Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har derföre icke något skäl att, med afs. på biskopens verksamhet för skolväsendet, frångå den åsigt, som jag förut yttrat, utan vidblifver det förslag jag framställt.
Här har man egentligen talat om prof.
Agardhs förtjenst i afs. på skolväsendet, men detta nr en af hans minst framstående.
Den utgör visserligen i och för sig sjelf nog, men jag tror att ingen på detta rum saknar kännedom cm den ståndpunkt, biskop Agardh intager såsom vetenskapsman och snille såväl i Sverige som i Europa, och man behöfver i det, fället icke citera förh:den, som äro allmänt bekanta.
StatsUtsk:t har också tillräckligt, åtminstone med afs. på detta Stånd, motiverat sitt tillstyrkande om en högre pension åt Agardhs enka, då det här syftat på att Svenska folket måste anse såsom en dyrbar pligt att åt den frejdade mannens snille egna en gärd af sin tacksamhet.
Hvad som StatsUtsk:t för detta ändamål föreslagit, är det minsta man kan göra, och jag tillstyrker derföre bifall till förev:de hemställan.
Hr Ter smeden, Per Reinhold:
Jag får anhålla att till alla delar instämma i hvad en ledamot af StatsUtsk:t samt nu sednast en talare yttrat.
Biskop Agardhs förtjenster såsom vetenskapsman äro tillräckligt kände för att här icke behöfva vidröras.
Jag anser den summa, som motionären åt enkan föreslagit i pension och hvilken Utsk:t godkänt, såsom en skuld, i hvilken Svenska 334 Den 29 Augusti e. m. folket står till en sådan man.
Att helt och hållet afslå densamma tycktes den förste talaren ifrågasätta, men lian fullföljde icke denna sin mening; att nedpruta beloppet, anser jag ännu mindre värdigt, hvarföre jag röstar för bifall till Utsktts förslag.
Då jag begärt ordet, är det visserligen icke för att bestrida frami.
Biskop Agardhs egenskap af snille, men deremot vågar jag, i följd af verkställde undersökningar, bestrida tillförlitligheten af åtskillige hans litterära produkter.
Så t, ex. kan jag bevisa att hans sednaste statistiska arbeten hvimla af fel.
Ang:de hans förtjenst om läroverken i det stift, som varit honom anförtrodt, kan jag ej yttra mig, emedan jag icke derom eger någon noggrann kännedom, men om hans tryckta arbeten, hvilka äro för alla tillgängliga, derom harju hvar och en rätt att uttala sitt omdöme.
Då man nu ihågkommer att Prof. A. Retzius torde såsom vetenskapsman och lärd kunna uthärda jemförelsen med Biskop Agardh, men att den förres enka endast är föreslagen till en pension af 1000 bko, vill det synas att samma belopp skulle äfven för Biskop Agardhs enka kunna vara tillräckligt.
Jag har begärt ordet, visserl. icke för att yttra mig om afl.
Agardhs förtjenster eller ens försöka att mäta dem, emedan sådana saker i allmänhet äro svåra att bedöma, helst då det är fråga om vetenskapliga förtjenster och som ligga åt ett håll, hvilket är mig alldeles främmande.
För att söka finna en siffra vid bestämmandet af den pension, som med afs. på Agardhs förtjenster visserl. äfven bör hans enka tillerkännas, måste man fästa sig vid hvad som blifvit andra enkor i samma förh:den tillerkändt.
I detta afs. har Gr.
Mörner ganska riktigt erinrat, att Prof.
Retzii enka erhållit 1500 r:dr, och att denna siffra vore den rätta för Agardhs euka.
Den ledamot af StatsUtsk:t, som förordat bifall till punkten, har äfven gifvit ett skäl till summans nedsättande.
Han erinrade nemi. att Geijers enka — enkan efter Sveriges ädlaste man och djupaste tänkare — fått 1500 r:dr i pensjon; och då är det visserl. icke lämpligt att tillägga Agardhs enka högre pension.
För min del anhåller jag vördsamt om bifall till 1500 r:drs pension i st. f. 2000 r:drs. Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., att, beträffande den förevide punkten, deruti StatsUtsk.t tillstyrkt beviljande af en årlig pension å 2000 r:dr till frami.
Biskop Carl Adolf Agardhs enka.
Charlotta Lindskog, hade yrkats dels bifall till Utsk:ts berörde hemställan, dels att pensionsbeloppet måtte bestämmas till 150 0 r:dr, och dels slutligen att endast 1000 r:dr skulle såsom pension åt enkefru Agardh anslås.
Harvid anmälte sig Hr Nordenfelt och tillkännagaf, att han Den 29 Auga sti e. 335 afstode från sitt särskildta yrkande och förenande sig med dem, som ansett pensionen böra bestämmas till 1500 r:dr.
Efter det propos. å bifall till Utsk:ts hemställan först blifvit framställd samt med blandade ja och nej besvarad, gjordes propos. derå, att den ifrågav:de pensionen skulle utgå med 1500 r:dr,och då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 7 9:de punkten.
Att pension medgifves prof. Zedritz’ enka, anser äfven jag för min del ganska lämpligt och riktigt, men det vore dock intressant att af StatsUtskrts ledamöter erhålla uplysning, hvarföre denna pension blifvit satt högre än öfrige pensioner åt enkor i jemförelsevis samma ställning som fru Zedritz.
Man ser nemi., att öfrige pensioner i allmänhet blifvit bestämde till 400 r:dr.
Härtill kommer äfven, att akademien har sin egen pensionsinrättning, af hvilken prof. Zedritz’ enka ovilkorligen åtnjuter pension.
När man nu sammanlägger dessa pensioner blir det ett temligen högt belopp.
Sannolikt har StatsUtsk:t något, särskildt skäl till bestämmande af nämnde summa, 600 r:dr, men i Betänka kan man icke finna detsamma.
För den händelse att detta särskilda skäl icke kan företes, anhåller jag om bifall till punkten, med summans förändring från 600 till 400 r:dr.
Jag vet icke med hvem det är som Gr.
Lagerbjelke önskar att Prof. Zedritz’ enka skall sättas i paritet.
Beträffande pensionsbeloppet så har det blifvit satt till likhet med hvad som blifvit tillstyrkt t. ex. för Kommendörkapten Lavéns enka.
Jag anhåller om bifall till Utsk:ts förslag Gr.
Lagerbje 1 ke:
Den del af min fråga, sorn angick hvilken pension Prof. Zedritz’ enka kan hafva af Akademien, lemnade den siste talaren obesvarad.
Jag har likväl sedermera fått den uplysning af en person, som känner förhållandet, att Akademiens pension är 7 50 r:dr.
Det skulle sål. blifva en icke så obetydlig pension och, tillsammans taget, vida större än fru Lavéns.
Hr von Ehrenheim: StatsUtsk:t har redan erinrat derom, att Prof. Zedritz innehade en af de arbetsamma läroplatser vid Upsala akademi, som redan förut bortryckt 2:ne innehafvare vid tidig ålder, och det förhållande att Zedritz i sin fulla medelålder bortrycktes af döden, till en del orsakad af de stora ansträngningar han måst underkasta sig, utgör ett väsendtligt skäl till hans enkas pensionering och denna pensions sättande till det belopp, sorn StatsUtsk:t föreslagit.
Hvad beträffar den pension, som fru Zedritz åtnjuter af Universitetet, kan jag icke derom uplysa, emedan jag icke känner dess belopp, men jag skulle önska att den 336 Deri 29 Augusti e. nt. siste talaren ville angifva den källa, hvarur han hemtat den uplysuing, att den skulle utgöra 7 50 r:dr. Hr Olivecrona, Knut:
Då här blifvit äskadt uplysning om det pensionsbelopp, som Prof. Zedritz’ enka åtnjuter från Upsala akademies pensionsfond, har jag ansett mig böra meddela, att denna pension består dels af 450 r:dr i pengar, dessutom arrende af pensionsjord och slutligen anslag från en särskild kassa, som kallas enke- och pupillkassan, men hvilket är ganska obetydligt.
Sammanlagda beloppet af arrendesumman och de kontanta penningarne kan i medeltal utgöra ungefär 750 r:dr.
Föröfrigt anhåller jag att få förena mig med de talare, som yrkat bifall till StatsUtskits förslag, enär enkans belägenhet med 4 oförsörjde barn verkligen är bekymmersam.
Att fru Zedritz har en pension från Upsala Akademi var aldeles icke obekant för StatsUtsk:t, och det är förh:det med de flesta enkor, för hvilka pensioner föreslås, att de hafva sådana från andra håll.
Visserligen vore det önskligt, om man kunde skipa så fullkomlig rättvisa, att alla finge lika, men då de pensionsbelopp, som enkorna erhålla från andra håll, äro olika, så skulle man vara nödsakad att nästan sätta en olika siffra för hvar och en af dem.
Den här föreslagna summan är ungef. lika med den som för ett liknande fall blifvit föreslagen, och då beloppet icke kan anses för högt, får jag fortfarande anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels den ifrågav:de pensionens bestämmande till 400 r:dr, gjordes propos. på bifall till Utsk:ts förslag och besvarades med ja. 80:de punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls. 8lista punkten.
Då det är en vä sendtlig skilnad mellan lärare på indragningsstat och emeritilärare vid universitetet, hvilken skilnad består deri att de förra ega rättighet att alltid vid 6 5 års ålder förflyttas på indragningsstat, men emeritilönerna endast utgöra ett bestämdt antal, så att man ej deraf kommer i åtnjutande förrän ledighet inträffar, anhåller jag att, med afslag å StatsUtsk:ts afstyrkande Utlåtide, den af Prof. Selander gjorda hemställan måtte bifallas.
Hr Den 2a Augusti e. ni. 837 Hr Olivecrona:
Jag får, lika med den förre talaren, an hålla om afslag å l:a morrnt af nu föredragne punkt och bifall till motionärens förslag.
Hr Skogman har redan härför anfört ett skäl; jag ber att få tillägga några andra.
Om man tager i betraktande, att universitetets lärare hafva kanske ett af de mest mödosamma kall att sköta och vanligen vid en framskriden ålder af 60 år äro i behof af hvila för sin återstående lefnad, så lärer icke kunna nekas, att de krafter, sorn erfordras för att till fäderneslandets sanna nytta bestrida det vigtiga lärarekallet, böra hastigt omsättas, d. v. s. att de äldre lärarne afgå, och yngre, friskare, komma på lärostolarne.
Detta ändamål kan likvisst icke vinnas, såvida icke R.
St:r äfven medgifva, att de anslag, som äro gjorda åt emeriti-professorer, höjas till samma belopp som högsta lön eller 4500 rdr.
Förhållandet är nemi. nu att ingen kan, utan att han är egare af en större förmögenhet, lemna fjellsten och med detsamma 500 rdr.
Hvarje gång en emeritilön varit ledig, hafva derföre svårigheter upstått.
Ingen har gerna velat taga afsked och nöja sig med emeritilöner, utan en sådan reglering har egt rum, som i 2:dra mom:t af denna puukt omförmäles, eller att man hos K.
M:t anhållit att den, som tagit afsked, skulle få bibehålla full lön, och efterträdaren i stället upbära emeritilöneu.
Detta är dock, såsom jag sagt, ett hinder, som bör undanrödjas.
Så länge hindret qvarstår, är det alltid gifvet, att de äldre lärarne icke vilja afgå, då de icke få behålla hela sitt lönebelopp som pension.
Det skulle derföre vara för det allmänna särdeles nyttigt och gagneligt, om Prof.
Selanders motion i detta ämne vunne bifall.
En annan omständighet, som en lärare, hvilken kommer att taga afsked, icke kan uraktlåta att fästa sig vid, är den, att om han afgår och skulle nöja sig med 4000 rdr; så verkar detta äfven på hans enkas eller sterbhusdelegares rätt vid blifvande död, emedan i sådant fall inkomsten af nådåren blir mindre, än om han stannat qvar i tjenst, hvilket likväl oftast blir fallet; ty om han också icke kan sköta tjensten och på grund af sjukbetyg erhåller tjenstledighet det ena året efter det andra, får den genom vikarier skötas så godt sig göra låter.
På dessa skäl tror jag att motionen förtjenar R.
St:rs bifall, hvarom jag nu anhåller.
Den förste talaren har visserligen an märkt, att professorerna vore så tillvida i sämre belägenhet än statens egna tjenstemän, att de icke hafva någon ovilkorlig rätt att komma på indragningsstat.
Detta må visserligen hafva sin riktighet med afs:de på de af Staten gifne emeritilöner, men icke med af8:de på dem, som Akademien sjelf utdelar; men i allt fall får man icke alldeles förbise, att äfven genom Utsk:ts förslag eller rättare enl. de förleden, som nu förefinnas, så få professorerna större pensioner än andra tjenstemän på allmänna indragningsstaten, i förlnde till deras förut egande lön.
Det är nemi. kändt, att en tjensteman på allm. indragn.staten i allmänhet icke tår h. ix. n »38 Den 29 A ngn sti e. m. mera än 80 proc. af sin lön; detta skulle för professorerna icke göra mer än 3,600 rdr, i stället för att de nu hafva 4000 rdr.
Det lärer sålunda icke kunna bestridas, att redan professorerna stå i ett bättre förhållande i afs:de på procenten af lön, som kan blifva pension, än statens öfrige tjenstemän, och att de få pension alldeles lika med lönen, kan väl icke vara riktigt.
Det skäl, som derför blifvit anfördt, skulle ovilkorligen gälla lika mycket för statens öfrige tjenstemän.
Skall någon förändring göras, vore bäst att helt och hållet taga bort alla emeritilöner och låta professorerna, i likhet med andra tjenstemän, inkomma på allm. indragn. staten.
Derom är nu icke fråga; men att stadga, det professorerna, med så höga löner, skulle framför andra statens tjenare få hela lönen i pension, derföre torde svårligen något giltigt skäl kunna framläggas.
Efter' mitt omdöme finnes i den sär skilda organisation, som är "gifven för Akademien, ett stort praktiskt skäl, att icke säga en ren praktisk nödvändighet, att höja emeritilönerna till samma belopp sorn de tjenstgörande professorernas löner.
Om en professor beböfver tjenstledighet, fullgöres hans tjenst utaf docenter och adjunkter, utan att den ringaste minskning sker i hans inkomster.
Andra tjenstemän deremot måste upoffra en del af sin lön åt vikarier.
På detta sätt blir universitetet lidande, då lärarne äro sjukliga och vikarierna måste åtnöja sig med en lumpen aflöning.
Det skäl, Hr Skogman anfört, eller att endast ett visst antal emeritilöner finnas, synes äfven tala för bifall till Prof. Selanders motion.
För öfrigt lemnar jag derhän lämpligheten af den princip, att pensioner för tjenster, som äro aflönade med mer än 3000 rdr, i allmänhet böra utgå med lägre belopp än lönen.
Den må visserligen för högsta löner och för de platser, som äro förenade med representationskostnader, vara riktig, men till denna klass kunna icke professorer hänföras.
Jag anhåller om bifall till Prof.
Selanders motion.
En föreg:de talare har yttrat, att under nuv:de förh:den skulle redan professorerna vid rikets universiteter vara i bättre ställning än andra civila tjenstemän, ithy att de vid afskedstagandet behålla sina fulla löner, under det andra tjenstemän endast få 80 procent.
Det är sannt att f. n. går så till, derigenom att man vid hvarje tillfälle särskildt hos K.
M:t anhåller att den afgående skall få bibehålla sin fulla lön, men man betänker icke den skada, som upstår derigenom, att denne äldre professor stannar qvar på lärostolen längre än han behöfver, eller ock derigenom att tjensten uprätthålles af vikarier, och till_ aflöningen af dessa måste särskilda medel anskaffas från Akademiens kassor, så snart det icke är en adjunkt på stat, som är skyldig, att föreläsa.
Jag tror derföre, att om man öfverväger förhållandet riktigt, så är det gagneligt för det allmänna, att de Akademiska lärarne i tid afgå, och i sådan händelse bör man ock bevilja hvad Den 2!) Angusti e. m. 339 motionären föreslagit.
Anser man återigen att det är detsamma, så låter man saken vara oförändrad; men det är just det skadliga i detta förh:de, hvarpå jag fästat upmärksamhet.
Det skal, jag förra gången anförde, vill jag nu påpeka, eller att om en professor skall afgå med endast 4000 rdr som pension, så får hans enka icke heller mera, när han dör, såsom nådår, och detta måste han äfven taga i betraktande, om han har familj.
Jag skulle således tro, att ur det allmännas synpunkt skäl finnas, som högt tala för bifall till hvad motionären yrkat, derå jag anhåller om propos.
Den fråga, som nu är under öfvervägande rör:de Universiteten, har äfven för 100 år tillbaka eller något mera förevarit med afs:de på alla statens embetsmän.
Det oskick var då äfven bland dem ej ovanligt, att den afgående tjenstemannen behöll fulla lönen, under det den nyutnämnde fick åtnöja sig med en lägre aflöning; men i följd af förnyade framställningar från R.
St:r blef detta slutligen förändradt och förbud utfärdades deremot, att den afgående tjenstemannen skulle behålla lönen, hvilken förklarades böra tillfalla den i tjenst varande embetsmannen.
Jag skulle tro, att äfven hvad Universitets-lärarne angår, det vore rätt att man följde samma regel, nemi. att den afskedstagande finge åtnöja sig med hvad som verkligen skulle honom i pension bestås, och att den, som gör tjensten, erhåller den derföre bestämda lön.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., som erinrade, att Utslcts sednare förslag nu icke voro föremål för R. o. Ad;ns pröfning.
Min mening var icke att göra något yrkan de med afs-.de på den framställning, hvarom handlas i sednare delen af puukten, utan endast att i följd af de motiver, som dels af Hr Olivecrona, dels af Hr Ehrenheim, blifvit till stöd för framställningen anförde, yttra några motskäl, hvartill jag ansåg mig ega lika rättighet som nämnde Hrf.
Jag tror för min del att det belopp af 4000 rdr, som f. n. är bestämdt för emeritilöner, då det utgör mer än 80 proc. af sjelfva lönen, 4,500 rdr, kan anses tillräckligt, och jag anhåller derföre om bifall till Utsk:ts förslag.
Det vore visserligen väl, om man kunde taga afsked och behålla hela sin lön; men nu hafva R.
St:r uttalat den åsigt, att när en lön går öfver 3000 rdr, så bör pensionsbeloppet minskas med 20 proc.
Det är väl icke så olämpligt, om en sådan der liten olägenhet skulle drabba professorn likasom hyarje annan tjensteman, då han tager afsked.
Men, säger man då, han är icke att jemnföra med embetsmannen.
Nå väl, det är icke heller här föreslaget att han skall sättas alldeles i paritet med den civile tjenstemannen, ty i sådan händelse skulle 340 Den 29 Augusti e. m. han icke få mer än 3600 rdrs pension, eller lönen med 20 procds afdrag.
Nu deremot får han emeritilönen, d. v. s. mer än den civile tjenstemannen i samma grad.
Jag vet då icke hvarföre man skulle gå längre, och ännu mera favoricera dem.
Jag röstar för bifall till Utskits förslag.
Lika med den värde talare, som nyss yttrat sig, finner jag, hvad de civile tjenstemäunen beträffar, det vara en orättvisa, att deras pensioner skola utgå på sätt som sker: men det hör icke hit.
Frågan afser här endast professorernas vid Akademien emeritilöner, hvilkas belopp man här jemnfört med den civila tjenstemannens, och man har genom denna jemnförelse sökt leda sig dertill, att en professor, ehuru i samma kategori, likväl är bättre lottad än den civile tjensteman, sora med honom har lika lön.
För min del får jag förklara, det jag icke erkänner någon bestämd likhet mellan statens civile tjenstemän och professorerna vid ett universitet.
Jag stöder denna min öfvertygelse och mitt påstående derpå, att för att blifva lärare vid ett universitet fordras lärdomsgrader, som väl kunna egas af civile tjenstemän, men alldeles icke utgöra vilkor för desse att kunna upstiga till statens högsta embeten.
Med en lumpen kameral-examen eller en lika ytlig kansli-examen kan den civile embetsmannen, såsom erfarenheten visat, upstiga till statens högsta embeten, men han skulle förgäfves försöka att med dessa lärdomsprof förvärfva sig kompetens till en professorsplats vid ett universitet.
Jag anser staten hafva till en af sina förnämsta pligter att omhulda dem, som egna sig åt det högst ansvarsfulla och besvärliga lärarekallet, äfvensom att i detta hänseende visa sin erkänsla mot dem, som vilja upoffra sina krafter för att förvärfva sig den högre lärdom, som i allmänhet icke förvärfvas bland rikets tjenstemän.
När nu så är förhållandet, eller rättare, när man bör så betrakta saken, då framstår ©tvifvelaktigt såsom riktig deu grundsats, att man bör företrädesvis upmuntra den lärda tjenstemannen, om jag så får yttra mig, genom att förse honom, när han blir uttröttad af det ouphöriiga själsarbetet, med en sådan löneinkomst, att han icke dröjer qvar längre på en plats, hvartill hans utnötta krafter icke vidare göra honom lämplig, utan lemnar den åt en person med yngre krafter.
Då är också nödvändigt att så ställa till, att icke vederb:de myndighet, som skall bereda tillfälle för den trötte och utnötte tjenstemannen, sättes i nödvändighet att hos K.
M:t föreslå och tillstyrka afsteg från den ordning, som R.
St:r hafva föreskrifvit för de löner, hvilka till Universitetets lärare blifvit anslagne.
Med afs:de härpå tror jag det vara välbetänkt af motionären att föreslå, det de visserligen icke till stort antal varande emeritilöner, som finnas vid Universitetet, måtte ställas till sådant belopp, att den professor, hvilken af ålder och arbete är i behof af hvila, må kunna utan alla särskilda åtgärder genast lemna den plats, han innehar, och taga lönen, utan att behöfva i det fallet frukta att han vid afgången Den 29 Augusti e. m. 341 skall lida någon minskning i inkomst.
Jag anhåller följaktligen om afslag å 8tatsUtsk:ts Utlåt, och bifall till motionärens förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utskits förev:de hemställan, och dels afslag derå, samt bifall till motionärens förslag, att de på Nionde Hufvudtiteln till Professores Emeriti vid Universiteterna uplörda lönebelopp af 4000 rdr för dem hvardera, skulle förhöjas till 4,500 rdr.
Exc. först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, dervid svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag derå och bifall till ofvanomnämnde förslag, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller StatsUtskits hemställan uti Usta motmt af 8 Usta punkten i Ullåut N:o 152, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. närande hemställan och beslutar, att de på Nionde Hufvudtiteln till Professores Emeriti vid Universiteterna upförda lönebelopp af 4000 rdr för dem hvardera skola förhöjas till 4,500 rdr.»
Utskits uti 8lista punkten gjorda sednare tillstyrkande.
Jag anhåller att, till följd af det utaf R. o. Ad. nyss fattade beslut, ifrågavide hemställan måtte afslås.
Huruvida något gagn skulle tillskyndas de yngre universitetslärarne genom Utskits förslag, vågar jag bestrida.
Följden af en sådan skrifvelse skulle endast blifva den, att de äldre professorerna qvarstode på sina platser och att emeritilönerna förblefvo obegagnade.
Derigenom skulle undervisningen förlora.
Då sål. denna skrifvelse i alla händelser icke kan leda till något gagn, anhåller jag om afslag å Utskits hemställan.
Öfverläggningen förklarades härmed afslutad; och sedan propos. på bifall till Utskits förevide förslag först blifvit framställd, men med nej besvarad, gjordes propos på afslag å detsamma, dervid 6varades ja. 342 Den 29 Augusti e. m. 82:dra punkten.
Mig synes att StatsUtsk:t vid detta tillfälle varit nog mycket ekonomiskt.
Jag tror att den, som kaut Bibliothekarien Arvidsson och det sätt, hvarpå han utöfvade det embete, som honom var anförtrodt, skall icke förneka att han gjort sig väl förtjent af fäderneslandet.
Då synes mig som skulle en rättvisa ligga deri att hans enka tillerkändes en större pension än den som nu blifvit af StatsUtsk:t föreslagen.
Jag vågar väl icke hoppas att hela det belopp, som motionären ansett böra gifvas, skall beviljas; men jag hemställer vördsamt till R. o. Ad., om icke St:t skulle täckas åtminstone öka den af StatsUtsk:t föreslagne summan till 400 r:dr, hvarigenom fru Arvidsson åtminstone finge 800 r:dr i ett för allt till sitt lefnadsuppehälle, ty om de 4,691 r:dr, som utgöra enkans andel i behållningen af boet, lönar ej mödan att tala, och äfven om man det gör, så blir den ränta, som dessa lemna, tillsammans med denna pension i ett för allt ungefärl.
1000 r:dr; och jag hemställer, om det kan anses för mycket för en person i hennes samhällsställning att dermed bestrida sina lefnadskostnader.
Oaktadt det kunde vara ganska många skäl för det förslag, som Hr Printzensköld gjort, får jag likväl uplysa derom, att det aldeles icke var lätt att inom StatsUtsk:t erhålla hvad som här är föreslaget, och förmodligen blir det väl äfven så inom St:n; åtminstone betviflar jag högeligen att ens detta belopp blir bifallet.
Jag skulle vid sådant förhållande och då det finnes tillgångar i boet, samt denna summa är lika med den, som är föreslagen för fitskillige andra enkor, såsom Professor Bolmérs, Prof. Dahlströms och Ofverdirektören Norlings, anse lämpligast att bifalla punkten, såvida den skall blifva R.
Det kan visserligen vara en sanning hvad den siste talaren yttrade, att det varit förenadt med svårighet inom StatsUtsk:t att kunna vinna bifall till det förslag, som Utsk:t framställt.