Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den der» af följande naturliga verkan, penningebrist i alla från Stockholm aflägse Landsorter, mång» faldiga banquerouter och allmän klagan, för* anlät troligen Konungen , att genom den till» förordnade FinanceCommittéen söka hjelp emot det onda, och medel täll ordning i Landets penningeverk.
ProVincernas innevånare följde Comit» téens verksamhet med spänd uppmärksamhet*’ och icke utan allmän fruktan, att det indragnings-syteme, som antogs 1818, äfven af Committéen skulle gynnas.
Comittéens förslag * en hemlighet för allmänheten, blef ändteligen, luinnigt, sedan ^Riksdagen redan räckt en tid» Örn det tillfredsställde capitalisten, var det så mycket iner motbjudande för Åkerbrukaren och Näringsidkaren, enär det hvarken lemnade upp» lysning om Sanna orsakerne till deras iråkade förlägenhet, eller gaf ringaste hopp örn hjelp deremot, helst hela förslaget endast åsyftade,1 att sätta capitalisten i säkerhet för myntets variationer, så att denna dass af medborgare, som hvarken bidrager till Statens underhåll eller försvar, och som aldrig deltager i några allmänna onera, måtte i lugn få njuta, om ari alla andra stannade utan hopp och hjelp.
De härliga frukter Commxtterade lofva» de af sitt förslag, skulle till vägabringas antingen genom utländska lån elle^ enskilta personers inlåtande i Kanken; det förra medlet, £ Den 3 2 Jalli /. m. 1059 alla tider nyttjadt , endast som yttersta nödhjelpen, då inom landet icke funnits tillgångar, har aldrig än befordrat någon Nations Välstånd, men väl bidragit till ökad förlägenhet, och det sednare, som skulle sätta Banken i beroende af Capitalisterna, och i deras våld lemna enda Fonden för hela Rikets Rörelse* Capital, skulle med detsamma göra alla Öfrige
Randets innevånare beroende af de personer^ hvilka voro lyckliga nog att äga Iradernas Gud.
Allmänna rösten förkastade detta förslag, och de förenade Utskotten, som billigen lyssnat dertill, och som tycktes vilja förena alla sinnen, hafva med otrolig möda utarber tat ett förslag, att närma sig och bereda en Realisation eller myntbestämning, utan att för några få personers fördel uppoffra den stora massan af medborgare.
Ridderskapet och Adeln antog efter mycket motstånd grunderna till förslaget, men förkastade ett dermed ovilkorligen förenadt vä'* Xel-bestämnings-förslag; de öfrige 3’.ne
Stånden hafva ej allenast återremitterat alltsammans, utan 2:ne hafva afslagit all fråga om Statspapper, hvarförutan förslaget troligen är overkställbar!; det ena Ståndet, utan att i stället föreslå andra medel, och det andra med förslag att utgifva CreditSedlar utan fond och ränta, således utan credit.
Ständerne stå, som mig tyckes, nu på samma ställe, som vid ankomsten till Riksdagen; måhända, att den på Realisations-förslager hittills fruktlöst använda tid och möda visar deras olämplighet, 10 6 0 löen 2 2 Juli i f. mt oell må hända har dét varit för tidigt dermed framkomma, så lange garantier saknas emot de våldsamma förändringar uti Bankens styrelse, användande och säkerhet, sorn med nu varande Författningar vid hvarje Riksdag kunna ske; om deremot nu sådane förslag gjordes, och i constitutionel väg vid nästa Riksdag stadfästades, som i detta afseende gåfvo all den garanti Ständer och Konung gemensamt kunna åstadkomma, skulle troligen Förslager om mynt bestämningar, lämpade till allas väl, med mera med mera förtroende emottagas.
Af dessa anledningar vågar jag till de Förenade Utskottens uppmärksamhet hemställa, att man för denna gång, med förkastande af alla directa eller indirecta Realisationer, endast bör före.' slå sådana åtgärder, hvarigenom den nu be: iinteliga sedelstocken göres så rörlig, som möj.
Irgt är, med iakttagande af alla försigtighets-] mått, som befästa Bankens säkerhet och credit.
Detta kunde åstadkommas! i:o
Genom antagande af den utgrening af BancoDisconten, Utskotten föreslagit, samt Ridderskapet och Adeln godkänt. s.-o Genom Enskiftes lån, samt lån till större odlings företag. 3:0
Derigenom att all Capital-inbetalning äf Fastighets-lån åter i samma väg finge utgå, samt denna lane tillgång ökas med hvad af odlings-låne-anslaget vöre öfrigt, sedan afsatt blifvit hvad som ansågs nödigt för de i 5ulra puncten föreslagne lån.
Den 2 2 Julii f. rrt. 1061 4.0
Vanliga creditiven bibehållas för Jern» Contoiret och ManufacturDisconten. 5:0
Att uti den stadgade mynt- eller sedelstocken icke borde inbegripas
Lån på Exportabla effecter, och att dessa som derutöfver borde få utgå, kunde ökas med alla sådana export-varor, hvilka icke äro underkastade förskämning, och i säkra förvaringsrum äto upplagde eller ock brandförsäkrade.
Dessa lån böra så mycket mindre anses tillhöra det stadgade RörelseCapitalet, sorn de utgå på vissa korta tider, aldrig fä omsättas, utan ovilkoriigen skola inbetalas, medföra full säker* hetförBanken, och således alldrig kunna skada crediten för dess sedlar, samt bero af Productionens ökande eller minskande,] och orubbade böra få åtfölja den. 6:0
Då således Bankens vinst icke behofde till silfver-inköp användas, kunde den helt och hållet få begagnas till de allmänna arbeten Ständerna finna böra fullföljas, och de fruktade Statslånen, således umbärliga, kunde besparas, till dess verkligt behof gjorde dem nödiga, då dg icke borde blifva omöjligare att införa, än Riksgälds sedlarne med ränta år 1789- 7:0 Skulle man i hänsigt till framdeles Realisation vilja upphandla silfver, kunde dertill användas hvad som af Statens skuld till Banken mer eller mindre inbetalas.
Om Intecknings- och LagsökmngsLagarne io6* Den 22 Julii f. rrn erhtilio oumbärlig förbättring, och StatslEkonamiska Författningar medgåfvp elen frihet för Handel och Näringar, som bör kunna förenäs med allmän och enskild säkerhet, då torde erfarenheten till en kommande Riksdag visa, att Landets välstånd kan ater erhållas utan konstlade myntbestämningar, och att alla möjliga Realisationer icke bereda detta välstånd, om Handel och Näringar sakna frihet, och dessas idkare samt Åkerbrukaren afstängas från tillgång af de capitaler, sorn ära nödige att åstadkomma Produktion, samt afyttra och sprida hvad som tillverkas och produceras.
Jag anhåller vördsamt, att detta mitt anförande må till Utskotten få åtfölja alla dit återremitterade Betänkanden, sorn angå de nu discuterade Finan^e-frågor.
Herr von Mecker, Carl Johan i uppläst^ följande :
(Se Bilagan N:o 3> Friherre Boye, Ludvig•'
Den anmaningJ
Sorn den sista värde Talaren ad dresserar till hvarje Riksdagsman från Landsorterne, upp* fyller jag, då jag förklarar, att jag icke blott’vits-. qrdar sanningen af hans grunder, utan äfven instämmer i hans framställda ändapiål.
För min egen del har jag blott några ord att tillägga.
Lika med den värde Talaren, skall äfven jag, efter några dagars förlopp, återvända till min hemort, egentligen derföre att jag icke mer?
Den 2 2 Julii /• m. hyser elen tanka, sorn skulle min verksamhet vid denna Riksdag förmå något uträtta, i den stora fråga som skall bestämma Nationens tillstånd efter Riksdagen.
Jag är glad af tillfället, att få i Ridderskapets och A,delns protocoll nedlägga denna förklaring, jemte skälet till mitt handlingssätt.
Den Riksdags-?nda, sorn länge var stark, och syntes äga en vacker 'syftning till den hjelp, på hvilken hela Nationen ropar, har, som det förefaller mig, hastigt undergått en förändring.
I financiella striden, emot begreppen af det indragningssysteme, sorn, alltsedan ur 1815 varit rådande, och som ensamt vållat den olyckliga förlägenhet, hvari Nationen befinner sig, i denna strid fortgick Riksdags-andan kraftfullt; men stunden af hennes seger synes också hafv3 varit den vändpunct, der hon stadnade.
I voteringen om grunderne för denna Riksdagsfinance plan, framkom hon till sitt första resultat, i afslag på Realisation^-projectet; men detta resultat synas också blif/a hennes sista, då sjelfva hennes bekännare sedermera så beställsamt synas vilja godtgöra fördelen.
Bevare mig Gud ifrån, att känna någon regret deröfver, att ett starkt parti-sinne icke gifvits* Jag afskyr hvarje Partisinne; och vågar tro, att jag tillräckligen ådagalagt, det jag icke velat tillhöra något sådant; oten jag hade trott, att, i den medelväg sorn sökes, borde ofver jygelsens styrka icke tillåta någon eftergift, eich da jag likväl nu finner den gå allt för långt, så tror jag tid vara inne för mig, att gå undan, och upphöra med en fåfäng verk - 1064 Den sj Julli f. m. samhet. X elen vrå af Riket dit jag återgår, skola dock, för mitt Fäderneslands val, mina varmaste önskningar icke upphöra, och med hvarje Svensk rnan skall jag täfla, att tålmodigt bara följderne af et tillstånd, sorn jag icke förmått hjelpa. friherre Laberbjelke, Gustaf:
Det är med finledning af några Herr
Thatrts yttranden som jag trott mig böra underställa HöglofJ.
Jiidderskapet och Adeln, samt äfven den varde Talaren tjelf, en och annan anmärkning.
Han har omnämnt
FinanceComittéens förslag till en myntbestämning, ett förslag redan i början af Riksdagen kändt, fast senare genom handlingarnes tryckning Allmänheten meddeladt.
Herr Tham förmäler, att denna bestämning, enligt Comittéens plan, var ämnad att tillvägabringas, antingen genom ett Utrikes lån, eller genom enskild actie-teckning i Banken. dag får dervid den äran erindra, att det af Talaren i senare rummet upptagna förslag, det nemligen att tillåta enskilta personers deltagande i Banken medelst actier, vara af Cornmlttéen i första rummet framställt, och i alla hänseenden dess egentliga mening, samt just derföre uppgifvit företrädes-vis för det andra, hvilket var att anse blott såsom ett nödtvunget alternativ, i händelse det första icke skulle gillas.
Detta inherntas så väl af sjelfva planen, som i synnerhet af HufvudBetänkandets både anda och ordalag; och man torde utan svårighet inse, att frågan om ett utrikes lån jarit framkastad, endast för att ådagalägga derr \
Den ‘i a Julii f. m. 1065 större ändamåls enligheten af enskild actie-teckning.
Hvad åter denna beträffar, tror jag, att ännu ett skäl bidragit (ill dess upptagande i Comittéens så tidigt dömda, så sent lästa Betänkande, det vigtiga skäl, nemligen, att man dymedelst hoppades på ett imiirect sätt vinna en verklig och högst önskvärd garanti emot framtida osäkerhet, i afseende på liesta n d e t af financiella beslut och åtgärder, samt emot möjligheten af ytterligare obr-gransade sedel-emissioner.
Det är ej min afsigt, att här åter framställa ett förslag, som synes vara satt utur fråga, jag kan icke uppväcka döda.
Men jag har med tillfredsställelse omfattat en anledning till det enskilta yttrande, att afsigten med förslaget var god och välsinnad.
Äfven den värde Ledamoten sjelf har i denna afsigt instämt, då han nyss önskat utfinnandet oclj antagandet af en sidan garanti, en önskan den jag till alla delar biträder.
— Sluteligen har Herr Tham yttrat sin mening och tillstyrkan vara, att vi, hvad finaneerna beträffa, må inträda uti ett inöjeligast förenkladt väntnings- och beredelse-tillstånd, intill dess vi, i den ordning Grundlagen utstakar, lyckats att vinna denna ofta omförmälta moraliska garanti emot möjliga missbruk af en arbitrair myndighet hvad penninge-väsendet beträffar.
Äfven i detta hänseende instämmer jag, samt af allt mitt hjerta med den värde Talarens åsigt. io66 jyen 2 3 Julii f. m. He?r Ceder schjöld, Pehr Gustaf:
Jag ber at$ få förklara Herr von Ovanten min tacksamhet för de grunde!iga bevis, han gifvit för möjligheten, att genast tillvägabringa en realisation med Bankens nuvarande silfver-capital ; och jag önskar, att de Förenade Utskotten må behjerta hans förslag, ehuru jag ej i allo kan instämma i de siutsattser harr deraf dragit.
Herr Tham har yttrat, att den af Utskotten föreslagna mynt bestämning blifvit af Bidderskapet och Adeln förkastad, emedan man icke agde någon garanti, att kommando Ständer skulle respectera närvarande Ständers beslut.
Jag får derföre tillkännagifva, att hvad mig beträffar, det ingalunda var misstroende till kommande Ständers goda vilja , sorn dicterade mitt votum, utan tvärtom den förhoppning , att de icke 'skulle af nuvarande Ständers oförsigtiga och oriktiga beslut anse sig förbundne att åstadkomma ailä de oredor, sorn deraf mäste blifva en följd.
Örn coutsen nemligen uppstege betydligt öfver den nu utsatte realisations-coursen, skulle naturligtvis en realisation efter den bestämde lägre coursén icke kunna försiggå utan att förnärma alla dem, som efter den högre coursen åsamkat sig skulder, och dessutom störa alla då befintliga mynt-förhållanden.
Jag yttrade derjemte, att mynt icke later sig bestämmas blott med ord, utan att dertill fordras materiela garantier.
Henna satts tyckos Utskotten icke hafva erkänt.
Och detta på - Ven 12 Julli f. ?n. minner mig om ett förslag, som vid sista Riks-’ dagen af en välmenande jLedamot framställ, des, att nemligen man icke behöfde göra mer för att nedsätta coursen till al pari, än blott utfärda en lag, som stadgade hardt straff för livar och en, den der för en Riksdaler hardt silfver, tog meia än 48 sk. i sedlar Herr von Heyne, Georg:
Jag har verkligen under hela Riksdagen varit porterad att tro, hvad Herr Tham nu framställt, att nemligen de åtgärder, vi skulle vidtaga (ill realisation, eller i annat financieit hänseende, saknade de garantier, som voro nöd.vändiga, emedan Ständer kunna förändra, hvad Ständer beslutat.
Jag har således ock trott, att bättre varit, att låta det slags ordning, som visat sig vilja återkomma, få göra sig sjelf, och ostörd fortfara, än att genom konstiga arrangementer söka befordra den —r- och såmedelst möjeligen verka rakt till motsatsen.
Men då så många theorier, och jemväl en mängd förslag, som synts verkställbara, blifvit inom och utom RiksSiåriden framställda, hafva de förenade
Ut* sk ott.en, efter min tanka, äfven bprdt framläg* ga ett förslag, och således haft skäl att göra, såsom de gjort.
Herr Tham har tillstyrkt oss, att afbida en tidpunct, då mera stadga för besluten kunde vinnas: att emedlertid minska fonden för silfver-upplcöp, för att slippa utgifva StatsOblig.itioner, och förändra vilkoren för odlings- och fa3tighets-lånefondens användande.
Jag tror för min del, att vi kunde alldeles undvika de så kallade StatsQbliga-' io68 Den 2 2 Julli f. lri. tionerne.
Närde enskilde äro så mycket skuldsatta, är det ej skäl att Staten blifver det än mera.
Jag skulle således tro, att bäst vöre, att Bankens liela inkomst af odlings- och fastighets- lånen användes till canal-arbeten och strömrensningar.
I dessa fall skulle ej eller sedelstocken minskas, utan åter utgå och komma hela allmänheten till godo, 1 stället att de nya lån, sorn »nan nu föreslagit skola gagna blott några fa förmögnare personer, eller sådane, sorn hafva ograverade egendomar.
Ty de, hvilka nu äro skuldsatte, hafva säkerligen deras egendomar så betydligt intecknade, att de icke kunna få någon ytterligare låndelaktighet i Banken.
Herr Silfverhjelm, Carl Georg:
I anledning af Herr von Beckers nyss gjorde uppmaning, anser jag mig skyldig förklara, det jag till aila delar instämmer uti hvad han ganska riktigt och träffande anfört.
Herr Grefven och LandtMarskalken hernslälde, om icke, med undantag ef Friherre Boyes yttrande, som endast tycktes utgöra en reservation till Protocoilet, alla de öfrige af åtskillige ledamöter afgifne anföranden, hvilka innefattade ytterligare anmärkningar vid Stats- och BancoUtskottens af Ridderskapet och Adeln förut återremitterade Utlåtanden, rörande Finance-regleringen, kunde till bemalte Utskott förvisas. * ■ /.
Den 2 2 Julli f. m.
Stats-, Banco- och XiagUtskottens den 9 dennes under N:o 315 afgifne, söm den 19 dfrpåföljde efiermiddagen på bordet lagde, Betänkande, angående vilkoren för inrättandet af enskildte Banker eller Disconter.
Herr Tham, Wollroth:
Jag har icke uppstigit i afsigt, att framställa några anmärkningar emot de förenade Utskottens Betänkande, utan anhåller endast, att få uppläsa ett förslag, iom med förevarande ämne har nära sammahang.
Hyareter Herr Tham anförde skrifteligen:
Herr Tham anhöll, att, örn Ridderskapet och Adeln biföll Utskottens Betänkande, det nyss upplästa anförandet måtte anses såsom innefattande en ny Motion, eller ock, i händelse Betänkandet återremitterades, få, i egenskap af anmärkningar, åtfölja återremissen.
Det är ej för att i någon väsentlig mon bestrida Utskottens Betänkandet, som jag begärt ordet; men då den deruti förekommande frågan är af den vigt, att en stor del af credit-systemet derpå beror, har jag trott, att äfven mindre omständigheter borde komma i betraktande, och anhåller nu, att, i händelse Betänkandet återremitteras, få göra Ig förenade Utskotten uppmärksamme på en 107 o
Den 21 Julii /. m sadan.
"Det står -nemligen i Betänkan det v att enskildte bolag skulle vara berättigade, att efter förfallotlagen å den utlånta summan, upptaga öfverränta efter enahanda grunder, som de för BancoDisconten gällande.
Det är väl en särskild fråga, hurudan denna
Disconts ränteberäkning kan blifva, men om denj såsom Stats- oell BancoUtskotten föreslagit, kommer att blifva i närmaste likhet med den, som för närvarande iakttages, så vågar jag hemställa , om icke förberörde rättighet, i enskilde personers hand , kunde gifva anledning till ett ganska farligt procenteri.
Jag tar mig friheten föreslå det correctif, att åtminstone de enskilde långifvarne aldrig må af låntagare tillgodonjuta öfverränta för mera än sex månader, utan att sedermera endast laglig ränta må beräknas, på det att icke öfverenskornmelser måtte imellan Borgenär och Gäldenär uppstå derom, att den ene betalde öfverränta , under det att den andra blott til! formen lagsökte låntagaren, roen dref lagsökningen så långsamt, som om låntagaren fått anstånd.
Detta Vore ett i lag grundadt och auctoriseradt procenteri, som kunde blifva mycket vådligt; och ändamålet med öfverräntan kan lika väl vinnas genom det att densamma blott för några vissa månader gäller * ty den som icke skrämmes af denna öfverbetalning, den skrämmes i alla fall icke af någon, vare sig för längre eller kortare tid.
Med det nu föreslagna tillägget, skulle jag för min del anse en öfverränta af 12 procent lika lämplig och Den Rj Julli f. Tii.
1071 till och med lämpligare än den ofta föreslagna af 8 ptocént.
Det är conseqvent, att Igta vitet vara högt, då det skall vara något, men det är icke rätt att authorisera en anstalt, hvarigenom man undernamn af vitén ger, tager och till och med utsöker, allt under skydd af författningar, hvad. sorn
För öfrigt är i lagen otillåtet att gifva och taga.
Som jag va» rit en ibland detri, hvilka gjort Motionen om enskilda invisningar; så delar jag
Val i vissa, hänseenden Utskottens nu yttrade mening; men jag har dock vid deras Betänkande funnit åtskilligt att tillägga.
Jag anhåller således, att detsamma må varda återremitteradt, samt att JRidderskapet och Adeln ville tillåta mig , att inkomma med de anmärkningar, jag anser dervid vara af nöden.
Mig synes, att förevarande Betänkande angår privat banker, men ej enskilda invisningar, såsom Friherre Wrangel tyckes tro; och i anledning af Grefve Spens's anmärkning, torde jag få upplysa, att inom Ut* skotten uppstått fråga, huruvida straffränta i allmänhet borde vidare äga rum ; men att då det befunnits vara gifvet, att man ej i annat fall skulle kunna förekomma hvad man kallar douceurer, Utskotten ansett nämnde straffränta böra, qvarstå såsom det tjenligaste medel att 107st Den 2 J Julii f. rti. hindra procenteri; och Utskotten hämtade ökad anledning härtill deraf, att Utskotten sjelfve föreslagit, att öfvérräntan för IBancoDisconten icke skulle utgöra mera än 8 procent.
Grefve Spenn Jag delar visserligen Herr Hje rtas öfvertygelse, att det svårligen genom lag är möjligt att förekomma enskilta bicontract; men annat är att stadfästa deras giltighet, och genom lag åstadkomma deras utsöklighet.
I det afseendet tror jag, att, då fråga är om contract, som i allmänhet äro förbudne, man måste iakttaga den största varsamhet.
Till hvad jag i detta fall förut yttrat, torde jag få tillägga, att öfverräntan ofta kan drabba ganska oskyldiga personer, som svårligen kunde komma i tillfälle att gifva så beskaffade douceurer, som dem Herr Hjerta omnämnt.
Det är ju en möjlighet, och det hänä der till och med ofta, att personer, som äro Gäldenärer i Disconten, lemna sterbhus efter sig af den osäkra beskaffenhet, hvad tillgångarne beträfFar, att Arfvingame icke genast, eller före utredningen vilja eller kunna uppfylla den aflidnes förbindelser.
Det synes då vara hårdt, att om barnen eller deras förmyndare, i fruktan, att icke något af Föräldrarnes förmögenhet blir öfver* och under afbidan af proclamadagen, ej inom förfallotiden inbetala den aflidnes lån, dessa oskyldige personer då skulle drabbas af öfverränta för en längre tid eller straffas för ett uppskof, som icke kan anses såsom ett manqvement å deras sida.
Den 3 2 Julii f. m. 1073 Jag tror för nain del, att öfverränta e* gent!igen bör laggas på den, sorn personligen bort inbetala det förfallna lånet, men ej utsträckås på hans rätts innehafvare och andra personer.
Lättaste sättet att vinna detta syftemål, utan vidlyftiga och invecklade stadganden, är, att som jag föreslagit, förklara, att öf. veriänta endast tages under ett visst utsatt antal af månader» Herr Grefven 6ch LandtMar skalken frågade, öm Ridderskapet och Adeln ansåg Utskottens Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras. —■ Ropades Ja.
Föredrogs å nyo Stats-, Banco- och LagUtskottens den 9 dennes under N:o 3x3 afgifne, samt den 19 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, i anledning af väckte Moiioner rörande förändringar i Författningarne om ränta vid penninge-försträckningar, tå»--'4 Herr von Hohenhausen, Michaelt
Då jag i detta ämne yttrade mig vid pröfningen af frågan om Discont-Väntan, tror jag mig nu böra förnya mitt då gjorde yrkande, att den lagliga räntan måtte fästas vid 5 och e« half Ridd. och Ad.
Pröt.
VI Band. 68 Den %% Juiii f. m. procent.
Den har hittills utgjort en half1 prö? cent i månaden; och den af mig föreslagne skulle således icke medföra något slags oordning, emedan den. beräknades effér elfva halfva procent om året, i stället för tolf.
Capitallsten skulle derigenom undgå den beskyllning man så länge gjort honom, och hvad man så länge öfverklagaf, att han nemligen ej velat till Staten något bidraga, och med da Bevillningsgrunder vi nu antagit, att blott den synliga förmögenheten skall beskattas, är räntans nedsättande den enda utvägen, att taxera capitalisten.
Genom densatrima torde ock de inqvisitoriska omgangarne med edgång m. rn., för att utfinna hans förmögenhet, kunna undvikas.
Jag tror äfven, att om denna utväg antages, Riksens Ständers beslut i afseende - på Disconträntan icke skulle blifva illusoriskt, såsom det nu är, så till vida nemligen, att de, som äro i största behof af lån, icke kunna få dem, ehuru för deras skuld denna nedsättning blifvit beslutad.
Ty genom ett närmare förenande af den lagliga räntan, till likhet med disconträntan, skulle, efter all anledning, färre personer profitera af Discont-lånen, Jag anhåller i öfrigt vördsamt om återremiss af Utskottens Betänkande' Herr Hjerta, Gustaf:
Uti de förenade Utskottens Betänkande äro alla de motiver så fullständigt utredde, hvarföre Utskotten ej tillstyrkt ändring i stadgandet om laglig ränta, att jag tror mig blott böra fästa uppmärksamheten på ordalydelsen i detta Betänkande.
JDen 23 Julii f. m.
Jag är öfvertyga*], att den nedsättning af räntan, som Herr von Hohenhausen föreslagit^ icke skall medföra någon fördel för creditvertet, utan anser att densamma, innan någon säker anstalt i allmänhet är vidtagen, hvarpå crediten kan grundas, icke skulle verka till annat, än att alla räntetagare skulle uppskräiiias, och uppsäga capitaleme; och utur denna åsigt finner mari sig af nödvändigheten tvungen, att hålla sig vid det, hvarvid man är van.
Jag tillstyrker således bifall till Utskottens Betänkande.
JEn återremiss deraf skulle blott leda till tidsutdrägt; ty det lärer ej Vara för
Utskotten inöjeligt att vid närvarande penninge-för hållanden föreslå den åsyfta* kle förändringen.
Herr Munck af Rosenskjöld, Eberhard'.
Afven detta Betänkande gifver mig anledning beklaga, att så mångå till Finanee-regleringen hörande åtgärder skola styckevis behandlas och pröfvas.