Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna majoritet bar i miu tanka ej alltid träffat det ändamålsenliga och verkställbara, dii deremot åtskilliga motionärer och reservanter yttrat åsigler, hvilka erfarenheten under den praktiska tillämpningen fullkomligt rättvisar; och det är härpå jag önskar fä fästa Utsk:s uppmärksamhet, då nu ifrågavar. ämnen, till sammanjemkning af Ståndens olika meningar, troligen återkomma till Gtsk:s ytterligare handläggning.
Först får jag anmärka, att Etsk. icke biträdt förslaget, all en del varor endast i ett färre antal hanmar finge införas och förtullas.
Visserligen äger K.
M. rätt all besluta om erforderliga controllör; men dä ett dylikt stadgande väsendtligen skulle underlätta möjligheten alt förekomma lurendrejeri 236 Den 14 Januari f. m. och tullförsnillning, — ehuru jag för min del icke anser liden ännu vara inne da elt så genomgripande medel torde böra användas — hade Utsk., efter mitt förmenande, handlat conscqveut i godkännande af principen, oell alltså hort hemställa till R.
St. att i sådan form öfverlemna frågan till K. M:s nåd. pröfning.
Vidare har Utsk., i afseende på sjöbevakningens förstärkning, icke speciell uttryckt någon mening.
Denna förstärkning är likväl af stor nödvändighet, och jag skulle tro, alt Utsk. rättare förfarit, om det föreslagit Rr. St. att derom hos K.
M. göra und. anhållan.
Väl är sant, alt en förstärkt sjöbevakning betydligt komme att öka coutrollomkoslnaderne, men vill man ändamålet, måste man äfven tillsläppa medlen, och förhöjda lullafgifter ulan verksamma controller skola ovillkorligen framkalla både lurendrejeri och tullförsnillning.
Den fullkomligt riktiga grundsats, att varuartiklar af större värde, som intaga en mindre rymd, och således äro lättare att insmugla, böra påläggas en lindrigare lull, hvarigenom srnuglarens vinst så nedsättes, att den icke motväger hvad han vid sitt ololliga företag äfventyrar, liar Utsk. icke tillämpat vid (lere föreslagne tullbeslämmelser, och då nu fråga hr ali i åtskillige fall göra förändringar i 1841 års tulltaxa, begär jag att Utsk. ville åt denna, i all tull-lagstiftning godkända grundsats förläna en synnerlig uppmärksamhet.
Deremot kan, efter min åsigt, ä varor, hvilka, till befrämjande af sä väl inhemska fabrikationer som tullintradens för statsbehofven påräknade belopp, böra draga en lämplig skyddstull, denna påläggas högre då varan intager större rymd och derigenom hr svårare att pä oloflig väg i Riket inpractisera.
Till sådaue varor vill jag hland undra hänföra fönsterglas, pä hvilken artikel, genom en utvidgad och förbättrad tillverkning inom landet en ymnig tillgäng linnes.
Delta är hvad jag hufvudsakligen i anseende till controllerna velat anföra; i de speciella detaljerne rör:de tullbestämmelserna å de af Hr Gr.
Cronhjelm samt Friherrarne Åkerhjelm och Palmstjerna föreslagne artiklar, torde jag särskildt vid öfverlägguingeu derom, fä i vissa delar yttra mig.
Obemärkt bör jag likväl ej lemna den inflytelse, som förböjda luilafgifter och deraf följande ökade bevakningskostuader skola hafva pä tullinkomsterna, hvilka icke rätta sig efter den åsätta tullsilfran, utan äro helt och ballet beroende af t u 11 -1 a srstiftniugeus vishet samt sträng och ändamålsenlig bevakning.
Om vid öfvervägande häraf, faran för den påräknade tulli nirå - deus allt för betydliga minskning skulle föranleda till någon tullförhöjning, torde den lämpligast kunna äga rum å varor, som i större uiängd införas, och hvarå en lindrig förhöjning föga drabbar consumenlen, ehuru den betydligt skulle öka tullinkomsten.
Jag vill exempelvis nämna socker; af denna vara införtullades sistl. år öfver 1(> millioner U, och på ett sådant belopp^skulle säkert någon förhöjning lemna bevisande resultater.
Harvid bör äfven anmärkas, att artikeln socker är en af de svårare att på oloflig väg införa.
Den 14 Januari f. m. 237 Ytterst vill jag, i anledn. af en reservants förmenande, ”att tulltaxan icke är en sanning, en lag, som med kraft och allvar tillämpas”, inskränka mig till det genmäle, alt om i vårt land, så väl som i alla verldens länder, denna sanning oell denna tillämpning ej upphunnit fullkomlighetens höjd, sä äro vi åtminstone på väg dit, då genom de sednare årens strängare controllör det resultat visat sig, alt tullbeslagen, som 1842 uppgått i värde lill 9(5,172 r:dr, 1843 utgjorde 115,153, och således är i stigande.
Landtm, yttrade, alt det anförande, Hr Lefre'n nyss afgifvit, visserligen syntes gifva anledn. för H. Ex. att derå lemna ett svar, men att H. Ex. dock undvek sådant, dels derföre alt han trodde sina i sisla plenidagens prolocoll upptagne yttranden vara tillräckligt upplysande i det ämne Hr Lefren vidrört, och dels derföre, att H.
Ex. ansåg det mest öfverensstämmande både med hvad som vore lämpligast i den befattning, H.
Ex. nu hade äran innehafva, och med önskningarne hos det Stånd, för hvilket han förde ordet, alt lemna dylika anföranden obesvarade.
Bcdömmandet af sitt handlingssätt, såväl vid ifrågavar. tillfälle, som under hela den lid, han haft lyckan alt här föra ordet, öfverlemnade H.
Ex. dels åt sitt egna medvetande och dels samt hufvudsakligasl åt detta Stånd, pä hvars omdöme han icke borde söka inverka med förklaringar eller vederläggningar.
Ltfölle detta omdöme ogillande, så kunde H.
Ex. icke annat än beklaga, att han icke lyckats alt närma sig det mål, åt hvilket han sträfvat, och vore det åter gillande, mäste H. Ex. trösta sig deröfver, att en eller annan byste olika äsigter, helst H.
Ex. aldrig hyst den förhoppning att kunna vinna odeladt bifall.
Starka bifallsrop hördes efter detta yttrande.
Det är visserligen i all mänhet öfverflödigt alt till svaromål upptaga något, som reservationsvis yttras; men då den reservation, som Hr Lefrén nu uppläst, innebär ett direct klander mot en hvar, som bidragit till det beslut han öfverklaga!-, och hvilket af den värde reservanten anses olagligt och stridande mot ett annat förut fattadt, så mäste jag försöka alt med några få ord ådagalägga det oriktiga i Hr Lefrens framställning.
Jag frågar då först.
Var det R. o. A:ds rättighet att bifalla K.
M:s nåd. propos. i ämnet?
Otvifvelaktig!.
Huru skulle ett sådant bifall lillvii ga hr i ngas ?
Icke annorlunda än genom en punktvis gjord föredragning, ty svaromålet på den Kongl, propos. innefattades i den första punkten, och denna måste således särskildt föredragas för alt komma till målet.
Detta beslöt också 11. o. Ad.
Om nu svaret på denna punkt utfallit så, att R. o. Ad. hade bifallit K. M:s nåd. propos., hade icke derigenom de öfrige punkterne också kommit alt förfalla?
Då sålunda denna rätt icke kan bestridas, dä den åtgärd, som biel' besluten, icke eller var något annat än ett modifieradt bifall 238 Den 14 Januari f. m. till den K. propos., i afseende på de (lesia efterföljande punkterna, ledande till samma resultat — bvad orätt låg då i det ta beslut?
Till dm ganska sunda argumen tation, som den siste värde talaren framställde, ber jag endast att få lägga några ord, emedan jag fruktar, att den värde reservanten icke ännu finnes af densamma fullt öfvertygad.
Det tyckes nemi. så vara förhållandet, då han, som stor mathema licus icke tänker sig en punkt annorlunda än som en mathema lisk punkt, och det är bekant, attalia maihematiska punkter äro lika, och derföre synes han hafva uppställt sin argumentation så, alt en punkt omöjligen kan innefatta alla de öfriga, utan att då fråga uppstod om föredragning punktvis, så skulle alla punkterna med lika rätt succedera hvarandra under föredragningen.
Om nu den värde mathematikern ville erinra sig, alt det finnes andra än maihematiska punkter, att det finnes punkter, som i sig innefatta alla de öfriga', så blir det också tor honom klart, att K. o.
Ad. som Stånd både äger och mäste äga rättighet att först pröfva en gemensam puukt, som i sig innehåller en grundsats, hvilken absorberar alla de öfriga.
Ifrån deuua lilla irring om hvad ordet punkt kan uttrycka för ett begrepp. synes reservanten hafva inkommit på sitt misstag, och sedan han det cu gång gjort, så är det också naturligt, all han skall finna anledn. lill den sednare delen af sin reservation mot Hr Gr. o. Landtm., ty en förvillelse leder vanligen till en annan; och alt hos den värde reservanten, såsom alltför stor mathematieus, en sådan psychologisk förvillelse ägt runi, derom är jag åtminstone individuelt öfvertygad.
Landtm, hemställer jag huruvida denna öfverläggning är på sin plats.
Icke längre sedan än sisth Lördag förlorade Ståndet en hel dag med en öfverläggning, hvilken lämpligast hade kunnat undvikas, och hvilken icke ledde till något annat resultat än att få veta hur den fråga skulle discuteras sorn ännu till behandling föreligger.
Nu har denna alldeles öfverflödiga öfverläggning aflat af sig en ny dylik, deri ledamöter uppträda (särdeles den siste talaren), för alt åt Ståndet göra meddelanden om sin individuella öfvertygelse.
Jag hemställer om ej det ämne, som på listan är anslaget till föredragning, nu äfveu kunde blifva föremål för öfverläggning.
Medan reservationer äro å bane, anhåller jag att fä nedlägga min, mot ett yttrande, som härstädes fälldes af Gr.
Björnstjerna för några plenidagar sedan, då fråga förevar om slämpelbevillnings erläggande för tidningar, emedan jag i anseende till bortresa ej får tillfälle vara närvarande dä justering af den dagens protocoll förekommer.
Min tanka var att genast bemöta Hr Grefven med svar; men jag hindrades derifrån af Hr Gr. o. Landtm., visserligen icke utan Den 14 Januari f. m. 23» skäl, emedan Gr.
Björnsljernas anförande på intet sätt vidrörde den fråga, som utgjorde dagens öfvcrläggningsämne.
Jag förbigår hvad Hr Gr. yttrade om tryckfrihet och publicitet inom vårt land och andra länder och fäster mig endast vid hvad jag ansåg mest anmärkningsvärd!, nemi. det förklarande, att alla de som röstat för det sedan sista riksdag hvilande förslaget om ett fö alind rädt representationssätt, voro fäderneslandets fiender.
För mig och ätskiIlige andra ledamöter inom Ståndet, som röstat för ifrågavar. förslag, kan i visst fall yttrandet vara likgiltigt, emedan vi vid flere tillfällen afhört Gr.
Björnsljernas utgjulelser ungefär i samma syftning, och sålunda kunna lemna deråt det värde de förtjena; men om äfven sans och moderation å ena sidan vore lika stor som ofördragsamhet å den andra, sä anser jag dock icke väl betänkt att lemna ett sådant yttrande obesvaradt, emedan den slutsats deraf skulle kunna dragas,' alt Ståndets samtlige närvarande ledamöter deruti instämde.
Jag frågar derjemte hvad riktning skola väl våra discussioner taga, och huru skola riksdagsangelägenhelerne kunna afgöras med den lugna pröfning, som deras vigt fordra, om det opåtaldt tillätes en och annan ledamot att här uppstiga och helt enkelt förklara sina politiska motståndare vara fäderneslandets fiender.
Sedan detta yttrande fälldes, har jag visserligen på enskild väg mottagit den underrättelsen, att afsiglen dermed ingalunda varit att såra eller alt på ett strängt säll bedomina andras moliver, ehuruväl den, om jag så må säga, hiigst oparlamentariska framställningen, kuudc gifva skälig aulcdn. till en sadan förmodan.
För min del har jag aldrig betvifla t Gr.
Björnstjernas sanna fosterlandskänsla; jag tror således, att vi i våra riksdagsmannaålgärder verka till samma mål, fosterlandets bästa, ehuruväl, hvad medlen beträda till detta måls ernående, våra åsigter kunna vara och äro ganska skiljaktiga.
Jag är icke ibland dem, som fäster särdeles afseende vid ett obetänkt ords utkastande under en debatt, och skulle således med tystnad hafva kunnat förbigått omnämnde yttrande; men det var rakt syftadt åt en af de vigtigasle samhällsfrågor, som under riksdagen förevarit.
Det drabbade således icke blott mig och dem, som här röstat för det nu fallna förslaget, det drabbade äfven en ganska stor och aktningsvärd publik utom della Stånd, till hvilken jag i första rummet räknar de stora majoriteterna inom 2:ue Riksstånd, och hvilkens omdöme icke kan vara oss likgiltigt.
Så länge detta yttrande står för Gr.
Björnstjernas egen räkning kan det modifieras och förklaras; men skulle, genom de närvarande ledauiöternes iuom detta Hus tystnad, detsamma få sken af att vara hela Ståndets, är detta icke möjligt, och dä fruktar jag att R. o. Ad. skulle utsätta sig för ett rättvist klander.
Det är med anledning häraf, sorn jag brutit den tystnad jag vanligen plägar iakttaga, och som jag nu i R. o.
Adis protocoll nedlägger min protest mot Hr Gr.
Björnstjernas ifrågavar. yttrande, under den billiga förmodan, att
Hr Grefven vid justeringen af 240 Den 14 Januari f. m. prot.
Tor ofvannämnde dag så förklarar tillkomsten af delta yttrande, alt det icke kan blifva förnärmande för dem, som röstat för berörde, sedan sisla riksdag hvilande, numera förfallna förslag till representationens ombildning.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han väl vid början af denna discussion hemställt, huruvida R. o. Ad. ville tillåta att pröfningen af Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 12 blefve fortsatt, men att innan R. o. Ad., såvidt H. Ex. hört, lemnade något svar derå, Hr Lefrén hade afgifvit sin reservation och sedermera flere ledamöter yttrat sig. H. Ex. hade således ej trott sig kunna anse afgjordt, att BeviIln.Utsk:s förenämnde betänk, nu borde vara föremål för öfvcrläggningen, och hade derföre ej kunnat förhindra den siste värde talaren att yttra sig i ett ämne, som med sagde betänk, icke hade något sammanhang, men H. Ex. önskade dock att nu det öfverläggningsämne han framställt malte få förekomma.
Härvid begärdes ordet af Gr.
Frölich, som, sedan lian, uppå af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord förfrågan, huruvida icke Grefven, som förut hade anmält sig, hade för afsigt alt yttra sig i fråga om Bevilln.- Utsk:s betänk., tillkäunagifvit, alt han ville yttra sig om hvad under den redan förefallna discussionen förekommit, blef uppropad och yttrade:
Jag vill icke nu, ehuru jag fått ordet, vidröra den fråga, som varit föremål för Hr Tersmedens yttrande, icke derföre som skulle ej denna fråga vara förtjent af uppmärksamhet, utan derföre alt tillfälle för mig dertill företer sig när prot. för den dag Gr.
Björnstjerna fällde det anmärkningsvärda yttrandet, justeras, ulan jag har egentligen begärt ordet, för att bemöta hvad Frih.
Palmstjerna, Nils, behagat anföra.
Jag vill gerna underkasta mig en åtvarning att hålla mig vid ämnet, då den framslälles af vår ordförande, Hr Gr. o.
Landtm.; men jag tillerkänner ingen ledamot här rättigheten dertill, utan att visa honom tillrätta.
Jag kan icke erkänna, att Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., har rättighet att erinra mig om obehörigheten att yttra mig, och derföre har jag stigit upp.
Nu får jag tillika förklara hvarföre jag icke anser mig hafva trädt utöfver ämnet, då jag yttrat. mig till svar på den nyligen afgifna reservationen; det var nemi. icke derföre alt en reservation var i fråga, utan derföre att denna reservation kommit in, midt i en fråga, som ännu icke är afgjord.
Om Hr Lefre'ns reservation skulle erkännas att vara behörig, att vara på constitulionella grunder och sanning fotad, så skulle otvifvelaktigt deraf följa, alt en hvar inom Riddarhuset, som icke gjorde sig alldeles redo för saken, skulle kunna anse, det Hr Gr. o. Landtm, verkligen tillåtit en orättvisa, då Hr Lefren yttrat sig som han gjort i fråga-om den punktliga föredragningen, och att således under hvarenda fort - Den 14 Januari f. m. 241 fortgående punkt af tulltaxan, skulle den omständigheten stå qvar i sinnet, att här är en orättvisa begången: vi äro tvungne att gå förbi vissa punkter genom det orä 11 rådiga sättet att föredraga.
Jag har icke kunnat linna att någon orättvisa skett och ansåg derföre nödigt att bemöta Hr Lefréus reservation, hvilken icke hade bort framkomma förrän hela betänk, varit genomgånget.
Detta vore en ursäkt för mig att jag begärt och nyttjat ordet.
Ehuru jag med nöje erkänner den hofsamhet, med hvilken en föreg:de talare, Hr Tersmeden, yttrat sig i detta afseende, tror jag likväl, att han har orätt, som han bör påminna sig, att jag genast efter hans yttrande i förra plenum anmälde till prot., alt jag nyttjat orden flender eller motståndare.
Jag kan icke neka till att orden äro ungefärligen synonyma, men i hast fann jag icke något annat.
Det linnes kanske ett sådant, som är antagonister, men detta ord är icke Svenskt, och när jag anser den fallna representationsförändringen vara skadlig för milt fädernesland, kan jag icke neka till, att jag måste anse deni, som röstat för denna representationsförändring och biträdt densamma, hafva handlat mot den öfverstygelse jag har om Rikets sanna intresse.
Jag äger visserligen icke någon rättighet, än mindre parlamentarisk rättighet att misstro någons uppsåt och fosterlandskänsla, och det har jag aldrig gjort hos de Herrar, sora understödt det fallna representationsförslaget, men jag äger fullkomlig rättighet alt betv ifla deras omdöme och deras sakkännedom, och det är egentligen detta, som mitt yttrande åsyftat.
Föröfrigt torde vid prot:s justering bästa tillfället vara alt bedomina huru mina ord blifvit ställde.
Sedan jag vid ifrågavar. tillfälle, till svar å Gr.
Björnstjernas yttrande, hemställt lill Ståndet och Hr Grefven sjelf, huruvida det vore skäligt alt stämpla såsom fäderneslandets flender dem, som röstat för det hvilande förslaget, hörde jag visserligen Hr Gr. lemna den förklaring, att meningen vore motståndare i st. f. fiender.
Jag kan dock lika litet nu som dä, göra mig begripligt, att en motståndare till fäderneslandet är något annat än en dess fiende.
Uppå härefter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd förnyad propos., behagade R. o. Ad. nu tili fortsatt pröfning företaga Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 12 ang:de tullbevillningen, hvarvid förekom: 2:dra punkten, innehållande hemställan, att R.
St. ville biträda Ii.
M:s nådiga framställning om de för spanmäl nu gällande tullbestämmelsers bibehållande till slutet af år samt medgifva, att den tullinkomst, som för utländsk spanmul under tiden inflyter, varder öfverlemnad till K. M:s disposition, 6 H. 31 242 Den 14 Januari f. m. för att användas till undsättning åt inneby g gar ne i de orter, som af missväxt hemsökas.
Frih. Cederström, Jacob: Ständerne hafva att vänta en urtima riksdag.
Det är således icke i sin ordning alt bestämma tull-lagstiftningen såsom fortfarande till 1847 års slut, ty om vi få riksdag år 1846, så bör den naturligtvis icke vara bestämd att gälla till slutet af år 1847, ty detta är beroende pä den tid då blifvande Ständer komma att besluta rör:de tulltaxan; och jag skulle derföre hemställa, om icke orden: ”till slutet af år 1847” må kunna utbytas mot orden: lill det års slut, då nästkommande Sländer öfver taxan besluta.
Man kan tänka sig äfven den händelsen, som är troligast, alt Ständerne sammankomma i någon månad mot slutet af år 1847.
Då är det icke troligt, att de binna, före slutet af samma är, bestämma tuliafgiftérue.
Det skulle således kunna finnas någon tid då ingen tull på spanmål vore bestämd.
Jag hemställer derföre, om ej ordalagen kunde blifva ungefärligen sädane, som Frih.
Cederström föreslagit, eller, att R.
St. ville biträda K.
M:s nåd. framställning om ifrågavarande tullbestämningars bibehållande till dess näst samman 0 o trädande Ständer derom beslutit, o. s. v.
För mia del vill jag visserligen icke bestrida bifall till hvad Frih.
Cederström yrkat, utan endast fästa upppmärksainheten derå, alt hvad Utsk. 1 denna punkt tillstyrkt, är i bestämd öfverensstämmelse med ordalagen i K. M:s nåd. propos., som igenlinnes pag. 1 af delta betänk., der det heter: ”det K.
M. funne allt skäl vara för banden till bibehållande af nu gällande tullbestämmelser för denna nödvändighetsartikel (spanmål nemi.) under ytterligare 3 år, eller till 1847 års slut.”
Af detta förslag skulle man kunna leda sig till den slutsats, alt Konungen ämnade draga försorg derföre att denna tullbestämmelse hvarken blefve gällande för kort eller lång lid; men dä Ständerne icke kunna hafva någon kunskap om tiden dä Konungen ämnar att berama en urtima riksdag, så har jag, sotu sagdt är, ingenting emot antagande af det redactiousförslag, som Frih.
Cederström, framställt och Hr von Hartmansdorff understöd!.
I afseende på tidsbe stämmelsen, sä skulle jag förmoda, att Konungen icke har för Ständerne föreslagit eu så bestämd termin, som 1847 års slut, utan att
Konungen förut pröfvat riktigheten och angelägenheten af att utsätta en sådan tid; som denna; hvarföre jag anser, att Utsk:s förslag i detta afseende bör antagas.
Men då flere ledamöter tyckas vara af motsatt mening, så vill jag visst icke vidare påstå eller yrka något ovillkorligt bifall till Konungens propos. i detta afseende, enär det i alla fall kan bero af de kommande åren att låta tullbeslämmelserna, på det sätt som nu Den 14 Januari f. m. 243 är stadgadt i afseende å spanmåleu, fortfara till 1847 års slut, och inträffar detta ovillkorligen såvida icke riksdag öppnas förr hn den lagtima, sora Ständerne redan beslutat skall taga sin början d. 15 Nov. 1847.
Det torde icke, lill följd af det beslut, som R. o. Ad. fattade i sisla plenum, numera vara tillåtet att föreslå någon förändring i spanmålslullen; men torde likväl icke förnekas mig att uttrycka den öfvertygelse, att grundsatsen af fix tull på spanmål understundom bör tåla undantag, såvida man vill stifta lagar för folkets sanna väl.
När nemi. missväxt inträffar, af den betänklighet att brist på födoämnen förefinnes i större delen af Riket, sä är det, i min tanka, icke öfverensstämmande med folkets sanna väl, att t. ex. priset på nödvändighetsvaran råg fördyras med en tull af 1 r:dr 16 sk. utöfver hvad som behöfver ske.
Del är på den fattige man lägger en sådan skatt, och en sådan beskattning är i min tanka oriktig och ledande till följder, som icke öfverensstämma med Rikets sanna väl.
Jag inser visserligen de skäl, på hvilka man vid sistl. riksdag beslöt, att en fix tull på spanmål borde bestämmas; jag var då icke i tillfälle att ifrån bänken yttra min mening i denna fråga, men enskildt uttalade jag den dock, alt nemi. det borde vara Konungen öppet leinnadJ att vid inträffande missväxtår nedsätta tullen på spanmål, ulan hinder af det beslut, som af Konung och Ständer gemensamt fattas i afseende på den fixa tullen.
Min mening är ännu densamma, att, om på de större handelsplatserne i Riket, såsom Stockholm och Götheborg, prisen fortfarande under någon längre tid höjde sig så mycket öfver medelmåttan, att t. ex. en t:a råg kostade 10 å 12 r:dr, så anser jag ett sådant pris bevisa brist pä varan och alt utländsk råg mäste införskrifvas, och då bör det vara Konungen medgifvet att sänka tullen.
Dertill är Konungen likväl icke, efter sistl. riksdags beslut, berättigad, med mindre att högstdensamme afstår ifrån att begagna den inflytande tullen såsom medel till undsättning under missväxtår.
Dä nu fråga är att låta de stadganden, som sistl. riksdag fastställdes, i detta afseende fortfara, tager jag mig friheten att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på detta förhållande, och skulle önska alt få hemställa, huruvida det icke mätte lill Konungen öfverlemna^, att, i händelse sä nödigt pröfvas, om missväxtår inträffa, och prisen inom Riket stiga till en ovanlig böjd, nedsätta i fråga var. spanmålstull, samt derjemte bibehålla rättigheten att använda tullen lill undsättningar under sådane svårare år; och anser jag derföre alt någonting uttryckligt derom bör inflyta i svaret pä Konungens nåd. propos., såvida denna min mening skulle först af R. o. Ad. och sedan af de öfrige Stånden godkännas.
För öfrigt begagnar jag tillfället att uttrycka den mening, att tullen på spanmål, sådan som den nu är af Konung och Ständer fastställd, är temligen tillfredsställande på råg, korn, bafre och ärter, men icke på hvete.
Jag anser nemi. alt tullen pä sistnämnde sädesslag borde böjas lill 3 r:dr b:co per Ira, enär det icke är en vara, som iir nödvändig för medelclas - 2 44 Den 14 Januari f. m. sen eller den fattigare delen af folket, men deremot kan blifva en förmånlig export-artikel; att således dess vidsträcktare odling bör befordras; men detta kan ej ske, med mindre jordbrukaren förvissas derom, att priset på detta sädesslag icke kan nedfalla under ett skäligt belopp.
Härom kan visserligen icke nu fattas något beslut; men jag har, såsom sagdt är, blott begagnat delta tillfälle att uttala min öfvertygelse.
Hr Printzenskjöld, Carl, anhöll att till alla delar få instämma i Frill.
Min anmärkn. mot redaclionen här i afseende på bifall lill K.