Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke neka,' ätt det forsta alternativet uti det bifallna Betärikandet är mera enligt med den plan, som af Utskotten blifvit uppgjord ; helst den grund , som bestämmes för en framtida realisation, bör blifva densamma, som för silfver-inväxlingarne utsattes, om ändamålet, som sökes , eller stadga i myntvärdet, möjligen skall kunna vinnas; men sedan det andra, alternativet nu blifvit antaget, uppstår den frågan, hvad beslut som bör. fattas angående silfver-inväxlingen.
I afseende på denna fråga får jag först nami? na; att Betänkanderne N:ris 21 och 22 äfven synas stå i nära sammanhang med hvarandra.
Det förra handlar om bestämningen af sjelfva Coursen till 128 sk. och synes egenteligen hafya afseende på deri föreslagna in växlingen af silfver.
Jag för rnin del vill gerna instämma i fderas mening, som begait återreiniss, och i sådant fall hemställer jag till Utskottens närmare öfvervägande det särskildta Utlåtande, sorn af Friherre af Nordin med flere Ledamöter i Utskotten är afgifvit.
För att göra möjligt det beslut, som i afseende på grunderne för Finance-regleringen blifvit fattadt, nemligen att silfver-inväxling skall ske, torde det vara nödvändigt att bestämma, efter hvad cours den skall verkställas , i annat fall blifver det åtminstone icke med någon fördel eller verkan på en blifvande myntbestämning, verkställbart. 84o Den 15 Julii e. m.
Så framt en realisation hade kommit i fråga,1 hade jag ansett att den högsta cours som nu ar i fråga eller 128 skillingar, kunnat antagas till grund , ehuru den är några skillingar hö gre än den sora nu noteras, och att'
Capitalister. lie hade måst åtnöjas med denna ej obetydliga förlust af flera procent på sitt Capiial , för att blifva tryggade för ytterligare förlust ; men då detta nu hos Ridderkapset och Adeln ej är i fråga; tror jag, att billigheten och ändamålet fordrar, att man bestämmer Coursen snarare några några sk. under än öfver dagens cours , måhända till 120 sk.
Om Utskotten följt de grundsatser, hvarifrån de säga sig hafva utgått, så hafva äfven de åsyftat en framtida realisation.
För att vinna detta, måste man ingifva förtroende till Bankens credit, och till Riksens Ständers åtgärder och beslut.
Om man nu genom ett beslut redan bortta? ger ifrån dem, som hafva Capitaler, en del af hvad de böra anse sig ännu äga, och icke ger dem någon visshet att få denna återstod, utan blott en obestämd förhoppning att de framdeles kunna få förblifva i orubbad besittning af deras minskade Capitaler, såtviflärjag, att Riksens Ständers Beslut skall ingifva ett sådant förtroende, I sådant fall och om misstroendet och Creditbristen fortfara, fruktar jag att olägenheterne af detta misstroende äfven träffa skuldsatte och att penningebristen för dem blifver lika stor om éj större, än den nu är, samt att således ändamålet ej vinnes.
För min del har jag ansett
Den 35 Julii e. m. 841 hiifvudsakliga nyttan af en finance-reglering vara,, att allmänna förtroendet man och man emellan aterställes.
Detta skall alltid blifva omöjligt, utan att ett bestämdt myntvärde gifves, så att den, sorn .utlånar sina penningar, har säkerhet att, återfå lika mycket, sorn harr utlemnat; och jag tror det vara ,af erfarenheten ådagalagdt, att då Crediten är stor pcb allmän i ett Land kan pennjnge-tillgången vara ymnig med ett mindre Capital, äxi med ett större, fia crediten är störd genom ett vacklande myntvärde.
Då Grefve af Ugglas fästat sig vid ett uttryck at mig, hår jag begärt ordet; jag säde nemligen, att detta Beslut syntes mig stå isoleradt, sedan Bidderskapet och Adeln ej antagit första alternativet, Jag är glad få förklara, att jag till alla delar instämmer uti hvad Grefve Ugglas så ljusligen i saken upplyst, och att det ändamål Utskotten föresätt sig, att öppna möjlighet för Handlande, atf pka sitt rörelse-capital genom någon del af sin Handelsvinst, blir svårt att vinna, om ej någon bestämd norm blifver antagen.
' Några skiljingar iner eller mindre kan vara likgiltigt; men något måste bestämmas, så vida de ej skola vara tvungne att importera Utländske luxartiklar i stället att använda sin vinst på Landets förkofran.
Herr Grefven och Lancltmärslalken hemställde, om Bidderskapet och Adeln ansåg Stats- och BancoUtskottens förevarande Utlåtande böra, i au - 84a' T)m i 5 Julii e. m. ledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Kopade Ja.
Föredrogs å nyo Stats och BancoUtskoltens den 21 sistledne Junii under N:o 2 2 afgifne samt den 28 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, angående uppköp oell inväxling af myntbara metaller till Riksens Ständers Bank, samt framdeles skeende utväxling af reelt mynt.
Friherre cf Nordin, Carl Johan, anförde skriftligen:
(Se Bilagan N.o 1).
Friherre Boye, ludvig- Jag medger, att, under en rubbad allmän finance-ställning, är det svårt att icke stundom, af sjelfva billighets-känslan, ofta förvillad, ryckas åt partiella fordringar.
Jag liar dock trott, och denna tan* lea har varit ljuf för mitt sinne — att man mäste kunna lyfta sig till en större, en ädla» je höjd, der man, endast sysselsatt af Fäderneslandets stora ändamål, nationens välstånd, och dess stora medel, näringarnes förmåga till förkofran, lättare etnotstår allt rop af partiella interessen, vare sig Gapitalistens eller den skuldsattes.
När jag, med. ett sådant förutsättande, eftersinnat det bemödande jag så ofta hort, att vinna en annan myntbestämning än den
Den 15 Julii e. m. 843 realisationen ger oell underhåller; äfvensom' när jag, inom rnig, undersöker bemödandet,1 att, i hvad afsigt sorn helst, bestämma coursen, så lemnar mitt förstånd mig icke annat resultat än att alltsådant bemödande är förvillelse och förspild möda, men ingen ting annat.
Så_ länge Bancosedeln, vid uppvisandet,' inlöses med silfver, äger sedeln bestämdt värde; men enar en sådan inväxling upphör, blir sedelns värde en Opinionssak, som ej låter befalla sig.
Fika fåfäng är ali tanka på en coursbestämning, vare sig till ,ett maximum, eller till ett minimum; emedan ett maximum kan ej bestämmas och ett minimum bör ej bestämmas.
För det förra räcker ingen förmåga till; och det sednare åter vöre på en gång både orättvist och onödigt.
Må det tillåtas mig att utveckla grunden för dessa sanningar.
Silfret är en vara; men det utgör tillika verldsmyntet; och denna sednare egenskapen ger detsamma en begärlighet, hvars naturliga verkan är, att intet Uand kan i stort bekomma det, utan för ett öfverskott af production; eller behålla det längre, än productionen medgifver jemnvigt i handeln med Utlänningen; Handels-balancens ställning bestämmer cursen; och så omöjligt det är att befalla, eller bestämma productionen, så omöjligt är det också, att bestämma conrsen.
När man således å ena sidan ej kan hindra pappersmyntet att, under’coursens stigande, falla £ värde, så vöre det också, å den andra, stor orättvisa, att vilja hindra den förbättring i pappersmyntets värde, som en fallande cours åstadkommer.
844 Den 15 Julii e, m.
Emot det sednare invänder man, att om coursen faller, så tvingas den skuldsatte att betala sin skuld i bättre mynt än han fått; och då coursens fall åstadkommes hastigt, eller genom artificiella medel, sorn åtföljas af penn ingebrist, så är invänningen sann; men ic’ ke sa, när coursförbättringen är en följd af .öfver-productionens verkan till penningeförökning, ty då ger denna förökning gäldenär ren en lättare tillgång till penningen, och skadar honom' alltså för ingen del.
Desse skäl emot all coursbesiätnning måste också gälla emot det misstag, att fästa någon finance - anstalt vid beräkningen af någon viss cours; ty det vore att i dag fjettra anstalten fast vid ett förhållande, sorn i morgon kan förändras, då anstaltens fördel också upphör.
Jag vet icke om jag varit lycklig nogalt redigt utföra och bevisa dessa angelägna begrepp; men må hända skola de under tillämpningen blifva mera Öfvertygande.
Jag beger mig nu till Betänkandet och den del deraf, sorn angår silfver-inköpet till Bancofondens förstärkande.
Att ovilkorligt stadga ett sådartt inköp vore förvillelse, emedan, så liten den summa synes vara , hvartill inköpet är inskränkt, -så kan dock hända, att productionens och handelns ställning icke alla år med. gifver inköpet, utan att derigenom coursen stegras; i hvilket fall åter inköpet vore ett ondt, sorn motverkade ändamålet ; ty om också Bankens silfverförråd olades, så skulle sedlames agio stiga, och silfverfonden derigenom Den 15 Ju ti! e. i n. 845 göras otillräckligare; samt alltså mera ondt än godt nfrättas.
Att för silfver-inköpet bestämma annan cours, an dagens, da inköpet sker, Vöre att sätta en alltför trång gräns för operationen, och vore att fela mot sjelfva den princip, som ligger till grund för inköpet.
Man antager nemligen, att då man ej öfverst rider den punct, hvartill sedelmyntet redan fallit, det vill säga, då man ej stegrar cursen; så kan inköpet vara nyttigt; och Jet ligger då klart, att denna nytta blir alldeles likadan, ehvad berörde punct står vid den ena siffran, eller den andra.
Om coursen är 120 eller 12B, eller 144, eller högre; så är ju sedelmyntets fall derhän, en redan limad sa/t och inköpet måste ju då vara lika nyttigt, eller icke nyttigt i ena fallet, som i det andra.
Bestämmandet af ett maximum uti coursen för detta ändamål, har ej annan påföljd, än blott, att Operationens varaktighet sättes i mycken ovisshet.
Såsom anmärkning vid denna del af Utskottens Betänkande, föreslår jag alltså att ingen bestämd cours för inköpet må förordnas; men att för verkställigheten det angelägna vilkor föreskrifva, att dagens cours icke får öfverskridas, utan en noga varsamhet iakttagas att, genom inköpet, coursens stegrande icke befordras.
Och föreslår jag, att Riksens Ständers Revisorer må få sig uppdraget att äfven i denna del granska huru EancoStyrelsen sig förhåller.
Beträffande den del af Betänkandet, eom angår Silfver-ägares rätt att inlemna silfret.
Den 15 Julli e. m. Vill Banken; och derföre bekomma sedlar, efter deras ägande Opinionsvärde ; så är jag af den tanka, att denna anstalt är ganska klok, och hade längesedan bordt vidtagas ; men att fästa ,denna anstalt vid ett maximum af cours, vore, på sätt jag nyss framställt, att fjättra Operationen vid ett förhållande , sorn är förändring underkastadt, och det vore att begå ett stort fel.
I striden om realisationens fördelar, har man med mycket skäl anmärkt att, då man har metallmynt, kan myntet okas genom öfverproductionen, för hvilken silfver dä införskrifva», hvilket inlemnas till Ban. ken, som derföre ger sedlar, de der öka BörelseCapitalet; men att, då man har ett med agio besväradt pappersmynt, låter sådant icke göra sig, emedan silfver-ägaren naturligtvis ej •kan emottaga sedlarne efter annan beräkning, än deras Opinionsvärde i ögonblicket; en beräkning åter som Banken icke hittills fått godkänna.
Sanningen af denna anmärkning och ska-- dan af förhållandet äro obestridlige; men correctivet deremot är också ganska lätt; ty der” till fordras ej mera, än att silfver-ägaren må vara tillåtit att, i Banken, emot silfret, bekomma silfrets värde i sedlar, beräknadt efter deras opinions-värde.
Får han denna förmon , så skall öfver-productionen öka rörelse-capitalet; men annars jhke; ty är silfrets införskrifvande beroende af hvad silfret, såsom va* ra, kan här betalas, så skall ingen låta silfver komma, emedan han fruktar, att sjelfva myc - Den '15 Jfiilii e. m. 847 kenheten här förde lill fall i värde; en fruktan som vöre undanröjd, dä han agde, att, efter den varande coursehs belopp, få afnämare i Banken.
I alia tider, och vid hvilken cours, som helst, är denna anstalt af stor nytta; och vill man nyttan i alla tider, så får man ej, genom bestämmandet af ett Maxi» ir.um i cours, fjättra anstalten vid ett vilkor, som kan sätta en snar gräns för verkställigheten, utan man bör då äfven lemna värkställbarheten åt alla tider.
Jag önskar att Utsköt» ten nid taga denna anmärkning i Öfvervägande.
Hvad slutligen angår förslaget, att depo. nera silfver, mot säkerhet att detsamma återfå, emot ett lika belopp i sedlar sorn bekommits; så medger jag att vid första påseendet föreföll det mig af Ingen våda; then sedan, jag fått tid att öfvertänka alla möjeliga följder deraf, så anser jag mig böra högeligen afråda från denna anstalt.
Någon nytta för Sta» ten eller Banken af en sådan anstalt, kan jag icke inse; ty nyttan tillföll ensamt Capitalisten, för hvilken ett medel öppnades, att en-, samt betrygga sig; ja, att rent af vinna på oredan, då ju mera agio sedermera steg, ju större blefve hans vinst.
Jag föreställer mig nemligen, att så snart han insatt silfret, och bekommit sedlarne; så skall han förnya samma operation; han skall för sedlarne återköpa silfver; som han åter insätter, hvarefter han åter innehar sedlar; och när han tröttnar att på detta sätt operera, lemnar han sedlarne åt rörelsen,men. behåller naturligtvis inscriptions - rättigheten^ sorn stiger i fördel allt efter som sedlarne sei Den 15 Julii e. m. dermera falla i värde, ty det måste vara ltlartj att sedan, t. e. han efter 120 sk. cours insatt silfver, samt erhållit rätt att efter samma cours åter uttaga silfret, så skall, om coursen derefter faller till 144, han begagna sig af rättig- ■ beten att återtaga sitt. silfver efter 120* och och skall då vinna 24 procent af hela det belopp, hvarå inscriptions-rättigheten galler, och denna vinst på oredan kommer honom ensamt till godo, äfven sedan han icke mera är ägare af sedlame, under det deras verklige Innehafvare måtte vidkännas förlusten af sedlarnes fall 1 Varde.
Det synes mig klart, att denna lockande speculation skulle få den påföljd, att alla enskilta Capjtaier skulle uppsägas, och förlägenheten skulle blifva förskräcklig.
Man invänder att speculationen skulle, om den i stort värkställdes, verka till coursens stegring, genom alltför mycket silfver införskrifning, och skulle då icke kunna med. fördel begagnas, utan skulle af sig sjelf afstadna.
Jag kan dock icke annat finna, än att om denna invändning ar alldeles sann, så blefve ju hela anstalten onödig, emedan om den ej kan begagnas till deposition af mera ätl små poster, så lönar tillåtelsen icke mödan; och när jag då ser, på ena sidan vådorne ganska stora, och på den andra, äfven med invändningens antagande, anser den enskilta fördelen kunna blott föga begagnas; så syneS mig att anstalten har flere skäl emot sig, ärt för sig.
Herr t)en i $ Julii e• ni.
849 Herr von Qvanten, Carl.- Vid Utskottens ifrågavarande
Betänkande anhåller jag få göra några anmärkningar.
Utskotten hafva beslutat, att silfver skall iippköpas för en del af Bankens gevinst.
Utskotten tyckås äfven hafva beslutat, att detta skall ske efter 128 skillingars cours, eller åtminstone deromkring.
Boye har icke tillstyrkt någon cours-bestäinning i fråga om uppköp af silfver.
Jag trot äfven, att det ej gar an, utan att Utskotten, i afseende på frågan om silfver-uppköp, böra bestämdt förklara, att, om någon fond dertill afsattes, sådant uppköp bör ske, antingen coursen är hög eller låg, ty vi bemöda oss fåfängt, att bär sätta ett fixt pris på coursen, sådant är öfver vår förmåga;, då ej annan utväxling får äga rum; sålunda skulle derförutan, örn coursen steg öfver 128, skillingar, allt silfver-uppköp uteblifva, och Banken om 5 år hafva samlat en sura. rna af En million .Riksdaler, och derigenom, vore ej ändamålet vunnit, att sedlarne åter skulle i rörelsen utgå, utan den summa skulle förminskas, som nu blifvit stadfästad som Rö« relse-Gapital.
Vidare får jag vid Utskottens Betänkande göra en anmärkning, som torde lej da till åteerremiss Friherre af bordin ilar afgifvit én reserv vation, vid hvilken jag fäster hiig, och hvilken jag understödjer.
Jag kan icke se de fa - Ridd. och Ad.
Fröt, .VI Band* 54 Den 15 Julii e. rn, ror, som afskräckt Utskotten från en sådan de; positions*inrattning, som blifvit föreslagen, ej eller de vådor, sorn 'friherre Boye omnämnt.<
Tvärtom tordet det var rättvist, att Capitalisterne få denna förmon, om de derigenom kunna bereda sig säkerhet.
Jag tror ej, att Capitalisterne derföre mera skulle uppsäga sina Capitaier, ty ej något hindrar dem, att nu uppsäga deni.
Om jag skulle vara Capitalist, ser jag ej något hinder att nu uppsäga mina Capitaier ; men det skulle . bereda mig e’n säker förlust Under operations-tlden.
Dessutom om en Capitalist ville göra ifrågavarande operation, kunde han gora det, utan att uppsäga nå" got Capital , han kunde låna penningar på korrtare tid och sätta in dem i fanken, åter betala dem utan att låntagaren visste af hela operationen! och sådana operationer lara ej ske i massa, så vida ej handel och näringar genom förmånligt förhållande, sådant skulle kräfva; då silfver skulle inflyta utan artificiella åtgärder.
Små insättningar voro dessutom något Judiska och visade alltför mycken egennytta; ty om någon ville skaffa sig en stor räkning . i Banken, kunde llän visseligen göra det med 1000 Riksdaler, som han oupphörligen insatte och uttog, och bans namn skulle skyldra, der med en stor valeur, men för att åter uttaga dem, måste han äga hela sunman i handom , och skulle han kunna förtjena något derigenom* är det så litet, att genom öfverlemnande! af sin rätt till andra hela vinsten blef Den rg Julii e. m. 851 kanske en procent af Capitalef.
Likväl tillstyrker jag en förändring uti Friherre af Nodins förslag.
Han har begärt, att coursen skulle bestämmas till 120 skillingar, men att föreslå den under hvad coursen verkeligen är, försvarar företaget, ty ingen sätter in sitt silfver till lägre cours, än den noterade, och således borde depositionen kunna få ske för den cours, som nu är gällande, eller den, som U tskotten föreslå för silfver-inväxlingen.
Dessa äro de anmärkningar jag ansett mig böra göra vid denna del af Utskottens Betänkande.
Vidare hvad angår Biksens Ständersrätt, att öfver Banken disponera, enligt Grundlagens stadgande i 72 §.
RegeringsFormen, får jag hemställa, om icke Utskotten borde till Constitutions-Utskottet afgifva förslag till en förändring i ofvanftämnde 72 §.,, hvarigenom Riksens Ständer måtte förbjudas för alltid, att på ett så oinskränkt sätt behandla Banken, som hittills.
Hvad Biksens Ständer än i Financerne må göra, blir allt utan ändamål, om denna §. ej förändras, så att en linea blifver dragen, utom hvilken Biksens Ständers rätt att disponera öfver Banken ej får sträcka sig, så att Banken , ägande-rätten och allmänna Crediten blifva säkre för de nycker och idéer, sorn i behofvets stund kunna uppkomma.
Om vi skulle komma uti ett olyckligt krig, eller annat behof af penningar, anser jag lärn pel ig t, att Bankens vinst kunde användas, såsom räntor för de Stats-papper, som utgåfvos, och att Beyillningen finge fylla hvad ej genom Bankens Den 15 ■ Julli e. m« vinst kunde betalas.
På sådant sätt kund® man val betacka alla utgifter, utan att tillgrip pa Banken såsom 1809* I denna fråga får jag tillika- framställa, om icke Konungens veto borde i BegeringsFörmen bestämmas, så an det af Konungen måtte bero, att antaga eller förkasta den Flnance-plan, Biksens Ständer framlägga, om den möjeligen vore byggd på sämre grunder, än den varande ställningen.
Under öfverläggjningarne i Utskotten om FinanceBe tänkande t, liar jag, så länge jag hoppades, att fä,det lyckliga resultatet af en riktig myntbestärnning, så till sagandes förföljt den nu föreslagna anstalten, och gjort allt att hindra denna depositinns-räkning i Banken.
Jag har gjort det, emedan jag , ansett den som en Tomtgubbe, hvilken skulle skrämma de större barnen från det stora huset.
Jag har gjort detta, så länge jag hysta / hagot hopp, att få ett ordentligt mynt.
Alen sedan detta nu ej kan tillvägabringas, tror jag, att stor uppmärksamhet bör fästas på detta förslag, och jag anhåller att få säga, huru jagser denna sak, utan att likväl bestämdt säga, huru jag vid afgörande! kommer alt rösta , emedan jag anser de faror, hvarom Friherre Boye talat, äfvensom andra jag förutser , vara af stor betydenhet, och ej rätt finnér, huruvida de Deu 15 Jiilii e. m. ' kunna uppvägas af de förmoner, sorn genom, öppnande af en depositions-räkning kunna vinnas.
Jag tror, att en sådan depositions-räkning kan användas i tvänne ändamål; det första att kunna införa metalliska besparingar i Landet, och der använda dem; det andra ändatnålet vore den trygghet, som genom en depositions-räkning erböds mindre capital-ägare, att genom silfver skaffa sig garanti för värdet af sina sedlar. '■
Verkningarne deraf måste blifva, att då allaf sorn äga capitaier, sökte, så vidt möjligt är, at garantera deras värde, skulle stora uppsägningar ske.
Det skulle väl ej ske med stora summor, men med många små, då hvar och en ville begagna sig af fördelen, att försäkra sin eontanta förmögenhets värde.
Sålunda skulle en betydlig del af de rör* liga capitalen användas på silfverhandel, hvar" till d^> hittills ej blifvit använde.
Dessa ca” pitaler skulle således tryta i dé grenar af d9 öfrige näringarne, der de förut varit använde, och en capitalbrist skulle först uppkomma.
Under det alla skulle fråga efter silfver, Skulle en myntförsämring äfven uppkomma, och dagens cours i första ögonblicket stiga; men nu är frågan, huru länge detta skulle räcka, och då tror jag, att öfvergången möjligtvis kunde blifva snar nog.
Det är nemligen gifvit, att dettas^ulle öppna tillfälle för dem, sorn hafva egen^ dom eller Credit, att icke allenast begagn 854 Den 15 Juli i e. m.
Svenska capitaler, utan äfven utländska, hvilket ej hittills kunnat ske, Jag tror således/ att en sådan depotitionsj-äkning skulle derigenom med tiden förlika striden mellan de Gäldskyldiga och Creditorerne, och gifva anledning till penningebristfens afhjelpande, genom förtroende till myntet och utländska capitalers begagnande; ty förtroendet skall småningom utvidga sig till alla Bancosedlarne, såsom till värde ungefär lika med hvad depositions-, läkningenför si,Uret utgifver.
— Denna norms bestämmande har ett stort och vigtigt inflytande på den gamla sedel-massan ; tymeningenvore ej, att särskildta depositons-betyg skulle utgifvas, utan blott att man i Bankens böcker finge öppen räkning, och att man finge ut för det insatta siifret vanliga Bancosedlar, Detta är den mening, sorn yttras i Utskottens Betänkande pag. 9, Af denna norm vanns således äfven en stadga för de öfrig© sedlarne och det är ur denna syn punct sorn man bör så noga betrakta, hvartill den bör antagas.
Om den sättes för Jagt, användes icke inrättningen, och leder ej till sitt ändamål, således fcorde man ungefärligen hålla sig vid det närvarande silfver-priset, Utom det, att detta är högre än coursen bör man äfven härvid betrakta, att första sympthojnen af inrättningen blifver en sedel-försämring och således tror jag det vara bäst, ätt mar; genast bestämde normén till 138 skillingar.
I Den 15 Julii 4. m. »55 Jag ar öfvertygad, att, örn nian sätter den till 120 , går coursen genast upp till 128 skilling, derföre borde dén heldre genast dertill bestämmas, då insättningen kunde börjas med liflighet, och någon fördel deraf vinnas, Sedan jag nu yttrat mig, huru jag anseri det fallet bör förhållas, återstår äfven att fram.-’ ställa de vilkor, som äro nödiga, om en sådan depositions räkning skall vara användbar och nyttig.
Dervid förekomma frenne omständigheter.
Den första är garantien för deponen ten.
Det är ej nog med ett bestämmande af nuvarande Ständer, angående dylika inrättningar, då man alltid befarade samma förhållande härmed, som med silfver»sedlarne, och fruk. tan för samma öde skulle göra att ingen begagnade inrättningen, Således skulle afven Konungens Sanction begäras, så att ej det laglöshets-tillstånd, som med dem ägt rum, nu kunde inträffa med depositbetygen eller deposit-räkrungen, Den andra omständigheten vore garantien för Kanken; ty det kunde hända,, att, om man / utsatte normen till 120 eller 12 S skillingar, och Riksens Ständer funne förmonligast att lita Kanken en längre tid hädanefter, likasom hittills, icke göra liqvid efter närvarande förhål, landen, skulle Kanken, då en gång liqvid sia* teligen måste ske, ifall genorh Continental-krigeller tillfälliga lyckliga conjuncturer för näringar och handel coursen gatt ner till 11 s ellet:
Ju lii e. nu g6 shilling, och längre tid dervid hållit sig] vara {Vungen att, efter den då varande kostsammare inlösa sina sedlar, som utgifvits mot mindre silfver-qvantitet, — Vi hafva sett en sådan hastig förändring sned coursen emellan England och Hamburg, sorn länge fortfarit, och ett dylikt cours-förhållande kunde t en framtid hända oss.