Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s nåd. remiss å åtskilliga alunverksägares underd. anhållan om upphäfvande eller nedsättning af utförseltull åalun; 4?»
Den 09 December f. m.
N:o 257. ang:de lindring i bevilin. för invånarne i staden Wenersborg; N:o a58. ang:de ett af K. M. i nåder öfverlemnadt förslag till lag för Banken; N:o 25g. ang:de förändring i 2 § 16 cap. Ärfdabtn; N:o 260. angrde inskränkning i åklagares rätt att anställa åtal å begångna förbrytelser emot föräldrar samt stjuf— och svärföräldrar.
Ånyo föredrogs Constit.Utskrs d. n dennes f. m. på bordet lagda mernor.
N:o 66 med förslag till ändring i Riksd.- Ordn:s föreskrifter om bergsbrukens representation.
Då denna fråga förra gången förevar, var det hufvudsakligen en ledamot, Hr Cederschjöld, som gjorde anmärkntr vid mitt förslag till ny redaclion af ifrågavar. §, hvilka anmärkntr hufvudsakligen härledde sig derifrån, att han icke med mig delade åsigt om den princip, sorn borde ligga till grund för denna §.
Den princip, jag hyllat, är densamma, som igenfinnes i närvar, grundlag äfvensom i Constit.Utskrs förslag.
Hr Cederschjöld utgick från en annan.
Frågan begärdes då på bordet, på det att de ledamöter af R. o. Ad., som densamma kunde interessera, måtte blifva i tillfälle att taga närmare kännedom af mitt förslag.
Hr Cederchjöld har tagit kännedom af detta förslag, men af tjenstegöromål hindrad att vara närvar, i dag, har han anmodat mig att framställa det förslag, hvarom vi blifvit ense. R. o.
Ad. torde således tillåta mig uppgifva, hvaruti han skiljer sig från mig.
I slutet af 1 mom. heter det i det förslag, jag afgaf: ”icke någon beställning i Rikets tjenst innehafver samt icke heller som borgare eller bergsmanshemmansägare, eller under annan egenskap, något RiksSt. förut tillhörer.’’ Hr Cederschjöld yrkar, deruti jag förenar mig, att orden; eller bergsmanshemmansägare måtte utgå, äfvensom att ord.et förut måtte utbytas mot eljest, men att ordet bergsmanshemmansägare, på detta ställe uteslutet, deremot matte insättas i början af §, som då komme att lyda sålunda: ”Utom Fahlu bergslag och de bergsmanshemman, hvilkas ägare tillhöra BondeSt., äge ock de öfriga bergsbruken, hvarunder inbegripas .... samt icke heller såsom borgare, eller under annan egenskap, något RiksSt. eljest tillhörer.
Styrelsen öfver bergsbruken” etc.
Någon annan anmärkn. har icke af oss ansetts ändamålsenlig, och jag får således anhålla om propos., att R. o. Ad. för dess gemensamma tanka ville förklara det förslag, jag i förra plenum afgaf, med de förändringar deruti, jag nu uppgifvit.
Uppå derefter framställd propos., och i öfverensstämmelse med hvad Frih. af Nordin föreslagit, förklarade R. o. Ad.
Den ag Dc cem I>cr f. m. 4j3 Ad. såsom sin gemensamma tanke, att föreskrifterna i 14 § Riksd.Ordn., ronde bergsbrukens representation, borde erhålla följande förändrade redaction:
Utom Fahlu bergslag och de bergsmanshemman, hvilkas ägare tillhöra BondeSt., äge ock de öfriga bergsbruken, hvarunder inbegripas de af Styrelsen öfver bergverken privilegierade inrättningar till förädling af mineralrikets produeter, att till BorgareSt. sända fem fullmägtige; och vare såsom valberättigad och valbar att anse hvarje ofrälse bergsbruksägare, som minst 3 år, vid början af det år, för hvilket vallängden up.pgöres, innehaft sådan bergsbruksinrättning, hvars årliga tillverkningsvärde i medeltal för 5 år uppgått till minst i,5oo r:dr, icke någon beställning i Rikets tjenst innehafver samt icke heller såsom borgare eller under annan egenskap något RiksSt, eljest tillhörer.
Styrelsen öfver bergsbruken upprätte ock för sådant ändamål en hufvudlängd öfver de valberättigade bergsbruksägarnes löstetal, grundadt på de fem förflutna årens tillverkningsvärde, enligt fastställda tiondejerns- och hammarskattstaxorna samt, för annan tillverkning, efter de i hufvudstaden allmänt gängse pris, dock med iakttagande deraf, att, vid ytterligare förädling af eljest beräknad produet, den sednares värde afdrages från den förädlade varans värde; och galle, med undantag för nya tillkomna verk och inrättningar, denna för brukens röstetal uppgjorda längd , hvarefter bergsm bruken skola, med nödigt afseende å brukens läge och länens indelning, i fem valdistrict fördelas, och förnyas samma längd sedermera hvart 5:te år.
Särskild personel vallängd åligge det dock
Styrelsen öfver bergverken att för hvarje district årligen i Jan. månad uppgöra samt öfversända till magistraterna i de städer, der valen komma att hållas, att der vara tillgängliga för vederbörandes kännedom; och galle sedermera samma vallängd, intilldess en annan för påföljande året fastställd varder, derest icke klander deremot inom Mars månads utgång hos Bergsstyrelsen anföres, eller, i annat fall, med de rättelser och tillägg, som afbemälte styrelse eller af K. M., på grund af ytterligare mot Bergsstyrelsens beslut inom 3o gjorda anmärkn.T, deruti kunna varda medgifna eller eljest i behörig ordning tillkommit.
Valen skola ske inför den magistrat inom valdistrictet, som Bergverksstyrelsen, genom Konungens Bef:h:de i länet, derom anmodar, samt å den dag, sorn af bemälde styrelse för hvarje district utsattes och, då lagtima riksdag inträffar eller behörig kallelse till urtima riksdag utfärdad blifvit, genom dess försorg inom districtet allmänligen kungöres.
Rösterna, beräknade efter vallängden, afgifvas personligen eller genom befullmägtigadt ombud, alltid med slutna sedlar, på sätt 71 § stadgar, och endast å en i districtels vallängd uppförd person. 60 474 Den 29 December f. m.
StalsUtsk:s d. 20 dennes e. m. pä bordet lagda utlåt.
N:o 366 i anledn. af K.
St., ang:de upptagande af lån till befrämjande af hypotheksföreningar.
För min del kan jag icke gilla det yttrande, StatsUtsk. i detta memor. afgifvit, utan instämmer jag i allo i de åsigter, som finnas utvecklade i Hr Oxehufvuds utlåt, bifogade reservation, och anhåller, att, på grund af deruti upptagna lika vigtiga som sanna skäl, memor. måtte blifva återremitteradt, helst ett sådant beslut redan blifvit af Preste- och BondeStm fattadt.
Hr v on Qvanten, Carl:
Intet ämne torde under närvar. riksmöte, både till ursprung och sina följder, vara af mera vigt än det närvar.; men innan jag går att granska TJtsk:s utlåt., som jag, lika med Gr.
Posse, önskar måtte blifva återremitteradt, vill jag lemna en historisk öfversigt af frågan, som i sin mån torde bidraga till lyckligare resultat.
Jag yttrade mig, då financebetänk. förevar, Öfver bypotheksföreningar och sökte då uppställa antagliga former; få se, om det kan lyckas mig bättre denna gången att göra mina åsigter gällande.
Det är en erkänd sanning, att -Jldelar af Svenskt! folket , äro jordbrukare, hvaraf följer, att denna fråga mer eller mindre måste interessera jjffielar af samma folk.
Det är ur denna synpunkt jag går att behandla frågan; hvarvid jag till en början får nämna, att jag förenar mig uti den reservation, Hr Oxehufvud afgifvit.
Jag utbeder mig dock att dervid få göra några tillägg, som jag anhåller måtte få åtfölja återremissen.
Jag säger lika med Hr Oxehufvud, att ämnet blifvit ganska val utredt under föregående riksdagar alltsedan i8i5; men oaktadt man erkänt jordbrukets beklagliga ställning i anseende till dess skulder, i förening med de directa och indirecta skatternas förhållande till denna skuldsättning, hafva likväl inga resultater till jordbrukets fördel deraf följt.
Man har visserligen erkänt, att statsmachinen nästan uteslutande från jordbruket hemtar sin näring, ja, att jordbruket utgör grundpelaren för hela dess existens; men det oaktadt har jordbruket blifvit behandladt såsom stjufbarn.
Man har icke tillförne rätt gjort sig reda för jordbrukets ställning; men genom anställda officiella undersökningar, äfvensom genom de statistiska tabeller, som i följd deraf kommit till allmänhetens kunskap, utveckla sig allt mer och mer de sanna, fast beklagliga förhållandena, och inhemtar man sålunda, att Adelns jord för hela Riket, uppgående i värde till 74,000,000 r:dr, är belastad med 27,000,000 r:drs skuld, under det att egendomsvärdet år från år förminskas, och inom Götha Hofrätts domvärjo uppgår denna skuld till 47 proc. af taxeringssumman.
Då nu i hypotheksföreningarna lånerättighelen inskränker sig inom Den 39 Dectmber f. m, 475 hälften af taxeringsvärdet, erfordras endast 3 proc. af taxeringsvärdet för alt ernå detta mål.
Vilt jag granska förLållandet med ståndspersoners jord, så finner jag, att den i värde uppgår till 5g,000,000 r:dr, hvaraf 23,000,000 r:dr äro intecknade, således nära hälften, och inom Götha Hofrätt uppgår denna inteckningssumma till 44 proc. af jordvärdet, hvadan således 6 proc. der återstår att inteckna i blifvande hypolheksföreningarna.
Allmogens jord är värderad till 172,000,000 r:dr, men är icke intecknad till mera än 19,000,000 r:dr.
Jag såg dock i dag en artikel i Dagbladet, som visade, att allmogen ökat sina inteckningar med icke mindre än 6,000,000 r:dr.
Således är äfven deras jord på god väg att uppnå den höjd af inteckning, som för närvar. hardt tynger Adelns såväl som ståndspersoners jord.
Man torde af allt detta finna, huru nödvändigt det är, att jordbrukets angelägenheter icke, såsom hittills skett, alldeles öfverlemnas åt sitt öde, då det till -g-idelar bidrager till statens upprätthållande, och dertill måste, med icke mindre än 5,4oo,ooo r:dr i årliga räntor, sakna all utsigt till belåtenhet och förkofran.
Jag medgifver, alt inteckningen icke uppgår till belopp, motsvarande denna räntesumma, utan endast till några och 70,000,000 r:dr; men man måste äfven räkna de summor, som icke äro intecknade och på god tro och på vänners borgen tillhöra åkerbruket, såsom discontlånen etc., och hvilka äfvenväl drabba jordbruket, då man med säkerhet kan antaga, att 85 å 90,000,000 utgöra den skuld, som jorden för närvar, måste bära utom alla andra onera.
Öfver Utsk:s betänk, vill jag yttra några ord.
För det forsta kan jag icke begripa, huru en sådan framställning kunde inom StatsUtsk. vinna burskap, alt nemi. en af förra Ständer antagen och, på deras begäran, af Konungen sanctionerad lag nu skulle förfalla.
Utsk. säger i slutet af 3:dje punkten:
"Vid beräkning af silfverfondens förhållande till sedelstocken, i afseende på tiden för realisationens verkställande, äga Bancofullmägtige, i händelse silfverlånet varder upptaget och på depositionsräkning insatt, förr än realisationen börjas, att anse den på ifrågavar. räkning då innestående behållning i silfver såsom Bankens.”
Häraf inses rättigheten att upptaga lånet såväl efter som före realisationens början; åtminstone synes mig här ett alternativ vara uppstäldt.
Vidare säger Utsk., att fastighetsägares understödjande med lån har varit ett med lånets upptagande underordnadt ändamål.
Då, såsom jag närande, indelar af Svenska folket äro jordbrukare, förefaller mig ett sådant yttrande nog impopulärt.
StatsUtsk. har således trott sig kunna behandla jj-tdelar af Svenska folket på samma sätt, som man behandlar citronen; man kastar bort skalet, sedan saften är utpressad.
Ja, visserligen har jordbrukets lott hitintills varit sådan” man har icke tvekat all påföra det - 4;6 Den 29 December f. m. samma ökade räntor, om dermed varit något alt vinna pä annat håll; men för dess trefnad och väl har ingen ömmat, hvilken sanning, af Utsk. öppet uttalad, tilläfventyrs innebär, hvad man af detsamma i denna fråga har att förvänta.
Vidare säger Utsk., att de förhållanden, hvilka vid sisth riksdag föranledt beslutet om silfverlånets upptagande, numera äro förändrade.
Ja! detta raisonnement är visserligen sannt; men icke hafva Svenska folkets capitaler ökats derföre, att Banken utvexlar silfver.
Bristen på capitaler bevisas bäst t. ex. af agiot på arme'ens creditpapper; ty om penningar funnos inom landet, så att nationens behof deraf kunde fyllas, så skulle icke dessa obligationer stå till 92 ä g4 proc.
Jag tror således, att Utskts raisonnement afven härutinnan är skeft.
Utsk. säger vidare: ”Agde man full och tillförlitlig visshet derom, att upplånade utländska capital lomme att uteslutande användas i produetiv väg, så skulle Utsk. anse upplåning af utländska capitaler kunna medföra gagn och nytta.”
Utsk. måtte sakna all kännedom om Sveriges statsceconomiska och produetiva utveckling; ty om man granskar, hvad sedan 1809 tilldragit sig i denna fråga, erfår man, huruledes sedelemissionerna efter i8to års riksdag, genom krigsskuldens afbördande med btcosedlar (hvilket dock var högst klandervärdt) och vidare genom Götha canals, Götheborgs och Malmö disconters creditpapper, i hög grad uppdrefvo produetionen och odlingsfliten; men vi finna tillika, huruledes denna sedelemission föranledde 1818 års sedelindragning, som åter verkade näringarnas aftynande, och hurusom, till följd deraf, alltsammans slutligen upplöste sig uti en ökad skuldsättning på jordbruket, den man allmänt erkänner vara högst vådlig, synnerligast som denna olägenhet ytterligare förvärras genom den alltför höga 6-proc:sräntan, okänd för alla näringar inom den civiliserade verlden.
Då således den ökade penningetillgången gifvit ökad produetion, och det af Utsk. förutsatta vilkor således långt för detta är uppfyldt, synes mig tiden vara inne att gälda den skuld, uti hvilken statsmagterna redan en längre tid stått till jordbruket, och att genom en lägre räntefot söka bereda trefnad och bättre tider åt en näring, som verkligen är i behof af statsmagternas mellankomst.
Ytterligare säger Utsk.:
”Om staten icke skall göra uppoffringar, utan det i K. skrifvelsen utsatta vilkor uppfylles, att nemi. staten skall hållas skadeslös för all på upplåningen uppkommande förlust, så kan Utsk., för sin del, icke inse, huru, under ett sådant vilkor, det uppgifna ändamålet, eller räntefotens nedsättande till 4 proc., möjligen skulle kunna ernås.”
Häruti kan jag ej heller instämma.
Man har sett, huru Norrmännen erhållit lån mot 4 proc. och 96 proc. capital; hvarföre skulle då icke Svenska fol - Den ag December f. ra. 477 let, som icke äger utländsk skuld, kunna erhålla lån på samma vilkor.
Om nu ett sådant lån kan erhållas, så lemna 2,000,000 r:dr i silfver en summa af 5-£ millioner r:dr b:co, och då proportionen emellan reella fonden och sedelstocken är bestämd såsom 5 till 8, hvilket förhållande äfvenväl bör kunna genom Ståndens medgifvande tillämpas på denna del af Bankens silfverfond, så vill jag med siffror bevisa, att summan 5-J millioner r:dr, som tillkommer genom 2,ooo,ooo-r:drslånet, efter 128 sk:s cours lenmar, med bibehållande af berörde proportion, en summa af 8,533,333 r:dr 16 sk., hvaraf räntan, beräknad till 4 för hundradel, uppgår till 34i,333 r:dr 16 sk:r, då deremot den ränta, som för de upplånade 5$ millionerna måste erläggas, endast utgör 2i3,333 r:dr 16 sk., och att följaktligen den överskjutande skillnaden utgör 128,000 r:dr, som låntagaren eller statsmagterna, hvilka till jordbrukets förmån träda emellan , årligen skulle vinna på denna affär, äfven om lånen beviljades hypotheksföreningarna emot 4 proc:s ränta.
Efter 3y års förlopp hade man hela capita let för intet, sedan jordbrukarne emedlertid betalat sin skuld, förutsatt, att silf— ret deponeras i Banken, och att hypotheksföreningarna erhålla såsom creditiv skillnaden till 8,533,333 rtdr 16 sk., med rättighet att intecknas.
På så sätt kan räntan säkrast nedsättas, och billigheten fordrar ett sådant medgifvande af Ständerna, då de gamla fastighetslånen indragas; hvadan BancoUtsk. i. förening med StatsUtsk. må afgöra ifrågavar. mål.
Man gör skillnad emellan utländska och inländska lån och anser de förra så äfventyrliga i jemnförelse med de sednare; men jag anser det likgiltigt, om lånen äro inländska eller utländska, ty hvad har man för garanti, att icke utländningen directe kunde försträcka penningar till hypotheksföreningar, äfvensom att nu genast ingå i speculationer å de medel, som Banken och Riksg.cont. upplåna emot obligationer.
Sådant kan icke förhindras.
Jag tror mig således hafva helt och hållet vederlagt Utsk:s farhåga för förluster, då tvärtom vinsten blir så stor genom den ena procenten, att hela capitalet på 37 år är betäckt.
Utsk. yttrar derefter: ”Det har åtminstone förekommit Ulsk. mindre sannolikt, att ett utländskt lån skulle kunna erhållas till pari och 4 procts ränta mot ouppsägbara obligationer på långifvarens sida; och då, i händelse större eller mindre rabatt eller afdrag på nominella capitalet, hvarå obligationerna skola utställas, måste medgifvas, uppkommer härigenom en ren capitalförlust och en mot det rabatterade beloppet svarande ständig tillökning i räntefoten; hvarförutan måste tagas i beräkning alla omkostnader, såväl vid lånets upptagande som de årliga, hvilka från remitteringen till utrikes ort af förfallna räntor och capitalafbetalningar äro oskiljaktiga, såsom courtage, provision, coursdifference m. m.” Utsk:s befarande i denna punkt anser Den 99 December f. m. jag äfven öfverflödigt, då man bestämdt känner, att utländska bankierer ganska gerna anskaffa lån till 4 proc. med 4 å 6 proc. capitalrabatt, hvarvid följaktligen den vinst, som uppkommer genom utlåningen till hypotheksföreningarna, på sätt jag anfört, måste vara tillräcklig för såväl courtage och provision som för de omkostnader, hvilka med lånets upptagande kunna vara förenade och derutöfver lemna ett öfverskott.
(Enligt mitt project skulle obligationerna blifva uppsägbara).
Således tror jag mig äfven i denna punkt hafva vederlagt Utsk., med förutsättande af hvad jag i föregående punkt omnämnt.
Härefter yttrar Utsk.:
”Enär nu det icke heller gerna bör kunna förväntas, att entrepreneurerna af lånet skulle vilja ikläda sig den förbindelse att utan någon räntas beräknande, på alldeles obestämda terminer och till obestämda belopp, efter requisitioner hålla Riksg.cont. tillhanda de större eller mindre summor, som efter hand af de tillämnade hypotheksföreningarna äskades, så uppkommer härigenom en ytterligare ränteförlust, den Riksg.cont. i första rummet finge vidkännas, enär Cont., som utställt obligationerna, måste vid förfallotideii hålla innehafvaren tillhanda den utfästade räntan.”
Äfven denna punkt kan mycket lätt vederläggas; ty då reglementen måste uppgöras för hypotheksföreningarna i sammanhang med frågan (hvilket jag anser nödvändigt i afseende på hvad som redan är beslutadt om hypotheksföreningarna, emedan de hafva rättighet till creditiv i Banken, och Banken ieke kan utlemna penningar till dessa föreningar, hvilkas operationer ännu äro okända), så kunde lånet upptagas med vilkor, att detsamma deponerades 6 månader efter en bestämd tid, under hvilken hela hypotheksväsendet kan hinna att ordnas, så att det å den bestämda tiden kunde utan förlust emottaga det inkommande lånet, hvarå Banken icke kommer att vidkännas en enda skillings ränteförlust; ty allt vore då på rediga fötter, och det erfordrades blott de bestämda penningetillgångarna för att sätta hela hypotheksväsendet i verksamhet.
Riksg.cont. bör således erhålla creditiv på Banken för hela summan.
”Om derföre staten skall vara fullkomligt betryggad för all förlust å upplåningen, så erfordras nödvändigt, att, innan upplåningen kungöres eller några obligationer från Cont. utgifvas, i Cont:s vård skola finnas godkända hypthek för den summa, som skall upplåuas, samt tillräcklig säkerhet dessutom vara ställd för fulla ersättningen af den förlust, som på upplåningen samt räntors och capitalafbetalningars liquiderande kan uppstå.”
Denna farhåga är äfven häfd derigenom, att man utsätter bestämd tid för lånet och framskjuter denna tid så långt, att man hinner reglera allt, innan lånet utfaller.
I öfrigt har jag intet att tillägga vid Utsk:s betänk.
Jag får blott nämna, alt jemte återremisscu får jag bifoga ett project lill Den 29 December f. m. 479 reglemente*), som torde lunna tjena Utsi. till någon upplysning och ledning vid uppgörande af det reglementariska, sorn jag anser utgöra hufvudsak vid frågans behandling; och bör 4 peoc. ränta bestämmas. Äfvenledes tror jag, att Anders
Danielssons samt Hr Rosenblads motioner böra i ett sammanhang med förevar, ämne af Utsk. behandlas, på det att ämnet må komma att utgöra ett ostympadt helt.
Jag har icke vidare att tillägga, utan anhåller om återremiss, samt att dessa anmärkntr mätte få densamma åtfölja.
AI b.:
Jag lan icke dela Gr.
Posses mening och ännu mindre Hr v. Qvanlens åsigter, utan anser jag, för min del, Utsk. så fullständigt hafva besvarat den K. proposm, att jag önskar bifall till Utskts utlåt, och anhåller om propos. derå.
SlatsUtskrs skäl för afslag å den nåd. proposm äro hufvudsakligen följande: att realisationens skyndsamma befrämjande varit egentliga ändamålet med det vid förra riksdagen beslutade lånet af högst 2,000,000 r:dr i silfver, och vidare, att de förhållanden, hvilka vid sistl. riksdag föranledt beslutet om silfverlånets upptagande, numera äro förändrade, då Banken sedan d. 1 sisth Oct. varit öppnad till utvexling af silfver mot bancosedlar, och till realisationens vidmagthållande, derest, vid inträffande conjuncturer, silfverfonden skulle nedsjunka till ett bestämdt minimum, Bancostvrelsen är autoriserad att, med begagnande af Bankens credit, införskaffa silfver, så alt statens mellankomst genom skuldsättning för ett utländskt lån numera icke kan vara behöflig, hvarken till realisationens befrämjande eller till dess vidmagthållande.
Dessa skäl kan jag icke gilla.
De aro byggda pä hypothesen, att, i händelse Bankens silfverfond skulle nedgå till minimibeloppet af 2,000,000 r:dr specie, Riksg.cont. skulle äga att upptaga tvenne lån, hvardera på 1,000,000 r:dr Hamb. b:co, för att dermed förstärka Bankens metalliska cassa.
Dessa lån skulle upptagas på ett s. k. creditiv.
Jag har redan vid ett föregående tillfälle, dä realisationsfrågan nfgjordes, reserverat mig i detta afseende och sökt ådagalägga min öfvertygelse, att på ett sä stäldt creditiv man icke kunde erhålla en skilling, hvarigenom således realisationens bestånd i hög grad skulle comprometteras.
Skälet härför är, att denna form af creditiv är fullkomligen okänd på alla utländska börser, hvarest man icke känner någon annan form, änden af statslån med dertill börande statsobligationer och couponer, hvilka derjemte äro godkända of domstolar vid arfskiften och liqvider m. m., allt efter den för dagen noterade cours; hvilket med de på ett creditiv upptagna penningar ej skulle kunna äga rum.
Den utländske bankieren, som ingår uti ett lånecontract, är intet annat än medlaren *)
Detta projcct medföljde åtcrreroisscn till StatsUtsk. 43»
Den 39 December f. m. emellan Regeringen, som vill upptaga lånet, och capitalister, som vilja placera sina penningar; men det är icke tänkbart, att någon capitalist mot 4 proc:s ränta vill placera sina penningar på den osäkra fot, att förbindelserna inom några månader kunna infrias.
Utländska capitalister frukta detta mera än annat, och vilja helst placera sina penningar såsom stående lån.
Af dessa skäl anser jag, att det åsyftade 2 millioner rtdrs-lånet, i händelse Bankens silfverfond skulle nedgå till minimibeloppet, icke kan erhållas, och att följaktligen realisationens bestånd i förberörde händelse möjligen kan comprometteras.
Det vore nu ett tillfälle att afhjelpa detta förhållande genom det föreslagna lånet; ty då 2,000,000 r:dr i silfver nedsattes i Banken, skulle Bankens silfverfond ökas från 7 till 9,000,000 r:dr.
Visserligen skulle ett motsvarande belopp btcosedlar utgå till bypolheksföreningarna; men proportionen emellan silfverfonden och sedelstocken blefve i alla fall förbättrad, enär den blefve såsom g till 35 millioner, som är mera än { i silfver, då den nu deremot endast är såsom 7 till 3o millioner, hvilket är mindre än ^ i silfver.
Äfven i ett annat afseende anser jag förstärkandet af Bankens metalliska valuta nödvändigt.
Ständerna hafva, såsom det synes, beslutat inrättandet af privatbanker.
Om dessa banker icke grundas på metallisk valuta, anser jag dem vådliga, långt ifrån att vara nyttiga.
Skälet härför är ganska enkelt.
Banken utgifver nya sedlar till åtminstone dubbelt belopp mot dess silfverfond.
Om dessa sedlar utgå till privatbankerna såsom grundfond, och dessa banker sätta i rörelsen tredubbla beloppet af deras grundfond (hvilket är nödvändigt, om vinst skall uppstå för privatbanken), så blir förhållandet, att 1 r:dr i silfver i Banken kommer att motsvaras i rörelsen af 5 r:dr i sedlar; då deremot, i händelse privatbankernas grundfond utgöres af silfver, förhållandet emellan silfver och sedlar blir såsom en l'.*dr i silfver till 2 högst 3 r:dr i sedlar.