Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förmodar, att dermed måtte menas geographi, ty jag hoppas, att man väl vill tillåta allmogen i detta afseende veta någonting mer om Fosterlandet och Brödrariket, än blott att t. ex. Sverige ligger vid Östersjön och Kattegatt, samt Norrige vid Nordsjön.
Samma förhållande är med ordet alster.
Kunskapen derom kan vara inskränkt och vidsträckt, som man behagar.
Historien i sammandrag är äfvenledes ganska angelägen.
Allt, hvad Utsk:n föreslagit, är sålunda högst angeläget.
Men Utsk:n hafva förbisett åtskilliga ganska vigtiga kunskapsdelar.
Deribland vill jag i främsta rummet upptaga den att rätt skrifva sitt modersmål.
Jag tror, alt det just är särdeles nödvändigt j Sverige, der menige man deltar i Representationen, att kunna med säkerhet och er - nS Den 10 November. forderlig tydlighet lägga sina tankar på papper.
Med ett ord: i folkskolorna bör undervisning gifvas i grunderna för grammatiken.
Dessutom tror jag, att det äfven i religiöst afseende vore nyttigt, att der någon kunskap bibringades om himlakropparna, för att gifva ett slags ide' om Skaparens gränslösa storhet och i allmänhet genom själens odling förskaffa tillgång på öfversinliga njutningar oell derigenom afvända hågen från de djuriska.
Men ännu en annan kunskapsgren är för folkskolan högst angelägen, nemi. mechaniken.
Det vore önskligt, att gossen tidigt finge lära känna, huru t. ex. viggen och häfstången verka, äfvensom de mer sammansatta redskap, med hvilka han skall förvärfva sitt uppehälle.
Jag har med grämelse sett äfven i hufvudstaden, huruledes man alls icke förstår begagna mechaniken , t. ex. i körslor och transport eller vid i- och. urlastning af varor i packhuset, utan allt måste ske med handkraft.
Derföre är det af yttersta vigt, att i folkskolorna spridas begrepp om en lära, som otvifvelaktig! är af den allmännaste och nyttigaste användbarhet i alla lifvets förhållanden.
För öfrigt lägga Utsk:n för mycken vigt vid religionsundervisningens bibringande i folkskolorna.
Jag värderar religionen så mycket som någon annan, och anser den för det högsta, men just derföre icke för det första, sorn bör läras.
Om man börjar att i barnets minne vilja inplugga dogmatik, skall detta ej blifva annat än papegoj-pladder; men ju mera kunskap man kunnat bibringa lärjungen om Skapelsens herrlighet, desto högre begrepp får han äfven om det Högsta Väsendet.
Emedan folkskolans begagnande icke lärer kunna påräknas längre än till gossens i2:te år, yrkar jag altså, att religionsundervisningen derstädes må inskränkas kanhända endast till bibliska historien.
Derefter synes den egentliga religionsundervisningen böra börjas, och kunna 0111 besörjas såsom hittills.
Jag tillstyrker derföre, att i irsta punkten måtte tilläggas en uppgift på de kunskapsgfenar, som böra blifva föremål för folkskolan.
Men i 3:dje punkten lier jag få anmärka ett språkfel, som kan tjena till bevis på nödvändigheten att lära rätt skrifva modersmålet.
"att besörjandet af sådana undervisningsanstalter ”ovilkorligen bör tillkomma communerna, såsom ett både ■”christiigt och medborgerligt åliggande, hvarifrån ingen "må undandraga sig att bidraga’’
Att bidraga ifrån något kan jag ej sammanbinda till en tanka.
Det borde förmodligen heta: hvartill ingen må undandraga sig att bidraga.
Inom BondeSt. har vid denna riksdag röjt sig en värma för det nu förevar, ämnet, hvilken jag anser såsom ett bland de få vackra pbenomener, som denna riksdags historia har att uppvisa.
Jag hade hoppats och förmodat, att den inom bemälda RiksSt. allmänt
Den io November.
"9 yttrade önslcan om vidtagandet af nödiga åtgärder för dea allm. undervisningens förbättrande skulle ledt till mera verksamma resultater, än dem Utskrns härom afgifna betänk, ger anledning att förvänta.
Jag gillar den afUtskm pag. 7 yttrade sats, ”att det är statens pligt att såsom en vigtig na”tionalangelägenhet yrka och bevaka det uppväxande släg”tets sak och med vaksam omsorg tillse, det ändamålsenliga ”undervisningsanstalter för inhemtande af en sådan kunskap ”inrättas på alla de ställen, der detta behöfves och ännu ej ”skett;” men jag tror ej, att det åsyftade målet vinnes, eller att man ens i någon synnerlig mån nalkas detsamma genom bifall till Utsktns förslag.
Jag tror tvärtom, att man skall komma detta mål närmare, örn man helt enkelt öfverlemnar tili K.
M. att vidtaga erforderliga åtgärder uti ifrågavar. hänseende.
Jag är öfvertygad, att Regeringen med det nit, som
Styrelsen vid åtskilliga tillfällen ådagalagt för den allm. undervisningen, ej skall underlåta att i detta fall motsvara Representationens önskningar, så framt de varda öppet framställda.
Jag skulle derföre vilja föreslå, att R.
St., jemte anmälan af sina åsigter rörtde detta vigtiga ämne, måtte tillika hos K. M. anhålla, att K.
M. på allt sätt täcktes söka befrämja folkskolornas uppkomst och ändamålsenliga utveckling, samt dervid jemväl bestämdt yttra sig i afseende å den nu vackta frågan om användande af kyrkornas härtill disponibla egendom och huruvida det vore lämpligt eller icke att till detta behof anslå inkomsterna för lediga kyrkoherde- och comministersbestallningar.
Likaledes skulle jag anse Ständerna böra i und. anhålla, att en ändamålsenlig plan för allm. folkskolors inrättande måtte varda utarbetad och offentliggjord, på det att dessa skolor i allmänhet måtte åstadkomma den fördelaktiga verkan på de fattigare folkclassernas sedlighet och bildning, sorn med dem åsyftas.
Erfarenheten har nemi. ådagalagt, att på några ställen sådana läroanstalter på försök blifvit inrättade, hvilka ingalunda ledt till det syftemål, som legat till grund för desammas anläggande.
Utsktn upplysa, att i Skaraborgs län ett ej obetydligt antal folkskolor redan blifvit inrättade, hvilka uppstått oberoende af allmänna anslag, dels genom H. M. Konungens och enskilda personers dertill lemnade bidrag, dels af kyrkors behållna tionde och genom beviljandet af tjensteårsberakning för lärarne.
Hvad de tvenne sista medlen till sådana skolors uppkomst beträffar, önskade jag, att R.
St. framställde sina åsigter om lämpligheten deraf.
För öfrigt vill jag särskildt begagna detta tillfälle att reservera mig mot det af R. o. Ad. i min frånvaro fattade beslut, till följd hvaraf frågan om domprosts- och biskopsembetenas indragning förfallit.
I händelse R. o. Ad. hade funnit godt bifalla Oecon.Utskts tillstyrkande i detta afseende, hade på detta sätt icke obetydliga tillgångar för ifra— gavar. föremål kunnat beredas.
Jag hade dessutom hop - 120 Den 10 November. pats, att genom den vid denna riksdag ökade beskattningen å brännvinsbränningen erforderliga medel sk' lie erhållits för folkskolors inrättande; men denna upphöjning är numera tillintetgjord, sedan äfven sistberörde tillgång blifvit påräknad och anvisad för andra ändamål.
Jag inser således visserligen, att staten för närvar, ej äger några användbara tillgångar för att, enligt min innerliga önskan, kunna bestrida de utgifter, som för tiilvägabringandet af allin, underningsanstalter på landsbygden erfordras; men jag hoppas, att äfven under närvar, förhållanden vi måtte kunna taga några steg, som leda derhän, att vi i en lyckligare framtid må kunna beträda den bana, hvarpå vi komma i tillfälle att bereda våra mindre väl lottade landsmän fördelen af en allmännare bildning.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra anhåller jag om propos. på återremiss af Stats- och Oecon.Utsktns betänk., rörtde detta ämne.
Jag vill ej motsätta mig återremiss af detta betänk., emedan* jag lifligt önskar, att
Utskm måtte komma i tillfälle att afgifva något positivare förslag till bildande af folkskolor; men jag måste uppriktigt tillstå, att jag ej äger hopp om ett lyckligt resultat i detta fall.
Det Stånd, på hvilket hufvudfrågan egentligen hvilar, har äfven varit förnämsta driffjädern till bctänk:s uppsättning i den form, det nu har, och jag tror ej, att man från detta håll kan hoppas några uppoffringar till ernående af det åsyftade ändamålet.
För min enskilda del skulle jag anse mindre lämpligt att bifalla innehållandet af några vissa års inkomster af prestlägenheter till befrämjande af folkskolors inrättande.
Så länge PresteSf. mera utgör en politisk än religiös institution, och på presterskapet beror besörjandet af hela socknens ceconomiska ställning, finner jag det betänkligt att beröfva socknen sin ordinarie pastor.
Jag skulle då tro det vara bättre att taga vissa procent af alla prestlägenheter, och att denna utväg till medels ernående för ett ändamål, ingalunda främmande för Kyrkan, således af henne kunde välvilligt omfattas; men jag vill ej heller tillstyrka, att man vidtager ett förslag till minskning i PresteStls privilegier, emedan jag tror, att alla förslag i afseende på vidtagande af någon inskränkning i detta Stånds rättigheter, och om man retar det till motstånd, skola motverka uppnåendet af det mål, dit man vill sträfva.
Jag skulle ej anse olämpligt att från PresteSt. borttaga omsorgen om folkskolors organisation eller att uteslutande leda folkbildningen, emedan jag skulle tro, att Kyrkan, sannt religiöst betraktad, bör vara skild från allt administrationsbestyr.
Men detta på protestantismens utveckling beroende tillstånd har ej ännu någon tillämplighet hos oss; ännu har Kyrkan ett sådant öfvervälde, och då får man ej motverka Kyrkans för - Den io November. 121 delar.
Kunde man t. ex. genom ett väl ordnadt'fondsystem skapa tillgångar för dessa skolors inrättande, vore jag ingalunda deremot; men här uppstår äfven en annan brist, den nemi. af skickliga lärare.
Jag tror, att man går för fort, om man ej först tillser, att lararne sjelfva få en meia vårdad bildning, och derföre önskade jag allraförst, att de allm. läroverk, som finnas, blefve bättre organiserade.
Efter min öfvertygelse har jag ej hopp att konima längre till målet, än Utskm, ehuru i högst vaga uttryck, såsom en from önskan framställt.
Den mening, som jag hört yttras, att medel borde tagas från presterskapet till bildande af folkskolor, kan jag ej biträda.
Det vore ©rättvist att taga de erforderliga medlen från en särskild dass medborgare; alla böra dertill bidraga.
Ehuru jag alltid varit emot upptagande af statslån, bekänner jag mig för detta ändamål vara dertill beredvillig; och jag tror i sanning cj, att något statslån burit ymnigare (fukter, än detta skulle göra.
Hvad svårigheten att få skickliga lärare beträffar, troi- jag, att den till väsendtlig del skulle höfvas, om det förslag antoges, sora jag förut uppgifvit, att nemi. i folkskolorna lärjungarna sysselsattes med egentligen vetenskapliga ämnen endast under nio månader, och sedermera under de tre återstående af året, eller Oct., Nov. och Dee., med slöjder och handarbeten, så att fattiga studenter kunde finna sin fördel vid att undervisa i dessa skolor, för att samla medel att sedan under de tre nämnde månaderna fortsätta sina egna studier vid academien och der taga sina examina.
Häraf skulle icke blott skolorna och universiteten hafva ömsesidig fördel, utan hela nationen röna de mest välgörande verkningar af sjelfva detta samband.
Jag fruktar visserligen, att vid denna riksdag ej mytket är att hoppas härutinnan; men jag önskar åtminstone, att den skrifvelse i ämnet, hvarmed Ständerna skola ingå till K.
M., ej måtte innehålla några skadliga inskränkningar, utan att K. M. i detta afseende måtte äga fria händer.
Jag är af den tanke, som Gr.
Horn yttrat, att vi svårligen lära komma närmare det mål, som sökes, ari på sätt Utskm föreslagit, och alt en återrémiss endast skall lända lili en onödig tidsutdrägt; men om R. o. Ad. likväl skulle bevilja.en äterremiss af detta belånk., anhåller jag få göra några anmärkningar.
Horn instämmer jag deri, alt den första åtgärden bör vara bildandet af skickliga lärare; men R.
St. hafva afslagit den billiga begäran, som till detta ändamål gjordes af Frih.
Hermelin, om beviljandet af 2000 r:dr till normalskolan.
I det prot., som åtföljde K.
M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof, har jag sökt utreda, att 01a iG H. iG Den i» N o y a m b e r. 2000 vidrs understöd beviljades denna läroanstalt, skulle dermed 16 lärare om året kunnat bildas, dels af prester, dels af andra personer, som der emottagas och nu få fria rum, men då jemväl kunnat få fritt underhåll.
Stånd afslagit denna ringa summa, och det är förbi med detta understöd.
Det återstår blott att minska skadan deraf genom lemnadt tillfälle till läseböckers utgifvande.
Dertill har K.
M. begärt i5oo r:dr. Borgare- och BondeSt. hafva afslagit samt R. o. Ad. och PresteSt. bifallit detta belopp.
Man får nu se, om förstärkta StatsUtsk. i detta fall blifver lika njuggt som vanligt.
Yid normalskolan är äfven tillfälle att inhemta undervisning i slöjder genom hennes samband med Prins Carls inrättning, hvarigenom dessa förenade anstalter äro desto mera tjenliga för deras ändamål; men, som sagdt är, man vet ej, om några medel kunna fås.
Jag tror derföre diet vara bäst, att R. o. Ad. bifölle betänk.
Skolor måste nu tillsvidare upprättas med lärare på försök, oaktadt jag befarar, att hågen för dylika företag ofta förkolnar genom deras misslyckande.
Skulle återremiss beviljas, ber jag att få fästa uppmärksamheten på den felaktiga redactionen i itsta punkten.
Jag hemställer, om ej den bör utgå eller omskrifvas.
Nu heter det: ”att R.
St. böra uttrycka deras ”öfvertygelse om behofvet af folkskolor, der de behöfvas.”
Jag tror, att det är öfverflödigt och olämpligt att yttra sin öfvertygelse om axiomer.
Jag har öfvervarit få öfverläggningar inom Utsk:n med den tillfredsställelse som vid den om detta betänk., och jag erkänner öppet, att jag med min röst bidragit till det beslut, som inom de förenade Utsk:n blifvit fattad t.
Här hafva några anmärkningar blifvit gjorda mot betänk., som jag ej finner leda till ändringar af detsamma; men i alla fall vill jag ej bestrida återremiss, öfverlygad, att allt, hvad i ett så vigtigt ämne yttras, skall leda till upplysningar derutinnan.
Oväntadt var det dock för mig, som trott, att Utsk:n med största noggrannhet behandlat detta ämne, att höra Hr Cederschjöld yttra, det TJtsk:n med ”karghet utminuterat upplysningen åt nationen.
Sådan har åtminstone ej min afsigt varit.
Gillar man Utsk:ns premisser, kan man ej consequent komma till någon annan conclusion.
Hr Cederschjöld har anmärkt mot den punkt, som omtalar, huru folkskolorna böra vara inrättade, att Utsk:n bort angifva alla ämnen, som der borde läras.
Om detta kan blifva föremål för ett beslut, har Hr Cederschjöld rätt; men jag tror, att man mera bör se till andan af premisserna, och då skall man finna, att Utsk:n ej velat göra undervisningen så inskränkt, som Hr Cederschjöld trott.
Utsk:n säga: ”Härtill kommer ett annat skäl, som talar för skolornas nödvändighet, det nemi., att derigenom kunna inhemtas de allm. medborgerliga kunskaper, Den 10 November. som, näst religionen, för allmogen äro behöfliga.”
Delta är just, hvad Hr Cederschjöld omtalat.
Såsom ytterligare skäl för nödvändigheten af upplysnings spridande fortfara Utskm:
"I ett land, sådant som Sverige, hvarest jordbrukaren, bergsmannen och handtverkaren hafva en närmare andel i statens offentliga värf, der få de till alim. folkundervisningen utöfver religionen hörande ämnen en större vigt genom sjelfva samhällsförfattningen, hvadan” etc.
Det synes tydligen, alt TJtskrn anfört allt detta såsom ett ytterligare skäl; men jag kan ej för min del finna, att CJtsk:ns mening kan uttydas så, att de ämnen, som nämnas litet längre ned i samma stycke, ensamt skulle vara de, som skulle bibringas i folkskolorna, utan att man trott, att i början af deras inrättande ej alla läroämnen behöfde bestämmas, och då lära Utsk:n uppräknat åtminstone de väsendtligaste.
Sedan dessa skolor hunnit blifva mera utbildade, tror jag, att undervisningen kan utsträckas till de ämnen, Hr Cederschjöld omtalat, och någon annan har äfven Utsktns mening icke kunnat vara.
I öfrigt hafva Utsk:n gillat den åsigt, att staten vore pligtig att anvisa, men communerna att bekosta barnaundervisningen.
Denna åsigt har af R.
St. blifvit uttryckt vid flera riksdagar, och jag påminner mig ej, att någon synnerlig tvist inom Utsk:n härom uppstått.
Bäst torde emedlertid vara att öfverlemna ärendet åt Konungen; ty vi veta alla, att från den sidan göres allt till upplysningens spridande, och jag tror, att R.
St. hafva gjort ganska mycket af hvad på dem kan ankomma, då de, i deras framställning till K. M., gifvit ämnet den vigt och lemnat deråt den synnerliga uppmärksamhet, som o '*a betänk, utvisar.
Hr Dal man; Ståndet har visserligen genom afslag å motionen om biskopsembetenas indragning stängt vägen för sig att göra något af större vigt för folkskolorna; men jag tror, att Ständerna ej böra alldeles förbise att göra åtminstone något positivt i detta afsende, som bevisar, att Ständerna med allvar betrakta denna magtpåliggande angelägenhet.
Jag hade derföre önskat, att man inom Utsk:n fästat mera afseende å Anders Danielssons förslag att utfinna medel till detta ändamål, och jag kan ej godkänna de skäl häremot, som Utskrn anfört.
Af de betänk, åtföljande reservationerna upplyses, alt det blott varit på en röst, som And.
Danielsons förslag om användande af nådårsbesparingar till folkskolor blifvit afstyrkt, och att detta skeft efter en lång och släpande discussion om presterskapets privilegier; men meningen är ej att indraga något af presterskapets nådår till förfång för dess enkor och barn, utan blott alt dessa tjenster skulle stå någon längre tid vaeanta.
Utsk:ns förklarande, att en sådan åtgärd mera skulle motverka än befrämja ändamålet, kan jag ej godkänna.
Jag tror tvärtom, att man skulle kunna anföra lika många bevis för som 124 Den io November. emot tillförordnade pastorers nitiska fullgörande af sina erabetsskyldigheter.
Om likväl Utsk:ns skäl tages för giltigt, skulle, i consequens härmed, alldeles inga nådår finnas, ty om de aro skadliga för religionsundervisningens befrämjande, böra de alldeles afskalfas; men då tvenne nådår gifvas åt presterskapet, kan man äfven gifva ett tredje åt folkundervisningen.
Vidare hafva Utsk:n afstyrkt And.
Danielssons förslag om öppnandet af subscription.
De skäl, Utskln härför anfört, kunna visserligen vid första påseendet synas giltiga; men jag tror likväl ej, att det kan vara skadligt, om Ständerna uttrycka dylika önskningar och fordra Regeringens uppmaning till sina embetsman att befordra ett godt ändamål.
Jag anhåller, att detta yttrande må få åtfölja den återremiss af detta betänk., som jag hoppas R. o. Ad. beviljar.
Jag instämmer med Hr v. Hartmansdorff deruti, att sedan alla utvägar blifvit afskurna til' anskaffande af medel för lärares bildande för folkskolornas behof, föga vinnes genom en återremiss af detta betänk.
; men skulle R. o. Ad. en sådan besluta, hvilket jag icke yrjear, anhåller jag att till Utsk:n fa medsända några anmärkningar i anledn. af hvad här blifvit taladt.
Man hör ofta sägas, att Svenska menigheten har företräde framför andra landers i fråga om den s. k. allm. folkbildningen.
Jag tror så ock, men derjemte, att hufvudsakliga orsaken härtill är den, att nian hos oss längre och allvarligare hitintills fasthållit vid den gamla satsen, att första reiigionsbildningen bör meddelas inora familjen, synnerligen genom den directa moderliga omsorgen.
Detta är upphofvet lii 1 de helsosamma och välberäknade stadgariden: ait presterskapet ej må utlemna lysningssedel till qvinna, som saknar den kunskap, hvilken fordras att undervisa barn i läsa och christendom; att den ej är vittnesgild, som i brist af christendomskunskap ej kunnat framsläppas till den heliga nattvardens begående; att allm. husförhör, fordom läsernöten kallade, årligen böra hållas, vid hvilka presterskapet bör förvissa sig om barnens årliga framsteg, och att det aldre folket bibehållit redan vunnen kunskap i christendoinen, samt att öfver allt detta anteckningar föra och dem i hvars och ens läsebetyg infora.
Genom sådana författningar har, så länge de allvarligen efterlefvats, den följd Uppkommit, att vår Svenska menighet allmänligen kunnat läsa i bok och förstå hvad den last, redan på de tider, då menigheten i de flesta andra länder icke ägt ens den ringaste förmåga att läsa innantill.
Man tiar afven varit betänkt uppå att bereda tillfälle till vinnande af mera utvidgade kunskaper inom de mfedborgareclasser, hvilka enligt tidernas gällande åsigtcr deraf ansetts vara i behof.
Detta är upphofvet till de nu s. k.
Den 10 November. io5 apologistskolorna samt tillämpningsskolor förvissa näringsyrken, äfvensom till de s. k. lärdomsskolorna, gymnasierna oell slutligen till universiteten, de 3:ne sistnämnda hufvudsakligen afsedda till ämnens utbildande för lärarekallet och statstjenstens särskilda grenar.
Nu har så inliäffat, att den första bildningen hemma i husen småningom vårdslösats.
Den fordna varma omsorgen i delta fall har på de sednaste 3o å 4° åren betydligen förfallit, isynnerhet inom städerna och vissa landsorter, föräldrarna öfverlemna nu, mera än förr, barnens första bildning i lejda händer, antingen till ambulatoriska lärare, som gå ur hus och i hus i städerna eller uppehålla sig någr veckor än i en by än i en annan, dit barnen samlas, elle ock sända de dem till de s. k. pädagogierna i städerna, eller lill sockenskolorna på landet, der sådana finnas, för aAt der inhemta den första undervisningen, som egentligen bfcrde meddelas dem af mor eller äldre syskon, på s - t*,, /som ännu tillgår i flera landsorter, der gamla goda jbi/iik bibehållit sig i deras gamla kraft, der gallande gamli&rfattningar ännu af presterskapet upprätthållas och der älkbildningen vanligen är jemnare och pålitliga än i decter, der många skolor finnas.
Tidigare och allmänligare inträffade detta , fsteg från den bättre gamla ordningen inom städerna, vier de -s. k. pädagogierna först bildades.
Städernas efterdöme inverkade småningom på landsbygden, och nu kallas dersa undervisningsanstalter folkskolor.
Jemte det nya namnet, genom hvilket man äfven velat uttrycka en ny tanka, haren tvist uppkommit, bestående deri, att somliga vilja, alt folkskolan icke skall upptaga andra undervisningsämnen än dem, som efter gamla seden tillhöra föraldraomsorgen hemma i husen; andra, att folkskolan, utom denna del af undervisningen, äfven skall omfatta större eller mindre del af de ämnen, som nu förekomma i de s. k. apologistskolorna och särskilda näringsskolorna; andra åter, att blott dessa sistnämnda delar böra i folkskolorna upptagas, men den första undervisningen i läsa tillika med religionsundervisningen, såsom hittills, förblifva föremål för hemundervisning och de vanliga husförhören.
Det torde icke vara så lätt, som mången tror, att utfinna en form för folkskolan, öfverallt lämplig i ett land, sådant som vårt, med så olika ortförhållanden och icke alltid förkastliga gamla bruk och vanor.
11 ät tas t torde derföre vara att alldeles afstå från ett sådant bemödande och i stället tillse, om det icke kunde låta sig göra att utfinna några ledande allmänna grundsatser för folkskolans fria organiska utveckling efter hand, utan våldsamt störande af de olika förhållandenas fordringar på undseende.
Jag föreställer mig följande såsom dertill ledande: r:o Alla omkostnader för folkskolorna böra bestridas af 126 Den io
No yern b er. irivånarne i de orter, för hvilkas gagn de äro inrättade; men tillfällen till lärares bildande för folkskolorna bör af staten och på statens bekostnad beredas. 2:0
Den gamla goda grundsatsen, att barnen böra hemma lära sig läsa i bok samt erhålla första undervisningen i salighetsläran, bör icke afskalfas, utan fastmera upplifvas samt utgöra ett vigtig»t föremål för presterskapets omsorg och uppmuntrande åtgärder. 3:o Husförhören böra bibehållas och allvarligen handhafvas efter gammal ordning, såväl der folkskolor finnas, sorn der de icke finnas.
De äro ämnade till controll deröf, att hvad lärdt är äfven bibehålles. 4:o Folkskolor böra inrättas i alla städer utan undan», samt i alla socknar på landet i mån af behof och tillgår, samt folket dertill uppmuntras och manas af preslerpet och allm. myndigheterna.
":o Folkskolorna böra icke vara lika till omfattning.
De må kun na bestå af 1, 2 eller flera classer, och dessas antal fritjl gar.
I fu 'ta classen böra de ämnen läras, hvilka enligt a:dra pui ten egentligen ansetts tillhöra hemundervisningen, emes n församlingarna dels äro pligtiga att sörja för fader- ocl moderlösa barns första bildning, dels att bereda tillfälle till sådana barns undervisning i dessa stycken, hvilkas föräldrar icke kunna densamma bestrida.