Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan för min del icke se annat än att Banken, som är en Statens inrättning, måste icke allenast tillse, alt penningen ej förlorar sitt värde, utan den skall äfven vara omhugsam om att icke penningen får ett mångfaldigt värde och derigenom kullbryter förmögenheten hos dem, som sökt förkofra sig pä annan väg än genom samlandet af penningecapitaler.
— Hr von Hartmansdorff har bestridt Bankens pligt att upprätthålla rörelsen i landet, då det, som lian säger, bör vara Bankens bestämmelse att blott upprätthålla myntvärdet.
Men samhället måtte väl icke vara till för Bankens skull, utan Banken har blifvit inrättad såsom ett medel lill samhällets fördel, och det måste således åligga denna statsanstalt att uti Den 16 April f. m. icke upprätthålla myntvärdet på ett sådant sätt, att samhällets individer derpå blifva lidande.
Det är ur denna synpunkt som jag på det högsta afstyrker, att R. o. Ad., genom instämmande i BorgareStis beslut, tilläfventyrs skulle vålla att detta klefve ettR.
St:s beslut, utan får jag för min del yrka bifall till Utsk:s förslag.
Utan fruktan för motsägelse torde jag kunna räkna mig till myntbestämningens ifrigaste anhängare, och måhända har tanken, att i- min ringa mån hafva dertill bidragit, någon gång lemnat mig tröst under svåra förhållanden.
Såsom ledamot i BancoUtsk., har jag efter bästa förstånd sökt medverka till beslut, ledande lill ökad förmåga för Banken, alt framgent upprätthålla stadga i myntvärdet; men jag har anselt detta ändamål säkrare vinnas genom rikliga grunder för Bankens lånerörelse, genom undvikande af konstlade ökningar eller minskningar i sedelstocken, genom en klok och uppmärksam Bancostyrelse, än genom föreskrifter om metalliska cassans större eller mindre belopp, och antagande af en emellan densamma och sedelstocken godtyckligt bestämd proportion, svår att beräkna och tillämpa.
En värd talare har yttrat, att äfven BancoUtsk. har tillstyrkt en proportion, och en sämre proportion, genom förslaget att Bankens metalliska cassa ej må understiga 2,500,000 r:dr silfver, hvilket belopp skulle svara såsom 1 till 4 emot det af Utsk. beräknade maximum för sedelstocken; men detla förslag, hvilket jag för min del i Utsk. bestridt såsom öfverflödigt, innefattar icke någon proportion, utan en lätt iakttagen arithmetisk bestämmelse, och det är en väsendtlig skillnad emellan föreskriften, att Bancoslyrelsen skall i tid vara betänkt på metalliska cassans förstärkning, då den sjunker till nämnde minimum, och åliggandet för samma styrelse, alt vid en proportion af 2 till 5 inställa Bankens utlåningar, på sätt BorgareSt^, af några ledamöter härstädes biträdda, beslut innehåller, hvilket jag anser för ett ibland de vådligaste beslut, som kunde vidtagas.
Samme talare har sagt, alt Bancostyrelsen uti vexelcursen äger en osviklig barometer för sina åtgärder i afseende på sedelstock och metallisk cassa.
Afven jag anser Bancostyrelsen böra egna fortsatt uppmärksamhet åt vexelcursens omvexlingar och orsakerna dertill; men just detta bevisar oriktigheten af en proportions bestämmande.
Ty om, vid curs under pari och gynnande industriella och politiska förhållanden, Svenska allmänheten vidtoge den oskyldiga, af mången såsom nyttig och önskvärd ansedda åtgärden, att i st. f. sedlar begagna metalliskt mynt, och för sådant ändamål i Banken uttoge en eller annan million riksdaler silfver, som blefve i laudet omlöpande, så skulle alla beräkningar öfver proportionen derigenom förryckas, och Bancostyrelsen nödsakas inställa alla utlåningar.
— En annan talare, ledamot af Bancostyrelsen, har sagt, att proportionen af 2 till 5 vore i denna stund åter uppnådd, och att man följaktligen utan betänkande kunde biträda BorgareSt:s beslut i denna §.
Delta är utan tvifvel rikligt efter beräkningen af sedelstocken enligt nu gällande reglemente, men ingalunda efter det af BancoUtsk. föreslagna be - Den 16 April f. m. 447 räkningssätt, och beslutet skulle således verka till en betydlig indragning af sedelstocken, eller kostsamma åtgärder för silfveranskaffning.
Jag afstyrker högligen instämmande uti BorgareSt:s beslut och yrkar bifall till Ulsk:s förslag i denna §.
Jag ämnar icke ingå i någon financiel undersökning om låntagares rättighet alt, vid de lån de bekomma i Banken, få ett mynt, hvars värde skall upprätthållas, eller icke.
Jag skulle tro, att dessa låntagare hafva lika rättighet i detta fall med dem, sorn icke låna sina sedlar.
Bankens sedlar må vara utgifna i låneväg eller mot invexling i silfver, så måste de vara af samma värde.
Jag afvittra!- således helt och hållet denna fråga från discussionen.
Här är fråga om att stadga en föreskrift, icke för myntvärdet, utan för att tvinga Fullmäktige att tänka på hvad sorn är deras åliggande, nemi. silfverfondens förstärkning; icke genom dess bibehållande vid proportionen 2 till 5, utan genom att icke låta den understiga det belopp, som är föreskrifvet.
Bancostyrelsen skall således ovillkorligen vara betänkt på att skaffa in silfver vid hvarje tillfälle, då den kan få vexlar på de villkor reglementet föreskrifvet- och silfret icke kostar mera än transportkostnaden att fä in.
Det följer af sig sjelf, att BancoUtskts förslag är det enda, som med något hopp om framgång kan antagas, för att förmå Bancofullm. att blifva verksamma i och för förökandet af den metalliska cassan, och att icke slå qvar vid proportionen af 2 lill 5, hvilket, såsom Hr Skogman nyss riktigt anmärkte, skulle kunna i alla fall förloras, om man log ut det mindre silfvermyntet, som stannar qvar i Sverige, hvarigenom man kunde tvinga Banken att upphöra med alla sina funclioner och stanna simpelt såsom en vexelcassa i st. f. att vara en Bank.
Jag vill endast försvara mig emot det uppenbara misstag, som min motståndare bär begått, då lian påstått, att den sedelutsläppning jag tillstyrkt, skulle skett 1843, då Bankens silfverfond stod under den föreskrifna proportionen.
Detta är icke med sanna förhållandet öfverensstämmande.
Den skedde nemi. 1842, långt innan den svåra conjuncturen inträffade.
Men då jag sålunda emot en orättvis beskyllning försvarat mig emot denne motståndare, så har jag likväl på samma gång den tillfredsställelsen att kunna försvara honom emot en lika obillig beskyllning.
Det är nemi. ett fullkomligt misstag af Hr Mannerskantz, då han lagt Hr von Hartmansdorff till last, att han, genom utgifvande af 500,000 r:dr till Commerce-coll., hade bidragit att öka sedelstocken.
Jag får hänvisa till 179 § bancoreglem., som härom lemnar en bestämd föreskrift, hvilken hvarken Hr von Hartmansdorff eller någon annan kunde motsätta sig.
En värd talare har här yttrat, att detsyntes honom som Utsk. hade förordat en utväg alt ordna Bankens 448 Den lii April f. m. angelägenheter, hvilken, om den blef antagen, kunde hafva till följd, att man småningom, ehuru omärkbart, återfördes till våra äldre, obestämda financiella förhållanden.
Jag för min del anser, alt den som tager kännedom om Stalsbanken och dess functioner, mera rättar sig efter det sätt, hvarpå Banken gör sina utlåningar och de beslut, som R.
St. fatta angående en ändamålsenlig Bancostyrelse, än han fäster sig vid summan af det i Banken inneliggande belopp af metallisk valuta.
Jag tillåter mig till stöd_ för denna åsigt åberopa en bank, hvars soliditet är väl känd, nemi. den Engelska.
Jag får upplysa, att en känd statsekonom, Professor Rau i Heidelberg, har uppgifvit, att den metalliska cassan i Englands bank var t. ex. den 2S Fehr. 1824 • • . 13,810,160 £ St. „ 31 Äng 11,787,430 „ „ 28 Febr. 1825 . . . 8,779,100 „ „ 31 Aug. „ ... 3,634,320 „ „ 8 Jan. 1830 . . . 9,336,000 „ „ 17 Sept. „ ... 2,816,000 „ (Under denna sista tidpunkt var stark spanmålsinförsel).
Man ser således, att den metalliska valutan i denna Bank ganska starkt varierat, och det är enligt min tanka alldeles icke endast derefter som en banks soliditet bör bedömmas.
För min del anser jag, att BancoUtsk;s förslag innebär en ganska väsendtlig förbättring, och tillstyrker derföre bifall derå.
Jag ber Herrarne fästa uppmärksamheten deruppå, att i Sverige, liksom i alla andra länder, der man icke såsom fordom i Spanien har en årligen inflytande stor silfvertribut, kan man icke upprätthålla rörelsecapitalet, vare sig i ädla metaller eller dem motsvarande papper, med mindre än att handelns ställning är sådan att detta göres möjligt.
Alltså är, såsom här redan blifvit visadt, cursens långsammare och säkrare antydan, icke dess fluctuationer för en postdag, ett rättesnöre för hela landet och äfven för Bancostyrelsen att bedomina hurudan ställningen är.
Från denna obestridliga sats, kommer man tilt en annan, som är den, att Bancofullm., för att kunna upprätthålla cassan så att den svarar emot vexlingstillgångarne, naturligtvis böra under den gynnande tiden öka cassan, och det torde väl derföre icke vara ur vägen, att en positiv föreskrift finnes, som antyder en sådan förbindelse för Fullmäktige.
Nu finnas i detta fall icke annat än negativa stadganden i 55 §, som peka på hvad Fullmäktige skola göra när den svåra tiden kommit, mea det rätta vore väl att sådana åtgärder vidtogos i den goda tiden innan man hade något att befara.
Det måtte väl ligga i allas intresse, såväl deras sorn uteslutande fästa sig vid Bankens sedelinnehafvares fördel, som deras, hvilka önska upprätthållande af ett ymnigare rörelsecapital, att Banken i tid måtte öka sin cassa, och det är ingenting annat, som jag i mitt förslag framställt, än ett så - Den 16 April f. m. 449 sådant positivt stadgande.
Detta tror jag behöfvas, oaktadt de föreskrifter och de verkligen väl vidtagna åtgärder, som BancoUtsk. i öfrigt föreslagit.
Ett annat RiksSt. har redan fattat ett sådant beslut, vida skarpare än hvad jag önskar.
Jag hoppas att R. o. Ad. icke måtte helt och hållet förqväfva en nyttig och försigtig åtgärd, nemi. att intaga en uppmaning åt
Fullmäktige att begagna den goda tiden lill åtgärder för upprätthållande af den proportion, som för realisationens betryggande blifvit antagen, och hvars frångående, hvad man än må säga, skulle leda till Bankens och Sveriges nackdel.
Jag har blott begärt ordet för att försvara mig mot en beskyllning, som Hr Rosenblad för andra gängen gjort mig, och hvartill jag icke gjort mig skyldig.
Hr Rosenblad sade nemi. för ett par dagar sedan, att jag hade påstått, det Bancofullm. varit oberättigade att anordna ett förökadt creditiv för Bancodisconten.
Jag svarade då, att jag ganska väl kände 179 § i Bancoreglementet och sjelf varit med om att föreslå den tillökning, som vid förra riksdagen gafs åt Manufacturdisconten.
Jag hade derföre icke trott, att jag skulle blifva missförstådd, då jag i dag upprepade, att en af orsakerna, hvarföre så starka påkänningar skett pä Bankens metalliska cassa, var den stora lånetillökning, som på en gång skedde efter sistförllulne riksdag, dels till följd af Stäudernas beslut och dels till följd af de anordningar, som af Bancofullm. straxt efter denna riksdag gjordes.
Jag lägger icke Bancofullm. till last, att de följde Ständernas beslut, men jag lägger deni till last, att de derutöfver genast anordnade medel, som först långt derefter hade bort kunna disponeras för sådant ändamål; och derföre att jag nämnt båda dessa saker på en gång, har jag derföre icke gjort mig skyldig lill Hr Rosenblads förebråelse att hafva klandrat en Bancofullm:s åtgärd, som det icke kunnat uraktlåta.
Hvad sjelfva saken beträffar, så förenar jag mig helt och hållet med Hr von Hohenhausen.
Såsom ordförande i BancoUtsk. skyldig att deltaga i utarbetandet af det bancoreglem. för Fullmäktige, som skall grundas på R. o.
Ad-.s och de öfriga Ståndens beslut i delta ämne, anser jag mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att om vi nn skola votera in denna proportion af 2 till 5, så kommer den att stå i fullkomlig motsägelse med det af Etsk. föreslagna minimum af Bankens silfverfond till 2J millioner.
Då flera ledamöter uppkommit sedan jag förra gången yttrade mig, torde R. o. Ad. tillåta mig att helt kort förnya min calcul. 2.' millioner silfver svara mot 10 millioner r:dr r:gs, och efter proportionen 2 till 5 skulle således den motsvarande sedelstocken utgöra 25 millioner r:gs.
Om nu denna sedelstock skulle genom uttagande af silfver minskas till 20 millioner, så skulle, för bibehållande af proportionen 2 till 5, metalliska cassan endast vara 8 millioner, eller 2 millioner silfver.
Men en nästföljande § säger, att den skall vara minst 2].
Jag hemställer om icke detta 9 H. ‘ 57 450 Den lö April f. m. är en uppenbar motsägelse.
Voterar man en sådan §, så kan man icke sedermera fastställa ett minimum.
Ofverläggningen förklarades nu vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o.,Landtm, yttrade, att det blifvit yrkadt, dels bifall till Utsk:s förslag, dels antagande af ett af flr von Hartmansdorff aflemnadt så lydande förslag: ”Lia metalliska nassan ej öfversliger
J af sedelstocken, må den sistnämnde uti intet fall, genom ingifvande af län, eller meddelande af creditiv, eller genom någon, afBancostyreisen beroende åtgärd, ökas”; dels ock bifall till Hr von Hohenhausens följande förslag: ”Bancofullmäktige böra bemöda sig att upprätthålla den metalliska cassan vid ett belopp, som icke understiger en proportion af 2 till 5 till den beräknade sedelstocken”; hvadan H. Ex. nu först finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla den af Utsk. föreslagna 53 §.
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han funnit ja härvid hafva varit öfvervägande.
Hr von Hartm ansdorff begärde votering.
I anledn. häraf yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att det blefve nödigt att bestämma huruvida Hr von Hartmansdorffs eller Hr von Hohenhausens förslag borde blifva contrapropos. vid voteringen, samt alt H. Ex., enär Hr von Hartmansdorffs förslag först blifvit afgifvet, nu finge hemställa, om R. o. Ad. bifölle att sistnämnde förslag finge intagas i contrapropos:n. Ropades ja och nej, hvarefter Ii.
Ex. tillkännagaf, det lian trott sig finna att denna propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad.
Då får jag begära votering, efter som det är stäldt på konst.
Den som bifaller att, vid äskad votering rör:de den uti BancoUlsk:s utlåt.
N:o 44 förekommande 53 g, contraproposin må innefatta : ”Då metalliska cassan ej öfverstiger tvä femtedelar af sedelstocken, må den sistnämnde uti intet fall, genom utgifvande af lån, eller meddelande af crediliv, eller genom någon, af Bancostyrelsen beroende åtgärd, ökas”; voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer contrapropos:n att innehålla: ”Bancofullm. böra bemöda sig att upprätthålla den metalliska cassan vid ett belopp, som ej understiger en proportion af 2 till 5 till den beräknade sedelstocken”.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit med Ja — 51.
Den 16 April f. m. 451 Sedermera upplästes lill justering oell godkändes följande voter. propos. i hufvudsaken:
Den sorn bifaller den i BancoUlsk:s utlåt.
N:o 44 förekommande 53 §, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer 120 § af nu gällande bancoreglemente att erhålla följande lydelse: ”Då metalliska cassan ej öfversliger två femtedelår af sedelstocken, maden sistnämnde i intet fall, genom utgifvande af lån, eller meddelande af creditiv, eller genom någon, af Bancostyrelsen beroende åtgärd, ökas”.
Efter denna voterings slut, befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 49.
Hr Lefre'n: Böjande mig pligtskyldigt under majoritetens beslut, får jag vördsamt anmäla min reservation till prot.
Jag tror att det är skadligt både i sak och för det tänkesätt, som sannolikt derigenom skall uppstå, att man dekreterat ett helt annat förhållande emellan Bankens cassa och utelöpande sedelstock, än vid relisationens verkställande, och det är lika så angeläget att vara grannlaga om crediten, sorn om qvinuans heder.
Pröfningen af BancoUtsk:s utlåt.
N:o 44 blef nu afbruten för att fortsättas i eftermiddagens plenum.
Upplästes till justering och godkändes följande från Exp.Utsk. inkomne förslag lill und. skrifvelse!' till K. M.:
N:o 166, ang:de åtgärder till upphjelpande af sillfisket i Bohuslänska skärgården; N:o 167, ang:de reglering af planpenningar m. m.; N:o 168, ang:de föreskrifter i afseende på kronobrefbäringen; N:o 169, ang:de bålsmansroteringen för Fahlu stad; N:o 170, ang:de en förändring i utgörandet af beväringsskyldighelen på Gottland; samt N:o 171, ang:de ett tillägg till 9 cap. 8 § Handelsbm samt K. förordn. d. 28 Juni 1798, i fråga om varors ulborgaude.
Lades på bordet nedannämnde från LagUlsk. inkomne betänk:n och utlål:n: N:o 94, i auledn. af väckt motion om förändring af sättet för utmätt fastighets försäljning; N:o 95, i anledn. af gjorda anroärkmr vid Utsk:s betänk.
N:o 60, öfver väckt motion, ang:de upphäfvande af 3 och 4 §§ i K. förordn. d. 10 Juni 1841, ronde bysättning; N:o 96, i anledn. af väckt motion om tillägg till K. förordn. d. 9 Nov. 1844, ang:de inteckning af ej mindre lifstidsstädja och undantagsaftal, än ock all annan afhandling om nyttjanderätt till fast egendom å landel; 452 Den 16 April f. m.
N:o 97, i anleda, af väckt motion, att mannen må tillerkännas en rätt i bo, motsvarande den, som medelst morgongåfva är förunnad hustru; N:o 98, i anledn. af gjorde anmärkn.-r vid Utslcs mern.
N:o 70, med förslag till sammanjemkning af de inom RiksSt:n fatlade skiljaktiga beslut, ronde den i betänk.
N:o 52 behandlade frågan om indragning af lagmans-, kämners- och riddaresyne-rälter; och N:o 99, i anledn. af väckte motioner om stiftande af lag för actiebolag. H. R. o.
Onsdagen den IG April 1845.
Fortsattes pröfningen af BaucoUtsk:s utlåt.
N:o 44 öfver de inom RiksStm gjorde anmärkn:r vid betänk.
N:o 29, med förslag till en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse m. m. § 51.
Jag anhåller att Högv.
PresteSt:s beslut i afseende på denna § måtte blifva uppläst. II.
Landtm, tillkännagaf, att något prot.utdr. i ämnet ännu icke från Högv.
PresteSt. ankommit, men att nämnde Stånd, enligt i dess Cancelli meddelad uppgift, bifallit 51 § med tillägg, att dervid borde fogas det villkor, att Bancofullm. bemyndigas öka sedelstocken, i händelse någon eller några privatbanker komma alt indragas.
Verksamme ledamöter inom BancoUtsk. hafva sagt mig, att det tillägg, som Högv.
PresteSt. gjort vid denna §, legat inom Utsk:s afsigt; men då det icke finnes uttryckligen omnämndt, och en bestämmelse i detta fall torde vara af nöden, så tager jag mig vördsamt friheten föreslå, det R. o. Ad. ville instämma i PresteSt:s beslut.
Om jag icke yrkar någon annan förändring i denna §, så är det icke derföre, att jag gillar densamma, sådan den af Utsk. blifvit uppställd, utan af den orsak, att jag icke anser mig böra yrka saker, som icke kunna för anleda till några resultater.
Mig synes, som borde Den 16 April e. m. 453 Hr Rosenblad vara nöjd med den tillökning i sedelstocken, som lian vnnnit genom den votering, hvilken sist ägde rum inom detta Hus.
Jag hemställer, att R. o. Ad. måtte bifalla § sådan han är.
Jag skulle icke hafva någonting emot att uti denna § intaga det tillägg, som Högv.
PresteSt. beslutat, om icke detsamma förekom uti en annan §; men då så är, kan jag icke finna det vara af nöden att samma sak å tvenne särskilda ställen förekommer.
Det af BancoUtsk. i 51 § uppgifna maximum af 20 millioner r:dr för den del af sedelstocken, som icke motsvaras af metalliska cassan, utgör egentligen en hopsummering af föregående bestämmelser.
Detta maximum har blifvit klandradt af några såsom, för högt, af andra såsom för lågt, hvilket synes bevisa, att Utsk. i sina förslag och beräkningar gått en medelväg emellan motsatta meningar och anspråk.
Utsk. har sökt alt så litet som möjligt rubba närvarande förhållanden; men om någon skillnad uppstår, så är den snarare verkande lill en ökning af sedelstocken, emot hvad den varit under de sist förflutna 2:ne åren, än tverlom.
Den så ofta upprepade klagan öfver förminskning af rörelsecapitalet är för öfrigt, så vidt dermed menas bancosedlar, icke så väl grundad, som man tror, hvilket ådagalägges genom en jemförelse af penningeställningen vid 3:ne särskilda tidpunkter, nemi. vid slutet af år 1834, sedan silfverutvexlingen hade tagit sin början; vid slutet af år 1841, innan de i Finland circulerande banco- och riksg.sedlar hade till Banken ingått, och de stora silfver-uttagningarne ägt rum; och vid slutet af år 1844, då metalliska cassan äter hade begynt förökas.
Vid denna jemförelse uteslutas de i Bankens depositionsafdelning innestående medel, hvilka under hela tiden i medeltal utgjort 5 millioner r:dr.
Vid 1834 års slut bestod utelöpande sedelstocken af Bancosedlar r:dr b:co 24,059,000.
Riksgäldssedlar „ „ 6,285,000.
S:a r:dr b:co 30,344,000. hvaraf i Finland minst „ „ 4,000,000. då för Sverige återstode „ 26,344,000.
Privalbanksedlars belopp var då ganska ringa.
Vid 1841 års slut Bancosedlar r:dr b:co 25,232,000.
Riksg.sedlar „ „ 415,000.
„ „ 25,647,000’ hvaraf i Finland minst „ 4.000,000.
^ „ 21,647,000- och med tillägg af privatbankernas sedlar, efter afdrag af deras cassabeliållningar i Rikets mynt „ „ 3,992.000.
S:a r:dr b:co 25,639,000. 454 Den 16 April e. m.
Vid 1844 års slut, sedan under åren 1842 och 1843 de ii Finland circulerande Svenska sedlar ingått, voro utelöpande Bancosedlar r:dr b:co 19,750,000.
Riksgäldssedlar „ „ 3(52,000.
^ „ 20,112,000. hvartill komma privatbankernas sedlar, utgörande, efter afdrag af deras cassabehållningar i Rikets mynt ......
,, 5,000,000.
S:a r:dr b:co 25,112,000.
Så att skillnaden emellan circulerande bankpapper år 1S34 och 1844 är 1,232,000 och emellan 1841 och 1S44 endast 527,000 r:dr b:co.
Om man tillika besinnar, att emellan 1834 och 1844 Bankens utlåningssumma till enskilda stigit ifrån 17,643,000 r:dr till omkring 25,400,000 r:dr, hvarvid i discontväg och på creditiver tillväxten varit ifrån 11 millioner till 17 millioner; så synes den öfverklagade förlägenheten i allmänna rörelsen ej böra tillskrifväs brist pä låntillgångar.
Det är sant, alt, under denna tidpunkt af realisationen, Bankens metalliska cassa blifvit minskad med 3 millioner r:dr silfver, svarande emot 8 millioner r:dr b:co; men deremot hade Banken vid 1844 års slut 10 millioner r:dr mindre än år 1830 uti utelöpande sedlar och 8 millioner r:dr mer uti fordringar hos enskilda, så ali den, betraktad blott såsom capitalist, sedan silfverutvexlingens början förkofral sig med 10 millioner r:dr, och dess behållna årliga vinst har stigit ifrån 346,000 r:dr, som bokslutet för 1834 utvisar, lill nära 1 million r:dr. Frih.
Då det varit BancoUtsk:s mening att, i händelse privatbankerne skulle upphöra med sin rörelse och R.
St:s Bank i stället inrätta lånecontor, R.
St:s Bank då skulle äga rätt alt utlemna 4 millioner bancosedlar utöfver de 20 millioner, som i nu föredragna § äro bestämde såsom maximum, så anser jag för min del icke nödigt, att Högv.
PresteStis beslut i denna § blifver R. o. Ad:s; såvida nemi. man nu förbehåller sig att det beslut, sorn i denna § fattas, icke kommer att lägga några binder i vägen för att i den §, sorn framdeles förekommer och som handlar om privatbankernes supplerande, då fatta det beslut, hvartill ämnets närmare utredning kan gifva anledning.
Då till undvikande af protester när man kommer lill den §, som handlar om privatbankernes supplerande, det kan vara nyttigt att hafva gjort ett förbehåll vid den nu föredragna §, i öfverensstämmelse med hvad Frih.
Palmstjerna föreslagit, så förenar jag mig uti detta Hr Frihms förslag, och tycker att denna discussion för närvarande kan upphöra.
Jag anhåller, att ännu en gång få höra det af PresteSt. beslutade tillägget, och sedermera yttra mig.
Den 16 April e. m. 455 I anledn. häraf blef förenämnde uppgift om PresteSt:s beslut ånyo uppläst, hvarefter Hr von Hartmansdorff yttrade:
Det ifrågavar. tillägget kan både vara oskadligt och vådligt: oskadligt, i händelse man icke fordrar sedelstockens förökande utan redbar fond; men vådligt, om meningen är att sedelstocken må kunna ökas thy för utan.
Ad. nyss fattade beslutet att förkasta en proportion af 2 till 5, så talade ingen för ett sämre förhållande än 1 till 4.
Vill man nu göra det tillägg, som Hr Rosenblad begär, nemi. att Riksbanken må kunna, när en privatbank upphör, utfärda 3 lill 4 millioner r:dr i sedlar utan någon innehafvande redbarhet; så är det en sedeltillökning utan ädla metaller, dä är det ett öfverskridande af proportionen af 1 till 4; då är det åter en myntförsämring.
Jag ser att Hr Rosenblad kommer-att tala för en sådan, och detta uppmanar mig att söka hindra det så länge jag kan.