Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får till stöd för detta mitt påstående åberopa Jernvägsundersöknings-komitéens yttrande: »att ifrå»gav. -de bibana, som satte en af landets mest befolkade och indu»striella orter i beröring med stambanan, kunde ej annat än såväl »för landet i allmänhet som för berörde trakter isynnerhet blifva »af utomordentligt gagn; och komitéen vore ock förvissad, att denna »bana skulle, genom den person- och varutrafik, sorn till och från »densamma komme att utgå, mer än fördubbla rörelsen och inkom»sterna på stambanan emellan Götheborg och den 7 3/4 mil derifrån »belägna punkt, der bibanan komme att afvika.
När dertill lades »den stora varurörelse, som af Borås och trakten deromkring drefs »upp åt landet, samt behofvet af spanmål från Skaraborgs till södra »delen af Elfsborgs län, så kunde komitéen ej annat än anse den »tillämnade bibanan emellan Borås och Härljunga såsom en af de 48 Ben 5 September e. m. »nyttigaste bibanor i landet.»
På grund häraf bar och samma komitée ansett sig böra i främsta rummet bland ifrågasatta bibanor förorda denna bana.
Skulle således denna bana erhålla företräde framför den under f. m. afbandlade, kommer ju sådant att ske i fullkomlig öfverensstämmelse med bemälte komitées yttrande.
Man har invändt att de upgjorde beräkningarne öfver den genom förev:de bibana tilltagande trafik växt ut till allt för stora dimensioner.
Något sådant lärer dock endast den kunna påstå, hvilken aldrig rest stora vägen mellan Borås och Götheborg.
Onskligt för mig skulle vara, att flera af detta Höglofl.
Stånd, som i dag här sitter till doms öfver mitt ord, under en föreg:de tid farit nämnde väg fram.
Ögat mötes vanligen der, ofta nog för hvar 100:de aln, icke endast af ett och ett lass i sender, utan af rader af lass, hvilka framsläpas af oxar.
Sålunda måste körare och dragare sträfva 7 mil för att till destinationsorten framföra en bomullsbal, och lika lång väg derefter för återfärden.
Jag fäster
Eder upmärksamhet, M. H.l uppå den oerhörda tidsförlust, som häraf måste blifva en följd.
De vägpenningar, som erläggas af de mellan Borås och Götheborg trafikerande, kunde fullständigt ådagalägga att mina upgifter om det stora antalet af de å denna väg trafikerande icke äro öfverdrifna.
Enligt noggranna beräkningar skulle bruttoinkomsten å statens jernbana genom tillökningen af denna trafik växa med ett belopp af icke mindre än 450,000 rdr imt årligen.
Om det nu är en sanning att stambanorna i och för sig sjelfva icke kunna bära sig, samt erfarenheten gilver vid banden, att jernvägar, hvilka föras genom en endast jordbrukande ort, svårligen kunna bära sig, så ock vid det förhållande att ifrågavide ort är en industriidkande ort, till hvilken jemväl stor spanmålstillförsel eger rum, tror jag mig kunna uttala den åsigt, att berörde bibana, mer än någon annan, komnre att bidraga till ökade inkomster ä statens förutvide bana.
Hvarföre, M. H., är Gefle-Dalavagen så lukratif?
Derföre att någon annan kommunikationsväg icke kan med densamma konkurrera.
Förhållandet med denna bibana är alldeles enahanda.
Härvid måste man dock ihågkomma att på Gefle-DaLavägen forslas egentligen skogsprodukter.
Källan för denna tillförsel till banan kan uttömmas; men industrien uti den ort, som ifrågavide bibana till Borås skulle genomlöpa, måste ovilkorligen fortfara, så framt folket i den trakten skall kunna existera.
Trafiken derifrån måste derjemte, för den händelse bibanan kommer till stånd, ökas, ty det är naturligt att, i den mån kommunikationen underlättas till angränsande orter, äfven industrien går framåt.
Transportkostnaden för ortens fabriksvaror skulle nemi., enligt nu gällande jernvägstaxa, nedgå till hälften af det pris, som fabriksidkarne för varornas forslande till destinationsorten Götheborg måste erlägga.
Med ani. af en föregida talares yttrande, det han, som på f. m. var besluten att rösta för denna bana, likväl, till följd af det Dan 5 September e. m. 4ft det i afs:de å Upsalahanan fattade beslut, finner sig föranlåten att numera densamma motarbeta, tillåter jag mig anmärka, att så vida man ej låter dervid sig leda af begär att tillfredsställa hämndkänsla eller bitterhet, så förefinnes derför icke något annat skäl.
Man torde nemi. böra ihågkomma att då Upsalabanan otvifvelaktrgt kommer att tynga på statsverket, så kommer deremot Boråsbanan, för hvilken mindre än hälften så stort understöd blifvit begärdt, ovilkorligen att blifva en lättnad för detsamma.
Slutligen får jag, med hänsigt till den stora vinst
Staten kommer att skörda af denna jernvägsanläggning, hemställa, huruvida icke R. o. Ad. finner billigt att utesluta det af Utskit bifogade vilkor: »under förutsättning att detta belopp kan genom »Riksg.Kontoret uplånas inom landet mot fonderade obligationer »å Svenskt mynt, till ett pris, som ej öfverstiger kostnaden för »det under innev:de år utom riket uptagna lån till fortsättning »af statens jernvägsbyggnader», 6amt i öfrigt anhålla att R. o. Ad. måtte, på grund af hvad nu anfördt blifvit, blifalla bvad Utsk:t i denna del tillstyrkt.
Deri utgång, som den under f. m. behandlade frågan erhållit, anser jag icke skäligen böra inverka på nu förhandenvarande frågas afgörande.
Många särskilda omständigheter gåfvo ani. till det på f. m. fattade beslut, nemi. dels ovissheten rör:de den då ifrågasatta banans lämpligaste sträckning, dels de betydliga belopp, som för densammas utförande erfordrades.
Uti nu förev:de fall företer sig deremot ingen tvekan i afs:de å den sträckning, som för denna bana är lämpligast. f berörde hänseende gör sig blott en mening gällande.
Beträffande den betydliga tillökning i inkomster af statens stambana, som genom denna s. k.
Boråsbana är att påräkna, hafva redan så fullständiga upgifter blifvit af föreg:de talare meddelade, att jag icke har att något dertill lägga.
Hvad man dock äfven torde vid detta tillfälle böra ihågkomma, är, att då staten genom det under sednare tider antagna tullsystem högt uttalat den grundsats att industri-idkaren icke vidare bar att påräkna något direkt skydd, utan måste bryta sin egen bana med egna krafter, staten jemväl å andra sidan bör tillse, att våra industri-idkare, så vidt möjligt är, sättas i den ställning att de kunna uthärda täflan med de utländska.
Det kan väl icke vara rätt att bringa saken till den punkt att den Svenska fabrikanten skall genom långa, svåra och dyra transporter m. m. tillskyndas sådane kostnader, att de betunga varan vida mera än den tull, som är fastställd för den utrikes ifrån importerade.
Att så likväl under nuv:de förhållanden skulle blifva händelsen, är redan af andra tydligen ådagalagdt.
Vidkommande åter den siste talarens yrkande att man skulle Htesluta det af Utsk:t bifogade vilkor derom att »beloppet kan »genom Riksgäldskontoret uplånas inom landet mot fonderade obli»gationer å Svenskt mynt till ett pris, som ej öfverstiger kost»naden för det under innev:de år utom riket uptagna lag till fort» H. X. 4 50 Den 5 September e. m. »sättning af statens jernvägsbyggnader», kan jag för ingen del mig deruti förena, helst i sådant fall icke någon gräns skulle blifva satt för de betungande vilkor, som vid delta låns uptagande kunde ifrågakomma.
Att man, å tous prix, skall skaffa sig medel till utförande af denna bana, är ingalunda min mening.
Det torde likväl icke vara så otroligt, att penningar kunna inom landet erhållas på de af Ulsk:t föreslagna vilkor.
Jag erinrar mig visserligen, att då för några riksdagar sedan Riksgäldskontoret erhållit bemyndigande att uptaga ett inhemSkt lån, detsamma likväl ej blef uptaget; men detta härledde sig alldeles icke derifrån, att penningar ej kunde fås, utan deraf, att i Riksgäldskontoret^ kassa fanns en så stor behållning, att Hrr
Fullmrge ansågo mera tjenligt att använda densamma, än att uptaga något lån.
Jemlikt hvad man af ordalagen i Betänlct kan med sannolikhet sluta sig till, skulle proc:n för detta lån icke så mycket komma att understiga den proc., för hvilken det lyckats åtskilliga korporationer här i landet att inrikes uptaga lån.
Vid sådant förhållande synes mig ganska antagligt, att då staten sjelf upträder som låntagare och dess kredit ovilkorligen bör vara större än förutnämnde korporationers, staten jemväl skall erhålla penningar till bättre pris än de kunnat sig betinga.
Staten behöfver alldeles icke söka stora summor på en hand, utan kan uptaga lån uti mindre belopp, t.
ex. mot obligationer på 100 rdr eller något derutöfver; och då skola säkerligen ganska många, som ega besparingar, hvilka de önska göra räntebärande, föredraga att på sådant sätt placera sina penpingar och halfårsvis upbära sina räntor, än att insätta medlen uti t. ex. Stockholms Enskilda Bank eller på andra ställen, der penningar nu mottagas. Jag anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:ts förslag oförändradt.
Under debatten på förmidda gen rör:de jernvägen från Stockholm till
Upsala hade jag tillfälle att yttra min tanka i afs:de å de i ämnet uttalade {mandelia betänkligheter.
Hvad Hr Akerman i berörde hänseende yttrat, kan icke nekas ega sin riktighet; men jag vågar dock taga mig friheten påstå, att om man någonsin skall låta dessa betänkligheter falla för någon af ifrågavarande jernvägar, så torde det böra vara just för denna väg mellan Boiås och vestra stambanan.
Den skulle nemligen blifva en »matare» för vestra stambanan, en matare, hvilken erfarenheten visat vara högst nödvändig.
Man har förut trott att inkomsterna skulle ökas i den mån vestra stambanan utsträcktes: men detta har alldeles icke blifvit händelsen.
Inkomsterna hafva icke i samma proportion tilltagit; och detta är en gifven följd deraf, att befolkningens antal minskas i de trakter, som stambanan under dess fortsättning genomlöper.
Då man nemi. från Götheborg till Falköping räknar 20,000 menniskor på hvarje mil, upgår befolkningens antal uti de följande orterna per mil endast till 15,000 menniskor.
Den begärda summan är icke heller i sjelfva verket så betydlig, att man icke Den 5 September «. m. 51 kan föreställa sig, att de af bibanan förväntade inkomster skola kunna ersätta densamma.
Om ock vinsten deraf icke skalle blifva så stor, som man påräknat, måste den likväl blifva ganska god; och man bör väl icke försumma att söka förskaffa
Staten så stora intrader som möjligt af dess jernvägar, på det att
Staten må komma i tillfälle samt ega förmåga att anlägga jernvägar jemväl uti andra delar af landet.
Det är visst en möjlighet att Riksg.Kontoret kan få låna penningar inom landet på de af Utsk:t bestämda vilkor; med någon säker förhoppning att man skall derutinnan lyckas, kan jag, för min del, icke hysa.
Medgifvas måste dock, attyjenmngeställningen inom landet på senare tider något förbättrats; hvilket, bland annat, ådagalägges deraf, att R.
St:rs Bank satt ned räntan på upp- och afskrifningsmedel.
Att åter förklara, det penningar skulle få uplånas till hvad pris som heldst, skulle vara att sätta frågan uti en helt annan ställning.
För detta fall skulle nemi. denna bana vara ett statsbehof, som måste fyllas och för hvilket man således icke borde sky någon utgift.
Detta lärer väl dock icke kunna med skäl påstås.
Då i öfrigt intresset för ett inhemskt fondsystem här i landet visat sig vara så starkt och enhvar måste erkänna att ett sådant fondsystem vore högst önskvärdt, tror jag äfven häruti ett skäl förefinnes att bifalla de af Utsk:t föreslagne vilkor.
Till alla delar kan jag likväl icke instämma uti de af den siste talaren, Gr.
Mörner, såsom skäl för dess tillstyrkande uttalade motiver.
Jag anser verkligen icke att den ifrågavrde industrien kommit i någon så betryckt ställning genom sednare tiders tullagstiftning.
Vid denna riksdag bar dessutom en återgång uti tullagstiftningen, beträffande artikeln väfnader, egt rum, så att den omtalte förlusten redan kan anses till en del ersatt.
Onekligen skulle jag, heldre än att förändra tullen uti berörde rigtning, velat bereda desse industri-idkare ersättning, genom de fördelar, dem kunde genom jernvägen tillskyndas; men då denna fråga redan blifvit afgjord, är icke skäl att derom vidare orda.
På grund af hvad anfördt blifvit, anhåller jag om bifall till hvad Utsk:t föreslagit.
Jag har hört i dessa ämnen insigtsfull per soner yttra, att det skulle blifva omöjligt att inom landet erhålla lån på de af Utsk:t föreslagne vilkor.
Deraf har min särskilda framställning i frågan blifvit föranledd.
Sjelf icke erfaren i dessa mesyrer, har jag underordnat min mening deras, om hvilka jag egde kännedom att de voro det.
Om nu ett företag anses så nyttigt att Staten bör med lån understödja dotsamma, och om äfven samma företag är gagneligt i det hänseendet, att det bereder Staten en omedelbar inkomst, synes det mig vara alt gå nog långt, om man skall sätta andra skrankor för Riksg.Kontorets uplåning, än dem, som redan förofinnas i Riksg.Kontorets Reglemente, 15?
D en S Sept em b er e. m.
Likväl och då sig företett, att detta mitt förslag mött så mycket motstånd, samt att en ledamot af Utsk:t med så mycken ifver deremot upträdt, anser jag att det är riktigast af mig att i berörde hänseende underordna min åsigt deras, sora äro af motsatt tanka, enär jag, i annat fall, möjligen skulle äfventyra att, genom ett euvist vidhållande af mitt förslag i denna del, icke kunna genomdrifva sjelfva hufvudfrågan.
Jag återtager således mitt förra yrkande och inskränker mig till samma anhållan, som nyss blifvit af Hr Bildt framställd.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, beträffande den nu förev:de punkten och PresteStds derom gjorda inbjudning, yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag oförändradt och dels afslag derå; hvarefter H.
Exc. framställde propos. å bifall till Utsk:ts förslag och, då dervid svarades starka och talrika ja, blandade med många nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan votering blifvit begärd, justerades följande voter.-pröpos.: »Den som bifaller StatsUlskrts uti 2:dra punkten af Utlåt:t
N:o 160 gjorda hemställan ronde en ifrågasatt jernvägsanläggning från Borås till vestra stambanan, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. berörde hemställan».
Vid voteringens slut hade rösterne utfallit sålunda:
Ja — 46.
H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, till följd af R. o. Adms nu fattade beslut, PresteSt:ts inbjudning, i hvad den rörde 2:dra punkten af förev:de Utlåt., icke torde föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Ropades ja. 3:dje punkten, ang:de jernvägsanläggning emellan sjön Södra Dellen och Ljusne eif.
Denns punkt lärer vara i hufvudsak bifallen af 2:ne Stånd.
Då likväl PresteSt:t varit något skiljaktigt i afs:de på vilkoreu, hemställer jag att R. o. Ad. måtte bifalla den inbjudning, sorn PresteSt:t i frågan aflåtit.
Då StatsTJtsk:t tillstyrkt bifall till denna låneansökan, anser jag allt skäl törefinnas att instämma uti motionärernas yrkande, och skulle önskat, att låneunderstödet beviljats på enahanda vilkor, som blifvit bestämda i afs:de å det i nästföreg:de punkt omhandlade lån för jernväg mellan Borås och vestra stambanan.
I den nu under öfverläggning varande punkt har likväl Utsk:t föreslagit lån på hårdare vilkor sn för Boråsbanan.
För sistnämnde bana har Utsk:t förordat att ben 5 September e. m.
ISnet får innehnfvas utun kapitalafbetalning mot erläggande af 4 %, under den för arbetets utförande afsedda tid ; men att efter nämnde tids förlopp årligen 5 % skola inbetalas, hvaraf för hvad af lånet dessförinnan icke godtgjorts, beräknas 4 proc. årlig ränta och återstoden utgör kapitalafbetalning. -—
Uti nu ifrågavide 3:dje punkt föreslår åter Ut.sk:t att bolaget skall betala den ränta, som Riksg.Kont. kan komma att erlägga för de medel, hvilka för beredande af tillgång till detta statsbidrag genom uplåning anskaffas j äfvensom att lånet endast 2:ne år får innehafvas utan kapital-afbetalning, men derefter måste återgäldas inom en tid af 18 år.
Något giltigt skäl till denna olikhet i vilkor kan jag för min del, icke hnna.
Man har visserligen anfört, att
Boråsbanan skulle blifva högst gagnelig för stambanan eller att den vore att anse som en tnatare för stambanan; men hvad i frågan förevarit synes ådagalägga att nu omhandlade bana skulle i statsekonomiskt afside bereda samhället lika stora fördelar.
Det är väl icke endast fråga om att skaffa in så mycket penningar som möjligt; utan egentligen, att i industriel hänseende gagna landet; och under denna förutsättning vågar jag påstå, att det gifves högst få banor i vårt land, af hvilka man kan vänta mer gagn för det allmänna än af denna.
Med hänsigt härtill hemställer jag att punkten måtte bifallas på enahanda vilkor, som för Boråsbanan blifvit beviljade.
Statens mellankomst för utförandet af allmänt nyttiga industriella arbeten kan vä! icke betraktas såsom en skyldighet eller ett behof för Staten att framkalla nya hjelpkällor på alla de ställen, der de enskilda krafterna icke äro tillräckliga för att framkalla dem.
En sådan åsigt synes dock Gr.
Taube vilja göra gällande i afs:de å den nu förev:de jernvägen.
Om denna jernväg icke kunnat utföras på andra vilkor än Boråsbanan, skulle jag för ingen del f. n. velat bifalla lån till densamma.
Samma åsigt hyser jag äfven i afs:de på den i näst efterföljande puukt afhandlade jernväg.
På dessa skäl tillstyrker jag bifall till Utskits Utlåt.
Mig synes något hårdt att, då särskilda bolag inkommit till R.
St:r med särskilda ansökningar om understöd samt dessa ansökningar blifvit remitterade till StatsUtsk:t, nämnde Utsk. uteslutande fäster sig vid de uti ansökningarne framställde anspråk samt icke grundar sin fördelning af understödet på bedömandet af hvad hvart och ett af dessa bolag med rätta tillkommer.
Endast på sistberörda sätt komma nemi. bolagen att ställas uti en billig jemnlikhet med hvarandra.
Af denna punkt finner man dock att Utsk:t strängt hållit sig vid hvad hvart och ett bolag begärt.
Detta bolag har upställt vilkoren så billiga sora möjligt, på det att Staten skulle kunna gå i land dermed.
Likväl tillåter jag mig erinra, att då en af motionärerna i ämnet, Hr Brun, hemställt att låneunderstödet skulle lemnäs i form af räntebärande obligationer, samme motionär icke föreslagit huru hög H iben 5 September e. m. räntan skulle vara å dessa obligationer, samt att motionären framställt den önskan att de måtte utlottas under 20 år.
Utsk:t har likväl icke medgifvit detta, utan, bland annat* bestämt att lånet skall återgäldas inom en tid af 18 år.
Af dessa förhållanden ledes man ovilkorligen till den åsigt att södra Sverige vill hafva för dess del billigare vilkor än dem som förunnats det norra.
Man bör taga sig till vara att det ej kommer att heta, att det södra Sverige vill »lefva på» hvad det norra tillskjuter.
Jag tillstyrker att låneunderstödet måtte tilldelas bolaget på samma vilkor som för Boråsbanan.
Meningen med Statens understöd till jernvägarne lärer väl icke vara, att Staten skall göra liksom en utdelning ur gemensam kassa till hvar och en lånesökande, utan att Staten skall träda emellan med sin hjelp, då den enskilda omtanken icke kan åstadkomma nämnde företag; och detta endast i den mån, som nödvändigt för företagets bringande till verkställighet är erforderligt.
Ostridigt lärer väl ock vara, att då det ena företaget är svårare än det andra, samt följaktligen äfven erfordrar större utgifter än ett annat, jemväl större hjelp måste gifvas åt det ena företaget än åt det andra.
Att nu omhandlade företag behöfver mindre hjelp än Boråsbanan, synes mig ådagalagdt deraf, att motionärerue sjelfve icke derför begärt högre belopp än Utskit föreslagit.
Hr Ros: Jag afstår från mitt yrkande om antagande af PresteSt:ts inbjudning, och förenar mig uti den af Gr.
Taube gjorda framställning.
Som jag omöjligt kan inse konseqvensen deruti, att ifrågavrde bolag skola på olika vilkor understödjas, förenar jag mig uti det af Gr.
Taube gjorda yrkande.
Jag tror att det är rättast att vid en frågas bedömande endast söka faktiska upgifter, samt att särskildt uti förev:de fall icke taga den så mycket omhandlade frågan om norra och södra Sverige till utgångspunkt för diskussionen.
Hvad man, enl. min åsigt, endast och allenast bör hafva till ögonmärke, är landets allmänna nytta samt att ingen sker orätt, — men icke tala, den ene för norra, den andre för södra Sverige.
— Ingen sker orätt, om man bifaller hvad Utsk:t föreslagit.
Likväl och då man här så oaflåtligt talat om norra Sverige samt att denna del af landet får stå tillbaka för den södra, — det har blifvit nästan en modsak att så säga, — tillåter jag mig fästa upmärksamheten deruppå, att Utsk:t, för att borttaga t. o. m. skenet af en sådan orättvisa, tillstyrkt både denna och efterföljande punkt, samt dessutom förordat särskilda anslag för vägförbätlringar, Den 5 September e. m. 55 kanaler och flodrensningar i Norrland, på samma gång som en mängd motioner om understöd för jernvägar m. m. i södra och mellersta delen af riket blifvit afstyrkta.
I öfrigt är min öfvertygelse att det är mycket fördelaktigare för vårt lands politiska sjelfbevarelse, samt, i och med detsamma, jemväl för Norrland, att södra och vestra Sverige, så snart som möjligt, erhålla jernvägar, än att Norrland skulle få jerubanor och de förutnämnde delarne af landet tills vidare vara dem förutan.
Detta förhållande osfsedt, måste det väl vara påtagligt, att, då Norrland har en mindre befolkning än rikets öfrige delar, Norrland icke skäligen bör kunna hafva så stora anspråk på landets tillgångar som rikets iner befolkade provinser; äfvensom en hvar torde inse att, då den nu tag och som icke står i något samband med stambanorna, detsamma icke kan förtjena att omhuldas på samma sätt som t. ex. Boråsbanan.
Jag bar blifvit tvungen att yttra mig i detta ämne för bemötande af de så ofta framkastade påståenden, att det norra Sverige städse får stå tillbaka för det södra.
Utan att vilja inlåta mig i någon granskning af Hr Bildts utsago att norra Sverige icke fått stå tillbaka för det södra, har jag endast velat till besvarande uptaga det af honom anförda skäl för tillbakasättande af den nu ifrågav:de banan, att nemi. densamma ej komme att stå i något samband med stambanorna.
Detta är helt naturligt, då stambanorna ej hunnit längre norrut än till Stockholm.
Hvad åter gagnet af denna bana beträffar, uplyses pag. 38 uti Utsk:t.s Utlåt., »att rörelsen derå skulle komma att lemna en »årlig behållning af 64,500 rdr rmt».
Om man tror denna siffra för stor, samt anser derför till grund liggande kalkyl alltför satiguinisk, må man pruta något på beloppet och vinsten blir likväl högst betydlig.
Vid sådant förhållande underställer jag Eder, Mine Hrr! huruvida det icke är lika gagneligt för landet att få denna jernbana bragt till stånd som Boråsbauan.
Då man hört Gr.
Taubes yttrande, skulle man nära nog känna sig frestad att tro. det ifrfigav:de jernväg blifvit af StatsUtsk:t afstyrkt.
Alla äro ense derom att företaget skall understödjas.
Frågan är endast, huruvida man skall inskränka sig till hvad motionärerna begärt, eller om man skall gifva ett praemium derutöfver.
Om ett företag kan bringas till verkställighet med en mindre summa, skall man icke då stanna dervid, utan i stället gifva för Staten mer betungande vilkor?
Skall såsom giltigt skäl härför kunna åberopas, att ett annat företag eller bolag vid samma riksdag fått understöd på förmånligare vilkor?
En gifven följd häraf skulle blifva, att ett företag icke skulle understödjas med afs:de på dess egen lätthet M Den 5 September «. rt. att understödja, utan med hänsigt till den svårighet, som kunde förefinnas att bispringa andra företag.
Af den diskussion, som i ämnet blifvit förd, har jag endast funnit mig ytterligare föranlåten att fullfölja mitt förut gjorda yrkande.
Efter det öfverläggn ingen härmed ansetts fulländad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, hvad beträffade den förev:de 3:dje punkten och PresteSt:ts derom gjorda inbjudning, hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan utan förändring, och dels att R. o. Ad. måtte bevilja det af Utsk:t tillstyrkta låneunderstödet för ifrågav:de jernvägsföretag under enahanda vilkor, som blifvit bestämda i afseende å lånet för jernvägsanläggning mellan Borås och vestra stambanan, hvilket sednare yrkande, så vidt det blifvit af H.
Exc. rätt uppfattadt, afsåge detsamma som bifall till Utsk'ts hemställan med uteslutande af den 9ista perioden, hvilken lydde sålunda: »dock med den förändring, att nu ifrågvrde lån, hvilket får under två års tid innehafvas utan kapital-afbetalning, derefter återgäldas inom en tid af 18 år genom inbetalning af