Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har börjat med att påstå, att jemnkningsförslaget borde uppgöras emellan bifall och afslag och således voteringen anställas emellan hvilande af ett förkastadt förslag, som han sjelf benämnt ett chartek, och det uppgifna förslaget.
Ett sådant förslag till voter:spropos:r lärer Hr Dalman blifva ensam om att votera öfver; ty jag kan icke förmoda, att Stånden vilja votera afslag å en sak, som skall blifva hvilande, emedan det innebär en contradiction.
Hr Dalman har likväl erkänt, alt hvad Constit.Utsk. föreslagit måste blifva hvilande, då han erkänt, att den afslagna propos. skulle blifva hvilande tili nästa riksdag.
Frågan blir då: huru skulle nästa riksdag upptaga en afslagen propos. till antagande eller förkastande?
Frågan om sammanjemnkningen af Ståndens olika tankar i grundlagsfrågor, som blifvit af Constit.Utsk. föreslagna, innefattar synbarligen, att Stånden yttra sig i den frågan, men icke alt förlasta hela frågan, ty ett förkastande är icke ett yttrande i saken, utan om saken.
Nu har Constit Utsk., enligt grundlagen, framställt ett förslag till grundlagsändring, hvilket af 2:ne
Stånd blifvit med jemnkningar godkändt och af 2:ne
Stånd grundlagsvidrigt förkastadt på den riksdag, då endast öfverläggning i saken, men icke om sjelfva saken kunde äga rum.
Utsk, var således tvunget att hålla sig inom den föreskrifna formen och kunde ej upptaga till jemnkning, hvad icke jemnkas kan, ty emellan ja och nej är ingen jemnkning möjlig, och votering om antagande eller förkastande af grundlagsförslag vid första riksdagen är förbjuden; men vid formen och uppställningen kunna vid den beredande riksdagen modificationer göras, hvartill den beslutande riksdagen deremot icke är berättigad, hvilken endast äger att öfver det hvilande förslagets antagande helt simpelt rösta med ja eller nej.
Der står frågan; och jag skulle tro, att, vid närmare granskning, man torde finna, att Hr Dalmans anmärkn.T icke förtjena afseende.
Just i full consequens med den opinion, jag hyst om det Constit.Utsk:s memor., som i sista plenum förevar, kan jag icke annat än gilla, hvad Con - 6o Den 4 December f. m. stit.Utsk. i detta memor. föreslagit, emedan det, enligt min öfvertygelse, står i full paritet med 56 § Reg.F., hvilken ställer under fullkomligt samma kategori bifall och afslag.
Mig synes, att hvarken den ena eller andra meningen i afseende på en grundlagsändring äger prioritet, utan att det är Constit.Utskrs pligt att söka saminanjemnka de beslut, hvilka såsom gemensamma anmärkntr till Utsk. blifvit återremitterade.
En anmärkn. öfver förslaget, innehållande, att detsamma ogillas, är en anmärkn. öfver saken i sin helhet och icke någon egentlig anmärkn. vid sjelfva förslaget.
Antager man, att med ogillandet eller afslåendet man uttrycker den anmärka., alt förslaget bör innehålla, hvad redan finnes stadgadt, kommer man till det förhållande, hvaremot jag reserverat mig, nemi. att, då förklarandet, att man ville vidblifva ett redan befintligt grundlagens stadgande, efter sammanjemnkning eller votering komme att hvila till grundlagsenlig behandling vid blifvande riksdag, man nödgas votera om antingen ingenting, om ja- och nej-propos:na äro lika eller leda till samma resultat, eller ock afslå ett grundlagsstadgande utan att hafva något beredt förslag i dess ställe.
Till förekommande af slika anomalier synes mig grundlagen hafva nedlagt correctivet i Talmans rättighet att vägra begärd propos.
Detta var min åsigt, då jag reserverade mig emot ett likartadt beslut hos R. o. Ad., och derföre kan jag nu icke finna, att något afseende bör fästas på Borgare- och BondeSt:ns anmärkn.; i följd hvaraf detta memor. af R. o. Ad. gerna kan godkännas.
För öfrigt, hvad betänk, beträffar, får jag yttra, att jag skulle önskat och tror rättast varit, att votercspropostna nu blifvit uppställda på det sätt, att ordföranden i förstärkta Constit.Utsk. kunde framställa dem utan någon föregående vidare justering i Stånden af de voter:spropos:r, som blifva föremål för förstärkta Utsk:s handläggning.
En värd talare bar förmenat, att votering uti förstärkt Constit.Utsk. icke kunde anställas öfver frågan, huruvida ett framstäldt grundlagsförslag skulle blifva hvilande till nästa riksdag eller icke.
Jag får för min del erinra, att voteringen sker blott derom, huruvida det skall blifva ett förslag eller icke.
Det förstärkta Constit.Utsk. är sjelft ett Constit.Utsk., lyder således under samma kategori som ordinarie Constit.Utsk. och kommer altså sjelf att afgöra, huruvida förslaget skall framställas eller icke till afgörande vid nästa riksdag.
Hvad för öfrigt beträffar frågan, huruvida anmärkntr af Stånden kunna göras, som innefatta a fslag på Constit.Utskrs förslag till grundlagsändringar, så anser jag för min pligt att något utförligare yttra mig deröfver, helst jag tilläfventyrs varit en orsak till den mening, som Constit.Utsk. nu uttalat, eller åtminstone förledt någon alt understödja densamma.
Jag har Den 4 December f. m. nemi. sjelf i tryck 1828 utgifvit en skrift, deruti jag försvarar samma mening.
Efter flera års begrundande af grundlagarna hade jag, kommit till den öfvertygelse, att Stånden icke ägde rätt att göra någon anmärkn., som innefattade ett tillintetgörande af det förslag, som Conslit.Utsk. framställt, icke heller någon, som innefattade ett tillägg eller ny motion.
Men det har gått mig härutinnan som i många andra fall, nemi. att jag vid fortsatt begrundande funnit, alt jag haft orätt, eller, rättare sagdt, att den åsigt, jag förut haft, blifvit förändrad, sedan jag hunnit uppstiga till en högre ståndpunkt.
Flera gånger har det handt, att den mening, som jag vid en riksdag framställt, först vid den följande blifvit omfattad af pluraliteten, då jag tilläfventyrs redan hade gått ett steg vidare och gifvit ideen en ytterligare utveckling, hvars riktighet återigen först vid den följande riksdagen blifvit allmänt erkänd.
Jag har i förevar, afseende trott mig linna, att meningen med hela stadgandet om grundlags! rågors beredning vid en riksdag och livilande lill en annan mäste vara den, att ingenting kan få blifva grundlag, förrän det vunnit tvenne riksdagars sammanstämmande bifall.
Men om ett Constit.Utskrs förslag kunde, emot alla 4 Ståndens ogillande vid första riksdagen, framtvingas att blifva livilande till den nästföljande riksdagen, skulle, i händelse genom ett vindkast i opinionen de 4 Stånden då antoge förslaget, detsamma blifva grundlag, oaktadt det icke varit hylladi af mer än en riksdags opinion.
Så har jag fattat grundlagens mening, hvars tillämpning äfven bokstafven medgifver.
På alla ställen, hvarest det säges, att
Ständerna äga öfver grundlagsfrågor vid första riksdagen öfverlägga, men icke besluta, synes klart af sammanhanget, att med ordet ”besluta’’ der förstås den actus, hvarigenom förslaget förvandlas till grundlag.
Således äga Stånden att öfverlägga, huruvida Constit.Utskts förslag skall blifva föremål för beslut vid blifvande riksdagen, och jag kan följaktligen icke annat än anse Constit.Utsk. här hafva utan skäl vägrat att göra afseende på tvenne Stånds sammanstämmande ogillande af Utskts förslag.
Helt annat var förhållandet med Constit.Utskts memor., som för några dagar sedan här förevar, hvaruti Ulsk. förklarade sig icke kunna upptaga anmärkntr, som innefattade ett nytt förslag till ändring i en §, som aldrig varit föremål för Utskrs framställning.
Der handlade Utsk., enligt min åsigt, rätt, helst det då såsom anmärkn. framställda förslag aldrig hade varit underkastadt Utskts pröfning; men här mäste jag anse Utsk. hafva misstagit sig, och får derföre anhålla om återremiss af memor., med anmodan till Utsk. att göra vederbörligt afseende på 2.'ne
Stånds beslut i frågan.
Den siste värde talaren har, som mig synes, så upplysande och fullständigt sökt ådaga - 6a Den 4 December f. m. lägga oriktigheten af Constit.Utsk:s förfarande, att för mig intet återstår att yttra.
Jag skulle blott vilja göra den tanke gällande, att grundlagen med stadgandet uti 56§2mom.
Ueg.F. tydligen syftat derhän, att ändringar i grundlagen icke skulle kunna på ett för hastigt sätt beslutas, hvaremot man gerna sett, att omogna förslag måtte förkastas.
Äfven finnes uti 81 § Reg.F. uttryckt, att om Constit.Utsk. afstyrker en Konungens propos. eller en enskild motion, kunna de genast afslås.
Jag kan således icke finna annat, än att en mot Constit.Utskrs förslag framställd anmärkn. af den natur, att sjelfva anmärkn. innehåller en omöjlighet att gilla förslaget, måste af Utsk. upptagas, helst jag icke ser, att Constit.Utsk. med något sken af rättvisa bör tro sig äga högre visdom och upplysning än ett helt RiksSt.; och bör således Constit.Utsk. godvilligt ställa sig till efterrättelse Ståndens yttrade tanke.
Det ligger i sakens natur, att grundlagen så bör förstås, om också icke bokstafven bestämdt uttrycker detsamma; men jag vädjar till hvad Hr Cederschjöld yttrat och tror, att äfven grundlagens bokstaf skall väl stå tillsammans härmed.
Jag får således äfven instämma uti anhållan om återremiss, på det Constit.Utsk. uti ett annat jemnkningsförslag matte göra den tanke gällande, som 2Jne Stånd uttalat, nemi. att förslaget skall förfalla.
Sedan Hr Cederschjöld framställt det skäl mot Utsk:s memor., som jag tänkt anföra, nemi. qualificationen af förstärkta Constit.Utsk., vill jag blott inskränka mig till alt förena mig med de värda ledamöter, som begärt återremiss af memor., med tillägg af det förklarande, att Constit.Utsk. i detta memor. gått något längre, än förut, uti tillämpningen af sin fattade ide' om sin souveraina magt i' frågor om grundlagsändringar.
Jag har icke heller, något att tillägga Hr Cederschjölds klara och upplysande framställning af ämnet, utan vill blott, i anledn. af Gr. v. Fersens yttrande, fästa uppmärksamheten derpå, att om något kan kallas en vigtig anmärka., måtte det vara den, att ett förslag är obehörigt eller olagligt; och då jag icke kan inse annat, än att Constit.
Utsk. är skyldigt att åt denna anmärkn., gjord uti 2 eller 3 Stånd, lemna lika mycket afseende, som Utsk. är skyldigt att lemna åt anmärkn:r, som gå ut på t. ex. att ändra ett samt till ett och, eller åsyfta sådana förbättringar i Utsk:s förslag, som t. ex. händelsen var med BorgareSt:s anmärkn. vid förslaget, rör:de Nationalrepresentationen, så kan jag icke erkänna consequensen emellan Hr Gr:s yttrande i dag och hans yttrande under Måndagens plenum.
I öfrigt får jag uppå de skäl, som af mig och andra talare blifvit anförda, förnya min anhållan om återremiss.
I afseende på hvad som blifvit yltradt om Ulsk:s vilja att tillvälla sig en souverain magt Den 4 December f. m. 63 öfver besluten anser jag mig icke behöfva ingå i svaromål, enär det icke ar Utsk:s vilja, utan lager, som Utsk. måste följa.
Deruti ligger skillnaden emellan dessa Hirs tanke om Utsk. och Utskrs handlingssätt.
Hvad den visdom beträffar, som en värd ledamot velat tilltro Utsk. hafva haft sjelfkänsla om, skulle jag tro, att äfven här förekommer, att, sedan Utsk. uttryckt sin öfvertygelse om grundlagens föreskrift, Utsk. måste vidblifva densamma, så framt ej bättre skäl, i den ordning grundlagen föreskrifver, förekomma lill afvikande derifrån; men allt, som framkommer i annan väg, än grundlagen föreskrifver, måste anses oantagligt, äfven om det innehölle någonting bättre.
Hvad den förste talaren i ämnet yttrat om möjligheten af förslag från Constit.Utsk. till grundlagens upphäfvande eller envåldsregerings införande bevisar, att han icke gjort sig reda för grundlagens innehåll, emedan den endast medgifver Constit.Utsk. att föreslå sådana grundlagsändringar, som äro nödiga och nyttiga samt möjliga att verkställa.
Slutligen kommer jag till Hr Cederschjölds anmärkn.
Den värde ledamoten har gifvit R. o. Ad. tillkänna, att han är författare till det lilla arbete, som utkom 1828 under rubrik af:
Försök att bringa grundlagarna i system.
Detta arbete är äfven af mig kändt.
Jag beklagar, alt den värde ledamoten, genom ytterligare begrundande af grundlagarna, kunnat komma till annan öfvertygelse om grundlagens mening, än han hyste vid samma arbetes utgifvande, synnerligast som grundlagen innehåller, att den i alla händelser skall efter ordalydelsen tolkas.
Jag anhåller att få fästa den värde ledamotens uppmärksamhet på 29 J Riksd.Ordn., hvilken i början lyder sålunda: ''Constit.Utsk., som utgöres af 24 ledamöter, tillkommer att, i den ordning, Reg.F. föreskrifver, granska Rikets grundlagar samt upptaga frågor och till plena afgifva förslag om ändringar, förbättringar och förklaringar deraf, hvaröfver Ståndens ledamöter vare obetaget att in pleno yttra sina tankar, men R.
St. icke förr, än å den nästföljande riksdagen må besluta.
” Huru kan nu den ledamot, som vill tolka systemet af grundlagarna, påstå, att med afslag å ett sådant förslag man icke har beslutat?
Hvad är besluta annat, än ett meddelande af bifall eller afslag.
Samma § innehåller ang:de Konungens propos:r till grundlagsändringar, att, om Utsk. afstyrker desamma, Stånden kunna antingen genast afslå dem, eller ock afgöra, att de deröfver vilja å nästföljande riksdag besluta.
Af dessa sammanstämmande grundlagsstadganden skulle jag förmoda, att den värde ledamoten, efter en lugn pröfning, svårligen kan komma till annat resultat, än han redan för 7 år sedan fann vara riktigt; och hvad jag är fullkomligen öfvertygad om är, att med Svenska språkbruket öfverensstämmer, att ordet besluta betyder afgöra. 64 Den 4 December f. m.
Nu kommer jag slutligen, i afseende på förevar, fråga, till upptagandet af den omöjliga sammanjemnkningen. R. o. Ad. torde benäget finna, att någon sammanjemnkning emellan ja och nej icke är möjlig.
Nu yttra de ledamöter, som förfäkta rättigheten att vid första riksdagen besluta, om förslaget skall förfalla eller hvila, att voteringen i förstärkta Constit.Utsk. skall afgöra, huruvida förslaget är förkastadt eller icke; men i förstärkta Constit.Utsk. kan ingen votertspropos. förekomma, som icke lemnar efter sig ett grundlagsförslag för hvardera alternativet, hvaröfver med ja och nej vid nästk. riksdag till antagande eller förkastande skall voteras.
Huru skulle nu
Stånden vid en kommande riksdag kunna rösta till antagande eller förkastande af ett redan afslaget förslag?
Kan det öfverensstämma med sunda förnuftet?
För min del kan jag åtminstone icke förstå det, och öfverlemna!' i öfrigt till R. o. Ad. att afgöra, om de emot Constit.Utsk:s memor. framställda anmärknlr förtjena något afseende.
Cederström har ansett såsom en brist på bekantskap med grundlagarnas innehåll, att jag kunnat förutsätta den händelse, att ett Constit.Utsk. kunde komma att finnas, som föresloge oss enväldet, Jäg kan dock icke af hvad Hr Frih. härpå svarat draga annan slutsats, än att, om det funnes i3 ledamöter inom ett Constit.Utsk., som ansågo högst ”nödigt, nyttigt och möjligt” att införa enväldet, Constit.Utsk. jemväl ägde rätt att föreslå denna, så väl som hvarje annan ändring i grundlagarna.
Jag betvifla!' verkligen icke möjligheten att uti en framtid ertappa äfven ett sådant Constit.Utsk., och jag säger uppriktigt, att det nuvar.
Constit.Utsk. gått ett ganska raskt steg på magtinkräktningens bana, då det kunnat yrka sådana satser som dem, hvilka förekomma såväl uti detta memor. som det ang:de tryckfriheten, hvilket snart blir föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, och der Utsk. förklarat sig sjelft för en ofelbar, öfver R.
St. stående myndighet.
Jag finner det vara hög tid, att RiksSt:n hejda Constit.Utskts alltför hastiga fart på denna bana.
I afseende på hvad Frih.
Cederström yttrat om ordalydelsen af 56 § Reg.F., ber jag om förlåtelse, att jag icke kan förstå denna § på samma sätt som Hr Frih.
Jag linner nemi. det vara tydligt, att, om skiljaktiga anmärkn:r emot eli förslag göras, hvaraf den ena sidans går ut på förkastande och den andra sidans på hvilande af förslaget, man både kan och bör votera emellan antingen det bör hvila eller förkastas; och om en sådan af grundlagsstiftaren oförutsedd händelse skulle inträffa, att alja fyra Stånden förenade sig om alt förkasta ett Conslit.- Utsk:s förslag, måste det vara gifvet, att hvad som blifvit förkastadt, finge blifva förkastadt.
Den orimligheten skulle el - Den 4 December f. m. 65 eljest, enligt hvad jag uti mitt första yttrande utvecklade, kunna inträffa, att ett Constit.Utsk. vid en riksdag kunde tillstyrka det mest förderfliga grundlagsförslag, hvilket vid en derpå af Regeringen sammankallad urtima riksdag, genom Regeringens inflytande, kunde genomdrifvas, hvarigenom grundlagens klara syftning förfelades, att nemi. tvenne riksdagars sammanstämmande opinion erfordras till en grundlagsförändrings antagande.
Jag har för öfrigt fästat uppmärksamhet dervid, alt Hr Frih. så hårdnackadt försvarat, att ordet besluta i 56 § Reg.F. betyder både bifalla och afslå, och att Stånden således icke skulle äga rätt att vid första riksdagen afslå ett grundlagsförslag.
Det är verkligen ganska beqvämt att på det sättet tolka grundlagen utan sammanhang med en hel efterföljande period; ty ostridigt lärer det väl vara, att grundlagen klarligen förutsätter, att antingen alla fyra Stånden vid tvenne riksdagar, eller majoriteten af förstärkta Constit.Utsk. vid deri ena och samtliga RiksStm vid deri andra, skola hafva gillat ett grundlagsändringsförslag, om det skall kunna blifva grundlag.
JVu vill man dock tyda det derhän, att RiksSttn kunna afslå förslaget vid den första riksdagen, men antaga detsamma såsom lag vid den följande.
Då fråga var om Statsrådets ansvarighet efter 107 § Reg.F., var man likväl mera restrictiv i sin grundlagstolkning.
Man yrkade då, att det i nämnde § förekommande ordet afgöra icke innefattade rättigheten att afgöra ärendet så, att Statsråden fälldes, utan blott så, att de frikändes.
Jag kan icke afstå från min anhållan om återremiss.
Så lange vi hafva en besvuren grundlag att iakttaga och vi, såsom representanter, äro skyldiga att vårda den statsförfattning, under hvilken vi lefva, får jag tillstå, att jag fäster en högre vigt vid frågan, än man kan tro sig hafva anledn. att göra.
Jag får anmärka, att jag tror det vara af vigt, att man icke upplåter åt ett Constit.Utsk. en sådan magt, som det närvar.
Constit.Utsk. synes vilja tillvälla sig, och hvarigenom det skulle uppstå såsom ett inquisitoriskt tribunal.
Kanhända har man redan tillräcklig anledn. att beklaga, det Constit.Utsk. äger en så pass stor magt, som grundlagarna vilja tillerkänna detsamma; ty jag tror, att, så organiseradt som detta Utsk. och alla Utsk. måste vara, det icke kan motsvara sin höga bestämmelse.
Cederström har yttrat en tanke, som jag nödvändigt måste besvara, den nemi., att ag § Riksd.Ordn. skulle innehålla, att jalla frågor om förändringar eller förklaringar af grundlagen ovilkorligen skola hvila till kommande riksdagen, derföre att de blifvit väckta.
Jag kan icke fatta den juridiska bemärkelsen af ordet frågor sålunda, att den >7 H- 9 66 Den 4 December f. m. innebär begreppet om en lös fråga, öfverlemnad till Constit.
Här måste menas med frågor detsamma som förslag.
Framställningen om en grundlagsändring eller förklaring skall hvila till följande riksdag, nota bene sedan den fått egenskap af förslag, hvartill fordras, alt densamma af majoriteten inom Riksförsamlingen blifvit godkänd såsom ett förslag, eller att förstärkta Constit.TJtsk. i frågan yttrat sig.
Dessförinnan kunna likväl ändringar genom återremisser och förklaringar äga rum ända derhän, att förslaget helt och hållet förfaller; ty hvad är det väl, som kan tvinga Stånden att förändra grundlagen och således att besluta förändringar?
När man talar om, att man icke får besluta förändring vid samma riksdag, som fråga derom väckes, menas icke detsamma som att man icke må äga rätt att besluta, att ingen förändring skall ske.
Stånden måste kunna säga: vi äro nöjda med vår grundlag.
En sådan gemensam tanke måste kunna uttrycka sig, och Gonstit.Utsk. måste i det fallet icke äga en så ridicul magt att kunna säga: vi veta bättre än Stånden, hvad de behöfva, och kunna framtvinga ett förslag tvärtemot alla 4 Ståndens önskan.
Hr Cederschjöld: Frih.
Cederström har uppgifvit, att grundlagarna icke kunde upphäfvas, utan endast ändras.
Jag skall derföre utbedja mig att få uppläsa de första raderna af 8i § Reg.F.: ”Denna Regeringsform samt Rikets öfriga grundlagar kunna icke ändras eller upphäfvas ”utan genom Konungens och alla RiksSt:ns sammanstäm”mande beslut.” Vidare skall jag utbedja mig att få fästa uppmärksamheten på den grannlagenhet, som grundlagsstiftaren haft, att icke nyttja ordet besluta vid andra tillfällen, än då fråga är om sista afgörandet af förslag till grundlagsförändringar, nemi. det, hvarigenom de förvandlas till grundlag.
Der står nemi. i samma §: ”Afstyrker Constit.Utsk. Konungens propos., då må R.
St. genast kunna antingen denna ”propos. afslå, eller ock afgöra, att de vilja öfver den”samma å nästföljande riksdag besluta.”
Här ser man således, att första operationen kallas icke besluta, utan endast afgöra, hvaremot den slutliga åtgärden vid andra riksdagen kallas besluta.
Ytterligare heter det: ”Gällande i ”detta fall 3 Stånds mening, och, om 2 stadna emot 2, de”ras, sorn beslutet uppskjutit.”
Med ordet beslut menas äfven här sista afgörandet.
Naturligtvis kunde icke det första vilkoret uppfyllas genom annat, än hvad man i dagligt ta! kallar beslut; tiren det är icke detsamma, som grundlagen förstår mod beslut i afseende på grundlagsförändringa r.
Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabr.:
Jag skall anhålla att för korthetens skull få förena mig uti de åsigter, som af Frih.
Cederström blifvit uttalade; och såsom en ytterli - Den 4 December f. m. gare auctoritet får jag åberopa Constit.Utsk:s menior.
]V:o 45, hvilket icke koni i fråga att återremitteras, ehuru Utsk. öfver BorgareSlts anmärkn., som afstyrkte en grundlagsförändring, yttrade sig sålunda: ”Då Constit.Utsk. åligger att ”dessa anmärkningsmål jemlikt 56 § Reg.F. behandla, får, ”hvad till en början angår BorgareSlts anmärkntr, Utsk. ”vördsamligen erinra, att, på sätt Reg.F. 56 §, med utveckling af 81 §:s innehåll, bjuder, R.
St. må vid första riksdagen kunna blott öfverlägga, men icke besluta om väckta ”grundlagsändringsfrågor, hvilka deremot icke förr än å nästföljande riksdag skola med ja eller nej afgöras.
Lika litet ”fördenskull som ett grundlagsändringsfÖrslåg kan vid'samina riksdag, hvarunder det blifvit beredt, till grundlags”stadgande upphöjas, lika så litet är det tillåtet att vid ”samma riksdag undertrycka eller nedlägga och dymedelst ”definitivt förkasta ett sådant förslag, med den påföljd i ”hvilketdera fallet som helst, att, för besvarandet genom ja ”eller nej, sjelfva hufvudvilkoret eller det af en frågas framställning komme å en beslutande riksdag att saknas.
Enär ”nu anmärkn. åsyftar ett för tidigt ogillande af Utskts föreslag, utan att någon modification dervid, eller något inom ”detsamma befintligt alternativ, än mindre någon äskad re”dactionsförändring uppgifvits, torde detta ogillande sålun”da böra förstås, att BorgareSt. icke varit tillfreds med det ”hela af Utsk:s förslag, men ej heller pröfvat lämpligt att ”i dess särskilda delar yrka någon jemnkning; hvadan Utsk. ”vördsamligen hemställer, om icke BorgareSt. behagade härutinnan foga sig efter de resp.
Medstånden, hvilka med ”eller utan anmärkn:r godkänt förslagets grundidé.” Således har Constit.Utsk. i detta förslag gjört detsamma som nu, d. v. s. ansett sig icke kunna hafva afseende på en sådan anmärkn., som åsyftade alt kullkasta Utsk:s förslag. R. o. Ad. tycktes då icke vara missbelåtna med Constit.Utsk:s uttalade princip, och jag skulle förmoda, att R. o. Ad. icke heller nu vill uttala en åsigt, som strider mot grundlagens ordalydelse; och torde R. o. Ad. äfven böra taga i betraktande, att allt sedan 1809 ett sådant förhållande icke lärer hafva infrädt, att man vid samma riksdag, sorn ett förslag af Constit.Utsk. blifvit väckt, förkastat detsamma.
Jag erkänner, att jag, för min del, skulle önska, att grundlagen tillät förkastande af grundlagsändrings-förslag vid första riksdagen; men så länge denna rättighet icke finnes med bestämda ord uttalad i grundlagen, kan jag icke ingå på att tolka grundlagen på det sätt, att man vid särskilda fäll säger: det och det menas med grundlagens stadgande.
Jag skulle önska, att ordalagen i grundlagen rör:de behandlingen af de tracör, som nu afhandlas, vore så bestämda, att man kunde lind - 68 Den 4 December f. ra. gå att med Gr.