Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 23 Februarii, 1009 sig sjelfva, stämplade af outplånlig vanära, försättas i förtviflan.
Af så påkallande och vigtiga bevekelsegrunder, utbeder jag mig friheten vördsamt få hemställa; om icke Lagutskottet kunde an-' modas att genast företaga omarbetandet af Straff-Balken , eller egenteligen af dess första
Och sista capi el.
Denna prreliminaira åtgärd, synes så mycket lättare kunna ske, utan rubbning af den för hela Lagverkets omskapelse uppgjorde plan, som redan vid 1815 års
Riksdag lärer varit beslutadt att ofvan omförmäldd te straffsätt skulle afskaffas, hvari likväl allt sedermera icke minsta förändring ägt rum.
Under förutsättande att de nu här gjorde an-; märkningar torde förtjena något afseende och behjertande, vågar jag således ödmjukast fö-j reslå. 1:0.
Att ej någon innan föregången ran3 sakning och Dom må häktas, utan för andra resanqvalificerad eller svårare stöld, 3:dje gången enkel tjufnad, samt för rån, mord, eller annan sak som å lif går.
Det förs ås dock af sig sjelf, att i de fall då lagen stadgar personlig inställelse vid hämtnings påföljd, men den anklagade icke hörsammar kallelsen, eller uppsåtligen från Rätten sig undanhåller, Domaren äger förordna att en sådan person mj| gripas och hållas i tjenligt förvar eller fängelse.
Bil, till Ridd. o. Ad, Pr. 1 Band. 64 I®10
Den 2 g Februarii, 2:0- Att straff med spö eller ris, såsom dödande all hederskänsla och värdighet hos den brottslige, hädanefter ej må användas.
Fängelse vid vatten och bröd bör icke’heller bibehållas, såsom icke svarande emot sitt ändamål, enär verkställigheten deraf utan controll och offentlighet kan gifva utrymme antingen åt underslef eller omensklighet.
Förträffeliga och af andra Nationer redan antagna straff-surrogater äro:
Cachot, eller mörkt, ensligt fängelse eller correctionshus, samt för gröfre missdådare fästningsarbete, åtminstone så långe, eller intilldess utväg kan yppas till Colonie- eller
Deportationsplats åt dessa sistnämnda.
Förvandlingen af ensaksböter och vitén, eller sådan penningepligt sora under lika paralele är hänförd, kunde, efter anmälan hos Domstolen och undersökning om bristande tillgång fastställas till arbete efter markegångspris, vid kyrka, publika byggna-^ der, vägröjcining och strömrensning, eller andra dylika allmänna företag i Socken eller Häradet.
Förvandling af alla andra böter från 1 till och med 60 Daler borde bestämmas i mörkt häckte, efter lika beräkningsgrund som med fängelse vid vatten och bröd.
Böter från 60 till 80 Daler, äfvensom urbotabrott, der lagen ej utsatt högre kroppspligt än 10 par spö eller 8 pär ris, borde till exempel umgällasmed | års correctionshus-arbete, och så Vidare i lika proportion ; efter hvilket förhållan. de fästningstiden skulle i motsvarighet af det förut stadgade kroppsstraffet för gröfre brotts, Den 28 Februarii, lingar jämväl ökas.
Bekymret om en noga af-' mätning härutinnan bör icke blifva 6å stort, emedan lagstiftaren måste fästa ett nämare ögnamärke på straffets sjelfva beskaffenhet, än på dess belopp.
Dessutom kunna gradationerJ ne häraf framdeles mer precist regleras, om, sorn man har anledning förmoda, penningeböter alldeles, eller till det mästa ur den nya criminal-codex försvinna och en rättvisare måttstock för ansvar och värde antages.
Deremot är högst magtpåliggande att de straffskyldige vid correctionsställena och fästningar, hållas till jemn sysselsättning och und‘ få | eller af arbetsförtjensten för att lemnäs dem till undsättning då de lösgifvas.
I sådant afsende skulle, må hända, lämpeligast vara inrättandet af klädes- och bulldansfabriker, eller der lägenheten sådant ej medgifver, af skrädare- Och skomakareverkstäder samt handsmedjor för tillverkandet af sådane persedlar som kunna begagnas för arméens beklädnad och flottornas behof.
Då emedlertid en serskild Comité lärer haft detta ämne under omfattning, torde man 6nart få förvänta dess resultat, och dessförinnan någon fullständigare utveckling härutinnan icke vara nödig 3:0.
Att ej mindre kyrkopligt än stockstraff för alltid må upphöra och inställas, hälst den brottslige på sådant sätt brännmärkt snarare dermed kommer till förhärdelse än till förbättring.
I de händelser, der dylika bötöffer äro påbjudna borde deremot förbrytaren 1012 Den 28 Fébruarii. vid vite åläggas, att inom 14 dagar efter beslutet dermed infinna sig hos Pastorn i församlingen till tjenlig förmanings erhållande, och deröfver emottaga hans brvs; samt endast då den brottslige försändes till fästningsarbete, tillkännagivande derom ske irån Predikstolen. 4:0.
Om någon vidare afsöndrad behandling af brottmålslagen för densammas framläggande i sin helhet kan tillåtas, skulle jag lika med nästofvanbe malte värde ledamot bland annat, älven tillstyrka såsom of elba't ägande en välgörande inflytelse, att genom författning stadgades serskilt ansvar för den tilltalade som med fräckhet och uppenbart gäckeri af lagen , diktar lögner och osanning till Rättens förvillande och onödig utdrägt med ransakningtn; som förolämpar med ord eller gerning
Domaren, verkställande magten eller vaktbetjent} och som uti fängel-et e ler under strafftiden uppviglar andra till oskick, laglöshet och oordning, eller sjelf dermed varder befunnen.
För sådane öiverträdelser, der ej lifssak är i fråga, torde prygelstraff bäst böra kunna tillämpas, i likhet med Kongl.
Circulairet den 26 November 1812; dock aldrig utan vederbörlig undersökning och laga kraft vunnit beslut, samt ej annorledes än offenteligen inom fånge- eller correctionsgåiden satt i fullbordan.
Deremot borde det vara Döfnaren ålagt, att enär talande skäl för någon första gången anklagad genom d naes upp» tigtighet och synbara ånger sig företedde, an - Den 23 Februarii. mäla och föreslå hos Öfv~u Rätten, sora tillkomne leuterano’ erätt, minskning i det af lagen u'ctakade straff; äfvensom att då någon på arbethus insatt p rson visa de märkelig förbättring och h<ins välkände anhörige eller vederhäftig man inginge borgen för hans goda npp-i förande på vissa år, cominendanten, likasom hittills skedt, skulle äga göra underdånig hemställan bos Kongl.
Maj t att den ådömde correctionsiiden mätte af nåd föikortas.
För öfrigt begagnar jag detta tillfälle att till höggunstigt b pröfvande öfverlemna dels om icke Lagutskottet, sorn med dess nu vara de amal ledamöter omöjligen lärer kunna medhinna grankningen af det redan utkomna förslaget till civil lagen, måtte förstärkas i sa dan t afseende med en Deputation, som kunde fortfara äfven elter Riksdagen och s& länge eller intill dess samina göromål voro fullan d a dt , och dels om icke, sedan Lagverket i Norrige nu jemväl skall vara underomarbetande, bägge
Rikenas vederbörande committerade kun. de genom Herr HolCanzleren eller Regeringen, till sina allmänna åsigter och resultater med hvarandra sättas i inbördes beröring och medelande, för att så vidt lämpeligen ske kan, befrämja enhet och öfverensstämmelse i lagstiftningen emellan 2:ne brödrafolk.
Att detta mitt anförande måtte communiceras respective MedStånden och till behörigt Utskott remitteras, derom anbålles ödmjukast. lor4 Den 2 B Februarii.
N:0 16* Herr von Hartmansdorff, An gud'.
En af de största bristerna i vår Regeringsform är utan tvifvel, den att Svenska Folket *cke, såsom det Norrska, deltager med Konungen i den oeconomiska lagstiftningen.
Som upprinnelsen till detta fel ligger i Grundlagen , så kan det icke utrotas utan genom en förändring deri, och jag ämnar derom vända mig till ConstitutionsUtkottet.
Men som det synes mig föga vara att hoppas, att detta envälde i allmänhet eftergifves, så har jag trott mig böra fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på några delar af dess verkningar, hvilka äro mäst i ögonen fallande, på det att Riksens
Ständer må kunna göra underdåniga föreställningar mot deras fortfarande, och i önskningsväg erhålla de rättelser, hvarom de, fastän lagstiftare, icke äga rätt att besluta
Det undantag, 89 $ Regeringsformen gör från Folkets deltagande i lagstiftningen, är så stort, och så obestämdt, eller förstås så vidsträckt, att Författningarnes stadgande i Militaira, Närings, Ordnings, Drätsel, Dykeri Och Bergningsärender m. fl., beror på regeringens godtycke, och att undersåtens säkerhet till person och egendom, följakteligen i dessa afseenden är välbehag underkastad.
Det hjelper ej att magten i andra afseenden är med folket delad.
Ehvar hon saknar motvigt, går hon till öfverdrift, och jag skall söka i någon mån visa huru vådligt och menligt detta envälde sedan 1809 varit och är, samt uppgifva några af de underdåniga önsk. ningar, som i anledning deraf synas mig åtminstone, böra inför thronell frambäras.
Ständer äga väl, enligt §• 87 Regeringsformen gemensamt med Konungen, stifta allmän, civil och criminal-lag.
Men derunder räknas förmodeligen icke krigsartiklarne och värfningsstadgan.
För huru mycket våld och våda kan icke personliga säkerheten utsättas genom dessa Författningar?
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1823 oell 1829.
Pyrationdetredje Häfteté STOCKHOLM.
Tryckta hos Johan llörberg> 1833- Måndagen den 28 Sept. 1829.
Jborlsaltes pröfnirigen af StatsUtskottets, ej mindre den io sisllidne April under N:o 128 afgifne, och den 7 derpåföljde Maji e. m. på bordet lagde, Betänkande, angående regleringen af utgifterne under RiksStatens Andra HufvudTite.l; än ock under N:o 287 meddelte, och den 29 sisllidne Augusti f. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. 6:te Punkten.
StatsContoirets Stat.
Uppå derom af Hans ExceUence Iletr Grefven och Landt Marskal ken gjord proposition, biföll Ridderskapet och Adeln Utskottets tillstyrkanden i denna punkt. jule Punkten.
Taffelpenningar för Presidenten i KammarRcitten.
Friherre Jnekar sivär d, Carl Henrik:
Eh uru den allmänna meningen inom Riddarhuset yttrat sig för löneförhöjningar af alla slag, utbeder jag mig dock att få bista Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet /,3 H. 1* 4 Den 28 September f. m. ä de t förhållande, att då Presidenten i KammarRällen icke tillförene haft taffelpenningar, det ej eller nu synes af nödvändigheten påkalladt, att tilldela honom dem.
Utskottet har yttrat, att en sådan lönereglering ej borde bero på en Tjenstemans personliga förhållanden, men jag tycker, att vid denna Riksdag man väl kunde taga i betraktande, huruvida personer äro i behof af sådana löneförhöjningar.
Den ifrågavarande Embetsmannen bar, såsom Riksmarskalk, så betydlig lön, att den fyller den summa, som kan anses nödvändig för KammarRättens President; och då varupriserne icke blifvit förhöjde, utan tvärtom lägre, kan jag ej biträda den meningen, att taffelpenningar skola åt honom anslås, enär de förut icke ägt rum.
Jag tror, att vid ombytte förhållanden utvägar kunna finnas, att förhjelpa Presidenten till högre inkomster, om han skulle råka vara i behof deraf.
Jag anhåller om afslag å Utskottets tillstyrkande.
Med det begrepp jag gör mig om den. i detta Hus rådande upplysning och rättskänsla, skulle jag anse öfverflödigt, att öka motiverne för tillstyrkande af StatsUtskottets Betänkande; men då anmärkningar dervid blifvit gjorde, hvilka åsyfta motsatsen, anhåller jag alt få yttra några ord.
Anckarsvärd har trott, att Presidenterne icke till - Den 28 September f, ni. 5 förene haft taffelpenningar.
Jag får upplysa, att den nuvarande Presidentens företrädare hade sådane, äfvensom denne haft dem, men genom särskilta årliga anslag, och icke på stat.
Orsaken, hvarföre de icke varit på Stat uppförde, känner jag icke; men jag hemställer om det är rättvist mot det Verk, hvilket visserligen icke i andra afseenden är väl lottadt, att dess President skall vara i saknad af en förmån, som alla andra vederlikar hafva, och om, med det ringa löneanslag af 2800 R:dr, han bör vara den enda, som ej skall få tillgodonjuta hvad han hittills haft, och hvad hans vederlikar hafva.
Man har sagt, att man borde taga i betraktande de personliga förhållanderne; men, om så skulle vara, bör man äfven taga i betraktande, att den nuvarande Presidenten ej har det ringaste på Kronans Stat, utöfver ofvannämnde 2800 R:dr.
Hvad han möjligen kan uppbära af Konungens enskilta anslag, förmodar jag ej höra till vår forskning, än mindre lill vår beräkning.
Vill man åter fästa sig vid det personliga förhållandet, så hemställer jag, om Ridderskapet och Adeln saknar ali anledning, att lemna en gärd af aktning åt sin fordna LandtMarskalk.
Fäster man sig åter vid Embetet, som torde vara det enda rätta, så kan Presidenten i Kongl. KammarRätten icke undgå att i främsta rummet dela Verkets tunga omsorger, hvilka, olika med förhållandet inom alla andra Verk, icke afbry - 6.
Den 28 September, f, m. tas med nägra förnöjande sysselsättningar.
Till svar å Herr af Billbergh» anförande, nödgas jag i största korthet först uttrycka min mening, alt KammarRätten kunde vara utan President; och hvad LandtMarskalks-pensioner beträffar, bar jag ännu ej hört sådana komma i fråga; och tror ej eller, att de nu äro det.
För öfrigt vill jag ej förlänga discussionen med skäl, som kunde tala för min mening, utan, i händelse den ej kan bifallas, begära votering.
Till hvad Herr af Billbergh anfort, önskar jag blott få tillägga Utskottets enkla anförande, att- det marit beskaffenheten af embetet och tjensten, hvarpå Utskottets förslag till lönevilkors bestämmande i hvarje fall alltid haft afseende, icke på personliga ställningen i samhället af den, som för närvarande deraf marit innehafvare.
Jag tror ej, att Rikets Ständer bevilja för vissa personer, utan för embetet, i hvars mans hand det må komma.
På denna enkla grund tillstyrker jag bifall å Utskottets förslag.
Herr mon Hartmansdorff, August:
Det förhåller sig med KammarRätten i det mindre, som med Rikets Ständers Revisorer i det större.
Ju strängare de uppfylla sina skyldigheter, ju mera tadlas de.
Det är Den 28 September f. m. 7 ej 110g, att den klandras af alla penningeförvaltande Verk, utan äfven af alla slags skattskyldige, hvilkas uppgifter till taxeringarne varit för ringa.
Under den tid jag följt de allmänna ärenderne, har man aldrig klagat så mycket öfver KammarRätten, som nu, och detta föranleder mig tro, att han aldrig varit så förtjent af Rikets Ständers välvilja.
Anmärkningen, att den nuvarande Presidenten har två befattningar, behöfver ej af mig upptagas, emedan en annan det redan gjort.
Men hvad behofvet af President angår, så torde få Verk hafva det så mycket som detta, emedan dess befattningar äro af så obehaglig beskaffenhet, att en Chefs uppmuntringar, att icke tröttas och vårdslösa dem, väl behöfvas.
Skulle man fordra historiska bevis för detta behof, så får jag erindra att RegeringsFormerna både af 1720 och 1772 uttryckligen förklara, att KammarRätten, som då hette KammarRevisionen, behof de ock en President.
Jag tillstyrker bifall å Utskottets hemställan i denna del.
Af hvad Herr von Hartmansdorff sednast anfört , skulle det synas mig, som det vore Revisor Alm, hvilken gjort sig mest förtjent af löneförhöjningen inom KammarRätten; då det är han, som gjort de fleste anmärkningarne, fastän de mesta varit otillbörliga, och således onödigtvis endast oroade och besvä - 8 Den 28 September f. m. jade allmänhejtep.
Jag kan ej finna, att de inånga klagomål, som försports öfver anjnärkningarne från KammarRätten, borde föranleda någon lönetillökning för Presidenten, utan afstyrker bifall å Utskottets hemställan i denna del.
Herr Rosenqvist j Fredrik Leonard:
Jag anser denna punkt innefatta tvenne delar; den första, huruvida taffelpenningar böra anslås åt Presidenten i KammarRätten; och den andra, huruvida den hemställan Riksdagsmannen Anders Danielsson gjort, bör bifallas.
Hvad den första beträffar, så bar Utskottet ej undanröjt de skäl, hvarpå jag bestrid t taffelpenningarne, och jag finner då ej, att de böra bifallas, utan anhåller om afslag derå.
Hvad åter den andra dejen angår, så anhåller jag om bifall till den af Anders Danielsson föreslagne hemställan, med förklaring att jag yrkar votering i båda frågorne.
Då Herr von Hartmansdorff afgaf sitt sista anförande, befarade jag den vändning deraf, som HerrAnckarswärd gjort; men jag delar ingen af de båda Herrarnes tänkesätt.
Jag tror ej, att Presidenten i KammarRätten derföre bör tadlas såsom Ordförande, att författningarne gifva Contoiren rätt att göra obehöriga anmärkningar.
Man får ej tillskrifva sådant Presidenten, då lian ej äger rätt alt Den 28 September f. m. 9 befalla öfver eller ändra författningarna.
Jag liar förut i den frågan yttrat, att jag tror, det författningarne äro felaktiga, då de ej ålagt Ledamöterne att fullständigt granska anmärkningarne, innan de blifva comniunicerade.
Ora detta skett, är jag öfvertygad, att landet ej blifvit besväradt med en del af dessa anmärkningar, och att således den tydning, som af Herr von Hartmansdorff blifvit gjord, ej är riktig eller förtjent.
Jag tillstyrker bifall å Betänkandet helt enkelt.
Må det sedan tillkomma de Herrar, hvilka yrka afslag, att bestämma contrapropositionen; vi kunna i denna enkla fråga icke behöfva mera än en votering.
Utom det att Herr Tham fullkomligen vederlagt hvad Friherre Anckarswärd anfört, tror jag det ej vara lämpligt att begagna denna anledning, för att ingå i något försvar för KammarRättens embetsåtgärder.
Jag har egentligen begärt ordet, i anledning af Herr Rosenqvists anförande, att han ej fått svar å sina anmärkningar.
Jag förmodar, att Talaren ej varit inne, när jag först yttrade mig i ämnet.
Hvad angår hans yrkande, att Ridderskapet och Adeln skulle till särskilt pröfning upptaga Riksdagsmannen Anders Danielssons hemställan; så får jag upplysa, att, tyvärr, ingen löneförhöjning är föreslagen för KammarRätten eller Presidenten, utan blott att öfverflytta på stat, hvad sorn hittills utgått io Den 28 September f. m. utom stat.
Det vore olämpligt att föreskrifva ett vilkor, som nu ej kan komma i fråga, och som det torde draga länge ut, innan det kan komma i betraktande.
Konungen liar visserligen förklarat, att Han vill särskilt ombesörja lönförhöjning för KammarRätten, men då detta icke kan ske utan på grund af indragningar af löner inom andra Verk, och KammarRätten i sådant fall skulle öfvertaga göromål ifrån de andra, hvilket äfven till en del redan skett, så täcktes Ridderskapet och Adeln finna, att utsigten till förhöjning är aflägsen, helst under sådana förhållanden någon indragning inom KammarRätten icke kan äga rum; och ännu osäkert är, hvilka besparingar, kunna uppkomma genom reorganisationen af de Förvaltande Verken.
Jag tror således att det nu är mindre anledning till vilkoret, utan tillstyrker helt enkelt bifall å Utskottets förslag.
Herr Munck af Rosensköld> Eberhard:
Om jag ej orätt fattat Herr Thams mening, har han framställt det förslag, att KammarRätten borde först pröfva anmärkningarne, innan de communiceras.
Detta anser jag så nyttigt, att jag derföre yrkar, att den föreslagna lönförhöjningen icke måtte beviljas, utan med det vilkor, att KammarRätten företager den af Herr Tham föreslagne granskning, och jag uppmanar Herr Tham att sjelf yrka detsamma.
Den 28 September f. m.
Jag finner Herr Rosenqvists anmärkning så riklig, att jag ej kan annat än deruti instämma.
Jag tror att med en ordentlig
Statsförvaltning dylika taffelpenningar ej kunna komma i fråga, utan att en proposition till Rikets Ständer derom är afgifven.
Jag förenar mig således deruti, att förslaget till en underdånig framställning härom måtte ingå uti contrapropositionen.
Jag her, att få fästa den sista Talarens uppmärksamhet derpå, att en helt annan ordställning måste nyttjas än den, som finnes i anmärkningarne från BondeStåndet.
Der står att Rikets Ständer skulle hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla, det sådane af mindre nödvändighet påkallade löneförbättringar hädanejter icke måtte anvisas å någon Titels besparingar, särdeles innan Rikets Ständer fått tillfälle alt sig deröfver yttra.
Denna mening innebär något, som icke är faltligt, ty anvisningar på besparingarne göras naturligtvis icke å annan tid än emellan Riksdagarne; således kunna Ständerne derom ej frågas.
Huruvida Rikets Ständer skulle behöfva ingå till Kongl. Maj:t med någon särskild skrifvelse om anvisningar på besparingarne af denna art emellan Riksdagarne, är ett särskilt ämne, som nu ej kan behandlas annorlunda och bättre, än derigenom att man säger, att man ej vill 12 Den 28 September f. m. uppföra sådana anslag på Stat.
Då måste de tagas af besparingarne, och Konungens rätt till besparingarne kan och bör aldrig sättas i fråga.
Jag skulle derföre önska, att den siste Talaren ville afstå ifrån att yrka den ifrågasatte skrifvelsen.
Den är ej rätt uppställd, oförenlig med möjligheten, och stridande mot hvad Rikets Ständer böra åsyfta vid Statens uppgörande.
Hvad åter angår det tillägg, som Herr Munck af Rosensköld yrkat, så tror jag ej, att det kan bestämmas.
Det vore, att, vid bestämmandet af en lön inom ett Verk, sätta en viss behandling af ärenderne i fråga.
Det kan väl icke lämpeligen ske, utan önskar man en sådan sali, bör den väl åstadkommas genom en särskild skrifvelse.
Jag vågar deremot, oaktadt hvad jag yttrat, helt och hållet bestrida att uppföra på Stat de taffelpenningar som äro i fråga för Presidenten, emedan jag trott mig hafva till skjddighet såsom representant att besinna det förhållande, i hvilket de civila Verken sig nu befinna, att nemligen vara ställde under en oinreglering, då anslaget kan blifva öfverflödigt.
Sedan den nya organisationen är gjord, må Rikets Ständer säga, huru mycket de vilja gifva de en gång färdiga Verken.
Jag förenar mig alltså med de ledamöter, hvilka icke vilja på Rikets Stat uppföra taffelpenningarne, men yrkar, att inga vilkor måtte bestämmas.
Den 28 September f. m. i ’» Herr Tham:
Jag förmodar, att ett missförstånd är orsaken till hvad Herr Munck af Rosensköld framställt.
Han torde hafva uttydt mina ord så, att jag skulle hafva gjort en motion om en sådan förändring, som han omtalat.
Det har jag ej gjort; min utlåtelse var, att om KammarRätten genom Författningarne vore ålagd att först granska anmärkningarne, skulle missnöje icke uppkomma.
Det var Blott det jag anförde, i anledning af Herr Anckarswärds och Herr von Hartmansdorffs yttranden.
Jag tror således ej, att ett sådant tillägg är lämpligt, eller kan vara en fråga, sorn kan inblandas i denna.
Jag tillstyrker Bifall till Utskottets förslag utan tillägg.
Friherre Anckar swärd: Herr Hjelta har öfvertygat mig derom, att jag oriktigt uppfattat ord- och tankeställningen i Riksdagsmannen Anders Danielssons framställning.
Jag afstår således från min Begäran att få in den i contrapropositionen, och förenar mig med Herr Hjerta.
Herr Munck af Rosensköld:
Sedan jag sist yttrade mig, har jag Blifvit upplyst af en Ledamot, som Bör känna förhållandet, att hvad Herr Tham yrkat, redan är stadgadt i Instructionen för KammarRätten.
Likväl måtte detta icke vid alla tillfällen följas, ty då hade Herr
Tham ej haft anledning lill sin framställning.
Sedan Herr Hjerta och Friherre Anckarswärd afstått, och upplyst förhållandet, vill äfven jag afstå från min anmärkning; likväl anser jag Riksdagsmannen Anders Danielsson hafva haft full anledning till sin anmärkning, i följd af Utskottets första Betänkande. » Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att StatsUtskottet i dess senare Utlåtande dels tillstyrkt uppförande på Stat af 1000 R:dr, såsom Taffelpenningar för Presidenten i KammarRätten, dels afstyrkt den af Riksdagsmannen Anders Danielsson föreslagna underdåniga hemställan till Kongl. Majrt.
Om punkten i sin helhet af Ridderskapet och Adeln bifölls, uppkomme visserligen ett resultat, ty då vore Taffelpenningarnes uppförande på Stat bifallit, och Utskottets afstyrkande af Anders Danielssons förslag gilladt; men om Ridderskapet och Adeln afslog punkten i dess helhet, hade Ståndet väl förklarat, att de iooo:de Riksdalerne ej skulle på Stat uppföras, och ogillat Utskottets afstyrkande af Anders
Danielssons hemställan; men i sådant fall syntes
Ståndet jemväl böra bestämma, huru i afseende åberörde hemställan borde tillgå.
Hans Excellence ansåg derföre de i denna punkt af Utskottet framställde tvenne frågor böra, vid afgörandet, från hvar - Den a8 September f. m. i5 annan skiljas; samt Anders Danielssons förslag tilläfventyrs kunna betragtas, såsom en ny motion, och på sådan grund till Utskottet återremitteras.