Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sålunda under det att förr bankens fastighetslån, efter dåvar. tiders förhållanden voro på stora summor, äro de nu till större delen på små af några 100 r:dr, af hvilka hvarje lån vanligen kostar mera besvär än ett stort, emedan äganderättshandlingarne oftare äro i mindre ordning vid de små än vid de stora lånen, och sedermera förorsakar bevakningen af t. ex. 1 million r:dr i län å 500 r:dr tiodubbelt arbete och besvär mot af lika summa i lån å 5000 r:dr, en tillökning icke obetydlig, med våra invecklade intecknings- och bevakningslagar.
Afven i diskonterne öfvergå lånen allt mer och mer till klassen af de smärre s. k. bondlånen.
Jag äger en på mångårig noggrann undersökning grundad öfvertygelse, alt den indragning af 48 ordin, och extraord. tjenstemän, som vunnits genom nya organisationen, är allt hvad man under närvar, förhållanden kan utan skada för göromålens orubbade gång vidtaga; att arbetet för bankopersonalen i allmänhet är i så rågadt mått tilltaget, att det ej tål tillökning; att väl måhända 224 Den 15 December f. m. på ett eller annat ställe någon tjenst utan hinder för ärendenas gång kunde indragas, men att deremot tillökning pä andra torde hellöf ras; alt någon ytterligare indragning möjligen kunde ske, när alla förändrade myntvalörer och dubbla och tredubbla uppsättningar af sedelvalörer blifvit indragna; att en betydligare förändring i bankens närvar, rörelse och sältet för dess utöfning svårligen kunde äga rum, titan betydlig rubbning i cnskiila derpå grundade förhållanden, och en större minskning i bankens inkomster än den besparing som derigenom kunde vinnas; men alt den största besparing som inom en cj alltför aflägsen framtid kunde beredas banken, vore om man efterhand kunde öfverflytta faslighetslåncfonden till inköp af säkra bypotheksföreuingars obligationer, då hela det stora arbetet med lånehandlingars pröfning, och länefordringars bevakning komme ali upphöra, och största delen af lånekansliet kunde indragas.
Man har ofta jern fört tjenstemannapersonalen vid utländska banker med den vid vår Svenska.
Jag tror alt, dä man afser goromålens ari och arbetets mängd, den sednare väl tål denna jemförelse och all beträffande aflöningsslatcns förhållande till del erforderliga arbetet, vår bank är sämre lottad än de fleste, om ej alla.
Engelska banken t. ex. med en lånerörelse vanligen inskränkt lill diskontering af vexiar och belåning af Statspapper samt med en kassarörelse, uteslutande ställd pä stora summor i jemförelse med vår, bade 1832 för det egentliga bankdepartementet, (befattningen med Statsskulden derunder icke inbegripen) en tjenstemannapersonal af 173 personer med en kostnad af (59,105 P. St. utom 100,092 P. St. kostnad för dess sedelrörelse, (se Appendix N:o 19 p. 33 och IS':o 18 p. 32 lill Report on tlie Rank of England Charter 1832).
Vid Berlinska banken, hvars hufvtidrörelse, den liden jag vistades i denna stad, var inskränkt till diskontering af vexiar och upplåning på kortare tider, var tjenstemannapersonalen synligt ganska liten, men den lägsta graden, hokhållarne, motsvarande vår kamreraregrad, ägande sjelfve biträde af sjelfvalde extraordinarie!- och med löner vida öfverstigande de högsta inom vår bank, och så torde vid närmare granskning förhållandet vara med de andra banker, der personalen skenbart synes ringa.
Remitterades lill Banko-Ulsk.
Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas kl. 0 e. m.
Hr von Axelson, Georg Julius, uppläste följande motion:
Af den stora pluralitet, nemi. 144 röster mot 37, med hvilken R. o. Ad. d. 8 dennes antog
Cronhjelms då pröfvade förslag, ali till R.
Sl:s Utsk. välja behöIligt antal suppleanter, har jag funnit, att R. o. Ad:s majoritet ej ansett Ridd.Ordn. lägga Ilin - Dan 15 December f. m. 225 hillder i vägen för dessa suppleanters inväljande.
Jag är derjemte öfverlygad om, alt en stor del af minoriteten vid sagde plenum erkänner nyttan af att dessa suppleanter finnas, men att de ej ansett sig kunna antaga [fr Gr.
Cronlijelms förslag, dertill förhindrade af Ridd.Ordms föreskrift.
Dä man alltså torde kunna antaga, att 11. o. Ad. anser, alt sådane suppleanter framdeles höra finnas, och att della utväljande af suppleanter numera vunnit häfd; men dä del derjemte är att förmoda, att den motion, som i detta ämne troligen blifver väckt vid hvarje riksdags början, ger anledn. lill ganska vidlyftiga och tidsödande diskussioner, och då del torde vara obestridligt, alt bestämda föreskrifter äro bättre än inga; så får jag vördsamt föreslå, att R. o. Adis beslut vid denna och förra riksdagen öfver ifrågavar. ämne måtte,, såsom tillägg till 23 § i Ridd.Orda., uti denna intagas.
På det dessa suppleanter likväl ej må, lill följe af 33 § Ridd.Ordms föreskrift, väljas tillsammans med de ordinarie ledamöterne, bör, om delta mitt förslag lyckas vinna R. o. Adis bifall, 33 § undergå följande ändring: § 33. — — — — skall valet, med undantag af de fall, hvarom 23 och 35 §§ stadga, ske på det sammanlagda antalet af ordinarie och suppleanter — — — — — — — — — Om remiss till Ridd.Ulsk. af denna min motion, anhåller jag vördsamt.
Om jag riktigt uppfattat
Hr von Axelsons förslag, så åsyftar det ett tillägg uti Ridd.Ordn., hvaruti rättigheten alt begagna suppleanter i Utsk. skulle införas.
Om förhållandet är sådant, önskar jag, att, då remissen af motionen afgår lill Ridd.Utsk., följande mina anmärkmr malte fä densamma åtfölja.
Då R. o. Ad. vid sislförflulna, och äfven under innevar. riksdag, kunnat utan något så beskaffadi tillägg, fatta beslut om suppleanters tillsättande, finner jag för min del något behof af ett dylikt tillägg i Ridd.Ordn. icke vara för handen. R. o. Ad. torde dessutom besinna, att de af detta och öfrige Stånd fattade beslut, ang-.de suppleanter, galt i fullbordan utan någon sanction.
Vill raan nu förändra Ridd.Ordn. eller deruti göra tillägg, erfordras stadfästelse och, om den uteblifver, skulle man möjligen deraf kunna draga den slutsats, att Ståndet ej mera ägde att tillsätta några suppleanter. R. o. Ad. komme då, under det att de öfriga Stånden i Utsk:n begagnade sådana, att sakna dem.
Jag afslyrker alltså bifall till Hr von Axelsons förslag.
Den siste värde talaren synes befara, all Konungen kunde vägra sanction å Hr von Axelsons förslag lill tillägg uti Ridd.Ordn. till vinnande af rättighet för Ståndet att välja suppleanter till Utsk:s-ledamöter.
Jag, som deremot önskar, att R. o. Ad. måtte hafva skrifven lag för sina tillgöranden, hoppas, ali Ridd.Ulsk. måtte tillstyrka bifall åt niolio 1 II.
15 22 6 Den 15 December f. m. nen, pä det att, sedan frågan lill K. M. inkommit, Ilan må pröfva, huruvida det med grundlagarna är förenligt att bifalla hvad R. o. Ad. i detta hänseende föreslagit, och, i händelse Konungen vägrar sin sanction, blir följden, att R. o. Ad:s beslut varit på sidan om grundlagarna.
Om, såsom jag förmodar, Hr von Axelsons motion remitteras till Ridd.Utsk., anhåller jag att vid motionen få göra några anmärkn:r, hvilka torde få åtfölja remissen.
Olika tydning af föreskrifterne i Ridd.Ordn., angalo nya ledamöters inväljande vid inträffande ledigheter inom Ulsk:n, hafva föranledt de olika meningarna, då fråga uppstått om tillsättande af suppleanter i Utskrn vid ordinarie ledamöters inträffade laga förfall.
Jag tror derföre, alt, om i detta afseende föreskrifterne i Ridd.Ordn. innebära någon tvetydighet, desamma böra derifrån uteslutas.
79 § Riksd.Ordn. äger tillräckligt full kraft och verkan, och jag anser derföre alt föreskrifterne i Ridd.Ordn., ronde inväljande af nya ledamöter i litslen då ledighet beviljas de ordinarie, äro alldeles öfverflödiga.
Ora dessa föreskrifter uti Ridd.Ordn. än qvarstå eller icke, blir, enligt min åsigt, förhållandet enahanda, så länge 79 § Riksd.Ordn. icke undergått förändring eller blifvit upphäfd, hvaremot, om ofvannämnde föreskrifter uti Ridd.Ordn. borttagas, någon tvetydighet icke heller kunde uppstå i afseende på R. o. Ad:s rätt alt välja suppleanter, som inträda i Utsk., då ordinarie ledamot har förfall; åtminstone har under diskussionen jag icke hört någon annan anmärkn. deremot göras, än alt det vore stridande mot Ridd.Ordn.
Min åsigt är alltså den, att ändring uti 19 och 23 §§ Ridd.Ordn. är så mycket angelägnare, som, enligt min förmening, uti 79 § Riksd.Ordn., hvilken angår val till nya ledamöter i Utsk., ändring jemväl bör beredas för att ej lägga hinder i vägen för R. o. Ad. i afseende på suppleanters inträdande i Utsk.
Jag anhåller, att Ridd.Utsk. måtte taga detta ämne i öfvervägande och genom ett fullständigt betänk, bereda R. o. Ad. tillfälle att närmare begrunda saken.
Remitterades till Ridd.Utsk. Gr. Hamilton, Jakob Essen, uppläste en så lydande motion:
St. hittills tillåtit att dess bank fått lemna kreditiver till de här i landet existerande hypotheksinrättningar, hvilka inrättningar för fastighetsägarne medföra samma nytta som de välgörande sparbankerne för arbetsklassen, så tager jag mig friheten härmed vördsammast anhålla, det R.
St. måtte tillåta att riksbanken finge lemna direktionen för hypotheksföreningen mellan jordägare i Småland, Halland och Blekinge, och som jemväl omfattar Skaraborgs län, ett kreditiv på 500,000 r:dr b:co, ä 4 procents ränta, emot direktionens gemensamma förbindelse.
Exc. HrGr.
Löwenhjelm, Carl Axel: Den af Gr.
Hamilton nu väckta motion är af högsta vigt.
Om jag rätt fattade den, är afsigten med densamma att lemna kreditiv åt vissa hy - ben 15 December f. m. 227 polhcks-inrättningar.
Det är en högst vigtig flaga och, ulan att i ringaste män vilja misstyda afsigten med den gjorda motionen, ina det likväl tillåtas mig att följa den något längre.
Det är icke någon fråga, att ju icke pi ivalbaukerne och hypolheks-inrättningarne verka förstörande pä riksbankens utlånings-rörelse, och att de i en framtid skola tillskynda riket en förlust, en ganska betydlig förlust.
Det vore en stor minskning i förlusten, om hypotheks* inrättningarna begagnade de kreditiver, hvarom Gr, Hamilton nu väckt fråga; men det är icke nog att äga krediti vfält; den må* stc i verkligheten begagnas, såvida banken å det beviljade kredilivet skall erhålla någon ränta.
Jag tror att enda sättet, att förlika riksbanks- och privalbanks-intressena, vore, att privatbankerna äfvensom hypolheks-inräitningarna af riksbanken mottaga vissa summor mot låg ränta, hvilka äler genom utläning mot högre ränta än de sjelf ve erlade, hade en skälig vinst.
Banken hade derigenom för vissa summor alt påräkna en årlig räntevinstaf 3j ä 4 procent.
Della öfverensstämraer fullkomligt med R.
St:s vid sisth riksdag fattade beslut alt nämnde banker icke få utgifva sedlar å valörer å 2 rsdr b:co, ty bristen å desse i allmänna rörelsen nyttiga valörer blefve lättast afliulpen om nämnde kreditinrättningar utaf riksbanken emottaga en viss summa, som det icke tillhörer mig alt bestämma, och utlemnade den uti nämnde valörer.
Jag skulle derföre vilja utsträcka Gr.
Hamiltons nu väckta motion derhän, att de af honom omnämnde hypotheks-inrättningar icke allenast finge den äskade kreditiv-rätten, utan förpligtade sig alt af riksbanken emot viss ränta emottaga en bestämd summa uti sedlar å 2 r:dr, t. ex. 500,000 r;dr b:co hvarje af dem.
G-abr.:
Den siste värde talaren bär omnämnt en sak, som jag tror egentligen icke var föremål för Gr.
Hamiltons motion, hvilken rörde hypotheks-föreningar, som åro af en annan egenskap än prival-banker.
Då emellertid fråga nu uppstått om kredilivrält för hypotheks-föreningar, anhåller jag alt få fästa BankoGlskts uppmärksamhet på den omständigheten, att hypotheks-föreningarna motverka riksbankens eget interesse i sä målto, som de ofta upptaga utländska lån, hvarigenom de inbringa eller sälla i omlopp inom landet eller alstra penn ingesummor, hvilka de sedermera hafva svårt att få utlånta, och derigenom uppkommer en ökad tillgång på penningar, som försvårar riksbankens utlåning.
Jag tror derföre, att, när förhållandet är sådant inom landet, man bör vara försigtig vid beredandet af tillfälle för hypotheks-föreningarna att utvidga deras lånerörelse på bankens bekostnad, ty att lemna dem ett sådant tillfälle är detsamma som att försträcka dem penningar, hvarigenom deras lånerörelse ökas, men bankens deremot minskas.
Vid sisth riksdag kunde det varit skäl att lemna hypotheks-föreningarna kreditiv på banken, för hvilket de endast erlade 5 procent, helst det då var dem nästan omöjligt att upplåna penningar mot 15* Den 15 December f. m. lägre ränta än 6 procent, hvilken ränta då var den i allmänhet gångbara; men att nu, då riksbanken och hvarje kapitalist äfvensom alla kassor svårligen få sina penningar utlånta mot 4 procent, ytterligare tillhandahålla kreditiv åt bypotheks-föreningarna, tror jag icke vara välbetänkt, med mindre än att hypolheks-föreningarna betala något till riksbanken för det kreditiv, som de erhålla.
Ett sådant deras förpligtande vore så mycket billigare, som hvarje handlande, hvilken tillhandahåller någon kreditiv, får härföre, utom räntan å kapitalet som af kreditivet lyftes, vissa procent.
Kan det vara billigt, att, om Småländska privatbanken vill lyfta af sitt kreditiv på riksbanken, denne, utan att erhålla någon ersättning derför, skall genast stå till hands med penningar?
Jag tror, att, då hypotheks-föreningarna ganska lätt erhålla penningar till samma ränta, mot hvilken de erhålla kreditiv på banken, det icke vara skäl, att banken utan ersättning lemnar eli dylikt kreditiv.
Den siste värde talaren började med en uppställning af olikheterna emellan privatbanker* scdelbanker och hypotheks-föreningar.
Jag vet rätt väl, att dessa inrättningars rörelse är högst olika, enär den ene utlånar penningar mot pant och den andra mot namn.
Det förefinnes således emellan dem en olikhet, ehuru icke särdeles stor, ty rörelsen bedrifves på en högt uppdrifven kredit.
Jag är långt ifrån alt fördöma cn förening, som begagnar sin kredit till egen och andras nytta.
Jag går än längre och önskar, att Staten äfven ville begagna sig häraf för sina ändamål.
Jag kan icke underlåta att upptaga Gr.
Gyldenstolpes uppdragna skillnad emellan privat-sedelbanker och hypotheks-föreningar.
Båda äro kreditanstalter och bådas verksamhet har menligt inflytande på riksbanken, hvarigenom de hafva med hvarandra i detta hänseende likhet.
Grefven har vidare yttrat, att när man har ett kreditiv, måste man ock betala något derföre och Grefven har således visserligen slått på riksbankens bästa ehuru alltför ringa.
Jag deremot har med mina anmärkn:r mot Gr.
Hamiltons ifrågavar. motion åsyftat att riksbanken skulle erhålla en bestämd ränta å de medel den förskjuter privatbanken, och derigenom skulle riksbankens förlust i dess lånerörelse något minskas.
På dessa grunder förnyar jag min anhållan, att mitt tillägg till Gr.
Hamiltons motion mätte få åtfölja remissen till BankoUtsk.
Man liar härstädes yttrat, att hypotheksföreningar vore skadliga för riksbanken.
Jag tror likväl motsatsen, ty jag kan icke föreställa mig att en låntagare kan skada en kapitalist.
Det är väl sanni, att en hypotheks-förening i sednare tider upptagit ett utländskt lån af några millioner r:dr b:co, men deremot har riksbanken fått silfver, och den förlust, som banken möjligen gjort, såmedelst blifvit ersatt.
Jag tror, att när riksbanken uti närvar, ögonblick innehar ofruktbärande medel af öfver 6 millioner, riksbanken icke kan bättre använda dem än att lemna kreditiver åt hypotheks-föreningar.
Af sådan anledn. an - D e n 15 December f. m. 229 häller jag, all 13ankoUlsk. mätte fästa nödigt afseende å min motion oell tillstyrka del deruti begärda krediti vet.
Skulle Utsk. finna det en viss provision bör betalas för rättigheten alt begagna kredilivet, får jag anhålla, att den mätte blifva billig.
Jag vill blott yttra några ord, hvilka torde få åtfölja remissen till BankoUtsk., nemi. att
Utsk. målte se sig väl före innan det tillstyrker utvägar lill inskränkning i riksbankens egen rörelse.
Sedan hypotheksföreningar börjat alt genom anvisningar på banken i sin män agera som privatbanker, synes icke något skäl vara för handen, alt ytterligare gynna en sådan rörelse, som är rakt stridande mot hypolheks-föreningars natur och bestämmelse.
Jag anhåller derföre hos BankoUtsk., att det icke mot riksbankens eget intresse må gynna särskilda kreditsedlar ingifvande bolag, hvilka vängla liksom privatbanker, de ina vara af hvad slag och beskaffenhet de vara må.
St. af d. 12 sisth November, i anledn. af deras vid seduasle riksdagen gjorda und. framställning i fråga 0111 national-represeulalionens ombildning. R. 0.
Ad. fann alt denna nåd. skrifvelse icke kunde föranleda lill annan åtgärd, än att densamma lades till handlingarue.
Föredrogos de öfriga denne dag ankomna K. propostr och skrifvelscr till R.
St., nemi.: l:o K. M:s nåd. skrifvelse af d. 7 dennes, med förslag till förnyad tulltaxa.
Begärdes på bordet. 2:o K. M:s nåd. skrifvelse af d.
10 dennes, ang:de väckt fråga örn förändringar uti nu gällande bestämmelser i afseende pä handels- och sjöfai ts-förhällandelia emellan Sverige och Norrige.
Begärdes på bordet. 3:o K. M:s nåd. propos. af d. 2 dennes, ang;de upplåtande ät Ultuna landtbruks-inslilut af krono-parken Lilla Djurgården.
Remitterades till StalsUtsk. 4:0 K. M:s nåd. propos. af d. 2 dennes, ang:de beviljande af krediti vrätt ä R.
St:s bauk för Stockholms stads drätsel-kommission lill ett belopp af högst 200,000 r:dr b:co.
Remitterades till BankoUtsk. 5:o K. M:s nåd. propos. af d. 2 dennes, ang:de afskrifning af en del utaf det för Hallands län är 1840 beviljade undsättningsanslag.
Remitterades lill StalsUtsk. 230 Den 15 December f. m. 6:0 K.
M:s nåd, propos. af d. 2 dennes, angrde förhöjning i pensionsbeloppen för lrsle oell 2:dre landi mälarne i riket.
Remitterades till StatsUtsk. 1 7:o K.
M:s nåd. proptK af d. 2 dennes, angrde pension å allmänna indragningsstaten för öfverste-löjtnanten J.
Edström, Remitterades till StalsUlsk. 8ro K, Mrs nåd. propos. af d. 2 dennes, ang:de eftergift af den häradssfcrifvaren i Gestriklands fögderi af Gefleborgs län åilömde ersättning af för ringa beräknad kol niugsfrihets-bevill ning af Forssbacka bruks recognitions-skog.
Remitterades lill StatsUtsk, 9:o K.
Mrs nåd. propos. af d. 2 dennes, t anleda, af gjorda ansökningar om eftergift af kronans rätt tili ett efter trumpetaren Mårten Wippe! fallet dana-arf.
Remitterades till StatsUtsk. 10:o K, M:s nåd, propos. af d. 2 dennes, angrde eftergift af ett kronan tillfället dana-arf efter aflidna hushållerskan Ghristina Bengtsson.
Remitterades till StatsUtsk, lim K. M:s nåd, propos. af d. 3 dennes, angrde afsöndring af jord från indragna möns te e sk r if v ar e-b o st ä 11 e t vid f. d. adelsfane-regrtet Selleberg Börje Olofsgården till, byggnadsplats och omgifning för ett skolhus i Rockeby församling inom Skaraborgs län.
Remitterades till StatsUtsk, 12:o K.
Mrs nåd. skrifvelse af d. 3 dennes, angrde afskrifning af ett aflidne majoren J.
Wernbergs sterbhusdelägare till gäldande ådömdt ersättningsbelopp för en vid Götheborgs, artilleriammunitions-förråd yppad balans.
Remitterades till StatsUtsk. 13:o K. Mrs nåd. propos, af d. 18 sisth November, angrde bildandet af ett nytt artilleri-batteri att förläggas i Norrland.
Remitterades till StalsUlsk. 14:o K.
Mrs nåd. skrifvelse af d. 3 dennes, i fråga om upphörande af invalid-inrättningen å Ulriksdal.
Remitterades till StatsUtsk, 15:o K.
Mrs nåd. propos. af d. 3 dennes, angrde den s. k, kurhus-afgiften.
Remitterades till Beviln.Utsk. 16:o K. M:s nåd. propos. af d. 3 dennes, angrde särskilda åtgärder till hospitals-fondens understödjande.
Remitterades lill StatsUtsk. 17:o K. M:s nåd. propos. af d. 3 dennes, rörrde den till skolorne i åtskilliga ställer inom Lunds stift utgående helgonskyld.
Den 15 December f. m. lii- Hjerta, Lars, uppläste följande motion:
En angelägenhet som i vigt och betydelse väl torde, förtjena alt ställas i bredd om ej i visst afseende framför de öfriga frågorna om offentliga välgörenhels-anslalter, änskönt den hittills jemförelsevis blott föga blifvit bearbetad, är vården om sinnessjuke.
Allt sedan någon uppmärksamhet började egnas åt desse olykligc, har man insett Statens förbindelse, att taga dem, såsom i allt hänseende omyndlingar, under sitt särskilta hägn och vård.
Denna Statens förbindelse har äfven här i riket blifvit erkänd; och, alltsedan 1823 års riksmöte, då en indragning af de gamla eländiga länshospitalerne beslutades, och den s. k. centralisationeu kort derefter började, har K. Serafimer-Ordens Gillet, under hvars styrelse hospilalcrne lyda, oafbrutet arbetat pä dessa inrättningars stigande förkofran, äfvensom R.
St. hafva egnat sin uppmärksamhet ål denna sjukvårds handhafvande.
Emellertid, om man, efter att hafva gjort sig bekant med denna sjukvårds syftning och beskaffenhet i allmänhet, och efter all hafva inhemtal kännedom om hvad andra upplysta nationer i bemälle afseende redan verkställt, företager sig att närmare granska våra egna förhållanden, nemi. ej mindre de här gällande författningar och denna sjukvårds organisation i sin helhet, än dess vigligarc detaljer, sä stöter man snart på så väsendlliga fel oell brister, alt man för mensklighelcns skull 1 i Iligt måste önska en sakkunnig och noggrann revision samt derpå följande genomgripande reform af denna, för en stor dpi, och dertill den värnlösaste och olyekligaste
Iliand samhällets hjelpbehöfvande medlemmar, vitala angelägenhet.
Deras sak bör vara vår, hvarje ädel medborgares hedersak, då de icke en gång äga den olyckliges vanliga, sisla lilltlykt alt få beklaga sig, då de ej kunna föra sin egen talan.
Men sora j;‘S måste antaga, att ämnet är för de Heste nytt och obekant, alldenstund det omfattar en krets, frän hvilken de Heste bortvända sig med fasa; hvilken blott fä, ledde af filantropiens intresse, vidrört, och blott en och annan vetenskapsman gjort till föremål för särskilt studium, torde jag få utbedja mig Ståndets benägna uppmärksamhet på eli kort skärskådande af den frågan, huruvida molivcrne för den yrkade revisionen äro bindande; och om så är, huru den lämpligast torde kunna indelas.
För alt icke behöfva falla in i en besvärande vidlyftighet, hänvisatjag i afseende på närmare detaljer till följande officiella handlingar: l:o General-direktörens öfver lazarettet- och hospitalet- i riket, Hr Ekströmers und. berättelser, den ena af 1840, den andra af 1847.
2:o und. utlåt, ronde hospitalernes och hospitalsfondens förvaltning, afgifvet af särskilte dertill comiterade (Gen.dir.
Ekströmer, Slatskomrais.
Tauvon och dokt.
Sondera); samt till 3:o en i dessa dagar i bokhandeln utkommen brochure:
Uppfordran till vederbör, ali tidsenligt reglera vården om sinnessjuke, af C. U. Sondén; hvilka handlingar jag skall taga mig friheten bilägga vid remissen af denna motion, och inskränker mig desto hellre lill några få de .232 D k u 15 December
I m. vigtigaste hufvudpunktefne, sora afsigten med mitt uppträdande t denna sak lika litet är att afgifva en fullständig granskning af närvar, förhållanden, som ett utarbeladt projekt till denna angelägenhets behöflig» och ändamålsenliga ordnande, men blott att föranleda, på sätt som kan linnas lämpligt, såväl det ena som det andra.
Af samma skäl åsidosätter jag denna angelägenhets historiska utveckling och skall blott söka alt uppfatta ställningen sådan den i delta tidsmoment betin nes.
Såsom utgångspunkt för frågan och såsom en princip, hvilken man här städse bör hafva i sigte, emedan alla detaljer måste referera sig lill densamma, välja vi den af hospitalsslyrelsen promnlgerade lag: (se K.
Ser.Ord.Gillets cirkulär d. 13 Januari 1838 angalo personer som till hospitalsvård anmälas) ”alt ho”spilalerne hufvudsakligen höra utgöra
Kur i nr ät tn in g ar ”för vansinnige.’'
Hospitalernes bestämmelse och syfte erkännes således i första rummel vara att kurera, d. v. s. lill förnuft och helsa återställa sinnessjuke.
Men då denna ädla bestämmelse för hospitalerna blifvit af hospitalsslyrelsen sjelf enoncerad, kunde man lätt förledas att ulan undersökning tro, att vårt hospilalsväsende redan ernätt den högsta utveckling.
Och likväl, om man, äfven med fullt erkännande af den betydliga förbättring, som hospitalsväsendet under K.