Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen omtalade personer uteslötos från deltagande deruti.
Bru. ket har stadiästat denna stridighet mot Grundlagens mening, och detta hinder för ett sannt uttryck af Ridderskapets och Adelns verkliga önskan i afseende på Electorernes bestämmande, emedan Bänkmansvalet nästan af en slump beror.
Ofullständigheten i §.
Riksdagsordningen består, efter min mening, lörst deri, att hon ibland dem, sorn böra uteslutas från Utskotten och V3I till Utskotts Ledamöter, icke upptager andra föredragande än StatsSecreterare, och således förgäter föredragande af JustittaeÄrender, och Commandomål, eller RevisionsSecreterare och Tjenstgörande GeneralAdjutanterne för Armén och Flottorne.
Origtigheten af att de sednare skulle kunna sitta i Utskott, eller deltaga i bestämmandet af Le* damöterne, t. ex. i Constitutions- och Stats* Utskotten, torde händelserna vid sistlidne Rik«J dag hafva tillräckligen ådagalagdt.
Re* visionsSecreteraren beträffar, så hafva de en dubbel föredragning, dels i JustititeRådet, der de ej ansvara för beslutet, emedan Högste Domstolens Ledamöter ej elfve göra det inför Riks - Den af. Januarii. *7 RiksRätten eller Opinions-Nåmnden ; dels i StatsRådi t, dsr RevisionsSecreterare måste ansvara för beslutet, emedan deras contrasignatioti är tillräcklig, att göra en gifven befallning i JustitiasÄrender gällande till verkställighet, oaktadt de föredragningen öfvervarande Mioistrarnes, Stats- och justitiaDRådenS afstyrkanden, Vöre icke RevisionsSecreterare, såsom andra Föredragande ansvarige inför RiksRätt, så funnes ingen borgen mot magtens missbruk i Justitirrväg, och då vöre ConsntutionsUtskottets läsning af StatsRådets JustiticcProtocoller fög® vigtig.
Äro RevisionsSecreterarne ansvarige inför RiksRätt, och är det de, som contrasig^ nera ej mindre vissa författningar, sorn Kongl, Majit Utan Riksens Siänders deltagande utfärdar, än de till dem afgående Lagförslagen: så böra de hvarken få sitta i Constitutionseller LagLJtskotten, eller deltaga i valen till desamma o. s- v., af skål, sorn redan äro anförda.
RiksdagsOrdningens 41 § är äfven ofullständig deruti, att de f.ån delägande i UU skotten och val till Utskotts L dsmöter uteslutna Embetsman, enligt bokstafven, end^it är det så länge de äro tjenstgörande.
Meningen måtre och borde naturligtvis vara, aft de män, soni ej sedan sista Riksdags gran/kning utöfvat något af ifrågavarande Embeten, och såled s icke voro någon ansvarighet inför Riksens Ständes underkastade, skulle kunna i Utskotten och i Bil. till Ridd. o. Ad.
I Afd. 3.
Dea 2 i Januarii. valen dertill begagnas.
Eljest inträffar, i an* seende till den tid, magtens utöfning varit dem anförtrodd, det tillintetgörande af ansvarigheten, och af den oväldighet i åtgärdernas profning, hvilket förut är anmärkt*
Man behöfde då blott vid Riksdagens början gifva tjenstledighet åt de Embetsman, man vilie hafva in i Utskotten, eller som skulle bestämma deras Ledamöter , och efter fulländningen af deras Riksdagsgöromål, insätta dem i deras förra Embetstörrättningar.
Andra händelser hafva sedermera inträffat, dem Grundlagens Stiftare år I809 icke kunde förutse; såsom möjligheten att en Embetsman, hvilken Grundlagen icke förbjuder att sitta i Constitutions- eller StatsUtskottet och granska Ministrarnes åtgärder, och som uttryckligen är en af deras Domare i RiksRätten, sjelf skulle utom Riket innehafva det högsta föriroende-embete, Konungen kan gifva, eller det yppersta i hela Ministeren.
Grudlagens stiftare kunde ej heller förutse, att för hvarje Styrelsegren skulle tillförordnas 3, 4 särskildta och samtidiga föredragande.
Således finnas nu icke blott, såsom Herr Grefve Schwerin förmodat 26, utan 33 eller 34 personer, hvilka såsom högsta magtens organer sedan sista Riksdag kunna vara utsatta för åtal å Riksens Ständers vägnar, och följaktligen på anförda grunder böra från Utskotten och val till Utskotten uteslutas.
Om de alla blefve Bänkmän, så vore de långt flera än som hehöfdes för att bestämma Electors-listan, och följaktli - Den 24 Januarii.
19 gen äfven i högsta måtto verka på Utskotts, valen.
Bilagor till PleniProtocollet för d. 27 Januarii.
Herr von Franchen, Åugust:
Vid det på bordet hvilande anförande af Friherre Åkerhjelm, anhåller 2jag att få göra några erinringar.
Utan att vilja bedömma den ifrågavarande publicitetens verkliga nytta, som ej torde be» tviflas efter redan flere röstat för densatnma, så kan jag ändock a{
Åkerhjelms anförde skäl ej inse någon blifvande förmån; ty att följande dagen efter deten mening blifvit anförd, få se den tryckt i allmänna Blad, innan Protocollet ännu blifvit justeradt, då rättelser ännu äro (illåtne, anser jag mera skadligt, emedan vederläggande genom Utdrag af ProJ tocollet alltid kemmer att föranleda till ett pennkrig, hvarvid den oskyldigt försvarande ofta kati komma att förlora genom underlägsenhet i skrifsätt.
Ej heller anser jag ifrågavarande publicitet kunna jemföras med den allmänt erkändt nyttiga tryckfriheten, då tryckfriheten tillåter hvar och en, att fritt yttra sina tankar i skrift?
Den 27 Januarii. skulle deremot åhörare af RiksStåndens öfverläggningar kanske hindra många att fritt yttra sina tankar endast stödda på öfvertygelse, men medvetande af mindre lycklig talaregåfva, och således ej vilja blottställa sig för kanske ofta partiska åhörares oblida omdömen.
Efter min tanka så, om publicitetsfrågan vinner bifall, bör den till en början ske så inskränkt som möjligt, emedan det alltid framdeles blir lättare, att utsträcka en gifven rättighet, än att indraga den, och då bör först och främst de få tillträde till öfverläggningarnes afhörande hvilka tillhöra samma Stånd men ej äro Riksdagsmän, emedan de tyckas hafva rätt, att framför andra afhöra huru dess egna Representanter utföra sitt kall, samt dernäst de, hvilka för betydligare fastighet skatta till Staten, utan att någonsin kunna komma i fråga, att som Riksdagsmän deltaga i dess förvaltning.
Min anhållan är således om Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskalke«s proposi tion att på Riddarhuset endast tillträde tua lemnäs afhörande personer af vart eget Stand, samt sädane ofrälse Possessionater, som med sin
Debetsedel kunna styrka, det de i för_ mögenhetsafgift årligen erlägga minst bo R.dr Banco.
Skulle Proposition, i anledning af 52 §. i RiddarhusOrdningen ej kunua göras; så an-* Den *7 Jann nr ii. *31 håller jag att detta Memorial nätte till Riddarhusutskott blifva remiUeradt» N:o 2.
Grefve Hard, Carl Gustafi Att publicitet är ett af hufvudvilkorenför en Constitutionel Statsförfattnings bestånd och fullkomnande, beitrides nu mera icke.
Hvarje förslag till dess befordrande mäste alltså anses som bevis på nit och kärlek för Constitutionen, att med uppmärksamhet omfattas, men hvarje steg till detta mål måsie också sorgfälligt öfvervägas, så att man icke, för de lofvande utsigterne till fördel, öfverser de möjliga olägenheterne-
Om en sådan betänklighet och varsamhet i allmänhet är nödig, är den det i synnerhet i en Stat, der, såsom hos oss, Constirutionen är ny; der hvarken den närvarani de generationen blifvit bildad efter Constitutionens anda, eller Constitutionen varit en följd af Nationens allmänna bildning utan. man först af ett uppväxande slägte kan vänta sann medborgerlighet, en på öfvertygelse oin Constitutionens värde grundad kärlek för densamma, och bestämda begrepp om de rättigheter och skyldigheter, som densamma medförer.
Med tillämpning häraf, går j»* ty yttra mig öfver den af Herr Friherre Åkerhjelm väckta motion, om tillåtelse för främmande personar, att öfvervara Ridderskapefa och A* 22 Den 27 Januari?. delns öfverläggningar.
Den fördel, Herr Frihem tror deraf böra väntas, är hufvudsakligen den, att ett betydligt antal medborgare, utmärkte både för moraliskt värde och förmögenhet, som icke höra till något visst Stånd, genom en sådan tilla else, ‘•kulle komma i tillfälle att gagna och upplysa vid granskningen och algörandet af ämnen, om hvilka de kunna äga mycken kännedom, och på hvilkas rätta behandling deras rätt möjligen kan bero.
Denna fördel vore visserligen stor, men vid förslagets utförande möta åtskilliga hinder och betänkligheter.
Ridderskapets och Adelns samlingsrum är icke stort nog, för att rymma alla dess representationsrätt ägande Ledamöter, om de på en gång skulle infinna sig och knappt tillräckligt för \ delar deraf.
Den plats, som kunde åt fram* mande åhörare inrymmas, med förutsättande, att ej mera, än hälften af Ridderskapets och Adelns medlemmar på en gång samlas, vore endast läktaren, som jag ej tror kan intaga 200 personer, hvaraf föijer, att blott ett bestämdt ringa antal åhörare hvarje gång kunds admit teras och dessa skulle då förses med inträ des-pölletter, som af en eller flera utdelades.
Härvid kunde icke något legitimerande, eller styrkande af en persons rätt till inträde framför en annan, komma i fråga, utan godtycke skulle bestämma tillträdet, och således kunde hända, att den, som, till gagn för det allmänna, borde vinna tillträde', saknade plats, emedan den blifvit intagen af den blott Byfik - Den 27 Januarii, 23 ne Demi arbitraira inskränkning står i strid med begrepp"t om publicitet, som efter min tanka, vill säga offentlighet för alla, ej blott för vissa.
Det torde kanske förmodas, att tilloppet ej skulle bli särdeles stort, men nyheten kunde reta nyfikenheten, och man bör icke anse den händelse omöjlig, att tillträde behöfde någon förvägras.
En annan omständighet är icke mindre vigtig.
Riksdagsordningens 5S § innehåller, att ”utur ett Protocollmå, vid justeringen, med Ståndets bifall, och på den talandes eget begifvande, uteslutas dess egna uttryck, och äfven deliberationer, som deraf följt.”
Det synes icke olämpligt, att ett förhastat yttrande får återtagas eller rättas, och kanske skulle, utan denna rättighet, mången mindre öfvad talare afhållas ifrån, att framställa sina möjligen goda åsigter; men å andra sidan kunde hända, att talaren, beröfvad denna rättighet, nogare betänkte hvad han borde säga- Jag lemnar således derhän, huruvida en sådan rättighet medför verklig nytta eller ej allt nog, den existerar och vill någon gång begagnas; men om nu en Ledamots yttranden, af någon an? nan, än Protocollsföranden, antecknas och göras genom tryck allmänt bekanta, innan Pro-' tocollet är justeradt, så är denna rättighet a£ ingen fördel.
Ett yttrande kan af en åhörare origtigt uppfattas och utspridas sådant kan visserligen rättas genom ett utdrag af det ju?
6terade Protocollet; men om en talare fäller ett förhastadt, ett obetänksamt yttrande, tjenay 24 Den 27 Januarii. honom uteslutandet ur Protocollet till intet, när Allmänheten redan, liksom i officiel väg är underrättad, hvad han yttrat och han inför den ej kan neka dertill.
Man torde här invända att den, sam inför sitt Stånds talrika tnadlemrrtar, kan erkänna ett förhastande, ett misstag, och rätta det infördem. också må kunna göra det inför hela Allmänheten, men min egen känsla säger mig. och tankan på vår från forntiden bibehållna
Stånds representation bör öfvertyga hvar och en, att förhållandet är ganska olika, att erkänna och rätta ett misstag inför sitt eget Stånd, eller inför andra eller inför en Allmänhet.
Dessa svårigheter synas mig, vid de förhanden varande omständigheter, betydliga nog; men en annan olägenhet framställer nig, vigtigare, ehuru troligen mindre att befara.
Jag har förut sagt. att något egentligt legitimerande till tillträde vid Sessionejne, icke kan ftga rum; det får icke bestämmas efter klädseln, förmögenheten eller en upphöjdare rang i Samhället o. s v utan skulle billigast lemnäs den förstkommande.
Samlingen af åhörare kunde således möjligen komma att bes'» endast af ohyfsade, tygellösa menniskor, sorn icke kände nånot baod af ordning eller anständighet, utan endast af 8'yrksn- Om nu denna samling, nog talrik, för att derigenom blifva djerf, och möjligen lörlitande på förstärkning, antingen af egen böjelse, eller i följd af någon främmande ingifvelse, inblandade sig i discussioneroe och sökte verka på Ben 27 Junnar il. 25 besluten, hvad medel ägde Ridderskapet och A-teln, att återfalla ordning, — att bevara sin frihet P Intet annat, än att söka hjelp af militairtsk styrka, som möjligen kunde komma för sent, möjligen uteblifva.
Jag bar redan medgifvit, att sådane uppträden i vårt land synas vara mindre att befara, meo de äro äfven
Kär icke otänkbara.
Och den, som skulle vilja tro att dsn »f mig yttrade farhåga vöre alldeles öfverflödig, honom hänvisar j * g till historien om Franska Revolutionen, der man ser hvad bruk partiandan vetat göra af en sådan inrättning, som den nu fö reslagne, der också ansedd, såsom ett vilkor lör consiitutionel fri ht t, men missbrukad till medel att störta den.
Af de skäl, jag nu anfört kan jag icke tills;yrka bifall till den af Herr Friherre Åkerhjrlm väckte motion, så mycket mindre, som den deraf beräknade iördel lika lätt och utan någon olägenhet kan vinnas, både genom Protocollernas skyndsammare tryckning, dertill utväg torde finnas, och äfven genom
Ståndets medlemmars relationer bland alla upplysta C asser af medborgare, som göra, att kännedom om dess öfverläggningsämnen och dessas behandling nog tidigt spridas, för att hvar och en som nitälskar för den goda saken, kan hinna att derom meddela sina tankar.
Om denna någon gång skulle för en korrt tid, vara okunnig om, hvem sorn talat för eller e' mot ett förslag, hindras han icke derigenom, att yttra sig lika giundligt och opartiskt. jDen 27 Januarii, Att den nytta, sorn Herr Friherre Åkerhjelm med sin motion åsyftat, på sistnämnde väg lärer kunna vinnas, bevisas derigenom, att samma motion redan är. genom ett af Stadens
Dagblad, kungjord och ämnet till en del afhandladt.
Jag anhåller, att dietta anförande må få åtfölja Herr Friherre Åkerhjelms Memorial till det Utskott, dit detsamma lärer komma att remitteras.
N:0 3.
Herr Montgomerij, Gustaf,•
Att publiciteten'år frihetens säkraste grund och fastaste stöd torde af ingen upplyst numera kunna betviflas.
Således ville jag icke uti något afseende motsäga den värda Ledamotensfanka, som äfven till detta rum sökt skaffa andras inträde än medlemmarne af Ridderskapet och Adeln, om icke våra handlingar förut ägde all den publicitet, sorn för närvarande med billighet kan begäras och med rättvisa öfverensstämmer med det allmännas fordringar, isynnerhet om våra Protocoller, enligt en annan värd Ledamots gjorda framställning, komma att tryckas dagen efter sedan de blifvit justei rade.
För publiciteten kan man väl icke for^ dra stort mera?
Och hvartill skulle det då tjena, att här lemna inträde åt andra än dem, sorn i våra öfverläggningar kunna deltaga, ef* Den 27 jdnuarii. te t sorn intet af hvad bär discuferas och beslutås, hålles hemligt, utan tvärtom, så fort möjligt är, genom tryck, allmän göres P Men det oaktadt, hvilken kan bestämma hvem, och hvem icke, här för hvarje gång bör få inträde!*
Alla kunna åberopa lika rätt men alla skulle icke här få utrymme.
Godtycket skulle således nödvändigt afgöra valet, utan att af någon reglementarisk föreskrift till allas nöje kunna verkställas.
Och huru lätt skulle ej detta kunna gifva anledningar till tvister, gräl, oordningar, kanske till mycket obehagliga följder, hvilka både kunde komma att störa och må hända, någon gång att tillintetgöra Ridderskapets och Adelns öfverläggning gar, och allt detta utan motsvarande fördelar.
Ty icke kan publiken hämta någoa uppbyggelse af, och än mindre bör den gifva någon impuls åt våra discussioner, och aldraminst kunna vi draga någon nytta af det, att omkring 50 å 60 personer öfver det vanliga antalet äro stumma åhörare.
Det är således på en gång vigtigt och nödvändigt att med den väckta frågan visligen förfares:
Vigtigt är det att icke taga ett steg, som man svårligen kan återtaga; nödvändigt är det att med varsamhet och småningom icke brådstörtande gå den stigande frihetsandan till möte, och med det samma lyder man naturens lärorika efterdöme, oeh då skall skenet af frihetens fackla icke förblända, utan tvärtom, genom dess efterhand verkande ljus blifva förädlande, välgörande. s8 Den 87 Januarii.
Dessutom huru ofta talas icke här hvad som straxt derefter antingen återtages, eller uti Ridderskapets och Adelns Protocoller icke kan införas eller till och med derifrån afföres, om under discusionerne i dvin influtit någonting icke behörigt, eller med comtiiutionen icke öfverenstämmande?
Skulle då äfven sådana discusioner, genom snabbskrifvare böra allmängöra*, och ä‘ven den renaste afsigt, ehuru för ögonblicket illa »lier icke nog klart framställd, blifva efter godtycket förklarad, genom Dagblad utspridd, välmeningen häcklad, ka*ske amädad?
Nej, Sverige är icke ännu England och vårt representationssätt icke jemförligt med Englands, och så länge Rikets Ständer, mot naturen af saken, äro för. deldta på 4 kamrar, är den allmänna föreningen så mycket mera förhastad, som Ståndens egne och enskildta förening borde föregå, för att sedan efterföljas, om möjligt, af den mäst obegränsade offentlighet,]och så enligt min tanka Frihetens och Con/litutionens rätta krona.
Men innan detta kan ske, låtom oss inskränka vår offentlighet till hvad den med nytta oeh ändamålsenlig åsyftning äfven för närvarande kan och bör vara, nemligen, att medgifva inträde här åt dem, som en dag skola beträda samma bana, men hvilka dittills sakna allt tillfälle till öfning, till deltagande i offentliga öfverläggningar.
Redan en af våra framfarna störste, ädlaste Regenter insåg nyttan af att extra Capita eller de yngre af Rid» derskapet och Adeln fingo inträde på Riddar - Den 37 Januarii; •9 huset- Att nu förnya denna rättighet, är att taga ett steg till en förökad publicitet, det man icke behöfver ångra, såsom för vida ut* sträckt, utan hvilket tvärtom af de, som der* af draga och böra draga fördel, prisande vårt minne, skola fullkomligare än många bland oss, som icke blifvitvande vid allmänna ärenders behandling, kunna med förökade kralter att gagna Fädernesland octa Konung, här uppträda Förvarom denna tillfredsställelse för vårt minne, men uppskjutom att för närvarande gå längre!
Det stora steget till en allmän publicititct tillhör en lämpligare framtid att taga, och denna lyckligare tidpunkt hoppas jag icke eller är långt borta.
Detta mitt memorial anhåller jag måtte få åtfölja Friherre Åkerhjelms motion till vederbörligt Utskott.
Herr Hartmansdorff, Attguft* Innan jag närmare yttrar mig öfver förevarande ämne, vill jag söka utreda hvad offentlighet rätteligen betyder och åsyftar
Samhället ä£ ostridigt stiftadt, för att genom gemenskapen mellan menniskor, befordra deras framsteg i kunskap och dygd.
Är detta Den 27 Januari i, ändamålet, så bör det kunna vinnas i samma mån, medlet, det gemensamma meddelandet af insigter och goda efterdömen, begagnas.
Sättet att åstadkomma detta meddelande och deraf följande fördelar, i afseende på allmänna ärender, är offentligheten i deras behandling.
Hvar och en som fått crf allmänt uppdrag, nödgas derigenom, antingen han vill eller ej, att utföra det så, sorn skedde det inför den allmänhets ögon, hvilkens bästa han skall befrämja, som vore alla upplysta och rättsinniga, alla vrångvisa och illvilliga tillstädes.
För att vinna eller bibehålla de förras aktning, för att undgå de sednares misstydning, måste han icke allenast Vara noggrann att iagttaga de för allmänna ärenders behandling föreskrifna förmer, utan äfven, att i det, som till hans egen pröfning är öfverlemnadt, göra det förståndigaste och bästa han kan.
Då alla äro underkastade samma offentlighet, så måste hvar och en i sin stad bemöda sig om upplysning och rättskaffenhet.
I samma mån, som detta bemödande allestädes är rådande i afseende pä allmänna angelägenheter, kan den enskilte medborgaren vara förvissad om, att de som deribland beträffa honom, vare sig uti Lagskipning, Statsförvaltning eller Lagstiftning, skola med all möjlig urskilning, och oväldighet blifva behandlade.
Ändamålet med offentligheten är, att alla medborgare skola sättas i beröring med alla, att summan af hela Samhällets upplysning och rättsinnighet skall komma hvarje enjkitdt för hans del till godo; att det förståndigaste och ädlaste, som i sam - Den Januarii. 5l hållet kan tänkas och göras, må blifva rätte" snöret för allmänna ärenders behandling.
Men de förståndigaste och ädlaste äro icke de flästa.
Det är följakteligen icke den okunniga, ombytliga och vanligen egennyttiga mängdens, utan de förras mening, som bör inhämtas och göras gällande.
Alla Samhälls^ former hafva åsyftat, och skola åsyfta, att lösa denna uppgift, antingen Styrelsen med öfvervägande afseende på enhet och stadga, uppdragas åt en, eller med öfvervägande afseende på frihet och föränderlighet, uppdrages åt flere.
Upplösningen var icke möjlig 6å länge enväldena fortforo, och behandlingen af allas angelägenheter måste blifva beroende af en endas eller några få personers upplysning och rättsinnighet.
Antingen skulle de vara kunnigare och ädlare än alla andra medborgare tillsammantagna, hvilket ej är tänkbart, och i hvilket fall de ej behöfde sky allmänhetens blickar och omdömen , eller ock skulle de känna sin okunnighet och sin ensidighet, samt följaktligen söka, att under hemlighetens slöja dölja sina brister, eller gifva sina åtgärder, ett sken af vigt, som de ej förtjente, och detta har vanligtvis varit händelsen.
Af mörkret äro okunnighet, misstag och våldsamma botemedel både å de styrdas och de styrandes sida, naturliga^följder.
Utmattad afdessaskakningar ochde olyckor de medfört, har man funnit nödigt, att motväga den ensidighet och det väld, som härrör af magtens godtyckliga utöfning utan stadgade former för åtgärdernas vidta - 35 Deri 27 Januari i. gande, och utan invändning eller anmärkning vid de grundsatser, hvarutur de blifvit härledda.
Dessa motvigter hafva varit bestämda former för utöfningen både af Lagskipning, Statsförvaltning och Lagstifning, Sam; lagliga Folksamlingar till uttryckande af allmänna omdömet och viljan i alla dessa afseenden och till »^slutande med Regeringen af öfverenskommelser derom för framtiden.
För att hvar* ken Regering eller folk. skulle sakna d ‘n nödiga insigten till dessa förrättningar, var det nödigt, att tillerkänna hvar och en. som trodde «ig hafva någon upplysning att gifva, någon anmärkning att göra, frihet att meddela den, eller tciL och tryckfrihet, det är tillstånd för hvarje enskild man. att offentligen granska all* manna åtgärder.
Men på det att denna granskning eller farhågan hos de afgörande för densamma, icke må komma för sent, eller sedan beslutet ät fattadt, och saken för den gången afgjord, böra lagskipning och lagstiftning, der hemlighet sällan fordras, göra* offentliga under sjelfva förrättningen, och Statsförvaltningen, åtminstone så snart Regeringens åtgärder äro vidtagna och ej på förhand kunna motarbetas.
Är ändamålet med en nationalförsamling, att uttrycka den förståndigaste och ädlaste vd* ja, sorn ibland folket i al mänhet råder; så bör hon anses fullkomhg el er oiullkomlig i samma mån som hon uppfyller eller förfelar denna bestämmelse.
Ehuru väl en nationalförsamling är sammansatt, kan hon aldrig vara det Dan 27 januarii.
33 till den grad, att icke mången medborgare utom densamma skalle kunna hafva goda råd och upplysningar att gifva, om han finge höra och se hvad sorn i Nationalförsamlingen förehafves, och således tillfälle, att, under det målen hvila till Nationalrepresentanternes begrundande, muntligen eller i tryck meddela dem sina åsigter.
Ännu mera behöfves detta Allmänhetens deltagande för Nationalförsamling gens åtgärder, om hon är ofullständigt och illa sammansatt, så att dels vissa medborgare icke äro representerade, dels de representanter, som finnas, äro delade på särskilta rum, utan gemensam öfverläggning, och utan till—^ fälle att höra hvarandras skälj hvarigenom det beror på en slump, om någon öfverensstäm-* melse vinnes i de åtgärder, som samtidigt fattas af flera från hvarandra afstängda corporationer.
Är ändamålet för allt samhälle, att hvarje medborgare må tillväxa i odling och sedlighet, så bör ett så kraftigt medel till goda egenskapers utveckling och till vinnande af skicklighet att gagna Fäderneslandet, sona det att få afhöra allmänna ärenders behandling, icke åsidosättas.
Äro kärleken och för—i troendet till Statens styrelse, de enda säkra band, som i längden sammanhåller den: så måste man önska, att hvarje medborgare måtte i sin mon känna, och på grund af insigt, värdera både lagskipning, Statsförvaltning och lagstiftning.