Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det bör ej pröfvas af Ständer ne, utan det tillhör dea Domstol , som sättes,, och jag får fästa, uppmärksamheten deruppå, att ingen ersättning kan äga rum , i. fali upplysningen ej skett under de tider, som ofvan äro nämnde, lika - Den * 5 November e. tn . sorn ingen ersättning kan fås, om prsescriptionstiden är försummad; men det voro oriktigt af representationen, att godtyckligt ute sluta somliga ifrån hvad man beviljar andra.
Friherre Hjerta :
Orsaken, hvarföre visse mål särskilt nämnas, ar den, att de blifvit särskildt upptagne i Konungens Skrifvelse, men jag ser ej något hinder,, att antaga Herr Hjertås ändring af 28 puncten, hvarigenom alla målen komma att pröfva hälst samma ändamål i alla fall vinnes.
Herr Grefven och Landt-Mar&kal-ken gjorde proposition till bifall å 28 puncten i Friherre HjerltJs särskilda mening.
Fiopades lyej.
Hvarefter Herr G l efven och LandtMar skalk en hemställdte, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla 28 Puncten uti Herr Hjertås Reservation, hvilken lydde sålunda : Dei Kongl. Majits
Skrifvelse serskilt omför mäldte r e c 1 a m a t i 0 n s - m å l böra undersökas, på sätt med de för r a har skett.
Ropades Ja. 2 9 : d e Puncten i Friherre
Hjer_ tas serskilda mening blef, uppå gjord pro.
556 Ben ?5 Noyembet « m.’ position, af Ridderskapet och Adeln bila 1 Jeu. 3o:de Punelen. 3o puncten i Herr Hjertås Reservation upplästes äfven.
Det beslut, som nu är fa t la dt, innehåller, att er, vidare pröfning skall företagas af den nja Comitén.
Då är det å ena sidan ej säkert, att icke den ka:r sätta högre ersättningsvärden, och å den andra är tiden för dess arbeten icke bestämd.
Det sjnes således vara angelägit att bestämma en tid, inom hvillken Coxnitebi bör hafva afgjort frågorne, ty annars kan ännu en Riksdag inträffa, innan utredningen är slutad.
Äfven är det vigtigt bestämma, att den summa, som antages, ej får öfverskrida hvad som förut är föreslagit, men väl nedsättas derunder, emedan hvad som Comilérade föreslagit, är ganska tillräckligt.
Den 28 O c to b er e. m. 3oi att få till protocollet anmäla, det jag ic!<e tan räkna mig till elem, som få dela äran af ett sådant beslut.
Fortsattes pröfningen af BevillningsUtskoltets ej mindre den i5 sistlidne Maji under N:o 27 afgifne, och den 9 derpå1- följde Junii e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående Stora SjötullsBevilIningen, än ock den 28 sistlidne Augusti under N:o 44 nieddeldte, och den 17 derpåföljde September på bordet lagde, Utlåtande, öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar.
Elfte B ev i Ilning sG runden. vitt dä Rikets Högloft.
Ständer uti den TullTaxa , som nu kommer att utfärdas , ieke kunna bestämma annan tull å varor, än den, som efter närvarande omständigheter bäst försäkrar Statens inkomst och med Statens interesse öfver ens stämmer ; men det på Kongl. Maj:t endast ankommer att, i afseende på utländska Magter, bereda en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet, Rikets Högloft.
Ständer behagade i underdånighet anhålla, det Kongl. Maj:t i nåder må vidtaga alla de mått och steg, som, i afseende härpå, med landets bästa äro förenliga, samt, för befrämjande häraf, öfverlåta till Kongl.
Maj:t rättigheten att minska eller nedsätta den i TullbevillningsTaxan utsatta tull. 302 Den 28 Octo ber e. m.
Friherre Cederströmj Jacob: Enligt 60 §.
RegeringsFormen äger Kongl. Maj:t redan förut den rättighet man föreslagit, alt ät honom öfverlåta, nemligen att nedsätta Tullbevillningen.
Jag anser således högst olämpligt, att gå in med en skrifvelse, för att öfverlemna en rättighet, hvilken redan Sr Konungen i Grundlagen förvarad.
Men jag hade trolt, att om BevillningsUtskottet rätt insett föremålet för sitt arbete, det skulle, långt ifrån att ingå i specialiteter, helt enkelt hafva ntgått från bibehållandet af Taxan, sådan den nu är, samt föreslagit en viss procent, inom hvilken Konungen, vid förefallande omständigheter, kunde höja tullen.
Detta hade varit i öfverensstämmelse med Grundlagen.
Att här ingå i specialiteter af Taxan, medför mera oreda, än nytta, och med allt förtroende för BevillningsUiskotlets Ledamöter, tviflar jag likväl, att de äga erforderlig sakkännedom, för att icke göra något misstag bland den mängd ämnen, som Tulltaxan innehåller.
Jag anhåller, att man, i afseende på förhöjningen, måtte instämma med PresteStåndet, hvilket bestämt 33 J procent såsom ett maximum derför; men att, i afseende på tullens sänkning, 60 §.
RegeringsFormen må anses tillräcklig.
Lika med den siste värde Talaren, anser jag 60 §. göra det till en gifven följd, att Kongl. Den 28 Octo ber e. m. 3o?>
Majrt äger nedsätta afgifterne pä inkommande och utgående varor.
Det är naturligt, att under de fem år, som förflyta emellan Riksdagarna, sådana förändringar i varors värden, och sådana förhållanden till främmande Magter, kunna uppstå, att den fastställda Tulltaxan icke motsvarar ändamålet.
Rikets Ständer insågo detta vid 1809 och 1810 årens Riksdagar, och öfverlemnade då till Kongl. Maj:t, att förhöja Tulltaxan med högst 5o procent.
År 1815 öfverlemnade Rikets Ständer helt och hållit åt Kongl. Maj:t, att utfärda en Tulltaxa, hvilken äfven utkom år 1816, och fortfor ända till i8a3.
Af detta öfverlåtande kunna inga olägenheter uppslå, emedan det blott innefattar ett correctif på de olägenheter, som möjligen yppa sig emellan Riksdagarne.
Jag anhåller således om proposition derpå, att Ridderskapet och Adeln må medgifva Kongl. Maj:t, alt med högst 33^ procent förhöja afgifterne å alla inkommande varor.
Det gifves för moraliska personer, likasom för individen, vissa rättigheter, som dc icke kunna afhända sig.
Till dessa räknar jag Svenska Folkets urgamla rätt, att genom Rikets Ständer allena beskatta sig sjelf vid allmän Riksdag.
Denna rättighet kan icke åt Kongl. Majit uppdragas.
Jag tror icke ens, med den siste Talaren, det vara så 3t>4 Den 28 Oetober e. ra. alldeles gifvit enligt Grundlagen, att Kongl. Majit äger rätt sänka dessa afgifter, enär de slå i sammanhang med Rikets Ständers öfriga rättigheter, att beskatta Svenska Folket.
Jag instämmer med den siste Talaren, att det icke är så alldeles klart, huruvida Konungen äger rätt sänka tullafgifterne.
I afseende på rättigheten att höja tullen, kan jag icke instämma deruti, alt en öfverlåtelse af denna rättighet skulle innefatta ett afsägande af något, som Rikets Ständer icke äga rätt att afsäga sig; hälst en sådan omständighet redan finnes i Grundlagen upptagen, angående tullen på spannemål.
En annan sak är, huruvida i sjelfva verket en sådan rättighet bör lemnäs, och dervid finner jag många betänkligheter.
Jag skulle tro, alt man snarare borde sätta Tulltaxan högre, och lemna Konungen oinskränkt rättighet att sänka den.
Vill man nödvändigt äfven öfverlemna rättigheten till förhöjning, synes den mig böra inskränkas till 161 procent.
Herr Lefre'n_, Johan Pehr:
Jag tror mig nitälska lika mycket som någon annan derför, att Rikets Ständer icke må efterskänka rättigheter, dem de ej kunna bortgifva.
Men 60 §. bjuder bestämdt, att en sådan öfverlåtelse må kunna äga rum.
Der slår Den 28 October e. in. 3o5 står nemligen: ”ej må några allmänna af”gifter kunna utan Rikets Ständers sam” tycke förhöjas &c.”
Deraf synes likväl, enligt den bestämdaste logik följa, att de kunna böjas med Rikets Ständers samtycke; och jag förstår icke, huru man ett ögonblick kan misstaga sig om denna §:s ordalydelse.
Hvad åter angår rättigheten för Konungen, att minska afgifterna, så synes af samma §., att det endast är förbudet att böja dem utan Ständers samtycke.
Men deraf följer ock lika klart, att de kunna nedsättas.
Således tillstyrker jag bifall å Friherre Cederströms proposition, och väljer särskildt att förena mig med Friherre Cederström, hvilken är af en alldeles motsatt åsigt med mig, i fråga om den fria införseln.
Man bör följaktligen icke kunna misstänka mig för att nu agera i en prohibitif anda, när Friherre Cederström sjelf förekommit mig i denna proposition.
Jag anhåller först få anföra några ord om det begrepp jag gör mig om 60 §.
ItegeringsFormen.
Herr Lefren har riktigt anmärkt, att Rikets Ständer enligt denna §. kunna medgifva Konungen alt höja tullafgifterna, och att sådant icke kan ske, utan Rikets Ständers bifall.
Jag medger deremot icke, att denna §. innehåller någon tydlig rätt för Konungen, att minska afgifterna och nedsätta tul 47 H. 20 3oG Den 28 Octo lier e rn. len; ly det står allenast, alt den icke må utan Rikets Ständers samtycke förhöjas.
Det är väl sannt, att det icke står uttryckligen förbudet att minska den; men man har många gångor lifligen disputerat öfver en fråga, som ännu icke är afgjord, den nemligen, huruvida allt, hvad som icke är i Grundlagen förbudet, må anses tillåtet.
Jag tror, att Utskottet icke utan anledning utsagt, att Sländerne må medgifva Konungen denna rättighet.
Innan jag vidare utlåter mig, anhåller jag, alt PresteStåndets beslut angående ifrågavarande ii:te BevillningsGrund må blifva uppläst.
I anledning häraf upplästes Högvördige PresteStåndets ProtocollsUtdrag af den 7 dennes, hvaraf inhämtades, alt PresteStåndet beslutat, det 1 i:te BevillningsGrunden borde lyda sålunda: ”att då Rikets Stän”der uti den Tulltaxa, som nu kommer att ”utfärdas, icke kunna bestämma annan tull ”å varor, än den, som, efter närvarande ”omständigheter, bäst försäkrar Statens inkomst, och med Statens interesse öfver”ensstämmer; men det endast på Kongl. ”Majit ankommer att, i afseende på utländska Magter, bereda en för Svenska han”deln förmånlig reciprocitet, Rikets Ständer ”må i underdånighet anhålla, det Kongl. ”Majit i Nåder må vidtaga alla de mått och ”steg, som, i afseende härpå, med landets ”bästa äro förenliga, samt, för befrämjan - Den 28 O c t o ber e. m. 307 ”det häraf, öfverlåta till Kongl. Maj:t rät”tigheten så väl att nedsätta, som att in”lill nästa Riksdag, inom 33 och en tredje”dels procent af den bestämda tullafgiften, ”förhöja den i TullbevillningsTaxan utsatta ”tull å inkommande eller utgående varor.” Herr Tham:
Jag ber först få göra den anmärkning, att PresteStåndets beslut icke är fullkomligen tydligt; då der förekomma orden: ”inom 33f procent af den bestämda ”tullafgiften,” så vet jag icke, om meningen skall vara atl lägga till dessa 33j procent utöfver den utsatta tullen, eller att i allmänhet böja den till 33f procent af varans värde.
Hvad sjelfva saken beträffar, anhåller jag få anmärka, att det var Utskottets skyldighet att utlåta sig i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse, deri Konungen begärde, att Ständerna måtte till honom öfverlåta rättigheten alt inom ett visst maximum förböja tullen.
Utskottet har derföre gått den rättaste vägen, dådet föreslagit den högsta tullbeslämmelse, som med någon nytta och framgång kunde iakttagas, och att man borde öfverlemna till Konungen alt nedsätta den, så mycket mera, som, i afseende på förhållandet med utländska Magter, Utskottet bestämdt utstakat de gränsor, inom hvilka denna Konungens rättighet borde vara inskränkt, eller att det må på Konungen ankomma, alt 47 H. 20+ 3o8 Den 28 October e. m. till beredande af en för Svenska handeln förmånlig reciprocitet göra de förändringar, som kunna finnas af omständigheterna påkallade.
Jag åtminstone har härmed förenat det begrepp, att om Konungen, i afseende på reciprocitet eller handelstractater, skulle finna nödigt förhöja tullen, sådant måtte låta sig göra.
Att åter obetingadt öfverlemna åt Regeringen, att utan sådana förekommande omständigheter förhöja afgifterna, dertill kan jag icke samtycka, och det har icke eller Utskottet tilltrott sig» Då jag till detta omdöme bar ännu ett skäl, ber jag i förväg, att mitt yttrande icke måtte misstydas, såsom afseende ■vöre å någon 1111 lefvande person; men jag försätter mig i framtiden, likasom jag förut gjort i erfarenheten af det förbigångna, och jag linner då, att de enskilda intressena öfverallt kunna skaffa sig spelrum.
Jag ber om förlåtelse, alt jag talar rent språk.
Om t. ex. en Köpman införskrifver en mängd varor emot den fastställda tullen, kunde en förhöjning genast derefter i Tulltaxan för honom blifva en vigtig sak att uppgöra med en Föredragande, hvilken då möjligen kunde kringgå Konungen med oriktiga framställningar, och förmå honom höja tullen på vissa varor, för aLt åt personer bereda en oskälig vinst på andras bekostnad.
Detta arden grund, på hvilken jag bestrider, att Konungen i allmänhet må kunna öka tullen emellan Riksdagarne.
Jag tror således, att B e ii 28 Octo b c r e. 1». 3og det erforderliga ändamålet är vunnit, blott ruan ändrar den andra meningen i Grunden, till undvikande af all misstydning af sammanhanget med den föregående.
Onr man derföre tager bort orden: ”samt för ”befrämjande häraf,” och sätter i stället orden: hvarjemte Rikets Ständer anse sig böra åt Kongl. Maj:t öfverlemna &c., så tror jag, alt en tillräcklig m3gt är gifven, för att försvara vår bandel i anseende till reciprociteten med utländska Magter..
I händelse den Tulltaxa, som från Utskottet blifvit öfverlemnad, innehöll ett maximibelopp af hvad som kunde och borde bestämmas i tull, skulle jag gerna förena mig om, alt icke någon förhöjningsrätt derutöfver borde åt Styrelsen öfverlåtas; ty jag har i detta afseende aldrig påstått, alt en obegränsad rättighet borde öfverlemnas, utan tvärtom bestridt en sådan, såsom constitutionsvidrig.
Men annat är att bestämma en viss princip, såsom ett maximum, inom hvilket Konungen borde äga nedsätta eller uppflytta den tull, som är; ty då blir frågan endast: är den Tullbevillning, som nu finnes, det maximum, sora bör komma i fråga.
Annat åter är frågan, huruvida man bör bestämma denna summa till 33f procent.
Jag skulle tro, enligt den öfvertygelse jag äger, att ju lägre afgifler, desto större inkomster af tullen; och att man derföre bör 3io Den 28 Octo ber e. ra. fästa sig vid det minsta belopp, sorn kan anses tillräckligt.
Det har blifvit yttradt af Herr Tham, att PresteStåndets beslut icke skulle vara tydligt, emedan deraf icke kunde slutas, huruvida de omnämnda 33 f procent skulle beräknas utöfver den närvarande tullen, eller vara ett maximum, räknadt efter värdet af varan.
Jag finnér af ProtocollsUtdraget, att denna procent är på de nu i Tulltaxan bestämda värden, och jag anser alltså denna förhöjning icke farlig.
Jag skulle således tro, att, i fall Ridderskapet och Adeln icke instämmer med Herr Rosenblad, hvilket jag helst skulle tillstyrka, man borde förena sig i PresteStåndets beslut.
Om Herr Lefréns salts i afseende på 60 §. antogs såsom riktig, skulle deraf följa, att med samma rätt Rikets Ständer kunna åt Konungen öfverlemna, alt höja tullafgifterne, med samma rätt kunde de äfven åt honom uppdraga, att höja all annan Bevillning.
Då blefve förhållandet, att Rikets Ständer ej längre beskattade Svenska Folket.
Om än de skattdragande ej skulle finna sig illa häri, tror jag dock, att
Ständerna ej äga magt frånsäga sig denna rättighet.
Deremot finner jag ändamålsenligt, att uppdraga åt Konungen, att kunna nedsätta tullen vid inträffande fall; tåen skulle önska afl man tilläde orden: intill nästa Riksdagså att icke det D c n 28 O c t o b c r e. m. målte Ilända, som skett med besparingen på Tillarne, der en rättighet blifvit Pikets Ständer afbänd, icke i kraft af Grundlagen, ulan under åberopande af förra Riksdagsbeslut, Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredrik: I 60 §.
RegeringsFérmen omtalas ej Konungens rätt att lioja eller sänka tullen; der står blott, att ”Kongl.
Majit ej må några ”allmänna afgifler af hvad namn och beskaffenhet sorn helst utan Piikets Ständers ”samtycke kunna förhöja, Stora Sjötullen å ”inkommande och utgående spannemål al ledia undantagen.”
Af denna §. måste således den slutsalts kunna dragas, att Kongl. Majit äger rättighet att sänka tullafgifterne; så har den åtminstone hittills oanmärkt blifvit tillämpad.
Jag hemställer derföre, om ett nytt stadgande med denna rättighets öfverlemnande till Kongl. Majit är nödigt.
Majits rätt, att höja tullafgifterna, blir enligt denna §. lika laglig, 0111 Rikets Ständer samtycka dertill, och Svenska Folkets rättighet, att sig sjelf beskatta, är då icke för nära trädd.
För min del tror jag att, om ett maximum ulsättes, hvaröfver förhöjningen ej får gå, denna rättighet skulle leda till lika nytta, som den att sänka, alltid under förutsättning, alt begge delarne endast sattes i verket, då oförulsedde omständigheter och den allmännare nyttan sådant krälde.
Man har sagt, ali fara af miss - Den 28 October g. m. bruk kunde uppkomma, i fall Kongl. Maj:t tillerkändes friheten alt höja tullafgifter.
Om man tänker sig möjligheten, alt enskiltes eller corporationers interessen skulle verka derhän, att vissa tullafgifter förhöjdes, så kan man ju lika rimligen tänka sig samma orsaker til 1 deras nedsättning.
I detta fall vore den senare rättigheten lika skadlig som den förra, äfvensom den, att med förbud belägga införseln af vissa varor, icke under sådane suppositioner synes mindre godtycklig.
Hittills har man emellertid af den xnedgifna rättigheten icke erfarit annat än goda resultater och ingen mannamån.
Uppå dessa skäl finnér jag således ej någon våda uppkomma, om ett maximum utsattes, hvartill tullen må kunna förhöjas, och jag tror äfven, alt fall förekomma, i synnerhet relatift till utrikeshandeln, der denna rättighet med fördel för den Svenska kan användas.
Jag instämmer derföre deruti, alt tullbeloppen må af Kongl. Majit kunna ökas till 33 f procent utöfver den tull, sora af Rikets Ständer utsältes.
Jag hade väl ansett 5o procent vara ett lämpligare maximum, och detta belopp är äfven det, som GeneralTullSlyrelsen i allmänhet såsom högsta skyddstull föreslagit; men då PresteSlåndets beslut, som lärer utsätta 33f procent, här lämmeligen allmänt synes gillas, instämmer äfven jag deruti; dock synes det mig härvid böra uttryckas, att delta maximum i lullafgiflerne be - Den 28 October e. m. 313 räknas utöfver den tull, som i Taxan är utsatt.
Det var egentligen för att förklara mitt begrepp om förståndet af PresteStåndets ProtocollsUtdrag, som jag begärt ordet.
Enligt hvad jag kunnat fatta, tycktes detta ProtocollsUtdrag alldeles icke vara tvetydigt.
Då Ståndet sagt, att Kongl.
Maj:t må höja tullen inom 33f procent, vill det säga alt Kongl. Majit ej må höja tullen utöfver 331- procent, och sådan är den mening jag fattat af PresteStåndets beslut.
Då jag nu hört åtskilliga Talare hafva olika begrepp om Rikets Ständers rätt att Grundlagsenligt besluta, det Kongl. Majit må böja tullen; så erindrar jag mig, att kort efter RegeringsFormens antagande, eller vid slutet af år 1809, en stor Rikshushållare och Financier, framlidne Hans Excellence Grefve Lilljencrantz, föreslog, att Rikets Ständer skulle åt Kongl. Majit öfverlåta rättigheten att både höja och sänka tullen, hvarförutan Kongl.
Majit ej kunde vidtaga nödiga författningar hvarken i afseende på Rikets inre eller yttre handelsställning.
Detta blef då af Rikets Ständer gilladt, och fortfor ända till 1818 års Riksdag.
Det är således icke något ovanligt, att Rikets Ständer till Kongl.
Majit öfverlemna denna rättighet att höja tullen, och jag tror icke eller, att densamma blifvit 3i4 Den 28 Octo b er c. in. missbrukad.
Man liar sagt., att den kan blifva det; men jag hemställer, om ej Föredraganden bar starka conti oller på sig, genom nödvändigheten att höra ComnierceCollegiurn och TullDirectionen, samt alt inför Kongl. Maj:t och StalsRådet redogöra för förmånerna af en tullförhöjning.
Jag tror således icke, att ett beslut i denna del kan vara farligt, utan tvertom nyttigt, emedan en förhöjning ofta kan vara lika nyttig som en sänkning af tullen.
Jag vill derpå anföra ett exempel.
Under mellantiden efter sista Riksdagen, fann man, att tullen på gröfre ull var för lag och deremot den på fin ull för hög, samt alt detta föranledde en öfverdrift uti införsel al grof ull, hvilken bidrog att hämma de inhämske
Schäferiernas tillväxt och att minska värdet på inhämska ullen.
Ett förslag väcktes då att afhjelpa det onda genom att nedsätta tullafgifterne för den fina ullen, inen höja dem något på den gröfre, samt således införa en och samma afgift på ali slags ull.
Men då detta i det hela hade verkat sorn en förhöjning af den utaf Ständerne åsätta tullen, ansåg man sig icke kunna göra det.
Jag tror dock, alt Riket skulle hafva funnit det välgörande, om vid delta tillfälle tullafgifterne kunnat ökas.
Hvad beträffar nedsättningen af lullafgifter, tror jag erfarenheten hafva bevisat, alt en minskning i de - Den 28 Octo ber c. 111. 3i5 rus arilhmetiska belopp kan föranleda till en förökad tullinkomst, och att den säle» des i särskildta fall är nyttig.
Hvad åter angår skälen för nyttan af en förhöjning i den fastställde tollen, så är jag förekommen af den sista Talaren.
En Talare har yttrat den åsigt, att PresteStåndets beslut éj skulle vara tydligt, då Ståndet beslutat att tullen må få böjas inom 33y procent.
För min del tycker jag det vara klart, att PresteStåndet beslutat, att Kongl. Majit äger böja den bestämda tullen till högst 33y procent.
Jag tror det vara lämpligast, att Rikets Ständer besluta grunderna för sjelfva Tulltaxan, utan att vilja bestämma detaillerna, hvilka efter omständigheterna kunna och böra ändras.
Jag måste för min del tillstyrka, att Ridderskapet och Adeln icke åt Kongl. Majit öfverlemnar rättigheten att efter godtfinnande höja tullen; ty 57 §.
RegeringsFormen innehåller, att Svenska Folkets urgamla rätt, att sig beskatta, skall utöfvas af Rikets Ständer allena vid allmän Riksdag.
Vi hafva alla besvurit Grundlagen.
Rikets Ständer äga således icke rättighet, att åt Regeringen öfverlemna Svenska Folkets beskattningsrätt i något afseende. 3:ne
Stånd hafva i sina fullmagter uttryckligen föreskri fvit, att ställa sig Grundlagen till efterrättelse; och då denna Grundlag icke med - 316
Den a8 O c to b er e. m. gifver, alt i nAgot afseende bortskänka beskattningsrätten, kan sådant icke eller ske utan brott emot Grundlagens helgd.
Dessutom har jag icke bort någon beklaga sig deröfver, alt tullen är för lågt satt.
Alla, som hafva yttrat sig härom, hafva påstått den vara för hög.
När man dessutom ännu icke afgjort tullen för någon enda artikel, så kunna vi ju vid Taxans speciella uppgörande utsätta det maximum, hvartill vi vilja öfverlemna Kongl. Maj:t rättighet att uppsätta tullen.
Jag tillstyrker derföre bifall å Utskottets förslag, i följd hvaraf åt Kongl. Maj:t skulle öfvcrlåtas rättigheten att sänka tullen, men icke att höja densamma.
Herr Rosenqvist Fredrik Leonhardt
Yi äro nu på vägen att göra en concession af Folkets rättigheter till Regeringen, och när Ridderskapet och Adeln är på vägen att göra någonting sådant, är det alltid detsamma, som om det redan vore gjordt.
Det är blott litet i formen som fattas, d. v. s. en liten votering, och så är saken afgjord; jag vill således ej söka motarbeta detsamma, utan efter Herr Tham tillkännagifvit sig denna gången tala rent språk, vill jag också denna gång förena mig med honom om olämpligheten att låta Kongl. Maj:t höja tullen.
Herr Tham har målat en tafla om en Föredragande som skulle kunna låta besticka sig; jag hoppas, att så - Den 28 October e. m. 317 dant icke skall kunna inträffa här.
Taflan rnåtte säkert hafva varit lånad ifrån samma land, som Herr Thams imagination för någon tid sedan framställde, der Embetsmännerna icke fmgo någonting annat, än mutor, ty Folket förtärde alla Statsinkomsterna sjelf.
I ett sådant land var Herr Thams målning träffande, men alldeles icke i Sverige.
Jag vill åtminstone icke yttra, att jag hyser en sådan tanka om våra Embetsman.
Jag har egentligen begärt ordet för att visa, att den liknelse man gjort emellan förhöjningen och nedsättningen af tullen samt förhöjningen och nesdättningen af Folkets öfrige skatter, icke är lämplig.
Sänkning på införseltullen är nödvändig, emedan vi behöfva vissa rudimaterier från utlänningen.
Genom höjning af tullen kan åter uppkomma minskning i tullmedlen, likasom genom sänkning af tullen större inkomster kunna uppkomma.
Vi äga deremot rudimaterier, som vi sjelfve behöfva inom Riket, och genom en förhöjd utförseltull på dessa blifver utförseln deraf mindre.
Således är liknelsen alldeles otjenlig.
Landets bästa är föremål för den Kongl. Propositionen, och jag kan ej annat än tillstyrka densamma.
I afseende på PresteStåndets ProtocoIlsUtrlrag, finner jag det vara ganska tydligt; och i afseende på den framställning Herr 31B Den ?.B O c tobe r e. m.