Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller således att punkten mätte bifallas ulan tillägg, och att vi måtte få komma vidare.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att om han icke orätt uppfattat öfverläggningen, hade de ledamöter, hvilka yrkat bifall till det ifrågasatta tillägget, för närvarande afstått derifrån och endast förbehållit sig rättighet att derom besluta då 57 § förekommer.
I händelse ett bifall till Utsk:s förslag i denna punkt icke kommer att hindra pröfningsrätten när 57 § förekommer, sä har jag ingenting att tillägga; i annat fall anhåller jag om ordet.
Jag har visserligen icke något emot det förslag Frih.
Palmstjerna framställt, men jag anhåller, att om det ifrågasatta tillägget, att sedelstocken må förökas i händelse privatbanker indragas, kommer under pröfning dä 57 § skall discuteras, detsamma måtte afslås, enär det tydligen, såsom Hr von Hartmansdorff anmärkt, skulle utvisa, att man kunde försämra verkliga myntet genom att utgifva bancosedlar utan att äga motsvarande reel fond.
Öfverläggningen ansågs nu vara fulländad, hvarefter R. o. Ad., uppå framställd propos., biföll 51 §, dock med Ståndet förbehållen rätt att framdeles besluta, huruvida Bancofullm. må bemyndigas att öka sedelstocken, i händelse någon eller några privatbanker komma att indragas. §. 52.
Bifölls. § 54.
När man, i afseende på förhållandet med Bankens metalliska cassa, befinner sig på utförsbacken, så kan man icke veta huru långt man rullar ner, och när nu dertill förklaras, att Bankens metalliska cassa icke må bibehållas 456
Den 16 April e. m. vid ett belopp, som understiger 2,500,000 r:dr, så måste fråga inom Bancofullm. uppstå om meningen är att detta förhållande skall göras sämre eller om meningen är att det skall göras bättre.
Man kan säga båda delarne och jag befarar, att värde ledamöter finnas både här och i Bancostyrelsen, hvilka yrka att förhållandet skall blifva ännu sämre.
Det vore godt att veta, innan beslutet fattas, hvad dermed förstås.
Jag undrar icke på om Hr von Hartmansdorff fruktar att en olika tydning af denna § inom Bancofullm. kan komma alt äga rum; men huru någon kan falla på den tanken, att meningen skulle vara att fortfarande gå under minimum, det kan jag icke fatta.
Det står nemi. i §: ”att Bankens metalliska cassa ej må bibehållas vid ett belopp, som understiger 2,500,000 r:dr, hvilket vill säga, efter hvad jag föreställer mig, att hvar och en borde tydligt och klart inse, att så länge Bankens metalliska cassa är en enda skilling under 2,500,000 r:dr, så är det ett oriktigt förhållande, hvilket skall rättas derigenom att den metalliska cassan uppbringas till nämnde summa.
Jag kan åtminstone icke för mig göra klart, att någon annan mening kan dragas af detta stadgande. R. o. Ad. biföll 54 §. § 55.
Utsk:s framställning, ang:de dess i 45 punkten af betänk.
N:o 2.9 yttrade opinion om nuvarande privatbankers ändamålsenlighet.
Lades till handlingarne. § 56.
Hr Skönman:
Då man så ofta hörer omtalas privatbanksintresset, så får jag vid detta tillfälle förklara, att jag i privatbankernas fortfarande äger ett stort intresse.
Detta intresse är tvåfaldigt: först i anseende till R.
St:s Bank, dernäst för allmänna rörelsens skull.
I förra hänseendet önskar jag högligen, att R.
Bank malte förskonas ifrån nödvändigheten att, under dess nuvarande ställning och organisation, genom nya sedelutgifningar på ett eller annat sätt fylla den brist å rörelsemedel, som genom privatbanksedlarnes minskning eller upphörande kan uppstå; i det sednare hänseendet är jag öfvertygad, att, äfven om R.
St. skulle besluta en sedelemission, som motsvarade eller till och med öfversteg summan af privatbankernas sedlar, R.
St:s Bank eller afdelningar af densamma ej skulle kunna bedrifva den nyttigaste delen af privatbankernas rörelse, och att följaktligen mycket af de dertill afsedda medel komma att blifva obegagnadt.
BancoUtsk:s förslag i 56 § åsyftar att åtminstone aflägsna begge dessa olägenheter intill dess en fullständig plau för Rikets penningerörelse blifvit uppgjord, så alt den genast vid början af nästa riksdag kun - Den 16 April e. m. <57 kunde tagas i öfvervägande.
Härtill kommer, att R. o. Ad. genom ett föregående beslut vid 6 punkten borttagit det stöd för Bankens, genom privatbankers upphörande förorsakade sedelutgifningar, som BancoUtsk. bade föreslagit.
På alla dessa skäl anhåller jag om propos. lill bifall af Ulskts förslag i 56 §, hvarigenom äfven den fördel vunnes, att ett maximum för privatbankernas sedelutgifning kunde blifva bestämdt, lämpadt efter medeltalet af dess hittills varande belopp.
Jag anhåller att få veta om underrättelser inlnpit huru de öfriga RiksSt-.n i denna § beslutat.
Ridd.secret., alt BondeSt.
, enligt ankommet prot.utdr., icke funnit skäl att antaga Utsk:s förslag i 56 §, samt PresteSt., jemlikt i dess Cancelli meddelad uppgift, hade bifallit samma §, men att ännu icke erhållits någon underrättelse om BorgareSt:s beslut i fråga om denna §.
Enskildt lemnades mig nyss den underrättelse, att BorgareSt. afslagit denna §.
Ett bifall lill §:n af R. o. Ad. tjenar således till ingenting, enär frågan i alla fall, då 2 Stånd stannat emot 2, kommer att förfalla.
Men jag hemställer till R. o. Ad. huruvida det kan vara någon nytta med alt bifalla ifrågavarande und. skrifvelse, innefattande begäran om en combes nedsätlande till utrönande och bestämmande af huru Banken bör sig förhålla i händelse en eller flere privatbanker skulle komma att upphöra.
Dessa tillgöranden anser jag vara oeftergifligen R.
St:s, och kan derföre icke annat än tillstyrka R. o. Ad. att besluta lika med hvad Bonde- och BorgareStm hafva beslutat, nemi. afslag till Utsk:s förslag.
När vi komma till den 57 § fä vi tillfälle att yttra oss om hvad som bör beslutas för den händelse alt privatbankerne komma att upphöra.
Jag ser icke något skäl, hvarför R.
St., i händelse nuvarande privatbanker icke skulle hos K.
M. anhålla om ny octroj, på grund af den nya lag för privatbanker, som kan varda antagen, skulle i und. hos K. M. anhålla, att K.
M. läcktes i nåder förlänga, till och med slutet af år 1849, privalbankernes octrojer på enahanda villkor, som för närvar, äro gällande.
Sl:s bord hvilar nemi. nu ett förslag till lag för privatbanker, som afser att undanrödja de vådor, som med dessa banker kunna vara förenade; och då denna lag sålunda innefattar en verklig förbättring af hvad som i detta hänseende nu finnes, kan jag icke finna någon den minsta anledning, hvarföre man skulle begära fortsättningen af ett sämre.
Denna fortsättning af nu gällande octrojer för privatbankerne påkallas icke eller af något särskildt behof för R.
Jag ser icke hvad anledning Herrarne hafva att tro, att Riksbanken, framdeles bättre än nu, skulle vara i stånd att supplera privatbankerne.
Hade det varit så, att BancoUtsk. hade föreslagit och R.
St. beslutat, att bancovinsten skulle användas till uppköp af silfver, för att dermed förstärka Bankens 9 H. 59 45S Den 16 April e. ra. metalliska valuta, sä hade det varit en helt annan sak; men då 2:ne Stånd hafva beslutat, att nämnde vinst skall till Riksg.cont. öfverlemnas, och de andra 2:ne Stånden med sitt beslut förmodligen hafva afsett lånerörelsens förökande, så kan jag icke se att Bankens ställning i ringaste mån blifver bättre framdeles än nu.
Jag tillstyrker derföre afslag å 1 mom. litt. a) af 56 §.
Hvad åter vidkommer det sednare mom. af samma §, så finner jag detsamma vara af den vigt, alt jag tillstyrker dess antagande, dock med en förkortning, som jag skall taga mig friheten föreslå och hvarigenom § skulle erhålla följande lydelse: ”att K, M. täcktes i nåder utse en comité', som får sig uppdraget att undersöka och utreda den allmänna penningeställningen och creditförhållandena samt capitalbildningen inom Riket, äfvensom huru nu befintliga allmänna låneinrättningar derpå verka; börande comite'en, på grund af en sådan undersökning och utredning, före R.
St:s nästa sammankomst hafva upprättat förslag lill de förbättringar härutinnan, hvilka anses lämplige och ändamålsenlige samt kunna åstadkommas”.
Då den underrättelse, som erhållits från Högv.
PresteSt., icke kommit oss till handa genom prot.ntdr., utan å enskild väg från Cancelliet, så torde en möjlighet vara, att en annan underrättelse, som jag erhållit ur en källa, hvilken jag annars funnit trovärdig, kan äga grund, nemi. att, vid PresleSt:s bifall till 56 § litt. b), ett litet tillägg blifvit gjordt, bestående deruti, att näst efter ordet ”befintliga” blifvit insatte orden ”creditlagar”, hvarigenom § erhållit följande lydelse: ”att K.
M. täcktes i nåder utse en comité', som får sig uppdraget att undersöka och utreda den allmänna penningeställningen och creditförhållanderne inom Riket, samt huru nu befintliga creditlagar och allmänna låneinrättningar derpå verka” etc. etc.
Detta tillägg, i fall § eljest vinner R. o.
Ad:s bifall, anser jag vara nyttigt, för att icke säga nödigt, och får för denna händelse anhålla, att, ehvad PresteSt. beslutat dess antagande elier icke, R. o.
Ad. behagade detsamma antaga.
Jag instämmer i allo med Hr Skogman.
Vi hafva under loppet af riksdagen haft tillfälle att höra huru begreppen om privatbankernes inverkan på lånerörelsen och öfrige förhållanden blifvit bedömde på ett efter min tanka ganska ofullständigt sätt.
Bland de starkaste skrik, som hörts emot privatbankerne, har varit, att de proeentat och tagit ända till 20 proc. af den nödlidande allmänheten.
Det lärer icke behöfvas mera för att inse huruledes man är förvillad, åtminstone inom ett visst Stånd, om verkliga förhållandet med dessa creditinrättningar.
Ingen enda privatbank har nemi. tagit mera än 5 proc., och likväl säger man, att de hafva proeentat och tagit ända till 20 proc.
Under sådane förhållanden anser jag bäst vara alt man skjuter upp sitt beslut; och då Utsk:s betänk, är framlagdt i akt och mening att låta tankarne i detta angelägna ämne litet bättre stadga sig, innan man fattar ett beslut, som man måhända Den IG April e. m.
459 sedermera skulle ångra* så tillstyrker jag bifall lill detsamma; men har dock ingenting emot ett sådant tillägg, som det Frih. Palmstjerna omnämnt.
Ridd.secret. anmälde, att från BorgareSt. nu inkommit prot.utdr., utvisande, att nämnde Stånd afslagit 56 och 57 §§ af förevar, utlåt.
Då denna § innehåller 2:ne morn., hvaraf det ena torde af många talare anses böra bifallas, men det andra deremot afsiås, så anhåller jag, att hvardera af de båda mom. måtte få särskildt föredragas.
I anledn. häraf hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., oih R. o. Ad. bifölle, att mom. a) och b) af 56 § fingo särskildt hvar för sig komma under öfverläggning.
Ropades ja och nej, hvarjemte O Hr Akerman anmälde sig samt, då han genast uppropades, yttrade:
Då enligt den upplysning, som nyss erhållits, 2 ne
Stånd hafva afslagit denna § äfvensom den 57, och endast ett Stånd med någon mindre förändring bifallit densamma, samt det således beror på R. o. Ad. att afgöra frågan eller åtminstone bestämma den votering, som skall äga rum i förstärkt BancoUtsk., så lärer det finnas vara temligen angeläget att måhända med mera noggrannhet än eljest betrakta dessa båda §§.
Jag tror således att då man ifrågasätter — Detta anförande blef här af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm.
O afbrutet, med tillkännagifvande, att han trott Hr Akerman hafva för afsigt att yttra sig i frågan huruvida hvartdera mom. borde särskildt förekomma, men att i hufvudsakenoflere ledamöter hade anmält sig och borde erhålla ordet före Hr Akerman.
I afseende på föredragningssätlet anhåller jag få yttra den mening, att för sammanhangets skull synes mig lämpligast vara, att discussionen får fortgå öfver båda morn. på en gäng, men att propos. framställes särskildt för hvarje morn., helst vi redan hafva hört, att en af de ledamöter, hvilka yttrat sig i frågan, har begärt förkastande af det ena mom. och antagande af det andra.
Raab: Såvida H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, täckes framställa särskild propos. för hvardera af de båda mom. så har jag ingenting att anmärka emot att discussionen afhandlar båda mom. pä en gäng.
Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att öfverläggningen måtte få fortgå öfver begge momme gemensamt, helst derigenom icke uppkomme något hinder för framställande af särskild propos. i hvartdera morn., blef denna hemställan af R, o. Ad. bifallen.
En värd ledamot, 460 Den 16 April e. m.
Cederström, har ansett, att om 2 Stånd slannnade emot 2 i denna fråga, så skulle densamma förfalla.
Detta resonnement kan ■visserligen vara riktigt i hvad det rörer den 56 §, hvilken, jag kan icke neka dertill, är ett önskningsmål; men den gäller alldeles icke sjelfva hufvudfrågan, som förekommer i den 57 §.
Privatbanksfrågan har alltid, såväl vid denna som vid föregående riksdagar, blifvit behandlad af BancoUtsk.
Frågan är bestämdt en bankfråga; så mycket mera som den 57 § afhandlar huruledes Banken skall ersätta privatbankerne genom inrättande af iiliaicontor.
Den kan således icke förfalla för den händelse, att två Stånd skulle stanna emot två, utan går då till förstärkt BancoUtsk., såvida icke genom inbjudning något af Stånden skulle vilja frånträda sitt beslut. 1 allmänhet tror jag, att de ledamöter, hvilka tala emot privatbankerne och tro sig dermed göra 11.
Sits Bank en tjenst, hafva tagit oändligt miste i sitt omdöme.
Om privatbankerne skulle upphöra i slutet af år 1847, dä deras nu gällande octrojer löpa till ända, är jag öfvertygad om, att en indragning af de 5 millioner privatbankssedlar, hvilka nu äro i omlopp, skulle åstadkomma en reaction i tänkesätten, hvilken troligen vid nästa riksdag skulle föranleda beslutet, att Riksbanken skulle med sina sedlar emottaga de nu i omlopp varande 5 millioner privatbankssedlar, Bankens soliditet till mycken skada.
Om privatbankerne hafva felat i vissa afseenden, såsom t. ex. derutinnan, att den disconlrö rclse, som de hafva drifvit, har förledt många att göra skulder, (hvilket likväl i min tanka är någonting som aldrig kan förekommas, enär den som icke vill hushålla med sina penningar icke kan dertill tvingas); så hafva de dock gjort mycken nytta, äfven derigenom att de öppnat upp- och afskrifningsräkningar, en sak hvars stora nytta, bevist af de Skottska privatbankerne, nu är allmänt erkänd.
Så har t. ex. Östgötha banken, om jag icke missminner mig, disponerat mera än 200,000 r:dr i och för detta ändamål.
Om privatbankerne ville befatta sig med spanmålsbelåning, skulle de blifva af ännu större nytta för landet.
Man säger, alt deras sedlar tynga pä Bankens metalliska fond.
Detta kan visserligen understundom vara förhållandet; men så beständigt som
Bankens egna sedlar tynga på den metalliska fonden, göra de det likväl icke.
Man säger vidare, alt privatbankernes sedlar uttränga Riksbankens sedlar ur rörelsen.
Detta skulle vara sant om bancosedlarne hade en större valeur än privatbankssedlarne; men som förhållandet är motsatt, kan jag icke medgifva denna beskyllning.
Man har hemtat denna sats från England; åberopar dagligen Sir Robert Peel och Engelska banken, utan att betänka olikheterna i alla öfriga förhållanden.
Om Sir Robert Peel säger, att privatbankssedlarne i England uttränga bancosedlarne, så har han deruti fullkomligt rätt.
Jo, emedan privatbankssedlarnes minimivaleur är 1 ä 2 £ st., då deremot Engelska bankens minimivaleur är 5 £ st.
Orsaken hvarför Riksbankens sedlar hos oss hafva försvunnit ur rörelsen, härrörer icke från privatbankernes sedelvaleurer, utan från den omständighet, att icke några andra än Bankens sedlar emoltagas i uppbörden; och som denna Den 1C April e. m. 461 uppgår lill nära halfva rörelsecapitalels belopp om året, så är det gifvet, alt bancosedlarne måsle försvinna från rörelsen i provinserna.
Jag bestrider den af Frih.
Cederström yllrade mening, att frågan om privatbankerne skulle vara ett önskningsmål, utan anser den vara ett bancomål.
Jag beklagar på det högsta, att 2:ne
Stånd redan hafva afslagit den 56 §, hvarigenom denna fråga kommer att förfalla; men jag anser icke detta utgöra något hinder för K. o. Ad. alt fatta det beslut, som R. o. Ad. i denna fråga anser vara det rikligaste.
Deremot, då jag tager för afgjordt, att icke något Stånd förändrar sin en gång uttalade åsigt, sä torde det vara för R. o. Ad. angeläget att vid den 57 § fatta ett sä beskaffadt beslut, som, i någon öfverensstämmelse med det, hvaruti Högv.
PresteSt. stannat, kan uppfylla hvad som vid saknad af den 56 § blifver nödvändigt; och som hvad i 57 § afhandlas, är en ren bancofråga, enär det rörer hvad Banken skall iakttaga i händelse en eller annan privatbank kommer att upphöra, sä blifver denna fråga troligen föremål för votering i förstärkt BancoUtsk., såvida icke något af de öfriga Stånden skulle vilja frånträda sin mening.
Hr von Hohenhausen utgår från eu annan synpunkt än jag, vid bedömmande af förhållandet med privat bankerne.
Jag anser nemi. dessa banker hafva varit ganska gagneliga.
Jag anser, alt den lag för privatbanker, som vid denna riksdag måhända kommer att stadfästas, är af den beskaffenhet, att ingen privatbank kan i öfverensstämmelse dermed fortfara eller framdeles uppstå.
Hr von Hohenhausen åter anser, alt verkan af denna lag blott skall blifva en inskränkning i privatbankernes, enligt hans förmening, hittills allt för stora inkomster.
Dä jag således icke kan med Hr von Hohenhausen instämma i afseende på den verkan, som den nya lagen kommer att utöfva på privatbankerne, så kan jag icke eller med honom instämma deruti, att mom. a) i denna 56 § bör afslås, utan anser jag tvertom, att detsamma bör af R. o. Ad. bifallas, såsom af BancoUtsk. ganska välbetänkt, alldenstund Utsk., som i allmänhet i detta utlåt, yttrat sig öfver lånerörelsen i landet och dess behofver, icke har kunnat eller bort förbigå den frågan, huru och på hvad sätt de förhållanden, hvilka skulle uppkomma i händelse privatbankerne upphörde, skulle komma att inverka på Riksbankens ställning.
Jag tillstyrker således bifall till mom. a); men förbehåller mig att, oberoende af det beslut, som nu kommer att fattas, sedermera, när den 57 §, förekommer få yttra mig öfver motiverne till Ulsk:s tillstyrkande, äfvensom öfver det belopp sedlar, som Riksbanken skulle utgifva för den händelse, att den skulle träda i st. f. privatbankerne.
Hr von Hohenhausen har till någon del tillstyrkt antagandet af mom. b) och dervid ansett, att bland uppdragen för den blifvande comitéen, äfven borde inflyta det, att utreda capitalbildningen i Riket.
Jag anser att detta uppdrag borde snarare gälla capitalförskingringen inom Riket; ty de 10 sednare årens erfarenhet är den, att flere capitaler, åtminstone af de rörliga, blif - 462 Den 16 April e. m. vit förskingrade, än bildade.
Hvad beträffar det tillägg till mom. b), som bär blifvit yrkadt och som består deruti, att orden ”creditlagarne” skulle i mom. insättas, så instämmer jag i denna sålunda föreslagna redaction.
Jag anhåller för min del, att få yttra mig i denna fråga, oberoende af hvad de andra Stånden i densamma hafva beslutat, och jag föreställer mig äfven att R. o. Ad. oberoende deraf fattar sitt beslut.
Jag får således i hufvudsaken förklara, att jag bestämdt anser, att privatbankerne hafva verkat godt.
Jag känner detta specielt inom en af Sveriges provinser nemi. inom Wermland, hvarest under loppet af de år, som den der befintliga privatbanken existerat, de af provinsens innevånare, hvilka idka trädvaruhandel, hafva blifvit mera oberoende än de förut voro af haudlanderne i stapelstäderne.
Utsk:s förutseende i mom. a) af denna §, att nemi. privatbankerne möjligen skola komma att upphöra, synes mig förtjena tacksamhet.
Detta förutseende synes mig vara grundadt på den omständighet, alt privatbankerne icke kunna fortfara med sin rörelse, derest de icke fä utgifva sedlar på mindre valeur än 10 r:dr r:gs.
Att så äfven är förhållandet det hafva 3:ne privalbanksdirectioner bestämdt för mig förklarat, hvaraf jag drager den slutsats, att förhållandet skall blifva enahanda, äfven hvad de öfrige privatbankerne beträffar.
Mig synes derföre, att BancoUtsk. har ganska riktigt förutsett, att den som ifrar för R.
St:s Bank icke kan vara likgilltig för detta förhållande.
Ty onekligen kommer man i det dilemma, att antingen måste sedelstocken betydligt minskas, eller skall man utställa sedlar pä annan valuta än silfver.
Ett sådant dilemma har Utsk. tydligen velat befria oss ifrån, då Utsk. föreslagit R.
St. att uppskjuta vidtagandet af en definitiv financereglering i Sverige intill dess att man kan göra den på grund af en mogen öfvertygelse.
Jag tillstyrker på dessa grunder bifall till Utsk:s förslag.
Innan jag går att yttra mig, anhåller jag att få veta, hvad jag icke nyss fattade, huruvida BondeSl. antagit eller afslagit den 57 §.
Det nämndes, att BorgareSt. afslagit både den 56 och den 57 §; jag fattade icke om förhållandet var enahanda med BondeSt.
Ridd.secret., att 57 § blifvit af BondeSt. gillad.
Jemte förklarande, att jag för min del anser 1 mom. i 56 § stå uti ett så oskiljaktigt sammanhang med stadgandet uti den 57 §, eller hafva en sä direct inverkan på Bankens verksamhet, att denna fråga efter min tanka- är ibland dem, som icke kunna förfalla, utan som måste blifva föremål för omröstning i förstärkt Utsk., i händelse 2 Stånd skulle stanna emot 2, ber jag att få fästa ett ögonblicks uppmärksamhet vid detta mom.
Jag tror, lika med flere af de talare, hvilka förut yttrat sig, att den ovilja — att icke säga något ännu värre — som uppkommit
Den 16 April e. m. 463 emot privatbankerne, är temligen orättvis och grundar sig på en förvillelse.
Man säger, att de förtjena 20 å 25 proc. (man säger till och med att de taga de der procenten; men man lärer väl mena, att de förtjena dem på grund af deras rörelse), och man anser, när man icke undersöker förhållandet i sin helhet, att det är en allt för stor och obehörig vinst.
Man beräknar likväl icke, att delägarne i dessa banker måste kunna påräkna någon vinst för det äfventyr, för hvilket de utsätta sig genom att pantsätta sin egendom, hvilken de måste låta gå, lör den händelse, att en sådan mängd sedlar skulle presenteras till invexling, att icke den cassa, som de hafva för hand, skulle dertill finnas tillräcklig.
Men jag tror för min del, att denna ovilja emot privatbankerne dessutom har 2:ne andra skäl, af hvilka ett är oriktigt oell det andra åtminstone har någon grund för sig.
Det förra, nemi. det som i min tanka är ogrundadf, men som gifvit anledning till den uppkomna oviljan, ligger uti de korta betalningstiderne, som privatbankerne jemförelsevis med Riksbanken utsatt för sina lån.
Man har, ty värr, kommit derhän i skuldsättning och i begär att skuldsätta sig, att man icke är så noga om alt, när tiden kommer, betala hvad man lånat.
Man resonnerar: kommer dag, kommer råd; och är betalningsdagen långt aflägsen, så mycket bättre.
Man kan icke annat än beklaga att sådane tänkesätt kunna äga rum; de existera dock.
Det andra verkliga skälet till missnöjet med privatbankerne tror jag ligga deruti, att vid de tillfällen, då, särdeles allmogen, som vanligen icke är stadd med stor cassa, har utgifter till det allmänna, såsom dä kronoskatterne tagas upp eller då bördskilling eller med ett ord legala iiqvider skola göras, den betalningsskyldige möjligen kan hafva inne ett tillräckligt förråd af sedlar, som i den allmänna rörelsen utan tvekan och motsägelse mottagas, men detta oaktadt befinner sig i samma belägenhet, som om alldeles icke några penningar funnes.
Detta är en olägenhet, som jag hade trott varit angelägen att afhjelpa, såväl i privatbankernes eget, som i allmänna rörelsens intresse.
Jag fägnade mig derföre uppriktigt åt den motion, som inom Utsk. väcktes, att nemi. föreslå R.
M. anhålla om prolongation å privatbankernes octrojer till 1849 års slut, på de villkor, som nu äro gällande, hvarmed ytterligare skulle förenas det stadgande, att privatbankerne borde ställa sä till, att, jemte det att tillfälle lemnades för de skattskyldige att vid uppbörden få uppgöra sina liqvider med privatbankssedlar, privatbankerne äfven skulle vara pligtige att, inom en kort tid efter erhållen underrättelse från landtränterierne eller uppbördsmännen om det belopp privatbankssedlar, som vid uppbörden influtit, göra utbyte af den emot Riksbankens sedlar.
Detta villkor blef ickväl icke af majoriteten inom Utsk. antaget, och jag har derföre också vid nu förevar. betänk:s allemnande till Stånden, deremot mig reserverat.