Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skälen för en Magazins-inrä 11 ning är o för mångå att, uppräkna och för påtagliga, för att icke ses, a£ den, som vill se dem.
De förluster förra Magazinslnrättningen tillskyndat
Staten äro påtaglige följder af felaktig iustruetion, orimligt uppdrifua. in»» * Ben 17 December f. m. 89 köpspriscr och i synnerhet dess brådstörtade upplösning.
Dess nylta för Svenska jordbrukaren, kail deremot icke bestridas.
Några års tålamod med Magazinslnrättningens upplösning skulle ersatt; alla förluster.
Då Rikets Ständer anordnat ett Creditiv, att användas till afvärjande af hungersnöd.
, hvad är dä kloka,re, än att detta Crqditiv användes till uppköp af inhemsk.
Säd i de sädesrikaste provincer, som eljest äro blottstälde för vanvärde å sin hufvud-! sakligaste om icke enda produetion?
N13, för högst modererade priser.
Då Inrättningen icke får blifva ett verk , samt Handelsinstitut^ erfordras förden in-r gen Direction; hvilket måste vara ett bestämdt vilkor; äfvensom att MunicipalControlLeurer på Magaz-insFörvaltare genom Herrar Landshöfdingar böra förordnas.
Vilkoret för ali Span måls magazinering, är torkad Säd.
Den kan utan omkastning förvaras 6 ä 7 år, utan att skadas, i djupa Ringar, sådane de i Finland brukas; och Slaten äger ännn tillräcklige Magaziner, för förmodad öfverproduetion.
Hvar och en ort som är öfvertyga*! om Inrättningens nytta må utan Statens kostnad uppföra sådane Torkhus, hvari torkningen af 100 å i5o tunuor, med en Ugn 9° Den 17 December f. m. och 3:ne eldningar, kan förrättas, utan att Sädens fröbarhet derigenom äfventjras.
Försäljningen från Magazinet må icke äga runi, förrän fråga om införskrifning af utländsk
Säd, uppstår; men till export må försäljning vara tillåten, mot tämligen uppsatte p visen Vördsamt bör jag upplysa, att hvad Sädén intorkar, åtminstone rågen, det återger den i öfvermål, sedan den legat en vinter öfver.
I Finland räknades vanligen 3 a 4 procent i öfvermål på sådan råg.
Den värde Motionairen har förbisett ett vigtigt skäl för fÖreslagne Inrättningen.
Sverige liksom andra Stater lärer icke få räkna på en evig fred.
Om dess försvarskraffer hastigt behöfde sammandragas; hvilken oberäknelig nyLta skulle icke då en Magazinslnrätlning kypna göra Staten?
Att, äfven under fredens lugn, Inrättningen för Skaraborgs Läns jordbrukande Allmoge vöre ganska nyttig, derom är jag öfver tyga d, ALt detta mitt anförande får åtfölja Herr von Beckers Motion till vederbörligt Utskott, derom anhåller jag vördsamt, Herr Tham j Wollrath uppläste följande : Deri 17 December f. m. 9> Med Herr vp.ii Becker öfverensstämnier jag fullkomligen i elen tankan, att Lagstiftningen och Begeringen med omsorg böra vaka för alla MeclhorgareClassers väl och bestånd, men, för min del, har jag aldrig kunnat öfvertygas, att denna vaksamhet blifvit gagneligen använd, då den directe inblandat sig uti och velat ordna den enskildta hushållningen.
Jag tror att StatsMakterpa fullgjort deras skyldighet, du de med begagnande af alla Ståtelig egna tillgångar befästat Myntets, värde eniot skadfiga förändringar, då de inedgifvit och underlättat penningestockens förökning, utan dess försämrande, i nion af Prodncfionens pcb Folkmängdens tillväxt, da de befordrat en järnn och hastig circulation af denna penningestock, och slutligen då de, med ypphäfvande af alla sådana FörbudsLagar, som icke kunna yidniagthållas, utan hvilka föranleda lill moralitetens förstörelse och brottets uppmuntran, ryed gifva all den frihet i Handel och Näringar, sorn öfverensslärnmer med helgden af ägande-rätten och begagnandet af de förmögenheter hvarje Individ äger.
Erfarenheten har i alla Länder bevisat, alt om den mindre tänkande Classen af menniskov blifver yand alt vid alla förekommande svårigheter påräkna främmande hjelp, skall för en stor del af dem eflertankan förslöas och de, genom för - t » Ben 17 December f. nf. summ elsen att begagna, eget förstånd och egna krafter, lätteligen förvandlas till Lazaron er.
Menniskor i allmänhet behöfva alt uppsporras till verksamhet och när de genorn, denna, verksamhet kunna upprätthåll^., eller förkofra sig, då är det bevis på Stats?
Författningens godhet.
Herr von Becker yrkar att Sveriges Handlande icke uti goda år kunna uppköpa den öfverflödiga Spannmålen och anför sorm bevis att inga Spannmålslager funnos i Götheborg vid den år 1826' inträffade miss-, växten.
Sålänge som Staten ägde en monopol isk Spannmålshandel i gamla Magazinsinrättningen kunde ingen privat Spannmålshandel existera, och att börja sådan handely medan ännu stora Lager funnos i de gamla Magazinen, hade varit ett oförstånd, för hvilket ingen köpman bör misstänkas, Att med den ovanligt rika 1827 års skörd
Köpmännen ännu utan utsigt till afsättning skulle börja betydlig upphandling var för mycket hegardt; en förstörd allmän Hushållsgrea fordrar tid att återkomma till ordning, och det är så mycket angelägnare, att icke åter förstöra det skick, som i natur-?., lig väg nu är börjadt i Inrikes Spannmålshandel 11.
Jag känner och skulle kunna namngifva.
Köpmän, sorn redan i December 1827 och Januarii detta år upphandlade betyd - t 4 Den 17 December f. m. fl"5 liga partier af Spannmål och då betalte Råg med 8 R:dr Riksg., och det lärer icke för någon nu mera vara obekant att genom en förr såsom omöjlig ansedd, men dock inträffad afsättning på Utländsk ort, de Handlande fått anledning uppköpa Spannmål, sorn derföre nu mera stigit till ett någorlunda hjelpligt pris och, med anledning af detta års medelmåttiga skörd, till våren utan tvifvel skall stiga ännu mer.
Ju mera Spannmålshandlaren och den sora vid lågå pris kan gömma på sin Spannmål i början derpå vinner, ju flere skola Uppmuntras alt i denna handel deltaga, och genom dert derigenom uppkommande täflan skall eil jämnhet i Spannmålsprisen uppsta.
Sou! inga konstlade medel kunna tillvägabringa.
Herr von Becker, sorn icke vill tro på denna inom Liffland, Tyskland, Dannmark med flere
Länder af erfarenhet styrkta lära, föreslår att Staten i goda år skall emot stadgade minimi-priser upphandla den öfverflödiga säden.
Frågas — skall denna upphandling ske af hvar och en sorn till detta minimi-prss vill aflåta
Säd, eller skall dea endast ske på inskränkt sätt af vissa mer gynnade FolkClasser?
Jag vill icke förmoda att den sista meningen kan varå Motionairens, och ingår derföre i pröfning af den förra.
Jag misstager mig troligen icke om jag vid ett inträffande godt år be« räknar att i Magazinerna skulle införa» ¥ 94 Den 17 December f. m. 150.000 t:r Råg, kost. lork. a G Rrdr 900,000.
100.000 — Korn — a T> „ 5oo,ooo. 150.000 — Hafre — a 3 „ /\5o,noo.
Sunilna Broo Rrdr i,85o,ooo.
Och med tillägg nf Magazinsbetjenirtg samt underhållande af Magazinerna med flera omkostnader troligen uppgår till 2 millioner.
Molionairen forde viii medgifva alf 2 å 3 goda år i rad kunna inträffa, då fordras åter för hvarje af dessa år 2 millioner Rrdr Brco, eller också skall den Jordbrukaren lyckliggörande Spnnnmålsnpphandliiigen tvärt afstadna, och då frågas hvar Spatinmålen skall afsättas, ty Köpmannen, som varit nödsakad i annan väg använda de penningar han till Spannmålshandel kunnat nyttja j lärer icke så litet förstå sitt intresse, att han då upphandlar Spannmål, äfven om han dertill har medel, så framt den icke erhålles till det mest orimliga pris och följden skall blifva densamma som med gamla SpannmålsMagazins-inrältningen, att hvad som möjligen af den upplagde
Spannmålen kan realiseras åtgår till Magazinsbetjeningens aflöning och att Jordbrukaren stannar i svårare förlägenhet än lian var då Magazinsupphandlingen börjades.
Herr von Becker har icke uppgifvit hvar de medel skola tagas, som han ämnat till Fond förden föreslagna Spannmålsupphandlingen; jag kan icke föreställa mig att Den 17 December f. m. 95 Rikets Ständer kunna till en så osäker åtgärd lemna Creditiv på Banken; ty då anser jag åtminstone allt bemödande förgäfves alt ordna Banken och tillvägabringa reda i Rikets penningeverk * hälst dermed ieke numera kan förenas sådana plundringar, hvartill Rikets Ständer kunde bestämmas den tid en hemlighetsslöja för dem döljde Bankens rätta tillstånd.
Skulle till d en föreslagna Magazinsinrättningen, om den emot förmodan kunde bifallas, medel upplånas genom RiksgäldsContoirets försorg, så lärer det blifva nödvändigt att, till lånets återbetalande, genast vara betänkt på en särskildt Bevillning, ty ingen, lärer för dessa
Lån såsom säkerhet antaga ett Hypothek, som af maskar kan förtäras, af eldsvådor förstöras, som icke utan mycken kostnad kan flyttas och icke utan svårighet realiseras, lielst sådant endast kan ske med beräkning af missväxtår.
Som Herr von Becker i afseende på Fondens säkerhet föreslagit, att ingen undsättning på Credit af den uppköpta Spannmålen skulle medgifvas, så lärer fömodligen särskildta Fonder till detta ändamål behöfvas, så vida man icke vill förutsätta att den nya SpannmålsMagazins-inrättningen skulle medföra den lyckliga följden, att all penningeförlägenhet derigenom skulle på en gång hos Jordbrukaren upphöra. * I g6
Den 17 December /. m. De Egyptiska Spannmåls-Magazins-inrättningarne grundade sig på en dröm.
En lycklig utgång af sådana inrättningar 1111 för tiden lärer icke kunna arnås mer än i drömmen, men deremot kan, genom sådana misslyckade inrättningars ofta förnyande, den verkligheten möjligen ernås > att Nationens verksamhetskraft förstöres och dess känsla af eget sjelfbestånd öfvergår till slafsinne.
Övarefter Herr ThaWi muntligen tilläde:
Herr af "Wingård har inlemnal ett för* slag, om hvilket jag ej vill säga mera, än att det skall blifva den största fägnad att få läsa och begrunda det inom Utskottet, ty jag tror det vara bästa utvägen att genom en ordnad tull befordra Spannmålsafsättningen.
Det har blifvit nämndt, att6o§.
RegeringsFormen skulle lägga hinder i vägen förförslaget.
Jag tror, att man skulle önska, att StatsUtskottet väckte frågan om förändring af denna §., men tillstår, att jag ej minnes om RegeringsFormen gifver anledning dertill.
Jag ser i alla fall icke något hinder för hvilken enskild Riksdagsman som helst, att i ConstitutionsUtskottet väcka denna fråga, då den står i förening med tullen på Spannmål, och de Motioner, som redan äro gjorde.
Om äfven detta ej kunde ske, finner jag dock intet hinder för Rikets - Den 17
Decen>ber f. m. 97 frets
Slä lid er, alt lill Kongl. Maj:t framställa den underdåniga önskan, alt Han täcktes godkänna en på säkra grunder fotacl tull på Spannmålen.
Det kunde för landet blifva ganska nyttigt.
I afseende på den förlägenhet, sorn uppkom år 1826', är det åtminstone min öfvertygelse, att om icke Regeringen, måhända af privata personers anmälan om öfverproduction, blifvit föranledd att uppskjuta medgifvande af Spannemålsiuförsel; om den blifvit tillåten i Julii månad och utan så många inskränkningar, hade Crcditivet icke behöft anlitas; och det hade jag ansett som en stor lycka för landet.
Ty, ehvad beslut Rikets Ständer än må fatta angående återbetalningen, är det i alla fall aldrig någon lycka för landtmannen, alt skuldsätta sig, om än vilkoren äro aldrig så goda.
Hans Exccllence Herr Grefven och Landt Mar skalken tillkännagaf, att Plenum fromme klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Friherre Boyej Ludvig:
Den stora frågan, om ett beskydd åt jordbruket genom bibehållande af jemna sädespriser är möjligt, eller ej, har fått en ny rigtning, och bos mig en öfverraskande upplysning genom det förträffliga Memorial Herr af Wingård här uppläst.
Jag uppkallar det Ut6 fl. 7 98 Den 17 December f. m. skott, till hvilket ämnet hänvisas, att ät denna plan unna en granskning, så fullständig, som ämnets vigt synes påkalla; och då jag hoppas, att Utskottet, efter en sådan, äfven jemför den med de mångfaldiga förslag, hvilka här blifvit gjorde, förmodar jag, att det ger oss ett Betänkande, som omfattar dem alla.
Den strid, som i England ägt rum, och till hvars afhjelpande en stor man framlade detta förslag, är ej så aldeles olik den, som äfven hos oss existerar.
I England finnes en Jordbruksaristocratie, som vill utestänga all concurrence.
I Sverige har det någon gång, måhända, varit ett allt för högt rop på höga spannmålspriser.
Detta har efterträdts af Bruksoatronernes intresse, sorn aldrig kunnat få nog låga priser.
På håda ställena concentrerar frågan sig i samma punkt, att lagstiftande magten måste söka undanrödja striden, och lemna ett billigt afseende åt håda intressena.
I Utskottets Betänkande väntar jag att få se utlemnadt allt afseende på endera intresset särskilt.
Då jag vittsordar det yttrande af Friherre Anckarsvärd: att en §. i PiegeringsFormen synes lägga hinder i vägen för Herr af Win gårds förslag, så skiljer jag mig likväl från honom iden tanka, att overkställbarhet skulle inträffa, lill dess den vore ändrad.
Lika med honom önskar jag, att ändringen må bifallas, men, då jag är öfvertygad, att Regeringen vill landet lika väl som Ständer - Den 17 December f. m. 99 ne, kan jag cj antaga som möjligt, att, i fall Sländerne fanne en sådan reglering vara till landets bästa, och i fall den går så nära fullkomligheten, Regeringen skulle vägra, eller icke gerna gifva oss sitt biträde.
Dea sista Talaren, har velat hänföra till drömmar det tillstånd för jordbruket, hvaruti vi befunno oss i nära 4° år, jag menar från år 1786 till år i8a3.
Jag för min del önskar, att vi kunde återkomma till samma drömmar; jag tror att de voro både facliska och ganska lyckliga.
Jag har redan förut, vid det tillfälle ifrågavarande Motion väcktes, i hufvud frågan korteligen yttrat mig; och mine grundsatser i ämnet äro kände.
Jag bade vid sista Riksdagen tillfälle att i Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet deltaga i utarbetande af frågan, och jag har ej funnit något skäl att återkomma till Magazins-systemet.
Men här bar af Friherre Anckarswärd blifvit i afseende på formen en fråga väckt, som ej är laglig, nemligen om ändring af 60 §.
Han önskar, att Utskottet , efter öfvervägande af ämnet, måtte inför Rikets Ständer ådagalägga nödvändigheten af denna §:s ändring.
Enligt 81 §.
RegeringsFormen få sådane frågor ej väckas på annat sätt, än directe i ConstitutionsUtskottet, och kunna således ej af annat Utskott, än ConstitutionsUtskottet upptagas och in - 100
Den 17 December f. m. för Rikets Ständer anmälas.
I hvad Friherre Anekarswärd för öfrigt yttrat rörande Magaziner, instämmer jag fullkomligen; men formfrågan bestrider jag såsom olaglig.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förklarade, alt då någon ändring i 60 §.
RegeringsFormen icke blifvit af Friherre Anekarswärd yrkad , utan han endast framstält den önskan, att StatsUtskottet mätte ådagalägga nödvändigheten, alt i Grundlagsenlig väg söka ändring uti berörde §., fann Hans Excellence för dess del, Friherre Anckarswärds ifrågavarande yttrande icke vara stridande mot 81 RegeringsFormen.
Herr von Hecker_, Carl Johan:
Dels för att närmare utreda den Motion jag väckt, dels för att besvara en del af de många inkast, sorn mot den blifvit framstälde, anhåller jag få bifoga Motionen följande anförande till Protocollet.
Herr von Hecker uppläste följande:
För att närmare utreda ämnet för den af mig väckta Motion, om Spannmåls-uppköp och Upplag för allmän räkning, anhåller jag vördsamt att få anföra följande:
Hungersnöd och dyr tid mäste väl medgifvas vara olyckliga tilldragelser; Spanmåls-import synes mig äfven vara ganska Ben 17 December f. m. förderflig; att äga en sak, mäste väl vara bättre, än att behöfva köpa elen; Statens rikedom beslår i produetion; det Staten besparat af tillfälligt öfverflöd, framträder ibehpfvets stund,, sorn produotion, det vill säga, som en National-rikedom; det är en skörd' af klok omtanka, men skall man få Spannmål af Utländningen, måste man gifva honom något tillbaka; detta något besparas, då Spannmålsimport undvikes; det besparas till andra lifvets behof eller fägnader; tider kunna ock inträffa, då man icke ens till något pris kan få köpa af sina grannar; på hvad punkt slår man då, utan egna Förråder?
Om nu hungersnödj dyr tid och Span nmåls-import äro för Staten verkligen förderfliga, så mäste väl Spannmåls-Uppiag vara ett godt; ja! något vida bättre, än Creditivet af en million i Banken, emedan det-, la Creditiv icke stillar hungern förr, än man bortbytt det emot andras SpannmålsUppiag.
— Nå väl! hvarföre gå Öfver åen efter vatten? —?
hvarföre icke directe anslå ett Greditiv formeradt i Spannmål, genom successiva uppköp i ymniga år, och lill lågt bestämdt, en gång för alla bestämdt minimi-pris?
•—Den resande förser sig ej blott med penningar, men äfven med något matförråd, för att vara oberoende af tillgång eller brist, och för att ej prejas i behofvels stund.
♦ 102 Den 17 December f. m.
Om det då äntages för afgjordt, att Spannmåls Upplag böra finnas, huru och af hvilken eller En del säga: af våra Köpmänj befriade från concurence med Staten; men jag har i min Motion factiskt bevisat, att de göra inga Upplag.
— Är det tänkbart att en Köpman lägger sina penningar i en vara, som ingen, må hända på ett pär år, behöfver, alltså ingen koper?
Han kan i stället lägga sina capitaler i hundrade Artiklar, som alla dagar efterfrågas och kunna säljas.
— Nej! endast efterfrågan och vissheten om snabb afsättning gör Spannmål till handelsvara; speculationen derå och derom gäller blott för året; den kan ej trottsa osedda skördar, utan att få namn af hazardspel; alltså inga gamla Spannmålslager i någon klok Köpmans hand; det är icke Landets öfverflöd, det är Landets brist, som förmår honom att köpa — och lill hvad pris säljer handa? — säkert det högst uppdrifna.
— Månne den nödstäldte är belåten dermed?
Månne det icke vore bättre äga Magaziner alt öppna till billigt pris?
Andra sägä: att SockenMagaziner fåra formeras.
Jag svarar, att ingen formerar dem; — och ingen Socken kan det i betydlig scala; dertill felas välstånd, omtanka, förvaringsrum och vård.
— En fond fordrades dertill; lemnar Staten don, Den 17 December f. m. io3 så skuldsättes Landet än ytterligare, oell Slaten öppnar en slags Creditrörelse ; hvarföre icke du hellre contant inköp för bestämdt lågt pris, och contant försäljning lill drägligt?
sådant skulle ju gagna i dubbel rigtning, och hålla Spånlinden inom Irångare gräns af fluctuation.
Utborgningsförluster, och i allmänhet alla förluster, kunde vid så enkla procedurer undvikas; deremot, huru skulle dessa tusendetal af SockenMagaziner förvaltas?
— Troligen de fleste illa, ganska illa.— Spannmålen skulle försvinna, och skulden stå qvar, ett tillstånd som man hör undvika att bereda.— Icke kunde man begära att Herrar Pastorer skulle blifva MagazinsFörvaltare, och hvilken annars i Socknar, der ingen måhända mer än Pastor kan skrifva och räkna?
— Huru skulle ock förvaringsrum bekommas?
— På skoglösa orter bygger en Församling icke lätt Magaziner för 5 ä Goo tunnor.
— Och omsider, på hyad rättsgrund begär man dessa ansträngningar för gemensam nytta af en Socken, då man förkastar dylik ansträngning för gemensam nytta af en Stat?
— Socknen är en liten Allmänhet; Staten är en stor; proclamerar man nu den satsen: ”inga Spanmåls-Upplag för allmän räkning," så är äfven (lommen fäld öfver SockenMagaziner; — för den mindre Allmänheten:
Socken, bör väl gälla samma principe, som för den större Allmänheten; Staten; hvartill dugde annars principen?
Den 17 December f. m.
Märkvärdigt nr det ock huru som 1828 års Ständer, elter min tanka, härutinnan motsade sig sjelfvc; de stadgade nemligen sorn sals: ”ingen Spannmålshandel för Statens räkning och brölo genast denna sals, genom anvisningen å en Millian till Spannmåls-Uppköp, oell biträden tor Landet, i händelse af missväxt. -— Så, mine Herrar! stannar man i motsägelser, när man vill omfatta nja ideer, medan man inser omöjligheten, att aldeles frångå de gamla. — Ilvad är Creditivet för missväxter., rätt be-, Irakladt, annat än en anvisad fond till Spannmålshandel för Staten eller för Folket i nödens stund, hvilken handel man n}^ss decreterat icke hårde bedrifvas? —, Och emellan i&23 års Ständers Beslut, samt min nu väckta Motion är hela skillnaden , bragt till enkelhet, endast den: att dess Ständer anvisade En Million till Spannmåls uppköp vid missväxt, d. v. s. i dyr tid, dä jag föreslår Spannmåls uppköp i ymniga år, d. v. s. till godt pris.
— Jag (einnar nu en hvar att damma, hvilket sorn är sakenligast, fordrar minsta fonden, leder lill minsta importen, bereder lindrigaste försäljningspris och med det samma förekommer både nöd och skuldsättning.
Granskar man från en annan sida denna Stals Ekonomiska Maxime: ”inga Spann•>. måls uppköp för Staten,” så saknar dea derjemte, efter min enkla Statslära, ali rätts - r Den 1.7 December f. i«. grund.—.
Statens ändamål, bestämmelse och pligt skydda mot vådor, dem enskild förmåga icke kan afvända.
— Dessa vådor äro:
Utländskt anfall, inre oordningar, och hungern. —•
Ingen fiende är grymmare änden; man kan sona, jag vid förra discussiouen i ämnet haft äran anmärka, fly för svärdsegg, men hvar gömmer man sig för den hungrande magén?
•— Genom utgifter till Staten köper man sig fri för dessa vådor, och Staten måste, efter förmåga, stå vid Gontract.
— Hvad båtar tryggheten i kojan, om dess trädskål är tomm?
— Skall den vinningslystna Handeln fylla den för armodets harn, så sker det mot lika. mått af guld.
— Nå väl! för detta guld, i, till* räcklig mängd, skulle ock speculutions-andan kunna skaffa mig värn mot fiendtliga härar.
— Och med lika rätt man kan säga till en Landsort, till cn Socken: ”trygga
Er mot missväxt och hunger j lika v,äl kan man säga till denna Socken: ”trygga
Er mot fiendens svärd;3’- det ena sorn andra blir den för dyrköpt, och derföre ornö jr ligt.-— 1 denna omöjlighet grundar sig Folkets fordran på Staten, på dess Representanter, på dess Regering, att åtnjuta Skydd, Rättvisa, och Bröd.
Mine Herrar! jag har framställt eli sätt, att till lindrigt pris förskaffa sig vissheten om della bröd —■ eli sätt som tillika skall io6 Den 17 December f. ro. skydda mot ett lika utarmande vanvärde , samt alltså befrämja välmåga oell trefnad
Liand dessa hundrade tusende släpsamt sträfvande hushåll, som utgöra Folket, hvars nödrop som jag hoppas aldrig må förlora sig i rymden, eller jackas af fraser.— Förgäfves höjde jag vid förra Riksmötet min röst mot de vådor, som då, i spannmålsväg, förbereddes; med djup bedröfvelse har jag sedan sett alla de olyckor hopade öfver oss, som jag då föresade; jag höjer nu åter samma röst; målte jag ej motse samma kretslopp af behandling och följder!
— Erfarenhetens lärdom kan väl icke vara så aldeles förlorad; den som ej lyder dess vink, drager öfver sig ett moraliskt ansvar; för alt icke dela tryckningen af en sådan tyngd, har jag dristat framställa delta Förslag; det må af Rikets Ständers vishet antagas eller förkastas; jag är lugn i medvetandet, alt, sorn ordspråket lyder, hafva ”talat och frälst min själ.” Härefter yttrade Herr von Becker muntligen:
Slutligen utbeder jag mig, att få tillägga några ord.
Jag har föreslagit ett medel, hvarigenom, efter min tanka, de dubbla vådorne af hungersnöd och Spannmålens vanvärde kunna förekommas.
Skulle någon annan framställa ett förslag, sorn bättre leder till samma ändamål, skall ingen högre glädja sig deröfver än jag.
Den 17 December f. m. 107 bekänner dock att den förhoppning, som bär blifvit yttrad, alt friheten i don enskilta handeln skulle fria oss från nämnde vådor, den delar jag ej.
Jag tror just, att principen i den är, som man här i dag framställt, att allt faller så djupt det kan falla, och att allt stiger så högt det kan stiga.
Om della främjar landlmannens utkomst, lemnar jag åt hvar och en att bedöma.
Han skulle i dyr
Lid få betala allt hvad Spannmålen högst kan gälla, och i goda år nödgas bortvräka sin vara för nästan intet, på samma sätt som granris eller sand.
Följden blef å ena sidan hungersnöd och förspilda menniskolif; å den andra jordbrukarens undergång.
Ingen skötte sedan hans yrke; Landet komme i armod och elände; folkmängden skulle aftaga, tiggareflocken ökas, ödesmål på ödesmål inträffa, och Statsmachinen stanna, i saknad af dess vigtigaste drifhjul.
För mig är det icke möjligt att inse, huru en permanent tull skulle kunna förekomma detta onda.
Jag tror, att den skulle vara i dubbelt afseende skadlig, emedan den i goda år vore för lindrig, alt för Utländsk täflan skydda vårt dyrlejda åkerbruk mot sädens vanvärde., och å andra sidan i missväxt-år för hög alt bereda nödig import.
Det enda medlet vore en sådan Tulltaxa Herr af Wingård förtjenstfullt framstält.