Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller få meddela några upplysningar, i anledning af StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande.
StatsUtskottet har väl uti Sökandernes, Enkan Palmbergs och Lieutenanten von Scheeles Hustrus, medellöshet funnit ömmande anledning för bifall till deras underdåniga anhållan, att af gunst och nåd. varda befriade från den af Kongl. KammarRätten Sterbhuset ådömde återstående ersättning af bevillning, sorn deras Moderbroder, Kamereraren Ewers, i lifstiden icke behörigen beräknat och innehållit å f. d. General-Tullarrende-Societetens Fullmäktiges löner och arfvoden, men på den grund trott sig icke kunna tillstyrka eftergiften, att emot de öfrige Sterbhusdelägarne något kraf ännu icke blifvit anstäldt, och således icke utröndt är, huruvida hos dem tillgång saknas.
Utan att hafva annan kännedom hvarken af personerna eller saken, än Rättegångshandlingarne utvisa, bjuder mig likväl rättskänslan härvid upplysa, att desse 366 Den 3o Januari]'.
2:ne personer, af hvilka den ena icke liar annan tillgång än ett ho af 100 R:drs värde, och den andra en öfverskjutande skuld af 178 R:dr 16 sk. 3 r:st., äro ålagde, i följd af Uppbördsförfattningarnes stränghet, att godtgöra en tjensteförseelse, begången af en deras aflidne Moderbroder, hvars bo af samma tjensteförseelse icke baft ringaste nytta.
Denna aflägsna ansvarighet, som i rättsväg icke får betraktas, synes mig i Nådeväg förtjena synnerligt afseende.
Utom desse s:ne Systerbarn efter aflidne Kamrer Ewers, finnas inga andra arfvingar, än en bans äfven afledna Hustrus Syster; och då hon är i aflägsnare skyldskap med aflidne Kamrer Ewers, än ofvanbemälte hans arne Systerbarn, så synes kraf bos henne icke förr kunna anställas, än styrkt blifvit, att af Systerbarnen icke något står att utbekomma, derest icke antagas skulle, (hvilken fråga ankommer på Executorns pröfning), att Kamrer Ewers arne Systerbarn och hans aflidna Hustrus ena Syster böra till hälften hvardera ansvara för de 342 Rrdr 3o sk., hvarom fråga är.
Uti hvilkeldera af dessa fall som hälst, kunna likväl Sökanderne, såsom närmaste slägtingar lill den egentligen ansvarsskyldige, icke i laglig väg vinna förskoning ifrån ersättningsskyldigheten, i följd afdon fjermare släglingens möjliga förmåga all gälda det domfästade beloppet.
När nu bär - V Den 3o Januari!. 367 till kommer, att anmärkningarne angå tiden för åren i8o3 till och med 1809; att de af TullarrendeSocietetens Fullmäktige, hvilka oafkortade fått uppbära sina arfvoden, bort i första rummet fullgöra anmärkningskrafvet; alt detta till hufvudsakliga beloppet skett, och alt det fullföljda krafvet bos de aflägsna slägtingarne för återstoden skett 12 och flere år efter den lid, under hvilken Ijenstefelet af deras Moderbroder och Svåger blifvit begånget; så tyckes billigheten fördra, att den nu ifrågavarande ringa återstoden, hvars ena hälft i alla fall, i brist af tillgång, skulle komma att afskrifvas, borde af gunst och nåd efterskänkas; men — 0111 betänklighet, emot förmodan, härvid skulle möta, hemställer jag dock, om icke rättvist vore, att*bifalla deras ansökan, hvilka styrkt oförmågan att betala, för så stor del, som på dem kan ankomma, med öfverlemnande till Kongl. Majrt, att efter omständigheterna utsträcka denna Nåd till den återstående arfvingen efter Kamrer Ewers, i fall hon skulle lagligen anses förbunden till betalningsskyldighet, och tillgång hos henne skulle saknas.
Jag anhåller vördsammast om återremiss af StatsUtskottets Utlåtande, då dessa mina upplysningar i ämnet torde få medfölja. 368 Den 3o Januari;.
Hr Tham} TVolrath:
Hr af Billbergh har åstadkommit en så fullständig utredning af ämnet, att jag derigenom är förekommen.
Jag förenar mig derföre i hans anhållan om återremiss, med den enda förändring, att afskrifning för StatsVerkets ifrågaställde fordran hos berörde medellöse personer må utan alla undantag tillstyrkas.
Jag tror, att både rättvisa och billighet påkalla denna afskrifning.
Hr Nordenanckarj Gustaf:
Då de uti förevarande Utlåtande omnämnde Sökander äro boende inom det mig Nådigst anförtrodde Calmar Län, anser jag mig böra vitsorda deras medellöshet, och i följd deraf tillstyrka den ifrågaställde afskrifningen.
Jag förenar mig derföre till alla delar med Hr af Billbergh, i den önskan, att StatsUtskottet ville föreslå, att Ständerne måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet göra anmälan om Sökandernes befrielse från ifrågavarande, nu mera så gamla, kraf; hvaraf jag visserligen icke ser något farligt prejudicat kunna uppstå.
Om de personer, hvilka nu söka den ifrågaställde eftergiften, voro de ende, hvilka äro skyldige att gälda det uppgifne krafvel, skulle jag finna skäl till återremiss för alt få afskrifningen af SlalsUtskotlet tillstyrkt? men Den 3o Ja nu ar ii. 369 men då Utskottet upplyst, att utom Sökanderne funnits andra personer, sorn med dem skiftat boet efter Kamereraren Ewers, och följaktligen äro lika skyldige att ansvara för Statens fordran, kan jag icke inse, att
Ständerna böra efterskänka något deraf, förr än alla de gäldskyldige blifvit sökte, och sig visat, hvad tillgångar bos de ännu öfriga befunnits.
Att partielt efterskänka Kronans eller Statens rätt hos nuvarande Sökander, vore så mycket mera orätt, som det ingrep i den tredje arfvingens rätt, att, i fail han blef sökt och dömd alt betala, få ersättning hos sina medarfvingar efter deras anparter i arfvet.
Då man således ej kan efterskänka det hela, förr än alla Arfvingarne blifvit sökta, och en partiel eftergifning skulle ske på tredje mans bekostnad, skulle jag tro det rättaste vara att bifalla StatsUtskottets utlåtande sådant, som det är.
Grefve Spens, Carl Gustaf: Fullkomligt instämmande med Herr af Billbergh, anhåller jag blott, att i anledning af Herr von Hartmansdorlfs anmärkning om det hinder för bifall till StatsUtskottets U t låta iide, som skall finnas i existencen af en tredje ännu icke sökt arfvinge, få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att StatsUtskotlet icke behöft omnämna denna svårighet, utan helt enkelt 10 H. H Den 3o Januarii.
•yttra sig öfver eftergiften hos de arne personer, hvarom den Kongl.
Propositionen handlar.
Jag tror att frågan i öfrigt är så utredd af både StatsUtskottet och Hr af Billbergh, att endast eftergift af det ifrågaställde Stats-krafvet kan komma att äga rum, ehuru jag ej vill bestrida oformligheten af att efterskänka tredje mans skuld, innan han ännu blifvit sökt, eller att genom eftergift för de 2:ne af arfvingarne, som nu äro Sökander, betaga den tredje arfvingen regress till sina samarfva, i fall han dömdes att betala hela beloppet.
Jag tror ej eller detta vara Hr af Billberghs mening, utan att han önskat en underdånig hemställan till Kongl. Maj:t, och Rikets Ständers medgifvande, att de ifrågaställde medlens natur af bevillning ej må föranleda hinder för efterskänkningen, i fall Kongl. Maj:t skulle dertill för öfrigt finna skäl; och detta tycker jag ganska väl kan utsträckas till den 3:dje arfvingen, hvilket jag så mycket mer tillstyrker, sorn målet annars lätteligen kan vid ännu en Riksdag förekomma.
Det är blott i anledning af Hr von Hartmansdorlfs anmärkning om den 3:dje arfvingen efter Kamereraren Ewers, som jag får upplysa, att alla laglige arfvingarne efter bemälte Ewers blifvit lagsökta för ifrågavarande gäld, och att den tredje, som, på sätt StatsUtskottets Utlåtande innehåller, med Sö - Den 3o J a n u a r i i. kanderne delat Ewers qvarlåtenskap, icke varit hans arfvinge, utan endast kommit i åtnjutande deraf, på grund af inbördes testamente.
Jag gillar fullkomligt de åsigter i afseende å stränghet emot Uppbördsman, Hr von Hartmansdorff sjnes åsyfta, men jag vill ej utsträcka dem till arfvingarne i 3:dje och 4;de led.
För mitt förnuft synes det vara ett fel antingen i Lagstiftningen eller Lagskipningen, om en Uppbördsmans bo kan skiftas, innan hans balance eller Kronans möjliga fordringar blifvit utredde.
Jag känner ej positift Lagens bud härom, men skulle tro, att det borde vara sådant, att Kronans rätt ej äfventyrades.
Jag förenar mig med Hr af Billbergh i anhållan om återremiss af Utlåtandet.
Herr Nordenanckar har yttrat, att alla Ewers’s arfvingar blifvit sökte för den ifrågaställde Statsfordringen.
Grunden för mitt motsatta påstående ligger i StatsUtskottets Utlåtande, der orden lyda: ”Utskottet har väl ”uti sökandernes medellöshet funnit ömmande anledning för bifall till deras underdåniga anhållan; men enär härvid til— ”lika förekommit, att emot de öfrige Sterb”, husdelägarnej, hvilka, jemlikt Kongl. Kam - Den 3o Januarii. ”mnrRättens förut åberopade Utslag, äfven ”äro betalningsskyldighet ålagde, något kraf, ’’efter hvad handlingarne föranleda, ännu ”icke blifvit anstäldt, och således icke är ”utrönt, huruvida hos dem tillgång saknas; "så liar, uti sakens nu varande skick, Utskottet ansett sig icke kunna bifall till ”den underdåniga ansökningen tillstyrka.”
Det torde derföre ursäktas, om jag mera tror på StatsUtskottets uppgift om förhållandet efter handlingarnes föranledande, än på den motsatta berättelse derom, hvarmed en enskildt Ledamot framkommit, och hvilken jag dessutom ännu icke hört, då jag förra gången yttrade mig.
Beträffande den af Grefve Spens omnämnde fruktan, att målet kunde förekomma vid ännu en Riksdag, tror jag ej, att något sådant skäl bör mera föranleda Ständerne i detta fall, än en Domstol i andra, att brådstörta med afgörandet, innan ärendet blifvit fullständigt utred t.
I afseende på den obillighet, Friherre Anckarswärd ansett ligga deri, att Statens fordringar utsökas hos de gäldskyldiges arfvingar i 3:e och 4:e led, får jag blott erinra, hurusom
Staten ännu i denna stund utsöker bylesfordringar, härledande sig från Carl den XI:s tid, och hvilka drabba gäldskyldiges arfvingar ända i 5:e och 6:e led.
Mig synes, att någon större miskundsamhet
Den 3o Januarii. emot Uppbördsman, än enskilte personers arftagare, icke är skälig.
Jag vill ej sätta mig emot återremiss af utlåtandet, men blott lemna några upplysningar i anledning af hvad flere värde Talare deremot anfört.
Herr Nordena rickars uppgift, att alla arfvingarne efter Kamereraren Ewers blifvit lagsökta för ifrågavarande Statsfordran, strider emot verkliga förhållandet.
De till Utskottet aflemnade handlingar, såsom Bouppteckning och arfskifte, visa tydligen och säkert, att flera arfvingar efter Ewers funnos, än de, som blifvit sökte, och nu anhålla om befrielse från krafvel, och att de ej voro i 3:e eller 4:e led efter Ewers, som man här velat låta förstå, utan hans närmaste skyldeman.
Någon balance efter Ewers fanns ej.
Först efter hans död, och sedan arfvet efter honom var skiftadt, skedde utsökningen från KammarRätten.
Kronans kraf kan verkställas hos hvilken af Sterbhusdelägarne som helst; men i stället för att söka de arfvingar, som bodde här i Stockholm, söktes de, hvilka hade sitt hemvist i Calmare Län, och hos hvilka tillgångar saknades.
Detta blef skälet för StatsUtskottets beslut, som nu lill Ridderskapcts och Adelns afgörande är öfverlemnadt.
Jag befarar, att ofullständighet i mitt yttrande vållat, att Den 3o Januari!. jag ej blifvit rigligt förstådd af de siste värde Talarne; och jag anhåller derföre om tillgift, för det jag nödgas upptaga tiden med att närmare utveckla mina åsigter i ämnet.
Jag har aldrig yttrat, att någon balance efter Ewers ägde rum.
Statens fordran uppkom deraf, att till den af honom i lifstiden innehafde tjenstebefattning, såsom Kamererare vid Tullverket hörde, att af Fullmägtiges i f. d. GeneralTullarrendeSocieteten löner och arfvoden innehålla stadgad bevillningsprocent, hvilken skyldighet han för vissa år försummat.
Då detta upptäcktes i Kongl. KammarRätten vid Revisionen af Tullverkets räkenskaper, afgafs anmärknings-Memorial emot Ewers, som sjelf deröfver förklarade sig, men dog, innan målet hann afgöras; hvarefter hans sterbhusdelägare biefvo ålagde ansvara för så stor del af desse medel, som icke kunde indrifvas af Fullmägtige eller deras sterbhus.
Sedan hos Fullmägtige blifvit utsökt hvad af dem kunde i detta afseende erhållas, återstodo endast de nu ifrågaställde 342 R:dr 3o sk., hvilka utfordrats hos Sökanderne.
Då arfvingarne, som icke bordt kunna vara okunnige om Kronans fordringsanspråk hos Ewers, likväl skiftat arfvet efter honom, utan att genom årsstämning på hans fordringsägare bereda sig befrielse från deras kraf, troligen i den förmodan, att desse medel belt och hållet skulle utgå af Fullmägtige, ägde
Kronan ovillkorlig rätt Den 3o J a n u a r i i. att, jemlikt io Cap. 2 §.
ÄrfdaBalken, söka hvilken af arfvingarne sorn helst.
Enär det nu jemväl var kändt, att, såsom Herr Nordenanckar äfven uppgifvit, de nu varande sökanderne voro de rätta lagliga arfvingarne efter Ewers, fordrade väl billigheten att i första hand söka dem, helst den 3:dje personen, som äfven skiftat Ewers qvarlåtenskap, var hans svägerska, hvars andel deraf grundade sig på inbördes testamente emellan afl. Ewers och hans Hustru, samt följaktligen i hennes hand var att anse såsom arf efter hennes aflidna syster.
Detta vill jag blott hafva nämnt, för att ytterligare reda de yttrade meningarne.
Jag får vidare tillägga, att jag, lika med Herr Tham, ville, i anseende till de ömmande skäl, som förete sig, tillstyrka bifall till hela fordringsbeloppets afskrifning, helst jag anser det problematiskt, om aflidne Ewers svägerska i laglig väg kan tillförbindas någon ersättningsskyldighet; eller ock att åtminstone den nu sökta eftergiften må de medellösa sökanderne beviljas.
Jag kan ej anse för något farligt praejudicat, att i nådeväg skona arfvingar från godtgörelse af förluster, tillkomne genom förseelser af dem de ärft, och hvaraf den felagtiges bo aldrig haft någon fördel.
Helt annat vore förhållandet, om Ewers i lifstiden uppburit och förskingrat något för Staten; då hade hans bo deraf njutit någon vinst; då borde hans skyldemäns arftägt i 376 D en 3o Ja n u n r i i. mån deraf förminskas, och jag skulle då aldrig röstat för afskrifning, men gör det nu, hälst skade-ersättningen för ett tjenstefel, enligt hvad Friherre Anckarswärd riktigt anmärkt, nu utsökes hos arfvingar i 3:dje och 4;de led.
Jag är visserligen ej hland dem, som bestrida nödvändigheten af att vara sträng emot Uppbördsman; men jag vill ej derföre, att de skola stekas vid sakta eld.
Sådant blef likväl förhållandet i förevarande fall, om utlåtandet icke återremitterades, och Sländerne derigenom betogo sig rätt att bevilja den sökta eftergiften, i händelse skäl dertill förefinnas.
Det är ej derföre sagdt, att Ständerne skola bifalla ansökningen, då utlåtandet återkommer.
De kunna i stället öfverlemna till Kongl.
Maj:t att, om samma resultat vinnes af de ytterligare undersökningar, hvilka i ämnet äro nödiga, som af de redan verkställda, i Nåder bevilja den sökta befrielsen.
Jag anser det vara angeläget, att sådana fordringsposter, hvilkas gäldande icke är att förvänta, ej onödigtvis balanceras i Rakenskaperne.
På desse förenade grunder instämmer jag med de Herrar, hvilka yrkat åter remiss.
Jag vill ej sätta mig emot återremiss, om Ridderska - 1 Den 3o J annar ii. pct och Adeln täckes besluta den, men anhåller då, alt äfven få beledsaga den med en anmärkning.
I anledning af hvad Friherre Palmstjerna och Herr af Billbergh yttrat, vill det synas, som hade KammarRätten endast sökt dem af Ewers arfvingar, hvilka ej ägt någon tillgång, men försummat att söka den, som varit i stånd att gälda krafvel, och att detta dröjsmål varit så långvarigt, att io år emedlertid förflutit, hvarigenom fordringen, emot gäldenärens bestridande, nu mera ej är betalningsgild.
Om så förhåller sig, lärer det vara vederbörandes fel i Kongl. KammarRätten; hvadan fordringsanspråket hör vändas emot dem af dess tjenstemän, hvilka genom deras försumlighet vållat förlusten.
Jag anser mig höra upplysa, att då KammarRätten lät anställa kraf emot systerdöttrarne efter afledne Ewers och ej emot hans svägerska, kände KammarRätten ej, och var icke eller skyldig att känna, hvem af Sterbhusdelägarne ägde tillgång alt gälda Statens fordran, eller ej; men då systerdöttrarne voro i närmare skyldskap till den aflidne, än svägerskan, följde af vanlig rättsprincip, att de förstnämnde borde sökas i främsta rummet, och först, sedan sig visat, om de saknade tillgång att betala, fjermare slägtinge fordras.
Målet kan icke anses för att ännu vara slutligen handlagdt, fastän Kongl. Maj:t afsla - 378
Den 3o la nu ari i. git Sökandernes besvär öfver KammarRättens utslag på dea grund, att besväranderne ej fullgjort föreskrifne prestanda, enär Kongl. Maj:t på deras underdåniga nåd-ansökning täckts fästa det afseende, att Kongl. Maj:t remitterat densamma till Ständernes åtgärd; och det har sålunda ännu varit för tidigt, att söka aflidne Ewers svägerska.
Herr af Sillén, Lars
Jemte det jag fullkomligen instämmer med Herr von Hartmansdorff, som jag ej finner vara vederlagd, helst det ej är skyldskapen, utan arftägten, som bestämmer arfvinges skyldighet, att svara för afliden mans gäld, vill jag tillika erinra, att det lagrum, Herr af Billbergh i denna sak åberopat, icke är hit lämpligt, eller kan tydas så, som Herr Billbergh gjort, enär lagens uttryckliga mening måste vara, att den, som tager arf, skall betala skulden efter den, som ärfves, utan afseende derpå, om denne af skulden haft fördel, eller icke.
Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg StatsUtskottets Utlåtande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Den 3o Janua rii. 379 Föredrogos ånyo och biföllos följande StatsUtskottets den 10 dennes afgifne, samt den 21 derpåföljde på bordet lagde, Utlåtanden: N:o 17.
Öfver väckt Motion, angående raserandet af en gammal Kyrkogård vid Landskrona Stad, samt dess ordnande till en allmän Trädgårds- eller Promenad-plats.
Angående de i Arme'en qvarstående Officerares tjenstgöringsskyldighet.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den 10 dennes under N:o ig afgifne, och den 21 derpå följde på bordet lagde, Utlåtande, i fråga om Stipendiers inrättande för Arme'ens Officerare lill bevistandet af krig Utrikes. Grefve Brahe, Magnus, anförde skriftligen:
Hindrad att vara närvarande, så väl då Motion väcktes om Stipendiers inrättande för Officerare för att i vetenskapligt och militairiskt ändamål resa utomlands, som då den remitterades, får jag nu begagna tillfället att tillstyrka ett för Armeen så nyttigt förslag.
Alla både större och mindre Europeiska Stater utsända Officerare af olika grader, för att, på allmän bekostnad, bese främmande länder; och delta är ostri - 38o Deri 3o Januarii. digt det sale raste medlet att inhemta tillförlitlig kännedom om upplysningens stigande och de militaire vetenskapernes ståndpunkt hos Utlänningen, samt att derigenom bereda Fäderneslandet nytta och fördel.
Om tillgångarne ej medgifva att, i hänseende till våra inrättningar, kunna mäta oss med rikare Stater, torde likväl omtankan fordra, att vi om desse Länders framsteg åtminstone ej äro okunnige; och dertill fordras äfven annan undersökning, än den kännedom, som genom böcker och journaler kan vinnas.
Den summa, sorn Motionairen föreslagit, lärer väl för närvarande ej till sitt fulla belopp kunna bifallas; men jag anser mig likväl pligtig att enträget anhålla, det något anslag i denna del måtte beviljas, helst jag är säker, att följderne deraf hädanefter ej skola blifva mindre hugnande, än hvad de hittills befunnits vara de få gångor , då tillfälle till resor i berörde afseende kunnat åt Officerare beredas.
Utskottet har tillstyrkt, att medel härtill borde tagas af 3:dje HufvudTitelns besparingar; men då det är osäkert, om besparingar, oaktadt bästa vilja samt bemödanden att dem åstadkomma, blifva å denna, till så många olikartade och oundviklige utgifter bestämde, Titel att tillgå, får jag, jemte anhållan om återremiss af Utlå - Den 3o J a n u a r i i. tandet, vördsamt hemställa, att detta enligt min öfvertygelse för Armeen äfvensom för upplysningens spridande vigtiga ämne måtte ytterligare tagas i betraktande, och utväg beredas till ernående af det äskade ändamålet, hvars resultater (jag är derpå säker) skola i en framtid tillfredsställande belöna all uppolfring, som af Rikets Ständer nu skulle kunna medgifvas.
Förekommen af den sista värde Talaren, så vida som jag med honom instämmer i öfverlygelsen 0111 oriktigheten af att anvisa den ifrågaställde utgiften på 3:e HufvudTitelns besparingar, anhåller jag likväl att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på orimlighelen af att göra några anvisningar på llufvudtitlarnes besparingar i allmänhet, enär de alltid äro, jemlikt Grundlagen, underkastade Kongl.
Maj:ts Nådiga disposition.
Häraf följer, att för alla utgifter, som tillstyrkas, serskildta medel måste anvisas.
Men på 3:e HufvudTiteln finnes en särskild rubrik, nemligen den för Oförutsedda Milit aira utgifter, och dit hörer rätteligen den nu föreslagne.
Jag tror, att Motionairens ändamål skulle vinnas, äfven om en mindre summa, än den föreslagne, inberäknades vid bestämmandet af det belopp, som borde uppföras under nämnde rubrik.
Beträffande sjelfva förslaget, så kan jag ej instämma i den form, Motionairen derföre 38a Den 3o Januarii. uppgjort.
Jag skulle tro det vara nog, om , till Kongl. Maj:ts höga disposition, på den omnämnde rubriken anslogos 5, 6 till 10,000 R:dr Svenska Bancosedlar, att årligen användas till det af Motionairen åsyftade ändamål:
Militairers practiska utbildning.
Då kunde, enär behof förefants af vidsträcktare kännedom eller vidare upplysningar i militairiska ämnen, Kongl. Maj:t utse skicklige personer att resa utrikes; men att, som Motionairen föreslagit, utskicka unga Officerare, vore kanske ej alltid svarande mot ändamålet.
På desse skäl anhåller jag om återremiss af StatsUtskottets utlåtande.
Herr -von Fegesache Ernst:
Till en början får jag förklara, att jag äfven varit Landtman, och för väl känner de skattebördor, som trycka jordbruket, för att det skulle kunna falla mig in att göra en motion, som hade ökade anslag till föremål.
Jag har derföre tydligen i min motion föreslagit, att de af mig för nödige ansedde utgifter skulle tagas af besparingarne, öfvertygad att mitt förslag är i egentligaste måtto nationelt, enär det blir omöjligt att försvara sig utan skicklige anförare; och dessa, mina Herrar, danas ej på Ladugårdsgärdet.
Jag har trott mitt förslag så mycket nödvändigare i en tid, då vi höra så mycket talas och se så mycket skrifvas om landets försvar, Centralförsvar och Götha Canals användande dertill &c. Jag är öf - Den 3o Januarii. 383 vertygad , att om StatsUtskottet behagat betrakta mitt förslag ur en mera nationel synpunkt, tillgångar till dess verkställande ej skulle saknats.
Man hade då må hända kunnat anvisa medlen dertill på alla Hufvudtitlarnes samfälta besparingar, enär jag vid närmare eftersinnande finner, att 3:e
Hufvudtitelns besparingar svårligen lära förslå till ändamålet.
Hvad den gjorda anmärkningen angår, att den summa jag föreslagit kunde minskas, vill jag blott erinra, att min afsigt varit, det de utsände Militairerne skulle till en början tjena såsom Volontairer, emedan det icke är svårt att erhålla tjenst i utländska Armeer, när man kan underhålla sig sjelf, men deremot ganska svårt, då man genast begär aflöning.
Skall summan nedsättas, måste äfven indi— vidernes antal minskas; ty jag tror icke, att någon vore belåten med mindre, än jag för dem föreslagit.
Min mening bar ej varit att endast bilda Härförare; jag har trott, att man lika så väl behöfver skicklige Brigad- och RegementsChefer, och vågade hoppas, att StatsUtskoltet skulle fästa mera uppmärksamhet vid det reglementariska af mitt förslag.
Jag hade mina stora skäl att önska det, i afseende på sättet att välja de Officerare, som skulle komma att utresa; ty ingen bör väl bättre kunna känna individerne inom Armeen, än RegementsCheferne, hvilka äro i närmaste beröring med 384 Den 3o Januarii. dem.
Jag anhåller derföre ora utlåtandets återremitterande.
Grefve von Schwerinj Fredrik Bogislaus: Herr Hjerta har rätt i sin anmärkning, att hvad StatsUtskotlet trott sig kunna anslå till det ifrågavarande ändamålet, tordt anvisas på rubriken oförutsedda militaira utgifter.
Jag har följaktligen intet emot, att utlåtandet återremitteras, men är öfvertygad, att när Ridderskapet och Adeln får StatsUtskottets InkomstBetänkande, hvilket nu är under tryckning, Ridderskapet och Adeln skall inse, att StatsUtskottet ej haft skäl att styrka till bifall å ifrågavarande Motion.