Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ganska rikligt, Hr Landtm.!
Jag liar blott velat upplysa dem, som talat om den aritheiuetiska beräkningen oell för återremiss, att en sådan icke leder lill annan följd, än samma vidlyftighet då målet återkommer.
Hr Ro sen b land, Bernh.:
Landtm, täcktes förnya propostn å afslag, så borde det numeriska antalet af rösternas ljud äfven visa sig bestämdare.
Vid den beräkning, Frih.
Cederström gjort, hade jag önskat, att han äfven låtit conseqvensen ingå med i räkningen. R. o. Ad. beslöt nemi. uti ett likartadt mål sorn della, i sista plenum, att det skulle återremitteras.
Jag förenar mig fullkomligen med hvad Frih.
Cederström yttrat, och kan ej finna annat, än att Ilr Frih. o.
Landtmis sist framställda propos. på afslag fullkomligen öfverensstämmer med grundlagen; ty i 54 S'n Riksd.Ordn. står: ”Då propos. till fattande af ett definitivt beslut öfver en Konungens framställan, ”eller ett betänk., eller en af enskild riksdagsman väckt frå”ga, är med ja och nej besvarad, och anmärkn:r i saken ”under discurserna gjorda, hör propostn inrättas i enlighet ”med dem, och skulle målet, under discurserna, skiljas uti ”flera delar, hvaröfver särskilda anmärkn:r göras, da skall, ”enär sådant äskas, propos. öfver hvardera delen särskildt ”anstäl las.” Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då han af de lemnade svaren å haus förut framställda propostr icke tilltrott sig att bestämma hvilken mening varit den rådande, han ansåg sig nu höra framställa nya propos:r i ämnet, och hemställde alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla StalsUtsk;s utlåt.
Wto 82.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han funnit nej hafva öfverröstat ja.
Den a3 Maj. ao7 Uppå derefter framställd propos., Lief utlåt, af R. o. Ad. återremitterad!.
Företogs till pröfning StatsUlsk:s den g och 16 dennes på bordet.lagda utlåt.
Wto 83, i anledn. af arrendatorns af Hogsta , Lombarudd och Norrby hemman på Lofön, G. A. Karlbergs ansökning om förlängning af arrendet.
Gederström, Jacob: Jemväl emot detta betänk. får jag yttra mig såsom ovillkorligen stridande emot hvad grundlagen och de af II.
St. förut fattade beslut föreskrifva.
Grundlagen har i 77 §:n Reg.Ftn bestämt, alt R.
St. skola fastställa de grunder, efter hvilka kungsgårdar och kronolägenheter skola förvaltas; men ingenstädes finnes i våra lagar, att StatsUtsk. skall föreslå för ett hemman eller en lägenhet, än mindre besluta, huru dermed skall förfaras.
Jag kan således ej annat än tillstyrka afslag; men då i detta betänk, särskildt förekommer, att arrendatorn uppgifvit byggnader, som han vill afstå, så är det naturligt, att innan man Ian säga ja till ett sådant anbud, måste dessa byggnader vara värderade, och nyttan af dem vara erkänd motsvara fördelen af ett förlängdt arrende; och derföre skulle jag begära ålerremiss af detta utlåt., på det StatsUtsk. malte tillstyrka en undersökning om beskaffenheten af byggnaderna, deras värde och gagn för stället, samt villkoren för deras framtida underhåll, hvilket allt bör noga bestämmas i det blifvande contractet, om saken efter en föregtde undersökning bifalles, d. v. s. om fördelen af byggnaderna motsvarar fördelarna af det prolongerade arrendet; då må på Ständernes sida intet hinder möta för afvikandet från de fastställda grunderna för Kronans lägenheters utarrenderande, derom anmälan hos K. M. i und. aflemnas.
På det sättet kunna »Ständerne behandla frågan, utan att träda på sidan om lagen och om de grunder, hvilka de sjelfve stadgat för sådana lägenheters förvaltning.
Det ligger för en klar dag, att äfven detta betänk, måste återremitteras.
De skäl, som tala derför, har jag förut anfört, och jag vill ej trötta med deras återupprepande, men consecjvensen fordrar naturligtvis en sådan behandling, på det StatsUtsk., i öfverensstämmelse med dess förnyade betänk:n i förut återremitterade likartade frågor, må kunna utlåta sig öfver detta amne; hvarföre jag, lika med Frih.
Cederström, begär återremissaf nu föredragna betänkande.
Uti de frågor, som förut förevarit om prolongation af arrenden, har jag icke yttrat mig i sak, derföre att jag icke ägt speciel kännedom derom.
I afseende på nu ifrågavar. lägenhet är förhållandet annorlunda.
Jag vet huru med densamma är beskaffadt, och dessutom visar sig härvid den skilnad emot de öfriga frågorna, ao8 Den Maj. att arrendatorn har något att erbjuda Kronan för arrendets förlängning.
Man säger, a! t arrendatorns skyldighet är att förbättra egendomen, och detta är till en viss grad grundad!; men här är det en fullständig åbyggnad, som erbjudes, och denna åbyggnad, sorn är brandförsakrad för 4,o°o r:dr, är, om den får stå qvar, åtminstone värd dubbelt så mycket.
Jag fäster mig vid del af Frih.
Gederström, i afseende på det första, rörtde prolongation af arrenden, af SlatsUtsk. meddelta betänk.
N:o 81, uti ett föregående plenum afgifna yttrande, att ifall arrendatorn hade något att erbjuda Staten föl' det förlängda arrendet, så kunde deraf hemlas aidedn. till frångående af de allmänna grunderna för arrendens antagande, och Friherren har också, då här ett sådant fall inträffar, gjort den skilnad emellan delta oell andra arrenden, alt han ansett en närmare undersökning om förhållandet böra äga rum; men dåde af arrendatorn här erbjudna byggnader äro brandförsäkrade för 4,000 r:dr, synes detta redan vara en bestämd vinst.
Hvad sjelfva egendomen beträffar, så har .landshöfdingen vitsordat, att den är särdeles väl skött.
Der hafva blifvit uppodlade 3o tunnb, och arrendatorns fader har derpå nedlagt en kostnad af 16,000 rtdr, hvaraf det är billigt att sonen skördar frukten.
Förhållandet är således betydligt olika med de arrenden, som förut varit i fråga.
Ett annat skäl är äfven af vigt i delta afseende.
Denne arrendator har nemi. af spridda ägor sammanfört hemmanen till en hel egendom och har den nu samlad i en hand, så alt den är värd all bebyggas.
Man har sagt, att det, vid tilländalöpandet af et l arrende, vore Kronan, som hade törsta rätten att såsom ägare laga egendomen tillbaka, och alt denna rätt ej borde eftergifvas, derigenom att arrendatorn finge rättigheten att bibehålla egendomen, då han skulle komma i åtnjutande af den vinst, som rätteligen borde tillfalla Staten.
Så har också tillgått; men del finnes intet, som mera bevisar angelägenheten att bibehålla en god arrendator, än just det förhållande, som uppstått, då Kronan fått taga egendomarna tillbaka.
Derpå har Staten gjort stora förluster.
Sedan en lägenhet, genom arrendatorns obestånd eller af annan anledn., måst komma under Kronans eget bruk, har, efter många förnyade auetioner, lägenheten ofta måst utarrenderas emot hälften af förra arrendet.
Vid Söderby hemman t. ex. har Kronan måst sjelf öfvertaga lägenhetens bruk, fodret såldes bort, och då ingen flbo finnes på stället, vet man huru en egendom skötes.
Lägenheterna på Lofön hafva merendels öfverdrifna arrenden, och år 1823 tillstyrkte Kammar-colltm en betydlig nedsättning i arrendet för dervar. hemman under 5 års tid.
Derefter bar arrendet åter uppgått till dess primitiva belopp, och det är nu fråga om detta belopps bibehållande, sedan arrendatorn nedlagt mycket penningar å hemmanen, samt erbjudit Kronan byggnader - D « n sS M»j. *•9 Jer, dem lian sjelf uppfört.
Det ar under sådana förhållanden jag vågar anhålla om bifall till detta betänk., företrädesvis framför de öfriga, som angå prolongation af arrenden.
Det var i anledn. af Frih. Cederströms yttrande jag hegärde ordet.
Friherren ansåg återremiss nödig derföre, att en värdering af de byggnader, som arrendatorn erbjudit sig att till Kronan afstå, skulle förrättas.
Jag kan med bestämd kännedom af förhållandet nämna, att en sådan värdering icke längesedan skett, om jag ej minnes orätt, i sistlidne
December eller Januari månad, hvarvid dessa byggnader blefvo uppskattade till 4°oo r:dr b:co, och denna värdering skedde på Kammar-collegii föreskrift samt verkställdes af vederbör, kronobetjent med nämnd.
För Öfrigt, hvad sjelfva saken beträffar, erkänner jag väl med Hr af Ekenstam, alt förhållandet här är annorlunda än i de öfriga frågorna om arrende-prolongation, ty här har arrendatorn verkligen erbjudit sig, att utan ersättning tili Kronan afstå byggnader, som han på stället uppfört utöfver sin byggnadsskyldighet enligt lag; men jag skulle likväl tro, att man ej borde bifalla hans begäran, utan föregående undersökning, huruvida dessa byggnader äro sådana, att verklig fördel för Staten, derigenom att de till Staten öfverlåtas, uppkommer, ty då hemmanet förut är bebygdt enligt lag, så äro de egentligen ej alt anses annorlunda an som Öfverloppsbyggnader.
De utgöras af ett karaktershus och en bränneribyggnad, och naturligtvis skulle en efterträdande arrendator komma att underhålla så väl de lagliga byggnaderna, sorn dessa öfverloppshus.
Vid sådant förhållande kan fråga uppstå, huruvida man på fördelaktiga villkor kan erhålla en skicklig arrendator, som vill åtaga sig att underhålla så många byggnader.
Det kan således vara tvifvelaktigt, huruvida det är för Kronan förenadt med någon fördel alt emottaga de erbjudna byggnaderna, då man afser deras framtida underhållande.
För att dessa omständigheter må blifva utredda, skulle jag tro mest skäligt att återremittera detta betänkande.
Anckarsvärd, Carl Henr :
Efter det begrepp jag gor mig om 77 §:n Reg.Frn, kan jag ej finna annat, än att alla KYönans lägenheter måste förvaltas efter de grunder R.
I sjelfva hufvudsaken vill jag icke inlåta mig, då jag ger.na förklarar, att jag icke kan äga någon grundligare kännedom af förhållandet, än alt jag i detta hänseende mäste stödja mitt omdöme på de ailctoriteters yttranden, som befordrat ifråga var. anhållan om förlängd arrendetid till K. M:s pröfning.
Jag kallar det pröfning, ty då K.
M. remitterat sjelfva flögan till R.
St., så kan jag icke föreställa mig, att ett sådant meddelande skett, ifall K.
M. hade underkänt sjelfva saken.
Jag kan alldeles icke förstå hvartill en återremiss skulle tjena, eller hvad roan af 7 fL 37 D«■ s3 Maj.
StatsUtsk. ville begära, sorn icke redan blifvit iakttaget.
Jag förstår alltför väl, alt inan här kan vara för eller emot TJtskts förslag, att man vill eller icke vill, att arrendet skall förlängas såsom Utsk. föreslagit; men att det skulle finnas något grundlagsvidrigt i delta förslag, är livad jag på det högsta måste bestrida; ty jag kan icke förstå hvart denna princip, alt i R.
St:s beslut vilja se grundlagsstridigheter, slutligen skulle leda.
Snart sagdt, all ting skulle, enligt Frih.
Cederströms förmenande, blifva grundlagsstridig!, och jag vet rättnu icke hvad det är, hvartill han medger R.
St. hafva rättighet.
Jag tror tiden vara inne att söka få en sådan principfråga afgjord, då här förekommer, att Konungen sjelf gjort delta meddelande till Ständerna; i anseende hvartill jag ej kan finna annat, än att det varit SlatsUtskts åliggande alt utreda ämnet samt framställa det till Ständernes slutliga bepröfvande oell afgörande, hvarvid Sländerne måste vara berättigade alt bifalla eller också afslå saken, oell för min del yrkar jag bifall till betänkandet.
Den siste talaren tror sig af 77 §:n Reg.Fm finna R.
St. berättigade att bestämma, huru med kronolägenheter skall förfaras, i annan ordning än den, R.
St. bestämt såsom grund för dessa lägenheters förvaltning, och hvilken af Styrelsen mäste följas.
Detta är med detsamma att bryta stafven öfver sig sjelf och öfver de beslut, som äro vidtagna af den lagstiftande myndighet nian sjelf tillhör.
Sådant må vara Gr.
Anckarsvärd förbehållet.
Jag, såsom lagstiftare i Sverige, och sorn deltagit i de beslut, hvilka bestämt grunderna för dessa lägenheters förvaltning, — jag åter yrkar, att dessa beslut skola obrottsligen iakttagas af Styrelsen, och icke af Ständerna förändras annorlunda, än i laga ordning, d. v. s genom väckta motioners grutidlagsenliga behandlande, och alltid så, att grunderna blifva lika i afseende på alla lägenheter, men att Ständerne ej må söka att regera , i det de besluta om en lägenhet i sender, i hvilket fall möjligen den tid kunde komma, •då^Ständerne, såsom från år 1720 till 1772., kunde, med nedsättning i ett arrende, köpa en rö>t i ett vigtigare mål, eller gifva ett perpetuel! arrende på en kungsgård åt den de ville köpa för framtiden.
Sådana förhållanden vilja vi undvika, och vi hafva, Gud ske lof, en grundlag, som förhindrar dem.
Af sådan anleda, är det, som det icke ens passar sig att yrka, att StatsUtskts betänk, skall slå i öfverensstämmelse med 77 §:n Reg.Ftn.
StatsUtsk. har tillstyrkt ett beslut, hvarigenom ett arrende skulle prolongeras på 3o års tid.
Dertill har Utsk. icke ägt rättighet. K. M. har icke i ämnet aflåtit en propos., utan helt simpelt öfverlemnat handlingarna, och det är en himmelsvid åtskilnad emellan ett sådant öfverlemnande och en propos., som föreslår prolongation af arrendet.
Vid en propos. fordras ett Statsråds-prot., på det Den »3 M • j. att Statsrådets till- eller afstyrkande roå af R.
St. kunna synas, pröfvas och bedömmas, och Sländerne, derest
Konungens rådgifvare befinnas hafva tillstyrkt något lagslridigt, hafva tillfälle att i anmärkningsväg sådant beifra.
Här äger det motsatta förhållande rum, att endast bandlingarne blifvit öfverlemnade.
Väl hafva alne ledamöter af StatsUtsk. i nästföregående plenum sagt, att ett öfverlemnande af handlingarna måste anses såsom ett tillstyrkande af K. M.
Sådana versioner af Konungens åtgärder äger ingen ledamot rättighet att göra.
Jag är alldeles icke den, sorn vill försvara ett sådant omoliveradt öfverlemnande
Hade jag vid ett sådant tillfälle varit ledamot af Statsrådet, hade jag afstyrkt handlingarnas öfverlemnande i ett sådant skick.
Jag hade sagt; ”bandlingarne äro till E M. öfverlemnade, med landshöfdingens tillstyrkande och Kainmar-collegii afstyrkande; och jag begär, att E.
M. måtte resolvera, huruvida, på grund af hvad som blifvit upplyst, anledn. finnes att i detta fall föreslå R.
St. ett undantag från de generella grunder, som R.
St. jemlikt 77 §:t>
Reg.Ftn bestämt och beslutat för kronolägenheters administration.”
Men, mine herrar! jag har icke deltagit tili detta beslut, hvaremot jag här deltager i öfverliiggningen såsom Svenska folkets representant; och sorn sådan yrkar jag, att R.
St. icke må i annan väg, än grundlagen föreskrifter, ändra ordningen för förvaltningen af Kronans egendomar.
Skall en sådan ändring äga rum för en lägenhet, så bör det ske för alla, och då skall frågan företagas i laglig form, d. ä. väckas i plenum, remitteras till behörigt Ulsk. och sedermera af R.
St. afgöras; men icke må man lill ett sådant beslut taga sig anledn. af handlingarna i ett mål, sorn lill R.
St. remitteras, och som icke afser annat, än att Ständerne må yttra hvad deras tanke derom är; och denna tanke må icke öfverstiga gransen af hvad Statens rätt och intresse fordrar.
K. M. kan icke med handlingarnas öfverlemnande till Representationen vilja annat, eller ana annat, än att StatsUtsk. skall utreda och för RiksSl:n framställa hvad Statens rätta fördel fordrar; och om en arrendators erbjudande är sådant, att villkoren för prolongationen äro förenliga med Statens intresse, kunna vi säga, att vi för vår del icke hafva något emot, att <ttt undantag göres från de grunder vi bestämt för K.
Mts förvaltning af Kronans egendomar.
Då slå R.
St. på den lagliga punkten, hvaremot de, genom fattande af beslut 0111 ett hemmans förarrenderande, skulle träda på sidan af logen.
Jag yrkar således afslag å StatsUtskts betänkande.
Jag har hittills stillatigande afhört discussionerna i fråga om arrenden; men i detta ämne, sorn jag mera specielt känner, anhåller jag vördsamt att fä numna några ord.
Uti en bikupa finnas, utom visen och drönarne, äfven arbetsbiet).
Tag bort från arbets - Den i3 Maj. biet det verktyg, hvarmed det arbetar, och det kan icke längre underhålla samhället.
Ett sådant arbetsbi är arrendatorn Karlberg.
Tag bort från honom den mark han bearbetar, och han blir en drönare i samhället.
Jag vet, att han efter sin faders död endast ärfde de byggningar, han nu hembjuder Kronan, och sjelfva arrendet.
Då fanns vid den arrenderade egendomen 20 ä 3o tunni, jord, som endast visade nakna stubbar och begagnades till beteshage.
Denna mark har Karlberg under aine somrar låtit uppodla af Vermländningar, som erhållit 16 r:dr per tunni., och der växer nu den vackraste timotej.
'Ännu återstå alne dylika ouppodlade ställen, som icke blifvit odlade, af orsak att arrendatorn ej vet hvar han skall återfå sina penningar om lian mister arrendet.
Det finnes i hela Lofö socken ingen annan kronolägenhet, som är utan husröta, än Hogsta och Norrby, och att der icke finues någon husröta tyckes vara ett bevis på arrendatorns drift och omsorg att fullgöra sina förbindelser; ty då han efter fadren öfvertog arrendet, uppgick liusrötan till 2,5oo r:dr.
Jag har varit i caution för denna husröta och återfått min caution.
Detta visar, att han varit en driftig man, ty i annat fall skulle han ej kunnat betala sin husröta, helst Gr.
Taube för sitt arrende på Lofön fastnat för en husröta af 10,000 r:dr.
Hogsta är det vackraste ställe man kan tänka sig, i anseende till jordens skötsel, och sådant är äfven förhållandet med Norrby.
Jag vill till hvem som helst af R. o. Ad:s ledamöter, som i morgon vill resa ut, hemställa hvar man kan få se någon jord, så väl brukad som vid Hogsta och Norrby.
Jag tror det vara en fördel för Staten att hafva ett sådant arbetsbi; och om vi icke hade sådana, vet jag icke huru Staten skulle bestå.
Jag får dessutom nämna, att för hemmanen på Lofön betalas i arrende till Kronan 7 1 3 t:r spanmål, och deraf hetalar Karlberg ensam nära g eller 220 t:r.
Må man nu äfven beräkna att han har inga jordtorpare, utan blott stattorpare, som alla hafva en gruflig hop barnungar.
Då föräldrarne sjukna och dö, underhåller Karlberg barnen, och jag tror lian sålunda underhåller kanske ao barnungar.
Mig synes då, att Staten har mycket större förde! att bibehålla en sådan arrendator; än att lysa ut egendomen på auction åt den, sorn kanske icke frågar efter jorden och husen, samt ännu mindre efter barnungarna.
Dessutom får Staten ett skönt bränneriverk, ett stort superbt tröskverk och ett hus med 8 rum och kök, hvarföre jag tror, att Statens vinst blir betydlig, och att deremot dess förlust blefve oundviklig, ifall arrendets prolongation vägrades.
Det har såsom princip af Frih.
Cederström blifvit uttaladt, att Kronans lägenheter skola utarrenderas efter de grunder R.
St. bestämma; men icke står det i grundlagen att de skola bortajuetioneras.
Der står, att de skola utarrenderas, öjen icke att de skola utauetioneras; och om man D«n aJ
Maj. fått en duglig arrendator, tror jag, alt den af Frih.
Cederström omnämda principen icke hindrar hans bibehållande.
Det har i öfrigt uti ett föregående plenum blifvit sagdt, att ömmande omständigheter måste äfven tillgöra något.
Jag frågar, mine herrar! om det ej är ömmande omständigheter att föda och försörja 20 fattiga harn, — alt en person, som uppoffrat hela sin lid endast oppa denna egendom, nu skulle rakt drifvas derifrån?
Det vore icke R.
— I öfrigt, och då Hr Ribbing i förra plenum sagt, alt om Kronans egendomar på detta sätt skulle upplåtas på 3o års tid, så erfordrades en större aflöning för de tjenstemän, som skola tillse huru de skötas, får jag erinra, att ett sådant behof ej uppslår; ty enligt nuvar. författningar skall hvart 5:te år anställas ekonomisk besigtning och hvart io:de år häradsrätts-syn, hvarvid upplyses, huru egendomaine blifvit skötta, och vid sista laga syn fanns icke någon husröta hvarken vid Hogsta, Norrby eller Lambarudd, Jag anhåller således örn bifall till ifrågavar. betänk., så att Karlberg må få behålla sitt arrende af kronohemmanen Hogsta med Lambarudd och Norrby under ytterligare 3o års lid.
Jag får återkalla hvad jag i föregående plenum gjort, nemi. min numärkn. derom, att R.
St. ej höra bedömma sådana speciella casus, som det ifrågavar., och med anledn. deraf föreslå afsteg frän gällande allmänna författningar.
Anser man dessa författningar fordra rättelse, hör man äfven föreslå sådana rättelser; men alt i enskilda casus derom besluta, skulle endast föranleda till den väld, hvaraf vår historia har så rikhaltiga exempel, och som föranledt lill den välgörande författning, som nu ligger till grund för kronoarrenden.
Jag får erinra, hurusom under des. k. frihets-tiderna Kronans lägenheter öfverlemnades åt dem, som, under en eller annan förevändning, hade tillfälle alt skaffa sig gynnare och beskydd inom RiksSttn.
Då saknades icke ganska klingande skäl och anlednlr för sådana gracers meddelande.
Jag erinrar mig bland annat ett tillfälle, då en kungsgård i Calmar län var bortarrenderad under förevändning, alt Spanska får der skulle uppfödas.
Arrendatorn inkom då med begäran att få köpa kungsgården till skatte, af det skäl, att han för fårafveln och andra inköp nedlagt en stor summa penningar, hvilken uppgafs för Stunderna.
Huru orimligt stor denna penningesumma var, kan inhemtas deraf, att några år derefter Skarhults egendom i Skåne såldes^ för en lika stor summa.
Skatteköpet blef bifallet, men jag behöfver ej nämna, att den som erhöll det var en af de mest ansedda ledamöter af det då rådande partiet.
Sedermera, efter 177a års grundlagsförändring, skedde lika stora missbruk på annat håll.
Pager och andre, som hade hofgunst, fingo då stora förmåner på Kronans bekostnad.
Derefter tillkom 1799 års författning, som Den a3 Maj. stadgade, alt Kronans lägenheter, då de blefvo arrendelediga, skulle på offentlig auction till den mestbjudande utarrenderas, och att dervid säkerhet för conlractets fullgörande skulle ställas.
Denna författning granskades och gillades af 1809 års Ständer, och ehuru de gamle innehafvarne af kronolägenheterna icke hade någon besittningsrätt längre, än under den regerande Konungens lifstid — ty enligt gamla lagen kunde en Konung icke beröfva sin efterträdare några af Kronans inkomster; — så tillstyrkte Ständeroe, att innehafvarne af gamla kungsgårdsarrenden skulle få bibehålla dera till arrendetidens slut, men att alla ledigblifvande lägenheter skulle på detta sätt utarrenderas.
Vill man nu hafva en förändring i denna författning, må man då föreslå ett allmänt stadgande; men alt göra hvarje särskild casus lill föremål för Sländernes pröfning , skulle göra besluten beroende af de förespråkare, som inom Dtsktn och RiksSttn kunde erhållas.
Jag anser således, att inga andra speciella fall böra kunna ifrågakomma, än de, som äro af den art, alt hvar och en af R.
Sits medlemmar kan sjelf bedomina dem.
2:ne sådana casus hafva vid denna riksdag blifvit framställda.
Den ena är då en nära Stockholm belägen egendoms åbyggnad afbrunnit, och derigenom den hufvudsak liga revenuen, som af den prydliga åbyggnaden kunde beräknas, galt förlorad.
Der kan en hvar bedomina, att det är billigt att förlänga arrendet eller nedsätta arrendesumman, och likaså, då vid ett annat arrende de åtagna förbindelserna ej kunnat fullgöras af arrendatorn, samt, vid lägenhetens ånyo utbjudande på olfentlig auction, anbudet uppgått till 3o t:r mindre än det förra arrendet, kan man linna billigt, att den gamla arrendatorn icke utarmas genom betalningen af skilnaden emellan förra och nya arrendebeloppet.
Sådana speciella casus kunna Sländerne bedömma, men icke sådana , som den nu förevarande.
Jag tillstyrker egentligen afslag, men då likartade betänktn förut blifvit återremitterade, torde det för conseqvensens skull vara rättast att äfven återremittera detta betänkande.
Efter min åsigt kan man vara ganska obekymrad 0111 grundlagsenligheten i detta hänseende, ty först och främst är det tydligen stadgadt i 77 §:n Reg.F:n, alt kungsgårdar, kungsladugårdar och andra kronolägenheter skola förvaltas efter de grunder R.
St. derom föreskrifva; och dernäst har K. M. öfverlemna! detta ärende till R.
Då måste väl ett svar följa, och måste äfven den åtgärd StalsUtsk. föreslagit vara grundlagsenlig.
Mig synes således, att i detta afseende icke mycket är att orda.
Deremot tinner jag också naturligt, att K.
M. genom sin remiss öfverlemnat detta mål lill R.
St., ty efter regeln skola alla dessa kronolägenheter utarrenderas genom auction. K. M. kan icke besluta förändring af denna ordning, och örn [Ian Den »3 Maj. sjelf medgaf förlängning af arrendet, vore sådant grundlagsvidrigt.
Ständernes tanke, eller deras beslut i detta ämne, om man vill att de deri skola äga ovillkorlig beslutande-lätt, af K.
M. inhemtas; men deremot kan jag icke finna, att en sådan remiss från K.