Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Gr. Posses förslag, skulle kapitaliseras och till Statskassan inbetalas, upgå till omkring 6 milhr.
Om man derifrån afdrager den privilegierade jordens skatter, som jag antager utgöra 2 milhr, skulle man ändock ega 4 milhr, att årligen anslå till jernvägarne.
Detta vore icke så obetydligt och bör ingalunda förkastas.
Men nu är frågan, huru skall de ifrågasatta grundskatternas aflösning tillgå?
Gr Posse har föreslagit, att denna aflösning skulle vara verkställd på 12 år med 10 milhr årligen.
För min del tror jag, att detta förslag icke är verkställbart.
Men deremot anser jag, att aflösningen kunde ganska väl ske sålunda, att hvarje jordegare egde rättighet att anmäla sig till skattens inlösen, då han funne för godt och dertill egde tillgång.
Inlösningen skulle således vara frivillig och det skulle dessutom stå hvar och en, som ej egde tillgång att betala hela inlösningskapitalet på en gång, öppet att småningom frigöra sig från skatten, genom erläggande af t. ex. 5 proc. ränta och 1 proc. i amortissement, eller tillsammans 6 proc. i kapitalbeloppet, hvilket sålunda blefve Den 29 November f. m. 463 amorteradt efter några och 3 0 års förlopp.
Jag tror, att större delen af våra skattedragande landtbrukare skulle med glädje ingå på sådana vilkor, och då skulle ett stort steg vara taget framåt målet, för befrämjandet af jordbrukets bästa.
Principen för grundskatterna ligger deruti, att jordbrukaren företrädesvis skall vara skattdragare åt Staten.
Det är en tlieori från gamla tider och denna har lyckligtvis numera, sedan industrien blifvit så mångfaldig, jemkat något med sig.
Såsom bevis derpå behöfver jag endast åberopa sednaste
Ständers åsigt i afseende på stång- och tackjernsrörelsen.
Denna är visserligen ännu beskattad i vissa delar efter mantalsberäkning; hvarförutan rörelsen drager en sorts grundskatt — stång- och tackjernsskatten.
Man hörde mången representant af de förra Ständerna vid sista Riksdag antyda, att en sådan beskattning vore ganska obillig, och att den enda beskattningen å jern till verkningen, likasom å hvarje annan rörelse borde vara medelst bevillning.
Denna princip bör sålunda äfven tillämpas på jordbruket, och jordegarne skatta ett visst, efter jordens taxeringsvärde bestämdt belopp.
Jag tager mig derföre friheten att föreslå ett amendement till Gr.
Posses motion af följande innehåll: a) All jord bör hänföras, med hänseende till skatterna, under en och samma kategori, till den mest gynnade vi ega. b) Den privilegierade, mest gynnade jordens alla skatter, förvandlade efter medel-markegångspris uträknas i penningar å 5 proc. kapital pr hemman, och bestämmes i en summa, som kallas grundskatt. c) Jordegare, som å sitt hemman är belastad med en större skatt än grundskattens bestämda siffra, är berättigad, om han så önskar befria sig från densamma, genom inbetalning till Statskassan af ett, den öfverskjutande skattens värde motsvarande kapital, på sätt, som här nedan närmare bestämmes. d) Pör sådant ändamål skola alla hemmans alla skatter beräknas efter medel-markegångspris, och hela skatten, för hvarje hemman särskildt, bestämmas och i Jordeboken antecknas. e) Denna operation bör ske länsvis genom nedsatta kommissioner, dem K.
M. förordnar på sätt Honom lämpligast synes, Nådigst iakttagande dervid, att halfva antalet ledamöter i dessa kommissioner kommer att utgöras af jordbrukare inom länet. f) Sedan hvarje hemmans skattebelopp, på sätt som nu blifvit sagdt, hlifvit genom vederb:de myndigheter bestämdt och kungjordt; så eger en och hvar jordegare, som å sitt hemman drager större skatt än den stipulerade grundskatten och önskar derifrån befria sig, dertill rättighet under följande vilkor, nemi.: 1)
Att sedan den grundskatt, som hvarje hemman skall draga efter detta förslag, blifvit från hemmanets hela skattebelopp subtraherad, den återstående skatten kapitaliseras efter 5 proc. ränta. 2) Att jordegare, som, på sätt framdeles bestämmes, anmäler sig vilja infria sin kapitaliserade skatt, dertill må ega rättighet genom inbetalandet af 6 proc. årlig ränta å 464 Den 29 November f. m. kapitalet, hvaraf 5 proc. räknas såsom ränta och 1 proc. som amorteringsbidrag. 5)
Att ifrån den dag, som jordegare i vederb. ordning anmäler sig, för sitt eller sina hemman vilja, på sätt här ofvan sagdt blifvit, inbetala sin skatt, och.samma förpligtelse nogsamt fullgör, alla andra skattebidrag än den stipulerade grundskatten upliöra att från jorden affordras honom. g) Att skäligt afseende genom någon viss kapitalrabatt fästes på den blifvande bevillningens belopp, som lösegifvare måste åtaga sig, och som, sedan den blifvit fullt utredd och sednast 10 år efter skattelösens början, måste till siffra bestämmas.
Jag vet alltförväl att man skall invända, att de sålunda beredda inkomsterna icke skola blifva tillräckliga till jernvägarnes bekostande, men jag svarar derpå, att man då är oförhindrad att tillgripa den utväg, som man nu tänker begagna, eller statskuldssystemet, ty man kan ju fondera dessa lån på löseskillingen för ifråga var: de grundskatter, fondera på desamma ett särskildt skuldsystem för sig, då man i allt fäll icke blifver förhindrad, att fort sätta det för landet angelägna jernvägsföretaget.
Innan jag till besvarande uptager de anmärkmr, som blifvit framställda emot mitt förslag, ber jag att få afgifva en förklaring, hvarföre jag icke aflemnade motionen i ett mera fullständigt skick.
Då man vill behandla en fråga af större betydenhet, kan man förfara på tvenne sätt.
Antingen framlägger man frågan i ett fulländadt skick, utarbetad och utredd i alla dess specialiteter, hvilket sätt jag skulle vilja kalla det tlieoretiska; eller ock framställer man saken i dess enkla nakenhet, under förutsättning, att den sedermera, för att så säga, utarbetar sig sjelf.
Jag har valt det sistnämnda sättet af den anledn., att jag ieke egt tillgång till de materialer, som fordrats för att till alla dess detaljer fullständigt utreda frågan, samt dessutom befarade, att om jag framkomme med ett detaljeradt förslag, så skulle mina motståndare kasta sig öfver dessa detaljer och fördränka hela hufvudfrågan i ett haf af små anmärkmr, hvilket sätt att mörda lifsfrågor ofta med mycken fördel begagnats.
Jag har derföre framlemnat motionen utan något omhölje af detaljer, öfvertygad, att den tanke, som ligger till grund för förslaget, är en stor tanke, hvilken, om den skärskådas från alla sidor, om den anfalles och försvaras, kommer att utveckla sig sjelf, måhända vinna framgång och sålunda leda till fäderneslandets bästa.
Jag har således icke, på sätt Gr Gyldenstolpe anmärkt gjort mig skyldig till någon vårdslöshet i detta fall, utan jag har, af nyssnämnde anledn., just med afsigt framkastat endast den grundtanke, hvars riktighet jag nu skall söka försvara.
Vid bemötandet af de anmärkmr, som blifvit gjorda af Gr.
Gyldenstolpe och Hr Sandströmer, må det tillåtas mig att börja med den sistnämnde, enär hans anmärkmr verkligen voro af en så grav natur och en sådan betydenhet, att de först måste undanrödjas, innan det lönar mödan Den 29 November f. m. 465 mödan att gå vidare.
Den vigtigaste af Hr Sandströmers anmärkmr var, att man ej kunde tvinga jordegarne att inlösa sina grundskatter inom en så kort tid som 12 år, samt att, ifall de ej tvingades dertill, man äfventyrade att ej erhålla tillräckliga medel till jernvägsföretaget.
Jag inser och erkiinner hela vigt en vf denna anmärkn.
, men, mine
Hrr, det finnes ett annat sätt att gå tillväga, oell det är detta sätt jag nu vill framställa, såsom ett amendement till min egen motion.
Jag vill alldeles icke hålla på de 12 åren och den hastiga kapitaliseringen, utan jag vill, i likhet med hvad jag tror Frih.
Haab föreslog, hemställa, huruvida det icke skulle gå an, att egarne till den skattskyldiga jorden finge inlösa skatterna under en tid af 40
Ar medelst en årlig afbetalning af 5 proc. i ränta och 1 proc. i amortering, så framt de ej ville inlösa skatterna på en gång, då sådant skulle stå dem fritt.
Om man valde denna metod, skulle man, enl. min öfvertygelse, hafva tillräckligt dragit försorg om de skattskyldiges fördel.
Det torde nemi. vara klart för hvar och en — och jag tror att det just var Hr Sandströmer, som här i landet mest bidragit till denna klarhet, hvarföre jag ock anser landet stå till honom i stor förbindelse —, att om man blott får sina skatter utsatta i en bestämd penningesumma, i st. f. i flera skattepersedlar, så kan man utan synnerlig olägenhet betala något högre skatt, enär en bestämd penningeskatt icke trycker så mycket, som då skatten är satt in natura och således fluktuerar efter de omvexlande varuvärdena.
Ty, mine Hrr, det qvarstår såsom ett faktum, att de skatter, hvarom här är fråga, trycka den Svenska jorden med ett kapitalvärde af 120 milhr eller med en årlig ränta af 6 milhr, hvilken dessutom är i stigande, till följd af de stigande varupriserna.
Om man nu så småningom ville lätta jorden från denna tyngd, genom att tillåta de skattskyldige att under en tid af 40 år amortera dessa 120 milhr, skulle de, enl. min öfvertygelse, med tacksamhet emottaga ett sådant anbud, och utan någon särdeles svårighet fullgöra afbetalningen och Staten skulle ingenting äfventyra, vare sig att den skattskyldige valde den ena eller den andra af de nu föreslagna metoderna för grundskatternas inlösning.
Hvad nu den af mig först föreslagna metoden särskildt beträffar, så tycker man visserligen det vara öfverdrifvet mycket, att från egarne till den skattskyldiga jorden årligen taga 10 mill.-r.
Men jag beder de af Eder, mine Hrr, hvilka äro jordegare, att icke se saken från denna allmänna synpunkt, utan gå till Eder sjelfva och fråga Eder, huruvida Ni skulle vilja och kunna under loppet af 12 år lösa
Eder jord från grundskatterna.
Jag har sjelf gjort mig denna fråga, jag har besvarat densamma med ja och jag tror, att en stor del af E. o. Ad:s ledamöter skulle göra sammaledes.
Jag har äfven framställt denna fråga till en mängd af den skattskyldige allmogen och af dem fått samma svar.
Jag tror derföre, att om man ser frågan ur sin enskildta synpunkt och ej låter skrämma sig af de 10 milhrna, så skall man ej finna det vara så omöjligt för hvar och en särskildt jordegare att anskaffa några tusen
R:dr för att befria sin egendom från grundskatterna.
H. I. 30 466
Jag öfvergår nu till Gr.
Gvldenstolpes yttrande.
Han har börjat med att säga, att han förmodade min afsigt endast vara, att söka skaffa penningar till jernvägarne, och icke att afskaffa grundskatterne.
Frågorna äro å min sida alldeles kombinerade och jag har sammanställt dem derföre att jag anser, att
Svenska jordens befriande från grundskatterna utgör ett oeftergifligt vilkor för dess uparbetande efter en rationell jordbruksmetod, samt att den öfverallt i landet sig företeende ifvern för jernvägsanläggningar vore én passande och kraftig häfstång för den förra frågan.
Frågorna äro således af mig kombinerade, och den ena gtår alldeles icke isolerad från den andra.
Gyldenstolpe sagt, att om det vore svårt för Staten att uplåna penningar, så skulle denna svårighet vara ännu större för den enskildte.
Detta eger sin fullkomliga riktighet, mine Hrr, om fråga är, att utom landet uptaga lån å flera milhr, ty sådant är utan tvifvel vida lättare för Staten än för den enskildte.
Men är det deremot endast fråga om att få så mycket penningar som möjligt inom, landet, så skulle jag tro, att mitt förslag dertill har betydligt företräde framför Gr.
Gyldenstolpes skyldsystem.
Jag vill visserligen icke härmed hafva sagdt, att man genom antagande af mitt förslag skulle få alla de till jernvägsföretaget erforderliga penningar, men det säkra är, att man' skulle få så mycket penningar, som landets jordegare möjligtvis kunde anskaffa, och den säkra vinsten vore, att man ej behöfde anlita Statslånesystemet förr än man fått veta, att det ej vore möjligt att anskaffa hela summan inom landet.
Gyldenstolpe har uti sitt yttrande framställt en kalkyl och deruti upstaplat en sådan mängd af milhr, att han tyckes likasom vilja skrämma R. o. Ad. med de oerhörda summorna.
För att söka motverka denna skrämsel, borde jag taga min tillflykt till milliarder, men som det fordrar någon tid att upriitta kalkyler på så stora summor, auhåller jag, att Gr.
Gyldenstolpes yttrande måtte få hvila på bordet, eller, rättare sagdt, att jag måtte få anstånd med granskningen af hans kalkyl, till dess hans yttrande blifvit skriftligen upfattadt och för mig tillgängligt.
Emellertid kan jag icke annat än lyckönska Sverige till att hafva från Gr.
Gyldenstolpe fått emottaga ett förslag, enl. hvilket Sverige skulle fä sina jernvägar för intet.
Detta är onekligen ett sätt, som vida öfverträffar det af mig föreslagna, och för den händelse, att sådant läte sig göra, skulle jag med nöje afstå från mitt förslag; men jag måste dock bedja Hr Grin, att något närmare utveckla denna sinnrika plan, innan jag obetingadt kan antaga densamma.
Men jag kan ej afhålla mig ifrån att nu genast göra en anmärkn. emot Gr.
Gyldenstolpes millionkalkyl.
Det förefaller mig, såsom skulle Gr.
Gyldenstolpe dervid hafva förbisett, att de 6 milhr, som utgå i grundskatt, verkligen måste utgå, och hade han kapitaliserat dem. samt lagt ränta på ränta, så tror jag, att det gått an att fä en lika så god räkning, som den nu af honom upgjorda.
Dessutom förefaller det mig, att Gr.
Gyldenstolpe i sin kalkyl betraktat den Svenska nationen och Sveriges jordbrukande befolkning såsom tvenne olika personer
•1C7 och således alls icke tagit i betraktande, hvilken verklig olägenhet för Svenska folket det är, att dess jordbrukare tryckas af oskäligt stora skatter.
Jag för min del måste bekänna, att jag ieke kan se någon särdeles stor skillnad emellan den Svenska nationen i allmänhet och de skattdragande jordbrukarne, och anser således, att om de sednares bördor lindras, så är detta äfven en vinst för hela nationen.
Jag slutar med att uttrycka en med förundran blandad glädje deröfver, att, tvärt emot min förmodan, man icke såsom ett skäl emot förslaget åberopat vådan af alla grundskatters uphäfvande.
Jag kan icke annat än deruti se ett tecken, att jag nu befinner mig ibland en församling af den Svenska Adeln, som till större delen utgöres af den jordbrukande Adeln, och således känner, att om någon fara skulle komma att hota vårt fädernesland, så skall den afvärjas genom en ansträngning af alla klassers fosterlandskänsla, men icke derigenom, att man envist bibehåller skatterna å en klass, under det att man söker lindra alla de öfrigas.
Posse har förebrått mig att vilja skrämma R. o. Ad. med millioner.
Jag har icke ens trott mig kunna skrämma Gr.
Posse med mina beräkningar.
Siffror tala för sig sjelfva, de må nu bestå af milhr eller milliarder, och jag har framställt min kalkyl för att dermed bevisa, att Sverige skulle genom antagande af Gr.
Posses förslag förlora en årlig inkomst af 6 milhr.
Någon oriktighet i denna kalkyl har Gr.
Posse icke kunnat ådagalägga, och den torde derföre få qvarstå såsom ovederlagd.
Jag har icke påstått, att
Sverige genom statsskuldssystemet skulle få sina jernvägar för intet, ty ett sådant påstående innefattade naturligtvis en orimlighet; men jag har sagt, att, till följd af det olika sättet att anskaffa penningarne, Gr.
Posses förslag skulle medföra vida större kostnad än statslånssystemet.
Prågan reducerar sig nemi. helt enkelt till, huruvida det är bättre hushållning att använda penningar, för hvilka man erlägger 4 l/2 proc. ränta, än att använda penningar, för hvilka man gifver 5 proc. i ränta.
Konstigare är ej saken, och jag tror icke att någon skall jäfva, att det är större vinst att få penningar för 4 V2 proc., än att för dem betala 5 proc.
Jag har begärt ordet blott för att rätta ett uttryck uti Gr.
Gyldenstolpes anförande.
Han sade, att Sverige skulle förlora 6 milhr, såvida grundskatterna uphäfdes.
Jag anser, att det vore rättare att säga, att svenska Statsverket skulle förlora denna summa, ty Sverige skulle onekligen hafva vinst derutaf, att dess jordbrukande befolkning icke nedtryckes af skattebördor, som göra större delen af den till lastdragare i st. f. medborgare.
Jag får derföre protestera emot begagnandet af sådana uttryck, så väl nu som framgent, enär jag anser dem vara medborgerligt kränkande.
Jag har uti mitt anförande alldeles icke vidrört frågan om grundskatternas borttagande.
Jag har endast betraktat saken från dess financiella sida, men alls icke bedömt huru - 468 Den 29 November f, m. vida det vore nyttigt eller icke, att
Sverige och dess skattskyldige innebyggare mistade grundskatterna.
Denna del a£ frågan lemnar jag derhän, men så mycket vågar jag påstå, att det icke ligger någon obillighet i dessa grundskatter, enär de icke äro något annat än en Statens egande inteckning i den jord, på hvilken dessa grundskatter hvila.
Hr Estenbergs, Carl Christian, d. 26 dennes e. m. på bordet lagda motion om tillsättande af ett kyrkligt Utsk.
Detta är den andra motionen i ord ningen på denna dags föredragmslista, som rörer behandlingen af kyrkliga ämnen, och det är den fjerde, som i allmänhet angar religiösa saker.
Huru många motioner vi förut under Riksdagens lopp haft, rör:de dylika frågor, är R. o. Ad. nogsamt bekant.
Redan då Hr von Koch först väckte sin motion, instämde jag för min del i densamma, och jag gör det äfven på visst sätt med Hr Estenberg, i fråga om tillsättande af en särskild kommission för handläggandet af kyrkliga frågor.
Hr Estenbergs motion går ut på tillsättandet af ett Utsk.; Hr von Köchs åter på bildandet af en komité.
Det visar sig således af båda dessa motioner, likasom af den mängd, som angå dyilka frågor, behofvet af hvad jag tagit mig friheten under särskilda Riksdagar, och sednast under den sistförflutna, på detta rum föreslå, nemi. uprättandet af ett EcklesiastikColhm, som skulle behandla alla kyrkan rörande frågor.
Yi hafva från Regeringen fått mottaga åtskilliga förslag och nåd.
Propos:r om inrättande af särskilda embetsverk för andra ändamål, såsom t. ex. ett statistiskt och ett geologiskt; men då ännu icke någon Propos. inkommit ang:de inrättande af ett EcklesiastikColhm, tror jag icke att något sådant under denna Riksdag är att förvänta.
Jag ser likväl, att K. M. i nåder föreslagit tillsättande af en särskild ExpeditionsSekret. vid EcklesiastikDeparbtets Expedition, som skulle komma att handlägga frågor ronde elementarläroverket; och detta torde vara desto mera af nöden, som Chefen för nämnde
Departement är öfverhopad med behandlingen af icke allenast rent kyrkliga och presterliga frågor, eller sådana, som i första hand tillhöra Consistorierna, utan äfven af en mängd andra, sinsemellan ingen gemenskap egande ämnen.
Så har jag t. ex. af Tidningarne sett, att denna embetsman afsänder telegrafdepescher om boskapssjukan; då det deremot finnes många andra ämnen, som ligga hans embete mycket närmare, hvilka icke tillhöra honom att handlägga.
Jag har af en gammal embetsman hört sägas, att det endast är tvenne mål, för hvilka de, som förrätta Kronans tjenst, böra arbeta, nemi. för äran och födan.
Detta torde- i visst afseende vara sannt och kan jemväl lämpas på presterskapet; men den sanna äran är den, som räcker icke allenast i tiden, utan äfven i evigheten.
De frågor, som icke angått särskilda kommissioners tillsät - Den 29 November f. m. 469 tande, t. ex. fördelningen af presterskapets löner, hafva egentligen afsett presterskapets föda; men ang:de förra delen, eller deras sanna ära, hafva vi icke ännu haft något att fröjda oss åt.
Jag är dock öfvertygad om, att denna sanna äras förvärfvande åt presterskapet hufvaidsakligen beror derpå, att någon öfverstyrelse finnes, som tillser, att presterne såväl som andra embetsman fullgöra sina skyldigheter.
Man säger, att en sådan styrelse f. n. redan finnes inom hvarje stift i Domkapitlet; nå väl! men hvem har väl tillsynen öfver dessa
Domkapitel?
Jo, Konungen Sjelf och Hans Kegering; men man besinnar icke, att
Domkapitlens öfverhufvuden skola sjelfva granska Regeringens åtgärder, och att de utgöra betydliga makter så väl i Constit.Utsk. som StatsUtsk.
Detta gör det desto nödvändigare för Regeringen att ega något sjelfständigt embetsverk att stödja sig vid i frågor, som angå den kyrkliga ordningen och tillsyn öfver, att presterna rätt utöfva sitt kall.
Hvad var det, som våra krigare aktade så högt under vårt ärofullaste krig, jag menar det under Gustaf II Adolf för religions- och samvetsfriheten, om icke just manstukten inom den Svenska hären.
Lika mycket borde detta vara förhållandet bland dem, som föra andans svärd.
I resolutionen på presterskapets besvär d. 20 Nov. 1786 står följande: »Och finner K.
M. en allvarsam tillsyn öfver det Lutherska presterskapet nu mera så mycket angelägnare, sedan K.
M. af ömhet för en anständig samvetsfrihet, och i afseende på flera Rikets förmåner, tillåtit främmande Religioners fria utöfning.»
Om sådana tider stunda, som de, hvilka varit, tror jag, att man deruti skall finna en ännu större nödvändighet af att tillsätta särskilda kommissioner, på sätt Hrr Estenberg och von Koch föreslagit, för att behandla dylika frågor; och jag är fullkomligt öfvertygad, att ett GeneralKonsistorium eller ett EcklesiastikColhm framdeles kommer att behöfvas.
Emellertid tager jag mig, af den nu framställda motionen, anledn. anhålla, att framdeles få upläsa det förslag, som under föregående Riksdagar blifvit väckt, ang:de inrättande af ett Ecklesiastikt embetsverk.
Den värde motionären har fö reslagit, såsom orden i hans motion står att läsa: »att ett särskildt kyrkligt Utsk. vid denna Riksdag måtte hildas, hvaruti Kyrkans högvigtiga angelägenheter, som under denna Riksdag komma att beröras, af sakkunnige män kunna behörigen handläggas, innan de komma till R.
Om detta förslag blefve R.
St:rs beslut, skulle det blifva ganska svårt att veta, hvilka frågor som till detta Utsk. skulle remitteras.
Vi hafva i dag remitterat en motion väckt af Hr Geethe, ang:de tillåtelse för Annex- och Kapellförsamling, som har egen kyrka och prest, att frånskiljas moderförsamlingen och utgöra eget pastorat, till Ekon.Utsk.; men icke kan man neka, att denna fråga är för Kyrkan af ganska stor vigt, och måhända borde den derföre hafva kommit till det föreslagna kyrkliga Utsk.
Vi hafva jemväl remitterat frågor om förbud att försälja spirituösa drycker på Söndagen, till BevillmsUtsk.; men tilläfventyrs borde de äfven hafva blifvit förvisade till det kyrkliga Utsk., 470 Den 29 November f. m. och på detta sätt skulle jag kunna fortsätta upräknandet af frågor, hittills remitterade till andra Utsk., hvilka borde komma till det nyssnämnda.
Förmodligen har väl derföre den värde motionären, oaktadt han uttryckt sig otydligt, inenat att till detta Utsk. skulle remitteras sådane frågor, som antingen redan hafva blifvit, eller framdeles under Riksdagens lopp, blifva väckta, ang:de religionsfriheten.
För min del skulle jag emellertid tro, att särskilda Utsk. böra tillsättas endast för sådana fall, då verkligt behof deraf förefinnes, och jag kan icke finna hvarföre LagUtsk. skulle vara förhindradt, eller obehörigt, eller icke fullt qualificeradt att uptaga sådane frågor, som dem motionären menat.
Dessutom förefinnas mot den föreslagna åtgärden sådana formella hinder, som göra den alldeles omöjlig att vidtaga.
Det är nemi. bekant huruledes E.
St:r (samtligen, skulle jag tro) redan till LagUtsk. remitterat frågor af denna beskaffenhet; om nu en fråga blifver till orätt Utsk. remitterad, så kan detta hjelpas endast på det sätt, att Utsk. inom 8 dagar från remissen fiterlemnar densamma, hvarefter det beror på E.
St:rs beslut, hvart hon bör remitteras.
Nu hemställer jag huru man skulle bete sig med alla de frågor, som redan blifvit till LagUtsk. remitterade för icke 8 utan 14 dagar sedan; dessa frågor kunna icke från Utsk. återtagas, och Ständerna ega icke rättighet att återkalla ett redan fattadt beslut.
Jag kan således icke ur någon synpunkt gilla det framställda förslaget, utan anhåller om afslag å detsamma.
Hr Estenberg:
Jag har med flit icke vid min motion fo gat några motiver, i förhopning att vid detta tillfälle sjelf få anföra dem, som för densamma kunde åberopas och som redan hos mig varit klara.
Emellertid, då jag nu funnit, att en stämma höjt sig mot mitt förslag, hvilket jag verkligen icke föreställt mig kunna inträffa, så föranlåtes jag att bedja E. o. Ad. öfverse med det bristfälliga i utvecklingen af berörde motiver.