Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Desse nämnder äro egentligen ordningsnämnder, men äfven såsom sådane upfylla de icke sin bestämmelse af skäl, att deras ledamöter icke med något intresse kunde omfatta åligganden, hvilkas besvär icke af någon sjelfständig verksamhet ersättes.
För att förekomma detta har jag sökt gifva den institution, jag vågat föreslå, en makt, som tillåter dess sjelfständiga utveckling och oaktadt denna min afsigt blifvit så mycket klandrad, tror jag dock, att jag häruti icke misstagit mig.
I sammanhang härmed vill jag uptaga en anmärkn. som äfven blifvit gjord, den nemi. att jag i mitt förslag icke föreskrifvit, att någon ersättning skulle tillkomma Länsnämndens ledamöter.
Orsaken, hvarföre jag ur förslaget uteslutit en sådan föreskrift, är tvåfaldig.
Jag har nemi. i allmänhet trott mig finna, att allt hvad kostnader heter utgör ett hinder för hvarje inrättnings framgång, och derföre har jag icke eller velat belasta länens innevånare med en utgift, som i st. f. att befrämja tvertom skulle motverka hvad jag med mitt förslag åsyftar.
Dessutom har jag trott ett sådant stadgande vara öfverflödigt, enär jag föreställt mig, alt just den makt, jag sökt nedlägga bos desse nämnder, skulle utgöra ett tillräckligt lockemedel att åtaga sig ledamotsbefattningen inom dem, och jag kan således icke liela Hr von Troils farhåga, att deras organisation ur denna synpunkt skall möta svårigheter.
Jag är fullkomligt öfvertygad, att då föremålen för Läns-nämndernes verksamhet skulle blifva vårdandet af länens ekonomiska angelägenheter, med hvilka hvar och ens egna äro så nära förenade det till följd deraf skall blifva en önskan hos de flesta att uti befrämjandet och vården om den få deltaga.
109 man likväl anse någon ersättning böra komma i fråga, så har jag visserligen icke något att invända emot införandet af ett stadgande härom.
Gr. Löwenhjelm befarade äfven, att länens intressen skulle möjligen komma i strid med kommunens.
Jag har likväl svårt att föreställa mig något sådant, då ledamöterne i Läns-nämnden äro delegerade från kommunerne, och just till förekommande af denna olägenhet, har jag ansett nödigt, att hvarje församling utser ledamöter till nämnden, hvartill jag haft ett ytterligare skäl nemi. att så mycket som möjligt med Läns-nämnderne sammanknyta redan existerande konnnunal-inrättningar.
Till ytterligare förekommande af den utaf Gr.
Löwenhjelm anmärkta omständighet har jag äfven föreslagit, att hvarje förslag, som åsyftar införande af nya ekonomiska stadgar, eller förändring uti redan varande, så ock sådant, som afser lillvägabringandet utaf för länet gemensamt företag eller inrättning, icke må af Läns-nämnden afgöras vid det sammanträde, dä ett dylikt förslag blifvit väckt, och det af den orsak, att jag ät hvarje kommun velat bereda tillfälle alt genom deras delegerade erhålla kännedom om hvad, vid nämnden föreslagits, då kommunen sedan inom sig kan derom öfverlägga, och nämndens blifvande beslut sålunda utgöra ett sant uttryck af kommunernes eller menigheternes gemensamma tanke.
Genom ett slikt stadgande har jag sökt förekomma, att nämndens beslut må blifva stridande emot kommunernes intressen.
Hr von Troil har yttrat, hvad Frih.
Raab sedermera uptagit, att uti Läns-nämnden skulle den, hvars tunga vore mest talande, göra sina förslag gällande, äfven om de icke vore de klokaste.
Afven jag vill uptaga denna aumäkn., ehuru icke i den mening Frih.
Raab upfattat den.
Jag skulle icke tro, att i föremål, som röra hvars och ens interessen, och der fråga icke är om abstracta theorier utan om ett enskildt intresse, hvilket klart af hvar och en kan fattas, den flytande tungan kan i strid med dessa intressen göra sina åsigter gällande.
De stora kostnader, hvilka man förmenat komma att ådragas länets innevånare i följd af mitt förslag, hafva äfven varit föremål för klander.
En talare i ett föreg:de plenum, Gr.
Horn önskade, att Staten måtte mellankomma och lemna anslag till institutionen i och för vissa företag.
Jag har visserligen intet deremot, om Staten till vissa ändamål, såsom till införande af arbetsinrättningar, skulle vilja lemna något bidrag men jag önskar dock, att detta Statens tillgörande icke måtte sträckas allt för långt, ty erfarenheten har visat, att företag, med främmande kapitaler bedrifna, sällan drifvas med den omtanke och kraft som de af enskilde bekostade.
Dessutom tror jag, att den enskilda omtanken måste eggas för att gifva den lyftning åt sinnet och skärpa åt kraften och viljan, jag, snart sagdt, framför allt annat, med inrättandet af Läns-nämnderne åsyftat.
Då man dessutom här fästat sig vid kostnaderne, torde man i bredd med dessa, äfven å andra sidan böra ihågkomma den vinst, sorn, af Läns-nämnderne är att vänta, och lägger man tillsammans icke blott den direkta vinst som genom af Läns-nämnderna bedrifna allmänna företag beredes, utan genom den industriella lyftning kvilken genom dem ofelbart framkallas, så tror jag, att då credit och debet sammanställas cre - 110 Den 21 December. dit skall blifva vida öfvervägande.
Såsom exempel på fördelame af en utbildad kommunal inrättning och hvad kommunal anda inom en nation kan uträtta, åberopar jag de Amerikanske Staterne.
Häremot kan man visserligen anmärka, att dessa Stater ursprungligen utgått från England, oell att den industriella anda, dessa stater framvisa till hög grad, redan förefanns uti detta landet vid den tid kolonisationen skedde.
Detta är visserligen sant, men häruti ligger icke denna enda orsaken till den förvånande utveckling, Nordamerikanska Staterna tagit, och bästa beviset derför är att Amerika numera öfversliger sjelfva England i företagsamhetens liflighet och framgång.
Nationalolvckor hafva visst inträffat, statsbankrutter skett, men dessa hafva ej så mycket sin grund uti en allt för djerf industriell spekulation som deruti alt Presidenten Jackson vidtog den betänkta åtgärden, att omintetgöra Riksbankens inflytande på och upsigt öfver de öfriga bankerne, hvarigenom dessas spekulationsifver lemnades ohejdad.
Man har vidare sagt, alt Landsinnes makt skulle genom mitt förslag förminskas, och att de endast skulle få en Expeditions-chefs befattning.
Jag kan icke tinna, att, såsom Gr. Frölich och Frih.
Cederström i ett föreg:de plenum yttrat, Landsh., derföre att han deltagit uti nämndens öfver!äggningar, skulle vara jäfvig, att rör:de af Läns-nämnden väckta frågor, till K.
M. vid anfordran sitt embets-utlåt. afgifva, äfvensom att, enär Landsh. endast har att leda nämndens öfverläggningar men icke att deltaga i besluten, han på något sätt kan vara förhindrad, att, då han underställer en fråga, som förevarit i Läns-nämnden, K.
M:s nådiga pröfning, öfver densamma utlåta sig.
Jag bekänner dessutom att det förefaller mig ofattligt, huru en Landsh., hvars kall måste vara att befrämja det läns fördelar, inom hvilket han fått sin verkningskrets, kan komma i strid med en nämnd, som mäste hafva dessa samma fördelar till sitt ändamål och ögonmärke.
Äfvenledes har man omnämndt den olägenhet, som för Landsh:ne skulle upkomma deraf, att en olika upfaltning af naturen utaf de inom uämnderne förekommande frågor möjligen kunde leda till tvist emellan Landsh. och nämnden, såsom i de fall, då nämnden ville inlåta sig på det politiska gebitet och Landsh:ne, till följd både af sitt kall och af den dem uti mitt förslag ålagda skyldighet, skulle finna sig befogade, sätta sig häremot.
Härvid får jag invända, att jag först och främst icke befarar, att uämnderne skola ingå uti behandlande utaf andra frågor än dem, som de enl. mitt förslag äga att uptaga, enär jag är öfvertygad, att de ekonomiska delaljerne för länet snart torde till fullo uptaga hela den tid, som jag inom maximum föreslagit, och hvilken nu alltför högt af mången anses beräknad.
Jag tror dessutom en stor garanti för öfverläggningarnas bibehållande inom behöriga gränsor ligga just uti den industriella anda, som måste genomtränga denna nämnd, och hvilken alltid för sina ändamåls befrämjande fordrar ordning och lugn.
En annan fara finnes deremot, för hvilken jag tror en fruktan vara mera grundad, deri nemi., att det demokratiska elementet, öfverlemnadt åt sig sjelf, får inom samhället utveckla sig, utan att den varande statsorganismen, medan den har kraft dertill, öfvertager dess ledning.
Den 21 December. lil Medel och kraft lill en sådan ledning har jag medelst min motion afsett att bereda ett medel och en kraft, hvilken i den politiska upfostran, nämnden skall bibringa massan af nationen ligger förvarad.
Genom denna, genom en allt oftare och allt högre stigande behandling af ärender och mål, hvilka såsom stående i närmaste förening med Individernas enskildta intressen, med förtroende kan, till deras behandling af Staten öfverlemnas, skall småningom det politiska förstånd hos nationen inplantas, som till vårdande af nationens högre intresse erfordras.
Hr von Troil har ordat mycket om det besvär Läns-nämnderne komma att förorsaka Landsh.
Jag tror dock, att detta är nog högt iipskattat.
Gifvet är, att något besvär mäste upsla, men det är i och för sådane företag, dem Landsh. i alla händelser med spänd omtanke och ospard möda måste omfatta.
Lika med Frih. von Kramer tror jag, att
Läns-nämnden med uptagande af de ekonomiska ärender, hvilka tillhöra Landsh.- embetets omtanke, skall i ganska väsendtlig mån underlätta Landsh:s göromål.
Likaledes hafva mångfaldiga anmärkmr blifvit gjorda emot detaljerna i mitt förslag och Frih. von Kramer har, ruride 20 § 2 morn., anmärkt, att Läns-nämndens rättighet att stadfästa eller ändra redan gifne reglemcntariska stadganden vore större än den, R.
St. äga.
Denna anmärkn. förfaller, om 2 mom. i 20 § jemföres med 23 §, ty i den sistnämnde § är föreskri tvet, att förändring af reglementariska stadganden, som af K.
M. äro fastställde, skola underställas K. M:s nådiga pröfning.
I afseende pä sältet för beskattningen har man sagt, att Läns-nämnden genom densamma skulle blifva en stat i Staten, och att till och med ändring af R.
St. fattade beslut skulle kunna äga rum.
Att likväl sådant icke varit min afsigt torde Frih. von Kramer, som framställt denna anmärkn., lätteligen inse.
Mitt förslag kan i delta fall vara behäftadt med fel i redaktionen.
Min mening har varit, att nämnden skall äga rättigheten att uttaxera afgifter till alla föremål, hvaröfver den kan besluta.
Nämnden, beröfvad en sådan rättighet, skall snart uphöra af sig sjelf, ty dess bestånd beror just af möjligheten att förskaffa sig medel till sin verksamhet.
Raab har gjort anmärkn. emot den af mig updragna skillnaden emellan stad och land, ehuru enl.
Frilns åsigt, dessa borde i samma intressen vara förenade.
Jag har trott, att ett dylikt serskiljande varit af nöden, emedan jag föreställt mig, att en stor stad gemenligen har ett större antal fattige och en mängd göromål, som afse uteslutande stadens egen nytta, och att landet skulle frukta, att genom sin förening med stad i allt för stora kostnader blifva indraget.
Jag har likväl vilkorligt uttryckt detta stadgande, ty jag har sagt, ”såvida icke genom emellan staden och nämnden träffad öfverenskommelse annorlunda blifver beslutadt” till giltigheten af hvilken öfverenskommelse erfordras | af nämndens samtlige röster, och befarar jag icke hvad Frih.
Raab förespeglat, att nämnden stundom icke till detta antal skulle ens sammanträda.
Raab har nemi. sagt, att nämnden aldrig skulle blifva fulltalig, emedan mängden icke skulle vilja åtaga sig ett dylikt ledamotskap, men denna anmärkn. förfaller vid granskning af mitt förslag, enär ingen får afsäga sig befattningen alt vara 112 Den 21 December. ledamot i nämnden, och min fullkomliga öfvertygelse är dessutom att inom ganska kort tid en plats i nämnden snarare af förr angifna skäl skall sökas än man behöfver söka personer, hvilka vilja åtaga sig ett sådant förordnande.
Raab har ytterligare erinrat, att nämndens sammanträden borde inskränkas till endast ett årligen och till en kortare lid än den jag föreslagit.
Jag liar i mitt förslag stadgadt, att nämndens sammanträden inträffa d. 1 Mars och d. 1 Oktober årligen med rättighet för nämnden, att vid första sammanträdet bestämma, huruvida det andra kan undvaras eller icke.
Det är visserligen möjligt och troligt, att endast ett sammanträde i början anses nödigt, hvilket kommer att fortgå icke under 14 eller 8 utan endast kanske 2 eller 3 dagar, men jag har all anledn. att tro, det tiden för dessa sammanträden i framtiden nog torde uptaga hela den tid jag föreslagit.
Jag har likväl ansett mig böra utsätta ett visst maximum af tid för nämndens sammanträden, pä det att han icke må urarta till en stadigvarande rådslående församling, som i sådant fall möjligen skulle kunna inskränka Ländsk:s verksamhet.
Jag har nu besvarat de hufvudsakligaste af de emot förslaget framställda anmårkmr och anhåller, att detta mitt yttrande måtte fä åtfölja remissen till vederbörligt Utsk.
Ogerna förlänger jag en öfverläggning, som, innan förslaget blifvit till vederbörligt Utsk. hänvisadt, fått en allt för stor vidlyftighet.
Jag befarar dessutom att, när förslaget från Utsk. till Ståndet återkommer, så nödgas vi å nyo än utförligare tala derom.
Men jag anser det vara till den grad skadligt, att jag, ehuru villigt erkännande författarens otvifvelaktiga välmening, icke kan underlåta, att genast säga min tanka.
Landsh.-emb:na anser jag vara bland de bäst inrättade myndigheter i riket.
En förlamande olägenhet är dock med dem förknippad, nemi. att Lands-sekret. och Lands-kamenn, förutan hvilkas biträde och underskrift å utgående handlingar Landsh. icke kan verka, äro i sina befattningar oafsättliga under det han när som helst kan från sitt embete skiljas.
Han har derigenom fått nog hinder och svårigheter att bekämpa, utan att man upställer flera.
Man bör derföre akta sig, att göra hans vidsträckta och ansvarsfulla embete tyngre genom införandet af nya myndigheter, som ställas bredvid honom.
Landsh. behöfver icke
Läns-nämnder för att med kraft sköta sitt embete, eller för att erhålla råd och uplysningar af kunnige män inom länet, när han vill och behöfver sådane begagna.
Min korta erfarenhet af embetets utöfning har öfvertygat mig, alt, när Landsh. vill uträtta något för länet, så lemnäs honom af skicklige och nitiske personer bland dess innebyggare, villigt biträde utan att desse hafva egenskapen af Läns-nämndemän.
Tvertom kunna Läns-nämnderne blifva ganska besvärlige för Landsh. derföre, att han skulle blifva deras ordf. och nödgas förspilla sin tid på deras ofta nog likgiltiga öfverläggningar.
Dessa kunna blifva ännu mera olägliga om någon Läns-nämnd skulle känna sig frestad att uphäfva sig lill Landshms förmyndare.
Vi hafva ju redan erfarit bemödanden af Den 21 December.
113 af hushållningssällskap inom vissa län att tillskansa sig cn sådan myndighet.
FA vi nu äfven Läns-nämnder, med samma begär: så blir det ännu värre.
Man har åberopat fördelarne af förmanskapen i Nomi ge.
Jag betvifla:- dem.
Om arbetarföreningarnes våldsamheter fortfara pä samma sätt sorn de börjat i Hedemarken, och om de sträcka sig till andra Arnt, så få vi nog se i hvad mån förmanskapen blifva Amtmännen lill nytta eller motsattsen.
Man har äfven yttrat och jag tror jemväl, att mångfaldiga svårigheter skola upstå för alt få Länsnämnderne fulllaligc och väl sammansatte.
Komunal-heslyren äro redan så många och så besvärlige för dem,-som duga till deras skötande, att man endast med svårighet kan fä fullt lämplige personer till ledamöter i de kommunal-inrättningar, som förut finnas.
An mera skulle det blifva förhållandet, om ännu flera tillskapas.
På dessa skäl afstyrker jag Läns-nämnders inrättande.
Uppå härefter framsläld propos., remitterades förevar, motion jemte de i anledn. deraf d. 14 dennes och nu afgifna yttranden till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf att plenum komme att fortsättas kl. G e. m.
Besv:s- o. Ekon.-TJtsk. Hr Lil jenslolpes, Axel Fredr., d. 14 dennes på bordet lagda motion om inrättande af Socknc-hibliotheker.
Hr Ribbings, Arvid, d. 14 dennes på bordet lagda motion om inrättande af ett s. k.
Ecclesiastik-collegium.
Med min vördsamma anhållan om bordläggning af Hr Ribbings motion hade jag för afsigt att påkalla en större upmärksamhet åt detta ämne, hvilket likväl, enl. den närmare kännedom jag derom numera förvärfvat, lärer bero lmfvudsakligast af de i nåder vidtagne anstalter för skolväsendets vidmakthållande och en mängd reglementariska föreskrifter för konsistorierne, hvilket allt lärer blifva föremål för den af K.
M. förordnade komité lill utarbetande af ny kyrkolag.
Jag har ansett mig böra för R. o. Ad. tillkännagifva detta.
Besv:s- o. Ekon.-Utsk.
Hr Ribbings, Arvid, d. 14 dennes på bordet lagda motion, ang:de närmare bestämmande af Presterskapets skyldighet i afseende på Rcligions-undervisningen i skolorne.
Föredrogs och bifölls Banko-Utsk:s d. 14 dennes på bordet lagda mern.
N:o 1, med hemställan om arfvoden till 2:ne notarier. 2 H. 8 114 Den 21 December.
Föredrogs och bifölls Const.Utsk:s d. 18 dennes på bordet lagda mera.
N:o 3, ang:de ett af Hr Cassel väckt och af Vällofl.
BorgareSt. remitteradt förslag om upskof med afgörandet af K.
M:s afgjfna sedan sista riksdag hvilande förslag till ny Riksd.Ord, m. m.
Företlrogs och bifölls Ridd,-Utsk:s d. 14 dennes på bordet lagda mern.
N:o 2, ang:de en i Ridd.
Kamererare-kont. begången stöld.
Uplästes cn af Hr von Knorring, Berndt Georg Knnt, iulemnad så lydande motion:
Med den erfarenhet, jag under en oafbruten 20:årig tjenstemannabana förvärfvat mig om Svea rikes allmoges behofver och önskningar för sitt och med detsamma fäderneslandets förkofran och framåtskridande uti ekonomiskt afseende, har jag funnit att Skiftesförfattningärne om sammandragande af deras jordegendom i väsendtlig mån bidrager till allmogens välstånd och välmåga; men ehuruväl denna skiftesförfattning är med mycken skicklighet och omsorg för folkets väl utarbetad, finnes deruti ändock brister, som genom en mångårig erfarenhet visat sig bestå äfven deri, att ä^ograderingen öfver jorden, som skiftas skall, icke är laga kraftvunnen eller fastställd innan planläggningen och delningen företages och afslutas: häri ligger efter min tanka ett stort skäl för de flerdubblade kostnader sorn vid skiftningen drabba jordägarne.
Graderingen af jorden beror till en del på de uplysningar jordägarne sjelfve afgifva, som bäst böra känna sin jord och dess äring och till en del af olika omdöme och erfarenhet af domaren, som skall rätta och afdömma skiftesmannens åtgärd vid jordegarnes klagomål, hvad grad jorden bör åsättas.
Dessa klagomål borde ske inom viss bestämd tid efter ägograderingens afslutande; derigenom vore graderingen laga kraftvunnen innan skiftesläggning eller planen till skiftandet finge upgöras.
Detta hade den följd att dä ägograderingen sålunda vore slutligen bestämd, jordegarne icke åbragtes de stora kostnader och mångåriga tidsutdrägter som upkomma då graderingen pä sätt nu tillgå ändras efter skiftets afslutande, då skiftet genom graderings-förändringen måste helt och hållet omgöras och jordägarne få ånyo betala skiftet, efter den af domaren upgjorda nya ägogradering.
Oell då en ägogradering beror af hvars och ens olika erfarenhet och omdöme, och domarens nya gradering äfven är underkastad klander och kan af K.
M. uphäfvas, sä vore del hårdt och orättvist om skiftesmannen skulle utan ny betalning verkställa skiftets omgörande.
Således får jag föreslå uti 11 :te kap. i K. M:s gällande nådiga Skiftes-stadga af d.
Maj 1827 den förändring eller det tillägg för hela riket att gälla; nemi. ”den jordegare, som med ”den af Landtmätare och gode män vid jords laga skiftande verk”stälda ägogradering är missnöjd, eger att inom 30 dagar efter den ”skedde graderingens afslutande anmäla till klagan till ordf:n uti ”ägodelnings-rätten, eller hos K.
Bef:h:de sig anmäla, hvarefter dä
115 ”klagan härom icke skodi, stäkl tili K. M., ägograderingen är laga ”kraftvunnen och någon talan derå får icke vidare ega rum”.
Om remiss härå anliålles vördsamt till LagUtsk, eller det
Utsk som förgodt finnes.
Hr Hedenstierna, Wilh. hade inlemnat 3:ne motioner af följande innehåll: 1 :o Ofta har det anmärkts såsom en väsendtlig krist i Länsstyrelsens organisation att vid Lands-canzlierne icke finnes någon på Stat anlagen tjensteman med förmåga och skyldighet att dels, i expedierandet af de derstädes förekommande mångartade och viglige göromål , med embetsmanna-ansvar biträda Lands-sekret. dels ock företräda dennes ställe vid förefallande hinder af jäf, sjukdom, embetsresor, etc.
Denna brist eger dock ännu rum och har blifvit känbarare i samma mån som göromälen vid Canzlierne ökats, i följd af statsskickets utveckling och folkmängdens tillväxt; och ehuru behofvet af en sådan tjensteman på canzlisidan, som den redan på 1700- talet tillsatte och af Staten aflönade Läns-bokhållaren pä kontorssidan, äfven af R.
St. medgifvits, hafva de dock vägrat bifall lill de flere gånger gjorde framställningar om löne-anslag till den förre eller en Läns-notarie vid hvarje Lands-canzlie, under förmenande att Statens tillgångar ej medgifvit sådant, men kanske hufvudsakligen derför att R.
St. icke fått för sig tillräckligt utveckladt behofvet af Läns-notariens antagande på Stat och med tjenstårs-beräkning, och ansett Lands-sekret:ne hafva så stora inkomster att Länsnot:ne böra af dem aflönas.
Förhållanderne torde derföre böra närmare utredas.
Lands-sekret:ne
Aro, enl. gällande instruktion pligtiga att åtfölja Landsh:ne på embetsresor, som ganska ofta förefalla, åtminstone i de län, der styrelsen ifrar för nyttiga företag, såsom väganläggningar, vatten-aftappningar m. m., och ej anser sig böra besvära vederbidc med resor till den för dem ofta aflägsna Residens-staden, som ej eller är rätta stället för sammanträdena, när lokala angelägenheter äro i fråga; och om Landh, skulle vilja till biträde vid dessa förordna annan person, för att ej rycka Lands-sekret. från canzli-göromälen, som fordra ständig närvaro och i allmänhet
Aro så öfverhopande, att han ej utan ansträngning kan medhinna alt på tillbörligt sätt sköta ens dem, så möter det hinder, att ingen vill påtaga sig sådant förordnande utan skälig ersättning, som Staten dock ej består och icke eller Lans-sekret, kan tvingas utgifva.
Så val vid nämnde tillfällen, då Lands-sekret. måste för flere dagars tid aflägsna sig från residenset, som äfven när han, under Landsh:s frånvaro, serdeles på längre tid, t. ex. linder beväringsmönstringar eller riksdagar, blifver af jäf eller sjukdom hindrad, måste antingen ej allenast Lands-sekret.-tjensten, utan och alla Landsli.-embet:s göromål ligga nere, samt oberäkneliga förluster och 8* Den 21 December. olägenheter äfventyras för Staten och enskilte, eller, till undvikande deraf, en obehörig person intaga Lands-sekret:s plats, emöt föreskriften i K. Brefvet d. 8 Dee. 1820 derom, alt Läns-notarien icke utan i Landsh:s närvaro får företräda Lands-sekret;s ställe.
Det kan dock för tillfället erfordras expedition af marschrouter för transporter eller tågande trupper, förpassningar å fångar, ordres om sådanes intagande till bestraffning, föreskrifter i anledn. af smittosam sjukdoms utbrytande, portförbud eller bysättning å gäldenärer, som söka rymma med sina tillgångar, pass för personer, som skyndsamt måste företaga resor till atlägna orter m. m. som ej tål upskof.
Ja Landskamererarcn eger icke ens rättighet att, utan Landslns eller Landssckret:s närvaro, öppna de till Länsstyrelsen ankommande bref.
Skall allt sådant då lemnäs å sido eller såsom det skett och, till dess bristen blifvit afhjelpt, måste ske, af obehörig person verkställas.
Icke ens derigenom’ att de af Lands-sekret:ne nu lönade Länsnotarie!' bemyndigas att vid dylika tillfällen öfvertaga Lands-sekret.- bcfultningen vinnes ändamålet; (v så länge lön på Stat ej är anslagen åt Läns-notarierne mäste det bero på Lands-sekrcfmc att antaga eller icke hafva sådane biträden.
Dessutom är det af största vigt, att den, som skall göra Lands-sekret:s tjenst, har juridisk skicklighet, erfarenhet och lokal-kännedom, hvilka egenskaper cj alltid, ja sällan, äro att i tillräckligt mått påräkna bos personer, som måste åtnöja sig med den ringa lön, Lands-sekrehne numera äro i tillfälle att bestå dem, samt sakna befordringsrätt eller tjenstårs-beräkning.
Detta förhållande läier väl ock föranledt det åberopade K.
Brefvet.