Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att Utsk. för lösligt behandlat denna fråga och fästat för litet afseende på de skäl, som af trenne Stånd blifvit framställde; helst en promemoria blifvit från directionen öfver Den 7 December e. m. 231 della institut till Olsk:s behjertande inlemnad, hvarå mera afseende synes hafva bort fäslas. Jag anhåller, lika med Frih. Palmstjerna, att Hr Gr. o. Landtm, ville göra propos. särskildt pä hvardera af de 3:ne frågorna.
Jag instämmer med de 2;ne föreg:de talarne uti anhållan, att desse 3:ne punkter i Utsk:s betänk, mätte särskildt, hvar och en för sig, för R. o.
Ad. föredragas, äfvensom jag för resten i allo mig förenar med hvad Frih.
Palmstjerna i ämnet anfört.
Hvad den 3:dje punkten angår, kan jag icke, lika med den andre värde talaren, yrka afslag å Utsk:s gjorda hemställan, hvilken jag för min del gillar.
Jag anser nemi. den summa af 5,000 r:dr, som af motionären är begärd, vara för stor, i förhållande till det antal elever, som vid den ifrågavar. anstalten för blinda skulle åtnjuta undervisning, enär vid anställd uträkning befmnes, att kostnaden för hvarje elev skulle belöpa sig till öfver 400 r:dr.
Hå dessutom de blindas antal i Sverige öfversliger 2,000 och således icke mer än 1 af 400 skulle vinna inträde vid den ifrågasatta anstalten, sä synes mig som skulle densamma, enligt nu uppgjorda plan, icke komma att uppfylla det afsedda ändamålet.
Af alla våra lidande medmenniskor anser jag inga mera förtjena vårt behjertande, ån de döfstumme; ty en jemförelse emellan desse olycklige och de som äro blinda säger mig, att de förre i sä måtto äro olyckligare, som de icke kunna njuta någon undervisning, såvida de icke komma till ett för detta ändamål särskildt afsedt institut, då deremot, på sätt Ulsk. ganska riktigt säger, de blinde lili deras landsorter äro i tillfälle att erhålla en sådan.
Med stöd af hvad jag sålunda haft äran anföra, skulle jag tro, att om ett anslag skall för detta ändamål beviljas, så mäste det af motionären nu framställda förslag först omarbetas, innan anslaget kan af R.
Jag har icke delat Utsk:s tanka i denna del af betänk., och har derföre äfven reserverat mig emot Utsk:s i ämnet fattade beslut.
Vid den första punkten, som angår förökade löner för lärarepersonalen vid institutet för döfstumma, har jag ingenting vidare att anföra, sedan den blifvit af Frih.
Palmstjerna sä fullständigt utredd.
I afseende på den 2:dra punkten, gillar jag Utsk:s tillstyrkande, men icke så med den 3:dje.
Det synes mig nemi. som det H. Utsk., då 3 RiksSt. med en så betydlig majoritet återremitterat målet, borde hafva fästat större uppmärksamhet å detsamma, än det nu gjort.
Jag vill icke uppehålla det II.
Ståndet med några ytterligare motiver för denna min åsigt; jag hänvisar i detta läll endast till den allmänna menniskokärleken.
Då, ehuru begäran här blifvit framställd, att dessa 3:ne punkter måtte särskildt föredragas, discussionen likväl tagit sitt lopp öfver alla 3, så skall äfven jag, då detta kanske äfven kan vara lämpligare, följa samma väg.
Jag instämmer då först med dem, som ansett, att ett anslag för sti - 232 Den 7 December e. m. pemlier åt seminarister är öfverflödigt, hvaremot jag, på sätt äfven föreg:de talare här yrkat, tror att löneförhöjning bör äga rum för lärarepersonalen vid institutet för de döfstumme.
Hvad åter vidkommer frågan om ett anslag för en undervisningsanstalt för blinda, sä tror jag, i motsats emot en annan talare, hvilken yrkat att dermed skulle uppskjutas, mycket skäl vara att densamma bifalla.
Jag stöder mig dervid icke blott pä den af 3:ne RiksSt. i detta ämne beslutade återremiss, utan äfven på det beslut, hvilket, om jag icke är oriktigt underrättad, BondeSt. skulle hafva fattat i denna fråga, och som skulle innebära bifall lill motionärens förslag.
Om så är förhållandet, att detta Stånd icke inskränkt sig att, i likhet med det II.
Utsk., blott behjerta denna sak, utan äfven låtit den, i hvad på detsamma beror, gå i verkställighet, så kan jag icke neka, att ju icke detta hos mig bidra ger lill en böjelse att söka medverka till denna i min tanka så rättvisa och behölliga anstalt.
Att frågan om den ifrågasatte inrättningen icke eller är sä alldeles oundersökt, torde bäst synas af den pro memoria, som
Directionen öfver institutet för döfstumma afgifvit, och hvaruti upplyses, att K.
M. täckts i nåder anvisa en local, den K.
M. vore sinnad att för detta ändamål upplåta.
För min del kan jag icke inse annat, än att det antal af 12 elever, som vid den ifrågasatta inrättningen skulle njuta undervisning, är ganska tillräckligt, enär dessa, dä de återvända till sine hemorter, kunna med sina kunskaper gagna, icke blott de, som varit blindfödde, ulan äfven de, hvilka framdeles hafva den olyckan att förlora sin syn.
Jag kan, hvad mig beträffar, icke annat än särdeles behjerta och deltaga i detta förslag.
Den, som legat på sjuksängen under långa mörka nätter och räknat klockslagen, den kan icke annat än hysa deltagande för de olycklige, för hvilka natten icke häfver någon ända; och hvem af oss mine Hrr kan vela, om icke hos ett blindfödl barn försynen ofta nedlagt en sådan forskningsförmåga och sådane naturanlag, att de, om de blefve utvecklade, skulle kunna i rikt mått återgälda hvad de kostat fäderneslandet, genom den ära och det gagn de kunna bereda detsamma.
Ilr Prytz:
Den siste talaren har redan kraftigt besvarat den af Frih.
Raab gjorda anmärkn. emot bifall till Hr af Zeheus motion.
Jag ber blott att få fästa uppmärksamheten derpå, att om man fördelar kostnaderne, d. v. s. dessa 5,000 r:dr, blott på de 12 eleverne, så synes kostnaderne visserligen vara drygare, än att detta statsanslag borde beviljas; men man måste besinna, hvad äfven Hr von Hohenhausen anfört, att dessa 12 elever, om de intoges från särskilda orter, skulle, vid återgåendet lill hemorterne, dit medföra en kunskap, som de kunde meddela åt andra lika olyckliga.
Det är således icke blott på dessa 12 elever, man bör fördela kostnaden, utan äfven taga i beräkning den nytta, som genom dem sprides efter hand till hela landet.
Dertill kommer, alt kostnadsförslag^ väl upptager endast 12 frielever, men Den 7 December e. m. 233 men localen lemnar utrymme för circa 30 betalande elever derutöfver, hvilka, utan särskild kostnad för undervisningen, kunna emottagas derstädes.
Det måste öka vigten af en undervisningsanstalts organiserande, der icke blott ett ringare antal fattiga elever kostnadsfritt kunna intagas, ulan äfven ett större antal emot betalning, och derifrån alla kunna utgå, danade lill gagnelighet i samhället.
Jag yrkar, lika med Hr von Hohenhausen, i mensklighetens, upplysningens och nationalärans namn, bifall till det begärda anslaget.
Palmstjerna; Det är icke utan en viss förlägenhet, som jag uppstiger för att tala emot ett anslag till den ifrågasatte inrättningen för blinda.
Det deltagande för mensklighetens olyckor och den varma philantropi, som hos föreg:de talare framkallat deras tillstyrkande till det begärda anslaget, fruktar jag nemi. redan verkat så på atlas mening i detta afseende, att de skäl, som från en annan sida, från den kalla eftertankans, komma alt anföras, icke skola blifva så gällande; men då min öfvertygelse är, att nämnde anslag icke skulle komma att gagna i förhållande till dess belopp, så anser jag mig likväl böra uttala den.
Hvad är ändamålet med den projecterade anstalten?
Skall det blifva en anstalt, der undervisning för blinda bör fortgå och bedrifvas med alla de utvägar och hjelpkällor, som sednare tiders erfarenhet i detta afseende gifver vid handen, för att hos de på institutet intagne personer utbilda all inneboende förmåga i de delar af deras organer, som icke af naturen äro förblindade?
Om undervisningen skall drifvas så långt, att desse personer skola blifva praktexemplar, för att tjena lill bevis på möjligheten af, att äfven hos dem, som sakna synen, kunna framkalla förmågor, som äro förundransvärda i många afseenden; sä är detta visserligen ganska vackert, men icke har nationen och det stora antalet blinda, som finnas i vårt land, deraf någon särdeles nytta.
Det blifver då en konstanstalt, som rikare stater kunna hafva råd att inrätta och bekosta, mea på hvilken vi icke hafva tillfälle att uppoffra de medel, som endast med stor svårighet af de skatt dragande måste utgöras.
Ar åter meningen, att uti denna anstalt ett visst antal bliuda skola inlagas och njuta undervisning, för att sedermera derifrån utgå lill landsorterne och der sprida de kunskaper de vid centralinstitutet inhemlat, samt på detta vis gagna andre likar, som befinna sig i samma olyckliga belägenhet, som de sjelfva?
Om då äfven antages, att hos de personer, som från detta institut utgå, förmåga skulle finnas att kunna meddela andra blinda undervisning, så återstår likväl den omständighet, att, för detta ändamåls vinnande, andre instiluter eller samlingsställen skulle finnas, der undervisning kunde bibringas ortens blinde.
Jag tvitlar på, att den kostnad, som häraf måste blifva en följd, skulle gerna af ortens innebyggare betalas.
Desse från institutet sålunda utgångne personer skulle till deras hemorter återkomma med helt andra vanor, än dem de förut ägt; främmande för de 5 H. 30 234 Den 7 December e. m ras omgifning, med en riktning för deras själs- och kroppskraft ter, som icke i hemorten funne något motsvarande, skulle de, enligt min förmening, finna sig långt olyckligare, än de voro, då de från hemorten afgingo, der de, om de qvarstannat, kunde af slaglingar ocii vänner hafva erhållit den vård och den utbildning för deras själsförmögenheter, hvaraf de kunnat vara i behof.
Vanligtvis äro de blinde nöjdare och gladare, än de som se; mångfaldiga exempel finnas derpå, som livar och en af oss torde hafva alt åberopa.
Vi se,äfven dagliga exempel pä större själsbildning hos blinde, utan inverkan af något institut.
I Småland finnes t. ex. en skollärare, som, ehuru blind, i 15 eller 16 år undervisat ortens barn på ett lyckligt och godt sätt, och som i socknen är ansedd för den bästa skollärare de kunna önska sig.
När man tager i betraktande den omständighet, att i Sverige finnas blinda till ett antal, som öfverstiger 2,(500 och dervid besinnar, att af desse blott 12 skulle kunna vid en dylik inrättning vinna inträde, så synes mig denna plan vara så uppgjord, ali den icke kan i någon väsendtlig mån uppfylla det afsedda ändamålet, hvarföre jag i denna del tillstyrker bifall till Ulsk:s förslag.
Det är ett factum, att hvarje statsanslag till bestämdt ändamål måste af landets innebyggare, som genom sina representanter det bifallit, utgöras.
Frågan är således icke här, om de begärde medlens utgörande, utan gäller den helt enkelt nyttan af det föremål, hvartill desse medel skulle anslås.
Nu är det af den siste talaren erkändt, att det funnits blinde, som till och med varit skollärare; jag hemställer då till den värde talaren, huruvida icke en undervisningsanstalt, der sådane lärare kunde bildas till större antal än de nu finnas, kunde anses vara af nytta för landet?
Man har sagt, att det antal elever, som vid en sådan anstalt skulle njuta undervisning, är för ringa, då detsamma belöper sig till endast 12 personer, hvaremot antalet af blinde i Sverige uppgår till öfver 2,600; men jag får dervid erinra, att desse 12 äro frielever och att det ingalunda förhindrar inrättningen att emottaga 12 gångor 12 disciplar, för hvilka socknarne sjelfve betala.
Således skulle det missförhållande, som den värde talaren uppgifvit, af 6 lärare för 12 elever, upphöra, allt efter som det funnes antal blinda i landet, som skickades till inrättningen.
Naturligtvis är det blott yngre personer, som här kunde komma i fråga, och jag får säga, att i fråga om en sådan undervisningsanstalt, sorn den nu ifrågasatta, anser jag njugghet å Statens sida icke vara på sitt ställe.
Om ock några tusen r:dr skulle bortkastas på ett dylikt försök, så är det åtminstone en Statens skyldighet att söka göra en sådan inrättning möjlig; lyckas åter företaget, så äro de dertill använde penningarne ett capital, som kommer att bära rika frukter åt hela landet.
Jag utber mig att med några ord få bemöta Frih.
Palmstjernas sista anförande.
Andamålet med ifrågavar. institut antager Frih:n vara ett utaf de 2:ne, antingen att bilda Beli 7 December e. m. 235 praktexemplar af undervisade blinda, hvartill man kan räkna den blinda flicka, å hvars undervisning nu så stora omsorger blifvit använda, egenteligen för att visa hvad man kan åstadkomma, eller att de skulle få någon undervisning i någon handaslöjd, som kunde göra dem nyttiga både för sig sjelfva och andra.
Dä det sednare är det rätta ändamålet, så kan man med skäl vänta, att undervisningen icke sträckes längre, än att den blifver allmänt nyttig.
Det tillhörer naturligen en klok directions omsorg att tillse, det anslaget användes på det ändamålsenligaste sätt: och det blir det, om sådan undervisning der bibringas ät blinda, att de kunna försörja sig sjelfva och, då de återvända till sina hemorter, kunna meddela denna undervisning åt andra.
Jag tror derjemte, att det tillhörer directionen att tillse, det lefnadsvanorna vid institutet icke blifva sådana, alt de blinda, återgångna till sina hemorter, skulle finna sin ställning olycklig, derigenom att de komme i saknad af någon vid institutet åtnjuten ekonomisk fördel, då de deremot blifvit försatte i den lyckligare belägenheten att nyttigt kunna använda den tid dc eljest, ifrån lefnadens början till dess slut, hade blifvit nödsakade ali tillbringa i den completlaste overksamhet och mest hjelplösa belägenhet.
En lika anmärkn. skulle man, med samma skäl, kunna göra emot undervisningsanstalten för de döfstumma, hvilka äfven, vid utgåendet ur institutet, skulle kunna anses till deras olycka hafva fått lefnadsvauor, som de icke derefter kunde få fortfarande tillfredsstälda.
Jag får nu fästa mig vid det exempel, som Frih.
Palmstjerna anfört af en blind, som, genom den undervisning i enskild väg honom kunnat bibringas, nu är ganska nyttig såsom skollärare.
Jag frågar Frilen, om icke detta exempel är det bästa bevis, huru, vid en ändamålsenlig undervisningsanstalt, flere blinde skulle kunna danas att göra lika nytta, i stället för att nu blott någon enda har att tacka slumpen för ett sådant danande eller en utveckling af dess anlag.
Om, såsom Frilen vidare sade, det antal blinda vore så obetydligt och ringa, hvilket å institutet kunde intagas, i jemförelse med det stora antalet af 2,600 inom bela landet, så frågar jag, om det är skäl att undandraga några olyckliga sin hjelp, derföre att man icke kan utsträcka den till dem alla, samt om det icke är skäl att hjelpa så långt man kan, der hjelp onekligen behöfves.
Jag har begärt ordet, för alt frigjöra mig från ett klander, som skulle kunna drabba mig, om jag förstodes så, att jag icke ömmade för de olycklige blinde, derföre att jag här motsätter mig beviljandet af ett för dem begärdt anslag.
Detta är ingalunda fallet, utan skulle jag lill och med gerna tillstyrka ett ännu större anslag, blott jag såg, att det åsyftade ändamålet kunde vinnas.
Det har blifvit sagdt af 2:ne värde talare, att möjlighet vore, att vid den ifrågasatte undervisningsanstalten intaga mera än 12 elever.
Jag får då fästa uppmärksamheten derå, att betänk, ingalunda gifver anledn. till en dylik förmodan, ty der står endast taladt om 12 elever, men alldeles icke om, huruvida utrymme finnes för flere.
Jag tillåter mig vidare fästa 23 G Den 7 December e. m. uppmärksamheten på sjelfva uppställningen af det gjorda förslaget, hvaraf torde synas, att lärarepersonalen, dess löner samt öfrige utgifter äro tilltagna i en scala, som vida öfverstiger hvad som tyckes kunna erfordras till de 12 elevernes undervisning och underhåll.
Hade här varit fråga om en inrättning, der flere personer kunnat erhålla undervisning och vård, och som sålunda bättre motsvarat ändamålet, så hade jag visserligen med min röst bidragit till dess befrämjande.
Man har anfört, såsom stöd för den mening, att det begärda anslaget borde beviljas, att de blinde, som åtnjutit undervisning vid institutet, skulle sedermera vid återkomsten till landsorten, undervisa andra olyckliga, som voro i samma belägenhet som de sjelfve.
Jag kan icke föreställa mig, att förhållandet skulle kunna blifva sådant, och enligt min förmening, är det att anse såsom ett undantag, att en blind kunnat blifva skollärare.
En stor skillnad förefinnes onekligen mellan de döfstumma och de blinda, i det de döfstumma icke kunna bibringas hvarken moraliska eller rättsbegrepp, annorlunda än genom den undervisning de åtnjuta vid en särskildt för dem inrättad anstalt, och är det af desse skäl, som jag trott, alt man icke borde bifalla förslaget i dess nuvar. skick.
Hr Bildt: Till de
Hrr ledamöter, hvilka sett denna sak från den kalla beräkningens sida, får jag lemna den upplysning, alt undervisningen vid det ifrågasatta institutet för blinda skulle komma att blifva ganska praktiskt användbar och sålunda för fäderneslandet ganska nyttig.
Den i ämnet afgifna promemorian säger i detta afseende, alt, ”i likhet med insliluterne för blinda i andra länder, bör vid det, såsom jag vågar hoppas, härstädes blifvande, undervisningen varda trefaldig, nemi. intellectuel för förståndet och minnet, technisk i handarbeten, såsom väfning, korgflätning, borstbidning, tillverkning af tågmattor, af listmattor och af listskor, samt specielt för flickorna, i sömnad,stickning, virkning, knyppling, tillverkning af papp- och halm-arbeten m. m. samt musikalisk.
I afseende å den sistnämnda, eller den för de blinda i allmänhet så kära undervisningen i musik, särdeles den andeliga, bör, såsom bevis på framgången deraf i andra länder, här icke lemnäs oanfördt, att, både i Tyskland och Frankrike, elever, som utgått från derstädes befintliga institut för blinda, blifvit anställde såsom organister vid kyrkor, och att för närvar., enligt tillförlitliga underrättelser, sådane befattningar vid icke mindre än 5 kyrkor i sjelfva Paris samt för öfrigt i Frankrike vid 7 cathedraler och lika många landskyrkor innehafvas af blinda personer.
Hvarjemte och såsom exempel på hvad blinda personer med kraft och ihärdighet i viljan kunna uträtta, bör nämnas, att äfven här i Sverige 2:ne nu åldrige blinde finnas, som ifrån yngre åren med barnaundervisning försörjt och ännu försörja, den ene sig sjelf och den andre både sig sjelf och sina gamla, orkeslösa föräldrar.”
Detta tyckes utvisa, att vid det ifrågasatta institutet verkligen vore något att inhemta.
Det är ett misstag, att antalet af elever skulle inskränkas till 12; ty dessa äro fri-elever och rum finnas lill oell Den 7 December e. m. 237 med för 24 a 36.
På dessa skäl och med stöd af hvad jag för öfrigt i ämnet anfört, yrkar jag bifall till Hr af Zelle’ns motion.
Sedan nu öfverläggningen ansetts slutad samt II.
Landtm, förklarat, att, i öfverensstämmelse med hvad som blifvit begärdt, särskild propos. skulle blifva framställd uti hvar och en af de härvid förekommande frågor, hemställde H. Ex. först, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s i denna punkt afgifna utlåt., såvidt detsamma angick Riksdagsm. Zetterbergs förslag om beviljande af anslag till stipendier för seminarister, som skulle komma att meddela preliminär undervisning åt de döfstumma i orterna.
Propos. till bifall å Utsk:s utlåt, öfver Riksdagsm. Zetterbergs motion om ett anslag af 1,000 r:dr till löneförbättring åt lärarne vid institutet för döfstumma, blef härefter framställd, men besvarad med nej, hvarpå H. Ex. hemställde, om R. o. Ad., med afslag ä Utsk:s utlåt, i denna del, behagade bevilja ett anslag af 1,000 r:dr årligen till förbättring i lönevillkoren för lärare och vårdare vid institutet för blinda och döfstumma; hvilket bifölls.
Vidare framställdes propos. å bifall till Utsk:s utlåt, öfver Hr af Zellens motion om anslag af 5,000 r:dr årligen till understöd för en under styrelsen öfver ifrågavar. institut ställd särskild undervisningsanstalt för blinda.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med af slag å Ulsk:s utlåt, i denna del, behagade bifalla
Hr af Zelle'ns nyssberörde motion.
Ropades starka ja, blandade med många nej; hvarpå H. Ex. förklarade, det lian uppfattat R. o. Adis svar såsom bifall till den sednaste propos. tn-.de, i8:de och ig.-de punkterne.
Lades till handlingarne. ■20:de. punkten, angide begärde anslag till räddningsanstalt er för vanvårdade barn; och 21 :sta punkten, litt. a), angide förhöjning uti anslaget för Riksarchivets flyttning.
Jag begär att få reservera mig emot det af Utsk. fattade beslut, att icke tillstyrka något anslag för ifrågavar. räddningsanstalt, och detta af det skäl, att jag tror, det framtiden en gång icke skall lacka oss för ett beslut, hvarigenom dessa vanvårdade barn lill slut falla samhället lill last.
Herrman, och Hr Prytz förenade sig med Hr von Rosen. Litt. i).
238 Den 7 December e. m. Litt. c), ang:de anslag till inköp af någon lämplig tocaf till begagnande af nya Elementarskolan.
Delta Stånd har i afseende på nya Elementarskolan bifallit K. M:s nåd. propos., att anslag till inköp af ett skolhus måtte beviljas.
De öfriga 3:ne
Stånden hafva återremitterat denna fråga, och huru hon nu af dem blifver afgjord kan jag icke veta; men jag önskar och anhåller, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut, utan afseende derpå, huru dermed kan gå i de öfrige Stånden. R. o. Ad. har dermed uttryckt en välvilja för denna skola, som jag önskar åtminstone måtte qvarstå, om allt annat faller.
Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. blef Utsk-.s i fråga om detta anslag afgifna yttrande lagdi till handlingarne, med förklarande, alt R. o. Ad. vidblef sitt derom förut fattade beslut.
Litt. di).
Då nu ånyo föredrogs StatsUt.sk:s d. 30 sisth Nov. och 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 76, i anledn. af erbällne återremisser å betänk.
N:o 42, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens till pröfning.
Pensions stater ne. i:sta, 2 :dru och 3:dje punkt er ne.
Allmänna Indragningsstaten.
Utsk:s yttrande om de föreslagna öfverflyttningarne frun andra titlar af åtskilliga löne-ersättningar, m. m.
Lades till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. lät bero vid Utsk:s förslag i frågan om Invatidhusfondens heramansräntor, hvilken fråga R. o. Ad. väl hade uppskjutit, men sedermera till pröfning förehaft och återremitterat.
Mom. a), ang:de anslaget till anskaffande af teckningar utaf inhemska växter till ett nytt arbete i Sveriges flora.
Ulsk:s i fråga härom uti utlåt.
N:o 76 gjorda tillstyrkande blef af R. o. Ad. bifallet. Mom. b) till och med g).
Mom. h), ang:de pension åt f. d. Statsrådet m. m.
Grubbe.
I öfverensstämmelse med hvad jag haft äran förut yttra, när frågan förra gången förevar, hemställer jag äfven nu, att R. o. Ad. måtte för sin del bevilja f. d. Statsrådet Grubbe den pension, K.
M. för honom äskat.
Den 7 December e. m. 239 Frih.
Cederström, Jacob, instämde med Hr von Hartmansdorff.
Utsk:s angde pension åt f. d. Statsrådet Grubbe afgifna utlåt, med den förändring, alt pensionsbeloppet bestämdes till 3,000 r:dr.
De öfriga mom. i) till och med u), samt Utsk:s yttrande om bibehållandet af de i utlåt.
N:o 4 2 icke omnämnde, meri i den dervid fogade tabell intagne unslag, som uti sednast fastställda riksstat varit å allmänna indragningsstuten uppförde.
Föredrogs ånyo och bifölls StalsUtsk:s d. 30 sisth Nov. och 5 dennes på bordet lagda mern.
N;o 77, ang:de tiden, då den nya statsregleringen vidtager.
Då nu ånyo föredrogs Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Utskrns d. 27 sisth Nov. f. m. på bordet lagda utlät.
N:o 12, i anledn. af väckta motioner om rättighet för Hernösands domkyrka att komma i åtnjutande af de 124 t:r spanmål, som från Hernösands stift ärligen utgå till Upsala domkyrka, blef detta utlåt, ytterligare bordlagdt, på begäran af Frih. Hermelin, Aug.
Söderling, Frih.
Raab, Adam Christian, och Gr.
Gyldenstolpe, Anton Gabriel.
Ånyo föredrogs Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 27 sisth Nov. f. m. på bordet lagda utlät.
N:o 13, i anledn. af väckt fråga om inrättande af en central-styrelse, hvarunder Rikets consistoriel' samt presterskap och lärare vid läroverken borde lyda m. m.
Jag bestrider icke bifall till StalsUtskrs betänk.; men jag vill med få ord säga, det jag anser ett centralverk lika så nyttigt för Ecclesiaslik-dep:let, som för någon annan af de särskilda förvaltningsgrenarne. R. o. Ad. biföll Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Ulsk:ns utlåt.
Vid förnyad föredragning af LagUtskis d. 27 sisth Nov. f. m. på bordet lagda betänk.