Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vågade dervid hos Kongl.
Maj;t tillika i underdånighet anmäla min enskildta fruktan, att nästan oöfvcrvinneiliga hinder för fortkomsten af denna Den 5 Martti, inrättning, verkställd! för det allmännas räkning, skola mö a, hälst i ett land, sådant som Sverige, der, utom andra verkställigheten förevarande omständigheter, vägarne vissa årstider äro mindre farbar3 och så olika, att på ena station hjul och på den andra medar måste nyttjas j äfvensom jag ansåg beloppet af den nuvarande skjuHegan i sin mån motverka inrättningens bestånd; kunde detsamma, utan att leda till and a olagenheter, betydligen höjas, så förmodade jag, att enskildte personer skulle manas, att, med utsigt af skälig behållning,' vilja åtaga sig lotvagnarne på entreprenade, då resande, i anseende tillden lindrigare kost, nåden, ekare skulle begagna dem.
Enär detta ärende hos Kongl. Maj t i un; derdånighet föredrogs, erhöll jag nådig befallning, att alresa till Tyskland, för att på stället inhämta tillförlitliga underrättelser om så väl der vidtagne anstalter till posternes förskaffande med postvagnar, som de särskildta utvägar, hvilka kunna begagnas, för att inrätta Svenska brefväxlingen på continenten med största skyndsamhet och minsta kostnad.
Af dessa 2;ne frågor äger endast den första eller den om postvagnarne sammanhang med för handen varande ämne.
Uti de Preusiska, Ssxiska och Österrikiska Staterna är den egentliga brefposten skiljd från For- eller Postvagnsinrättningen.
Den bär namn af Ridande och den sednare af Farande Posten.
Med den förra afsändas alla bref till en viss vigt.
Med den sednare afgå de 6törre paketen, emballes Den 5 Martn: racle varor af nästan alla slag samt resande.
Å postvagnar befordras således, icke heller i ofvanberörde Stater, brefposten, då den ock med erforderlig skyndsamhet icke skulle framkomma.
Maj t bär jag haft nåden närmare utveckla detta ämnej och min förmodan, att all Forvaposinrättning, verkställd för Kronans räkning, icke skall bära sig, har i sednare tider fått öMd styrka.
De, genom enskildte Bolags och personers försorg, anskaffade Ångfartyg, hvilka begagnas inom mälarn, samt på flere orter af Östersjöns kuster och hvilka i en framtid äfven skola besöka de inre delar af landet, genom hvilka Götha Canal löper, lemna redan och skola ytterligare lemna önskade tillfällen för resandes, varors och paketers fortskaffände för en ringa betalning ät de provincer af Riket, der rörelsen är iifligast.
Den behållning eller rättare inkomst, som af en Forvagns-inrättning möjeligen vore att påräkna, skall således äfven härigenom ansenligen minskas och slufeligen förvandlas till verkelig förlust, som drabbar de kanhända redan till oumgängeliga behols fyllande icke till— räekeliga Statsmedlen.
Mindre äfventyr torde en Forvagnsinrättning vara underkastad, orri den, genom enskildies föranstaltande b?sörjdes, hälst på smärre distaneer städerna emellan.
Då kunde en närmare efter yn äga ram, eo mindre förlagskostnad erfor tias och allt mera bestämdt lämpas efter de utåt rje särskildta bolagen noga kände locala förhållanden.
Dessa äro de tankar jag i ämnet vågat för Hans Majit underdånigst yttra, och hvilka, da samma äm - 5ro Den 5 Martii, ne ru bär förekommit, jag vördsamt trott mig höra låta komma till Högloft Kidderskapets och Adelns kännedom.
De äro grundade i irvin öfvertygelse, utan att jag derföre är nog förmäten att tro , det de äro uteslutande de rättaste.
Det är i tviflets spär vi vandra till sanningarnaj det är ur flere synpuncter sedd, sorn en sak. sluteligen utvecklas, och i dessa afi.eenden torde de vara icke aldeles onyttiga.
Friherre Wrangels project innehåller hufvudsakligen : att postvagnar böra inrättas nu tili en början endast emellan de större städerna och på vägarna em; Ilan Stockholm, Götheborg, Helsingborg, Ystad, Carlscrona, Gefle Och Grisslehamn; att emellan dessa städer och platser Postvagnarne böra intaga den vanliga postens ställe samt att Posthemman tillslås reserv-sk juts*, n; att, när tyngden och mängden sådant lordrade för resandes och varors fortko mst, Bondkärror elier Bondvagnar togo* till hjelp, samt att postverket betalade den andel, sorn vanligen blifvit erlagd för i a 2 hästar, dä resten af kostnaden skulle fyllas af inflytande Forvagnsmedel.
Kostnaden till uppköp af Hollsteiner-vagnar m. m. upptages till 40,000 R.dr hvilken summa Friherre Wrangel förmodar på ett år kunna återgäldas. öian att ingå i alla detaillerna häraf, får jag äran nämna, det jag, för min del, anser Bredestens förenande med Forvagnarne icke lämpeliget ofta har, med mer och mindre skäl, klagats öfver posternas långsamma gång, nut Den 5 Martil.
511 då den fortskaffas med lätta åkdon, hvilka, utom postilion och postbonden, medföra endast postväskorra.
Skola din posterne afgå med de tungt lastade och ofta med svaga hästar anspände Forvagnarne, är det ganska gifvit, att de ännu sednare frair komma, hälst höst och vår Härvid bör äfven anmärkas, att, enligt skjutsstadg n, får irk- köras fortare än timma på milen, då deremot, enligt Postförfaitningarne en m l skall tillrygga^.. gas på minst 14 timma, enär cj mycket svart väglag, gör sådant omöjeligt.
For v gnarne. såsom medförande resande-, kunna icke heller, utan afbrott, fortgå På sätt jag här ofvan haft äran anföra, har K01 gl Majt äiven funnit Brefposten böra skiljas frän Forvägnsinrättningen.
Att Bondkäiror eller Bondvagnar skulle begagnas lill de varors fortskaflände, hvilka icke å Postvagnen kunde inrymma», anser jag äfven vara mindre ändamålsenligt Skall en Forvagnsiniättning vinna credit hos allmänheten, är det nödvändigt, att den får fullkomlig visshet derom, att de paketer och varor, som afsändas, oskadade framkomma, och sådant lärer i flera fall icke kunna äga rum om de skola vid hvarje station flyttas från det ena till det andra åkdonet.
Vid Posthemmanens part ella anslående till reserv-skjutsen möta ock betänkligheter och skulle sådant icke sällan ge anledningar till missnöje O; h klagomål, derest ej en allmän omskapning af grunderne för postföringen företogs.
Af hvad jag nu haft äran anföra, täcktes 512 Den 5 Martiin Höglofl.
Riddersbapet och Adeln inhämta, det mina åsigter i detta ämne äro olika med Friherre VViangels.
Vi ledas dock säkert, ehuru å skiijda vägar, af samma nit för det ailmänita.
Friherre Wrangel önskar en inrättning den han anser gagnelig j j^g önskar den icke i den form den föreslagen blifvit, emedan, efter mitt sätt att se, vä! möjeligen förluster, men ingen vinst dervid vöre att hämta.
För öfrigt har jag vid detta tillfälle trott mig böra ha äran nämna , att CanzliRådef Schoerbing inkommit till Kongl. Majst med ett underdånigt förslag till inrättande af en farande Post- eiler Forvagn, att begagnas endast till resandes och paketers eller varors förskaffande.
Då det afser på en gång den så allmänt öfverklagade hållskjutsens indragning, städernes befriande från den dem nu åliggande dryga skjutsskyluigheten, de resandes fortkomst för mindre kostnad än den efter nu gällande skjutsförfattningar samt derjemte en icke obetydlig inkomst för Statscassan, förtjänar det visserligen all uppmärksamhet.
Af mig kan det likväl icke bedömmas i hela sin vidd, då det vidrör åtskilliga Economiska ämnen, hvilka ligga utom gränsen af min befattning och mina kunskaper.
Jag har emedlertid trott mig böra tillkännagifva tillvarelsen deraf.
Sluteligen får jag äran vördsamt anhålla, att detta mitt anförande matte få åtfölja Friherre - Den 5 Mardi, flg herre Wrangels project till det Utskott, dit detsamma kan blifva remitteradt.
Friherre Åkerhjelm, Cart Axeli Det är med anledning af den af Herr Fri* herre Ridderstolpe uti förmiddagsplenum den 26 sistledne Februarii gjorde motion, angående bortarrenderandet af MilitiäBoställen och andra Kronans lägenheter, eom jag utbeder mig att några ögonblick få upptaga Höglofl.
Ridderskapets och Adelns tid, för att hvad MilitiäBoställens bortarrendering beträffar göra följande anmärkningar och tillägg.
Lika med Herr Friherre Ridderstolpe erkänner jag, att vid de å desse boställen hitintills anställde auctioner, man har allt för nitiskt följt den principen, Itt antaga den högstbjudandes anbud, så snart han varit försedd med tillförlitlige
Borgersmän för de första fem åren, samt utan att fästa uppmärksamhet dervid, om en sådan bjudare ägt den ringaste kännedom af jordbruk eller dertill erforderlige insigter.
Ofta har händt att personer som knappast mer än till namnet kändt en plog , och hvilkas förra yrken varit helt olika med landtb uket, stannat för högsta anbudet, töljderna häraf äro nogsamt kände, till stor för - Bil, till Ridd. 0. Pr, II Band. 33 Dun 5 Martii. ju«f för indelnlngsinnehäfvaren, och till menlig inflytelse på Bosta!Isjordens häfd, sorn derigenom för en mängd år, blifvit försämrad.
Jag kan således icke annat än tillstyrka det förändrande af grunderne för boställens hädanefter skeende bortarrendering, 60m Herr Friherren punctvis uppgifvit, dock med det tillägg, att vid den, å ett boställe föresiagne värdering, af Kronofogden, och af 2:ne i orten boende; för idoghet samt grundad kunskap i jordbruket kände personer, äfven bör vara närvarande, lika med då andre boställsaffairer komma i fråga, en af Chefen tillförordnad Regementsfullmägtig, sorn äger tillförlitelig kännedom af jordbruk.
Ytterligare, då frågan uppkommer, hvilket af de anbud skall antagas, som för ett boställe blifvit giorde, bör efter min tanka, ej LandshöfdingeEmbetet ensamt, utan RegementsChefen och LandshöfdingeEmbetet gemensamt, härom rådgöra, och deras betänkande häröfver åtföljas till Kongl.
Jag finnér för miri del intet skäl uti, att utesluta, eller minska för en RegementrChef den Economiska befattningen vid sitt Regemente, sorn han bör äga, ty med detsamma minskas äfven hans förmåga, att behöJ iigen verka till sine officerares fördel.
Sluteligen får jag äfven fästa uppmärksamheten uppå, huru nödigt det vöre att prerumerationspenningarne eller det contanta arrendet för de på 30 år bortarrenderade böstäl - Den 5 Martii. 515 len, finge genom Konungens Befallningshäfvandes försorg uppbäras.
Vid de Regementer der bostället utgör största och kanske nästan enda delen af lönen, är det hardt då den, genom arrendatorns försummelse att betala, och. derigenom inträffade utdragna lagsökningar, af indelningshafvaren i flere månader, ja till och med år skall saknas.
Detta undvikes om Kronofogdarne, inom hvarje fögderi, af hvarje sålunda bortarrenderadt boställe, uppbära den ,r 4 Mars hvarje år, det contanta arrendet, då det till betalning är förfallit, och detta af dem sedermera insattes uti landränteriet, hvarest indelningshafvaren ägde ovillkorlig rätt, att den derpåföljande 1
Maj detsamma uttaga.
Härigenom kom det ledsamma förhållande af lagsökningar emellan indelningshafvare, och arrendatorer att upphöra, och den hvars inkomst för det mästa består af (jess boställes ringa afkastning, kunde påräkna, att, säkert erhålla detta på en gifven och bestämd tid Kronofogdarne borde dock för denna uppbörd få beräkna en billig provision, sorn till exempel 1 a ij procent af den för hvarje boställe sålunda utgående contanta arrendesumraan.
Jag anhåller att detta mitt vördsamma anförande må få åtfölja den, af Herr Friherre Ridderstolpe i detta ämne gjorde motion^ till behörigt Utskott, Den g Martil, N:0 6 i Herr Ehrenberg, Casper-.
Det är ingalunda för att bestrida Friherre Rehbinders ifrande emot Kronobetjeningens egenmägtiga förfarande, sorn jag anmält mig till anmärkning vid hans motion.
Jag delar tvärtom fullkomligen ogillandet af ali godtycklig behandling j och ehuru det tadel, som ofta höjes emot desse tjenstemän, mången gång kan hafva sin grund i det hårda och obehagliga, som ligger i naturen af den i sista hand verkställande tjenstemannens befattning, må man dock icke neka att förhatligheten af det tvång, som det tillhört Kronobetjeningens pligt att utöfva eller handhafva, äfven stundom blifvit ökad genom imposition vid sådane tillfällen, som icke lagligen lemnat rum för dess verksamhet, eller genom egennyttans beräkning vid tjenstpligternss antingen fullgörande eller underlåtande.
En sådan esprit, sorn visserligen ej förtjenar att berömmas eller ens försvaras, torde kunna härledas dels från det godtycko, som, före 1809 års Regementsförändring rådde i nästan all slags styrelse, och hvars regellöshet lättare utgrenar sig och tiilvänjes äfven vid styrelsens lägre afdelningar, än principen af en constitutionel och lagbunden frihet, 0111 och på papperet stadgad, göres lefvande i den allmänna andan och verkande på embetsmäanens åsigter och åtgärder*vid embetsutöfningen: vidare i den brist på allmänna medborgerliga kunskaper hos menigheten, som man så litet / Deli g
Alart ii. sökt afhjelpa och hvarigenom den lika ofta varit i okunnighet örn skyldigheter de der skolat fullgöras, som om rättigheter de der bordt iagttagas, och i bägge fallen beroende af Embets- och Tjenstemäns större eller mindre redlighet, skicklighet och välvilja: vidare i det ti 11fälle som vissa economiska och policeförfattningar lemnat till småagtighet och chicane; och äntligen i den lägre Rronobetjeningens otillräckliga lönevilkor och ringa anseende.
Är man härom öfverens, så torde och correctiverne vara lätt fundne.
I samma mån som hvarje Embets- och Tjensteman genom både kunskap och erfarenhet biifver öfvertygad, att dess myndighet är 'ingen annan än lagens, och såmedelst vand att vörda de gränsor, lagen för samma myndighets utöfning och andras derunder beroende rätt bestämmer; i samma mån som menigheten genom lämpelige undervisningsanstalter vinner den grad af upp. lysning, som fordras för att dels inse sine rättigheter och åligganden, dels häfva det misstroende, hvilket man alltid hyser för åtgärder, dem man ej är i tillfälle att granska: i samma mån som de särskilta, economiska och policeförfattningarne, närmare hänföras till principerne af de allmänna, med undanrödjande af all anledning till chicane, all strid emellan de positiva lagbuden och den naturliga billigheten^ i samma mån, ändteligen, som den lägre
Kro nobetjeningen erhåller den förbättring i både lönevilkor och anseende, att män med heder Den 5 Martil. och kunskaper vilja emottaga desse verklige^ vigtiga beställningar, skola de öfverklagade qlägenheterna och missbruken , hvilkas aftagande och förminskning sedan den constitutior.eila friheten blef införd och vårdad, man ej lärer billjgeti kunna förneka , med ännu mera säkerhet blifva håfne och förekomne.
Jag kan deremot ickeinse, att det medel, Friherre Rehbinder föreslagit, att nemligen betaga Kronobetjeningen andel i böter för förseelser, som af dem åtalas, skulle i ofvannämnde afseende vara verkande.
Kiorobetjeningen skulle derigenom ej allenast frånkännas en inkomst hvarföre ersättning genom allmänt anslag troligen blefve svår att erhålla; utan det synes och påtagligt att om man af ett åtal, derest det i laglig väg anställes, äger ingen vinst, frestelsen är desto större att bereda sig en sådan genom åtalets nedläggande:
Detta tyckes ock hafva blifvit afsedt i vissa senare författningar, som tillägga åklagaren dels betydligaste andel af böter, dels hela brloppet deraf, i hvilket sistnämnde fall det sällan synes kunna instämma med den tilltalades fördel, så vida han eljest äger kännedom om förseelsens verkliga påföljd, att ingå i en förening, som derutöfver skulle tillskynda åklagaren någon vinst.
Ett aldeles motsatt förhållande inträffar i de fall, der, såsom i frågan om ansvar för ocker, hela bötesbeloppet är till annat ändamål anslaget; en åklagare kan i sådan händelse, genom enskild uppgörelse med den tilltalade, tillskynda både sig och honom en vinst.
Jag känner och bestämdt, att försök till bestickning i sådane fall Den 5 Martil, 519 blifvit gjorde; jag vet med visshet ett, just i fråga om åtal för nämnde förbrytelse, då detta försök misslyckats genom en Kronobetjents redlighet, oaktadt frestelsen kunde vara betyd? lig nog, i hans ringa villkor; men det är icke otroligt att andre sådane försök lyckats och att orsaken dertill legat just i sådane lagbud, som Friherre Rahbinder nu föreslagit.
Jag anhåller att dessa mina anmärkningar måga få åtfölja Friherre Rehhinders memorial fil i vederbörligt Utskott, N:0 7, Herr Stjernjlamt Ludviga Vid Herr friherre
Rehbinders ifrågava-*’ rande motion om införande af prygelbestraff-. ning för fräcka brottslingar, när dessa på ett smädeligt sätt jacka och trottsa Domare, Domstol eller kronobetjent, utbeder jag mig att få framställa några anmärkningar.
Utan, att bestrida det ju sådane fall inträffa, då det ansvar, som i mån af förr nämnde förbrytelses beskaffenhet, enligt Lag kunde äga rum, icke synes utfalla, emedan detta ansvar ingår uti det för ett annat brott stadgade straff, och med antagande äfven, väl, att ingen annan känsla, än Herr Friherrens ömtålighet för bibehållande af Domarens och Tjenstemannens anseende, uppkallat den, Den g Martii, Herr Friherren väckte motionen, måste jag dock ur flere, som jag vågar föreställa mig, gällande grunder, bestrida användandet af det Correctif Herr Friherren föreslagit.
Det fordras i allmänhet en stor varsamhet och ett noga betraktande af tidens läge, då fråga är om stiftande af nya lagar i civila Rättsförhållanden.
En ej mindre försigtighet kräfves vid stadgandet af Police- och Strafflagar, hvilka närmare och hastigare verka på menniskosinnet.
Här kan ali öfverdrift tillvägabringa helt motsatts och främmande verk» ningar, än dem man åsyftat.
Af denna vådliga beskaffenhet anser jag införandet af den nu föreslagne extrajudiciel^ bestraffningen, hvilken också i sanniog skulle förete ett anmärkningsvärdt motstycke till tidens mensklighet och liberalité, om detta ord hår må användas.
Det kan vid första eftersinnande icke undfalla huru högst äfventyrligt det vöre, att i Domarens hand deponera en Police- och bestraffningsmagt af denna art.
Denna arbitrairs magt, för att verka, borde naturligtvis genast utöfvas och blifva en actför sig sjelf; men till hvilken ytterlighet, och till hvilken möjlig grad af våld och orättvisa, kunde dennas myndighet, använd kanske utom det lugna sinnets gräns, icke föranleda?
Skulle ej det inträffa, att man genom detta all menniskorätt kränkande medel , sökte aftvinga en anklagad bekännelsen Den 5 Martii. 521 om ett brott, som han aldrig föröfvat?
Jag häpnar för de möjeliga följderna häraf.
Jag anser det stridande emot lagens värdighet, emot Domarens och framför allt emot tidsandan att åt någon auctoritét där allmän lätt skipas, anförtro en sjelfhämnd af sådan natur, som den ifrågavarande.
Det vore att återflytta vårt tidehvarf till de för minnet varnande dagar, då mörker och fanatisme gemensamt satte den medborgerliga säkerheten i våda.
I afseende åter på den omoraliska menniskoclass, som egenteligen skulle blifva föremålet för det föreslagne Correctivet, tror jag detsamma alltid förblifva ogagneligt och ändamålslöst.
Man föreställe sig en fräck brottsling, förut uppbragt öfver den ställning hvari han måste framsläpa ett lif utan frihet, ofver felslagne beräkningar, öfver domarens af lagen påkallade bemödande att utleta vidden af hans brott för att derefter ådömma ett för alltid vanärande straff; man föreställe sig detta ock, med den beklagansvärda erfarenhet man äger om äfven de strängaste bestraffningars otillräcklighet att hämma Lagbrott och missgerningar, tvekar jag icke att påstå det en extra; judiciel bestraffning sådan som den föreslagne, kanske förr skulle tillvägabringa en ännu högre grad af sinnets hårdhet än en motsatt verkan deraf skulle rönäs, oberäknad!;, att en Den 5 Martu, brottsling säkert aldrig skulle underlåta att an-^ klagaDomaren för att hafvaaftvungit honomen bekännelse, den han i annat fall tillbakahållit.
Mig förefaller det föga troligt att en fräck missgärningsman, genom prygel, i stället för den bristande educatipnen, skulle beqväma sig till ett annat 6pråk, ett annai: uppförande inför Domare och Domstol än det, hvari han under en långlig Magazinering i häkten, arbetshus och på fästningar, vunnit en inöfvad färdighet.
Under dessa synpunkter, hvartill ännu mycket mera kunde läggas, hyser jag den ötvertygelsen, att Herr Friherre Rehbinders motion icke är antagelig samt anhåller att dessa anmärkningar må åtfölja reraissen till Lagutskottet.
Nsq 8, Herr Silfverberg, Magnus
Diedrich Med anledning af Herr von Hartsmansdorffs anföranden, såsom tillägg till den af Herr Tham väckte motion, angående en friare handelsrörelse och till måttligt belopp nedsatte tullafgifter, vågar jag utbedja mig, att få fästa Högiofl. Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, vid några omständigheter af ifrågavarande ämne» Att Tullafgifterne på inkommande varor Den 5 Martil’. 52? fqr det närvarande äro dryge, är ostridigt, ty de uppgå från 25 till 130 procent af deras inköpsvärden.
Ett nödvändigt vilkor, om de till sitt fulla belopp öfver hela Riket till StaisCassan skola ingå, är således otvifvelaktigt Tull-Författningarnes stränga handhafvande, samt en noggrann controll, så väl tili förekommande af varors inpractiserande i Riket utan tull, med eller utan tuilbetjeningens vetskap, sorn ock i synnerhet epiot tuliförsnillade varors kringspridande i landet.
Huruvida detta, i anseende till Rikets vidsträckta kuster, är verkställbar elier möjligt, kan jag ej bedöma; men om man vill vara conseqvent, lärer ej efter min tanka, mera än 2:ne alter-, nativer finnas: antingen så låga tullafgifter, att tullförsnillning ej lönar mödan, eller ock för berörde noga controll.
För det närvarande existerar likväl det högsta besynnerlig* förhållande , att de hoga tullafgifterne stå qvar, men controllen öfver varutransporter, det vill säga förpassningsskyldigheten, hvilken i alla tider varit dervid fästad, är aldeles upphäfd genom en den 14 Junii 1822 vidtagen Författning, sOtn med ganska få undantag, derifrån befriar nästan alla varor, hvilkaland-eller sjövägen, i sednare fallet när Saltsjön ej befares, inrikes orter emellan transporteras.
Såsom en följd deraf, kan jag ej annat inse, än att nu mera ett öppet fält är lemnadt, för afsättning och kringspridande öfver hela Riket, af alla sådane tullförsnillade varor, som draga höga tullat™ 524 Den 5 Martil, gifter och med ringa kostnad kunna transporteras.
Om äfven förr handt, att i flere orter, varor biifvit försålde till vida lägre pris, än de förskiifne med tiilagde tullafgifter kostadt, och hvaraf man kunnat hämta anledning att tro, det tullförfattningarne ej alltid
Så noga efterlefdes, så har jdock måhända detta varit af mindre betydenhet för Statens intrader, då afsättniogen, i brist af för, passningsrättighet varit inskränkt, inom ett mindre område^ Nu åter, då genom nyssnämnde åtgärd, ingen gräns för densamma kan bestämmas, vågar jag tro, ingen annan utväg återstå, än tullafgifternes betydliga nedsättning, så framt ej Staten i vidrigt fall årligen skall förlora minst 200,000 R:dr Banco i sine inkomster, genom minskad eller alldeles upphörd förtullning af alla sådane varor, som äio med dryga afgifter belagde.
Ett af de 2:ne förenämnde alternativer, synas äfven vara påkalladt af rättvisan, så framt man får antaga, att enskilte laglydige medborgare, då de ej begära monopolier eller rättigheter, som förnärma andra, böra af Staten skyddas, så att dem ej, genom mindre väl beräknade economiske
Författningar betydliga och kännbara förluster tillskyndas, men hvilka blifva en oundviklig följd, om ej en obegränsad concurrence, emellan tullförsniliade och med dryga afgifter förtullade varor genom desamma på det kraftigaste förebygges.
Detta mitt vördsamma anförande, anhåller jag må blifva till vederbörligt
Utskott remilteradt, Den 5 Murtii, N:0 9.
Herr Liljejlråle, Guftaf:
Då så månge värde talare yttradt sig i frågan om allmänna Näringsfriheten eller Skråordningens upphäfvande, torde vara öfverflödigt att härom vidare orda.
Jag utbeder mig likväl af Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, att korteligen få tillkännagifva mina enskildta tankar.
Handtverkerier måste finnas till, och ynglingar nödvändigt en längre tid undervisas och handledas af kunnige mästare, innan de lära handtverket.
Ordningar för handtverken, de må x öfrigt hafva hvad benämning som hälst, blifva således alltid oundgängelige.
Men jag fruktar och jag tror att uti hvarje skrå, åtskilliga oordningar sig äfven insmygdt.
Barn eller ynglingar, som intagas uti ett handtverk, blifva första eller andra året merendels nyttjade som tjenstgossar åt gesäller eller mästaren och få sällan lägga hand vid sjelfva handtverket förrän andra eller tredje året.