Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De nödgas då för tillfället upprätta köpeafliandlingar, på del den siste köparen må kunna få lagfart.
Det är sådana oredor, åtföljda af tvister samt oförmåga stundom hos den ena och andra att ens betala sjelfva kartan å köpebrefvet, som ägt rum under nuvar. förhållande, och det är till förekommande deraf, som dessa lagbud uti nya lagförslaget blifvit intagna och nu af LagUtsk. till Ständerues bepröfvnnde öfverlemnade.
Jag tror de innefatta en stor förbättring i nuvar. stadganden och får derföre för min det tillstyrka antagande deraf.
Hr Cederschjöld har i anleda, af mitt anförande behagat yttra, att iian ej kunde föreställa sig att någon vore så narraktig, att han ingick i en köpeafhandling, som innefattade sådana villkor, hvarigenom lian Den 15 Å u g ti s t i e. m. hindrades alt erhålla lagfart.
Det må slå för Hr Cederscbjölds rakning, alt man är narraktig i sådant fall; men jag tror, alt lagstiftaren likaså litet sorn någon annan kan förutse alla de fall, som i sammanlefnaden inträffa, och jag för min del anser icke otänkbar!, utan tvertom ganska möjligt, att understundom sådana fall kunna förekomma, i följd hvaraf, under iakttagande äfven of den största försigtighet, sådana villkor i en kppeafhandling mäste inflyta, sorn å ena eller andra sidan utgöra hinder för köpets fullbordan; och alt då komma till domstolen med en incomplett handling, ansel jag för min del alldeles olämpligt och stridande emot den rättegångsordning, som alltid bör iakttagas, alt när man anmäler sig för att vinna en laga åtgärd, man äfven är försedd med de handlingar, hvilka styrka behörigheten af den sökta åtgärden.
Att dervid framkomma med ett köpecontraet, hvilket icke innefattar något fulländad! köpslut, anser jag icke vara lagenligt, Lagstiftaren har också förutsatt det, då han stadgat såsom en conditio sine qua non, att köpesumman skall i köpebrefvet vara qvitterad, samt derförutan ingen lagfart må beviljas.
Hvad Hr Ribbings anförande beträffar, så är det visserligen sannt, att missbruk kunna förekomma under hvilka former som helst, och att man bör söka stifta sådana lagar, hvarigenom missbruken i möjligaste måtto förebyggas; men jag åtminstone har uppfattat förslaget så, att missbiuken, långt ifrån att förebyggas genom detsamma, skulle mångdubblas mot hvad de äro under nu gällande lagar.
Hr Coyet, Julius Carl Äng.:
Hvar och en, som det minsta följt målens gång vid våra domstolar, känner alla de olägenheter, som nuvar, lagstiftning, rör:de öfverlåtelse af fast egendom och inteckning deri, gifven vid handen, och kan icke ett ögonblick tveka att önska ett sådant lagstadgande, som Utsk. här föreslagit, hvilket länge varit ansedt såsom det enda möjliga medel att hindra nu ofta uppkommande rättegångar.
Hr Printzenskölds gjorda anmärkn. om osäkerhet för köpecontracts uppgörande, i händelse Ulsk:s utlåt, antages till lag, så behöfver endast ihågkommas, att i sådant fall samma åtgärder komma alt vidtagas med ett köpebrefs betalning, som nu iakltages med inteckningar, nemi. att köpeskillingen först erlägges, sedan lagföringen, d. v. s. första uppbudet, verkställts.
Att köpebrefvet upptager köpeskillingen såsom betald, gör intet hinder för dess sednare erläggande, ty en skuldsedel upptager äfven före inteckningen penningarna såsom liqviderade, oaktadt de först efter inteckningen vanligen erhållas. —* Jag tillstyrker alltså bifall till utlåtandet.
Jag måste anhålla om ursägt för det jag nu fjerde gången uppträder att tala uti Den i5 Augusti c. m. denna sak; men jag får förklara, att jag skall vara kort.
Jag vill blott till besvarande upplaga en anmärkt!, af Hr Cederschjöld, som redan lill en del är besvarad af Hr Printzensköld.
Hr Cederschjöld har nemi. sagt, att hinder för lagfart ej kunde uppkomma, emedan ingen vöre nog narraktig för att ulsätta sådana villkor i köpecontractel, alt icke uppbud kunde begäras.
Det kan dock ofta ske, t. ex. om en till myndig ålder kommen, men under förmyndare ställd, person har en faslighet och manga skulder.
, Då kan det hända, att förmyndaren är tvungen att sälja denna fastighet.
Då han finner en köpare, säljer han den, men föreskrifver i köpecontract, att försäljningen sker endast såvida vederbör, domstol dertill letnnar samtycke, emedan omyndigs egendom icke utan domstolens bifall får säljas.
Emedlertid komma den omyndige -och gäldbundne mannens borgenärer, som hafva klara och ostridiga skuldebref utgifna af honom medan han var myndig, och söka, enl. dertill af gäldenären medgifven rätt, att få inteckning.
Nåväl! efter LagUtskts förslag borde de få inteckning, och den som på god tro slutit afhandling om köpet skulle blifva lidande.
Jag tror, alt, just i följd af det nu ifrågavar. stadgandet, ett friare tillfälle skulle lemnäs att bereda en sådan osäkerhet vid köpeafhandlingar, som förslaget är ämnadt att förekomma, och får jag således med åberopande af de skäl, jag förut haft äran anföra, ytterligare anhålla, att H. R. o.
Ad. för sin del måtte förblifva vid hvad uti förevar, fall stadgadt finnes.
Hr Cederschjöld: Då Hr Printzensköld framkomjnit med den farhågan, att missbruken skulle kunna mångdubblas genom ifrågavar. lagförändring, anser jag mig böra fästa uppmärksamheten derpå, att den varde ledamoten icke uppgifvit något enda fall, deri sådana missbruk kunde ske, och torde således icke något afseende böra fästas vid den farhåga han förespeglat.
Den enda olägenhet, som den värde ledamoten uppgifvit vara att befara, men hvilken jag-dock för min del anser alldeles icke vara förhanden, är den, att sådana fall kunde inträffa, då lagfarten icke kunde ske inom någon viss på bestämmelserna i köpeeontractet beroende tid.
Jag får uppriktigt säga, att jag för mig icke kan göra begripligt något sådant fall, som skulle förutsätta att uppbud ej kunde begäras, såvida icke något svek lage under aftalet; ty eljest vet jag icke, hvarföre icke köpet kunde göras offentligt.
Innehåller contractet ett förbud mot köpets offentliggörande, så förefaller det mig misstänkt, alt sjelfva köpet är oriktigt.
Det må äfven gälla till svar på Frih.
Cederströms till mig ställda yttrande, att då jag nämnde att den person vore narraktig, som uppgjorde sådana köpevilkor hvarigenom han hindrades att erhålla uppbud, afsåg jag icke nuvar. förhållande; ty medan lagen förblir sådan som den nu är, kan det må - Dm i5 Augujti •. w måhända inträffa, alt äfven förståndiga personer ingå på dvIika villkor; men jag föreställer mig, att endast en narraktig person skulle låta ett sådant villkor inflyta i köpecontractet, om ifrågavarande lagförslag blefve antaget, ty då man visste, att man derigenom äfventyrade alt förlora fastigheten, tror jag icke att någon kunde vilja sådant medgifva, såvida, enl. hvad jag nyss nämnde, köpet vore ärligt.
Jng vill blott fästa Hr Printzenskölds uppmärksamhet derpå, a11 3:dje mom. af Utskts förslag innehåller: ”söker någon lagfart, på grund af före”tedd handling, som hans egen åtkomst visar.”
Der är således och kan icke vara fråga om köpecontract, utan om ett köpebref, gåfvobref, testamente eller dylik slutlig afhandling, som visar, att äganderätten blifvit förvärfvad.
Köpecontractet deremot visar icke, att jag är ägare, utan endast att jag kan blifva det, och således lärer icke någon domare, på grund af blotta köpecontraclets förevisande, kunna anse styrkt alt köpet skett.
Jag tillstår att den siste talarens yttrande något förundrat mig, då vi fått höra, att ett köpecontract icke skulle innefatta bevis att köpet vore skett.
Köpecontractet har efter min tanke varit och måste hädanefter förblifva grunden för köpebrefvet, och således om köpecontrnctet lagligen blifvit ingånget, så mäste äfven köpebref derpå följa.
Om nu lagförslaget, hvilket jag bekänner mig icke hafva läst, medger ett tillfälle för köparen alt, genom presenterande af köpecontractet, visa att afhandling om köp af fastigheten blifvit träffad, och derigenom förekomma alten sednare köpare kunde träda emellan, så är det riktigt, och då äro de anmärkn:r, som af Hr Printzensköld och Frih. Cederström, Thure, deremot äro gjorda, icke förtjenta af afseende efter min tanke; är åter lagförslaget icke så beskaffadt, att det medger första köparen rättighet att förvara sin rätt, så får jag förklara alt jag anser, alt då duger det icke.
Det kan anses orätt af mig att inträda i discussion under en så öppen förklaring, att jag icke läst betänk.; men jag gör det, för att denna discussion måtte kunna få ett slut, och jag hoppas, att om ett så väsendtligt fel i förslaget innefattas, som den siste talarens yttrande antyder, det mätte vara en annan auctoritel inom Riket, som afslår det, nemi. att K.
M. lärer förkasta det.
Är förslaget deremot sådant jag tror det vara, i enlighet med Hr Cederschjölds framställning, så tillstyrker jag bifall å betänkandet.
Frölich i afseende på det svar jag ämnade gifva Frih.
Cederström, Anders, så alt jag icke har något att i detta hänseende tillägga.
Hvad åter angår frågan att man skulle 1i H. 17
Dtn i5 ^ugniti e. m. lunna förvara sin »'ätt genom köpecontractets företeende, så innehåller visserligen 3:dje punkten af förslaget, att om man har presenterat inför rätten den handling, hvarpå åtkomsten sig grundal', så har man sin rätt förvarad; men det står tillika i fortsättningen af denna punkt, alt jag inom 3 månader derefter ovillkorligen skall hafva fullgjort allt hvad till lagfartens vinnande fordras, för att jag sedan skall kunna erhålla den.
Köpecontractet kan likväl innehålla sådana villkor, att det icke är möjligt för mig att få dem fullgjorda inom 3 månader.
Det kan hända, att jag inom i contractet utsatt tid, men icke inom 3 månader, kan få dessa villkor fullgjorda, och då skulle, enl. detta förslag, min rätt ovillkorligen gå förlorad, och ett bedrägligt köp, som under liden blifvit upprättadt, och hvarpå köpebref följt, skulle hafva företräde framför mitt, som blifvit lagligen afslutadt.
Hr Coyet: I anledn. af Gr.
Frölichs invändning får jag blott nämna, att i lagen icke finnes någon bestämd föreskrift huru köpebrefvet skall vara upprättadt, utan får man ofta lagfara med köpecontractet, då icke något särskildt köpebref finnes.
Således kan här icke göras bestämd skilnad på hvad köpecontractet och köpebrefvet innehåller.
Hvad åter angår Hr Printzenskölds anmärkn. att man vore skyldig lagfara inom 3 månader, så är det blott stadgadt, att man inom denna tid skall hafva uppvisat sina åtkomst-handlingar; men äro de icke fullständiga, får man sedermera complettera de handlingar, som fordras för lagfartens vinnande.
Jag hade icke ämnat vidare yttra mig i detta ämne, men Hr Printzensköld har tvungit mig dertill genom åberopande af ett skäl, som, om det vore grtindadt på Utsk:s förslag, vore det enda af någon vigt, som jag hort deremot anföras. Men Utsk. har äfven förebyggt den olägenhet, som nu af den värda talaren blifvit framställd, enär förslaget innehåller, att köparen inom 3 månader efter företeende af sin åtkomsthandling må, derest han ej kan fullgöra hvad till lagfartens vinnande nödigt är, instämma sin talan till rätten.
Han har således derefter rättighet att genom rättegång styrka, del han köpt, och förlorar sin talan endast i fall sådant ej kan genom rättegången styrkas.
Jag tror sålunda, att Utsk. äfven i detta fall betänkt och bevakat köparens rätt.
Det förundrar mig i sanning att Hr Cederschjöld, såsom ett stöd för della förslag, kunnat åberopa LagUtsk:s förutsättning, att roan skulle stämma om en sak, hvarom ingen tvist är.
När jagj företett köpecontraclet och sålunda styrkt min åtkomst; hvad skall jag då stämma om?
Det förefaller mig alldeles obegripligt, ty derföre att villkoren inom 3 månader ej blifvit fullgjorda, är icke afgjordt, att de ej kunna uppfyllas inom den tid köpe - Dea 13 Augusti e. m. eontractet bestämmer, och jag har således ingenting att stumma om, ulan innefattar stadgandet härom en orimlighet.
Jag önskar endast besvara Gr. Frölich? emot mitt yttrande gjorda anmärkning.
Jag har ingalunda sagt att köpecontract ej skulle berättiga till så beskaffad inleckningsförmån som Utsk. föreslagit; ty ett köpecontract kan ofta vara så uppgjordt, att intet köpebref derpå beliöfver följa, och att ett så beskaffadt köpecontract i sjelfva verket är ett köpebref, på hvilket kan meddelas håde uppbud och fästa; men jag bar sagt, att endast så beskaffade albandlingar, hvilka i sjelfva verket visa laga åtkomst, kunna berättiga till dea afLagUtsk. i förevar, betänk. föreslagna inteekn.förmån.
Och till sådana afhandlingar böra ej ovillkorligen köpecontracter, emedan dessa kunna vara sådana villkorliga af handlingar, hvarå lagen uttryckligen förbjuder att meddela lagfart.
Det är med mycken ledsnad jag nödgats begära ordet för att lemna Hr Printzensköld svar på dess fråga.
Hvar och en vet, att då lagfart sökes, skola förre ägarens åtkomsthandlingar företes lill styrkande af köpets laglighet.
Då man nu icke är i tillfälle att förete förre köparens åtkomsthandlingar för att styrka sin rättighet tilt lagfart, så är det just förre ägaren, som skall stämmas att styrka sin åtkomst, och således lagligheten af sjelfva försäljningen.
Det är denna stämning, som i målet kan erfordras.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla LagUtskts betänk.
Ropades starka jo, bland,ide med nej.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej, begärde Frih. Cederström, Thure, votering.
Upplästes till justering och godkändes följande votei:tproposition:
;V:o 80, voterar ia> den det ej vill, voterat nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. samma betänk.
A’:o 80.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 3g.
]\ej — 11.
På begäran af Hrr Tersmeden, Carl Reinh., samt af Uhr, Carl Gustaf, blefvo vid förnyad förtdiagning
Den i5 Augusti e. m. ånyo på bordet lagda Const.Utsk:s den t dennes första gången bordlagda memorialer:
N:o 23, med föreslående af elt tillägg uti 28 §:n Reg.- Formen:
N:o 24, med förslag till ett nytt mom. af 28 §:n Reg.- Fonnen; N:o 2.5, med förslag till ändring i 73 §:n Reg.Ftn.
Likaledes lades ånyo på bordet, uppå begäran af Hr af U b i1, G u s t a f, sami Frih. Cederström, Thure, Bevilln.
Utskrs den 1 dennes på bordet lagda utlåt.
JN:o 23, i anledn. af gjorda anmarkntr emot betänk.
N:o 11, ang:de kurhus-afgiftens fortfarande samt Hr Mollerbjelms, Axel, i ämnet väckta motion.
Forediogs ånyo Exped.Utskrs den 1 dennes på bordet lagda memor.
N:o 9, ' anledn. af erhållen återremiss å föislaget till tind. skrifvelse N:o 38.
Hr von Hartmansdorff, Äng.; Om i hvardera expeditionen de delar, som angå den ifrågavnr. ändringen eller tillägget, upplästes mot hvarandra, så blefve skilnaden bäst uppfattad.
Sedan den af lii von Hartmansdorff begärda uppläsning blifvit verkställd, blef det nya förslaget N:o 42 HR un_ derd. skrifvelse af R. o. Ad. godkändl.
Lades till handlingarna förstärkta StalsUtskrs den 5 dennes på bordet lagda mein.
Nto 2^2, ang:de verkställd omröstning (ill följd af RiksStins skiljaktiga beslut uti de frågor, som upptagas i StatsUtskts memtr JXtis 134, >79 och 180.
Ånyo föredrogs StatsUtskts den 5 dennes på bordet lagda utlåt.
J\:o 231, i anledn. af de inom 2tne RiksSt. framställda an märk 11 :r vid Utsk:s betänk.
]NT:o 69, ang:de yrkad skattefrihet för intägterna å allmänningen Stöpen.
Dådetta mål förra gången i det H.
Ståndet förevar, hade jag aran ådagalägga, såsom jag tror, obilligheten, att icke säga orättvisan, af ifråga var. i sednare tider tillkomna nya skatter å hemmanen inom Suntetorps socken af Skaraborgs Jan.
StatsUtskts fleste ledamöter hafva dock icke ansett sig läöra särskildt för sockenallmänningen Stöpen tillstyrka den äskade skattebefrielsen, ulan har Ulsk. vidhållit sill i ämnet förut afgifna beslut, hvilket innefattade utslag å motionen.
Såsom grund för detta afslag har Ulsk. åberopat, att Sländerne ej skulle i förevar, läll äga att kullkasta eller tillintetgöra verkan af ett lagnkraftvunnet beslut.
Denna Utskts åberopade grund Deu lä Augusti e. m.
133 för dess utlåt, torde visserligen förtjena u 11 näi mare skärskådas, då man erinrar sig huru manga lagakmflvunna beslut äfven vid denna riksdag blifvit kullkastade af de särskildta RiksStln.
Men jag vill icke bäimed trötta R. o. Ad. utan anhåller endast alt R. o. Ad. ville afgöra frågan om denna orts befriande från intägts-skutten, i öfverensstämmelse med det beslut R. o.
Ad. lättat i ett alldeles likartadt ämne med del ifrågavar., nemi. frågan om Öländningarnes befrielse från den s. k. ulmarks-skatten, — d. v. s. alt R. o. Ad. mätte besluta, att förhållandet med skattläggningen af allmänningen Stöpen må på Statens bekostnad noga undersökas, och om det dervid befinnes alt den skett mot gällande metod oell undervisning, befrielse från skatten skall medgifvas och restitution erhållas af hvad sorn utgått från och med den i Januari 1841.
Sådant var det beslut R. o. Ad. fattade i afseende- på utmarks-skatten på Öland.
Men innan R. o.
Ad. slutligen afgör frågan , torde det tillåtas mig alt i afseende på allmänningen Stöpen blott erinra följande omständigheter, nemi. ali äfven innan allmänningens natur blef utredd och äganderättan del till socknen tillerkänd, ägde hemmansägarne skattefri ratt till mulbete och skogsfång derå och att den verkställda skattläggningen å inlägterna derstädes härledt sig från ett oriktigt begrepp om Kronans äganderätt till allmänningen.
Hade socknens äganderätt icke fallit i glömska utan alltid varit känd, så hade K. M. och Kionan icke kunnat bevilja några intägter derå eller dessa någon skatt åsätta.
Således hade berörde misstag om äganderätten icke ägt rum, vore allmänningen i närvar, stund skattefri, och socknen hade då också sluppit atl, såsom 11.11 efter allmänningens delning isynnerhet varit händelsen, underhålla en stor del af de tiggare från andra socknar, som erhållit en fristad på denna allmänning.
Dessutom får jag fasta uppmärksamheten på den orimliga omständigheten, att socknemännen, ehuru rätte ägare till hela allmänningen, nu utgöra lika stora skatter för densamma, sorn förre intägtsinnehafvare, hvilka ej haft mer än blott besittnings- eller åborätt, eller med ett ord, hvilka varit arrendatorer af vissa delar deraf.
Jag förnyar min anhållan, att R. o Ad. mätte afgöra frågan i conseqvens med beslutet om utmarks-skatten på Öland.
Till förekommande af allt missförstånd torde jag särskildt få upplysa, att jag personligen hvarken har nytta eller skada af hvad beslut R. o. Ad. behagar härom fatta; men då jag har speciel kännedom 0111 det orimliga förhållandet med omförmälda intägtsskatter, har jag, såsom representant, ansett mig böra yttra mig i frågan.
Den siste talaren har begärt, att R. o. Ad. måtte i fråga om skattläggningen af intogterna på Stöpen meddela samma beslut, som R. o. Ad. *34 Den i5 Augusti e. m. fallat i fråga om skattläggningen af Alfvaren på Öland.
Frågan är dock ganska skiljaktig och alldeles icke af jemförlig natur med den förut afgjorda.
Öland, hel och hållen, är af kronoparks-nalur eller ett Kronans gehäg, der icke något enda hemman haft ratt till bete utom sina egna gransel'.
Stöpen åter är en allmänning, som i sednare tider blifvit Kronan fråndömd, men som likväl vid skogsransakningar på 1600-talet och äfven sedermera såsom allmänning varit disponerad till odlingar och intägter, hvilka intägter elter gällande skatlläggn:s-förfaltn:r ovillkorligen bort skattläggas och blifvit skattlagda lill ränta i förhållande lill deras godhet och vidd.
Vid allmänningens förklarande för socknens allmänning hafva de af dessa intägter, sorn äro af så obetydlig beskaffenhet att besultenhet derå ej kan äga rum, blifvit socknen tillagda, och inneliafvarne mot ersättning för odlingskostnaderna och byggnaderna blifvit förklarade skyldige att afflytta, naturligtvis med skyldighet för socknen att, emot det intägtshafvarne utrymde deras lägenheter, ansvara Kronan för den derå utsatta lindriga skatt.
Detta är ett bland villkoren, hvarunder sådana skogar i Westergöthland galt Kronan ifrån. jNu, mine herrar! är den skilnad emellan dessa intägter och ulmarkerna på Öland, alt här hafva hemmansägarne
Och intägtshafvarne haft betesrätt på skogen; på Öland hafva de aldrig haft sådan lätt.
Jag kan således ej finna någon jemförelse emellan dessa förhållanden eller skäl till hvad Hr Palmcrantz begärt, ulan tillstyrker bifall å Utskts utlåtande.
Hr Palmcrantz!
Jag vill blott vid Frih.
Cederströms yttrande, att med intnglerna på Stöpen ej skulle vara lika beskaffad! förhållande, som med ulmarkerna på Öland, göra den anmärka., alt jag medgifver det Friherren kan hafva rätt i så målto, att bär förekommer mera" billighet, än i afseende på utmarkerna å Öland, att falla det beslut jag vågat tillstyrka ; ty till allmänningen Stöpen har Suntetorps socken i alla lider haft äganderätt, fastän denna rätt kommit i förgätenhet; men utmarkerna på Öland hafva tillhört K. M. och Kronan samt derefter blifvit de särskildta hemmanen tillskiftade.
Det är blott detta jag velat nämna, och, utan att vidare inlåta mig i strid med Frih.
Cederström, får jag förnya min förut gjorda anhållan.
Til! den siste talarens yttrande anser jag mig böra foga en upplysning, nemi. den, att de hemmansägare, hvilka i trakten kring Stöpen haft betesrätt, hafva deraf ingenting förlorat, lika litet sedan denna skog blifvit tillagd socknen som förut, emedan hvar och en blifvit dervid bibehållen; och de intägter, som på sjelfva skogen blifvit anlagda, på grund af gällande författningar skattlagda och med åboer försedda, hafva till en del, såsom jag nyss yttrade, måst afbysas, efter det skogen blifvit dömd
Den j5 Augusti e. ra. till syckenallmunning; men alla de öfriga intägternas innehafvare äro qvar såsom sjelfägande kronöåboer, dels roed, dels utan skaltemannarätt, och lära icke kunna blifva skattefria, så länge icke författningarna om skattläggning skola upphäfvas.
Jag yrkar ännu en gång bifall till betänkandet.
Uppå derefter framställd propos, blef StatsUtskts utlåt, N:o 231 af R. o. Ad. bifallet.
Då nu ånyo föredrogs StatsUtskts den 5 dennes på bordet lagda memorialer•
N:o 232, i anledn. af erhållen återremiss af Utskts under N:o q6 afgifna betänk.
, och N:o 233, i anledn. af återremiss å betänk.
N;o i53, fann R. o.
Ad. desamma icke erfordra annan åtgärd än att läggas lill handlingarna.
Föredrogs ånyo SlatsUlskts den 5 dennes på bordet lagda mern.
N:o 234, nl®d förnyadt summariskt förslag öfver statsreglertn.
Efter de skiljaktiga beslut R. o. Ad. i åtskilliga delar af statsreglertn fattat, följer af sig sjelf, att R. o. Ad. icke kan bifalla denna uppgift från Ulsk. annorlunda, än att den kommer att jemkas efter de beslut, hvari R. o. Ad. stannat. R. o. Ad. fann mein.
N:o 2j4 icke erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarna.
Ånyo föredrogs SlatsUtskrs den 5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 235, i anledn. af väckta motioner om upphörande af tredskoböter för uraktlåten leverering till stora Kopparbergs bergslag af ränte- och mantals-kolen.
Frih. Cederström, Jacob: Stora Kopparbergs bergslags privilegier på kolräntors upptagande i Stora Kopparbergs län äro förmodligen af en stor del bland R. o. Ad. kända.
Någon förändring deruti kan icke, såsom rör:de enskild rätt, af Konung och Ständer beslutas, utan sådant måste naturligtvis ske genom öfverenskommelse efter bergslags-intressenternes hörande.
Jag kan således icke finna någon den ringaste anledn. till hvad Utsk. i delta betänk, föreslagit, hvarken i ena eller andra fallet.
Att mantalspenningarne i Stora Kopparbergs län ersättas af kolräntor är till ren vinst för denna landsort, der penningar saknas, men tillgången på kol är ymnig.
Af sådan anledn. är ortens intresse förbundet med stadgandet att statsulskylderna skola få afbördas med kol i stället för penningar, och jag får på sådan grund Den 15 Augusti e. m. vördsamt tillstyrka, all R. o. Ad. måtte afslå Ulslrs betänkande.
I den händelse H.
Ståndet ej skulle finna för godt att afslå detta betänk., Iärer R. o. Ad. finna nödvändigt att det återremitteras; ty det är ett bland de många, som sammanhänga med StatsUtskrs ntlåt.
N:o 170, angtde räntornas gäldande in natura.
Som detta har blifvit återremitterad!, och åtskilliga andra dermed sammanhängande äro likaledes behandlade; så återstår ej annat, än alt antingen, såsom Frih.
Cederström tillstyrkt, afslå nu förevar, betänk, eller också återremittera äfven detta.
StatsUtskrs utlåtande
Nro i~>5 blef af R. o. Ad. afslaget.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskrs den 5 dennes på bordet lagda utlåtm:
Nro 236, i anleda, af erhållen återremiss å StatsUtskrs betänk.