Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Få handlande föra sina räkenskaper i Banco; från Grosshandlaren till Kryddkrämarn och ända ned lill Mångelskan räkna de nästan alla i Riksgäld, och allmogen, som slår ettsteg bakefter, har på de flesta ställen sin värdemätare ännu i Daler silfver eller kopparmynt; ty både Banko-och Riksgäldsräkningen har sedermera tillkommit, och allmogen har blott småningom kunnat vänja sig / 8o Den 19 Octo ber e. m. dervid.
Jag vågar således }'rka proposition å min reservation, eller att landets myntenhet må, på de skäl Utskotten i deras första Betänkande framställt, bestämmas till ^ af den gamla Riksdalern.
Bland andra fördelar, som derigenom vinnas, är lättheten att dividera det gamla myntet med \ i stället för i och den vigare jemförelsepunkt med utländska myntsorter, som på detta sätt erhålles, ty så väl Norska, som Engelska, Danska och Hamburgska mynten inträffa i det nogaste med sådane fjerde d e 1 a r af vårt gamla mynt.
För öfrigt vet jag, att mången anser såsom en fiction, att landels välstånd skulle bero på en hög eller låg myntenhet; och jag erkänner, att jag icke kan mathematiskt demonstrera denna sats, men det är en verlds erfarenhet, att fattigdom inträdt, der myntenheten blifvit uppsatt, och att välmågan åter visat sig, der denna enhet varit låg.
Så ser man äfven, att de produkter af husfliten, hvilka såsom handelsvaror gå i verldshandeln, vanligen komma från de Stater, der myntenheten är låg, ty de kunna undersälja andra producenter af samma varor.
Ehuru det således icke finnes något mathematiskt bevis, eller någon allmänt gällande lag för satsen, gifves det likväl en ren erfarenhet, som talar för densamma, och jag tror man gör väl, att följa den.
Grefve von Schwerin liar vid Utskottens före - va - Den 19 Octoher e. m. 81 varande Utlåtande afgifvit en reservation, livaxi han önskat, att frågan måtte hänskjutas till Konungen, och jag instämmer deruti.
Jag vill icke envisas med mitt förslag, om man går in på att öfverlemna frågan till Konungen; men om beslutskall fattas, anhåller jag, att contra-propositionen måtte blifva, att ~ af den gamla Riksdalern antages till mynt-enhet.
Jag förbehåller mig för öfrigt, i anledning af Herr Grefvens och LandtMarskalkens yttrande på förmiddagen, att min reservation, i hvad den angår slagskatten, sedermera måtte till pröfning förekomma.
Den af mina motståndare, hvilken nyss yttrade sig, synes vara så glad öfver den i förmiddags vunna striden, att han icke gifvit akt på hvad som nu är i fråga.
Det är nemligen om mynt-enheten skall innefatta 18 sk. silfver eller något annat belopp, såsom till exempel 12 sk., på sätt Herr Lefren föreslagit.
Då det väl är i sin ordning, att barnet, som skall döpas, är födt, innan man gifver det något namn; så synes det äfven vara bäst, att man öfverenskommer om enhetens beskaffenhet, innan man öfverlägger om benämningen, ty det skulle eljest kunna hända, att namnet icke motsvarade såten.
Hvad skiljaktigheten emellan Utskottens och Herr Lefrens förslag beträffar, så har jag förklarat mig för det förra, eller 46 H. 6 82 Den 19 Octobcr e. m. att enheten göres motsvarande 1 R:dr Banko, eller 18 sk. silfver efter 1664 års myntfot.
Enär bland de föreslagne underafdelningarne finnes en, nemligen -
R:drs stycket, som i silfver komme att motsvara 1 R:dr Riksgäld, liksom de följande underafdelningarne kommo att motsvara 16 sk.
Banko eller 24 Riksgäld, och 8 sk.
Banko eller 12 sk.
Riksgäld; så bör öfvergången, från ett mynt till ett annat, gå ganska lätt; emedan en hvar af menige man, genom utbytet af den gamla sedeln, hvars värde han känner, mot det nya obekanta silfvermyntet, får bestämd kunskap om dess värde.
Man skulle härvid kunna invända, att 1 R:dr Banko hittiis icke funnits, men enligt ett förslag, sorn jag vet, att BancoUtskottet vid denna Riksdag uppgjort, skulle 1 R:dr Bancosedlar komma alt hädanefter finnas, och det synes mig nödvändigt att hafva både sedel och mynt, motsvarande den enhet, som gäller i all Kronouppbörd och alla offentliga räkenskaper.
Jag tror icke eller, att någon rubbning i varuvärden derigenom är att befara, alldenstund tillgång kommer alt finnas på 32 sk.
Banco, åt hvilka Bonden säkerligen skall gifva det namn, hvarvid han är mest van, nemligen i R:dr Riksgäld, likasom han nu kallar sexton skiIlingar för en tjugufyra skilling och så vidare.
Jag tillstyrker derföre bifall å Utskottens Utlåtande i denna del af I2:te punkten.
J>en ig Octobcr e. m. 83 Herr Rosenblad_, Bernhard:
Jag kan icke medgifva, alt erfarenheten bestyrkt den sats, alt ett lands väj måga beror afen låg myntenhet, ty här finnes ett land i Europa, nemligen Portugal, der myntenheten eller den så kallade Reis, hvaraf 960 gå på en piaster,, svarar ungefärligen mot f r:st. specie, under det att enheten i England är ett Pund Sterling, och jag tror, att. välmågan likväl är utan all jemförelse större i det sednare landet.
Jag skulle derföre anse saken likgiltig, om jag icke trodde det vara farligt, att låta silfvermyntet uttrycka en annan enhet, än dess representant, Bankosedeln; ty ehuru jag gerna medger, att mängden af personer räkna i Riksgäld, äro likväl alla så vana att göra förvandling från Banko till Riksgäld ock daler eller tvärtom, att ingen rubbning kan uppkomma i detta afseende genom BankoRiksdalerns antagande lill enhet; men deremot skulle det förorsaka en stor rubbning, 0111 Bankens sedlar, som skola motsvara silfvermyntet, skulle äga en olika valeur emot detta mynt.
Det skulle säkerligen förvåna hela allmänheten, om Banken skulle inlösa sin sedel på 1 R:dr med i|R:dr i silfver; och då jag, i afseende på myntväsendet, anser allt, som förorsakar rubbning i de förhållanden, hvarvid allmänheten blifvit van, såsom skadligt, kan jag ej annat än tillstyrka bifall till Utskottens Ut4 6 H. 6* 84 Den 19 O c t o b e r e. m. låtande.
Deremot medgifver jag, att man fullständigt vederlagt Friherre Cederströrns inkast, i afseende på ordningen för föredragningen, och jag anhåller derföre, att
Ja*propositionen måtte blifva myntenhetens bestämmande till 18 sk., samt contra-propositionen innefatta Herr Lefrens förslag.
Herr Ribbing, Arvid: Herr Lefren har framställt de åsigter, som tala för den myntfot han föreslagit, och andra Ledamöter hafva redan vederlagt honom; jag vill derföre hlolt upptaga den del af Herr Lefrens yttrande, att en låg myntenhet alltid skulle befordra välmågan, och en högre i samma mon åstadkomma fattigdom.
Exempel hafva blifvit citerade på motsatsen, och jag tillägger den säkra sanningen, att den välmåga, som åstadkommes genom hastiga förändringar, är alltid skadlig, emedan den aldrig är varaktig.
Som det är svårt, att tala om en sak, utan alt nämna dess namn, torde det ursäktas mig, om jag vid detta tillfälle finnér mig nödsakad, att äfven ingå på området af första momentet.
Vöre frågan, såsom Herr Hjerta sagt, endast ett önskningsmål, så vore det äfven förgäfves, att här yttra sig derom; men jag har icke så kunnat fatta grundlagen.
Den säger, att ingen förändring får äga rum i myntets skrot eller korn utan Stan - Den ig Octo ber e. m. 85 dernes bifall, och dermed menas, att Konungen icke äger ensam förändra myntet hvarken till brutto (vigten) eller netto (Ansii fre t).
Saken lärer således väl hero af Konungens bifall, men om Ständerne icke fattade något beslut, och anmälde det hos Konungen, skulle Konungen sedermera icke kunna företaga någon förändring med myntet, utan det skulle förblifva vid de gamla myntsorterne, hvilket icke lärer vara förenligt med någons önskan, emedan man tämligen allmänt funnit det gamla myntet för stort.
Skillnaden emellan | och | är för öfrigt icke serdeles stor, och den nu förevarande frågan synes mig derföre icke vara af någon serdeles betydenhet, men då man skall välja det ena, och förkasta det andra, tror jag för min del det vara fördelagligast, att enheten antages lill |:del eller motsvarande i R:dr Riksgäld, derföre alt enheten då kommer i jemnt förhållande så väl till det gamla myntet, som till vårt vigtsystem, af hvilket det skulle utgöra 2 procent brutto och procent netto, samt en mindre rubbning till följd häraf åstadkommas vid alla affuirers uppgörande, serdeles de mindre, hvilka merendels afslutas i Riksgäld.
Äfven de större affairerne uppgöras i synnerhet i de norra orterna så allmänt i Riksgäld, alt det aldrig kommer i fråga, att någon summa skall beräknas i Banko, så vida det icke uttryckligen blifvit stadgadt.
Man har sagt, 86 Den 19 Oclober e. rn. att för Bankoräkuiugen talade, att den gäller i Kronans uppbörd, mea just detta Bankoräkningens begagnande i Kronouppbörden och alla officiella handlingar, utan att den ändock förmått uttränga Riksgäldsräkningen ur allmänna lifvet, synes mig bäst bevisa, att den sednare måtte vara fördelagtigare; och Herr Lefren har dessutom tillräckligt utredt förmånerne af en lägre myntenhet.
Hvad namnet beträffar, kan det vara tämligen likgiltigt, ehuru jag erinrar mig, att då Utskotten i deras första Betänkande föreslagit den lägre myntenheten, och kallat den 1 R:dr Riksgäld, tadlades detta ganska mycket, och föranledde de mästa anmärkningar emot förslaget; ty svårigheten skulle i sanning icke vara stor, om den blott bestod uti att finna ett namn åt myntet.
Men jag får fästa uppmärksamheten på den serskilta fördel, som skulle vinnas genom olika namn på silfvermyntet och Bankosedlarne; det måste nemligen vara hvar och en långifvare obetaget, att förbehålla sig återbetalning i silfver eller sedlar, hvilket han hälst vill, och detta skulle på sådant sätt blifva uttryckt med ett enda ord i forsk ii fningen, samt de tvister och rättegångar undvikas, som ofta varit följden af det motsatta förhållandet, hvilket hittills ägt rum.
Man har sagt det vara onödigt, alt göra enheten så liten, enär en underafdelning kommer att finnas på f R:dr, som motsva - Den igOctober e. m. 87 rar den enhet man önskat.
Men detta skal förefaller mig i sanning besynnerligt; man skulle på samma grund kunna bibehålla den gamla mynt-enheten, deraf i svara mot den enhet, som yrkas af de Talare, hvilka framställt denna sats.
Jag tillstyrker för min del bifall å Herr Lefrens förslag.
Sedan discussionen tagit den vändning, att vi endast öf1 verlägga om premisserna, utan alt ännu hafva kommit till första momentet, samt det synes vara rigtigt, att barnet, såsom en värd Ledamot anmärkt, först bör vara födt, och att man således först och främst bestämmer, af huru stor silf ver h i t enheten skall utgöras, har jag ingen ling emot, att nu yttra mig i anledning af åtskilliga här gjorde framställningar.
En Ledamot har sagt det vara consequent af mig, alt kalla realisationen en banquerout, emedan jag deltagit i de beslut, som föranledt Bankens obestånd.
Men den värde Ledamoten glömmer laga i beräkning, det 1809 års Ständer, då dessa beslutvidtogos, äfven beredde utvägar alt återbringa sakerna i sitt ordentliga skick, och att det är efterkommande Ständer, som genom borttagande af dessa utvägar haft bestyret att tillvägabringa hvad sedermera inträffat, hvari den värde Ledamoten sjelf har sin dryga del, men hvaremot jag vid hvarje tillfälle proteste - 88 Den 19 Oetober e. m. rat.
Jag har endast jrrkat fullgörande af de vilkor 1809 års Ständer ulfäste, och det må vara den värde Ledamoten förbehållet att skjuta skulden ifrån sig på andra, för att slippa ett slikt fullgörande.
Jag kommer nu till frågan om mynt-enheten.
Herr von Hartmansdorff har påstått, att jag af glädje öfver den på förmiddagen vundna bataillen icke gifvit akt på hvad här förekommit; men jag förmodar, att min glädje icke kan förutsättas hafva varit särdeles stor, då jag yttrat mig emot alla de vid tagne besluten om realisationen såsom skadliga, ehuru jag, som representant för bibringandet af consequence i besluten, nödgades på förmiddagen söka hindra upprifvandet af ett föregående beslut.
Man har, såsom skäl för enhetens bibehållande vid 18 sk. eller 1 R:dr Banco, yttrat, att Bankoräkningen gäller i Kronans upppbörd; men jag hemstäler till hvar och en, om 18 sk. någonsin kan blifva 1 R:dr eller 48 sk.
Det är ett rent bedrägeri, att genom benämningen vilja inbilla folk den tron, att de ännu äga 1 R:dr efter 1664 års myntfot med Riksdalersbenämningen, under det man vidtager beslut, hvarigenom de tvingas att vexla till sig Riksdalrar af endast 18 sk. efter nämnde myntfot.
Jag tror, att den mindre mynt-enheten vore den bästa, icke derföre, att jag hoppas, det landets välstånd och trefnad derigenom skall tilltaga, tyvi hafva af häfderna funnit, alt Den 19 October e. m. 8g välståndet icke stigit i proportion af de Banquerouter, hvarigenom myntets värde blifvit nedsatt; men derföre, att jag anser nödvändigt att skapa ett alldeles nytt mynt, och under en alldeles ny benämning, på det allmänheten icke må förvillas genom bibehållande af namnets likhet med det gamla.
Af sådan anledning anhåller jag om proposition till bifall på mynt-enhetens bestämmande till 12 sk., under namnet Carolin', samt afslag på Utskottets förslag, och begär i annat fall på förhand votering med förbehåll, att sedermera få yttra mig om de öfriga detaillerna, och deribland om slagskatten.
Grefve Cronhjelm_, Otto August:
Jag har endast begärt ordet för att uttrycka de fördelar, som enligt min tanka äro förenade med Herr Lefrens förslag.
Jag har likväl deri blifvit förekommen af Herr von Troil, och får nu blott tillägga, att utom fördelen af mynt-enhetens öfverensstämmelse med det allmännaste beräkningssättet, hvilket äfven jag tror vara Riksgäld, anser jag erfarenheten hafva gifvit de mest gällande bevis för de skäl Herr Lefren anfört, och i allmänhet visat de länders företräde, som hafva en låg mynt-enhet.
Jag äger i detta afseende samma kännedom som Herr Lefren, och kan icke finna honom vederlagd af hvad å motsatta sidan här blifvit anfördt; ty hvad Herr Rosenblads ci - 9° Den 19 Octo)}er e. m. tation af Portugal och England beträffar, tror jag icke att exemplet är bevisande.
Der äganderätten såsom i Portugal icke hålles i helgd, kan ingen välmåga äga rum med hvilken mynt-enhet sorn hälst, och hvad Englands välstånd beträffar, så halden värde Talaren rätt, om man med ett lands välmåga menar, att de högre classerne lefva icke blott i välstånd, utan i den öfverdrifnaste rikedom och lux, under det de lägre classerne lefva i svält och uselhet; men om man menar en allmänt och jemnt spridd välmåga, tror jag icke att England kan åberopas såsom exempel.
I afseende på hvad Friherre Cederström talat om bedrägeri med namnet, synes det mig vara temligen likgiltigt, sedan bedrägeriet i saken, eller den så kallade banquerouten, är gjord; men då, som sagdt är, allmänheten är mest van vid Riksgäldsräkningen, tror jag det vara bäst, alt hålla sig dervid, och anhåller om proposition till bifall å Herr Lefrens förslag.
Herr von Troil har fästat sig vid mitt yttrande, att detta vore en sak som berodde på Konungen, i följd af 79 §.
Regerings hormén.
Jag har endast sagt, att, sedan vi bestämt hvad värdet skall vara i silfver på myntet, och deruti hafva vi initiativet, beror det på Konungen, att slå hvad mynt han behagar; ty örn Konungen sedan behagar säga, att här I Den 19 October e. ra. 91 skall slås endast 12-skillingsstycken, eller . endast f Riksdalersstycken 0. s. v., blir det hans ensak, så vida han icke går ifrån det skrot och korn vi gemensamt med honom bestämt.
Sedan vi stadgat, alt papperet skall inlösas efter så och så mycket silfver, är det andra ett önskningsmål, hvilket äfven synes i Utskottens Utlåtande, sorn innehåller: att Rikets Ständer måga hos Kongl. May.t i underdånighet föreslå, att en lägre enhet än 1664 års myntordning utsätter och iyy6 års Realisations förordning åberopar, måtte för myntf örhållanderne och penningeberäkningen i landet bestämmas, och att denna enhet må blifva ett silfvermynt af lika värde med 18 sk. silfver efter 1664 års myntfot.
Sålunda är det blott om enheten vi öfverlägga, men derföre är det ej sagt, att Konungen låter slå enheten, ty Han kan befalla Sitt Myntverk alt slå åtlondedelar, eller andra delar af enheten, emedan Myntverket står under Konungen.
Delta har varit ett missförstånd, och det, som skiljer Herr von Troil och mig, är att han vill hafva Riksgäld, men jag Banko.
Jag har förut visat de grunder, hvarföre jag tillstyrker Banko, nemligen att, det enskilta lifvet må gå fram huru som helst, måste denna sak betraktas såsom det offentliga genom författningar stadgade nu fortgår.
Då detta är i Banko, då alla förskrifningar och inteckningar i bela landet äro i Bauko, anser jag att det, som 9* Den 19 October e. m. finnes på papper, som i jordeböcker, i documenter af alla slag synes för ögat, måtte vara vigtigare, än det, som gäller på torget, ty detta sednare lämpar sig efter det förra, mendet, som är skriftelaget! uppsatt, lämpar sig icke så lätt efter det andra.
Om vi förändra Riksdalern till Riksgäld, blir det en följd att alla förskrifningar skola omskrifvas, alla inteckningar förändras, och då tror jag, att det blir värre villervalla.
Hvad Friherre Cederström angår, så förefaller det mig ändå besynnerligare, att lian yrkar på Riksgäld.
Han bar påstått, att detta är en bankrutte, oell bar blandat mig enskilt i densamma, ehuru jag är rätt oskyldig deruti, emedan jag ej var närvarande vid 1815 års Riksdag, och den första tanka jag byste vid 1818 års Riksdag var, att myntväsendet borde sältas på en säkrare fot.
Alt han icke heldre väljer Banko än Riksgäld, såsom mera beslägtadt med det begrepp lian fattat, begriper jag icke.
För mig synes det tydligt, att, om vi skulle besluta, att Riksgäld skall vara enbeten, blifver följden att alla enskilta förskrifningar och offentliga acter skola ändras, hvaremot, om den bestämmes till Banko, intet behöfver ändras.
De gamla acterne och förordningarne hafva sin kraft qvar, och förskrifningarne i Banko behålla sin kraft, i synnerhet sedan Utskotten föreslagit underafdelningen af § Riksdaler, hvarigenom reda blir äfven för Den 19 O c tobe r e. ra. 93 ögat, så väl som för hufvudet.
Jag tillstyrker således bifall å Utskottens förslag.
För min del, och i allmänhet utan tillämpning till förevarande fall, skulle jag tro, att det är likgiltigt, hvilken myntfot man väljer, då man skall bestämma en; hög eller låg är den endast i afseende på en föregående.
Men jag kan ej dela Herr Lefréns åsigt, till följd hvaraf en lägre myntfot skulle bidraga till lägre arbetsoch varupriser, och derigenom öka välståndet.
Jag kan icke, och vill ännu mindre, bestrida hans erfarenhet i denna del, men den öfverenstämmer ej med min erfarenhet af andra länder, der jag vistats ej så obetydlig tid, ej eller öfverensstämmer den med historien.
Utom de exempel Herr Rosenblad anfört, får jag fråga, om icke välståndet i England är större än i Turkiet, än i Portugal, än på Barbariska kusten, der nu den lägsta enheten är, och der man bemödar sig att göra den ännu lägre.
I England var en så hög mvnträkning under Konungarne af det Normandiska Huset, att den var 3 gånger större än nu.
Ingen lär likväl påstå, det priserne på arbete då voro högre, än för närvarande; de voro tvertom mycket lägre.
Priset på arbete beror icke på myntberäkningen; det beror på efterfrågan och tillgång; och om arbetet skall vara väl 94 Den ig O c lo b er e. m. eller ilia lönt, beror på samhällets tillstånd, samt huruvida nationalförmögenheten och industrien äro i af- eller tilltagande.
Detta är min mening, och så tänkte äfven Adam Smith, som först lärde England och Europa, att i dessa ämnen tänka grundeligt, redigt och klart.
Vid tillämpningen till ifrågavarande fråga, om det är bättre, alt antaga grunden af 18 sk. eller 12 sk., får jag, på de skäl Utskotten anfört, och som ytterligare blifvit utvecklade af Herrarne Tham, von Hartmansdorff och Hjerta, tillstyrka, att Ridderskapet och Adeln måtte bifalla Utskottens hemställan.
Sedan, såsom jag tror, 3 Stånd bifallit Utskottens Utlåtande, och, efter hvad Herr Hjerta omständeligen yttrat, det väl är Rikets Ständer , som bestämma skrotet och kornet, men Konungen ensam, som bestämmer de olika namnen, eller styckenas olika storhet, torde Herr Lefren finna alt, på sätt Utskotten framställt denna fråga, den föreslås till Konungens sanction; och Konungen äger rätt att, utan förändrande af skrot och korn, derom besluta.
Vi borttaga blott tiden med en sak, som ej kan komma under omröstning i Förstärkt Utskott, sedan den genom 3 Stånd är afgjord.
Om Riksgäldsberäkningen skulle införas, så, utom de olägenheter Herr Hjerta omnämnt, kunde äfven en olägenhet för löntagare inträffa, att all - Den 19 O c t o b e r e. m. mänheten önskade betala i Riksgäld hvad vi besluta i Banko.
Detta är ej ur vägen att nämna.
Utlåtande har så förenat båda åsigterne, att man ej bör mycket strida derom.
Hvad åter Myntets benämning angår, så har Friherre Cederström yrkat, att namnet 1111 icke måtie blifva detsamma, som då 48 sk. specie svarade deremot.
Ja, detta har existerat, men före 180g, och icke sedan.
Kronoullagorna utgå i R:dr Banko, men icke i silfver, utan papper, och detta förklaras nu vara svarande emot 18 sk. i silfver.
Jag tror, att då man ej aflyser sedelmyntet, då man bibehåller ett mynt, som svarar deremot, kommer den nya 18-ski 11 ingen specie att gälla 1 R:dr Banko i papper, och som alla Kronoutlagor kunna liqvideras i papper, lär det ej göra någon förvillelse.
Tvärtom anser jag, alt alla nya benämningar skulle bereda förvillelse; men allmänheten skall förstå, att då man kallar det nya myntet en Riksdaler, är det svarande emot en Riksdaler i papper.
Det skall dessutom ej ristas på det, att det innehåller 18 skillingar specie. - J ' ' v ' • \ ‘ ' Herr Rosenblad:
Jag skall ej följa en värd Talare till ämnen, som lyckligtvis redan äro afgjorde; ej eller skall jag tala om det fattiga England.
Jag vill blott erinra derom, att det var tvertom emot min tanka, att det skulle vara likgiltigt, hvilken en - 96 Den 19 October e. ra. het man antager.
Man kunde då, om man vore consequent, för att ytterligare befordra välmågan, föreslå runstycket, ty efter den anförda satsen skulle med dess införande välstånd och trefnad uppkomma.
Det är tämmeligen likgiltigt, hvad beslut vi fatta, då 3 Stånd afgjort saken, men om Ridderskapet och Adeln ej vill, att vi skola gifva efter, får jag nu på min sida yrka votering, i händelse motsidan äfven yrkar den.
Innan jag går till sjelfva hufvudsaken, skall jag utbedja mjg till besvarande få upptaga några anmärkningar.
Man har nemligen sagt, alt det skulle vara så nyttigt att mynt-enheten vore liten j och man har till styrka derföre åberopat erfarenheten.
Jag har ock vistats i länder, der olika mj'ntenhet funnits, men min erfarenhet bekräftar ej det gjorda påståendet.
Jag har varit i Dannemark, då mynt-enheten var lika med vårt specie; jag har varit der, då den Danska Riksdalern courant hade fallit ända till några få sk.
Svenskt Riksgäld, och jag har varit der, sedan Riksbankmyntet blifvit infördt.
Jag må säga, att välmågan var störst, då mynt-enheten var störst, och minst då den var minst.
Jag tror derföre, att denna sak ej har gemenskap med välståndet.
Eller månne hos oss Den 19 October e. m. 97 oss välståndet var bäst, då en daler koppar var vår enhet?
Eller månne det är bättre här i Norra Sverge, hvarest man ännu räknar i daler koppar och mark, än i de södra orterna, der man räknar i daler silfvermynt?
Jag finner ej minsta gemenskap emellan dessa saker.
Dernäst är det mycket omtvistadt, huruvida den nya enheten skall kallas Banko eller Riksgäld.
Jag för min del instämmer i denna del med Friherre Cederström, alt det är orätt, att gifva en ny sak ett gammalt namn.
Derigenom skulle samma oredor stiftas i myntväsendet, som i medicinen, hvarest verkliga olyckor uppkommit deraf, att man gifvit nya namn åt gamla compositioner.
Jag får derföre, då meningarne äro så olika , föreslå en medelväg.
Jag tror alt, då man vill reglera ett mynt, bör man ej rådfråga blott det abstracta förnuftet, utan ock det allmänna lefvernet och fördomarne.
Förtroende till ett mynt kommer ej blott genom raisonnement, och en opinion låter knappt öfverbevisa sig.
Derföre skulle jag tro, att man gjorde bäst att följa samma exempel som 1776.
Man decreterade då, att 1 R:dr skulle innehålla 18 daler, i stället för han förut endast innehöll g.
När nu 1 Rcdr specie gått i värde till 128 sk. i papper, så kan man blott stadga, att det skall gå 128 sk. på Riksdalern i stället för såsom hittills endast 48.
Då fin46 H. 7 Den 19 October «. m. ge N;itionen sin gamla vän tillbaka, och det skulle stärka förtroendet lill realisationen.