Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den i Juli f. m. att frågan icke bör definitivt afgöras, förrän i sammanhang med den, som förevar i går.
Det var till följd af den siste talarens första anförande, som jag framställde mitt förslag, under förutsättning, att pröfningsrätten af ifrågavar. mål skulle tillhöra oss; men sedan TJtsk:s ordför. jemte en annan ledamot i Utsk., med den närmare kännedom de hafva afStatsråds-protocollen, numera upplyst, att målet verkligen tillhör en föregående tid, som ligger utom vår pröfning, afslår jag från mitt förslag.
Jag ber att ännu en gång få uppläsa den del af Constit.-Utsk:s betänk., der det står:
Enär de Stats rå dsprotocoll, sorn innefatta ofvan om förmäl da, högst nåd. beslut, tillhöra en före nästl. riksdags början framfluten tidrymd <&c.
Jag kan ej tro, att Utsk. ens skulle hafva vågat uttrycka sig så bestämdt, om målet låg inom området för dess granskning; ty det är Utsk:s skyldighet att granska alla de Statsrådsprotocoll, som vid skedd jemnförelse förut icke blifvit granskade, och jag anser det högst oriktigt att ens tillvita Utsk. att i detta afseende hafva förbisett sin pligt.
Jag är ledsen att så ofta stöta på Frih.
Ehrenborghs ömtålighet för Constit.-Utsk:s förhandlingar.
Är förhållandet, såsom man här upplyst, att målet redan är granskadt, afstår jag gerna från min begäran, dock med uttrycklig förklaring, att sådant sker under förutsättning af tillförlitligheten i Constit.-Utsk:s ordförts uppgift, att Utsk. genom jemnförelse af de särskilda Statsrådsprotocollen förvissat sig, att målet redan är granskadt.
Jag nödgas erkänna, att jag icke varit tillstädes i Constit.-Utsk., då någon sådan jemnförelse emellan Statsråds-protocollen, som Gr Cronhjelm nu sednast omnämnt, ägt runi.
Här uppstår åter samma besynnerliga förhållande som i går, att uppgifterna af Constit.-Utsk:s ordför. och dess ledamöter äro sinsemellan olika, och under sådana omständigheter kan jag icke afstå från påståendet, att åtminstone Utsk:s nu förevar, betänk, måtte ytterligare hvila på bordet, och att upplysningar under tiden måtte från Utsk. infordras.
Posse, Arvid: Sedan Gr.
Cronhjelm numera inskränkt sig till det påstående, att frågan måtte hvila, intill dess upplysningar från Constit.-Utsk. blifvit infordrade och meddelade, har jag ingenting att invända emot lagligheten af hans yrkande; men då Utsk. bestämdt sagt, att ifrågavar. beslut utgjort föremål för sista riksdagens granskning, hemställer jag, om de skäl, som blifvit anförda för att dra - Den i Juli f. ra. 7 ga denna uppgift i tvifvelsmål, äro så kraftiga, alt de böra föranleda B. o. Ad. till ett beslut, som skulle ådagalägga det största misstroende emot Utsk.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att Utsk:s-ledamöternas befattning icke är afundsvärd.
Jag har åtagit mig denna befattning mera som pligt, och får förklara, att om man af Utsk:n fordrar, att de skola styrka sina uppgifter med bifogande af särskilda handlingar, är det för sista gången, som jag åtminstone för min del inträdt i Utskott.
Jag tror mig hafva gjort Utsk:s uppgifter all rättvisa, då jag afstår från min begäran om ytterligare upplysningar på förklaring af Constit.-Utsk:s ordför.
, att den jemnförelse skett, som måste äga rum, för alt Utsk. skulle kunna hafva visshet om förhållandet.
Men sedan en annan nitisk ledamot i Utsk. sagt sig icke veta af en sådan jemnförelse, är det förlåtligt, om jag icke heller vet, huruvida den skett.
Jag får för öfrigt förklara, att jag icke kan anse TJtsk:s-ledamöter mera ofelbara, än menniskor i allmänhet; och om det aldrig får antagas, att ett Utsk. kan begå misstag, sro ledamöterna i sanning mycket att gratulera.
Gabf.:
Jag finner, att Gr.
Cronhjelm hemtat stöd för sin sednaste framställning i den motsägelse, han anser äga rum emellan Frih.
Ehrenborghs och Hr Cederschjölds yttranden.
Jag tror mig deremot hafva funnit någon motsägelse i Hr Cederschjölds tvenne yttranden sinsemellan.
Han har nemi. i sitt sista yttrande förnekat Frih.
Ehrenborghs påstående, att den ifrågasatta granskningen ägt rum, hvaremot Hr Cederschjöld första gången sade, att beslutet, som ligger till grund för resolutionen af d. 7 Nov., är fattadt d. 29 Oct.; och som prot. för denna dag redan vid sista riksdagen är granskadt, tillhör frågan icke nuvar.
Utsk:s pröfning.
På detta sätt har jag åtminstone uppfattat
Hr Cederschjölds första yttrande, hvilket då fullkomligen instämmer med hvad Frih.
Ehrenborgh och Utsk. upplyst.
Jag kan således ej finna annat, än att förhållandet redan är så uppdagadt, att intet tvifvel återstår, att icke det beslut, som utgjort föremål för anmärkningen, förut är granskadt.
En ledamot har funnit motsägelse emellan Frih.
Ehrenborghs och Hr Cederschjölds uppgifter, en annan ledamot har åter funnit motsägelser emellan Hr Cederschjölds begge yttranden, och jag hade önskat, att ordningen för mig att nu yttra mig kommit efter ordningen för Hr Cederschjöld, som redan anmält sig och säkerligen icke lärer underlåta att undanrödja det tvetydiga häri; men då jag nu har ordet, anser jag mig böra förklara, att jag icke finner någon motsägelse häri äga rum.
Hr Cederschjöld har nemi. blott sagt, alt han icke varit tillstädes i Utsk., 3 De n i Juli f. in. då den omnämnda jemnförelsen emellan Statsrådsprot:n skeft, och detta motsäger icke Frih.
Ehrenborghs uppgift, alt en sådan jemnförelse ägt rum.
Jag understödjer således Gr.
Posses framställning om obehöfligheten af de begärda upplysningarna.
Innan Frih.
Ehrenborgh uppsteg och upplyste förhållandet, hade Hr Cederschjöld upplyst, att ifrågavar, beslut är af d. 29 Octob. 1828 och således redan granskadt.
Yäl har Hr Cederschjöld sedermera yttrat, att han icke varit närvarande, då till utrönande häraf jemnförelse emellan Statsrådsprotocollen ägde rum; men troligen hade han icke så bestämdt yttrat, att beslutet är granskadt, om han icke varit öfvertygad, att jemnförelsen skett.
Jag kan således ej annat än förundra mig öfver denna Hr Cederschjölds tvetalan, och förenar mig för öfrigt med Gr. Posse.
Jag grundade min öfvertygelse, att det ifrågavar. beslutet blifvit fattadt d. 29 Oct., endast derpå, att emellan denna dag och d. 7 Nov. är ungefär en sådan tidrymd, som vanligen förflyter emellan fattandet och justerandet af beslut i Statsrådet.
När resolutionen befanns daterad d. 7 Nov., ansåg jag således för gifvet, att beslutet blifvit fattadt i näst föregående Statsråd, nemi. d. 29 Octob. Jag tillstår likväl, att jag icke sett Statsrådsprotocollet för d. 29 Oct., utan blott genom en slutledning varit öfvertygad, att beslutet då blifvit fattadt.
Som jag för öfrigt icke alltid haft tillfälle att vara tillstädes i Utsk., vill jag icke bestrida, att ju undersökning kunnat äga rum i min frånvaro; men jag begagnar detta tillfälle för att framföra en klagan, som jag ofta i Utsk. framställt, att nemi. Constit.- Utsk. aldrig kan vara förvissadt, att det erhåller del af alla Statsrådsprotocollen för den tid, som tillhör dess granskning; ty dessa protocoll äro icke i alla Expeditionerna numererade, och hänvisa icke heller alltid vid justeringen till hvarandra, helst justeringen stundom sker på dagar, då intet prot. i den Expeditionen finnes fördt.
Jag har likväl tröstat mig dermed, att Utsk:s prot. bestämdt upptaga, hvilka dagars Statsrådsprot. förevarit till granskning, så att om något protocoll blifvit undanhållet, står granskningen deraf alltid öppen.
Jag vill åsidosätta frågan, om det ens är möjligt, att ett Utsk. kan göra bestämda uppgifter, som icke äro enliga med hvad som är fullkomligen visst, och huru tillständigt det kan vara att i detta hänseende misstro Utsk:n.
Jag vill blott hålla mig till sjelfva saken, eller elen väckta anmärkntsanledningen, och hvad sora kan blifva derutaf.
Jag finner då, att denna anleda. till anmärkning rörer hvad sorn tilldragit sig i Stats rå - Den i Juli f. tn. 0 rådet dels d. i Mars 1827 och dels d. 7 Nov. »828; men det är klart, att om
Statsrådets ledamöter redan fått decharge för denna tid, är ali öfverläggning i ämnet öfverflödig, och jag vel, ej, huru den ens kan få fortfara.
Frågan är således endast att få upplyst, om Statsrådets ansvarighet för denna tid redan upphört, och en sådan upplysning finner jag i R.
Sits und. skrifvelse af d. 17 Mars i83o, der det heter: ”Sedan de i Statsrådet förda protocoll blifvit, i "öfverensstämmelse med io5 och 106 §5- Reg.F. samt 29 §. "Riksd.-Ordn., öfverlemnade till R.
Sits Constit.-Utsk., som "dem genomläst och granskat, få R.
St. härigenom i underd.
"tillkännagifva och förklara, att, med stöd af 76 §.
Riksd.- "Ordn., Statsrådets ledamöters och föredragandes ansvarig"bet för sina rådslag och för utöfningen af sina embeten in"till den dag, då innevar. riksmöte tagit sin början, fullkomligen upphört, samt att under denna frikallelse jemväl "inbegripas E. K.
Mts rådgifvare i commandomål för Arme'en "och Flottan.”
Denna skrifvelse är affattad i sådana ordalag, att ansvarigheten upphört för alla rådslag intill riksdagens början, ehvad de blifvit granskade eller icke, och då de åtgärder, sorn här äro i fråga, otvifvelaktig! höra till Statsrådsprottn före sista riksdagens början, lärer det vara tydligt, att ali ansvarighet för dessa åtgärder numera upphört, ehvad de undergått granskning eller ej.
Jag hemställer således, om icke Gr.
Cronhjelm vid detta sakernas förhållande skulle vilja låta denna öfverläggning anses som fulländad och medgifva, att Constit.-Ulsk:s mentor, blett får läggas till handlingarna.
Jag anser mig på intet sätt hafva trädt grannlagenheten emot Constit.-Utsk. för nära, åtminstone icke vid jemnförelsen med de förebråelser, som jag i går fick uppbära; ty äfven jag har väl uppfattat
Hr Cederscbjölds första yttrande, såsom ville han dermed bestämdt förklara, att det beslut, hvarom fråga är, blifvit fattadt d. 29 Oct.
Men då han sedermera sagt, att detta förklarande endast stödde sig derpå, att tiden emellan d. 29 Oct. och datum för d. K. resolutionen instämmer med den vanliga mellantiden emellan fattandet och justerandet af ett beslut i Statsrådet, finnes åtminstone hos Hr Cederschjöld icke någon visshet, att det ifrågavar. beslutet verkligen blifvit granskadt; han har tvärtom aflägsnat denna visshet, då han sagt sig icke veta af, att någon jemnförelse emellan Statsrådsprotm i detta afseende ägt rum.
Jag vill derföre icke påstå, att Frih.
Ehrenborgh haft för afsigt att meddela en oriktig uppgift; men minnet kan fela, hvarpå vi i går hade exempel, och det är af sådan anledning, som jag begärt, att frågan måtte hvila för ytterligare upplysningars infordrande.
Se 9 H. [ i»
Dan i Juli f. ra. dan likväl Frih.
Palmstjerna nu upplyst, att 1829 års R.
St. varit så beskedliga, att de gifvit Statsrådets ledamöter decharge för 3 veckor längre, än protocollen då granskades, afstår jag från min begäran med det hopp, att R.
St:s skrifvelse vid denna riksdagen icke skall blifva lika menlös som vid den sista.
Jag frånträder således min begäran örn den propos., jag förut yrkat.
Constit.-Utskts memor.
N:o 9 lades till handlingarna.
Ånyo föredrogs Constit.-Utsk:s d. 5 sisth Juni e. m. på bordet lagda memor.
]NT:o 10, ang:de Hr W. F.
Dalmans anmärkn:sanledning, med afseende å förslaget till lag för Sänken.
Då Constit.-Utsk:s nu föredragna memor.
N:o 10 hänför sig till memor.
A:o 11, synes bäst att afgöra begge dessa mål i ett sammanhang och jag begär således hos Hr Gr. o. Landtm., att begge memorialen må föredragas på en gång.
Frih. Boye, Ludv.: Emot Gr.
Posses nu gjorda framställning har jag intet att erinra; jag finnér den tvärtom ändamålsenlig och instämmer deri, med begäran att, sedan föredragningen skett, ånyo få ordet.
Jag anhåller, att föredragningen af de begge ifrågavar. memorialen måtte ske särskildt, emedan jag har särskilda anmärkningar att göra emot memorialet i\T:o 10.
Intet lunder möter för särskild öfverläggning eller framställning af särskilda anmärkningar vid hvardera af de ifrågavar. memorialen; men då de angå samma ämne och icke kunna föranleda till mer än en skrifvelse, om någon påföljd skall äga rum, anser jag begge memorialen icke kunna annorlunda än i ett sammanhang till afgörande företagas, och jag förnyar således min framställning, att de må på en gång föredragas.
Jag skall icke vidare lägga mig emot föredragning af begge memorialen på en gång, och beger mig således till Gr.
Posses förslag, med begäran att, sedan föredragningen skett, återfå ordet.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust., instämde deruti, att memorialen N:ris 10 och 11 måtte i ett sammanhang föredragas.
Uppå derom framställd propos. biföll R. o. Ad., att Constit.-Utsk:s memor.
N:o 11 nu äfven skulle till pröfning företagas i sammanhang med samma Utsk:s memor.
K:o 10.
I anledn. häraf föredrogs Constit.-Utsk:s d. 5 sisth Juni e. m. på bordet lagda memor.
N:o 11, ang:de fullbordad granskning af de i Statsrådet förda protocoll.
Den i Juli f. m. Gr. Posse: Alla de i Const.-Ulskrs nu sednast föredragna memorial förekommande anmärkningar synas vara af så ringa, ja, så ovanligt besynnerlig beskaffenhet, att de snarare vittna emot den majoritet, som godkänt dem, än emot den Konungens rådgifvare, emot hvilken de aro riktade.
St. nu, på grund af dessa anmärkningar, skulle besluta, att Rikets väl krafver en und. skrifvelse med begäran om denne rådgifvares entledigande, befarar jag, att detta skulle blifva den största parodi på vårt statsskick, som måhända har många brister, men hvilket Representationen åtminstone icke sjelf bör göra löjligt.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. måtte förklara, att Constit.-Utsk:s begge ifrågavar. memorial ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarna, samt anhåller om Hr Gr. o. Landtm:* propos. härå, Frih.
Då jag nu går att med det allvar, sorn, ämnet förtjenar, och med den frimodighet, som mitt kall såsom representant påkallar, yttra mig öfver Constit.-Utsk:s ifrågavar. tvenne memorial, begär jag, att de ledamöter af detta Stånd, sorn i Utsk. tillhört minoriteten, icke måtte taga åt sig något häraf; och jag kan blott beklaga, om det blifver af den art, att det måste finnas hårdt för majoriteten.
Hvad först mernor.
N:o 10 angår, begär jag alt få i minnet återkalla det förhållande, hvarur den här framställda anmärkningen har sin upprinnelse.
Banklagen af d. i Mars 18J0 ansågs ej tillräcklig och var det ej heller, sedan R.
St. sjelfva uppgjort ett förslag till förändrad redaction af 72 §.
Reg.F,, som åsyftade en utvidgning i banklagen.
Då det nu tillhörde Statssecret. för financeärender att uppgöra förslag till den K. propos. om ny banklag, ålåg honom altså att ställa propos. i harmoni med grundlagsförslaget, och det blef nödvändigt att antaga detta sistnämnde förslag såsom bifallet.
Här har också af Konungens rådgifvare blifvit tillkännagifvet, hvad alla kunna förstå, att banklagsförslaget utgick från förutsättning af bifall lill 72 §:s nya redaction, och att så verkligen var, ser man äfven af ordaförståndet i den K. skrifvelsen, som åtföljde förslaget till banklagen.
När nu sjelfva förnuftet säger, att då grundlagsförslaget förföll, förföll äfven det andra förslaget, som endast innehöll föredragandens tänkesätt om den lag, som borde följa på grundlagsförslagets antagande, så vill man, oaktadt 72 §. föll, framställa banklagsförslaget såsom vore det redan en utfärdad författning, och föredraganden fälld för sitt enskilda tankesätt.
Märkvärdigt är också, att Utsk. sjelf i de föregående raderna af memor. borttagit alla skäl emot Hr Skogman; ty motionären hade alternativt yrkat ansvar efter 106 eller 107 §., och när Utsk. nu hade att tillse, huruvida Hr Skogman gjort sig förfallen under 106 yttrar Utsk.: så har G o ns t i t.-Utsk. väl cj kunnat berörde åt - u
Den i Juli f. m. gärd godkänna, men dock ej ansett det af motionären derför yrkade ansvar, enligt 106 §.
Reg.F., till detta fall lämpligt, enär samma grundlagsXuni handlar om uppenbarligen lag- eller grundlagsvidriga rådslag och uppsåtligen befrämjade öfverträdelser, hvarunder ett förslag till lag, hvilket det berodde af R.
St. att antaga eller förkasta, ej lärer kunna hänföras, och Statssecret. ej tillstyrkt, hvarken någon kränkning af R.
St:s dispositionsrätt öfver Ranken, eller banklag utan Ständernas samtycke, eller egenm äg tigt intrång i Bankens styrelse och förvaltning, ellei- något anDat omedelbart mått och steg, stridande mot heskrifven lag.
Har har ju TJtsk. så rentvättat Statssecret. från all skuld, att man frågar, hvad som ännu kan återstå?
Jo, detta skall igenfinnas i följande mening:
Det enda, som således återstår att emot Hr Statssecret.
Skogman i förevar, falt anmärka, är, att han härvid icke ådagalagt al ka de för dess för t r o en d e-e m be t es utöfning erforderliga egenskaper, sora i Reg.F:s 107 §. uppräknas; och således har TJtsk. med ett enda penndrag satt Hr Skogman i l>ro t tslighets til Istånd, utan att ens säga, hvari hans brott består.
Jag kan uti ett sådant förfarande ej se annat, än en förklaring af onåd hos det parti, som icke ville hafva 72 §. ändrad.
Man värderar riksdagsmannen, som följer sin öfvertygelse, men man vill straffa en Konungens rådgifvare för det han följt sin.
I förnuftets, i rättsinnighetens namn frågar jag, om sådant är rätt?
Jag vet, att det vid denna riksdag gifves en kraft, som riktar alla sina bemödanden derhän att sönderbryta Representationen, att låta allt gå galet för att få anledning att anklaga sjelfva statsskicket, och hit hänför jag detta roemor. jemte åtskilliga andra tilldragelser under riksdagen.
Men jag kan icke gifva min röst åt någon orättvisa, allraminst här, der jag inom mig har ett ganska kraftigt bevis på denna orättvisa.
Måhända skall jag i dag, genom den framställning jag nu går att göra, blottställa mig för hvad i går klandrades, och lemna rum för förebråelsen af sqvaller; jag skall dock icke nämna något namn, och om jag felar, bör välmeningen godtgöra mitt misstag.
Vi veta alla, att då antagandet af 72 §. var under beredning i början af riksdagen, hade en magt, som syftar att rycka åt sig allt, att neddraga allt inom popularitetens område — jag menar journalismen —. föresatt sig att undertrycka och sönderslita detta grundlagsförslag, och medlen, som användes, voro: utkastade misstankar, varningar, hotelser.
Hvad framställde tidningarna den tiden?
Jo, att 72 §. åsyfthde att gifva Regenten tillfälle till personlig inblandning i alin våra financiella förhållanden; och ett dagblad gick så långt, att det förespeglade.
Den i Juli f. m. j3 huru vi skulle nödgas hos cabinettskammarherren förfråga oss, om våra discontlån beviljades.
Jag var för §:s antagande och tror i denna stund, att det är en olycka för landet, att den blef afslagen; jag vände mig derföre — och jag vet med visshet, att flera ledamöter af de andra Stånden gjorde detsamma — jag vände mig till en af Ministerens ledamöter.
Jag har lefvat länge och minnes tider af flerfaldigt ministerielt inflytande; jag minnes Armfelts, JReuterholms, Wachtmeisters, af Ugglas’, och med ett sannt uttryck af vördnad och högaktning gör jag den man, om hvilken jag nu talar utan att vilja nämna honom, den rättvisan att vara den ädlaste af alla, som ägt ett sådant inflytande.
Till honom gingo vi och säde:
Sådana misstankar äro framkastade, och vi, som mena väl, förklara, att om de icke blifva undanröjda, måste vi votera nej; undanrödj dem derföre och liaf förtroende för Ständerna, så skola troligen alla bifalla.
Jag är ej berättigad att antaga, att detta värt steg var det, som föranledde banklagsförslagets aflemnande till Ständerna; men sanning är, att två dagar derefter sade mig samme ledamot af Ministeren, att han framställt saken för Konungen och att K.
M. dertill loyalt svarat: Å ja, hvarför icke?
Men nu hände sig, att då Statssecret. i följd häraf tick sig uppdraget att meddela sitt förslag till banklag, gjorde han föreställning deremot, men måste ombesörja expeditionen; och nu är det honom man tar för liufvudet.
Jag ogillar på det högsta Utsk:s mentor.
N:o io, och då jag gerna påtager mig de brister, som tillhöra mig, erkänner jag, att jag måhända har orätt, då jag, följande det nymodiga sätt vi i går lärde att med ogillande lägga ett betänk, till handlingarna, nu begär den propos., att R. o. Ad. med högsta ogillande lägger detta mentor, till handlingarna.
Jag kommer härefter till mentor.
N:o 11, och förhållandet dermed är i sanning så besynnerligt, alt det utgör en verklig parodi på alla anmärkningar.
St. hade till Konungen framställt förslag till ny instruction för sina Revisorer; men Konungen fann förslaget icke antagligt, hvarföre man gjorde ett contra förslag, som af Ständerna antogs.
Följden häraf var, att Statssecret. endast uppfyllde sin embetspligt, då han expedierade, hvad begge Statsmagterna antagit; och nu förklaras han oskicklig att behålla sin tjenst för detta expedierande af begge Statsmagternas beslut.
Man skulle kunna säga, att detta innebär det högsta ogillande af Statsmagternas åtgärder och med detsamma ett erkännande af kommande Ständers rätt att missakta och ogilla, hvad vi i dag göra; ty om vi tillåta oss att förbise ali aktning för hvad begge Statsmagterna gjort före oss, blottställa vi oss för detsamma af kommande Ständer.
Här förekommer dessutom en omständighet, som faller tungt på Utsk:s majoritet.
Frågan, om anmärkningen bör gillas eller »4 Den i Juli f. m. ogillas, hvilar helt och hållet derpå, om R.
St. bifallit der» ifrågavar. instructionen; men vid besvarande häraf möter, att Utsk. i sitt betänk, uteslutit denna vigtiga omständighet och derigenom blottställt sig för förebråelsen att hafva med afsigt begått en orättvisa.
Om en kämnersrätt på sådant sätt förfarit, hade handlingarna otvifvelaktigt blifvit remitterade till advocatfiscalen och kämnerspreses hade blifvit suspenderad åtminstone på ett år; ty då man skall fälla någon, får man icke undanhålla de vigtiga omständigheter, på hvilka beslutet mäste grundas, och jag tror mig ej behöfva yttra mig vidare öfver detta Utskts orimliga behandlingssätt för att vara förvissad, att R, o. Ad. skall på det högsta ogilla en så beskaffad anmärkning, flvad slutligen sista anmärknlspunkten angår, är den af en annan märkvärdig beskaffenhet, R.
St, hade vid sista riksdagen i sitt förslag till författning om brännvinsbränningen intagit ett sätt, att äfven uppmäta brännvinshatten, men Statssecret., som icke har i sin embetspligt att förstå sig på brännvinsfabricationen, vidtog af grannlagenhet det steg, som han ansåg säkrast bereda upplysningen i ämnet, Han remitterade förslaget till Wetenskaps-academiens utlåtande i technologiskt afseende.
Academien remitterade frågan till sina mathematiska och technologiska afdelningar, hvarefter Academien inkom med det yttrande, att vid anställd profbränning resultatet blifvit, att man genom begagnande af hatt med ifyllningslucka väl kunde afbränna en större qvantitet tillmäskning, men hvilken på samma tid icke gaf större brännvinstillverkning, och således i det hela medförde förlust.
Genom Academiens härpå grundade tanka, alt ingen skulle begagna sig af en sådan apparat, hänfördes Regeringen dertill att anse sig icke behöfva förbjuda, hvad som vore skadligt för tillverkarne sjelfva, och R.
St;s stadgande om uppmätning af hatten blef således ur författningen uteslutet.
Det utfärdades likväl sedermera, så snart det visade sig, att allmänheten begagnade sig af sådana hattar, och ehuru någon mellantid emellan de begge författningarna ägde rum, hör det likväl tjena Statssecret, såsom tillräcklig ursägt, att han handlade efter YVetenskaps-academiens ledning.
Slutligen får jag yttra den enskilda tanka, att när ingen fråga är, att icke hela Statsrådet varit ense med Statssecret. uti de åtgärder, sorn blifvit föremål för anmärkning, förefaller det besynnerligt att se Constit.Utsk. hafva tagit Hr Skogman ensam för hufvudet.
Det synes, som Utsk. härvid velat följa den Judiska lagen om ett botoffer för alla, och Saken får härigenom ett sken af personlig förföljelse.
Jag tror likväl för min del förhållandet vara annorlunda; jag tror, att den politiska kraft, som sträfvar att sönderbryta statsskicket under namn af reformer, finner tiden för sig vara inne till ett och annat företag för att försöka sin styrka; och jag är icke missnöjd härmed, ty jag hoppas, att
Den i Juli f. m. i5 den skall blifva tillbakavisad.
Jag anbåller om den propos., att Utsk:s begge ifrågavar. memorial med bogsta ogillande måtte läggas till handlingarna.
Jag vill först med några ord till besvarande upptaga Frih.
Boyes nyss afgifna yttrande.