Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är egentligen 2:ne omständigheter, hvarom den värde talaren nu här yttrat sig, nemi. den ena, huruvida det kan sammanslå med grundlagens anda att borttaga den collegiala naturen från våra administrativa verk; men då han i sjelfva verket icke nekande besvarat den uppkastade frågan, utan endast gjort den till föremål för tvifvel, synes det icke vara beliöfligt alt länge uppehålla sig dervid.
Det är visserligen sanni, att om den collegiala formen för ifrågavar. båda Colhrs verksamhet borttages, sä minskas antalet af Riksrättens ledamöter; men jag har häruti icke trott något lunder böra möta för antagande af en förändrad organisationsplan, om denna för öfrigt befmnes vara ändamålsenlig.
Den andra frågan, sorn afser ändamålet af besparing, är af jemförelsevis underordnad vigt.
Mig synes, att vid ^organisationer det icke är välbetänkt alt göra besparing till första villkoret.
Ilufvudsaken synes mig vara, att förvaltningen må blifva säkrare, hastigare och ändamålsenligare; och detta har jemväl varit syftemålet med den föreslagna reorgauisationen.
Att så ottina de ifrågavar. båda verken, ali. de, förenade under en chef, skulle arbeta på 2:ne divisioner för behandling af de olikartade frågorna, tror jag derför icke heller vara väl beräknadt, enär det ej annat än undantagsvis torde vara alt linna personer, som hos sig förena 102 Den 30 November e. ni. de för båda afdelningarne erforderliga kunskaper.
Jag tror att det skulle vara en misshushållning med Statens medel, om man efter en sådan plan utsåge en chef, som blott kunde omfatta en del af ärendena, men måste lemna handläggningen af den andra åt sine närmaste tjenstemän i den andra afdelningen.
Om vid frågans behandling af StatsUtsk., det skulle finnas nödigt att Const.Utsk. jemväl dermed finge befattning, må det då vara, ehuru jag ej anser det påkalladt af omsorg för grundlagens helgd.
Till slut får jag endast hemställa, att StatsUtsk. ville noga begrunda de motiver för den föreslagna reorganisalionen, som linnas upptagne uti den K. proposm bifogade proh, och hvarigenom hvad af den värde talaren blifvit yltradt, torde finnas vederlagdt.
Jag har icke haft tillfälle att läsa motiven till den ifrågavar.
K. proposm.
I f. m:s plenum begärde och erhöll jag den till genomläsning på bänken, men fick i anseende^ till öfverläggningarne icke tillfälle dertill; och nu är hon mig fråntagen.
Men jag förmodar all i dessa bevekelsegrunder ej lärer kunna finnas något nytt om en fråga, hvilken varit så länge och så olla genomgången, som den om Colhnes sammansättning.
Att ärendena skulle blifva säkrare behandlade af ett embetsverk, der endast cbefen ägde afgörande röst, men dock saknade den sjelfständighet, som med godtycklig afsättlighet svårligen kan förenas, måste jag betvifla.
Det är just felet hos så beskaffade embetsverk, alt de s. k.
Byrå-cheferne göra arbetet, men hafva hvarken heder eller skam för hvad som sker.
Ansvaret hvilar pä Verkets chef, och med ansvaret följer hedern för framgång.
Chefen häller den underordnade tjenstemannen ryggen fri, för hvad som försummas, så alt denne lätteligen blifver sjelfgod å ena sidan, under det lian å den andra saknar den äggelse och belöning som ligger i hedern, för hvad som uträttas.
Det har blifvit sagt att jag yltradt min tanka i form af tvifvel.
Jag lärer således hafva varit alltför undfallande i mina ordalag; ett fel, som vanligtvis icke förebrås mig.
Min öfvertygelse är likväl bestämd deruti, alt StatsUtsk. icke bar rättighet att behandla denna fråga i annat afseende, än anslagens beviljande angår.
Ståndet torde måhända erinra sig, att denna fråga förut varit å bane i sammanhang med frågan om förändring i Statsrådets och styrelseverkens inrättning i allmänhet.
Hela ämnet blef vid 1S23 års riksdag, för sammanhangets skull, öfverlemnadt ät ett särskildt Ulsk., men det skedde under förbehåll af Const.Utsk:s pröfn.ingsrälti hvarje grundlagen rör:de fråga.
Sedan särskildta Utsk. fulländadt sitt arbete, förevar ärendet vid flere särskilda riksdagar, till dess saken, hvad Statsrådet angick, slutligen vid 1840 års riksdag afgjordes, såsom 11. o. Ad. torde påminna sig.
Till svar på invändningen, att det torde blifva svårt om icke omöjligt att finna en chef, som förslode behandla de ärenden, som nu tillhöra både Bergs- och Comm.Colhne, får jag hemställa, huruledes, om denria förmåga vore omöjlig alt finna i andra instansen, det blef - Den 30 Noveni ber e. m. 103 ve möjligt, alt i den högsta finna en chef för Civil-departcmentet, som skall förslå bägge delarife, och ännu mycket mera dertill ?
Jag vill endast med ett par ord ytterligare fästa uppmärksamheten på en omständighet, sorn jag tror vara af vigt för bedömandet af frågan, huruvida rikets Colhr kunna förvandlas lill embetsverk af icke collegial natur, utan hinder af grundlagens stadganden, den nemi. att 35 § Reg.Fm, som vid omnämnandet af rikets Colhr tillägger: ”eller i dessas ställe inrättade verk”.
Deraf torde vara klart och ovedersägligt, att Colkne kunna af regeringsmakten förändras, utan att från R.
St:? sida vara beroende af annat än de erforderliga anslagens disposition.
IIr Gr. 0. Land tm. hemställde, om R. o. Ad. bifölle att jemväl de nu i anledn. af K. M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof afgifne yttranden skulle få till StatsUtsk. remitteras.
M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de vissa lagbestämmelser med afseende på enskilda banker.
Uti denna propos. har K. M. föreslagit, alt när en privatbanks verksamhet upphör igenom inträffadt konkurs-tillstånd eller utredning af banken genom årsstämning, denne sednare sålunda skall tillgå alt K.
M. låter utfärda allmän kungörelse med uppmaning till innehafvare af privatbankens sedlar, att inom 2 år presentera desamma till inlösning, i del fallet att banken upphörde med sin funktion, men dä banken försattes i konkurstillstånd, skulle sedlarne presenteras till påskrift för att utvisa den utdelning, sorn vid bankens utredningkunde komma i fråga.
Mot den korta preskriptionstiden vågar jag göra en anmärkn.; mig synes nemi. att, då R.
St. för inlösen af sina kreditsedlar bestämt en lid af 10 år, en preskriptionstid af 2 år vore för privatbanker alltför kort.
Jag får derföre föreslå, att denna preskriptionstid måtte utsträckas öfver 2:ne eller t. o. m. 10 år.
Privalbanksedlarne äro spridde öfver hela landet, och det vore hårdi för en innehafvare att gå miste om ersättning för sedlarne derföre, att lian icke afvetat privatbankens upphörda verksamhet.
Dessa banker hafva vunnit stora fördelar, och det vore orättvist mot sedlarnes innehafvare alt desse, när privatbanken upphört, skulle bidraga till ökande af dess ytterligare vinst. H. Ex. Hr Gr. Posse, Arved:
Jag anhåller att, i anledn. af Gr.
Gyldeustolpes anmärkn., få fästa LagUtsk:s uppmärksamhet på den omständighet, alt emellan den af Grefven omtalta inlösen af bankens sedlar och den inlösen, som, i följd af den föreslagna 104 Den 30 November e. m. lagen för privatbanker, kommer i fråga, är den slöra skilnad, alt banken icke är upplöst ulan fortfar, oell alt det således för banken kan vara likgiltigt om sedlarne äro längre eller kortare tid i omlopp.
Den sisle värde talaren torde icke hafva hört, att jag begagnade ordet ”kreditsedlar”.
Såsom sådana anser jag ej riksbankens, men deremot riksg.kont:s sedlar, hvilka voro af samma natur som de nuvar. privatbankernes.
St. för inlösen af sina egna skuldsedlar, hvilka icke representeras af någon metallisk valuta, föreskrifvit en så lång tid, så tror jag, alt man för privatbankernes bör göra detsamma.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att K.
M:s nu föredragna nåd. propos. jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden måtte till LagUtsk. remitteras, hvilket bifölls.
Ånyo föredrogs K.. M:s d, 27 dennes på bordet lagda nåd. propos., ang:de upphörande, emot vissa villkor, af rotehållarnes vid båtsmanshållet i Bohus län skyldighet alt förse sine båtsmän med en månads uppfordringskost.
Remitterades till Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.Ulskm.
M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos. ang:de staden Marstrands utseende till etablissement för vestra sjöförsvaret.
M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos., i fråga om tillvägabringande för Statens räkning af en lots- och båk-inrällning å Götha kanal samt de sjöar, hvarigenom densamma ledes, äfvensom ä Götha eif, blef denna nåd. propos. remitterad till StatsUtsk.
M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos., i fråga om indragning af Hofjaktvarfvet härstädes.
Jag vill endast hafva underställdt StalsUtsk:s bepröfvande, om det kan vara riktigt, att försälja frän Kronan en tomt, sä väl belägen som den iliägavar. när man ser huru svårt det för Kronan är och huru dyrt det blifver att inom stadens område förvärfva tomter, dä de behöfvas?
Om man linner för godt ali ändra den beslående inrättningen, sä synes icke deraf böra följa att tomten afhändes Kronan.
Kostnaderne, som man nödgats göra för att anskaffa tomt åt myutet, torde bevisa att det kan finnas någon grund för min vördsamma hemställan. K. M:s nu föredragna nåd. propos. jemte det i anledn. deraf afgifne yttrande remitterades till StatsUtsk.
Den 30 N o v e m Ii e r e. m. 105 Föredrogs ånyo K.
M:s d. 27 dennes på bordel lagda nåd. propos. ang:de grnnderne för rättigheten alt, tillverka, omdistillera oell i minut försälja bränvin, äfvensom för beskattningen dervid.
Axel, uppläste följande:
Då denna nåd. propos., rör:de lagstiftning för bränvinstillverkningen m. m., är grundad på det förslag, utsedde comiterade derom afgifvit, en handling som upptager nära 30 fullskrifna ark, blott sedan förra plenum b vilat på H. o. Ad:s bord, har jag icke varit i tillfälle deraf taga den fullkomliga kännedom, ärendets vigt k väfver, samt det vidtomfattande förslaget påkallar, för afgifvande af alla de anmärka' deremot, dem öfverlygelsen och erfarenheten kunna diktera.
Jag anhåller likväl vördsammast att för denna gång i all korthet få leda Ulsk:s uppmärksamhet hufvudsakligast deråt, hurusom i comiterades förslag förekommer icke allenast en stor orättvisa derutinnan, att den s. k. husbeliofsbränningen, tillförene ansedd såsom mest demoraliserande, nu åter blifvit framkallad och gynnad på bekostnad af den, som mera ordnad och lönande bedrifves af större jordägare, utan ock, på de efter min tanka fullkomliga missberäkningar, hvilka förefinnas uti kalkyler för tillverkningen med sådan redskap som skulle kallas binäring för jordbruket, hvilket åter alltför kännbart och orättvist rejaillerar på den uppgjorda beskallningsgrunden.
Efter comiterades förslag, skall bränvinsbränningsrätten delas i 2:ne klasser.
Den ena omfattar husbehof med högst 18 kannors panna, enkel redskap, med 300 r:dr jordvärde, hvarförutan såsom binäring för jordbruket tillkommer enkel redskap om högst 63 kannors rymd och minst 6000 r:dr uppskatlningsvärde.
Tillverkningsbeloppet under 6 månader den hela tillåtna tiden är dock beräknadt för hnsbehofspannan till 1200 kannor, med en skatt af 9 r:dr, då tillverkningen i binäriugsbränneriet, med den der högst tillåtna pannrymden eller 63 kannor, upptages ej mindre än lill 7,560 kannor under enahanda tid, med en skatt af 315 r:dr.
Den andra klassen kallas fabrik; derom är beskikningen både vidlyftig samt ofullständig, så att visst ingen mer än comiterade sjelfva för densamma lär kunna göra reda; och inskränker jag mig blott att derom nämna, att enhvar, utan afsende å jordvärde, äger rätt sig deraf begagna; alt beskattningen beräknas efter mäskekarens kubik-innehåll, samt uppgår för de minsta sådana fabriker med beräknad afverkning af 32,400 kannor till 1,800 r:dr, samt för de största med 164,000 kannors tillverkning lill 9,000 r:dr, allt för 6 månaders tid.
Jag återkommer nu till lista klassen, samt frågar, om det icke synes orättvist i principen att tillerkänna den minsta jordägaren eller den som innehar ett fastighetsvärde af 300 r:dr, och som följaktligen icke kan äga några produkter af densamma alt förädla, alt under egiden af husbehofsbränning kunna tillverka 1200 kannor med så ringa skatt som 9 r:dr utan att medgifva större jordägare proportionaliter, att jemväl idka husbehofsbrän - 100 Den 30 November e. m. ning.
Dessutom, hvilken är latituden för den enas eller andras behof?
Kan den mindre jordägaren i landet beräkna sitt husbehof af brännvin till 1200 kannor, hur stort blir då behofvet deraf för den, som äger jord med ett värde af 10, 30, 40,000 r:dr o. s. v. Jag har redan anmärkt att ägaren till sä ringa hemmansdel som menas med 300 r:drs värde, icke har något att bränna, mäste således uppköpa rudimaterier, och då dess husbehof skäligen icke kan upptaga öfver 40 å 50 kannor ärligen, blir öfverskotta 1150 kannor lill afsalu; hvarföre bör han då ej beskaltas efter tillverkningen, lika med del bränvin som fabriseras i öfriga brännerier, antingen de bära namn af det ena ellar andra?
Ett annat slag af Esla klassen kallas binäring för jordbruket till afsalu.
Här förekommer, efter min öfvertygelse, ett stort misstag vid beräkning af tillverkningsheloppet för den största i sådant bränneri lofgifna redskap eller 63 kannor enkel form, då man anser densamma kunna tillverka t. o. m. 7560 kannor, derefter skatten är beräknad lill 315 r:dr.
Med den erfarenhet jag äger skulle jag tro att åtminstone halfva beloppet häraf är förmycket, således kalkylen missledande vid beskattningen af sådan redskap och bör således närmare begrundas.
Ifrån en godtycklig beräkning af hvad comiterade kallar husbehofsbränning med 1200 kannors tillverkningsrätt för den aldra minsta jordägare, samt lill binäring för jordbruk för den, som innehar 6000 r:drs hemmansvärde, om i öfrigt den för densamma uppgjorde beräkning vore riklig, gör comiterade ett språng till fabriksbränningen, hvilken i anseende till den dervid beräknade minsta tillverkning af 32,400 kannor, af få lärer kunna begagnas; men uteglömmer alldeles ali tillerkänna hvarken husbehof eller binäring, som det kallas, åt mängden af dem hvilka innehafva jord utöfver ett värde af 6,000 r:dr och önska utöfva bränvinsbränning relativt till den produktion af rudimaterier, som kunna förefinnas å deras egendom, och hvilken klass jordägare säkerligen utgör större delen af dem som hitintills idkat denna handtering, eller, med andra ord, förslaget tvingar alla jordägare utöfver 6000 r:drs hemmansvärde, att antingen åtnöja sig med produktion efter 63 kannors panna utgörande rätteligen några 1000 kannor, eller ock anlägga fabrik, hvilket allt synes obilligt samt illa beräknadt.
Här finnes i landet i detta nu en mängd brännerier om 10 å 15 kannors rymd för ånga i 3:dje och 4:de klass, med hvilka tillverkas från 10 till 15,000 kannor och passa väl för mängden af egendomar relativt till omfånget af deras jordbruk, och kosta dock i anläggning icke obetydligt.
Sådana verk, jemte alla andra med betydliga omkostnader anlagde, komma således alt försvinna, då de icke kunna hänföras till de nya benämningarne.
Det skulle åtminstone vara både rättvist samt billigt, att då, som det nåd. förslaget i denna del medgifver, alla de hvilka 1847 varit antecknade att tillverka brännvin med redskap som kan hänföras till detta nya förslags Esta klass, fast af olika beskaffenhet än den nu föreskrifna, sådant oaktadt må desamma begagna t. o. m. 1850, äfven samma rättighet må tillerkännas alla öfriga som sig Den 30 November e. m. 107 till bränvinsbränning uppgifvit, åtminstone ett år efter den tid den nya förordningen blir utfärdad, till förekommande af allt för stor rubbning i den enskilda hushållningen, utan att tala om den pekuniära förlust som är oundgänglig vid reducerande af kostbara anläggningar, under brådstörtande lagstiftningsåtgärder.
Besynnerligt nog har comiterade, uti den särdeles vidlyftiga deduktionen ronde motiver lill detta förslag, frånlrädt den efter min tanke rätta grunden för rättighet lill bränvinsbrännings utöfvande, nemi. den som hvilar på jordvärdet, derföre att under föreg:de riksdagar tillkomne förordningar härom icke förmått, med jordvärdet till grund, förekomma den oformlighet, alt man på samma låga hemmansvärde varit i tillfälle, medelst anbringande af konst-apparat för ånga, framkalla större produktion, än som så till sågandes förordningen afsell; men comiterade förbigå alldeles alt denna oformlighet bärrörde ingalunda af fel i principen, men väl af oriktighet i förordningen, då densamma icke föreskref att vid begagnande af samma panna i en högre klass, eller för ånga, skulle dertill ägas samt uppgifva ett högre fastighetsvärde i proportion af ökad afverkning o. s. v. Jag har således bevisat alt hvad som härutinnan framkallat denna genomgripande reform i bränvinslagstiftningen ingalunda varit päkalladt derföre, att, man ej skulle kunna uppgifva ett beskallningssätf, med jordvärdel till grund, lämpadl efter en hvars ungefära tillgång på egna råämnen, utan utländska mönster, men väl efter inhemska erfarenhetsrön, hvaraf utan tvifvel en större belåtenhet, som alltid bör afses i den ekonomiska lagstiftningen, icke skulle uteblifva, och detta, jemte befordrande af behöflig inkomst för staten och befrämjande det moraliska goda, vid sidan af en allmän ekonomisk fördel.
Comiterades förslag anser jag alldeles olämpligt.
Det bevarar ingalunda en hvars rätt och bästa, samt är orättvist då icke allt bränvin beskattas lika under hvad benämning det än må tillkomma.
Efter mitt begrepp skulle antingen bränvinstillverkningen vara frigifven mot hög beskattning, eller ock begränsad som nu, dock så, att endast ett högre fastighetsvärde kunde berättiga att begagna konstapparat eller ånga, genom hvilken föreskrift den nu uppkommande bränvinstloden skulle i betydlig mån minskas, till allmän och enskild belåtenhet.
Att detta mitt yttrande får åtfölja den nåd. propos:n lill vederbör!.
Utsk. an hålles vördsammast.
K. M:s nu föredragna nåd. propos. blef, jemte det i anledn. deraf afgifna yttrande, remitterad lill Bevilln:s samt Allm.
Besv. o. Ekon. Utsk:n.
Föredrogs ånyo och remitterades till StatsUtsk.: E. M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos. ang:de nedsättning uti den af Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparräntan från hvart I0:de lill livart 30:de Skeppund af tillverkningen, samt upphörande af allmogens inom åtskilliga socknar af stora kopparbergs län skyldighet att in natura till bergslaget leverera deras hemiuansräntc- och mantals- eller qvarntulls-kol; 10S Den 30 November e. m. K. M:s fl. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos. om upphörande af s. k. nådårs- oell liggetids-besparingar viii tillträden af embeten och tjenster på rikets stat, samt om årliga anslag lill arméens och civilstatens pensionskassor och amiralitelskrigsmanskassan såsom ersättning för de inkomster dessa kassor af nämnde besparingar åtnjuta; samt K.
M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. propos. angtde medel till slutligt liqviderande af köpeskillingen för en till ny lokal för mynt- ock kontrollverken inköpt egendom, äfvensom till betäckande af öfriga med dessa verks flyttning förenade kostnader.
M:s d. 27 dennes på bordel lagda nåd. skrifvelse, i fråga om båtsmansbeklädnadeos öfverlagande af kronan, emot en viss afgift dertill af rust- och rotebållarne.
Efter af Hr Gr. o. Landtm, gjord hemställan om denna nåd. skrifvelses remitterande till StatsUtsk., anmälde och yttrade sig Hr von Hartmansdorff, Au g.:
Jag vågar underställa det H.
Ståndet, huruvida den nåd. proposm icke borde remitteras till Stats- och Ekon.Ulsktn.
Det har åtminstone hitintills varit vanligt, att sådana ärenden, som angå rust- och rotehållares skyldigheter, såsom beroende af kontrakt mellan kronan och vederbör, menigheter, hafva blifvit af dessa Ulsk. gemensamt behandlade.
Jag skulle tro det vara rikligt, att härmed fortfara. R. o.
Ad. biföll att förevar, nåd. skrifvelse finge remitteras lill Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsktn.
Föredrogs ånyo och remitterades lill StatsUtsk. K. M:s d. 27 dennes pä bordel lagda nåd. skrifvelse, loispersonalen. n Ånyo föredrogs K.
M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse med öfverlemnande af roteringsverken för den tillökade ordinarie båtsmansroteringen.
Denna nåd. skrifvelse upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., som derefter yttrade:
Jag befarar att något fel i formen för detta måls behandling förefinnes.
Enligt min tanke är det icke R.
St. som bör lägga sista handen vid ett roteringsverk, utan det är Ii.
M. som stadfäster hvad vederbör, embetsverk beredt och föreslagit på de grunder, som redan gällande författningar eller Konungs och Ständers beslut derföre hafva lagt.
Nu hafva Ständer och vederbör, embetsverk gjort sitt till, samt Konungen derefter gillat deras åtgärd; och likväl skulle R.
St. komma efter och stadfästa, hvad Konungen gjort.
Så har icke ordningen varit vid ärendens behandling i Sverige hitintills och jag tror icke, att den är den rätta, ty det ar Konungen och ej R.
St. som lägga sista hand vid stadfästelsen.
St. åter skulle inlåta sig uti pröfning af detta ären - Den 30 No ve mijer e. m.
109 de oell ingå uti detaljer, samt afgöra om någon ifrågavar. rote vore för stor eller för liten, hvad skulle deraf följa?
Jag vill hafva gjort denna anmärkn. antingen hon må i detta fall lända till någon påföljd eller icke; ty jag befarar att om man för framtiden fortgår på samma sätt, så drages frän Konungamakten hvad henne rätteligen tillhör.
Derföre torde en varning deremot genast behöfvas.
Vid förändringar uti role ringsverket har tillförene sä tillgått, alt sedan kontrakt med vederbör. rotehållare blifvit npprättadt, har del sedermera blifvit af K.
M. pröfvadt och fastställdt till framtida efterrättelse; och ehuru uti förevar, fall, på sätt Hr von Hartmansdorff anmärkt, ärendet dermed bör anses slutligen afgjordt, får man likväl ihågkomma, att vid 1840 års riksdag öfverlemnade K. M. till 11.
Sl:s skärskådande ett af K.
M. gilladt förslag till roteringsverk, hvilket troligtvis skedde derföre, att K.
St. begärde del deraf innan det till verkställighet lemnades.
Då den nu anmärkta formen blifvit iakttagen vid föreg:de riksdag, anser jag det nu vara i följd af del förra prejudikatet, som öfverlemnande! skett. R. o. Ad. beslöt, att K.
M:s nu föredragna nåd. skrifvelse jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden skulle remitteras lill Stats- samt Allm. Rcsv.- o. Ekon.Utsk:n.
Vid förnyad föredragn. af K.
M:s d. 27 dennes på bordet lagda nåd. skrifvelse om förordnande af en Statsråds-ledamot, i afseende på handläggningen af vissa i Riksd.Ordms 36 och 42 §§ omförmälda riksdagsärender beslöts att denna nåd. skrifvelse linge läggas till handlingarne, men vederbör.
Etsk. skulle meddelas underrättelse om densammas innehåll.
Härefter föredrogos: R. H. Sl:s Revisorers berättelse om den år 1845 verkstälde granskning af statsverkets tillstånd, styrelse och förvaltning, jemte de i anleda, deraf infordrade och till K.
M. afgifna lind. utlåt:n; Samme Revisorers berättelse, ang:de den sagde år förrättade granskning af de under K. M:s och Rikets Commerce-colhm ställde fonder och medel, jemte bemäldte Collegii deröfver till K.
M. afgifna und. utlåtande; Samme Revisorers berättelse om den sagde år verkställde granskning af Riksg.kont:s förvaltning och räkenskaper samt Götha kanalbolags och Malmö f. d. Diskont-inrättningars utredning, jemte Hrr fullrms i Riksg.kontoret i anledn. deraf gjorda framställningar till R.
St. 11. o. Ad. beslöt, alt desse berättelser jemte bifogade handlingar skulle communiceras de öfriga RiksStm samt remitteras till StatsUlsk.
Upplästes och lades lill handlingarne en af Comiterade till tryckfrihetens vård d. 15 dennes afgifven berättelse till R.
St. 110 Den 30 November e. m.
Föredrogs och remilierades till LagUtsk. R.
St:s Just.Ombudmans d. 15 dennes till R.
St. vid denna riksdag afgifna berättelse.
Sedan numera det egentliga hindret för penninge-ränlans frigifvande synes hafva upphört, då den allmänna handelsfriheten blifvit beviljad, hvilket i synnerhet var orsak att min motion i samma ämne vid 1S40 års riksdag förföll, så får jag ånyo väcka densamma, som jag önskar måtte få bättre framgång än den förra.
Penningen kan jag ej anse som annat än en handelsvara; hvarföre då lägga hinder i vägen för dess utspridande, medelst förordning, alt icke mer än 5 å 6 procent får tagas?
Låt delta gälla för bankens och andra publika fonder, men ej för det allmänna eller de privata kapitalisternas, det vore, enligt min tanke, detsamma som att bestämma pris eller sätta taxa för landtmannaprodukter och fabrikater m. m.