Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— — ” att fiskeriintendenten Widegren i sitt afgifnä utlåtande meddelat: att det genom de sedan år 1864 vid Norrlands elfvar verkstälda jiskeriunder-sökningar blifvit till fullo ådagalagdt, att bark och affall af timmer så belägrat de fleste lekplatserna i elfvame, att laxen numera egde högst få fullt lämpliga sådana; att bark af timmer, nedsjunken till vattendragens botten, der städer icke ruttnade eller gåfve anledning till alstring af sådan vegetation eller djur-verld, som kunde tjena ynglet till föda, men deremot lemnade skydd och gömställe för de djurarter, som vore] fiender till laxyriglet och laxrom; att de ter-pentinhaltiga ämnen, som förnämligast från barkens kåda utspridas i vattnetr förorsakade att fisk, synnerligast lax, skydde de orter, hvarest vattnet blifvit med dylika ämnen bemängdt, samt att man trodde sig hafva utrönt, att dylikt förskämdt vatten dödade laxens befruktade rom; att den bast, som affölle från barkadt timmer, snart nog upplöste sig i vattnet och innan kort blefve liggande bland buskar och gräs invid stränderna; att, enligt uppgift från andra håll, barkadt timmer lemnade värdefullare virke än obarkadt, och att förlusten i oir-kesvärde, om densamma verkligen skulle inträffa af de skäl, som uppgåfvos, dessutom icke torde kunna undvikas, när, s&amp;som klaganderna med intyg visat, barken redan första året lemnade trädet, och Jlottningen för öfrigt måste fortgåm
jag nu ingår i någon ytterligare äet aljgranskning af dessa sJcäl; men då en del klagande nu dels sökt anskaffa nya bevis för förut anförda skäl, dels sökt framställa dessa senare i en sådan dager, som tillförene måhända icke blif-
under två till tre år; att det just vore i de smärre bifloderna, som laxöringen och på vissa ställen äfven laxen hade sina bästa lekplatser, i följd hvaraf det vore af vigt, att dessa smärre elfvar ej gjordes olämpliga för sagde JisTcarters trefnad och förökande; att den befarade minskningen i barkadt timmers varuvärde mycket väl kunde undvikas derigenom att de flottande på vårarne medförde timret till länsor i sjön, hvarest detsamma ej lopp fara att blifva lem-nadt på det torra; ätt kostnaden för timrets barkning ej i Vesterbottens län borde blifva större än på de ställen i Vermlands och Gefleborgs län, hvarest måhända till lika mängd endast barkadt timmer flottades samt att flottning af obarkadt timmer befunnits inom andra länder vara så skadlig för fiskets bibehållande att man, såsom inom Finland och Norge, hvilkas naturförhållanden och flskerier närmast liknade våra, för länge sedan funnit nödigt utfärda / Ör-iud mot flottning af obarkadt timmer (So härom längre fram.
Let andra här i fråga varande anförandet af flskeriintendenien Wide- (jren är befintligt » K.
Maj: ts resolution af 13 nov.
1874 och lyder sålunda: -- — rflskeriintendenien Widegren afgifvit yttrande i ämnet och dervid hvad anginge de minsta af de vattendrag, som i besvärsmålen omnämdes, nämligen Lalkarls- och Rathu-åar, Bured samt det vatten, t hvilket Bäckfors sågverk drefve flottning, i underdånighet anfört, att, ehuru af handlingarne fram-ginge att äfven i dessa 9attendrag laxöring, sik och öfriga i Norrland vanliga insjöflskar förekomme, men likväl, med hänsyn till den ringa vattenmassa, som i dem framrunne, de få lokaler för flskarternas fortplantning och trefnad, Åom af timret lemnades oskadade, och de stora svårigheter att i dessa små vat-ien utsätta fiskebragder, när timmer i mängd samtidigt skulle främdrifvas, * vårligen torde kunna i dem framkalla något afsevärdt fiske, äfven om endast barkadt timmer flottades; hvadan och då sålunda fisket icke kunde i dessa smärre vattendrag ega bestånd och upphjelpas på samma gång som flottning bedrefves, ■den mindre viktiga industrien naturligen borde vika för den större och för dessa vatten, i den ordning nådiga brefvet af den 8 april 1811 föreskref ve, särskilda förfättning sreglementen för hvart och ett uppgöras; men att, förutom ifråga om nyssnämda smärre vattendrag, fiskeriinlendenten på anförda skäl ansett den ■af Vår Befallningshafvande utfärdade och af eder (kammarkollegium) fait-stälda bestämmelse om förbud mot flottning af obarkadt timmer inom Vesterbottens län vara af behofvet påkallad och böra tillämpas vid öfriga vattendrag inom länet, så framt icke fiskerierna der skulle allt mer och mer undergräfvas och frukterna i högst väsentlig mån förminskas af de åtgärder till flskenernas jupphjelpande, som under de sista åren blifvit vidtagna.,fvit tillräckligt belyst, anser jag mig dock böra, jemte det.
jag får hänvisa till mina förut afgifna utlåtanden, ytterligare skärskåda en del återupprepade och framhållna åsig-ter.
Såsom stöd för sitt uttalade påstående der om att bark-affall ej sjunker till botten och förstör lekplatserna, såsom jag f örut anfört, meddela nu Herrar James Dickson &amp; C: ni samt v. konsul L.
Glas att de genom kaptenen och landt-mätaren J.
A. Linder låtit undersöka bottnen i Umeå-elf-vens vattensystem utan att denne kunnat finna derstädes något barkaffall.
Granskar man emellertid förbemälda kapten Linders intyg, så finner man, att han säger sig hafva vid lågt vattenstånd besigtigat bottnens beskaffenhet uti en del af Umans och Vindalens vattendrag samt i Umeåelf äfvensom i Baggböle sågdam och dervid funnit att från det timmer, som flottats i dessa elfvar under en lång följd af år, har ingen bark stannat på flodbotten, utan af aggvatten och vind drifvits mot stränderna o. s. v.
Till belysning af hvad värde detta intyg f örtjenar, tillåter jag mig endast framhålla:
att det för utrönande af bottnens beskaffenhet i ett vattensystem icke är nog att besigtiga vid lågt vatten den-samma på.
en del ställen, utan att derför fordras en fortgående undersökning med draggningar och sådana s. k. bottenskrapor, som vid fiskeri-undersökningar och zoologiska forskningar användas;
att derest kapten Linder användt dylika redskap på sådana elfplatser, der bark vanligen samlas, och icke i såg•• dammar, hvar ifrån den naturligen måste bortskaffas för att icke förorsaka uppgrundning m. m., han otvifvelaktigt kommit till samma resultat, som jag flerfaldiga gånger funnit vid vattendrag, der flottning af obarkadt timmer brukas, att nämligen icke sällan äfven laxens bästa lekplatser blifvit belamrade med massor af sjunken bark, läkten, sågspån m. m. dylikt *, som gör dessa lekplatser olämpliga och mindre användbara;
* Bevisningsskäl, som ej höra till saken — eftersom här blott ät fråga om bark — äro här af fiskeriintendenten använda.
anm.att jag på grund häraf och då Kapten Linder iclce på något tillfredsställande sätt utredt vidden af ' den af honom vidtagna besigtning m. m., finner jag hans ' intyg icke kunna förtj ena något af seende,
Samma klagande anföra vidare såsom stöd för sin åsigt, att flottningen icke skadar fisket, utdrag såväl af fiske-räkenskaperna vid Matfors bruks fiske i Ljunga elf som äfven af flottchefens anteckningar om i denna elf under åren 1866 — 1874 framflottade virkesmängden, och hvilka handlingar synas visa att, ehuru timmerflottningen i elf v en ökats, detta oaktadt förenämde fiske förbättrats, samt anföra vidare ett synerätts-utdrag, hvar af skulle kunna slutas att redan år 1725 fisket vid vissa fisken i Ljungan var
* mindre betydande än nu, oaktadt flottning sedermera oaf-brutet fortgått.
Härom får jag först anmärka, att den omständigheten att Matfors fiske blifvit på senare tider bättre, visst icke visar att flottningen varit oskadlig för fisket i Ljunga-elf ty först och främst kan förbättringen i Matfors fisken härleda sig från flera orsaker, som ej hafva med flottningen något sammanhang, såsom t. ex. inrättandet af bättre fångstmetoder, nedläggandet af andra fisken, som förr delat afkastningen med Matfors, borttagandet af hinderliga fångst- och dambygnader, som tillför ene skadligt inverkat på fiskens vandringar m. m.; sedermera är att märka att af den omständigheten att Matfors fiske under den anförda årstiden f örbättrats, långt ifrån följer att en dylik förbättring inträffat vid samtlige fisken utefter vattendraget, ty dessa kunna naturligen hafva blifvit försämrade i samma mån som Matfors ökats, hvadan sålunda, samt då några tillförlitliga statistiska uppgifter icke finnas öfver samtlige fiskens af kastning i Ljunga elf under den anförda tidsperioden, någon tillförlitlig slutsats om flottningens inverkan på fisket der sammastädes lika litet kan från dessa utdrag hemtas, som från det åberopade synerättsutdraget, hvar af endast framgår, att redan i början af 1700-talet en del fisken gåfyo jemförelsevis liten af kastning och ledo skada af flott-ning, utan att nämda handling gifver tillräckligt stöd för nödiga jemforelsers anställande mellan samtliga fiskens i Ljung a elf af kastning förr och nu.
Beträffande den af samma klagande framkastade antydan derom att den mängd af s. k. skalariötfisken, som på senare tiden, jemlikt före-bragta intyg, blifvit inrättade i ' skärgården och Umeå elfs mynning, skulle vara rätta orsaken till fiskets af tagande vid fångstställen uppe i sjelfva elf ven, torde endast vara er-forderligt att påpeka, att af den omständigheten att äfven andra orsaker uppenbarligen bidragit till en del fiskens försämring, icke följer att flottning af obarkadt timmår rarit oskadligt; men att af den mer än väl kända inverkan, som flottning af obarkadt timmer måste utöfva på elfvarnas naturförhållanden, ovilkorligen framgår att en sådan flottning nödvändigt måste inverka skadligt på fisket i hela vattensystemet, äfven om ett.
eller annat jemförelsevis mera för-monligt beläget fiske der af under en viss tidperiod skulle rona mindre märkbar inverkan.
Beträffande det af v. konsuln L.
Glas framkastade påstående derom att, då barken lägrar sig på fiskena och hindrar fångsten, derigenom skulle förorsakas ett minskadt fiske och minskad skofling af fisktillgången, hvadan sålunda flottningen af obarkadt timmer skulle verka till fiskets upphjelpande på samma sätt, som de påbjudna fridygnen, erfordras endast att jag anmärker, dels att fiskevattensegarne naturligen icke kunna vara belåtna att under tillåten tid blifva hindrade • i sin fångst genom bevisligen skadlig inverkan af det sätt, hvarpå flottning bedrifves, dels att ' den besparing i fiskfångst, som, på sätt v. konsul L.
Glas antydt, skulle uppkomma, långt ifrån kan antagas motverka den skada på fisktillgångens ökande
* inom vattendraget, som otvifvelaktigt uppkommer genom flottning af obarkadt timmer.
Med anledning der af att jag i mina föregående utlåtanden framhållit att flottning af obarkadt timmer skadar fiskena derigenom att terpentinhaltiga ämnen upplösas i och skämma vatten, som sålunda blifver mindre lämpligt foryngel-utkläckning och fiske m. m., anföra nu sammanstämmande Lycksele och Deger fors socknemän samt delvis äfven Klabböle, Norfors och Sörfors byamän, Skellefteå socknemän m. fl.
att ifrågavarande ämnen i mindre grad tillföras vattendragen genom flottning af obarkadt, än barkadt timmer, i ty att desamma urlakas ur barken, som sedan flyter upp till stränderna; att det s. k. bastet eller saftrådarner som lossna från timret, långt mera skada fisket, än sjelfva barken, emedan bastet ej flyler, utan lägrar sig på botten äfvensom på fiskverken.
Förutom hvad jag förut till belysning af dessa frågor har anfört, får jag nu äran meddela, hvad jag under förliden sommars förrättning sresor funnit ytterligare be-kräftadt:
a) att nämligen, enär kåda och dylika ämnen lika väl finnas i sjelfva barken som i bastet, naturligen större portion af dylika ämnen ovilkorligen måste tillföras vattendraget, när obarkade stockar flottas i detsamma, än när endast barkadt virke, som blifvit frånhugget åtminstone en del kåd-artade och terpentinhaltiga ämnen, framfor sias;
b) att af det framkastade påståendet att kådhaltiga ämnen uurlakas “ ur barken, framgår hela klagandenas bevis-ningsfÖrings oriktighet;
c) att då vid barkens afhuggning från eft träd i skogen en stor del bast dervid medföljer och sålunda aldrig hamnar • i flottning sleden, och då bastet lika väl löser sig från bark, som affaller från stockar i ett vattendrag, som från sjelfva stockar ne, här af måste följa att genom flottning af endast barkadt timmer vattendraget blifver långt mindre bemängdt med bastaffall, än om träden obarkade nedsläppas i elfvarne.
Vore ej så f örhållandet att bastet löste sig äfven från affallen bark, så skulle naturligen i fråga-varande klagande, vid hvilkas vattensystemer hittills endast obarkadt timmer flottats, icke kunna hafva erfarit någon skada genom bastaffall, hvaröfver, såsom af handlingarne framgår, klagan dock icke sällan försports.Då af hvad jag här förut anfört och med stöd jemväl af hvad jag förut i ämnet andragit otvifvelaktigt framgår, att flottning af obarkadt timmer nödvändigt i flera af seen-den skadligt inverkar på fiskeriernas bestånd, torde kungl.
kollegium finna att ej heller de omständigheter, som nu senast i besvärsskrifterna blifvit andragna, torde böra föranleda någon ändring i Kungl.
Maj: ts BefälIningshafvandes öfverklagade utslag, hvad sådana vattensystem beträffar, der fisket kan ega bestånd och flottning äfven bedrifvas, samt nödiga föreskrifter utfärdas såväl till skydd för det ena som det andra intresset.
Att till sådana vattensystemer otvifvelaktigt måste räknas Umeå- och Skellefteåelfvarnes, är fullt påtagligt, men i hvad mån detta kan vara fallet med en del af de mindre vattendragen, som nämnas i besvärsskrifterna, derom lem-na handlingarne icke tillräcklig upplysning och derom har jag icke varit i tillfälle att verkställa de omfattande undersökningar, som måste föregå utfärdandet af nöjaktiga flott-ningsreglementen.
Med anledning här af samt då jag icke anser en nöjaktig sådan undersökning vara åvägdbragt genom de upplysningar, som erhållits å de af Konungens Be-fallningshafvande nu senast hållna sammanträden, och då jag anser en dylik undersökning näppeligen böra af fiskeri-tjensteman, väg- och vattenbygnadsofficer, synerätt samt ombud för kronan och fiskevattensegarne verkställas vid hvart och ett af vissa mindre vattendrag, hvar om nu är fråga, mm om hvilka jag saknar den närmare kännedom, hvarför-utom jag icke är i tillfälle att yttra mig, huruvida det utfärdade förbudet är af omständigheterna betingadt eller ej, finner jag mig icke kunna för närvarande afgifva något fullständigare utlåtande beträffande de ifrågavarande besvär smålen, än det som framgår af hvad jag nu härofvan
• och förut i ämnet har yttrat.
W ide gren.Ur den stora massan af besvärsskrifter i ämnet skola vi nu utvälja några, som synas oss bäst ådagalägga halten af fiskeriintendentens nu anförda utlåtande.
Vi göra början medelst följande i sak bevisande framställning af firman James Dickson &amp; C: o:
Stormäktigste, Allernådigste Konung!
Hos Eders Kongl.
Maj: t få vi härmed i djupaste underdånighet öfverklaga kammarkollegii bifogade, den 5 sistlidne februari meddelade utslag angående barkning af timmer, som flottas i Umans ocli Vindelns vattendrag samt Umeå elf i Vesterbottens län.
Under förklaring att frågan huruvida de, som inom Vesterbottens län idkade flottning borde vara underkastade skyldighet, innan såg- och bygnadstimmer för flottning i vattnet nedlades, att detsamma afbarka eller icke, vore beroende af de särskilda förhållandena inom hvarje vattendrag eller sjö, samt således icke kunde pröfvas och afgöras förr än fullständig utredning härom åstadkommits, hac Eders Kongl.
Maj: t genom nådig resolution den 13 september 1874, med undanrödjande af landshöfdingeembe-tets och kammarkollegii i saken meddelade beslut, visat ärendet åter till Konungens Befallningshafvande, som sedan vederbörande sakegare lemnats tillfälle att sig yttra samt erforderlig undersökning rörande de på-frågans bedömande inverkande omständigheter egt rum, hade att särskildt för hvarje vattendrag eller sjö meddela laglikmätiga bestämmelser.
Redan förut hade Konungens Befallningshafvande vid utlysta kommunalstämmor i ärendet låtit höra uej mindre fiske-delegare och iiskeidkare än ock vattenverks-, strand- och jord-egare. “ Då detta likväl icke ansågs vara tillfyllest, hafva vi för vår del icke kunnat finna annat, än att Eders Kongl.
Maj: ts åberopade nådiga resolution rätteligen bort så förstås, att då denna fråga tvifvelsutan afser “ huruledes och med hvad vilkor flottnin-gen må få utöfvas “ sådan noggrann undersökning bort ske, som föreskrifves uti kongl.
brefvet den 8 april och kammarkollegii Cirkulär den 7 maj 1811.
Då nämda bref och cirkulär afser skydd å ena sidan för de flottande, att de ej obehörigen hindras eller med oskäliga afgifter betungas, men å den andra för strand-,vattenverks- ocli fiskegare mot skada ocli förfång synes oss desamma Imr hort hafva vunnit tillämpning samt Konungens Be-fallningshafvande, innan ärendet till slutlig pröfning upptagits, hort remittera detsamma till häradssynerätt, samt afvakta dess utredning och betänkande.
Det kan nämligen icke vara likgiltigt huru vida de flottande verksegarne skola betungas med de oerliörda åfgifter och förluster, som med barkningen mäste vara förenade.
Enligt den uppgift, som uti Konungens Befallningshafvandes utslag förekommer, flottas ärligen i Umeå elf omkring 280,000 såg-timmer och kostnaden för den påbjudna barkningen anses uppgå lill 15 å 25 öre per stock, hvilket senare belopp torde vara det, som kommer sanningen närmast; men en afgift af 70,000 kronor ärligen är dock väl stor, för att utan betänkande läggas på en industri, hvars betryggande utgör lifsvilkoret för odlingens.
framsteg och befolkningens trefnad i en landsdel med det läge och de kulturförhållanden, som Umeådalen har att uppvisa.
Om nu för inrättandet af en den allra enklaste bygnad i eller invid vattendraget syn och undersökning, hålles, hade väl sådant ännu hellre bort ske, dä fråga uppstått.om meddelandet af bestämmelser, hvilka, förutom det tvång, som lägges pä de flottande, alltid mäste medföra förlust ej mindre för timmerleverantörer än för sågverksegare.
Alla de omständigheter, hvilka Konungens Befallningshaf-varide för det utfärdade påbudet åberopat, äro hittills obevisade och tala vid en väsentlig afprutning.
Konungens Befallningshaf-vande har också försigtigtvis begagnat ett uttryck, som.
huru väl valdt det än må vara, likväl lägger i dagen, att Konungens Be-fallningshafvande icke varit fullt säker pä sig angående befogenheten af de utfärdade föreskrifterna, såsom motiv för hvill&gt;a Konungens Befallningshafvande icke gittat åberopa annat, än livad vid de å landskansliet och i Lycksele hållna sammanträden blif-
vit * upplyst *.
Det är dock härvid att märka, det hvad å veder-delosidan uupplystesaf oss till allra största delen bestreds, hvadan upplysningarne icke liafva annat och högre värde än förmodanden och lösligt framkastade uppgifter i allmänhet.
På sådant sätt vunna upplysningar böra pröfvas med den ytlersta
• Ur dairons Krönika.
9iorsigtighet, allrahelst då fråga är att på dem grunda en skyldig het, som årligen medför enorma kostnader.
Finner man då en ledning i sunda förnuftet, bör denna ledning icke heller förkastas.
Men huru kronofogdarne Gadds och Hamrins uppgift att bark och annat affall från timmer vållar uppgrundningar tål vid en närmare skärskådan inför detta förnuft, låter lätt tänka sig.
- Uppgrundning kan naturligtvis icke ske på annat sätt än att vattendragets botten allt mera höjer sig genom tillsats af nya ämnen; men det vore högst intressant att erfara hvar, när eller huru ofta man påträffat grund af bark oeh timmeraffall inom det vattensystem, hvarom nu fråga är.
I högsta grad förvånade öfver denna vigtiga upplysning, som vid sammanträdena undgick vår uppmärksamhet, men förekommer i Konungens Befallningshafvan-des utslag, togo vi oss anledning låta genom opartisk person undersöka förhållandet, och det af honom efter undersökningens afslutande utfärdade bevis gifver vid handen, att någon af bark eller timmeraffall förorsakad uppgrundning icke kunnat upptäckas.
Sunda förnuftet hade förut sagt oss, att barken flyter, och detta omdöme har ej jäfvats af kapten Linders undersökning,, hvaröfver bevis finnes våra besvär hos kammarkollegium bilagdt.
Icke så litet anmärkningsvärdt förefaller oss ett yttrande af iiskeriintendenten.
Han yttrar nämligen att den bast, som af-fölle från barkadt timmer, snart nog upplöste sig i vattnet och innan kort blefve liggande vid stränderna bland busfkar och grås.
Af detta yttrande skulle man kunna draga hvarjehanda slutsatser, den ena besynnerligare än den andra; men att ett ämne, som löser sig i vatten, derefter kan blifva liggande vid stränderna är för oss ofattligt.
Är det vatten, i hvilket upplösningsprocessen försiggått, rinnande, lärer det upplösta ämnet ej få tillfälle att samla sig vid stränderna, utan tvingas medfölja den framrinnande vattenmassan.
Vi hafva påpekat detta yttrande såsom bevis på den opraktiska tanklöshet, hvarmed man gått till väga vid afgifvandet af yttranden i allvarliga och maktpåliggande frågor samt derför att vi sett oss tvungna konstatera, att numera aflidne fiskeriintendenten Widegren stundom gjort sig skyldig tillöfverdrifter, för hvilkas korrigerande det erfordrats endast vanligt sundt förnuft.
Hafva nu dylika uppgifter och påståenden kunnat officielt framställas, så må med skäl ifrågasättas, huruvida ärendet, innan detsamma af Konungens Befallningshafvande slutligen pröfvades, erhållit den fullständiga utredning, som uti Kongl.
Maj: ts nådiga resolution den 13 September 1874 anbefalles.
Kan det i öfrigt anses vara tillfyllest, då det gäller en vigtig del af flott-ningsregleringen uti ett vattensystem, som från kusten sträcker sig öfver 40 mil upp i landet och omfattar en yta af 200 qva-dratmil eller måhända mera, att bygga ett så ödesdigert beslut på hvad som muntligen kunnat yttras vid tvänne inom fyra väggar hållna sammanträden?
Men af de åberopade yttrandena framgår, att icke allt, som vid dessa sammanträden upplysts, varit eller kunnat vara så alldeles tillförlitligt.
Att hvarken erfarenhet eller vetenskap ännu till fullo konstaterat behofvet eller ens nyttan af # timmerbarknin-gen, torde få anses ostridigt, och så länge detta behof ej är åda-galagdt, synes det vara väl förhastadt att meddela dylika bestämmelser.
Hvad specielt beträffar yttrandet att tillgången på värdefulla fiskearter under loppet af de sista tjugu åren betydligt minskats, är detta påstående icke enligt med verkliga förhållandet, men väl tvärtom.
Hade uppgiften innehållit, att lax och andra ädlare fisksorter under senare åren endast sparsamt och till höga priser varit att tillgå på Umeå stads torg, så skulle vi villigt hafva medgifvit riktigheten af ett dylikt påstående under förklaring derjemte, att det stegrade priset berott icke af minskning i fiskeriernas afkastning, utan af den lifligare efterfrågan, som varan rönt samtidigt dermed, att en förbättrad samfärdsel med de södra orterna möjliggjort en storartad export af färsk lax, hvar-igenom tillgången af denna vara för ortens egen förbrukning minskats och vid lifligare efterfrågan på platsen betingar högre pris än förut.
Detta glädjande förhållande hoppas vi Konungens Befallningshafvande skall konstatera, då vi såsom gifvet antaga, att Konungens Befallningshafvande har sig nogsamt bekant hithörande förhållanden ..
Antingen måsle nu förevarande sak vara ett fiskeriärende
— och såsom sådant har Konungens Befallningshafvande handlagt det, — eller ock är det ett flottningsärende och såsom sådant har det ej hlifvit nöjaktigt utredt.
Visserligen har blifvit antydt, att häradssynerätten den 28 juli 1868 till förekommande af skada ä ängar och odlade lägenheter ansett barkning af flott-ningsgods vara fördelaktig; men fråga om barkning af timret till skydd för fiskerinäringen har så mycket mindre kunnat afses som frågan derom vid nämda tid ännu icke var väckt.
Med livad vi här ofvan andragit anse vi oss hafva till fullo ådagalagt, att den undersökning, som af Eders Kongl.
Maj: t föreskrifri ts, icke blifvit verkstäld, hvadan ock det öfverklagade påbudet icke kan anses hvila på fullt objektiva grunder.
Icke heller kunna vi anse, att det stadgade vitet för hvarje obarkad stock står i harmoni med 3 § i Kongl.
Förordningen den 16 februari 1804 om strafflagens införande.
Allt detta samt hvad vi redan hos kammarkollegium anfört utgör ock skäl hvarför vi våga i underdånighet yrka,
Maj: t med undanrödjande af myndigheternas öfverklagade utslag, visa ärendet åter till Konungens Befallningshafvande för ny laglikmätig behandling.
Umeå den 29 Maj 1878.
James Dickson rf ' C: o.