som för det återstående erfordras.
Slutligen hör ej heller förbises, att, om också inga i uttrycklig lag grundade hinder finnas för en nybyggare att, genom hemmanets skatteköpande, förskaffa sig full disposilionsfrihet deröfver redan under frihetsåren, man dock icke gerna torde kunna ifrågasätta att en nybyggare skall begagna sig af denna utväg, då han vet, att han några lå år derefter, om blott han fullgör sin odlings- och byggnads-skyldighet, skall erhålla skatterätten lill skänks.
På dessa skäl hafva Rikets Ständer ansett sig böra hos E. K. Maj:t i underdånighet anhålla om en sådan förändring i Kongl. Brefvet den 5 Februari 1808, såvidt det afser krono-nybyggen, att, då åboen å ett sådant nybygge genom afhandling transporterat detsamma på någon annan, än den, som, enligt berörda nådiga Bref, är närmast att efterträda honom, åboens barn och arfvingar väl må vara berättigade, såsom hittills, att, inom natt och år efter af Landshöfdingen utfärdad kungörelse om transporten, till sig återvinna hemmanet, men endast emot erläggande af den lösen, transportafhandlingen innehåller.
Expeditions-U/skottets Förslag till anderd.
Skrifvelse N:o 409.
255 Hf:0 10».
Preste-Ståndet den 11 — — Borgare-Ståndet den 11 — — Bonde-Ståndet deri 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förhöjda böter m. m. för oloflig el g jagt.
Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Betänkande N:o 17.) S. A. K.
Enär nu gällande lagar och författningar rörande jagt och djurfång vore i många afseenden olämpliga och larfvade förbättring, på det att tillgången på nyttigt villebråd icke måtte allt för mycket förminskas eller alldeles upphöra, samt detta sednare särskildt vore att befara i afseende på Nordens ädlaste vilda djurslag, elgen, har hos Rikets Ständer fråga blifvit väckt, att, i likhet med hvad tillförene understundom föreskrifvits, en författning måtte utfärdas, hvarigenom allt dödande, fångande eller förföljande af elg blefve under en tid af tio år, räknade från och med det innevarande, förbjudet, och att för öfverträdelse af detta förbud mätte stadgas tredubbla böter emot hvad nu gällande författning bestämmer för jagande af elg under icke lofgifven lid.
Då emellertid med skäl torde kunna ifrågasättas såväl rättmätigheten, som lämpligheten af en dylik åtgärd, hvarigenom en jordegare under en lång följd af år skulle helt och hållet betagas den honom naturligen tillkommande rättigheten att tillgodogöra sig den å hans område befintliga vildafvel och hvarigenom frestelsen till lagbrott i berörda hänseende utan tvifvel skulle blifva större än nu; samt det icke synes vara riktigt att genom förbud emot elgens jagande äfven under den årstid, då, till följd af naturliga förhållanden, jagten låter förena sig med slägtets bibehållande, söka åstadkomma en motvigt mot verkningarne af en på olämplig tid utöfvad jagt; hafva Rikets Ständer 256 Expcdilions-U(skottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o '109. ansett det i stället vara lagstiftarens uppgift alt söka förhindra denna sednare.
För vinnande af detta ändamål synes likväl det för närvarande bestämda ansvaret för oloflig elgjagt, bestående dels i 75
R:drs böter, dels i skyldighet att ersätta det dödade djurets värde, som, i händelse djuret ej tillrätlaskafFas, så alt uppskattning kan ske, ej får sättas ringare än 75 R:dr R:mt, icke vara tillräckligen verksamt.