Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bref, gillat det till plan för arbetet i sin helhet af mig och min medredaktör afgifne förslag, enl. hvilken plan arbetet i sin helhet komme att utgöras af 29 titlar, utom register, så har arbetet, så väl till följd häraf, som ock med stöd af K. 5I:s Nåd.
Bref af d. 20 Nov. 1846 och d. 17 Sept. 1847, efter nämnde plan fortgått under loppet af 4 år; dels ock att, sedan K. M., genom Nåd.
Bref af den 10 (11) Okt. 1848, jemte föreskrift om arbetets fortsättning under derpå följande år, i Nåder anbefallt t. f. Presidenten i KrigsColl.-m att, efter vederbörandes hörande, upgifva huru lång tid som ansågs kunna för Författningssamlingens slutliga utarbetande och utgif - Den 4 December e. m. 381 vande ytterligare erfordras, samt jag och min medredalitör, uti ett d. 30 derpåföljande Nov. i ämnet afgifvet utlåt, tillkännagifvit, att vi, som uti det under d. 16 Juli 1844 skriftligen gjorda anbud, hvilket legat till grund för det genom K.
Brefvet d. 8 derpåföljande Aug. oss Nåd:st lemnade updrag, redan förbundit oss att årligen utgifva minst 20 tryckta ark, då vi fortfarande detta vårt åtagande samvetsgrannt fullgjorde, ansåge det för oss blifva möjligt att under 7 år, räknadt från d. 1 Jan. 1849, medhinna utgifvandet ej allenast af de då ännu återstående 17 titlarne, jemte ett supplementband, utan äfven af alfabetiskt register öfver samtlige titlarne och supplementet, så har bemälte l. f. President, som haft sig i Nåder anbefallt att vaka öfver det ifrågav-.de arbetets ändamålsenliga och behöriga verkställande, uti underd. skrifvelse af d. 2 Dec. 4848, dervid bifogande vårt nyssberörde utlåt., underd:st anmält, att t. f. Presidenten icke allenast ansett den af oss upgifna tid vara så noga beräknad, som vid ett så beskaffadt arbetes utförande vore möjligt att på förhand bestämma, utan äfven att t. f. Presidenten ansett arbetets fortsättning och fulländning vara af så stor vigt för Arméen och de myndigheter, som med krigsförvaltningen hade befattning, att l. f. Presidenten af tjenstepligl ansett sig upfordrad att i djupaste underd:bet och enträget förorda fortsättningen, åberopandes dervid hvad t. f. Presidenten, i tid efter annan underd:st afgifne rapporter öfver arbetets fortgång, haft tillfälle anföra, och synnerligen rapporten af d. 15 förutgångne Sept., deri skälen, som talade för arbetets fortsättning, fullständigare utvecklades.
Då sålunda, jemlikt t. f. Presidentens i K. KrigsColhm, på Nåd. befallning, d. 2 Dec. 1848 afgifne underd. utlåt., den lid, som för ifrågav:de
Iförfattningssamlings slutliga utarbetande och utgifvande ansetts erforderlig, tilländagålt med slutet af näsllidet år, samt jag således, redan vid början af innevtde år, bordt af samtlige titlarne erhållit det antal exemplar, som genom K.
Brefvet af d. 8 Aug. 1844, på deri bestämda vilkor, mig tillförsäkrats såsom ersättning för den åt Staten afstådda förlagsrätten till »Handbok för Militärer», får jag härmedelst vördsamt anhålla: det R.
St:r måtte, för den förlust jag lidit derigenom, att jag ej erhållit de ifrågav:de exemplaren af Författningssamlingens återstående titlar, tillägga mig ersättning med 12,840 ll:dr b.ko, hvartill samma förlust, enl. förutnämnde deröfver uprättade och ej klandrade uträkning upgått; och vågar jag så mycket heldre hoppas att R.
St:r skola finna bifall till denna min anhållan vara af billighet och rättvisa påkallad, som det visserligen icke synes böra betviflas, att ju K. M., vid fattandet af det Nåd. beslutet d. 11 Dec. 1849, om förändring i afseende på Författningssamlingens fortsatta utgifning, afsell, att den åt K. KrigsColhm, genom samma Nåd.
Bref, gifne befallning, att vara betänkt på utväg för det ofullbordade arbetets bringande till slut på annat lämpligt och för Staten mindre kostsamt sätt, skulle vinna sådan verkställighet, så att jag ej komme att gå miste om den ersättning, som genom K. M:s Nåd.
Bref af d. 8 Aug. 1844 redan blifvit mig tillförsäkrad, för det 382 Den 4 December e. m. jag åt Staten afstått oftanämnde min förlagsrätt.
Intet giltigt skäl synes kunna upgifvas, hvarföre samma ersättnings utgifvande åt mig skulle än längre fördröjas, då numera hela den för författningssamlingsarbetets fullständiga utgifvande beräknade tid redan tilländagått, utan att K.
KrigsColhm, under de snart 7 år, som, efter emottagandet af K. M:s Högstberörde Nåd. befallning, numera förflutit, vidtagit den ringaste åtgärd för att bringa samma Nåd. befallning, om detta arbetes fullbordan, till verkställighet.
Det torde icke undgå R.
St:s upmärksambet att, då den ersättning, som genom det oftanämnde K.
Brefvet af d. 8 Åug. 1844, för den afstådda förlagsrätten blifvit mig tillförsäkrad att utfå, successive i den ordning titlarne utkomme, varit af mig påräknad såsom en årlig tillgång för bestridande af mina lefnadskostnader under den tid arbetet skulle utföras, samma ersättnings uteblifva nde under dessa sista sex åren förorsakat mig ekonomiska bekymmer och förluster, som icke blifva ersatte genom erhållande af det upgifna kapitalet, och då dessa, genom ersättningens uteblifvande, mig årligen tillskyndade serskildte förluster kunna i någon mån mig godtgöras endast derigenom,, att mig tillägges ränta å den ersättning, som för hvarje år bordt mig tillkomma, så vågar jag vördsamt anhålla, det R.
St:r jemväl måtte dels tillägga mig sådan ränte-ersättning, dels ock medgifva, att i qvittningsväg härå må afräknas de 512 R:dr 19 sk. 1 rst. b:ko, som jag är skyldig till Statsverket för de sist utkomna titlarne af ifrågav:de Författningssamling, och hvilket belopp jag ansett mig lagligen kunna vägra utbetala, då jag haft större fordran att af Staten utkräfva.
Såsom bilagor till denna min motion åberopas vördsamligen: l:o K. M:s Dom af d. 25 Okt 1855.
Litt. A.) 2:o Chefens för Landtförsv:Depart:t resolution af d. 3 Jan. 1845, hvarigenom planen för den nya Författningssamlingen i dess helhet, med åberopadt stöd af K. Brefvet d. 8 Aug. 1844, blifvit gillad.
Litt. B.) 3:o Samma plan, försedd med bemälde Depart:tsChefs gillande påskrift.
Litt. C.) 4:o Styrkt afskrift af t. f.
Presidenten i K. KrigsColhm d. 2 Dec. 1848, på Nåd. befallning, afgifna underd. utlåt, i fråga om tid, hvarinom författningssamlingsarbetet i sin helhet skulle kunna fullbordas, jemte det dervid bifogade utlåt, af mig och min medredaktör.
Litt. D, E.) 5:0
Beräkningarne öfver det ifrågav:de ersättningsbeloppet.
Litt. F, G.) 6:o K. M:s Nåd.
Resolution af d. 15 sisth Juli, hvarigenom min förut omnämnda underd. ansökning blifvit afslagen.
Litt. H.) 15:o En af Gr. Lewenhaupt, Sten, inlemnad så lydande motion:
Undertecknad får ödmjukeligen föreslå: 1:0 Att Norska och Danska Silfverspecier emottagas i R.
St:rs Bank och dess LåneKont. i Götheborg och Malmö, samt i Den 4 December e. m. 385 Statens Kassor, efter värdet af En R:dr Hamb. b:ko eller Fyra R:dr r:mt. 2:o
Att vid utmyntning i r:mt En R:dr göres lika med en fjerdedels R:dr Hamb. b:ko, hvaraf följer, att en mark Cölniskt fint silfver utmyntas i Trettiosju R:dr r:mt. 3:o Att med myntning af Specier bär i landet uphöres, enär så dane ej serdeles i allmänna rörelsen begagnas, och myntnings kostnaden derföre kan anses vara förspild. 4:o
Att alla andra sorter Silfvermynt, såsom Preussiska Tbaler m. fl., och silfver i plantsar, emottages och utvexlas, icke allenast af Banken i Stockholm, utan äfvenledes af LåneKont:n i Malmö och Götheborg, allt efter Trettiosju
R:dr r:mt för en Cölnisk mark finsilfver.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna min motion till Bankolltsk., samt förbehåller mig att till nämnde Utsk. få inkomma med fullständiga motiver derföre. l6:o En af Hr Hjerta, Lars, inlemnad motion, så lydande:
Allmänna Lagen i 17 Kap Missg:sB:n bjuder, att den som vittnar falskt inför rätta, skall böta 40 Daler s:m:t och aldrig mer vara vittnesbär.
Detta ansvar synes vara alltför ringa, dels med afseende på den moraliska låghet, som ligger i sanningens förrådande med upsåt, vid ett så högtidligt tillfälle som inför domaren, helst efter nyss förut erhållen varning om edens vigt och betydelse; dels i betraktande deraf, att andras rätt och välfärd, ja, stundom ära och lif bero af ett vittnes utsago, framför allt enl, vår lag, som, olika med några andra länders, bestämdt föreskrifver, att två vittnens utsago utgör fullt bevis, deri de sammanstämma.
Så väl med anledning häraf, som i anseende dertill, att på den sednare tiden, synnerligen vid Poliskammaren och Underdomstolarne här i hufvudstaden, antalet af falska vittnesmål, som blifvit uptäckta, betydligt ökats, och således ännu flera ägt rum, hvilka ej kunnat uptäckas, så får jag, till möjligaste förebyggande deraf, att dessa afskyvärda och olycksbringande brott icke än vidare må gripa omkring sig, vördsamt föreslå den förändring i allmänna lagens nuvar:de föreskrift för ifrågavar:de fall, att utom det nu ålagda ansvaret af 40 Dalers böter och förlust af rättigheten att vara vittnesgild, må tilläggas följande eller något likartadt: »straffes ock med fängelse ifrån tre månader till tvenne år, eftersom brottet och skadan äro.
Om remiss häraf till H. LagUtsk. anhålles. 17:0 En af Hr Cederschiöld, Fredr.
Aug., inlemnad motion af följande innehåll:
Det förslag till lönereglering för Arméens tjenstemannastat, som Chefen för Landtförsv;sDepart:t utarbetat, och hvilket, i enlighet med StatsRådets underd. tillstyrkande, blifvit af K. M. till R.
St:rs afgörande hänskjutet, syftar att tillämpa tvenne allmänna grundsatser, den ena, att aflöningen för lägsta tjenstegraden inom 384 Dan 4 December e. m.
Armeen bör fastställas till ringare belopp, än hvad som föreslagits för lägsta tjenstegraden inom den civila administrationen, den andre, att innehafvarne af lika tjenstegrad böra i det närmaste aflönas lika, utom i de fall, då en till viss ort begränsad högre lefnadskostnad eller ett å Statens sida stegradt anspråk på mera vidsträckta specialkunskaper gör en afvikelse derifrån nödig.
Dessa begge grundsatser, hvilkas giltighet redan blifvit vid serskilda tillfällen af Konung och St:r i sina väsendtligaste punkter erkända, hvila otvifvelaktigt på rättsenlig grund, för så vidt partiella, af serskilla förhållanden föranledda, undantag behörigen vid tillämpningen afses.
Då man af den civile embetsmannen, vid dennes första inträde i Statens tjenst, fordrar både vidsträcktare akademiska studier och en mera utbildad embetsmannarutin, än af den nyss utnämnde UnderLöjtnanten, och då denne sednare, i följd deraf, kan vid mycket yngre år blifva Statens löntagare, samt på grund af befordringslagarnes skiljaktighet, enbart, i följd af tjensteålder, inträder i närmast högre grader med ökad löneinkomst, under det att den civile tjenstemannnen, vid långt mera framskriden ålder i tjenst inträdd, likväl ofta för hela sin lefnad och nästan alltid under en lång följd af år, måste qvarstå i första tjenstegraden, dels derföre att de äldre tjenstemännen icke så tidigt som inom Arméen hinna pensionsberättigad ålder, hvilket fördröjer alla befordringar, dels ock derföre att befordringarne inom de civila verken äga rum, äfven i de lägre graderna, efter förtjenst och skicklighet, men icke enbart på grund af ålder i tjensten, så är otvifvelaktigt, att den af Depart:tsChefen antagna grundsatsen om lönebeloppens olikhet inom lika grader af de förenämnde administrationsgrenarne har giltiga skäl för sig.
En annan fråga blir, huruvida förenämnda grundsats om en jemförelsevis lägre aflöning åt den, som inträder i Arméens tjenst, är tillämplig på hela Arméens tjenstemannastat och således äfven på dess civila tjenstemän, för hvilkas inträde i tjenst enahanda fordringar i kunskapsväg gälla, som för tjenstemän inom civiladministrationen, och hvilka således, i likhet med dessa, blifva sednare Statens löntagare.
En sådan tillämpning kan i och för sig icke, i min tanka, vara fullt rättvis, helst då man betänker, att för den civile tjenstemännen vid Arméen är, med högst få undantag, all vidare befordran inom densamma omöjlig, emedan han vanligen, vid inträdet i lägsta tjenstegraden, jemväl inträder i den högsta, och, der detta icke är fallet, såsom inom FältLäkareCorpsen, äger aldrig någon befordran till högre grad rum, utan i följd af öfvervägande skicklighet; ty vid hvarje ledig tjenst är ansökningsrätten öppen för alla läkare, både inom och utom Corpsen.
Emedlertid antager det nu meddelade löneregleringsförslaget en så beskaffad mera vidsträckt tillämpning af ofvannämnda grundsats såsom riktig, och Arméens läkare hafva således, hvilket annars gerna lärer undvikas, blifvit, åtminstone i en omständighet, ställda i samma kategori som Arméens officerare.
Jag skulle visserligen för egen del, åtminstone hvad läkarestaten angår, icke vara obenägen - D en 4 December e. m. 385 Hägen att biträda den åsigt, man vid löneregleringen sålunda erkänner såsom riktig, ehuru bataljonsläkarelänen derigenom nedsättes långt under det belopp, som anses böra tillkomma en Kammarskrifvare, hvars akademiska kurs icke rimligen kan antagas fordra tiondedelen så lång tid som dennes; dock kan ett sådant medgifvande icke billigtvis äga rum under andra vilkor, än att, vid bestämmandet af lönebeloppen alla graderna igenom, likhet mellan Arméens officerare och dess läkare får vara gällande.
Men då så icke har skett, utan det synes, som om man ville erkänna denna likhet mellan de begge kategorierna endast då det gäller att för läkaren nedsätta ett lönebelopp, å hvilket de annars, i följd af erkänd grundsats, ovedersägligen i egenskap af civila embetsman måste antagas hafva anspråk, men låter den i frågor om gemensam löneförhöjning förfalla och dervid enbart framhåller behofvet för officersgraderna, har jag icke kunnat underlåta att ett slikt, efter min förmening, icke följdriktigt förfarande anmärka till det afseende R.
St:r, hvilka i sista hand pröfva lönebehofvet, kunna anse det förtjena.
Det är i sådant afseende, som jag anhåller att här få meddela några sammanställningar emellan de löneförslag, som blifvit gjorda för Arméens läkare och för officerare af samma tjenstegrad, sammanställningar, hvilka, i följd af de för läkarne föreslagna aflöningsbeloppens ringhet, skulle kunna berättiga till det antagande, att man anser FältLäkareCorpsen, hvars hufvudsakligen genom 1833 års olyckliga lönereglering framkallade uplösningstillstånd icke mera är någon hemlighet, vara för Arméens bestånd utan synnerlig vigt, enär man snart sagdt med likgiltighet åser de exempellösa vakanserna och icke antagligen kan vara obekant med svårigheten att i krigets stund fylla de vidsträckta luckorna.
Man föreslår 1000
R:dr r:mt såsom lön för Andre Löjtnanterne vid det garnisonerade Infanteriet och vid de flesta vetenskapliga Corpserna, nemi. Art:t, samt Ingeniör- och Topografiska Corpserna, hvilka begge sednare nästan i all tjenstgöring upbära jemte lönen, antingen dagtraktamente eller tjenstearfvode; men för Andre Bataljonsläkaren, som också tillhör en vetenskaplig Corps, der en vida längre akademisk ock praktisk tillämpningskurs fordras, än vid någon annan af Arméens vetenskapliga Corpser utan undantag, för honom föreslår man endast 600 R:dr, ehuru han saknar rätt till semester, och stadd i ständig garnisonstjenst icke kan räkna på betydligt ringare lefnadskostnad, än dem, som med honom stå i lika tjenstegrad.
För Förste BataljonsLäkaren, som åger Kaptens grad, höjer man lönen från 600 till 800
R:dr och tilldelar honom således, oaktadt förhöjningen, icke högre lönebelopp, än den 18-årige UnderLöjtnanten eller den främste af underbefäl let; men för Löjtnanterna, Förste BataljonsLäkaren underlägsne i grad, föreslår man 1000 till 1200 Il:dr, och för Kaptenerna, som med honom stå i samma grad, höjer man lönen från 2200 R:dr till 2400
R:dr, ehuru desse sednare utom lönen äga passevolansvinst, hvilken någon gång torde inbringa lika mycket, som dea enskilte praktiken inbringar de läkare, hvilka föredraga att egna II.
H 25 386
Den i December e. m. sin verksamhet åt den tjenstebefattning, för hvilken de af Staten aflönas, och icke eftersträfva de inkomstgifvande bestyr, hvilka strängt taget äro för den egentliga tjensten främmande.
Man föreslår att RegdsLäkaren, med Majors grad, skall bibehållas vid sin lön af 1200 R:dr, den högsta aflöning, som på ordinarie stat inom FältLäkareCorpsen kan ernås, under det att yngste Majoren, förut aflönad med 3720 R:dr, får sin lön förhöjd till 4000 lLdr.
Öfvergå vi till indelta Arméen, så är förhållandet der enahanda; ty icke heller der tillämpas på läkarne grundsatsen, att lika tjenstegrader böra lika aflönas.
Under det Andre BataljonsLäkarens lön bestämmes till 600 R:dr, upföras Andre Löjtnanterna, hans vederlikar i tjenstegrad, till 700 R:dr, och under det Förste BataljonsLäkarens föreslås till 800 R:dr, får Andre Kaptenen 11 till 1200 R:dr.
RegitsLäkarne bibehållas här, såsom öfverallt, vid sina 1200 R:dr; men tredje Majoren, deras vederlike, redan förut aflönad med 1500 Il:dr, anses böra erhålla 2000 R:dr.
Vid Wermlands FältjägareReg:te, en värfvad Corps, hvilken mellan mötestiderna hvarken garnisonerar eller har någon varaktig stad, och hvars tjenstgöring, i följd deraf, inskränker sig till de vanliga mötena, äfvensom vid LifBeväringsReg:tet, som på sätt och vis tillhör Stockholms garnison, är förhållandet med'de för läkarne föreslagna aflöningsbeloppen, jemförde med hvad för officerarne föreslagits, än mera ofördelaktige för de förstnämnde.
Vid Fält JägareReg:tet anses nemi.
Reg:tsLäkaren böra bibehållas vid sin lön af 900 R:dr, under det att Kaptenerna, nu aflönade med 600 R:dr, oberäknadt passevolansvinsten, hvilken, att döma efter den ersättning för mistadt kompani, som för Reg:tsOfficerarne föreslås, icke synes vara obetydlig, få denna lön fördubblad, och bibehålla sin passevolans.
Vid LifBeväringsReg:let anses Reg:tsLäkaren kunna vara belåten med den obetydliga summan af 375 R:dr, ty för honom föreslås ingen löneförhöjning; men för UnderLöjtnanterne, som f. n. med honom äga lika lön, föreslås 225 R:dr r:mts förhöjning.
Det är visserligen sannt, att Reg:tsLäkaren vid detta Reg:te icke kan antagas vara serdeles mycket uptagen af tjenstegöromål, men detta är äfven förhållandet med Reg:tets officerare utan undantag.
Reg:tsLäkaren, enl. löneförslaget aflönad med icke | af det lönebelopp, som bestämmes för UnderLöjtnanten, har dock förbindelsen att vårda det öfver hela hufvudstaden spridda befälet, och får icke någon dag lemna hufvudstaden, under det att Majoren, Reg:tsLäkarens vederlike i grad och man kan tryggt säga, icke mera än denne af tjenstebestyr uptagen, föreslås till 2200 R:dr, d. v. s. till nära 6 gånger så hög lön och Löjtnanterne till 800 R:dr, d. v. s. mera än dubbelt mot hvad Reg:tsLäkaren upbär.
Då i ett till StatsRådsprot:t d. 9 Nov. 1853 afgifvet, af hela StatsRådet understödt, anförande öppet uttalades den åsigten, att den »betänkligaste bristen» för Arméens ställande på krigsfot, hvad personalen anginge, bestod i FällLäkareCorpsens otillräcklighet och mindre tjenstbara skick, emedan under det Arméen ansågs behöfva 600 läkare, hade den endast 103 läkareplatser å stat upförda, af Den i December e. m. 387 hvilka hälften i lägsta graden voro vakanta och brist på sökande, under det att, i högsta graden, hälften af platserna innehades af personer, som redan hunnit pensionsmässig ålder och således voro föga egnade att i ett aktift krig deltaga; då i samma, lika mycket om patriotisk värma, söm om en oförvillad öfvertygelse vittnande, talangfullt sammanfattade anförande, det tillika förklarades såsom ett af »Krigsstyrelsens ömmaste åligganden att under [reden i [rämsta rummet rigta sin omtanka på lillvägabringandet a[ en »[ulli tjenstbar och ständigt [ulltalig slam [ör den läkarepersonal, som vid utbrottet a[ ett krig behöfves, emedan det då dr [ör sent att försöka skapa hvad som ej utan långa förberedelser kan erhållas»; då det förklarades att detta Krigsstyrelsens ömmaste åliggande afsåg att »förekomma förnyelsen af de sorgliga tilldragelserna med landtvärnet, hvars olyckliga öde väsendtligen föranleddes af bristande omtanka för dess helsovård»; och, då derjemte erkändes, att den »ändamålsenligaste och troligen äfven säkraste utvägen, för alt komma från det oförmånliga tillstånd», till hvilket sakerna voro bragte, vore att »höja samtlige mililärläkarnes löner med SO proc.»; så kan jag icke dölja, att det var oförväntadt att förnimma, det man trenne år derefter skulle åberopa de 100 R:dr b:ko, lönetillökning, som 1853 tillädes hvarje Reg:tsLäkare af indelta Arméen, såsom ett motif för att, vid ett af sedermera stegrade lefnadskostnsder framkalladt förslag till löneförhöjning inom alla rigtningar af vår administration, FältLäkareCorpsen skulle ensamt skjutas i bakgrunden och Reg:tsLäkarne dervid helt och hållet förbigås.
Jag har omöjligen för mig kunnat förklara, hvarföre FältLäkareCorpsen, 1853 ställd främst i fråga om behofvet af löneförhöjning, 1856 skulle ställas sist; jag har icke kunnat inse skälet, hvarföre den obetydliga löneförhöjning, som i följd af K. M:s Nåd.
Prop. och R.
St:rs beslut 1853 tilldelades RegrtsLäkarne, skulle, såsom redan sagdt är, vålla att de 1856 icke borde komma i åtanka till någon ytterligare förhöjning, under det att IngeniörCorpsens officerare, med hvilken Corps FältLäkareCorpsen i så många fall är jemförlig, och hvilken 1853 icke i följd af K. Propos., utan på enskild motion erhöll en högst betydlig lönetillökning (nemi.
Öfversten 1680 R:dr, Öfverste-Löjtnanten 1980 fi:dr, Majorerna 1110 R:dr och Kaptenerna 1440 Rdr r:mt) enl.
1856 års löneförslag skulle få en ytterligare tillökning, Öfversten af 500 K:dr, ÖfversteLöjtnanten af 750 R:dr, Andre Majoren af 1000 och Kaptenerna af 300 R:dr.
Af tvenne saker en, antingen Bro de åsigter om FältLäkareCorpsens vigt för Arméens bestånd, som i 1853 års StatsRådsprot. så varmt uttalades, numera förändrade, eller ock äro de förgätne; i hvilketdera fallet som helst är nödigt att upmärksamhet varder fästad på detta förhållande, och det är detta jag med denna min motion afser, förbehållandes mig, att der som Corpsens vigt för Arméens bestånd skulle betviflas, i så fall få med data, som skola väcka förvåning, vederlägga tviflet.
Jag har anmärkt och beklagat, att det nu framlagda löneförslaget lemnade FältLäkareCorpsen nästan alldeles å sido,, jag har 888 Den i December e. m. visat, att Regementsläkare finnes, som man vili gifva mycket lägre lön än åt UnderLöjtnanterna vid samma Reg:te; jag har antydt att FältLäkareCorpsen har anspråk på att aflönas lika med innehafvare af motsvarande tjenstegrader inom OfficersCorpsen, och anhåller nu att såsom en motsats till 1856 års löneförslag få meddela en tablå öfver lönebeloppen af de indelningar Carl XI anslog åt sin Armées läkare, då de voro obildade barberare, men hvilka fråntogos dessa tjenstemän, sedan det inom Arméen icke fanns några andra läkare än dem, som hade aflagt prof både på vetenskaplig bildning och praktisk duglighet.
Tablå, som för nedanstående tjenstegrader af indelta Arméens Infanteri utvisar medeltalet af hvarje grads löneinkomst, beräknadt efter kronovärde, förvandladt till penningar efter visst års markegång.
Reg:tsLakare.
Andre och Tredje Majorer.
Kaptener.
Första Lifgr.Reg:tet 760 R:dr. 652 R:dr. 444 R:dr.
Andra Lifgr.Reg:tet 1188. 1043. 601.
Vestgötha Reg:te 694. 944. 646.
Uplands Reg:te 1055. 721. 495.
Skaraborgs Reg:te 770. 762. 439.
Södermanlands Reg:te 813. 778. 480.
Kronobergs Reg:te 871. 700. 413.
Jönköpings Reg:te 885. 818. 413.
DalReg:tet 94$. 610. 331.
Helsinge Regtte 823. 482. 307.
Elfsborgs Reg:te 859. 600. 353.
VestgöthaDahls Reg:te 643. 637. 402.
Bohusläns Reg:te 758.. 577. 422.
Vestmanlands Reg:le 739. 702. 406.
Vesterbottens Reg:te 420. 362. 238.
Kalmare Reg:te 842. 1031. 551.
Vermlands Reg:te 541. 1051. 649.
Nerikes Reg:te 525. 465. 429.
Då man af denna tablå finner att Reg/tsLäkarne, för icke lång tid tillbaka, nemi. ända till år 1833, innehade inkomster vid de flesta Reg:ten öfverstigande Majorernas, och då det är påtagligt att egentliga orsaken dertill, att så ytterst få läkare vid Arméen söka inträde, visserligen till en viss grad betingas af de låga lönerna i lägre grader, men har sin egentliga orsak i Reg:tsLäkarens obetydliga aflöning, emedan denna är den högsta lön på stat, sorn kan af MilitärLäkaren ernås, bör det anspråk icke anses öfverdrifvet, som häri söker tillvägabringa en förändring, på samma gång det afser att tillämpa en grundsats, redan af R.