Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men dä det lättaste och i min tanka lämpligaste sättet att afhjelpa här omförmälda olägenheter, icke blifvit upplaget, sä och, ehuru jag vid de flere tillfällen, dä saken här förekommit, uttalat, hvad jag nu vill upprepa, anhåller jag att ännu en gäng få göra samma yrkande i fäll någon skulle behaga att derpå fästa afseende.
Det är enl. min öfvertygelse skada att dela länet.
Två små län, uppkommande i fall de 2:ne öfre fögderierna med 2 städer skulle utgöra ett län och de 2:ne återstående fögderierne på fasta landet jemte Oland skulle utgöra det andra, komme att medföra stora olägenheter.
Då det är fråga om gemensamma brandstodsanstalter och dylika inrättningar, så blifva de svagare och mera kostsamma i den män länen äro små; men deremot starkare och mindre kostsamma i den män som länen äro stora.
Dessutom vet man huruledes alla till länestyrelsen hörande förhållanden upplysas genom de handlingar som nu äro gemensamt inbundne och förvarade på ett ställe.
Skilsmessan skulle derföre vålla mycket besvär och stora svårigheter utan motsvarande gagn.
Illefve åter den förda klagan afhulpen på det sätt alt länet väl bibehölle sin vidd, men landshöfdingeresidenset flyttades till ett lämpligare ställe, sä tror jag att dermed all nödig rättelse vore vunnen.
Ett sådant ställe finnes vid Döderhullsviks köping, så belägen alt derifrån är lika långt eller omkring 14 mil till länets norra och södra gränsor.
Om denna köping antoges till länsresidens, sä funnes der en säker hamn, och jag tror nästan att afståndet frän Döderhultsvik till Borgholm är föga längre än ifrån Calmar till Borgholm.
Under den tid jag utöfvade styrelsen öfver länet, begagnade jag
Döderhultsvik lill sammanträden med länets innevånare för sådana angelägenheter, som rörde dem samtlige, och dermed syntes alla belåtna.
Om denna åtgärd vidtogs, så behöfde man väl uppbygga nytt läneresidens och fängelse men det gamla residenset i Calmar kunde försäljas, och nytt fängelse behöfves i alla fall.
Länet är sä långt att man med ett fängelse i Calmar allena icke skulle vara belåten, utan man behöfde fängelser på 2:ne ställen kanske till och med på 3:ne, såsom redan föreslaget är, för Calmar Wimmerby och Gamlebyn.
Om nu det medlersta förlädes till Döderhultsvik, sä funnos der ett fängelse i hvardera ändan af länet och ett midt uti.
Bibehålles länet ostyckadt, så sluppe man att årligen utbetala lön till två landslur, två landssekreterare, tvä landträntmästare med ett ord till den dubbla stat, som uppkomme i den händelse länen blefve två.
Då jag säger detta, så är det icke för att söka hindra bifall till den gjorda framställningen, utan endast för att äterupplifva en tanka, som jag förut yttrat och som jag tror vara rigtig.
Hr Apollof, Carl Jakob: Jemte det att jag i allo instämmer med hvad Hr von Hartmansdorff så grundligen och med så mycken sakkännedom anfört, får jag tillika upplysa att äfven i sednare tider, sedan Hr von Hartmansdorff lemnade länet och under de landslur som honom efterträdt, så pläga i allmänhet alla sammankomster, som kunna försiggå utom länsresidenset, hållas i Döderhultsvik, såsom sammankomster med brandstodsföreningar och Den 6 Juli e. m. 553 dylika.
Hvad för öfrigt angår lokalen, så är den så noggrannt beskrifven alt jag icke har något alt tillägga.
Jag instämmer lill alla delar med Hr von Hartmansdorff.
Såvida
Hr von Hartmansdorff och Hr Apellöf, som med honom instämt, icke med sina yttranden afse, alt utverka något afslag å Utsk:s betänk., så kunde jag väl afhälla mig ifrån något yttrande: men här har likvisst den siste värde talaren icke bestämt sig i det afseendet, och jag anser mig derföre böra yttra några ord.
Hr von Hartmansdorff har visserligen rätt deruti att om residenset Hyttas ifrån Calmar till Döderhultsvik, så kommer det mera midt i länet och att således denna ort kan vara lämpligare för sammankomster af personer ifrån alla delar af länet.
Deremot får jag anmärka, först beträffande de af Hr von Hartmansdorff omnämnda svårigheter i afseende på brandstod och andra allmänna inrättningar att hvad brandstoden beträffar så har Gottland, som är vida mindre än något af de länen skulle blifva, haft den första allmänna brandstodsinrättning i riket, och den fortfar ännu oafbrutet och utan alla svårigheter.
I andra delar kan det visserligen hända att större fördelar vinnas genom större län, der flere kunna deltaga i hushållssällskaper och dylika inrätt ningar.
Likväl är äfven på Gottland det äldsta hushållssällskap i riket sliftadt på Gustaf TII:s födelsedag den 24:de Januari 1791; men jag går nu till hufvudsaken.
Hvad som bör tagas i betraktande, men som dock icke är den vigtigaste anmärkmn, är den dubbla kostnaden för tvenne länsstyrelser, äfvensom för residensbyggnadens uppförande, hvilken senare kostnad efter all anledn. blefve större i Döderhultsvik än i Westervik, emedan på sistnämnde ställe händelsevis finnes uppfört ett stort stenhus, som man för närvande icke vet hvad man skall göra med och som således torde kunna fäs för bättre pris, än något annat som kulle byggas.
Flere hufvudsakliga olägenheter skulle likväl uppstå af länsresidensets förflyttande till Döderhultsvik.
Ehuru denna köping har en hamn, så har dock handeln sin vanliga gång på Calmar.
Dess läge är vida förmonligare, dess afstånd ifrån Oland och den mest sädesbärande delen deraf också betydligt närmare än ifrån Döderhultsvik.
Länets innevånare såväl på fasta landet som pä
Oland hafva således vida större intresse af en stundlig beröring med Calmar än med
Döderhultsvik, och man vet huru stor lättnad det är att kunna uträtta ekonomiska affärer, på samma gång som man har mål hvilka förekomma i landskansliet.
Efter hvad i sednare tider försports om de särskilta förhållan dena i de socknar som äro belägna söder om Calmar och mot gränsen af Blekinge, så synas verkligen vara af stort behof påkalladt att tillsynen der må kunna vara på närmare håll.
Det är just olägenheten för norra delen af länet utaf residensets aflägsenhet och svårigheter att kontrollera de underordnade landtstatstjenstemännen, som särdeles påkallar flyttningen till Westervik.
Den olägenhet blefve visserligen till betydlig del afhulpen för länets norra delar genom 554 Den G Juli e. m. residensets förflyttning lill Döderhultsvik, men deremot blefve saken stjelpt för de södra delarne af länet, der mesta tillsynen behöfves.
På dessa förenade skäl har jag icke kunnat annat än instämma i hvad Utsk. föreslagit.
Jag kan icke annat än helt och hållet gilla det sätt för behandling af ärendet, som Ulsk. har föreslagit, nemi, att ät den enda myndighet, som kan med full sak kännedom undersöka förhållandet, öfverlemna att utfinna medlen lill olägenheternas afhjelpande, och jag anser att det vore lämpligast att göra det innan man framkommer med egna individuella äsigler i detta fall, men efter sådana blifvit framställda, så anhåller jag alt äfven få framlägga mina tankar, jemte det jag till en början får i allo förena mig uti hvad
Hr von Hohenhausen yttrat.
Jag får då först förklara att jag icke delar den åsigt sorn Hr von Hartmansdorff framställt om nyttan af de stora länen.
Jag tror tvertom att man blir i värt land snart nog nödsakad att minska länen.
De i senare lider mer och mer ökade göromälen för landslnne förenade med, om jag får nyttja det ordet, alldeles omätliga svårigheter, hafva gjort att mången duglig tjensteman, rädd om sin egen existens, icke velat åtaga sig ett sådant embete uti de län der lölket har mera begrepp om sina rättigheter och sålunda kunna vara mera trätgiriga.
Det har visserligen varit ett argumentum ad hominem, dä just den man som varit landsh. i ett stort län och just i det län, om hvars fördelning 1111 är fråga; men utom det altman icke får rätta sina omdömen om personer i allmänhet efter de stora ovanliga personliga förmögenheterna hos denne man, så kan också lättligen dertill möjligen hafva bidragit alt denne man, jag tror endast l fs år eller något dylikt, förestod det länet.
Måhända, äfven med hans ovanligt stora förmögenheter, om ansvaret och mödorna räckt något längre, han funnit det allt för träget.
Dertill komma äfven andra skäl.
Först och främst de mycket vigtiga och sakrika uppgifter, som Hr von Hohenhausen meddelat, och hvilka jag får åberopa; nemi. att den stora och vigtiga ön Oland har en helt annan kommunikation med Calmar än med den lilla, eländiga köpingen, eller hvad den må hela, Döderhultsvik, med hvilken Öland har ingen rörelse, till hvilken ön icke har någon sjöfart.
Dertill komma äfven andra särskilta omständigheter.
Jag ogillar visserligen för min del helt och hållet det system, som vill efter qvadrat mil och cirkelmått göra landets fördelning såsom man gjorde i Frankrike efter revolutionen, utan afseende på historiska minnen, lokala förhållanden, mångfaldiga likheter i inrättningar och dylikt.
Största delen af Småland har i fråga om historiska och kamerala förhållanden mycken likhet.
Dertill kommer att i Östergöthland, som troligtvis blir ett ibland de första länen, der man måste lätta landsfös omätliga göromål och ansvarsfulla pligter genom att skilja något derifrån, sä äro tvä härader småländska med hela deras historiska utbildning småländsk och liggande helt och hållet väl till att blifva småländska och skiljas ifrån Östergöthland.
Det är Ydre och Kinds härader.
Om man skiljer dem ifrån Östergöthland, Den 6 Juli e. m. 555 så gör man en liten hjelp i den stora olägenhet, jag nyss omnämnde af de allt för stora länen, och dä blifva förenade under det nya Östergöthlands län, endast delar, hvilka samtliga höra under Linköpings stift och som salunda hafva en gemensam kyrka.
Om man dä tillägger Blekinge Östra och en del af Medelsta härad, så är det visserligen sant att den historiska delen af Blekinges förhållanden äro mycket olika de Småländska efter Blekinge är en gammal Dansk provins, men pä intet ställe äro förhållandena så enkla sorn här, derigenom att alla räntor utgå efter kronovärdi, hvarjemte i Blekinge är båtsmanshåll och bålsmansruslhåll; och således är förhållandet likartadt emellan största delen af det nya Calmare län och Blekinge län, hvadan pä del viset hela kostnaden af ett nytt landsh.-embetes organisation kan besparas.
På sätt Hr von Hohenhausen anfört så skulle kostnaden för inrullande af ett nytt länsresidens i Westervik blifva mindre än i Döderhultsvik.
Det är endast på det att icke Hr von Harlmansdorffs tanka matie såsom den mest gemensamma qvarstå i prot. som jag yttrar delta.
Dä för öfrigt ingen har yttrat sig emot bifall lill betänk., så behöfver jag icke för min del tillstyrka bifall.
Hr A po Ilo f: Hvad Hr von Hohenhausen yttrat i afseende på handeln grundar sig på mindre kännedom af förhållandet.
Handeln i Döderhultsvik har på senare lider mycket tilltagit, handeln med trävaror är här ojemförligt mycket större än pä Calmar, emedan skogarne i trakten af Calmar äro uthuggna, men deremot ännu äro qvar i trakten af Döderhultsvik, och det finnes knappt något ställe med en sådan trädvaruhandel.
Dessutom är hamnen i Döderhultsvik ypperlig.
I Calmar är det deremot en öppen redd, ty der står inloppet öppet för nordanvinden, som basar in i det smala sundet med en otrolig fart och gör att hamnen ingalunda är säker, oberäknadt att der finnas många skär.
Hvad sedermera vidkommer landsh:e-embetets närmare tillsyn öfver södra delen än öfver den norra, hvilket jag hvarken vill medgifva eller motsäga, derom må hvar och en hafva sin åsigt, men jag vill upplysningsvis nämna, att från Döderhultsvik är kommunikationen verkligen mycket bättre och lättare åt södra sidan än åt den norra, emedan dit är vägen jemn såsom golfvet här, men ät norra sidan backig, så att om det skulle göra något till, så är saken hjelpt på det sättet.
Beträffande hvad Hr Rosenblad yttrat om alt enskilta åsigter icke borde komma i fråga, då man ämnar hänskjuta målet till K.
M:s pröfning efter vederböra hörande; sä skulle jag kunna åberopa en annan auktoritet för min åsigt.
Det är icke många dagar sedan en af Konungens rådgifvare här yttrade, att det är icke allenast godt, utan det är nyttigt och nödigt att gifva sina tankar tillkänna, på det att Regeringen måtte hafva någon ledning för sitt beslut.
Hvarföre skulle det. då vara ur vägen alt äfven i denna fråga gä till väga pä det sättet?
Hvarken K. M. eller Hans rådgifvare skulle eljest kunna hafva reda på alla landsändar.
Jag hemställer således 556 Den 6 Juli e. m. till Hr Rosenblad om icke äfven han skulle anse lämpligt att man sålunda på förhand yttrar sig.
Hr Rosenblad har ansett att de historiska minnena icke skulle rubbas i afseende på Småland genom dess sönderstyckning, men i fråga om Rlekinge gällde icke samma regel.
Detta vill jag lemna i sitt värde, det var kanske ett förbiseende af den värde talaren: men om båtsmanshåll^ vill jag säga, att det är i hela Calmare län, såväl i norra som södra delen äfvensom i hela Blekinge på samma sätt, så att det ingenting verkar.
Rotehållet upphör ungefärligen ett par mil ifrån hafsstranden.
Då Hr Rosenblad ansett att jag icke förklarat hvad jag menat, så får jag nämna att jag instämt med Hr von Hartmansdorff derutinnan att beliofvet blefve afhjelpt genom länsresidensets flyttning och icke delning af länet.
Dessutom instämmer jag äfven uti hvad Hr von Hartmansdorff redan har anfört.
Hr Rosenblad har fört denna öfverläggning längre än jag hade förmodat.
Han bar gått in pä frågan om en förändrad länsfördelning öfver bela riket.
Vidtager man något sådant, så förfaller naturligtvis en del af de skäl, jag anfört.
Men jag befarar att riket icke snart får tillgångar nog för att göra en förändring både af domsagorna och länens indelning.
Beggedera skulle fordra så stora tillgångar, att förslagen blifver förmodligen intet.
Under sådana förhållanden och dä olägenheterna af länsresidensets läge inom Calmare län icke böra blifva oaflmlpna lika länge som den allmänna förändringen kan dröja; så tror jag att man bör tänka på saken sådan hon för närvar:de är.
Derföre tillåter jag mig att ännu yttra några ord derom.
I händelse man upprättar två län, af hvilka det ena har sitt residens i Calmar, så är det klart, att byggnaderna i Calmar behöfvas för samma ändamål som förut.
De kunna icke försäljas och försäljningssumman kan således icke användas till förminskning af kostnaden för uppbyggande af nytt residens.
Det har blifvit sagdt af Hr von Hohenhausen alt som Calmar är den betydligaste handelsstaden, så resa innevånarne mest dit.
Huru det för håller sig med handeln i Calmar, har Hr Apollof nyss upplyst.
Jag vill dessutom nämna att det vanligen endast äro innebyggarne i södra delen af länet, som i handelsärender resa lill Calmar.
De som höra till norra delen af länet resa till Westervik.
När jag utöfvade landsh.-embetet i länet och samlade länets innevånare för en gemensam öfverläggning i Döderhultsvik; så hände sig att gamla godsegare, som bott i länet mångfaldiga år aldrig hade sett hvarandra förr än i Döderhultsvik, och det just derföre att länet är så långt och att norra delen deraf icke har några handelsärenden att sköta i den södra delen.
Hr von Hohenhausen har sagt att man kontrollerade bronobetjeningen bättre nkr landsh. vore närmare.
Det är sant, men jag tror icke att den norra delen af Calmare län behöfver mindre kontroll än den södra.
Sådant har och nyligen visat sig genom en Den f) Juli *. m. 557 stor konkurs efter en kronofogde i norra delen der allmogens angelägenheter voro svårligen intrasslade.
Det har äfvenledes blifvit yttradt att individuella åsigter i detta fall vore föga att rätta sig efter.
Jag vill i detta hänseende naturligtvis icke begära att på min röst skall göras mera afseende än på någon annans; men bör likväl säga att derest jag hade i länet för blifvit, sä hade jag kommit att sjelfmant hos K.
M. tillstyrka den förändring af länsresidensets läge, som jag nu förordar, Man har sagt, att Oland har sin förnämsta handelsrörelse på Calmar.
Det är sant, men denna rörelse kan fortfara hädanefter likasom hittills.
Det blir väl icke sä beqvämt för Oländningarne att fara till
Döderhultsvik som till Calmar; men då de äro goda sjömän, så lära de föga bry sig om antingen de ro eller segla något längre eller kortare väg.
Den norra delen af ön får kortare väg till Döderhultsvik än till Calmar, och hvad Oländningarne ifrån södra Mötet förlora det vinna Småländningarne från norra Tjust.
Man har äfvenledes talat om att Kinds och Ydre härader af Östergöthland skulle derifrån förläggas till det län, som bildades i Westervik.
Som jag har framlefva! min ungdom i Kinds och Ydre härader, så känner jag något till förhållandena derstädes.
Kinds härad går med sin öfra ända ganska nära till Linköping.
Ydre härad ligger längst derifrån; men det oaktadt har man i de aflägsnaste delarne deraf icke mer än 8 mil till residenset.
Deremot finnas delar af delta härad, der man har, tror jag, ända till 13 mil till Westervik.
Vägarne äro dessutom icke riktade ifrån dessa orter till Westervik, utan man får antingen göra omvägar eller fara sådane som äro svåra, nästan obrutna.
Der förekomma således i detta hänseende förhållanden, som man icke kan bedömma endast efter hvad man derom hör berättas, utan efter de förhållanden som verkligen äro för handen.
Uppå härefter framställd propos. blef Allm. Besv.- och Ekon.- Utsk:s ifrågavande betänk.
N:o 99 af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk.
N:o 100, i anledn. af väckt fråga om förflyttning till Luleå af landsh.-residenset för Norrbottens län.
Vid föredragning af Allm. Besv.- och Ekon.Uts!;:s i gårdagens eftermiddags-plenum på bordet lagda betänk.
N:o 101, i anledn. af väckt fråga att landsh.-sätet i Götheborgs och Bohus län måtte förläggas till Uddevalla, yttrade sig Frih. Cederström, Claes Rud.:
Varandes ledamot af det Utsk., som afgifvit detta betänk, och då jag icke har mig deremot reserverat, så är det också icke nu min mening, att emotsätta mig bifall till detta betänk.
Milt skäl att icke sätta mig deremot är egentligen det, att en förändring sådan som den förevande skulle otvifvelaktigt medföra kostnader mer eller mindre betydliga, till hvilka det allmänna ännu icke har tillgångar.
Det är derföre jag har in - 558 Den 6 Juli e. in. stämt i resultatet, men jag är derföre alldeles icke ense med Utsk. i hvad Utsk. för öfrigt har sagt.
Jag är tvertom af den öfvertygelsen att det icke är rätt hvad Utsk. sagt i betänk.
N:o 100 och ej tillämpligt i detta fall, ty gifvet är att en stad af Götheborgs betydliga handel, med öfriga förekommande omständigheter, utgör något alldeles skiljaktigt ifrån hvad sig i Norrbottens län företer och förete kan.
Jag är öfvertygad derom att i en framtid en förändring sådan som den ifrägavar:de borde ega rum och kommer att ega rum, äfvensom derom att kostnaderna ingalunda skola blifva sä betydliga som Utsk. tyckes hafva sig föreställt.
Vid nästförflutne riksdag voro motioner i samma syftning som denna af Olans Eriksson och af andra ledamöter, och det troddes då att Uddevalla stad skulle vara ganska villig, för den fördelen att inom sig fä ega länets höfding, att mycket bidraga till kostnaderna, för denna flyttning och att således dessa kostnader skulle mycket reduceras.
Att Götheborgs stad för den fördelen att erhålla en styresman, hvilken odeladt egnade sin tid åt denna stads angelägenheter, äfven i sin män skulle vilja bidraga till denna förändring, borde väl icke anses otroligt.
Pä dessa skäl och då jag ansett det vara en skyldighet emot mig och den öfvertygelse jag hyser att icke genom stillatigande synas instämma i Utsk:s betänk., så har jag velat till prot. anföra dessa mina tankar, i det jag i öfrigt afhåller mig att yttra något vi dare om Utsk:s förslag. R. o. Ad. biföll Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:s betänk.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne mern., utlät:n och betänk., nemi. från Stats-Ut sko ttet:
N:o 219, med förslag till sammanjemkning eller votenspropos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ronde inlösen för Statens räkning af framlidne canslirädet
Sundels manuskript-samlingar; N:o 220, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
N:o 193, ang:de ifrägastäldt statsanslag till upprätthållande af den Arméens pensionskassa åliggande pensionering; N:o 221, i anledn. af erhållne återremisser å betänk.
N:o 198, ronde ifrägastäldt låneunderstöd af allmänna medel till reparation af domkyrkan i Linköping; N:o 222, i anledn. af erhållen återremiss å utlät.
N:o 195; N:o 223, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
N:o 197; N:o 224, i anledn. af erhållen återremiss ä utlåt.
N.-o 199; N:o 225, i anledn. af väckt motion, ang:de rättighet för tionde gifvare i Skåne alt få lösa den till Stockholms allmänna Barnhus anslagna kronotionde efter markegångspris, med tillökning af i lag stadgad forsellön; N:o 226, i anledn. af väckt motion, ang:de afskrifning utaf arrendeskillnads-ersättning, ådömd sterbhusdelegarne efter bonden Matts Andersson, i egenskap af arrendator af indragna batallionspredikantsbostället Forssa; N:o 227, i anledn. af väckt motion, dels om återgång till sol - Den C Juli e. m. 559 flat rotar vid Westmanlands regemente af från dem indragen spanmål, och dels om anvisande af spanmål eller deremot svarande lösen ål en del rotar vid samma regemente; N:o 228, ang:de tryckuingskostnaderne för RiksStms protocoiler samt utdelande af de vid riksdagens slut öfverblifna exemplar af dessa protocoller och dertill hörande bihang; Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utskottet: N:o 96, i anledn. af väckta frågor om förändrad reglering af presterskapets aflöningssätt, om presteboställenas utarrenderande, om delning af de större pastoraten, om indragning af åtskillige ecclesiastika beställningar, om upphörande af förhöjd ärsberäkning, om förändrade bestämmelser i afseende på adjunkters missivering och lönevilkor, om klockares och kyrkovaktares löner, m. fl. sammanhang härmed egande ämnen.
Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från de öfriga RiksSt.-n nemi. från PresteSt. af d. 22, 28 och 29 sisth Juni samt d. 1, 3 och 5 dennes, från BorgareSt. af d. 28 och 29 sisth Juni samt d. 1 och 5 dennes; samt frän BondeSt. af d. 26 och 28 sisth Juni samt d. 1 dennes. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 9 e. m.
Lördagen den 8 Juli 1848.
Plenum kl. j till 11 f. m.
Justerades 2 prot.utdr. för d. 6 dennes.
Företogs val af en Bänkman inom 7:de Bänkm:s-afd:n efter N:o 330, Frih.
Stjernstedt, Angust Wilhelm ; och befanns vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd : !N:o 296, Frih.
Hr Silfverstolpe Fredrik Otto.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Carleson Ed - 500 Den 8 Ju 1 i f. m. vard, som blifvit vald till ledamot af LagUlsk. under Hr Cederstråhle beviljad ledighet anmält att han i anseende till trägna tjenstegöromål nödgades afsäga sig detta förtroende; hvarjemte Hr Landtm, anmodade Hrr Electorer att i anledn. häraf utse en annan ledamot af LagUlsk. under Hr Cederstråhles frånvaro.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 5 och 6 dennes på bordet lagda utlåt.
Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. l:sta 'punkten.
Jag ser icke att någon annan utväg nu finnes än att med afseende på förevar:de omständigheter bifalla denna punkt.
Jag kan dock icke undertrycka min öfvertygelse att det är rätt beklagligt att förhållandet sä är.
Jag får för min del förklara det jag ansett riktigast hafva varit om R.
St. beviljat K.
M. ett serskildt kreditiv till undsättning i missväxtår.
Det är förgäfves att vilja genom theorier visa ifrån sig nöden dä hon står för dörren.
Regeringen mäste i fall missväxt inträffar vara försedd med tillräckliga undsättningsraedel.
Landt m. afbröt detta yttrande, med erinran, att den nu af Hr von Hartmansdorff omnämnda frågan om serskildt kreditiv för behöfvandes undsättning i missväxtår, blifvit upplagen först i 4:de punkten och att den förevande första punkten endast angick bildande af reservlager för spanmåls-undsättningar.
Uppå härefter framställd propos. blef den förevande Usta punkten af R. o. Ad. bifallen.
2:dra och 3:dje punkterne.
Biföllos. 4:de punkten.
Jag ville för min del yrka bifall till det af K.
M. äskade undsättnings-kreditivet, emedan jag anser det fåfängt att vilja sätta sin förtröstan till den enskilta handelns förförmåga att kunna afhjelpa nöden när hon infinner sig.
Saknaden af ett sådant skulle endast blifva att blottställa Regeringen vid de tillfällen dä nöden påkallar undsättning.