Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kärleken till fäders jord blir således alltid en djup grundval för kärleken till. fäderneslandet.
Onekligen eger Svenska jordbrukaren i allmänhet den medborgerliga bildning, som gör honom mäktig att ärfva sitt 190 Den 15 September e. m. fädernesland, äfven för dess egen skull och ej blott för individuella affektioner; men derföre böra de sednare ej utplånas, när högre ändamål ej fordra det.
Fosterlandskänslan är ett band, som väfves af många trådar; ingen af dessa må afskäras obetänksamt.»
Detta är grunden för mitt försvar af bördsrätten.
Man har påstått att det är nyttigt om egendomen icke blir alltför mycket orörlig och att flera författare intygat detsamma.
Men jag får öppet erkänna min okunnighet; jag har studerat åtskilliga förlattare, men jag har icke funnit något sådant påstående.
Jag har visserligen sett en mängd författare, som bestrid t nyttan af de institutioner, son. vidtagas för att förekomma jordens söndring, men jag har ännu icke sett, och det skulle glädja mig om •den siste talaren ville uplysa mig, om någon författare finnes som säger att rörlighet i jordbesittning är nödvändig för civilisationen.
Man har sagt, att äfven om orörlighet i jordbesittning skulle vara nyttig, så är det allmänna ändock intresseradt i att bördsrätten uphäfves, derföre att det är så skadligt att icke genast få en tryggad eganderätt till sin jord.
Hvari ligger då den stora vådan?
Deri att jag icke får fasta på egendomen, förrän bördstvisten är afgjord, I huru många fall griper jag så ögonblickligen an med stora förändringar på en egendom, som jag genom köp förvärfvat ?
Man har sagt att processerna skulle draga ut på tiden, men bördstvister äro i allmänhet ganska enkla.
Om likväl det vore möjligt för en processmakare att draga ut på tiden, så blir det köparen som skulle vinna på denna tidsutdrägt, men köparen inser nogsamt och med lätthet om processen kan vinnas eller icke, och om han således har skäl att nedlägga kostnader på egendomen eller icke.
Man har för öfrigt talat om familjen, om det poetiska skimmer, som omhöljer föremål sedda på längre håll, men som vid närmare betraktande försvinner.
Jag är nog lycklig att icke hafva denna erfarenhet om familjen.
Slutligen har Hr Printzensköld yttrat, och det med mycket skäl, att bördsrätten är nödvändig ur familjens synpunkt, emedan det ganska lätt händer, att en person af en tillfällig förbittring föryttrar sin egendom för att skada den som annars skulle ärfva honom.
Bördsrätten kan således i detta fall vara af mycken vigt, men den är det äfven ur den synpunkten, att. det ganska lätt händer, att egaren af en egendom hellre säljer till en främmande persou än till en slägting, emedan han icke vet hvad han af en slägtinge skall begära.
Hr Dalman säger, att om man således icke kan ge bort eller testamentera bort egendomen för att skada, så kan jag likväl sälja den och sätta ut en högre köpesumma.
Men, Mine Hrr, så länge den i bördstvister föreskrifna ed står qvar, så länge tror jag att detta icke behöfver befaras.
Slutligen säger man, alt om R. o.
Ad. icke vill bifalla bördsrfittens totala afskaffande, så är det bättre att afslå Betänk.-t än antaga min reservation.
Det är ganska riktigt och väl beräknadt af de Hrr, som ifra för bördsrättens uphäfvande, derföre att, om R. o. Ad. skulle helt simpelt afslå Betänktt, då BorgareSt:t redan Den lä September e. m. 191 tillkiinnagifvit dess beslut att bördsrätten skall afskaffas och 2:ne
Stånd antagit min reservation, så skall följden deraf nödvändigt blifva eu votering i förstärkt LagUtsk., der bördsrättens fiender alltid således hade en chance öppen att vinna seger.
Men sorn jag hoppas att E. o. Ad. icke delar dessa Hrrs åsigt, så anhåller jag, att den väg, sorn är mycket väl beräknad för deras syftemål, icke beträdes, utan att E. o. Ad. finner att för bördsrättens bibehållande bör vidtagas den utväg, som jag i min reservation föreslagit, emedan det då blir 3 Stånds beslut och saken dermed är afgjord.
Jag ber så mycket om förlåtelse att jag åter uptagit E. o.
Ad:s tid; jag liar vågat det derföre, att jag, på sätt jag i förmiddags tiilkännagifvit, anser bördsrätten bidraga att bibehålla såsom sjelfegande det jordbrukande
Stånd, som förrättar de tyngsta och tillika för samhället vigtigaste arbeten.
Jag hörde i f, m., när jag gick från Eiddarhuset, en känd representant från Dalarne yttra till några af sina kamrater, som icke voro från samma ort: »[ våra byggder anse vi bördsrätten lika vigtig som arfsrätten.»
Så högt skattas denna rätt i Dalarne och äfven i Helsingland, och jag är fullt öfvertygad, att mina ord ej kunna jäfvas.
På grund af hvad jag anfört, anhåller jag om bifall till mili reser vation.
Sparre och jag måtte hafva en fullkom ligt olika upfattning af hvad som menas med rörlighet i jordbesittning.
Jag kan dermed icke förstå annat än att just de nya theorier, som drifvas både i Sverige och öfverallt annorstädes om en utvidgad hemmansklyfning, utvidgad rättighet att afsöndra jord o. s. v., åsyfta att bereda jordens rörlighet, och det må väl icke behöfva här bevisas, att ett stort antal författare i sednare tiden ådagalagt de både ekonomiska och politiska fördelarne af jordens klyfning, samt bevisat skadligheten af majoraten; men önskar Gr:n namn, så må jag upgifva åtminstone ett, som väl icke är föfeHr Gr:n obekant, nemi.
Sismondi.
Också hafva dessa åsigter beredt sig allt mer och mer terräng inom Europa; detta bevisas äfven deraf, att vid förra riksdagen en ganska väsendtlig förändring egde rum i vår lagstiftning genom en utsträckt rätt till hemmansklyfning och jordafsöndring.
För öfrigt har Grin med mycken emfasis påstått, att det allmänna tänkesättet alldeles icke ogillar bördsrättens bibehållande, och såsom bevis härför citerat BondeSits votering.
Jag ber om ursäkt, att jag icke kan hafva denna respekt för en 8 ä 9 röster inom BondeSit, att jag anser deni representera det allmänna tänkesättet.
Om vi deremot gå till hvad som vid de allra flesta tillfällen anses representera allmänna tänkesättet i alside på theorier och lagfrågor, så är det de offentliga tidningarne, och då vet jag icke någon allmän tidning som försvarar bördsrätten.
Inom PresteSt:t har man äfven hört tillkäunagifvas mycket delade åsigter.
Förra gången frågan iiär förevar, var det icke mer än 7 ledamöter af 48 som voterade för bördsrättens bibehållande.
Att BorgareSt:t utan vote - m Deri 15 September e. m. ring alskaffat densamma, bör väl också ihågkommas.
Jag kan således icke annat finna, än att om man äfven vill blott efter aritmetiska grunder bedöma det allmänna tänkesättet, det är för börrlslätteus afskaffande.
För öfrigt vore högst besynnerligt, om icke någon annan än Gr.
Sparre haft tillfälle att erfara, hvad som dels i landsorten, dels härstädes blifvit yttradt om bördsrätten.
Jag har också haft tillfälle att, dels i landsorten dels här i Stockholm, tala med en mängd personer både inom och utom representationen, och jag bekänner upriktigt, att jag icke hört-, det man är missnöjd med bördsrättens afskaffande, ehuru jag icke derföre vill motsäga att någon riksdagsman från Dalarne eller Helsingland hyser en annan åsigt; men jag tror icke att representanterne från nämnde provinser utgöra en så respektabel majoritet, att man kan säga att de representera det allmänna tänkesättet.
Sparre har varit rädd för att Utsk:ts Betänk, skulle antagas och icke hans förslag, hvarigenom dock den fördelen skulle vinnas att 3 Stånds beslut vore fattadt.
För min del kan jag icke se något ondt deri. om en votering i förstärkt LagUtsk. kommer att ega rum i denna fråga; och en sådan votering lärer icke kunna undvikas, afven om Gr.
Sparres reservation antages, så vida icke PresteSnt redan fattat samma beslut som BondeSt:t.
Sparre hade nemi. vid förra Betiiuk:t en reservation, deri bördsrätten inskränkes till barn, föräldrar och syskon; denua reservation har PresteSt:t antagit; vid detta Betänk, har Gr:n en annan, som utsträcker bördsrätten äfven till syskons barn, och den har BondeSt:t omfattat; således om Adeln förenar sig med någotdera af dessa Stånd, blir det ändock tre RiksStånds sammanstämmande mening.
Då således i allt fall votering i förstärkt Utsk. icke lärer kunna undvikas, tror jag att 11. o. Ad. handlar mest konseqvent och mest i enlighet nied allmänna tankesättet, om R. o. Ad. bifaller Betänk:t.
Jag fortfar i milt yrkande.
DA icke någon ledamot af detta Stånd understödt den framställning, jag gjort om afslag utan förändring å L'tsk:ts Betänk., så anser jag mig böra frånträda mit.t yttrande och instämma med dem, som yrkat, att, med afslag å (Jtsk:s Betänk., Gr. Sparres reservation måtte bifallas.
Det är visserligen icke utan betänkligheter som jag uttalar en mening, motsatt så utmärkta juristers som Hrr Olivecrona, Printzensköld och Gr.
Sparre, men då man åberopat erfarenheten från andra orter, kan jag icke underlåta att äfven utsäga min — den må gälla för hvad den kan.
Jag bar pressat mitt minne och kan sannerligen ieke erinra bland alla de bördsfrågor, som jag känner till, någon enda, der afsigten varit att hjelpa en anförvandt eller att få behålla fädernejorden i slägten, utan att derpå följt en ny försäljning.
Jag vet att mågar bordat svärföräldrars egendomar, men åter sålt dem för ett högre pris; icke kan det vara kärlek till jorden.
Bröder hafva bordat, men Den 16 September e. ib. dien sålt när en högre summa bekommits.
Man har klandrat Utsk:t, derföre att Utsk:t framkommit med ett annat Betänk.
Jag undrar, M. Hrr! vid det förhållande att 2:ne
Stånd återremitterat ett Betänk, och yrkat en annan mening, om man ieke skulle klandrat, ifall Utskit vid bl i fvit sin mening.
Jag är Utsk:t tacksam derföre att Utskit, enl. sin pligt, fästat sig vid Ståndens mening med sin återremiss.
Man har under diskussionen talat så mycket om nyttan och fördelen af att jorden bibehålies.
Jag kan såsom jordbrukare icke underlåta att erinra mig de många egendomar, som sedan uråldriga tider varit mycket illa brukade och vanvårdade, men som kommit i andra personers händer, med större förlagskapital, och derefter blifvit uparbetade till mångdubbel produktion mot förr.
Sådana exempel kan jag omtala, ehuru det icke är lämpligt att här nämna några namn.
Hvad beträffar den alltför stora rörligheten i jordbesittning, så frågar jag: förekommes den deraf att egendomen säljes först till den ena och bördas af den andraP Det blir ju ytterligare en ny egare på det viset.
Slutligen får jag, i afside på den välvilja Gr.
Sparre uttryckt för BondeStit och farhåga att jorden skulle gå från detsamma, erinra hvad Just.Statsministerns emb.berättelse gifver vid handen, eller att BondeStit för hvarje år förvärfvar mera jord på de öfriga Stins bekostnad.
Detta tyckes väl icke gifva den ringaste anledning till farhåga.
Bör min del får jag säga att jag sluter mig till deras åsigt, som anse att man gör rättast i att bifalla Betänkit.
Erinrande derom att det i hvarje full som helst är för mig temligen likgiltigt antingen Utskit må anses hafva begått en inkonseqvens eller icke, får jag tillkännage att jag icke kan fatta huru det varit möjligt för Utskit att förfara annorlunda än det gjort.
Om nu den värde talaren, som sednast fästade upmärksamhet vid Utskits s. k. inkonseqvens i detta afside, tagit kännedom om båda Betänkina, så skulle han hafva funnit, att åtminstone inom detta Stånd icke någon anledning fanns till en sådan beskyllning, emedan i förra Betänkit funnos 4 reservanter af detta Stånd, nemi. Gr.
Sparre och Hr Olivecrona, som yrkade något emot Utskits då uttalade åsigt stridigt, samt jag och en 4:de ledamot, som yrkade hvad som nu blifvit af Utskit tillstyrkt.
Således skulle vi 2 vara de enda af detta Stånd, som varit inkbnseqvente, men vi hafva just tvertom varit så konseqvente som möjligt.
Hvad öfrige ledamöter af de andre Stånden inom Utskit beträffar, sfi har jag svårt att fatta hvad inkonseqvens som kan komma dem till last; icke eller kan jag inse genom hvilken aritmetisk beräkning inom hvartdera af Stånden man kommit till det resultat att man skulle tillstyrka bördsinstitutionens bibehållande.
Det var alls icke antalet talare, som gaf dertill anledning, utan det var den omständigheten att Betänkit, som afstyrkte förändringen, återremitterades af 3 Stånd; och med anledning af återremissen skulle naturligtvis något tillstyrkas, och Utskit tillstyrkte då afskaffande helt H. X. ‘ 13 Dell 15 September e. m. och hållet och icke till en del af bördsrätten.
Då inom detta
Stånd votering skedde mellan bifall till reservationen och återremiss, och reservationen icke blef bifallen, så kunde icke annat än anses att Ståndet uttryckt den åsigt, att något mera borde göras.
Sparre har hufvudsakligast fästat sig vid det politiska skälet.
Jag vill icke följa honom på detta gebiet, emedan jag anser att han af andra är i det hänseendet tillräckligt vederlagd; jag vill endast, i anledning af min värde grannes yttrande, att han förvånade sig deröfver, att en värd talare på andra sidan sagt om familjen, att, då man såg den på långt håll, tog den sig ganska bra ut, men icke så på nära håll, å denne talares vägnar förklara, att hans af sigt uppenbarligen ej var att tala om familjen, utan om familjerätten, och dertill måste räknas förhållandet mellan husbönder och slafvar.
Snoilsky:
Jag anhåller om afslag å Betänkit på de grunder, Hr Printzensköld framställt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts förevarande Utlåt., dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte antaga det förslag, som Gr.
Sparre uti sin vid Utlåt:t fogade reservation afgifvit, och dels slutligen afslag å Utsk:ts Utlåt.
Exc. först propos. fi bifall till Utlåtit, dervid svarades talrika ja och nej i blandning, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Gr.
Sparres förslag, då svaren utföllo med starka ja jemte många nej; Och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sedan Hr Cederschiöld, Gustaf, begärt votering samt R. o. Ad., uppå derom gjord framställning, beslutat, att koutrapropos:n vid den blifvande voteringen skulle innefatta bifall till Utsk:ts förslag; uplästes och godkändes följande voter.-propos,: »Den som vill, att R. o. Ad., med afslag å det uti LagUtsk:ts Utlåt.
N:o 49 framställda förslag till författning ang:de uphäfvande af bördsrätten å landet, skall antaga det författningsförslag, som Gr.
Sparre uti sin vid Utlåtit fogade reservation afgifvit, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, bifaller R. o. Ad.
IjagUtskits ofvanomförmäldte förslag.»
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ts den 8 och 12 dennes bördlagde Utlåt.
N:o 161, i ani. af K.
Skrif - Den 15 September e. m. velse med det af komiterade afgifna underd. betänk, och förslag ang:de kommunalstyrelser.
Landtm, förmälte, att den komité, som varit förordnad att behandla det ifrågav:de ämnet, hade afgifvit fyra särskildta förordningsförslag, hvartdera innehållande en mängd §§, nemi.
Iro förslag till förordn. om kommunalstyrelse på landet; 2:0 förslag till förordn. om kommunalstyrelse i stad; 3:o förslag till förordn. om kyrkostämma samt kyrko-och skolråd; 4:o försl ig till förordn. om landsting; samt att Utsk:t, efter att hafva tillkännagifvit, det Utsk:t vid granskningen af dessa förslag funnit sig böra nästan i allt desamma gilla, endast uptagit och yttrat sig öfver de §§, vid hvilka ändringar eller tillägg befunnits nödiga; Och finge H.
Exc. nu föreslå, att den l:sta §:n uti förslaget till förordn. om kommunalstyrelse på landet först skulle göras till föremål för R. o.
Ad:ns öfverläggning, samt att sedan beslut deröfver blifvit fattadt, frågan om föredragningssättet skulle förekomma.
Härefter föredrogs 1 :sta §:n uti förslaget till förordn. om kommunalstyrelse på landet.
St:r vid sist!, riksdag hos K.
M:t i underd. anhöllo om uprättande af förslag till författning om Landsting eller en länen omfattande kommunalrepresentation och, i sammanhang dermed', om öfverseende af de ang:de menighetsstyrelse så väl på landet som isynnerhet i städerna gällande författningar, instämde äfven jag till alla delar uti ifrågav:de anhållan.
Jag har nemligen redan tillförene omfattat den åsigt, för hvars rigtighet jag under utöfningen af det embete, som jag nu bekläder, vunnit ännu mera stöd, att en ordnad länsrepreseutation är en nödvändig institution.
.Med största upmärksamhet har jag fördenskull genomläst såväl komiterades underd. betänk:de och förslag i ämnet, som Utsk:ts, i sammanhang dermed, afgifne Utlåt.
Och om jag också vid vissa delar deraf måste framställa åtskilliga anmärkningar, så anhåller jag att dessa icke måtte erhålla den tydning, att jag i något hänseende vill motsätta mig kommunalstyrelsers bildande.
Skälig ani. synes dock vara, att noga granska en fråga, på hvilken samlnillsförfattningarnes vidare utveckling väsendtligen skall grundas.
En sådan fråga måste nemi. vara af synnerlig vigt; och då jag måste betvifla möjligheten för representationen att kunna, uti en fråga af så grannlaga natur; fatta ett moget beslut, förrän man hunnit inhemta de uplysningar i ämnet, som vederbörande myndigheter åligger afgifva, har jag icke kunnat undgå att känna mig tveksam, huruvida frågan bör i dess närv:de skick godkännas.
Det är likväl icke allenast denna allmänna sida af saken, vid hvilken upmärksamheten bör fästas.
Afven i innehållet af förev:de förslag har jag funnit anledning till åtskilliga betänkligheter.
Den 15 September e. m.
Hvad som således först och främst i förslaget förekommit mig betänkligt är, att detsamma synes mig vara för mycket detaljeradt, att, på samma gång det underlåter att lägga vissa grundvalar, hvarpå kommunalstyrelse bör hvila, det onödigtvis i detaljerna förändrar de institutioner vi ega, och alltför noggrannt stöper dem i en form, utan att lemna kommunerna någon frihet att organisera sig sjelfva.
Vi böra nemi. besinna, att här är fråga, icke allenast om en länsrepresentation, hvilket är en för oss hele och hållet ny sak, utan att förslaget tillika innefattar en uti väsendtlig» delar förändrad kommunalstyrelse.
Uti sistberörde hänseende ega vi redan åtskilliga författningar, hvilka, om de ock uti några fall, t. ex. beträffande städerna, behöfva väsendtligen omarbetas, likväl i andra delar, såsom i afs:de å landtkommunerna, innehålla verkligen goda frön, som torde kunna vidare utvecklas, utan att, enl. min öfvertygelse, derför en så total omstöpning vore nödig.
Detta oansedt, skulle jag dock ej motsätta mig förslaget, såvida jag allenast kunde öfvertyga mig derom, att det innefattade en öfvergång till något bättre.
Detta vågar jag dock af många skäl betvifla.
Till en början hyser jag betänkligheter vid den skillnad mellan sockenstämma och kyrkostämma, som komiterade föreslagit.
På sätt komiterade omförmält, äro de s. k. socknarne till sitt ursprung egentligen kyrkliga.
De äldre underafdelningarne inom häraderna förlorade under medeltiden i betydelse och vigt för den allmänna förvaltningens behof, Socknarne befunnos för sådant ändamål mera lämplige; och hafva dessa sedermera utgjort de områden på landsbygden, der den kommunala verksamheten företrädesvis upträdt.
Till följd- häraf hafva ock de till kyrkan hörande ärenden i så väsendtlig mån ingått i sockenstämman, att om jag från sockenstämman åtskiljer alla de frågor, som tillhöra den s. k. kyrkostämman, så komma sannerligen högst få ärenden att utgöra föremål för sockenstämmans behandling.
Genomläser man nemi. § 2 uti komiterades förslag till förordning om kyrkostämma samt kyrko- och skolråd, så finner man att till kyrkostämmas handläggning höra frågor om : »l:o ordning för gudstjensten och dess helighållande samt kyrkotukt; 2:o folkskoleundervisningen och dit hörande anstalter; 3:o kyrko- och skolråds, kyrkovårdare, folkskolelärares, organisters, klockares och annan kyrkobetjenings tillsättande och afskedande, der ej annorlunda stadgadt är; 4:o kyrkomedels användande samt kyrko- och skolräkenskapers granskning; 5:o hushållning med och vård om kyrkans egendom; 6:o byggnad och underhåll af kyrkan med hvad dertill hörer, samt prestgård, skolhus och skolmästareboställe; 7:o bestämmande af afgifter till kyrka och folkskola; 8:o fördelning af bänkrum i kyrkan; 9:o ordnande och förvaring af begralningsplatser samt afgifter för dem och för begagnande af kvrkoklockor eller annan kyrkans egendom; Den 15 September e. m, 10:o öfverenskommelse!- rörande presterskaps, skollärares och kyrkobetjening löneförmåner; samt l):o prestval, pn sätt och enligt de grunder, särskild förordning stadgar.»
Jag har temligen ofta deltagit i öfverläggningar på sockenstämmor; och jag tillåter mig, med ani. deraf, uttala den erfarenhet, att om jag från sockenstämman eller kommunalstämman, som den numera skall kallas, afskiljer alla dessa ärenden, som nyss af mig blifvit upräknade, så kommer verkligen den egentliga kommunalstyrelsens verksamhetssfer att blifva särdeles liten.
En följd häraf måste således ovilkorligen blifva, att samma styrelse skulle komma att blifva af ingen betydenhet, emedan den, vid jemförelse med kyrkostämman, till hvilken de flesta mål komrne att dragas, skulle synas nästan som ett bihang, som endast sällan kom i fråga att tillitas.
De mål, som komma att tillhöra kommunalstyrelsens behandling, skulle nemi., för sådant fall, vanligen blifva af mycket underordnad beskaffenhet.
Det ligger, enl. min öfvertygelse, verkligen en riktig tanke till grund för den skillnad, som komiterade upställt mellan kyrkans- och kommunens angelägenheter; men en stor del af de ärenden, hvilka nu blifvit gjorda till föremål för kyrkostämmas behandling, såsom frågor rörande kyrkans byggnader, presterskaps, skollärares och kyrkobetjenings löneförmåner, ordnandet af en mängd hushållningsm&l, m. m., äro af rent kommunal beskaffenhet.
Om, i följd af samhällets vidare utveckling, vederbörande församlingar mer än hittills komma att deltaga i kyrkans angelägenheter, tror äfven jag, att en institution för berörde ändamål blir af behofvet påkallad.
Vi hafva redan sett att hos brödrafolket å andra sidan fjälleu fråga varit om något sådant; men detta skulle blifva en helt annan institution än den kyrkostämma, hvarom här är fråga.
Man skulle nemi. söka att komma till en vidare utbildning af de elementer, som vi redan nu ega i vårt kyrkoråd, och dervid hafva till syflemål att låta några af församlingen utsedde män deltaga med själasörjaren uti den andliga vården.
Jag fruktar att denna kyrkostämma skulle, långt ifrån att bidraga till utveckling af det frö till en institution, som gifves i kyrkorådet, tvertom neddraga de kyrkliga ärenderna från den för dem utstakade högre bestämmelse.
En af rehervanterna bland komiténs ledamöter har på ett öfvertygande sätt ådagalagt såväl rigtigheten af bemälde förhållande, som omöjligheten af att kunna i allo tillfredsställande utföra denna söndring af ärender.
Vid införandet af alla nya myndigheter upstår o vil korli^ten esomoftast frågor om deras behörighet att handlägga en eller annan fråga.
Jag är öfvertygad, att tvister icke sällan skola komma att yppas mellan den rent kommunala stämman och kyrkostämman rörande de mål, sorn tillhöra hvarderas handläggning.
Härjemte tillåter jag mig erinra, att, synnerligen uti smärre kommuner, har hittills så tillgått, att vanligen en eller par personer tagit kommunens angelägenheter om hand.
De utveckla dervid verkligt nit, och äro merändels energiska personer; men ju mer man intrasslar ärenderna, ju mer man binder dem, som hafva dessa Den 15 September e. m. ärender om hand med trånga former, desto mer förlamar man och gör denna verksamhet för dem motbjudande samt afhåller dem från att öfvertaga befattning med dithörande ärenden.
Då man nu inrättar en kyrkostämma, hvilken den ena dagen skall sammanträda, och en sockenstämma, som den andra dagen skall komma tillsamman; då man tillika jemte dessa stämmor inrättar tvenne kommunala myndigheter, sockenfullmägtige och sockennämnd; så blir deraf en gifven följd, att de personer, af hvilkas verksamhet och nit kommunen haft den största vinst och som hittills varit mest att påräkna, skola finna sig genom alla dessa afdelningar så invecklade, då de tvingas att i alla dessa församlingar upträda för att försvara sina åtgärder och redogöra för sina åsigter, att de otvifvelaktigt komma att tröttna vid allt detta bråk.
Då den, som är ledamot uti en af dessa komitéer, icke kan medhinna att deltaga uti de öfrige, kommer den ena myndigheten att afvakta hvad den andra skall företaga sig.
Begås något fel, skall den ene komma att söka vältra skulden derför på den audre.