Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad först angår de skäl, som tala för prebendenas borttagande, så hafva dessa blifvit af såväl Professor Ribbing, som äfven af Utsk:t i dess motivering af Betänk:t, så fullständigt och tillfredsställande utvecklade, att jag icke behöfver återupptaga dem.
Det är såväl i det sociala som i statslifvet en allmänt erkänd regel, att man ger lön för ett visst gjordt arbete, men då kan väl ingen besynnerligare anomali finnas, än att man, såsom förhållandet är med prebende-pastoraten, tager den för ett visst arbete bestämda lönen från arbetaren och gifver den åt en annan, hvars lön anses otillräcklig; följden deraf blir endast den, att det förra arbetet blir ogjordt, eller åtminstone mindre väl skött.
Man anser i allmänhet att en exceptionel lagstiftning ej är nyttig; prebende-institutionen är en sådan, af tyvärr hög ålder, genom hvilken prebende-församlingarna icke allenast gått miste om den andra församlingar tillkommande rätt att sjelfva välja sina själasörjare, utan äfven fått åtnöjas med täta ombyten af lärare.
Beträdande åter de skäl, som anförts mot förev:de förslag, isynnerhet af en värd ledamot af Preste-St:t, får jag förklara, att det förefaller mig högst besynnerligt, att man ansett såsom en stor förmån för Biskoparna och Lektorerna att i sina prebenden hafva liksom ett experimentalfält för öfning i pastoralvård.
Man tyckes hos dessa
Hrr förutsätta särdeles liten praktik, då man valat bereda dem tillfälle att, för vinnande af sådan, blifva tillfälliga vikarier åt sina tillfälliga medhjelpare.
Björnstjerna har nemligen upplyst (hvilket äfven finnes i Utsk:ts motivering angifvet), att endast under sommarmånaderna kan sådan tjenstgöring för prebendarierna ifrågakomma, emedan under vintern deras tjenst i stiftsstaden lager all deras tid i anspråk.
De exempel, Gr.
Mörner anfört, ang:de den s. k.
Bondkyrko-församlingen i Upsala och domprosiarne, synas mig ej vara rätt tillämpliga på denna fråga, då den förstnämnda församlingens kyrka ligger inom sjelfva staden, och hvad domprostarne angår, dessa äro pastorer i de inom stiftsstäderna liggande domkyrkorna, och sålunda icke egentligen kunna betraktas som prebendarier.
Arguroenterne mot förslaget kan jag verkligen icke finna »tänkvärda», utan förblifver fortfarande vid den åsigt, att hela prebendeinrättningen är, för att med Kyrkoherde Simonsson tala Grekiska, en xgct5 iZoyrp olämplig anstalt.
Hvad slutligen den formela sidan angår, och Kyrkoherde Simonssons invändning att frågan om prebendenas alskallande 86 Den 13 Januari. är af privilegii-natur, sä får jag nämna, att jag ofta oell sednast i dag läst
Presterskapets privilegier och der verkligen funnit en §, som säger att Riskoparne, jemte en hel mängd efter dem uppräknade prestman skola bibehållas vid sina löneinkomster.
Jag hemställer dock, huruvida en sådan bokstaflig tolkning kan anses rigtig, ty då skulle ju den albira minsta reglering af eri kyrkas inkomster eller en simpel delning af ett pastorat innebära ett intrång i presterskapets privilegier.
För öfrigt är här ej fråga om annat, än en underd. skrifvelse till K. M:t; först då han deröfver lättat sitt beslut, kan det blifva fråga oin ärendet är af privilegii-natur eller ej.
Ang:de frågan, huruvida man bör bifalla Utsk:ts förslag eller Hr von Ehrenheims af flera ledamöter understödda reservation, får jag för min del biträda Utslcts hemställan, emedan den verkligen innehåller något, och emedan man bör afgifva en bestämd opinionsyttring, hvarefter ett kommande kyrkomöte kan hafva att rätta sig.
Hr von Schéele, Knut Henning Gezelius:
Till fullo behjertar jag vigten af det intresse, som blifvit af åtskilliga bland reservanterna på pe k a dt, att, likasom theori och praxis i allmänhet ej böra för strängt söndras från hvarandra, den theologiska vetenskapen ej måtte för mycket skiljas från det kyrkliga lilvet.
Obestridligen tillgodoses detta intresse derigenom, att lärarne i theologi tillika äro pastorer inom kyrkan.
Gålve nu erfarenheten vid banden, att ett tillräckligt antal personer plägar finnas, som förmå på en gång tillfredsställa vetenskapens rättvisa anspråk på en theologiens målsman och församlingens på en sin själasörjare, då vore det i hög grad orätt att understödja förslaget om peebendepastoratens skiljande från de theologiska lärarebefattningarna, likasom ett dylikt förslag i sådant fall sannolikt aldrig blifvit bragdt å bane.
Men om det nu tvärtom visat sig, att, till följd af den menskliga förmågans inskränkthet och begränsning, alltför få, om ens någon, besitter de snart sagdt öfvermenskliga krafter, som skulle erfordras för fyllandet af dessa båda livar för sig så ansvarsfulla kall, då måste, enligt grundsatsen att man bör välja ett mindre ondt för ett större, tanken på denna förening uppgifvas — så mycket mer, so.m ju vetenskapsmannen ej derigenom upphör att som medlem af församlingen eller församlingsherden utestänges från tillträde till vetenskapen.
Ingen nekar att en lärare, i hvarje annan vetenskap, än theologi, behölver bela sin lid, alla sina krafter till ett rätt uppfyllande af sitt vigtiga värf; skulle detta då mindre gälla om den högsta af alla vetenskaper?
Hvarföre skulle theologien härifrån göra ett undantag?
Fästa vi först vår uppmärksamhet på universiteten, har väl der läraren i theologi såsom vetenskapsman eller såsom ungdomens undervisare en obelydligare uppgift, än öfriga universitetslärare?
Ar väl framåtskridandet i denna vetenskap af underordnad vigt för menskligheten?
Eller är det af Den 13 Januari. 87 ringa betydenhet, hvilken akademisk bildning de ynglingar erhålla, hvilka egna sig åt detta studium och en gång skola i sin ordning blifva folkets religionslärare ?
Då religionens bestämmelse är att genomtränga hela menniskan och det hos menniskan utgör en väsendtlig bestämning att vara tänkande, så måste, i samma mån som den menskliga tankeförmågan under civilisationens fortgång utvecklas, religionens innehåll göras tillgängligt äfven för menniskans tanke och begrepp, om icke religionens magt öfver menniskan skulle mer och mer försvagas, tronså småningom öfvergå till vantro eller otro och i religiositetens ställe bräda fanatism eller gudsförnekelse.
Vända vi oss åter till elementar-läroverken, så möter oss den egna företeelsen, att vissa lektorat i theologi äro förbundne med prebende-pastorat, andra deremot icke.
Jag vet ej om man håller före, att lärarrie på de vid prebenden fästade lärostolarne böra ega dubbelt så stora krafter, som de lärare med samma undervisningsskyldighet, hvilka icke tillika äro pastorer; eller om nian anser undervisningen i theologi vid de förstnämnde läroverken kräfde endast hälften så stora krafter, som vid de sistnämnda.
.lag tror dessa antydningar vara tillräckliga för att från lärareverksamhetens synpunkt ådagalägga olämplighet») af det theologiska lärarekallets och församlingsvårdens öfverlåtande åt en och samma person.
Betrakta vi nu saken från synpunkten af den pastorala verksamheten, faller detsamma, om möjligt, ännu bjertare i ögonen.
Ty om än en och annan finnes, som af misslörstånd och okunnighet underskattar religionsvetenskapens värde och betydelse; icke gifves väl någon, som icke erkänner den kristliga uppfostrans och själavårdens utomordentligt stora vigt; ingen, som vili bestrida, att en kyrkoherde ej har någon tid öfrig för annat än sitt heliga kall, om han fattar detta sannt, i sin Herres och Apostlarnes ande.
Icke kan någon inbilla sig, att anställandet af en esomoftast ombytt vikarie för den ordinarie församlingsföreståndare!) någonsin skulle kunna afhjelpa det missförhållande, som uppstår derigenom, att denne sjelf ej får synnerligen vårda sig om sin församling?
Ar staten ens berättigad att insätta en person till en församlingsledare och på samma gång säga till honom: du får icke sysselsätta dig med denna din församlings vård annat än på de stunder, du kan stjäla tindan från ett annat vigtigt kall, som jag ock lemnar dig och som ensamt för dig fordrar alla dina krafter.
Ar det rätt mot församlingen?
Ar det rätt mot den, som bär namn af dess herde?
Utom det nu i korthet bemötta skälet mot prebende-pastoratens indragning, har man ofta hört anföras kyrkans behof af det skydd, som förmenas ligga i deras bibehållande.
Hvilar då Christi kyrka på så svaga grundvalar, att hon behöfver ett sådant konstgjordt skydd?
Hvad lärer oss historien?
Finna vi kristendomens herrligaste blomstringsperiod» under de tider, då det mesta eller minsta af detta s. k. skydd kommit honom till del?
Ingen lärdom bringar väl kyrkohistorien till större visshet 88 Den 13 Januari. hos oss, än den, att sanningen ej kan hindras i sitt segerlopp kring verlden.
Men månne dessa segrar vunnits genom motsägelsernes undandöljande eller genom deras uppdagande och blottande?
Träder man ej i den skarpaste strid mot historien, om man menar det ens vara möjligt att genom tvångsmedel utestänga liign och villfarelser?
Det myckna ordandet 0111 de faror för kyrkan, sorn skola uppstå, om det eller det skyddsvärnet borttages, synes mig dessutom — jag bekänner det — vittna om alltför litet förtroende till sanningens egen makt; det gudomliga behölver icke, begär icke skydd af menniskor!
Visserligen omfattar det föreliggande förslaget icke endast de nu af img i korthet berörda lärare-prebendens upphörande; det går ut på indragning af alla prebendepastorat.
Jag har dock ej vågat gifva mig in på frågans behandling i denna hennes liela utsträckning; med afsigt har jag inskränkt inig till den del deraf, som alser föremål, hvilka legat inom området för min närmare synkrets.
Icke desto mindre vill jag, dels på grund af de skäl, hvilka blifvit af motionären och andra sakkunniga personer anförde, dels på grund af den likhet, som onekligen i många afseenden förefinnes mellan öfrige prebendarier och de af mig omnämnde, med min röst understödja Ekon.-Utsk-.ts ifrågav:de Betänk, i sin helhet.
Man har yrkat bifall till Utskits förslag, men, hvad innehåller då delta förslag?
Jo, en und. skrifvelse till K.
M:t med anhållan om prebende-pastoratens indragning i allmänhet.
1 första rummet sk lille väl detta gälla Biskoparnes prebenden; nu har dock K.
M:t genom ett Nåd.
Bref af den 26 Febr. 1864, i sammanhang med frågan orri regleringen af Biskoparnes löner, stadgat att de hädanefter skola behålla endast ett af sina prebenden, och jag hemställer då till eder, Mina Hrr! om det är tänkbart eller troligt att K. M:t skulle lyssna till Ständernas anhållan att indraga äfven detta prebende och således ändra ett beslut, som K.
M:t nyss efter behörig utredning fattat, och hvilket håller på att tillämpas öfver hela landet.
Hvad de öfriga prebendarierna angår, eller lärarne vid de Theologiska fakulteterna samt Theologie-lektorerna vid de i stiftsstäderna befintliga elementar-läroverk, så uppgår deras sammanlagda antal till endast 26 eller 28.
Jag vill visserligen erkänna, att en reduktion af deras prebenden kunde vara behöflig, ehuru å andra sidan skäl tala för deras bibehållande, då de lemna sina innehafvare tillfälle att praktiskt utbilda sig i sitt kall, men jag vågar dock sätta i fråga, huruvida en indragning af dessa 20 å 30 prebenden skulle vara en så brådskande åtgärd, att man derom nu borde aflåta en skrifvelse till K. M:t, då, såsom vi veta, denna frågas slutliga afgörande numera rätteligen tillhörer ett helt annat forum än R.
Frågans jemförelsevis ringa vigt och min öfvertygelse att K.
M:t icke kan frångå sitt nyligen fattade beslut angrde Biskoparnes prebenden, föranlåta mig att fortfarande yrka afslag å Betänkit.
Den 13 Januari. 8!) Gr. Mörner:
I sitt sednaste anförande anmärkte Gr.
Björnstjerna, att hvad jag yttrat ang:de
Domprostarne icke skulle hafva tillämplighet på denna fråga.
De äro dock lärare och således inträffar på dern just hvad jag sagt.
En annan talare har lörklarat, att icke heller det af mig anförda exemplet af Bondkyrko-församlingen i Upsala vore tillämpligt, men denna församling utgör prebende-pastorat och tillhör landet, ehuru kyrkan ligger inne i staden.
Så var förhållandet, då jag vistades i Up sala, och så förmodar jag det ännu är.
Hr von Schéele har i ett ganska vältaligt föredrag utvecklat vigten af att icke draga en theologisk lärare från sin verksamhet såsom sådan, och har sökt bevisa att lära ocb praktik icke i detta afseende kunde förenas, .lag är ej så vältalig, som han, men skall söka fästa mig endast vid faktiska förhållanden, och kan icke finna någon olägenhet deraf, att en lärare, som på en hvardag alhandlar sitt ämne inför sina lärjungar, på Söndagen föredrager sina lärosatser för en församlings medlemmar.
Jag anser det snarare vara fördelaktigt och konseqvent, att han icke blott såsom theologisk lärare föredrager vissa stycken af sitt ämne några få timmar i veckan, utan att han verkligen lefver och på allt sätt verkar för den lära, han förkunnar.
Under den löreg:de långa diskussionen i universitets-frågan, har här från den sida den värde talaren tillhör, varmt framhållits vigten deraf, att vetenskapen icke bör skiljas från det praktiska lif vet, utan att en ömsesidig vexelverkan bör ega rum mel an theori och praxis.
Om man i ett fall anser detta ändamålsenligt, bör man väl äfven medgifva det i ett annat, och om någon vetenskap bör vara lefvande, är det väl den som behandlar menniskans vigtigaste angelägenheter.
Tagep nian kännedom om Ekon.-Utsk:ts nu föreliggande förslag, finner man, att det icke, såsom några påstått, endast innehåller en önskan, utan ett bestämdt beslut om prebendepastoratens indragning vid deras nuv:de innehafvares afgång.
Något beslut i sådan rigtning lär dock numera ej kunna med någon effekt fattas, sedan Preste-St. afslagit Utskffs hemställan.
Antager man åter Hr von Ehrenheims reservation, som går ut på en und. anhållan att K.
M:t ville taga frågan i öfvervägande och derefter göra den framställning, hvartill han kunde finna sig föranlåten, kommer det beslut, R. o. Ad. kan fatta, ej i kollision med l!4:de §:n R. F. Jag yrkar fortfarande bifall till Hr von Ehrenheims reservation.
Blott ett enda ord till Gr.
Hr Gr:n har sagt, att Domprostarne äfvenledes äro TheologieLektorer vid gymnasierna.
1 så fall måtte jag hafva alldeles origtigt uppfattat förhållandet, ty, så vidt jag vet, äro Dornprostarne blott kyrkoherdar i de städer, der domkyrkor finnas.
Skulle på något ställe en Domprost äfven vara Theologie-lektor, vore detta ett märkvärdigt undantag, sorn jag åtminstone ej kän - 90 Den 13 Januari. ner till.
Deremot vet jag mycket väl, att en Theologie-professor i Upsala har hondkyrkoförsamlingen till prebende, men detta torde väl ej utgöra skäl att bibehålla 40 å 50 andra prebendarier.
Åtminstone eger detta förhållande rum på två ställen, nemi. i Upsala och i Lund.
Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utskits Betänk., dels att R. o.
Ad. skulle antaga det af Hr von Ehrenheim i hans vid Betänk:t fogade reservation framställda förslag, hvilket lydde sålunda: »att R.
M:t i underdånighet anhålla, det K.
M:t ville taga i öfvervägande, om icke en vidsträcktare indragning af prebende-pastorater. än den som redan egt rum, eller i sammanhang med regleringen af biskopslönerna blifvit anbefalld, lämpligen kunde ske;» och dels slutligen, att Betänkt måtte af R. o. Ad. afslås.
Landtm, först propos. på bifall till Betänk:t och sedermera propos. på antagande af Hr von Ehrenheims ofvanberörda förslag, hvilka båda propos:r med blandade ja och nej besvarades; hvarefter och sedan propos. på afslag å Betänk:t blifvit gjord och jemväl med ja och nej i blandning besvarad, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att R. o. Ad. egde att afgöra, huruvida bifall till Betänkit eller antagande af Hr von Ehrenheims förslag borde utgöra kontraproposm viri den begärda voteringen; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde först propos. derå, att bifall till Betänk:t skulle innefattas i kontraproposm, hvartill svarades många både ja och nej, samt sedermera propos. på upptagande af Hr von Ehrenheims förslag i kontraproposm, då svaren likaledes utföilo med många ja och nej i blandning; och förklarade Hr Gr. o.
Landtm, sig nu hafva funnit ja öfvervägande. Gr.
Björnstjerna begärde votering om kontraproposms innehåll.
Upplästes och godkändes följ:de voteringspropos: »Den som vill, att vid blifvande votering om afslag å Allm. Besv.- och Ekon.-Utskds Betänk.
N:o 12, i ani. af väckt förslag om upphörande af de s. k. prebendepastoraten, kontraproposm skall blifva bifall till det af Hr von Ehrenheim i hans reservation afgifva förslag, röstar Ja; Den 13 Januari. 91 Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R o. Ad. till kontrapropos. vid förenämnda votering bifall till Utsk:ts Betänk, i ämnet».
Voteringen företogs härefter och befnnnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Ja —45.
Justerades loljtde voteringspropos. i hufvudsaken: »Den som afsiår Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Betänk. N:o 12, i ani. af väckt förslag om upphörande af de s. k. prebendepastoraten, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, antager R. o. Ad, det af Hr von Ehrenheim i hans reservation afgifna förslag.»
Vid denna voterings slut befurinos rösterna hafva utfallit sålunda:
Ja —27.
Nej — 48.
Föredrogs, men begärdes af flera iedamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts den 10 dennes bordlagde Betänk.
N:o 14, i ani. af K. M:ts Nåd.
Propos. med förslag till förnyad förordning ang:de jords eller lägenhets afstående för allmänt behof.
Föredrogs och bifölls Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 10 dennes bordlagde Betänk.
N;o 28, i ani. af vackt motion om bestämmelser rörande ersättning åt provincial-läkare för sjukbesök.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 10 dennes bordlagde Betänk.
N:o 29, i ani. af väckta förslag om förändrade anordningar i trafiken å statens jernvägar, ändring i derför gällande taxa m. m.
Anmäldes och bordlädes Stats-Utsk:ts Mern.
N:o 19, ang:de antagande af ytterligare kanslibiträde; och Utlåt.
N:o 20, i ani. af K. M:ts Nåd.
Propos. ang:de upplåtelse af f. d. Piparebostället Bränn Arby vid Södermanlands regemente för uppförande af skolbus åt Wansö församling; äfvensom Riddarh.-Ctsk:ts Utlåtm: N:o 6, öfver Riddarh.-Direktionens riksdags-berättelse; och 02 Den 17 Januari.
N:o 7, i ani. af Hr Fitinghoff^, Conrad Bleckert, motion om upplåtelse af Riddarlius-salen till samlingsrum för den blif vande riksdagens lörsta kammare.
Oxenstjerna, Axel: .lag får anhålla att Riddarh.- Utskits Utlåt.
N:o 7 måtte å föredragningslistan uppföras framför dess Utlåt.
Sedan R. o. Ad. på gjord propos. till detta förslag lemnat bifall, åtskiljdes Ståndet kl. nära 3 e. m.
Justerades 5 prot:s-utdrag för d. 13 dennes, och prot:t för den 7 sisth December.
Upplästes ett af Hr af Forselles.
Adam Magnus Philip, ingifvet mern. af följande lydelse:
Som jag en längre tid varit af opasslighet hindrad att infinna mig vid riksdagen, får jag vördsamt hos R. o. Ad. anhålla att blifva befriad från förtroendet att vara suppleant i StatsUtslut, med bibehållande af min riksdagsmannarätt.
Sedan R. o. Ad., på framställd propos., till denna anhållan lemnat bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Ståndets Hrr Elektorer att utse en ny suppleant i Stats-Utsk:t efter Hr af Forselles.
Företogs val af de ledamöter, hvilka å R. o. Ad:ns vägnar böra deltaga i den nämnd, som, enligt 103:dje §:n R.
F. och 64:de §:n R. O., eger att döma, huruvida Högsta Domstolens samtlige ledamöter gjort sig förtjente att i deras vigtiga kall bibehållas, eller om vissa af dem kunna anses böra från utöf - Den 17 Januari. 93 ningen af Konungens domsrätt skiljas; och befunnos följ:de genom de flesta rösterna hafva blifvit utsedde till Ordinarie ledamöter: Gr.
Mörner, Carl, med 83 röster.
» Liljencrants, Gustaf Fredrik, med 83 röster.
Frih. von Köhler, fnllm.
Gr. Wachtmeister, Axel Fredrik, med 82 röster. » Ehrencrona, fullm.
Hr Björnstjerna, Johan Magnus, med 83 röster.
» Sprengtporten, Jakob Wilhelm, med 83 röster.
» Tersmeden, Wilhelm Fredrik, med 83 röster.
» Paijkull, Johan Gustaf, med 69 röster.
Hr Hammarberg, fullm.
Hr von Hofsten, Carl August, med 80 röster.
» Olivecrona, Samuel Detlof Knut, med 69 röster.
» Brakel, Mauritz Gustaf, med 80 röster.
» Björnstjerna, Roger Magnus Eugéne, med 80 röster. » Oldevig, Hans Fredrik, med 69 röster.
Hr Behnberg, Carl Gustaf, med 69 röster.
» Walkendorff, lullm.
Leijonhufvud, Carl Victor, med 68 röster.
» Hammarskjöld, fullm.
Gr. Taube, Henning Edvard, med 66 röster.
» Sodenstjerna, fullm. Gr. Lewenhaupt, Claes Magnus, med 66 röster; sedan genom särskilda lottningar blifvit bestämdt, dels hvilka af de 4 ledamöter, som erhållit 69 röster, skulle ingå som ordinarie ledamöter och hvilken komme att blifva l:ste suppleant, dels ock i hvilken ordning de 2 ledamöter, som bekommit 66 röster, skulle såsom suppleanter inträda. N:0 60.
» 120.
» 167. « 210. » 275. » 338. » 370.
» 1053. )) 1626. « 1979. » 2017.
» 2333.
N:o 839. » 25. 135.
» 1398.
Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 10 och 13 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 14. i ani. af K.
Popros. till R.
St:r, med förslag till förnyad förordning ang:de jords eller lägenhets afstående för allmänt behof.
Jag anhåller att föredragningen af detta Betänk, måtte, som vanligt, ske punktvis och ingressen företagas sist, samt att, om någon § blir till Utsk:t återremitterad, R. o. Ad. måtte tillåta Utsk:t att göra nödiga förändringar äfven i andra dermed sammanhängande §§, och slutligen hemställer jag att lista och 13:de §§:ne måtte, såsom stående med hvaran dra i närmaste sammanhang, på en gång föredragas.
Sparre hade föseslagit, att i afseende å föredragningen af förev:de Betänk, skulle 94 Den 17 Januari. förfaras på enahanda sätt, som vid behandling af mera vidlyftiga lagförslag tillförene iakttagits, eller att sjelfva författnings-förslaget först paragralvis genomginges, dervid dock §§:ne 1 och t3 borde i ett sammanhang behandlas, att förslagets ingress derefter företoges till pröfning samt Utsk:ts i slutet af Betänk:t gjorda tillstyrkande sist förekomme till afgörande; äfvensom att, för den händelse åtskilliga delar af förslaget korame att återremitteras, men andra åter bilölles, R. o. Ad. måtte lemna Utsk:t öppen rätt att, vid den förnyade granskning förslaget kunde komma att undergå, föreslå sådana jemkningar i de godkände paragrafernas lydelse, som kunde finnas erforderliga till följd af de förändringar, sorn i de återremitterade paragraferna torde vidtagas; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, huruvida R. o. Ad. behagade lemna sitt bifall lill hvad sålunda föreslagits.
Ropades ja. §§:ne 1 och 13.
Det är vanskligt, att med hopp om framgång söka ändring i ett förslag, som, framlagdt af Regeringen, blifvit af Lag-lJtsk:t tillstyrkt, helst de grundsatser, för så vidt de äro nya, på hvilka detta förslag hvilar, blifvit af en majoritet vid sisth riksdag gillade, och lagförslaget dessutom i sin helhet innefattar en obestridlig förbättring i gällande stadganden i ämnet.
Men den nu föredragna §:n innehåller en så stor och, enligt min tanke, för den enskiltes eganderätt vådlig förändring, att jag icke tvekar taga R. o. Ad:ns uppmärksamhet i anspråk för några, såsom mig synes, icke ovigtiga skäl emot denna ändring, som afser borttagandet af den förhöjning af 50 proc., hvilken det enligt gällande lagstiftning åligger den, som på författningsenlig väg berölvar annan jord, att betala utöfver sjelfva jordvärdet.
Lika rättvist och nödvändigt det är att deri enskiltes rätt i detta, som i annat hänseende, får vika för allmänt väl, lika vigtigt är det alt tillse, det samhället ej drifver denna sin bättre rätt längre än yttersta behof påkallar.
Statens pligt att befordra den ekonomiska utvecklingen får icke utsträckas på bekostnad af en annan minst lika helig, den att omgärda eganderätten med allt det skydd, samhället utan andra intressens skada mäktar åstadkomma.
Sålunda har ock för jords och lägenhets afstående för allmänt behof, stadgats såsom oafvislig grundsats, dels att expropriation ej må ske utan verklig nödvändighet och endast för ett öfvervägande allmänt intresses skull, dels ock att jordegaren till fullo skall ersättas för den honom aftvungna egendomen.
I dessa afseenden föreskrifva vidare den gällande, liksom den nya föreslagna expropriationslagen, att Konungen eger, innan expropriation sker, pröfva att jorden skall begagnas till allmännyttigt ändamål, äfvensom att uppskattningen skall ske af ojäfvig nämnd.