Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hindrad alt vara närvarande vid discussionen den 8 Febr. ronde denna fråga, anhåller jag att vid detta tillfälle sådant få anmäla, då jag, för min enskilda del åtminstone, anser vara af vigt, att icke flere Riddarhusets medlemmar än fallet verkligen varit, må' synas hafva deltagit i det beslut, hvarigenom man sökt förflytta denna fråga, från den säkra grund af allmänt väl, hvarpå den i min öfvertygelse hvilar, till den vida slipprigare af ståndsprivilegium.
Härvid upplästes jemväl följande af Hr Freidenfelt, Fredr.
Daniel, inlemnade mern.:
Jag anhåller vördsamt, att i R. o. Ad:s prot. få antecknadt, det jag icke understödt det beslut, som genom votering d. 8 sisth Febr.
Den 12 Mars e. m.
201 Febr. blef stadfästadt — att lill K. M. i und. ingå med skrifvelse i enlighet nied Ilr von Hartmansdorffs proposition, — samt tillkännagifva, att jag voterat mot detsamma, utgående endast från den innerliga öfvertygelse, att barn af samma föräldrar, såväl moraliskt som naturligt, äga lika anspråk på sine föräldrars kärlek och omvårdnad under föräldrarnes lifstid, och utan tvifvel äfven efter deras död; samt, då denna kärlek oell omvårdnad, då mera, ej kan öfverflyttas på barnen på annat sätt, än genom lika fördelning af föräldrarnes efterlemnade goda, eller ägodelar, föreställer jag mig, alt den lika arfsrättcn är och kan ej vara annat än den rättaste.
— Jag tilltror mig ej från den, politiska sidan, nog klart kunna uppfatta denna sak, men på de politiska skäl, hvarom flere talare ordat, hvilka yrkat bifall till Ilr von Hartmansdorffs propos. om den tind. skrifvelsen, skulle man måhända kunna komma till det resultat, all äfven anse det för ”Adelns sjelfbestånd” nödvändigt, tillerkänna samteligede öfrige Ståndens döttrar dubbel, om ej ensam arfsrätt emot söperne.
Efter sedermera slutad uppläsning af de lill justering förehafde prot:n, blefvo desamma godkände.
Landtm, lillkännagaf, att Gr. Hamilton, Malcolm, anmält, det han nödgades afresa från riksdagen och derföre anhöll att, med bibehållande af riksdagsmannarätt, få afsäga sig sin befattning såsom ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk.
Denna anhållan blef af 11. o. Ad. bifallen.
Derefter gaf H. Ex. jemväl tillkänna, att Hr af Harmens, Henr.
Otto, erhållit 3:ne veckors ledighet från sin befattning såsom ledamot af Statslltsk.; hvarjemte II.
Ex. anmodade Hrr Eleclofer, alt i deras nästa sammanträde välja en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Etsk., efter Gr.
Hamilton, samt en ledamot till tjenstgöring i SlalsUlsk., under den ledighet, som blifvit beviljad Hr af Harmeus.
Fortsattes pröfningen af Coust.Utsk:s mern.
Härvid fortfor öfverläggningen om det af Hr Akerman, Fredr., afgifna förslag till gemensam tanka i ämnet.
Jag har begärt ordet, icke för alt yttra mig i afseende å Const.Utsk:s betänk., dels emedan samma betänk, redan under Måndagens för- och eftermiddagsplenum utgjorde föremål för, såsom mig synes, grundade anmärkn:r, såväl af mig, som af många andra talare, dels äfven derföre alt Hr Gr. o. Landtm, uppgifvit såsom dagens öfverläggningsämne det af Hr Akerman ingifne förslag lill gemensam tanka, dels och slutligen derföre att, efter den af Hr Gr. o. 8 II. 26 202 Den 12 Mars e. m.
Landtm, tillkännagifva förerlragningsordningen, Const.Utsk:s betänk, längre fram kommer att afhandlas, i den män sädant blifver behötligt.
Jag anhåller derföre endast att fä anföra några ord till vederläggning af de anmärkn:r, som blifvit gjorda emot Hr Åkerman förslag.
Uti ingressen till dessa anmärkn:r har en värd talare yttrat, att man bör vakta sig att omstörta det bestående.
Kallas väl det att omstörta det bestående, att föreslå en representationsförändring, som-, med bibehållande af hittills röstägandes rätt, äfven tillerkänner en sådan åt alla de medborgareclasser, som med dem äro jemförliga i hildning och förmögenhet, men hittills sakna en sådan rättighet?
Kallas väl delta att omstörta, att, under det man i begge kamrarne inrymmer en billig plats ät den vanliga bildningen och förmögenheten, man dessutom åt den högre samhällsbildningen, den större förmögenheten, och den vidsträcktare statsmanuaerfarenheten lemnar tillräckligt utrymme, att i den högre kammaren motverka förhastade beslut?
Kallas väl det att omstörta, att, under det man utgår ifrån det närvarande såsom från ett gifvet rättstillstånd, man åt K.
M. och alla fyra nuvar.
RiksStm lemnar ett rättmätigt vederlag för hvad i en eller annan mån af den nu varande representationen kan förloras?
Och är det icke slutligen snarare ett conserverande än ett omstörtande tillgörande, att vilja ifrån vår representations förhandlingar aflägsna ståndssplit, som redan tillförene mången gång bragt Riket till branten af sin undergång, och måhända en gäng i framtiden skulle kunna göra detsamma.
Den värde talaren har vidare yttrat, att man icke ännu på en eller två riksdagar bör förändra del sekelsgamla beståndande.
Mig veterligen finnes intet annat sätt att tillvägabringa grundlagsförändringar, än alt dessa afgöras på 2:ne riksdagar, på sådant sätt, att frågan väckes vid den ena, och afgöres vid den andra.
Skulle formerna af det sekelsgamla betinnas förstelnade, på hvad sätt skall man då få dem förändrade, om man underkänner det i våra grundlagar inrymda sättet att åstadkomma denna förändring?
Vill man icke bibehålla dessa förstelnade former från evighet till evighet, vill man icke lemna deras förbättring åt våldet, ståndssplitet och passionerne, i st. f. att låta förändringen ske på förnuftsenlighetens och laglighetens väg, så måste man väl omfatta en sådan utväg.
Den värde talaren har yttrat, att den herrskande meningen är för ståndsprincipen, derföre alt under sislförllulne riksdag irenne
Stånd skulle beslutat densammas bibehållande.
Utan att gå så långt tillbaka, som till sistförflutne riksdag, hade den värde talaren måhända uti tilldragelserne före denna riksdag, kunnat finna någon ledning för sitt omdöme derom, huruvida den herrskande meningen vore för ståndsrepresentationens bibehållande eller icke.
Den värde talaren hade då funnit, att vid öfverläggningarne om det sedan sisth riksdag hvilande grundlagsförändringsförslag, ang:de nationalrepresentationens ombildning, hafva 2:ne
Stånd genom förslagets antagande förkastat ståndsprincipen, och inom de tvenne andra Stånden, der det hvilande betänk, afslogs, Den 12 Mars e. m. 203 voro de fleste talare, som ogillade detsamma, icke de, som dertill sökte anledn. uti önskan alt bibehålla ständsrepesentationen, utan sådana, som ansågo det livilande förslaget orättvist emot den högre bildningen och förmögenheten, samt icke lili den högre kammaren lemnande den garanti för samhällets högre och ädlare intressen, som der borde finnas.
Del hade i min tanka varit rikligare att, så väl af allmänna skrifter, som af allmänna opinionen i Rikets Hesta provinser, sluta dertill, ali ståndsreprentalioncn vore en form, som borde afskafläs.
Den värde talaren har anfört, att det vore för Const.Utsk. svårt, alt, till följd af några vissa ledamöters olika omdömen, upprätta förslag till en representationsförändring, enär åtskilliga ledamöter i detta afseende baft olika omdömen den ena riksdagi 11 emot den andra.
I st. f. alt använda tiden lill uppslående uti RiksStms protocoll, för all se hvad ledamoten A. eller ledamoten li. vid föreg:de riksdagar i ämnet yttrat, bade Ulsk., såsom mig synes, icke saknat säkrare thermomelrar på den allmänna meningen; och jag torde få begagna della tillfälle, för att yttra min (anka angrde dessa ofta upprepade förebråelser för vexlade omdömen sedan förra riksdagen, och del så mycket hellre, som jag icke bevistade densamma.
Om man frågar sig, hvarföre en debatt inom delta rum är tillåten och nödvändig, sä mäste det vara för alt bibringa upplysning, och söka öfverföra andra ledamöter lill dens tanka, som yttrar sig i ämnet.
Ar det ursäktligt, att, till följd af erhållna uppplysningar under en eller annan timma, frångå sin öfvertygelse, sä mäste det vara sä mycket mera ursäktligt, alt på 3 eller 5 års lid, uti en eller annan fråga om nationens vigligare angelägenheter, i mer eller mindre män förändra sin tanke.
Jag tror, alt detta sätt att controverscra icke är öfverensstämmande med billighetens fordringar, likasom jag, åtminstone för min del, får förklara, alt del i afseende på mig icke hlifver öfvertygande eller träffande.
Jag tverlom lyckönskar de ledamöter, som kunna sträcka sig så långt i försoningsväg, att de förslå, alt för det allmänna bästa uppoffra en eller annan tanka, likasom jag är öfvertygad, att om hvar och en skulle uti sina åsigler vara så envis, alt lian icke i någon den aldra ringaste detalj ville eftergifva för andras meningar, så skulle man aldrig inom en nationalförsamling komma lill några förständiga beslut.
Samme talare har anfört, att del af Ilr Akerman framställda förslaget icke vore nog positivt eller bestämdt, och en annan värd talare har sagt, alt del är det farligaste af alla, emedan det är obestämdt.
Låtom oss då genomgå detta förslag, för alt se, hvaruti de obestämda och farliga ligger.
Förslaget säger i Irsta punkten, alt ”Svenska nationalrepresentationen fördelas pä tvenne kamrar, en öfre och en nedre”.
Denna punkt torde synas skäligen bestämd.
I 2:dra punkten yttras: ”Antalet ledamöter i begge kamrarne må sammanlagt icke öfverstiga 300”.
Här är siffran vissserligcn icke bestämd, men då man framlägger allmänna grunder, så torde hvar och en finna, att man icke kan i siffror detaljera 204 Den 12 Mars e. m. sä noga.
Ilar män utstakat en gräns, hvaröfver antalet icke får gå, så tror jag alt man i detta afseende gjort tillfyllest.
Början af 3:dje punkten lyder sålunda: ”Kamrarne böra, genom sättet för deras bildande, göras af hvarandra oberoende.”
En värd talare liar yttrat, att han icke vet hvad som menas dermed att kamrarna skola vara oberoende af hvarandra, särdeles örn roan framställer denna anroärkn. såsom motsats emot förhållandet i Const.Utskis betänk.
En annan värd ledamot före mig har redan sökt fästa uppmärksamheten derpå, att meningen är tydlig och bestämd genom uttrycket, att ”kamrarne böra, genom sättet för deras bildande, göras af hvarandra oberoende”; och jag hemställer till eder, mina Hrr, huruvida i Consl.Utsk;s förslag, kamrarne genom sältet för deras bildande åro gjorda af hvarandra oberoende?
Man medgifver, att samma valkretsar utse begge, men, säger man, någon olikhet i qvalificationen finnes dock bestämd för dem, som få väljas lill öfre och till nedre kammaren.
Jag belvitlar dock icke, att det för de väljande alltid skall blifva möj ligt att påträffa personer med samma politiska tänkesätt, oaktadt de i afseende å ålder eller förmögenhet befinna osig i olika qvaliHcalioner.
Så är icke förhållandet med Hr Åkermans förslag.
Der slår tydligt, att, genom sältet för kamrarnes bildande, skolade göras af hvarandra oberoende.
Detta kan icke tydas pä annat sätt, än att de skola väljas af olika valkretsar.
En värd talare har sökt visa, att i Hr Ekholms reservation äfven är angifvet, alt kamrarne böra vara af hvarandra oberoende; ty, säger den värde talaren, den yngre kammaren väljer väl den äldre, men sedan det lyckats en medborgare att af den yngre kammaren blifva vald, så kan han gerna göra sig oberoende i sin öfvertygelse, derföre att lian icke kan af nämnde kammare åter afsältas.
Denna definition på oberoende kan jag för min del icke gilla; och jag lemnar till hvem som helst alt bedomina, huruvida det icke skulle förutsätta eli allt för ringa förutseende hos den yngre kammarens ledamöter, om de icke med sitt val skulle falla på personer, som i afseende å sina politiska tänkesätt äro mera fasta än så.
Jag tror således, att den ifrågavar. punkten uti Hr Åkermans förslag är åtminstone lika, om icke mera bestämd, än motsvarande punkt sä väl i Coust.Utsk:s betänk, som i Reformvännernes förslag.
Under förutsättning, att den öfre kammaren enligt Reformvännernas förslag skulle vara lika oberoende som enligt Hr Åkermans, så argumenterar vidare den värde talaren så här: emedan nu den äldre kammarens ledamöter enligt Reformvännernes förslag äro oberoende, och emedan de äfven enligt
Hr Åkermans förslag äro oberoende, så bör Hr Åkermans förslag förkastas, då det har denna likhet med Reformvännernas förslag.
Innebär väl då detta sistnämnde förslag någon trollformel af den beskaffenhet, alt så snart något dugligt der finnes, som ingår äfven i ett annat förslag, så skall derföre delta sednare förkastas?
Nu innefattar
Hr Åkermans förslag icke något, som är lika dugligt, ulan något, som åtminstone i min tanka är dugligare, icke allenast än Reformvännernas förslag, utan äfven än motsvarande Den 12 Mars e. 111. 205 stadgande i Consl.Utsk:s betänk.
Låtom oss använda den sals, sora den siste välde talaren drifvit, eller att hvar och en fördel, sora finnes i ett förslag, skulle förkastas, derföre’ att en motsvarande ingenfunnes i Reformvännernas.
Nå väl! den värde talaren har påstått, att i Const.Utskis hetänk. är den äldre kammaren oberoende af de yngre (Ehuru jag icke erkänner detta förhållande).
Den värde talaren har vidare sagt, att sådant äger rum äfven i Reformvännernas förslag.
Bör icke då, för att nytlja den värde talarens argumentation, Const.Utsk:s förslag förkastas, emedan det har en gemensam fördel med Reformvännernas?
— En annan värd talare har anfört, att det icke vore möjligt att göra ledamöterna i de två olika kamrarne oberoende af hvarandra, derföre att det kunde inträffa att tvenne med hvarandra heslägtade personer kunde vara inrymde, den ena i den äldre kammaren, och den andra i den yngre; hvadan den värde talaren förmenar, att de äro af hvarandra beroende för slägtskapens skull.
Jag hemställer till den värde talaren sjelf, om han icke känner slägter, inom hvilka de politiska opinionerna äro hvarandra så motsatta, alt åtminstone icke något beroende dem emellan kan sägas äga runi?
Sedermerao har man öfvergått till granskning af 4:de punkten i Hr Åkermans förslag.
Denna punkt innehåller, att i den yngre kammaren skulle samhällets mera materiella intressen finna ett rum.
Man har frågat, hvad som förstås med samhällets materiella intressen; och man har gått så långt för alt bevisa förslagets obestämdhet, att man velat tvista om ordet materiel, och tillmäla förslaget ett lyte af obestämdhet äfven genom delta uttryck.
Hvem inser icke, som vill det förstå, hvad som menas med materiella intressen?
Dermed kan ju icke menas något annat än samhällets hufvudnäringars.
Om man nu i förslaget hade valt uttrycket: samhällets näringsintressen, så skulle det i min tanka hafva kommit på ett ut; och jag kan således icke medgifva, att någon obestämdhet ligger deruti, att man säger samhällets materiella intressen böra inrymmas i nedre kammaren.
Derefter innehåller denna 4:de punkt följande: ”Nedre kammaren, egentligen ämnad, ej blott att inrymma en rättvis andel åt de i samhället existerande materiella intressen, utan äfven att innefatta dess mera rörliga framåtskridande elementer, bör ock med riktning åt detta mål sammansättas.
Deruti böra således icke ovillkorligen återfinnas de särskilda
Stånd eller medborgareclasser, som utgöra den nuvarande representationen”.
Man har häraf velat draga den långväga slutsats, att de nuvarande Stånden och classerna icke skulle få några representanter uti den nedre kammaren.
Förslaget innehåller likväl endast, att i den kammaren böra icke ovillkorligen återfinnas de särskilda
Stånd eller medborgareclasser, som utgöra den nuvarande representation.
Detta kan ju icke betyda något annat, än att representanterne icke bestämdt måste der indelas efter Stånd, men väl att ledamöter af af de olika Stånden kunna dertill blifva valda.
Man är nemi. icke berättigad ali i förslaget inlägga en motsats, som deruti icke finnes.
Vidare heter det, alt ”valcollegier, valrätt och 200 Den 12 Mars e. m. valsätt böra sä inrättas och bestämmas, alt alla de medborgare, som äga eller, efter hvad numera allmänt blifvit erkändi, böra äga rösträtt, sättas i tillfälle alt utöfva densamma, etc.”
Man har frågat hvilka som böra äga rösträtt.
Förslaget innefattar dock tydligen, att i den ifrågavarande kammaren böra alla de kunna insättas, som nu äga rösträtt, och dessutom sådana, som böra äga sådan.
Man kan väl icke då med dem, som böra äga rösträtt, förslå andra än sådane, som befinna sig i samma förhållande af bildning och förmögenhet, med dem, hvilka nu äga en dylik, emedan förslaget innehåller att rättvisa i detta fall bör äga rum.
Vidare lyder §, alt rösträtten skall ulöfvas ”sålunda, att de röstägande i eli valcollegium eller valkrets, icke i deras val bindas inom någon bestämd medborgareclass” etc.
Det positiva stadgandet här är ju icke något annat, än att de väljande icke äro bundna inom någon bestämd class; men deraf följer icke derföre, alt de icke skulle hafva frihet att välja inom hvilken class som helst.
Slutligen innehåller §, alt ”härvid dock bör tillses, alt icke blott förmögenheten, i den mån densamma för samhället i dess helhet är af vigt, utan äfven bildningen må kunna tillfredsställas i deras billiga anspråk”.
Man har frågat, om detta hänlydde på samfällda val.
Jag får då fästa uppmärksamheten på såsom mig synes den rättaste tydningen af punkten, förbehållande mig alt sedermera få visa, att huru man än tyder densamma, så innehåller den intet annat än rättvisa.
Lydelsen är ju, all rösträtten bör ulöfvas ”sålunda, alt de röstägande i ett valcollegium eller valkrets icke i deras val bindas inom någon bestämd medborgareclass.”
Delta mäste ju betyda, att de väljande icke äro i sitt val inskränkta inom vissa yrken; men sådant förhindrar icke att sjelfva valcollegiernc kunna bildas efter vissa större samhällsintressen, och det så mycket mindre som slutet af punkten innehåller, att bildning och förmögenhet böra tillfredsställas i deras billiga anspråk.
Man har frågat, om icke detta äfven kunde tydas på allmänna val?
Jag får i detta afseende yttra, att, för det fall, alt resultatet af samfällda val kunde blifva sådant, att förmögenheten och bildningen vunne tillräckligt insteg, så kunde visserligen denna § sålunda lydas.
Hvad har man dä egentligen emot samfällda val?
Man klandrar dem derföre, att bildning och förmögenhet icke derigenom tillfredsställas i sina rättmätiga anspråk.
För min del tror jag också, att samfällda val svårligen kunna så inrättas, att ett dylikt resultat af dem står att vinna; men om detta vore möjligt, hvad ligger då deruti för fara?
Afven della namn innebär ju icke någon trollformel.
Skulle det lyckas de samfällda valens försvarare att tillämpa sin iheori så, alt bildning och förmögenhet få en rättvis andel i representationen, så blifva väl icke valen förkastliga endast för benämningens skull.
För min del tror jag dock icke, att målet står med de samfällda valen att ernå.
Förbinder man nu de begge punklerne med hvarandra: den ena, som säger, att de väljande icke äro vid sitt val bundna inom någon viss clas, hvilket visserligen icke utesluter, att de sjelfva kunna tillhöra något visst yrke, och den andra, som yttrar, att bildning och förmögenhet skola tillfredsställas i sina rättmätiga Den 12 Mars e. m. 207 anspråk; så ser jag icke att någon våda uppstår genom detta valsätts antagande, det må bära hvad namn som helst.
Om icke resultatet skulle komma att svara emot de premisser, som at R. o. Ad. antoges, så blir ju sådant icke R. o. Ad:s fel, utan dens, som gjort tillämpningen.
Man frågar, hvarföre uttryck nyttjas, som kunna tydas lika mycket åt det ena valsättet som åt det andra.
Jag torde härpå fä svara, att om det icke förnekas, att den första fordran, vid fråga om att uppställa en grundlag, som skall tillfredsställa nationens önskningar, är att dervid iakttaga rättvisa och försonlighet, så synes deraf följa, alt icke en fraction envist hör påstå möjligheten eller omöjligheten af vissa satser.
Latituden är der gifven, endast så vida, som tillämpningen är möjlig.
Ar tillämpningen icke möjlig eller med rättvisa förenlig, så förfaller den af sig sjelf.
Den 5:te punkten lyder sålunda: ”Öfre kammaren, hvilken vården om det beslående i främsta rummet tillkommer, bör sammansättas med riktning att kunna moderera eller återhålla”.
Man har * gjort anmärkn. emot det uttrycket, att den öfre kammaren i främsta rummet hör vårda det bestående, och man har sagt, att denna vård tillhör håda kamrarne lika mycket.
Jag kan icke gilla detta omdöme.
Jag tror, att den, som har mera alt förlora, är också mera angelägen att vårda hvad han äger, än den som äger mindre.
Skulle man kunna förutsätta ett sådant jemnande af samhällsförmögenheten, att alla skulle få lika mycket, så är det tydligt, att de mindre förmögna då måste få mera ände nu hafva, och de mera förmögna deremot mindre.
Det finnes åtminstone således en förändring, hvarvid de mindre förmögne icke skulle vara intresserade af att vårda det bestående, utan tvertom att ernå ett sådant medium af samhällsförmögenhet.
I detta fall mäste således de, som hafva mera att förlora, äfven hafva mera att vårda} men derföre att förslaget upptager, att detta i främsta rummet tillhör den öfre kammaren, så utesluter det icke, på sått en eller annan tyckes tro, att den öfre kammaren kunde äga elementcr äfven för samhällets utveckling.
Jag frågar om någon utveckling är möjlig annorlunda, än under vård af det bestående.
Naturen tillåter inga språng, utan den växande telningen skjuter småningom och omärkligt fram ifrån den gamla roten.
Hugg bort roten, så kommer icke skottet fram, och all utveckling deraf blir omöjlig.
Jag erkänner icke någon annan philosophisk grund för samhällets utveckling, än en sådan, hvarigenom denna utveckling hvilar på det bestående, och deraf torde jag få draga den slutsats, att vården om det bestående innebär fröet lill samhällets förkofran, såväl i materielt ston ideelt afseende.
Slutligen har man fästat sig dervid, att Hr Akerman i sitt förslag skulle hafva nämnt, att tillses bör, att ersättning lemnäs icke allenast för den personliga sjelfskrifvenheten, hvilken bör förfalla, på sätt Ståndet äfven vid förra riksdagen beslutat, utan äfven för K.
M:s förlust af det prerogativ, han hittills haft, och för närvarande äger, alt uti 2:ne
Stånd insätta sjelfskrifna representanter.
Man har åberopat de skäl, som under gårdagens discussion anfördes emot rättighet för K.
M. att tillsälta vissa repre - 208 Den 12 Mars e. m. sentanter i öfverhuset.
Jag tror, alt dessa skäl kunna vara grundade i viss mån och för det fall, hvarpå de då tillämpades, eller att K.
M. skulle insätta hälften eller en tredjedel af den öfre kammaren.
Att deremot tillerkänna K.
M. att insätta ett inskränkt antal representanter uti denna kammaren, tror jag vore en åtgärd, hvars rättmätighet skulle vara lätt att bevisa.
Jag har redan förut haft äran yttra, alt jag anser representationsförändringen böra utgå ifrån det nuvarande tillståndet, såsom ett rättstillstånd, så alt alla delägare uti den nuvarande representationen lemnäs fullt vederlag för de uppoffringar de uti ett eller annat afseende kunna komma att göra.
Det är ingen obekant, att K.
M. för närvarande äger rätt att adla, och på sådant sätt, om Ilan så åstundar, vid hvarje riksdag tillsätta sjelfskrifna representanter innom R. o. Ad.
Det är icke eller någon obekant, att till K.
M:s prerogativer äfven hörer att utnämna biskopar, hvilka då blifva sjelfskrifna representanter.
M. genom en representationsförändring går i mistning af dessa rättigheter; är det väl då förmycket, att tillerkänna honom att insätta ett inskränkt antal ledamöter uti den öfre kammaren ?
Vi mäste komma ihåg, att dessa ledamöter insättas för en längre tiderymd, måhända 16, 20 år.
Om det tillerkändes K.
M. att tillsätta t. ex. 10 representanter i öfre kammaren, hvad corruptionsmedel skulle väl detta innefatta?
Jag frågar, om icke de af K.
M. sålunda tillsatte ledamöterna kunna vara lika oberoende af honom som några andra?
Jag frågar, om, derigenom att K.
M. tillätes att vid hvarje riksdag insätta en eller 2:ne riksdagsmän, man kan anses hafva lagt uti hans hand några verkliga corruptionsmedel.
Men betraktom saken från en annan sida!
Inom åtskilliga valkretsar kunna förefinnas flere förtjcnstfulla medborgare.
Om valkretsen icke skulle få insätta mer än en enda ledamot uti den öfre kammaren, så blefve ju de öfrige derifrån uteslutne.
Inom andra kretsar kunna förtjenta män finnas, som blifva uteglömda, eller till följd af partiåsigter förbigångne.
Vinner eller förlorar samhället då derpå, att det öfverlemnas åt K.