Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nog vet man, hvad Utsk:t beträffar, att, är det icke någön person eller enkan efter någon, med hvilken man har politiska syrapathier, såsom förhållandet var med Hr Sandströmers enka, så är man särdeles hushållsagtig och sparsam.
Att jag icke misstagit mig häri, visar sig af nästföljande punkt, der K.
M. föreslagit att Arvidssons företrädares enka, fru Wallmark, skulle få 400 r:dr i pension.
Nu hade icke Wallmark tjent mer eller längre än Arvidsson, ty denne var vid ganska avancerad ålder, när döden bortryckte honom.
Då han sål. hade samma tjenst och stod precist på samma plan, så tycks det vara en orättvisa att man i en punkt tillstyrker för en f. d.
Bibliothekaries enka 400 r:dr, men i den nästföljande inskränker sitt tillstyrkande till 300.
Det är mera godtyckligt än något system, som i det fallet blifvit af Hög loff.
StatsUtsk:t följdt — ett förhållande, som beklagligen De ti 29 Angnsti e m. 343 visar sig i vida större skala än som nu i detta Bet:de förekommer.
Man har visserligen, hvad Wallmark beträffar, talat om att han förvärfvat sig ett aktadt namn såsom författare, men det har äfven Arvidsson.
Han har utgifvit åtskilliga skrifter af ganska stort värde i den fornnordiska litteraturen och sål. bibehållit åt efterverlden just genom sina tillgöranden en mängd intressanta handlingar, som. eljest lätteligen kunnat komma i glömskans flod.
Sål. är det efter min öfvertygelse endast eu gärd af rättvisa, som jag begär, då jag anhåller om summans förhöjning med 100 r:dr.
Då jag, lika litet som den siste talaren, deltagit i StatsUtsk:ts förhandlingar oell något intryck sål. på någondera af oss icke kan hafva egt rum af de sympathier, som dervid uttalats för den ena eller andra enkans aflidne man, stå vi, som mig synes, på sjelfständig botten i detta fall.
Jag får då fästa Hr Printzenskölds upmärksamhet derpå, att när man sjelf yrkar på rättvisa, bör man väl taga litet närmare i betraktande förh:derne än hvad den siste talaren gjort.
Här står uttryckligen om enkan Wallmark, att hon »med en 12-årig, sjuklig och för lifstiden ofärdig dotter befunne sig i nödställd belägenhet».
Någon sådan uplysning kau man icke uptäcka rörande fru Arvidsson, och man kan sål. anse att Utsk:t träffat rättvisan, då det tillagt 100 rd:r mera åt enkan med den ofärdiga dottern än åt den som icke synes hafva några barn.
Jag tillstyrker bifall till hvad Utskit föreslagit.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed afsiutad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan om en pension af 300 rdr åt frami. K. Bibliothekarien A. 1.
Arvidssons enka, Johanna Carolina Armfelt, och dels att pensionsbeloppet måtte förhöjas till 400 rdr.
Exc. först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, devid svarades några både ja och nej, samt sedermera propos. derå, att den ifrågavide pensionen skulle bestämmas till 400 rdr, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 83:dje—87:de punkterna.
Utsk:ts yttrande lades till handlingarue. 89:de—92:dra punkterna.
Utsk:ts hamställanden biföllos.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:fcs den 25 osh 28 dennes på bordet lagde Utlåt.
N:o 161, i auledn. af väckta motio - 8 Den 29 A ngus ti e. m. ner ang:de tillåtelse för aktiebolaget för jernväg mellan Köping och Hult, att återbekomma återstoden af de till säkerhet för jernvägsanläggningens fullbordande i StatsKontoret donerade medel. Föredrogs Sammansatta Bevillms-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekou.Utskits den 18 och 28 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 15, i anledn. af väckta motioner ang:de tobaksskatt.
H. Exc, Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att det uti nu före dragne Betänk, framställde förslag ang:de särskild bevillningsafgift för cigarrer och cigaretter, som till salu hållas, finge paragrafvis företagas till afgörande.
Sedan TI. o. Ad. härtill lemuat bifall, föredrogs ofvannämnde förlags § 1.
Jag saknar i denna § en, som mig sy nes, rigtig bestämning, nemi. någon slags difinition öfver hvad som med »cigarr» förstås.
Visserligen vet litet hvar, huru en cigarr ser ut, men då man bestämmer en afgift efter antalet och icke bestämmer huru den persedel skall vara som räknas, så ger man spekulationsandan en påstötning att söka undandraga sig skatten.
Vi hafva förut sett exempel i denna väg, då t. ex. blyertspennor förtullades efter stycketal, och det töfvade icke länge, innan utländske fabrikanter gjorde blyertspenner öfver 1 aln långa.
Jag vet icke om det är en teknisk omöjlighet att förfärdiga J alns långa cigarrer; men om så icke är, blir klart, att man snart skall göra cigarrer efter en ovanlig längd, och som konsumenterna ändock komma att beskattas efter denna tariff, komme raan ju att eludera lagen.
När man skrifver en lag, bör man tänka på att densamma åtminstone icke genast kan kringgås.
Det är visserligen sannt, att man sedermera kan göra en förklaring till densamma, men emellertid går en tid Om, då fabrikanterna deraf draga fördel.
Jag skulle derföre önska, att den storlek, som cigarrerna skulle hafva, blefve bestämd, och jag yrkar derföre på återremiss af denna punkt.
Då denna fråga förevar inom Utsk:t, gjorde jag samma anmärkning, nemi. att lagen skulle så eluderas, att man finge längre cigarrer än som vanligen fabricerades; men Utskits öfriga ledamöter ville icke lyssna dertill, emedan de trodde, att cigarrer skulle tillverkas till samma storlek som förut.
Emellertid anser jag
Hr Nordenfelts anmärkning vara af beskaffenhet, att man bör i lagförslaget insätta de nödiga kontrollerna, för att hindra en eludering af lagen, som ligger så nära till hands som den nyssnämnde.
Jag anhåller således äfven om återremiss.
Pen 29 Angnst) e. m. 345 Hr Olivecrona:
Då Frih. v. Knorrings dch Hr Bomans motioner diskuterades i det Sammansatta Utsk:t, var, såsom en föregide talare anfört, upmärksamheten redan fastad derpå, att stadgandet möjligen skulle kunna kringgås, derigenom att cigarrer gjordes af större storlek än . den vanliga, och derföre var fråga om att en bestämning härom i slutet af lista §.-n skulle införas, ehuru den icke vann majoritetens bifall.
Man föreslog då, att antingen ett visst maximum i afside på längd eller också vigten af hvarje låda skulle fastställas, men majoriteten ansåg, att fabrikanterna troligtvis ändock icke skulle vilja gå utöfver det vanliga i afside på cigarrens form och beskaffenhet, enär allmänheten vant sig vid cigarrer af en viss längd.
Jag vill visserligen icke motsätta mig fiterremiss, men jag tviflar ändå på att mojoriteten inom Utskit vill frångå den åsigt, som i detta fall en gång blifvit uttalad.
Det förslag, som Utskit här framställt, är så nyttigt, att man bör, i den mån man kan, söka befrämja detsamma.
Det är derföre jag tager mig friheten anhålla att Hr Nordenfelt måtte benäget afstå från sitt yrkande om återremiss.
Riksdagen är dessutom så långt framskriden, att man bör, som mig synes, så vidt möjligt, undvika en dylik åtgärd, särdeles när man har rättighet, enl. grundlagen, att utan återremiss i ämnet definitift besluta.
Hr Nordenfelt har visserligen förespeglat, att vi skulle kunna få cigarrer, som äro 1 aln långa, men jag tror dock att vi icke komma att riskera något dylikt, just i följd af sättet att tillverka cigarrer eller att begagna dem.
Således är den fruktan man hyser, att cigarrer torde vinna den storlek, att den föreslagna skatten skulle förminskas med 3 milhr, öfverflödig.
Jag tillstyrker således bifall till punkten oförändrad, helst jag har anledning tro, att ett sådant bifall redan lemnats inom Högvörd.
PresteStit.
Skulle man nu, emot hvad jag antaget vara förhidet, på ett ingeniöst sätt söka att eludera förordningen, får man väl, när tider inträffa, söka förebygga sådant.
Här är endast fråga om att få beskattningen i gång, ty har det skett, hoppas jag den för framtiden skall varda bibehållen till förmån för Staten och många enskilda personer.
Frih. v. Knorring, Axel:
Jag är verkligen det Högloft.
Utskit tacksam, som i sak gått min önskan till mötes, ehuru jag icke kan dela det motiv, som grundlagt dess beslut, att icke lägga någon skatt på den tobak, som tuggas, eller att ett sådant sätt att använda tobak, är för helsan mindre skadligt.'
Jag tror tvärtom, att det är för helsan mera skadligt, och derföre vore skäl att derpå lägga skatt.
Men, såsom den siste talaren yttrade, är Utskits afsigt med sitt förslag nu måhända att endast få saken i gång, och man får då åtnöja sig dermed, och hoppas på ytterligare framskridande i denna väg vid nästa riksdag, hvarföre jag anhåller Om bifall till Utskits förslag. 34(5 Den 29 Augusti e. m.
Den fråga, som nu utgör före* mål för R. o.
Ad:ns pröfning, är egentligen huruvida R.
St:r vid utöfvandet af sin rätt att Svenska folket beskatta, skall ålägga Svenska folket en indirekt beskattning.
Utan att vilja eus uttala min åsigt huruvida det är lämpligt att ålägga indirekta skatter eller icke, så lär väl vara ostridigt, att man, vid bestämmandet af hvarje indirekt skatt, bör i första rummet söka tillse, att den må, så vidt möjligt, träffa rättvist alla beskattade, och framförallt att den icke kommer att träffa den fattige hårdare än den rike.
Den skatt, som nu blifvit af Utsk:t föreslagen, är likväl af beskaffenhet att, i motsats just mot hvad jag nyss anfört såsom ett nödvändigt vilkor för indirekt beskattning, direkte träffa den fattige svårare än den rike.
Det är föreslaget i 2:dra §:n af denna förordning (jag ber om ursäkt att jag talar om förordningen i sin helhet!) att cigarrer skola beskattas med 2 öre per stycke.
Nu är icke svårt för hvar och en att inse, att de cigarrer, som kosta t. ex. 10, 15, 25 rdr för 100, kunna ganska väl tåla vid den förökning i pris, som kommer att drabba dem genom den här föreslagna konsumtionsskatteu.
Dessa cigarrer nyttjas endast af den förmögnare delen af nationen, men så komma deremot de som begagnas af den fattigare delen, och dessa 2 öre per stycke för dem, vore en ganska kännbar tillökning i dyrhet, och således kommer ostridigt den fattige att blifva den, som lider mest, då han får med så oändligt många flera proc. betala sin njutning af cigarrer.
Jag vill äfven påpeka ett resonnement hos Utsk:t, som jag skulle önska, äfven i den händelse beslutet gillas, finge med ogillande antecknas, nemi. att Utsk:t sagt, att den som icke har utväg att på en gång köpa 5 cigarrer, den kan helt visst undvara njutningen af cigarrökning.
Jag må säga att det är ett mera uppenbart proklamerande af rikedomens rätt, än jag funnit i något Utsk:s Betänk.
För att återkomma till lista §:n och den af Hr Nordenfelt gjorda anmärk:n, att om icke någon bestämmelse finnes ang:de cigarrernas beskaffenhet, skulle ett eluderande af författningen i detta hänseende vara ganska lätt, så instämmer jag äfven deri, och får endast hemställa till Hr Nordenfelt, om han vill afstå från återremiss.
För min del önskar jag att Hr Gr:u o. Landtm, behagade framställa propos. på afslag å Betänkit.
Ör Hjärne:
Den siste talaren har visserligen sett denna fråga ur en synpunkt, som kan föranleda till ganska vidlyftiga bestämmelser, men just derföre att frågan i det Sammansatta Utsk:t ansågs kunna tillämpas på de principer, som Frih.
Armfelt här laggt till grund för sitt yrkande, betraktade Utsk:t densamma ur dess enklaste synpunkt.
Man trodde nemi. att tobaken kunde anses såsom en förbrukningsartikel, ungefär såsom artikeln bränvin, och att man derpå kunde tillämpa samma beskattning som på bränvin.
När man således, genom höjande af skatten på bränvin, kunde förekomma dess omåttliga förbrukande, så fann Utsk:t, att denna princip för beskattning med mycket mera skäl kunde Den 29 Augusti e. m..
347 tillämpas på tobak, ty bränvin kan man säga är nyttigt i flera afseenden, både i medicinskt och tekniskt, men beträffande tobak, har man sig icke bekant, att den på något sätt kan vara nyttig för menniskan.
Då således det kan vara konstateradt, att förbrukning af cigarrer på sista 8 åren betydligt tilltagit, trodde man det vara skäl att söka stäfja denna konsumtion, isynnerhet som man sett att till och med små barn icke hafva försyn att på öppna platser visa sig med cigarrer i mun, och då läkare dessutom intygat, att det är en vara, som är skadlig för helsan, och skadligare för barn än äldre personer, så vore väl skäl att försöka åstad komma någon ändring i detta fall.
Det är ur denna synpunkt Utsk:t betraktat frågan.
Men det var. verkligen åtskilliga svårigheter att kunna utfinna något sätt för denna beskattning.
Vi ansågo likväl lämpligast att föreslå en stämpelskatt med hänsigt till den möjliga eluderingen och enär sådana stämplar i flera år varit begagnade för kort, hvarföre man trodde att detta beskattningssätt lättast skulle vinna bifall hos E. St:r.
Detta till svar på hvad den siste talaren yttrat.
Men för egen del får jag tillägga, att jag anser, det Utsk:t begått en stor inkonseqvens deri, att på samma gång det föreslagit en skatt för tobaksrökning med cigarr, så har det lemnat rökning af kardustobak obeskattad.
Lägges skatt ensamt på cigarrer, gör detta att man röker så mycket mera annan tobak.
Då återremiss redan blifvit begärd på denna §, hvilken jag föreställer mig att R. o. Ad. kommer att bifalla, så vida annars sjelfva beskattningssystemet godkännes, så anhåller jag att äfven i detta afs:de Utsk:t matte omarbeta Betänkrt, nemi. föreslå stämpelskatt äfven på kardustobak, der stämpeln är lätt att anbringa så väl som på cigarrer.
Det är endast med ani. af den siste tala rens jemnförelse mellan bränvinsskatten och tobaksskatten som jag begärt ordet.
Han har nemi. i afs:de på dem sagt att det kunde vara betänkligare att belägga bränvin med skatt, emedan det har åtminstone någon nytta i medicinskt och tekniskt afs:de, då deremot tobaken icke gagnar i något hänseende.
Jag får fästa upmärksamheten derå att skälet hvarföre bränvin belädes med skatt var icke att det kunde i något hänseende vara nyttigt, utan derföre att det var i så många afs:den skadligt, d. v. s. missbruket deraf.
Missbruk, äfven af det bästa, är skadligt, men utan att vara det bästa, tror jag dock att tobak är så beskaffad, att om dess missbruk kan för den enskilde vara skadligt, det likväl aldrig, i likhet med bränvinets missbruk, är för hela samhället vådligt och skadligt.
I öfrigt, om man önskar beskatta tobak, så må jag säga att jag helt och hållet skulle instämma i Hr
Hjärnes yttrande att beskattningen borde sträcka sig till allt fabrikat af tobaksplantan.
Skulle detta åter blifva förhållandet, erfordrade frågan om huruvida och till hvad belopp en sådan skatt bör åläggas, en helt annan beredning, än som kan ega rum i R.
I alla händelser lärer den af Utsk:t nu föreslagna förordning icke böra af R.
St:r antagas, hufvudsakligen af det skäl att den är 348 D en 29 A ugnstl e. m. absolut orättvis, emedan den svårare träffar den fattige än den rike.
Hr Flach, Johan Fredrik Philip: De Sammansatta Utskm synas hafva 3:ne motiv för afgifvandet af sitt förslag, det ena, att cigarrökning skulle vara ett för helsan skadligt bruk; det andra, att cigarrer eller tobak i allmänhet, särdeles cigarrer, skulle vara en öfverflödsartikel, hvars begagnande borde, så vidt möjligt, undanrödjas, och det tredje, att denna skatt vore så kärkommen i intraderna.
Jag skall be, att till en början få yttra mig om det l:sta motivet.
Det kan vara en möjlighet, och jag tror äfven att tobaken öfverflödigt begagnas, och att cigarrer i viss mån äro skadliga, men hvad jag bestämdt vet, är att bruket af tuggtobak är vida skadligare, och får i detta afs:de vädja till Prof. Cederschiöld.
Talar man således om att förbjuda bruket af cigarrer, emedan de äro skadliga för helsan, så måste man vara konseqvent och förbjuda äfven begagnandet af tuggtobak.
Hvad beträffar det andra motivet, så får jag säga, att jag icke sett någon större inkonseqvens, än att åberopa detsamma såsom skäl till beskattningen, sedan man under 10 års tid följt en tull-lagstiftning, som varit beräknad, så till sägandes, på att leda nationen till den åsigt, att hvad som förut betraktades såsom öfverflödsvara, skall allt mer och mer ingrediera i den stora massans behof.
Följden har också blifvit den, att tillverkningen af cigarrer stigit på nämnde tid från 100.000 till 400.000 skålpid.
Detta föranleder mig till den reflexion, att det ser ut som om lt.
St:r planmessigt sökt vänja folket vid att göra vissa varor till öfverflödsvaror, för att deraf draga en inkomst, som man annars aldrig skulle kunna erhålla.
I afs:de på denna öfverflödsvara och svårigheten att kunna kontrollera, det icke något underslef sker, får jag fästa upmiirksamheten på det argument, sora vid tulllagstiftningen alltid blifvit begagnad under de sista tio åren, »att ju mera man nedsätter tullen, desto mer förekommer man smuggling, » och då jag nu ser tullverkets chef vara närv:de, begagnar jag tillfället för att af honom begära uplysning om hvad inflytande han anser den nu föreslagna lagen, om den kommer till stånd, kunna utöfva på smuggling af cigarrer.
Hvad angår slutligen det tredje motivet, så får jag förklara, att det visserligen vore ganska illa, om landet en gång blefve bragt till den ytterlighet af elände, att man, utan afs:de på billighet och moraliska förhållanden, måste skaffa sig en penningeinkomst, men jag hoppas att vi måtte blifva bevarade från en så bedröflig belägenhet.
På alla dessa skäl instämmer jag med Frih.
Armfelt i hans yrkande på afslag af Utsk:ts förslag.
Jag kan för min del icke godkänna de skäl, som Hr Frih.
Armfelt och den siste talaren anfört för afslag å ifrågav:de Betänk.
Om, såsom den siste talaren anförde, det må erkännas såsom en sanning, att den lagstiftande makten Mnder en tid af 10 till 15 år systematiskt sökt nedsätta tull-af - Dan 2!)
Augusti a. m. gifterna på alla möjliga öfverflödsartiklar och dermedelst befrämjat dessas förbrukning till en måhända i många fall omåttlig höjd, så blir det likväl icke skäl att underlåta vidtaga åtgärder, som kunna medföra en återgång i detta fall, åtminstone i afsrde på någon eller några få artiklar.
Således och då man å ena sidan genom en konseqvent nedsättning af tullen, kommit till en omåttlig import af tobak, och derigenom en ofantlig förbrukning af samma vara, synes det mig vara en stor förtjenst af R.
St:r att nu börja tänka på de skadliga följderna af det nya systemet och just söka att på annan väg återgå till ett klokare förfarande.
Att detta förslag innefattar ett sådant syftemål, lärer väl ingen förneka.
Man har här begärt att tullverkets nuv:de chef skulle yttra sig öfver hvad inflytande denna författning kunde hafva på smuggling.
Detta yttrande, huru upplysande och intressant det också må vara, anser jag dock ingalunda vara för bedömandet af denna fråga behöfiigt, ty när man ser efter huru det förhåller sig med beloppet af inrikes tillverkade cigarrer och beloppet af dem som blifvit importerade, så befinnes att år 1858 tillverkades inom landet icke mindre än 411,237 skålp., under det att från utlandet importerades endast 28,07 9 skålp., så att den inporten är allt för obetydlig för att i det hela kunna medföra någon inverkan på sjelfva saken.
Att denna åter är god, kan ingen förneka.
Visserligen förhåller det sig så som den siste värde talaren uppgifvit, att ruan för konseqvensens skull hade bort lägga skatt på kardus- och tuggtobak och äfven snus, men det är med skatt som med mycket annat här i verlden, att man icke får allt på en gång; det kan vars nyttigt att börja med något litet för att slutligen komma till det bättre.
Nu har man börjat med cigarrer, och det skulle således vara önskligt om denna beskattning komme till stånd.
Sedermera kan man väl få rätt på både kardus- och tugg tobak samt snus.
Den omständigheten att i tobakens konsumtion genom tuggning skulle ligga mycket större vådor för menniskors helsa är i cigarrers förbrukning, kan väl icke blifva något det ringaste skäl att afslå saken, ty ifall ett sätt att bruka tobaken kan vara skadligare än ett annat, sä hindrar det icke att det sednare förbrukningssättet, såsom jemväl skadligt, men äfven ojemförligt mera utsträckt, skulle i någon mån stäf jas.
Jag känner naturligtvis icke antalet af dem, som tugga tobak, men jag föreställer mig att detta antal är ojemförligt mindre än dera som förbruka cigarrer.
Jag anhåller att Utsk:ts förslag måtte af B. o. Ad. bifallas.
Predrik August:
Då en bestämd fråga blifvit till mig framställd ang:de tobakens skadlighet i den ena eller andra formen, så får jag äran nämna, att jag för. min del instämmer uti talarens omdöme ang:de den skadliga inverkan af tobak i tuggform.
Jag tror nemi. att det är den skadligaste formen, emedan der sjelfva saften af tobaken kommer direkte ner i digestionsorganet och således öfvergår i blodmassan.
Största delen af tobaken går deremot vid cigarrökning bort som rök och afficierar obetydligt smakorganet.
På grund deraf fruktar jag, att 350 Den 29 Augusti e, m den af mig vid denna motions remitterande till Utsk:t yttrade önskan icke kan vinnas genom det förslag, som är till R.
St:r framställdt, emedan ynglingen, om han icke kan förskaffa sig tobak i cigarrform, skaffar sig i stället tuggtobak, och då hoppar man ur askan i elden.
För öfrigt måste jag tillstå, att jag finner förslaget i högsta måtto obilligt; ty hade man kunnat beskatta cigarren, så att det blifvit olika skatt efter olika dyra cigarrer, då först hade beskattningen varit rättvis.
Nu deremot är, såsom Frih.
Armfelt nämnde, egentligen de grofsta cigarrerne eller de, som rökas af mindre bemedlade, de som få den tyngsta skatten, och jag kan ej inse annat, än att deri ligger den största orättvisa.
På dessa grunder och då, oaktadt jag skulle önska att cigarrökning och tobakens bruk bland ungdomen kunde förminskas, jag icke tror att ändamålet på detta sätt kan vinnas, förenar jag mig med Frih. Armfelt.
Om vid upgörandet af Riksstaten uptäcktes, att ett debet borde på ett eller annat sätt fyllas,' skulle jag vara den första, som med min röst understödde detta förslag; ty då ett behof är förhanden, måste det afhjelpas, och jag erkänner att vid sådant förh:de den if'rågav:de artikeln kan göras till föremål för beskattning.
Jag har under resor i utlandet varit alltför mycket utsatt för chikaner i ans:de till den derstädes varande höga skatten på tobak, för att, utan att behof är för handen, tillstyrka en så beskaffad beskattning.
Vi äro, Mine Hrr, man må säga om våra politiska förhållanden hvad som helst, från fordointima vande vid en i främmande länder ovanlig frihet från det trassel, som beslagare och polis i allmänhet åstadkomma.
Jag är för min del öfvertygad, att desse minutiösa föreskrifter, dessa stämplar, dessa förbud att köpa mindre än 5 cigarrer, alla de obehag, som dessa föreskrifter skola åstadkomma, kunna föranleda så mycken harm, förargelse och chikaner, att man många gånger skulle önska att vara af med den lilla inkomst, som härigenom skulle åstadkommas.
Jag har dessutom mycket betänkligheter i afs:de på de åtgärder, der staten upträder såsom förmyndare för individer och genom bestämmande af hög skatt vill utrota konsumtionen.
Lika med den siste talaren, tror jag att föga uträttas i sådant afs:de, och att man dermed endast vinner, att den fattige arbetaren får betala 2 öre för sin cigarr; men är det ett behof för honom att röka, så blir det icke bättre derföre att den kostar 2 öre mera.
Med ett ord, då under närv:de förhållanden den ifrågav:de skatten icke föranledes af något trängande behof, då deremot, om oförmodad tillgång hopas, det alltid blir råd för dessa tillgångar, och då jag icke anser lämpligt att skapa en tillgång, som man sedermera vid kommande riksdag skall vara betänkt på att depensera, då slutligen det icke kan vara konseqvent att lägga skatt på vissa slag af tobak och icke på andra slag, får jag instämma med Hr Frih. Armfelt.
Då en talare här framställt de svårig - Den 29 Augusti e. m. 351 heter, som skulle möta för en återremiss, och äfven jag fullkomligt inser dessa, har jag varit betänkt på att föreslå en bestämd redaktion för den l:sta §:n, och har till den ändan gjort mig underrättad om hvad en cigarr af större sort väger, och kommit till det resultat, att den väger icke fullt 1 ort och 75 korn.
Tillägges nu till l:sta §:n efter orden »innehållande 5 stycken» dessa ord »af hvilka hvar och en bör väga högst 1 ort 75 korn, således 1 skålp.
75 ort hundradet», så tror jag att derigenom alla svårigheter vore häfda, om detta blir R. o. Ad:ns beslut, samt de öfriga Stånden skulle deri deltaga.