Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidare har man sagt, alt det icke vore skäl, alt småningom borttaga de fördelar, sorn den privilegierade jorden har och derigenom i tidernas längd komma derhän, alt all jord blir lika beskattad.
Jag tror för min del, att det visserligen vöre väl om man kunde komma derhän på ett eller par århundraden, och anser icke att någon skulle få skäl att deröfver beklaga sig; men jag skall alltid anse det som obilligt och orätt och alltid motsätta mig, om en sådan jemnkning tili beskattningen sker genom någon annan åtgärd än den, som går sä småningom, alt ingen innehafvare af privilegierad jord får något grundad! skäl alt klaga deröfver, ali man tagit ifrån honom hans egendom.
Jag tillstyrker bifall till della betänk.
Hr Coijet, Carl Äng.
Hr Rosenblads begäran om återremiss för att få ämnet närmare utredl inom Ulsk. tager jag mig friheten att bestrida.
Ty säkerligen kan Ulsk. icke derigenom komma till något annat resultat än det, hvartill Ulsk. redan kommit, och ett bättre förslag lär Ulsk. icke kunna afgifva.
Hvad särskildt angår Skåne, så bar Hr Rosenblad mycket rätt i sin uppgift, att der finnas många socknar, som bestå af endast insockne hemman, men i Skåne tillgår i de fleste orter sålunda Den 10 Maj.
483 alt länsmannen aniar till fjerdingsman 2, 3 eller 4 personer, allt som länsmannens distrikt är stort till, och dessa erhälla en årlig lön af alla de hemman inom distriktet, som eljest äro skyldige att hålla fjerdingsman.
Della är således helt enkelt en beskattning, frän hvilken del ypperliga frälset är befriadt.
Frågan torde således nu icke vara någon annan än den, huruvida säteri och insockne samt rå- och rörs-hemman hädanefter skola betala denna skatt eller icke, och det herot naturligtvis på R.
St. att härom bestämma.
Jag skulle derföre tro, att en återremiss är öfverflödig, och får emellertid för min del afstyrka bifall till Utsk:s utlåt, pä de skäl, som af föreg.de talare äro anförde.
Jag fattade Hr Coijets framställning så, att den värde talaren ansåge det Utsk., så snart del utgått ifrån ett fullkomligt förbiseende af säteriernas rättigheter, det icke gerna kunde komma till annat resultat, än det oriktiga, hvaruti det stannat.
Frågan år i min tanka fullkomligen enkel och klar, nernl. den: skall man biträda det förslag, att ulan allsköns ersättning beröfva den privilegierade jorden sina lagligen ägande förmåner?
Att just derom detta utgör frågans innehåll, torde synas uppenbart af Frih. Raahs anförande.
Den värde Fribai har nemi. öppet förklarat, att han för sin del har alldeles icke någonting emot, att skaltejemnkningen må så försiggå, all don privilegierade jorden beröfvas sina rättigheter, ulan någon godtgörelse, allenast del sker succesivt och småningom.
Bit för bil får således en äganderätt afhändas dess lagliga innehafvare; detta skulle ej vara lika orättmätig! i sin mån, sorn eli dylikt afhändande vore i stort och om det gällde alltsammans, i hvilket sednare fall obilligheten sloge alltför starkt i ögonen, för all kunna af någon förnekas.
Det är på sådan grund Frih.
Raab finnér det partiella förfarandet ej allenast tillåtlig!, ulan t. o. m. önskvärd!.
Mig torde medgifvas förklara att det faller sig något svårt för vanliga rättsbegrepp, att nr vare sig juridisk, politisk eller moralisk synpunkt godkänna en så vådlig sals.
Så snart man har detta klart för sig, bör slutföljden vara lätt att draga.
Om vi härvid äfven, på sätt Hr von Hartmansdorff yrkat, taga i billigt betraktande, hvad ej blott vår egen, ulan ock många hittills ur representationen utelyckle medborgares rätt kräfver, samt ingalunda såsom Hr Oxehufvud hemställt, göra ett ensidigt afseende på deras önskningar, som tillfälligtsvis utgjort antalet af fleste ledamöterne i ett Utsk., hvilka ansett billigheten fordra hvad Utsk. föreslagit, så tror jag icke att man bör vidtaga någon annan åtgärd, än ett rent afslag derå.
Ty hvartill en återremiss skulle tjena, kan jag icke förstå.
Den värde talare, som yrkat densamma, har hufvudsakligen instämt i de af llr von Hartmansdorff framlagda skäl och antagit den såsom goda premisser, ehuru han deraf icke alldeles synes hafva härledt samma slutsats.
Följden af en återremiss, i den syftning
Hr Rosenblad begärt densamma, skulle emellertid och i den händelse Utsk. gjorde afseende på Hr Rosenblads önskan alt Utsk. ville taga i betraktande Hr von Hartmansdorffs skäl, ej kunna i bästa fallet 31* 48» Den 10 Maj. blifva annan än ilen, alt Utsk. ändrade sin mening och lill
Stånden inkomme med elt nllåt. af motsatt lydelse med det omar.; hvarefter man finge bifalla dit sisiinkommande.
Hvarföre då icke så gerna nu strax!, till lidens vinnande, afslå hvad som är oriktigt och följaktligen ej bör bifallas.
Jag inser således icke att en tillbakavisuing af ärendet till Utskis behandling kan medföra någon annan verkan än alt fördröja sakens afgörande och göra den måhända mera oviss än nu, då skälen för och mot äro så utförligt afgifne och besvarade å ömse sidor.
Jag bestrider, alltså ärendets återremitterande; jag bestrider bifall; jag yrkar afslag.
Hr 1* r i n l z e n s k ö I d :
Den rättslära, som Frih.
Raab har utvecklat, är i sanning så märkvärdig, alt den larfvar några ord lill besvarande.
Frihm har nemi. förklarat sin fulla belåtenhet dermed, att man öfvertlytiar ifrån de beskattade hemmannen pä de icke beskattade de förras bestyr, allenast det kunde ske så småningom och omärkligt.
I anledn. deraf tillåter jag mig göra Frihui följande fråga: om Frihms granne skulle flytta sin gärdesgård in pä Frihms ägor så småningom, l. ex. blott en gäng om äret och derigenom tillegna sig jord af Frihms egendom för några r:dr i sender samt fortsätta dermed ända lill dess han i det närmaste inkräktat Frihms liela egendom, huru pass skulle Hr Frilen med en så beskaffad behandling finna sig belåten?
Presisl så är det som Frilen velat gå till väga, och det synes som om Frilen tagit dessa grundsatser ifrån skallejemnknings-comileéus betänk., der man tillstyrkt K.
M. alt söka tillvägabringa en särlan öfverflytt ning af dessa onera, om blott såsom orden lyda i betänk., del utan märkbar olägenhet kan ske.
Jag märker att jag verkligen kastade ut en eldbrand, då jag yttrade mig i denna principfråga, efter den blifvit upptagen af flere talare här.
Jag ber alt fä förklara, hvad mitt yttrande åsyftat, och hoppas alt ingen skall ogilla min åsigt.
Hrr:ne torde påminna sig, alt det varit fråga om en sådan slags skaltejemnkning genom obligationer, sora efter en viss liderymd skulle betalas, och hvilka skulle löpa med en högre ränta, af hvilken återigen kapitalet skulle återgäldas.
Om man nu rätt inser huru dermed sig förhåller, så skall mati finna, alt detta i sig sjelf icke är annat än all komma till det mål som jag har åsyftat.
Den liknelse, som Hr Printzensköld log lill skäl af en grannes inkräktning pä den andras ägor, är alldeles icke lämplig.
Den hallar, såsom liknelser i allmänhet pläga göra ; men då Hr Printzensköld syftar på alt iaea alltsammans, sä får jag tacka Gud att jag icke har Hr Printzensköld lill granne.
Här är endast fråga om ali sä småningom, kanske under loppet af århundraden kunna återgifva af den privilegierade jorden, hvad den i fordna dagar inkräktat, ulan ali nuvar. innehafvare deraf hafva någon känning.
Om det sker pä delta sätt, sä tror jag alt ingen kan derpå lida, utan anser detta sätt alt förfara vara både rättvist och ganska godt.
Om öfverflyltningen af de onera, som för närvar, häfta vid den s. k. skattejorden och äfven vid åtskil - Den 10 Maj.
485 liga frälsehemman, tillvägabragles på del säll, sorn Frih.
Raab i början af sitt sednast afgifna anförande förutsatt, så skulle man komma till öfverflyttningen på ett ärligt sätt, emedan då den som hade rättigheten sålde densamma emot verklig valuta; men jag hemställer lill Frih:n, hvad valuta den privilegierade jorden erhåller, om man, på det sätt Ulsk. föreslagit, å densamma öfverflytta!’ en del af skaltejordens bördor.
Milt syftemål är, att rättvisa må vederfaras alla.
Raab tyckes återigen åsyfta motsatsen, samt anse den ena kunna saklöst tillegna sig fördelen pä den andras bekostnad; och när man äger sådana tänkesätt och rättsbegrepp, så torde nog det der inkräktningsbegäret, som jag exempelvis förutsatt, också kunna vakna.
I stället ' således att Frilen hade af milt granskap något alt befara, lärer det snarare vara jag som bör lyckönska mig öfver alt ej hafva Frilim till granne. tlr von Rosen, Georg Ludv.:
Jag anser att Ulsk. har lemna!, denna fråga i ett mycket outredt skick, och tror all Utsk. hade bordt först undersöka huruvida fjerdingsmans-befattningen verkligen är ett hemman åliggande onus, eller en tjensteskyldighet, ställd på personen.
Den fråga har ofta uppstått inom det län, som jag har att göra med.
.lag vill åberopa ett exempel, som rör mig sjelf.
Kan jag vara landsb. och fjerdingsman på en gång ?
Jag betviflar del och det strider emot gammal praxis.
Ulsk:s betänk. bestämmer icke huru en landsh., då han icke på en gång kan vara landsh. och fjerdingsman, skall deltaga i detta bestyr, och icke heller huru förfaras skall, om en person, hvars skyldighet det är att åtaga sig fjerdingsmanna-bestyret, finnes oskicklig att Ijenslen förrätta.
Denna fråga är af Ulsk. alldeles icke utredd, och Ulsk. har icke bestämt huruvida man är skyldig att betala någon annan, dä man sjelf icke är till tjensten lämplig.
Det är pä grund häraf som jag begär äterremiss.
För min del kan jag ingalunda finna en återremiss vara behöflig till följd af hvad Hr von Rosen anfört.
Hr von Rosen har förklarat sig icke kunna vara säker huruvida han såsom landshöfding borde vara befriad från fjerdingsmanna-bestyret eller icke, ehuru, på grund af gammal häfd, den värde talaren ansåge sig vara fritagen derifrån.
Men enskilde förhållanden, grundade pä gammal häfd och dylikt, hafva väl icke gerna kunnat blifva föremål för Utsk:s öfvervägande, hälst Utsk. endast haft att hålla sig till hvad motionerna (öranledt, utan att i öfrigt ingå på bedömande eller vidrörande af några partiella bruk eller missbruk på den ena eller andra sidan.
Jag finner således återremiss ingalunda vara tjenlig och tror att ett afslag torde vara det enda lämpliga beslut, som kan fattas, synnerligen sora redan utgifne författningar i dessa ämnen lära lemna all nödig ledning, och den begärda instruktionen ytterligare komma att derom lemna besked.
Medan jag har ordet, tillåter jag mig att ålertergå till bemötande af ett föreg:de yttrande, der det nemi. sades att i anseende till vissa förhållanden i Skäne en förändring der - 4S6 Den 10 Maj. slädes lärer vara nödig.
Dessa förhålla uden äro af er> fullkomligen local beskaffenhet, och om det äfven varit förknippadt med någon ökad omtanka för länsmannen att i dessa delar af landet, anskaffa fjerdingsm,än inom sitt länsmansdislrikt, så loide det likväl säkerligen icke vara tillbörligt, att, för en sådan partiel omständighets skull, besluta att hos K.
M. begära ett allmänneligt stadgande, som, derest det, med bifall lill en sådan anhållan, utfärdades lill efterlefnad, i allmänhet skulle medföra en påtaglig orättvisa.
Afslag må derföre derå gifvas, ju förr, desto bättre.
Ofverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefer H r Gr. o.
Landtm, yttrade, att han, dä de härvid gjorde yrkanden åsyftade dels bifall, dels afslag och dels åleremiss å ifråga var. punkt ausåge sig först böra framställa proposm ä bifall och säleledes nu finge hemssälla, om B. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt.
Hr Landtm, hemställde sedermera, om R. o.
Ad. afsloge l]tsk:s uti förevar, punkt gjorde tillstyrkande.
Härvid ropades starka? ja, blandade med nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, del han trott sig finna denna propos. besvarad med öfvervägande ja.
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, framställt den nästföljande punkten af Ulsk:s betänk, till föremål för ofverläggningen, samt uppläsningen deraf blifvit börjad, hördes Frih. Raak, begära votering.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., all han förklarat, det han funnit R. o. Ad. hafva med öfvervägande ja besvarat den sednast framställda proprosm samt jemväl med klubbslag hade sladfästal detta beslut, och hade till följd deraf föredragning af den följande punkten redan börjat, hvadan Hr Landtm, trodde, att liden för anställande af votering i ämnet numera vore tilländagången.
Möjligen kan jag misstaga mig, men såsom jag har uppfattat sjelfva framställningen af frågan, så gjordes den på det viset, att Hr Gr. o.
Landtm, framställde lill R. o. Ad., huruvida R. o. Ad. biföll denna punkt af Utsk:s betänk.
Derefter frågade Hr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. afslog densamma, och sedan Hr Gr. o. Landtm, förklarat den sednare propos:n besvarad med ja, så begärde jag votering, och trodde icke att derigenom min tid skulle vara försuten att få votering.
Så har jag uppfattat frågan.
Väl innehåller Riksd.Ordn. den uttryckliga föreskrift, alt när votering blifvit begärd, så skall en sådan ovilkorligen äga ruin; men det måste afse det förhållande, att votering begäres innan R. o. Ad:s beslut är genom klubbslag befästadt, och ett annat mål redan föredraget.
Nu behagade Hr Gr. o, Landtm, med klubbslag befästa Ståndets beslut, och föredrag - Deri 10 Maj.
487 ning ;if elt annat mål var redan börjad innan Frill.
Raab begärde votering; dä hemställer jag ödmjukast lill Ståndet, huruvida del kan vara rätt att söka upprifva ett beslut, som sålunda af R. o. Ad, redan blifvit faltadl.
Om jag också icke fäster mig så mycket vid klubbslaget, ulan skulle anse att Frill.
Raab äfven efter detsamma bade rätt att begära votering, så får jag likväl säga, alt, då lian icke begärt densamma innan föredragning af den påföljande punkten redan var börjad, sä bar
Frilen af denna orsak förlorat sina fatalier alt i denna fråga få votering.
I fall man skulle alldeles i oändlighet fä afbryta föredragningen af pågående ärenden, genom anförande af missnöje öfver något beslut, som Ståndet tillförene och kanske långt för delta fattat, livart skulle sådant leda?
Derest man icke genast ger tillkänna sin önskan om votering, så kan det sedermera icke bjelpas, enär man låtit liden gä sig ur händerna.
Jag yrkar således, alt ingen votering mätte äga rum, utan alt frågau må auses vara afgjord, såsom den är.
Raab: R. o. Ad. torde icke med skäl kunna tillvita mig, att jag ofta bar besvärat med votering.
Tvertom har det mycket sällan inträffat; men bär är fråga om huruvida jag äger rättighet att få en votering elier icke, och skälet att förneka mig en sådan rättighet skulle bestå deruti, att föredragning af nästa punkt var börjad.
Detta skedde visserligen på det sältet, alt caucellisten började uppläsningen; men jag betviflar att mera än några få ord voro upplästa innan jag begärde votering.
Det står i grundlagen, att votering skall begäras genast, men icke att det skall ske före klubbslaget, oeh så mycket måste väl
Hr Printzensköld benäget medgifva, att, vid hvarje fråga beslutet befästas med. klubbslag och försl derefter kan man begära votering, seda» man vet om Landtm, ansett ja eller nej vara öfvervägande i svaret på den framställda proposm.
Den frågan huruvida nästa ärendes föredragning var börjad eller ieke, är det som skall afgöra huruvida jag äger rätt till votering.
Det är icke i liufvudsaken att få votering, sorn jag är så angelägen, ty del kan väl
Ilända att jag förlorar den i alla fall, men det är om min rättighet till votering som jag talar.
Om Hr Gr. o. Landtm, förklarar, att föredragningen af nästa puukt redan var börjad då jag begärde votering, så underkastar jag mig att icke få den, men jag kan icke Enna mig. öfverbevisad af de skäl, som nu äro framdragna, alt jag icke äe berättigad dertill.
Det är vid detta tillfälle alldeles icke fråga om huruvida den värde talaren, som begärde votering, har mer eller mindre ofta besvärat
Ståndet med dylik anhållan.
Detta är en sak helt och hållet för sig.
Den siste värde talaren har förklarat, alt han ieke trodde, det man med läsningen af den påföljande punkten kommit till slutet af första raden, när hans begäran framkom.
1 detta erkännande ligger i min tanka elt tydligt bevis derpå, att samma ledamot likväl inser, ali föredraguingeft 488 Den 10
Maj af nästa punkt var börjad, och det är detta men icke klubbslaget, som bör bestämma huruvida hans begäran om votering må bifallas eller icke.
Detta anföres endast i afseende på formen; ty jag är öfvertygad att denna votering, om den kommit alt äga rum, skulle utslagit ganska väl för dem, som äro af samma mening med mig.
Mig synes härvid att billigheten, den så mycket omtalade billigheten, i detta fall, dels icke i sig sjelf torde vara så stor, som man velat hafva den ansedd, och dels ali den icke lärer kunna åstadkomma att rättvisans och laglighelens bestämda bud blifva bland oss förbisedde.
Tersmeden, Wilh. Fredr.:
Raabs rättighet all få votering eller icke, lärer bero pä tiden då han begärde votering, så anser jag mig böra upplysa, alt jag hörde honom begära votering innan Ridd.-cancellislen hade påbörjat uppläsningen, och innan denne gick fram; men att Hr Gr. o. Landtm, ej hörde denna Frituns begäran, hvadan uppläsningen hann börjas, innan Frilen 2:dra gången yrkade votering.
Så har jag uppfattat gången af detta ärende.
Hvad det omtalade klubbslaget beträffar, så kan det ej lägga hinder i vägen för någon ledamots rättighet, alt fä votering; enär ingen kan förhindra Hr Gr. o. Landtm, att fälla klubban omedelbart efter det lian sagt, huru han uppfattat
Ståndet hafva förklarat sin mening.
Min tanke är således, alt Frih.
Raab har rätt til! att få votering, och anhåller jag att densamma ej må honom förvägras.
Raab år mycket bevandrad i våra grundlagar, derom hyser jag ej ringaste tvifvel; men äfven jag har läst dessa lagar och tror mig om dem hafva så pass kännedom, att Frilen ej behöfver underrätta mig, det klubbslaget efter ett fattadt beslut ej hindrar den, sora begärt votering, att fä eller erhålla densamma.
Jag framställde ej heller förhållandet så, som skulle klubbslaget ensamt vara ett skäl emot Frih:ns begäran men jag gjorde det i sammanhang med den omständigheten, att en ny punkt i betänk, redan var af Hr Gr. o.
Landtm, föredragen och läsningen deraf redan börjad, så att alla former, ölliga vid öfvergången till ett nytt ämne, redan vore iakttagna, innan Frih :n anmälte sig till votering.
Det kan vara en möjlighet att, på sätt Frib:ns försvarare och respondent i delta afseende upplyst, Frilen begärde votering, men alt detta ej hördes af Hr Gr. o. Landtm, så är äfven händelsen med mig, ty jag hörde Frilen ej mer än en gång begära votering; hvilket skedde sedan Frilen hunnit fram till sin bänk, dit jag såg honom skyndsamt begifva sig från det derifrån något aflägsna ställe i salen, der Frilen för tillfället sig uppehöll.
Som det verkligen går fortare att votera än att disputera om saken, så hemställer jag att R, o. Ad. måtte till Hr Gr. o. Landtm, öfverlemna om lian anser med god ordning förenligt, att efter hvad sig här tilldragit, en vote - Den 10 Maj 489 ring företagas.
Anser dä Hr Gr. o. Landtm, del kunna ske, så låt om oss komma derhän ; ly förr lära vi ej slippa ifrån saken.
Tersmeden från höljan hade afgifvil del vittnesbörd, han nu framställt; sä skulle jag ej bestridi votering; enär jag, under förutsättning af den värde Frihms noggranna uppmärksamhet på hvad sig kring honom tilldrager, hör till hans uppgift hysa det fullkomliga förtroende, att något jäfvande af hans vitsord skulle å mia sirla uleblifvit.
Likväl nödgas jag tillstå det jag svårligen kan inse, huru 2:ne härvid förekommande sinsemellan motstridiga omständigheter låta sig förklaras.
Raabs eget yttrande innefattade nemi. att det syntes honom billigt och rättmätigt alt dä hans anmälan om votering ej kommit sednare, än att kanske blott den första raden af påföljande punkt var föredragen, han kunde fä sin begäran uppfylld.
Jag kan ej gerna förena innehållet af delta yttrande, under angifvande på det deruti gjorda erkännande, med det intyg som sedermera blifvit af talarens granne pä bänken lemnadt.
Månne icke mö jligtsvis någon rörelse, någon åtbörd af Frih.
Haab förauledt Frih.
Tersmeden lill den uppfattning af förhållandet, som innefattas i den af honom lamuade uppgift?
För öfrigt och med afseende på den åberopade grannlagenhet, Frih.
Raab ådagalagt i alt icke ofta hafva upptagit tiden medelst af honom begärde voteringar, skulle den nu begärda helt visst, af enhvar med nöje beviljas, såvida lagliga former sådant medgifva, och bör jag, derest detta finge förutsättas vara iakttaget, med nöje samtycka (ill voteriugen.
Till säker upplysnings vinnande, och för alt undvika all vidare tidsutdrägt, instämmer jag med Hr von Hartmansdorff i att helt och hållet öfverlemna lill Flr Gr. o. Landtm, att efter dess egen insigt och bepröfvande afgöra huru i della mål rätteligen förhållas bör.
Vi hafva kommit i det ledsamma förhållande här, alt nära nog behöfva åberopa vittnen på hvad som yttras, eller hvad som begäres.
Jag får då äran förklara, att jag 2:ne gånger yrkat votering; försl utan att höras af llr Gr. o. Landtm, och sedermera, då jag ropade om igen, med mera framgång.
Alt jag icke, då jag första gången hade ordet, sade att jag 2 gånger begärt votering, kom sig deraf, att jag icke ansåg och ej ännu i detta ögonblick anser mig kunna fordra, att ett yrkande af mig hvilket ej hördes fram till bordet, skulle hafva vitsord.
Jag gjorde dock mitt sista yrkande af votering i samma ögonblick, som cancellisten började uppläsningen.
Det var derpå jag egentligen grundade mitt yrkande af att votering borde mig beviljas.
För öfrigt har jag framställt de skäl, hvarpå jag tror att man ej grundlagsenlig! kan förvägra mig den ifrågavar. voteringen; och jag öfverlemnar nu till Hr Gr. o. Landtm, att dermed förfara, huru Hr Gr. o. Landtm, finner lämpligast vara.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att 53 § Riksd.Ordn. visserligen stadgade, att votering, då den begärdes, ej finge förvägras, 490 B*n 10 Maj. men likväl förulsalte, att Ståndets beslut ieke blifvit faltadt, innan voleringen ifrågasattes, ock att frågan när detta beslut vore faltadt berodde på tolkningen af den i närande § förekommande period: ”Besvaras propostn med ja, blandade med några nej, eller Iverlom, oell de, som öfverröstade äro, ej begära votering, lale de, om dem så godt synes, sin särskilda mening i prot. anteckna, kunnande sådant dem ej i något fall förvägras.”
Enligt den praxis, som bos R. o. Ad. varit iakttagen oell sora borde följas dä grundlagen icke innehölle någon deremot stridande föreskrift, hade Ståndets beslut ansetts vara fattadt, då Landtm, förklarat, burn lian ansett sin propos:n besvarad, och öfvergått lill en annan punkt eller särskildt föredragningsämne.
Detta hade äfven nu inträffat, emedan Hr Landtm, icke hört att Frih.
Raab dessförinnan begärt votering; men sedan del numera blifvit upplyst, alt denna begäran förut blifvit framstäld och således felet läge deri, alt Hr Landtm, icke hört Frih:ns begäran, då den första gången gjordes, trodde Hr Landtm, att en sådan felaktighet å hans sida icke kunde utgöra hinder för voteringen, derest Frih.
Raab fortfore alt yrka derasamma.
Om ingen annan yrkar votering, så afstår jag derifrån.
På det att R. o. Ad. ej framdeles må kunna komma i den belägenhet, att långt, vidt och bredt diskutera, huruvida en votering må äga rum eller ej, så torde något i delta afseende böra af R. o. Ad. beslutas.
Hittills liar det varit vanligt, att sedan Hr Gr. o. Landtm, gjort propos., som besvarades med ja och nej, bar Hr Gr. o. Landtm, förklarat, huru han uppfattat pluralitetens svar, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, gjort en paus innan han låtit klubban falla, såsom bekräftelse på uppfattningen; vid motsatt förhållande tjenar klubbslaget lill intet.
När nu klubban bar fallit, skulle jag tro att liden för begärande af votering är tilländalupen.
Jag får derföre hemställa, att R. o. Ad. täcktes besluta och förklara att, seda» Hr Gr. o. Landtm, gjort propos, och förklarat huru han uppfattat svaren, samt derefter fällt klubban, ingen votering uti då förevar, ärendeär tillåten, utan att beslutet är sådant del af Landtm, blifvit uppfattadt.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt då denna Hr Aminoffs framställning åsyftar en tolkning af grundlagen, men en sådan tolkning eller förklaring, enl. 83 § Reg.F., ej finge stadgas i annan ordning, än grundlagen i sådaut afseende föreskrifvit, Hr Landtm, fann sig icke kunna framställa någon propos. i den syftning, som Hr Aminoff begärt.
Härefter företogs pröfningen af 3:dje punkten i förevar, betänk.
, innehållande hemställan, att R.