Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det angår icke Bancostyrelsen, om Acceptanten och Trasenten äro gemensamt vederhäftiga, eller ej.
Särskild borgen skall ju i alla fall prsesteras, då fråga är om belåning af utländska vexlar; och belåning af inom
Riket dragna vexlar bör i afseende å borgen ställas i parite med belåning af utländska vexlar.
Det är möjligt jag misstager mig, men det förefaller mig som vore det mycken likhet emellan den ifrågavarande utlåningen, och de lån, som Manufacturister i ManufacturDisconten erhålla på bevis öfver tillverkade och försålda varor.
Om så är, förenar jag mig med Friherre Cederström.
Då jag 1835 sora Revisor granskade MaimfacturDiscontens räkenskaper, hade jag tillfälle finna, huru lån erhållits på bevis af personer, hvilka aldrig handlat de omtalta varorna.
Disconten förlorade väl icke härpå, enär de föregifne köparne voro vederhäftiga, men ändamålet förfelades.
Hela anstalten tjenar till intet, om ej borgen ställes, ty om lånet beviljas blott på bevis af en person, att han köpt varan, beror hela säkerheten på denne persons vederhäftighet.
Jag förenar mig alltså med Friherre Cederström uti den af honom yrkade förändring. 5i H.
,3* *9® Den 7 December f. m.
Uti BancoDiscontVerket finnas föreskrifter för belåning af invisningar försedda med caution, fastän de ej fått samma stränga kraft, som löpande sedlar enligt iy56 års förordning, med mindre de äro ställda till Innehafvaren.
Jag kan således ej begripa vådan af att Utskottet afsett äfven detta belåningssätt.
Utskottet har skärpt vilkoren, då det föreskrifves: ”gemensamt afseende i Lånsökandens, In”visningsgifvarens och Acceptantens veder”häftighet.
” BancoDisconten behöfver endast tillse, att säkerhet för lånet praesteras, så att det är nog, om ett af de tre namnen, Låntagarens eller begge Caulionisternes, är säkert.
Nu har Utskottet likväl yrkat, alt alla de tre namn, som erfordras, skola vara solvendo hvar för 'sig; och jag frågar om väl mera kan begäras?
Man skulle härförutan aldrig kunna gifva lån åt någon, som ligger i större rörelse, och hvars ögonblickliga förmåga att betala således är svårare att bedöma.
Jag finner derföre föreskriften nyttig, särdeles då man ingår i ett nytt lånesystem, samt tror, att Utskottets förslag bör bibehållas oförändradt.
Det enda jag skulle anse behöfva tilläggas vöre, att näst efter ordet ”invisningar,” infördes orden: och förskrifningarj på det man desto tydligare måtte uttrycka, alt det endast är trenne vederhäftige namn, som erfordras.
Hvad angår den af Herr Tham omtalade belåningen af bevis om föryttrade varor, Den 7 December 1', m. 197 så anser jag lika med honom, att den är otjenlig och öfverflödig.
Jag har också bestridt den, då fråga varit om beläning af läder och socker, emedan någon säker valuta deri icke förefanns.
Utskottets förslag ger anledning lill stora missbruk, som böra förekommas så mycket möjligt är.
Tre vinglare skulle kunna fingera transactioner sinsemellan, för alt åtkomma lån.
A vore t. ex. Låntagare, B Invisningsgifvare på C, som då blef Acceptant.
Låt dem nu alla tre byta hvarandras röler, så skulle de derigenom hvardera kunna åtkomma större belopp, än hvarföre de samfäldt vore vederhäftiga.
Vid tillfälle då jag varit Revisor i BancoDisconten, har jag sett huru det låter göra sig att trenne personer ömsom cavera för hvarandra, nästan alltid såsom förebud för deras samfällta banquerott.
Sådana vinglerier är det angeläget alt söka förekomma.
Jag föreslår derföre följande tillägg:
Dock må samma trenne personer uti denna låneinrättning på en gång icke få finnas i mer än ett enda slags förhållande till hvarandra af Läntagarej Invisnings-ut gifvare och Acceptant.
Delta moment har BancoUtskotlet ansett vara det, som afhandlade det vigtigaste ämnet.
Utskottet har öppnat ett nytt fält för Credit - Den 7 December f. m. rörelsen, som hittills saknades.
Jag behöfver ej härvid erinra, att vi hafva exempel härpå i de så kallade silfvei köpen.
Det är icke den utrikes handelsrörelsen, som hufvudsakligen behöfver creditsystemet; det är den inrikes handeln, för hvilken det är af särdeles vigt, att elt väl ordnadt creditsystem finnes, som försätter den i tillfälle, alt, utan mäklarebiträde, med lätthet omsätta alla slags landtmannaprodueter.
Spannemåls- och Bränvinshandeln skulle till landets fördel vinna deraf, att producenterne af desse varor, utan att så mycket som hitintills ligga uti händerne på mäklare, kunde draga vexlar på framdel es blifvande betalning derföre.
Man har exempel derpå i England, Frankrike, och norra Tyskland.
I England är Bankrörelsen hufvudsakligen riglad åt inrikes vexelaffairer.
Ehuru våra författningar för närvarande ;"ke tillåta utgifvandet af inrikes vexlar med vanlig så kallad vexelrätt, finnes dock sjelfva behofyet deraf, som nu måste tillfredsställas genom användandet af invisningar, för hvilka Endossenten dock ej är i betalningsansvar, hvarföre de ej eller kunna disconteras, utan att solidare pant tillika presteras.
Lik vä l torde, om BancoStyrelsen fullgör sin pligt att tillse, det alla tre de erforderlige namnen tillhöra vederhäftige personer, någon risk af de omtalte sammansättningarne till större summas erhållande ganska sällan inträffa.
Dess - Den 7 December f. m. '99 utom får jag fästa uppmärksamheten derpå, att då BankoStyrelsen äger, att pröfva vederhäftigheten på eget ansvar, hör man förmoda, att den förskaffar sig säkrare kännedom om personers förmögenhetslillstånd, än som ens är möjlig i de allmänna Disconterne, här i Slockholm eller i Götheborg, hvarest Directionerne måste hålla sig till de af Embetsman utgifne vederhäftiglietsbetyg.
Jag medger, alt redactionen af delta moment är uppsatt af en man, som väl har erfarenhet i allt hvad lill inrikes handeln hörer, men måhända saknar vana vid redigerandet af Lagparagrapher.
I öfrigt torde det böra erinras, att hvad Herr Cederschjöld omförmält angående 3:ne personers sammansättning att tjena hvarandra med sina namn till erhållande af större penningebelopp, är Invisnings-rytleri, som bör förekommas; och då controllen just ligger i pröfningsrätten af vederhäftigheten, får jag vördsammast anhålla, att förevarande moment måtte erhålla följande lydelse:
Svensk enskilt mans eller allmänt Verks på annan Svensk enskilt man eller allmänt Verk i Svenskt mynt och med vederbörlig accept jörsedde
Invisningar må såsom liypothek antagas för län pä högst 4 månader och utan omsättning, under förbehåll: att så väl låntagare, som invisningsgifvare och acceptant äro allmänt kände såsom fullt vcderhäftige, hvar och en sär - 200 Den 7 December f. m. skild för hela Idnesumman; att om läntagare och invisningsgifvare äro samma person, särskild borgen af annan för hela lån cs timman fullt vederhäftig man eller annat motsvarande fullgodt hypothek skall aflemnas, att en och samma persons namn i intet fall får antagas för mera än högst ao,ooo R:dr såsom låntagare, 20,000 R:dr såsom invisningsgifvare och 20,000 R.dr såsom acceptant, samt således, under alla tre förhållanderne sammanräknadt, ej för mer än högst 60,000 R:dr, samt att ej något nytt lån må utgifvas mot pant, invisning och förskrifning, utstäld och accepterad af personer, som begge, vare sig såsom låntagare, eller invisningsgifvare, eller acceptant, ansvara för något inom en månad förfallit, förut meddeladt, lån.
Den tid är gansia aflägsen, då folkslagen, för att slippa utbyta metaller sins emellan, eller skicka hvarandra mynt i stället för varor, började finna det lämpligare, att genom vexelbref uppgöra slika affairer.
De öfverenskommo då äfven om stränga lagar för vexelhandteringen, och det var helt naturligt att dessa måste i stränghet skilja sig från de lagar, hvarefter inrikes fordringar kunna utkräfvas.
Det möter visserligen icke hinder, alt befordra den inhemska crediten genom utsträckning af invisningsrätten, men det måste ske under de vilkor, som förut
Den 7 December f. m. 20 r gällande lagar bestämma.
Derföre kan jag ej antaga den definition, som Utskottet och den sist talande ledamoten uppgifvit.
Det må visst vara Svenska Medborgare öppet att gifva invisningar på hvarandra, men de kunna ej medföra den strängare vexelrätt, som tillkommer utländska vexlar.
Invisningar på varor duga till intet, om icke varorna sättas under publik vård — och någon controll är icke tänkbar, om varorna få förvaras i egna magaziner.
Fråga bar under denna Riksdag förevarit, att på så sätt få belåna spannemål, men blifvit afslagen.
Helt annat blir förhållandet, om varorna ställas under publik vård.
Jag tror, att om raan utan aila långa uppställningar blott nyttjar ordet vexlar, blir punkten alldra tydligast, och då försvinna alla farhågor, att andra än de, som äro lika med utländska vexlar, kunna belånas.
Herr Hjerta: Herr Rosenblad har framkommit med ett förslag, som betydligen aflägsnar oss från ifrågavarande öfverläggningsämne.
Jag anser det vara bäst, alt vi hålla oss vid det föredragna momentet, och sedan afgöra maximibeloppet.
Nu är egenteligen fråga blott om hypotheksvilkoren.
Jag instämmer ej med Friherre Cederström deri, att utländska vexlar böra häldre belånas än inländska.
Pröfningen af utländska namns säkerhet måste vara ännu svårare än den af inländska.
En sådan belåning skulle icke 202 Den 7 December f. ni. eller befordra ändamålet, att öka afsättningens liflighet.
Vexelrytteri anser jag i alla fall farligare än Invisningsrytleri.
Då vi komma dertill, skall jag söka visa, hvad BancoStyrelsen bör iakttaga för att afvärja ett dylikt ondt.
Jag anhåller nu om proposition å Utskottets förslag blott med den förändring, alt orden: å betalningen för af yttrade varor må utgå.
Det är allt hvad som behöfves.
BancoStyrelsen meddelar icke lån å utländska vexlar.
Herr Cederschjöld: Genom hvad Herr Rosenblad nyss föreslagit är väl förekommit, att en annan af Compagniet sedermera kan få lån, men ej det farligaste, nemligen att alla tre på en gång taga lån, och således plundra Banken på 60,000 R:dr.
Beträffande hvad Friherre Cederström anfört om förvaring af varor, som skola belånas, i publika Magaziner, så medför detta väl större säkerhet än om så icke sker, men dock ej tillräckelig; ty likasom fordom vatten förvandlades till vin, hafva vi i våra packhus sett vin förvandlas till vatten.
Jag anhåller derföre om proposition å det af mig uppgifna förslag.
Fråga kan naturligtvis icke uppstå om belåning af vexlar, som äro betalningsgilda endast på utländsk ort, men då de äro dragne på, och accepterade af, Svensk man, t. ex. på 60 Den 7 December f. rn. 2o3 å qo dagars sikt, blifva de papper, som få värde i mån af Tracentens, Remittentens och Acceptantens vederhäftighet.
Herr Hjerta har sagt, att utländska vexlar ej belånas i vår Bank.
Det kommer deraf, att någon stor vinst derigenom icke skulle vinnas; men i samma mån Invisningen blir förvandlad till Vexel, erhåller han starkare betalningsrätt, och fö 1 ja k tel i gen äfven större belåningsrätt.
Invisningar äro ej i samma cathegori som Vexlar, fastän de äro underkastade samma chican, som löpande sedlar.
Da det är publik och icke enskild vård, hvarunder jag yrkat, att belånbara effecter borde sättas, torde Herr Cederschjöld, i anledning af sitt yttrande om vins förvandlande till vatten, inse, att Magistraten, eller den tjensteman, genom hvars medverkan eller försummelse en slik tappningsåtgärd ägde rum, icke kunde undgå ansvarsskyldighet.
Frågan synes helt enkel.
Vili man bereda vinglare tillfälle, att på falska vexlar komma åt penningar, så bör man antaga förslaget; men vill man tillse
Bankens säkerhet och bibehålla det lifligaste af alla rörelsemedel vexelrätten, så inskränke man sig till att i detta moment endast nyttja ordet vexlar, och undvika alla onödiga definitioner derå.
Grefve von Rosen, Axel: Olika med Herr Cederschjöld tror jag, att belåningen af varor skall medföra större säkerhet, än b ao4 Den 7 December f. m. dea på namn.
Äfven vågar jag tro, att de handlande skola finna det förmonligare att låna på sina varor, än discontera på egnas och andras namn.
Det är likväl icke alla varor, sorn, efter mitt omdöme, böra få belånas, utan blott sådana, hvilka befordra inrikes industrien och kunna exporteras.
Jag har derföre tillförene haft äran här yttra, det jag ansåg ritorr spannemå) under Kronans lås kunna på 3 månader belånas till halfva värdet, äfvensom inhemska väfnader.
Af utländska artiklar föreslog jag till belåning 6, nemligen Salt, Tobak, Socker, Caffe, Hudar och Färgträd.
Salt inkommer vanligen till större partier om höstarne, och vore således, för alt kunna hållas i någorlunda jemnt pris, i behof alt belånas, äfvensom tobak, socker, caffe, hudar och färgträd lätteligen kunde blifva föremål för Transitohandel bos oss, och icke såsom nu gå till Hamburg eller Köpenhamn, derest en belåning af halfva värdet derå vore möjlig.
Visserligen var äfven fråga om Indigo, men svårigheten, att bestämma qualiteten, gjorde, alt man derifrån måste afstå.
Jag ber så väl Friherre Cederström, som Herr Munck af Rosenschöld , hvilka försvara varubelåningen, framvisa exempel, huru de största Banker eller Disconter i detta afseende gå lill väga.
Utaf Englands och Frankrikes största v
Den 7 December f. tn. 305 Banker finnes icke en bland tio, som belånar varor.
Jag ber att få förklara, det jag är öfverlygari, att när de länder, sorn i 3o år känt och snart sagt utgjort förnämsta delen af bandelsverlden, icke våga ingå på en sådan belåning, vi icke böra vänta, att den med fördel kan användas bos oss, hälst vi af vår Bancostyrelse ej kunna vänta den varukännedom, som man i dessa länder kan förutsätta.
Jag vill fästa uppmärksamheten på, huru vådlig en sådan belåning är, då varorna kunfia undergå förskämning.
Ritorr spannemäl t. ex. är ganska svår för Bancostyrelsen att belåna, då den icke kan skilja Svensk spannemål från- den, som är hitskickad från Danzig och Meklenburg.
Hvad säkerhet finnes för att icke spannemålen förbrännes eller förskämmes genom mask?
Skall Assurance tagas, så kommer man ändå slutligen till resultatet af namnsäkerhet.
Deremot hoppas jag, att en Discontrörelse mot tredubbel namnsäkerhet innebär alla möjliga garantier, emedan alla dessa tre personer skola vara, hvar och en för sig, fullt vederhäftige, och opinionen derom kan Bancostyrelsen mycket lättare erhålla, än den kan veta, om låsen och golfven i magazinerne äro så säkra, som fordras.
Yi hafva i detta sista afseende för några år sedan sett en famös process i Götheborg.
Det säkraste blir i alla fall bedömmandet af namn; visserligen kan det hända, att man Den 7 December f. m. kan misstaga sig pä säkerheten af ett namn, men det skulle förutsätta en aldeles oerhörd vårdslöshet, eller ock någon särdeles olycka, om alla tre namnen skulle blifva odugliga.
Jag tror således det vore bäst, att stödja sig på Engelska och Parisiska Bankernas exempel, hvilka icke draga i betänkande att gifva lån på namn, när fråga *r om kortare tid.
Jag är aldeles icke emot Friherre Cederströms project, att äfven belåna vexlar, men som i detta moment ej är fråga om andra belåningar än af Invisgar, vill jag icke yttra mig något derom.
Att, såsom Herr Hjerta yrkar, antaga Utskottets förslag med tillägg blott af ordet förskrifningarj och lemna åt en tvifvelaktig framtid alla garantier, kan jag icke gilla.
Yi skulle då icke behöfva hålla på mera än åtta dagar, med alla de vigtigaste målen, men skulle också komma att sakna alla garantier.
Särskilt skulle man genom intagandet af ordet förskrifningar kunna komma derhän, att genom en framtida votering hvar och en förskrifning skulle kunna belånas.
På sådana vilkor vill jag ej etablera någon belåning.
I afseende å hvad Herr Cederschjöld anmärkt, att Utskottet ej föreslagit tillräckliga garantier mot Associationer af vinglare, som alla på en gång skulle kunna taga lån, så har Utskottet ej kunnat förekomma, att, flere personer sammanslå sig på en sedel, men i alla fall är det lemnadt åt Bancostyrelsens
Uen 7 December t. in. pröfning, huruvida de erhålla lånet, eller icke.
För att ej bifalla en Lånerörelse, sorn jag icke anser nyttig, derest omsättning framdeles skulle voteras, hvarigenom man kunde komma att belåna förskrifningar på gg år eller på evigheten, och emedan jag ej vill hålla på med det nu föredragne Utlåtandet i G veckor, anhåller jag om den proposition jag föreslagit, som innefattar flera momenter, och hoppas att detta ej må kunna nekas mig, då Friherre Cederström må uppgöra Contra-propositionen, såsom han behagar.
Friherre Kantzowj Johan Albertf anförde skriftligen:
Om den nu ifrågavarande Låne-rörelsen skall leda till sitt ändamål, måste hela det ta moment förändras.
Jag har förut yttrat min tanka, att Inrikes vexlar, i den uti momentet föreskrifnc form, ännu icke i Sverige finnas, och att förändringen af den gällande usancen, som beslår i belt vanliga reverser, blifver förenad med flere svårigheter, samt att troligen en sådan föreskrift, som den föreslagna, till belåningsrätt, endast skulle föranleda missbruk.
Jag yrkar den förändring, alt belåningen, till det belopp, sorn framdeles blifver stadfä • stadt, må äga rum mot vanliga erkändt goda reverser, såsom hypotek till Låntagarens egna reversal, och att BancoStyrelsen lemnäs rättighet bedömma vederhäftigheten.
— Dylika papper blifva baserade
Den 7 December f. m. pä verklighet; de deremot af Utskottet föreslagna Blifva troligen oftast fingerade.
— Jag betviflar, att vid ett Varuköp, mangen köpare skulle finnas, som äger en Banquier, för hvilken lian kunde anvisa det skyldiga beloppet.
Jag anhåller om proposition å den af mig föreslagne förändring.
Belåningen af va ror är visserligen skild från den punct, som nu är under öfverläggning, men jag anhåller dock att derom få yttra min öfvertygelse.
Herr Rosenblad har sökt vederlägga nyttan af en sådan belåning, genom anförande af exempel från utländska Banker.
Jag vill dock nämna, hvad jag af erfarenheten vet, att nemligen Götha Canal Discont, som årligen belånade millioners värde af varor, på io år endast förlorade 1,200 R:dr.
När man företer Assurancepolice samt intyg från det Tullverk, som liar nyckel till Magazinet, bör man erhålla lån på varor.
En sådan belåning tror jag vara den mest nyttiga för allmänheten, men den bör icke sträckas till mera än ritorr Spannemål, Socker, Caffe, Hudar, Risgryn, Bomull, Indigo och Färgträd.
Jag tror icke man behöfver befara att Utländsk Spannemål belånas, t}^ med den höga Tull som nu finnes, till ett belopp af varans hela värde, lärer alltid det blifva en stor förlust om någon Köpman skulle inför skrif - Den 7 December f. m. 209 skrifva sådan Spannemål och anlägga Torkugnar för att torka densamma.
Deremot hör åkerbruket vändas åt detta nyttiga företag.
Jag tror mig ej behöfva upptaga den beskyllningen, att hafva förlängt discussionen derigenom alt jag sökt hålla mig vid saken.
Om Herr Rosenblad vore så god och i Utskottet talade om de Reglementariska föreskrifterna när Reglementet skall uppgöras, vore det bättre, än att här ingå i en mängd detailler, som bevisa ett gränslöst misstroende till BancoFullmägtige.
Detta är åtminstone en nyhet vid våra öfverläggningar, som jag vid a:ne föregående Riksdagar aldrig förnummit.
Detta ingående i detaillerna tyckes bevisa någon okunnighet hos Herr Rosenblad om äldre författningar.
Det står ganska tydligt i Discont-Reglcmentet att
Directionen skall akta sig att bevilja för mycket lån på samma namn, och afse om förlänga respittider begagnas.
Om Herr Rosenblad ville bålla sig vid ämnet, och icke tala om allt på en gång, utan blott om förskrifningar och hy» potlieker, tror jag vi hastigt nog kunde komma ifrån saken.
Då jag i början föreslog en allmän proposition i ämnet, ville Herr Rosenblad att man skulle dela densamma.
Nu sedan vi gått in i detaillerna, vill han hafva hela propositionen på en gång frarn 5a H. 14 012 Den 7 December f. ro. ställd.
Hvad Herr Rosenblads märkvärdiga invändning angår, att förskrifningarna, som BancoStyrelsen komme att mottaga, skulle gälla för evigheten, så förfaller den, då man observerar att det tydligen står i BancoUtskottets förslag högst Sex månader.
Huru är det då möjligt att kunna tänka sig dessa förskrifningar ställda på evigheten.
Hvad Friherre Kantzow yttrat öfverensstämmer med hvad jag yrkat, att nemligen borttaga det uttryck som nu finnes, och insätta förskrifningar, samt att, såsom förut, bibehålla belåningen af Reverser.
Banco-Styrelsen lärer väl akta sig för att inlåta sig för djupt med 3 köpmän tillsammans, emedan den vet att om en faller, så falla alla.
Något förtroende böra väl Rikets Ständer hafva till dem, som skola verkställa deras föreskrifter, hvarföre vi väl icke behöfva uppgöra alla detailler.
Jag förenar mig med Herr Rosenblad till alla delar i afstyrkandet att ingå i några bestämda föreskrifter om varubelåningen, för den händelse att något allmänt
Verk skulle vilja bedrifva en sådan, ty då skulle principen gifva full rättighet åt hvar och en alt få belåna varor, och fonden skulle då blifva för liten.
Man måste grunda en sådan belåning på en närbelägen transport af varan.
I redan befintliga föreskrifter ligger redan principen att det skall vara för näringarne och handeln, som varubelåningen Dcu 7 December f. m. ■i 11 skall finnas; men elen eger ej rum och kan icke ega rum såsom Friherre Cederström önskar, utan en hop förvaringsrum, hvilka ej finnas för det närvarande, och fonden är för obetydlig då den är sammanblandad med namnbelåningen.
Hvad angår föreskrifterna om dessa 3 millioner, så må framdeles bestämmas, om Banco-SLvrelsen kan taga hypothek eller ej, men icke kan jag medgifva att man nu sönderrycker puncten ' i Utlåtandet, ulan anhåller jag om bifall till senare momentet i densamma med den skillnad, att efter invisningar intages ordet förskrifningarj och att de sista orden: och betalning för föryttrade varor utgå.
Jag förenar mig i Herr Hjertås anhållan om proposition; men anhåller få tillägga, att om Herr Rosenblad yrkar en så vidlyftig contraproposition, som nu tyckes vara hans mening, så ämnar jag föreslå en annan.
Jag tror ej att man alldeles bör utesluta Banco-Styrelsen ifrån att belåna varor.
Man bör icke lemna några föreskrifter i detta afseende, men väl Öfverlåta åt nämnde Styrelse rättigheten att bedöma, om varor, då de äro försäkrade mot förskämning och ligga i säkra hvalf, erbjuda bättre säkerhet än namn.
Jag måste, såsom den der flere år granskat Götha Canal-Disconts räkenskaper, med Grefve Rosen instämma deruti, alt varubelåningen 52 H. 14* 112 Den 7 December f. m. inom nämnde Discont var den förmånligaste, och att förlusterne på varusäkerhelen förhöll sig till förlusterna på namnsäkerheten, såsom i till ioo.
Detta tyckes bevisa nyttan af att belåna varor, efter säkerheten är större än på namn.
I händelse Herr Rosenblad skulle vidblifva sin vidlyftiga Contraproposition, anhåller jag att få föreslå en annan, men hälst skulle jag önska bifall på Utskottets förslag.
Herr Munck af Rosenschöld., Eberhard:
Då Magazinsinrättningen blifvit afskaffad, är det nödigt att ersätta den i någon moa genom en låne-inrättning, som försäkrar oss om att öfverskoltet af en öfverflödig gröda ej förspilles, och att man icke året derefter behöfver under en miss vext köpa Spannemålen utifrån och till 2 å 3 gånger högre pris.
Jag ber att äfven få fästa uppmärksamheten på hvad verkan en sådan belåning skulle hafva på myntvärdet.
Det är en gifven sak att en betydligen ökad import höjer kursen.
Tvenne gånger, nemi. efter 1819 och efter 1826 årens grödor var det den stora importen af Spannemål som vållade den ofantliga stegringen af Kursen, ända till i36 å sk.
Man söker väl att hålla kursen nere genom befrämjandet af export, i synnerhet af jern, men icke genom förekommandet af en onödig import, såsom af Spannemål, Ved m. m.
Man understödjer på allt sätt Bruksegare, äfven Den 7 December f. ra.
x 13 med låne-creditiv mot lag ränta, men icke Jordegare.
De förra äro icke en gång förpligtade att sälja för landels Lehöf inom landet, och kunna åt utlänningen accordera bort hela sin production för så lång tid de behaga, t. ex. Danemora Bruksegare.
Man har sagt att ingen utväg funnes att förvara Spannemålen, om den ej är ritorr; men den som är torr inbergad kan äfven, •ehuru ej så länge, förvaras genom tillräcklig kastning och vädring.
Missbruken vid förra Magazinslnrättningen böra lända till varning, och föranleda bättre åtgärder vid Spannemålens behandling.
Äfven får jag erinra, att
Spannemålspriserna de sednare åren vanligen varit lägre i Sverige än i andra Länder.
Rågen gäller i detta ögonblick mera i Köpenhamn, än i det straxt bredvid liggande