Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är mera nyttigt för det allmänna att få korta neli bestämda Revisionsberättelser för en viss tid, än att få voLumer, som, utan att bålla sig till viss tid, utbreda sig öfver de omständigheter, hvilka utgöra dagens talämnen, i hopp att vinna uppmärksamhet och parti.
Samme Talare har äfven sagt, att
Grundlagen och ett godt samvete vöre den bästa instruction.
Jag instämmer med honom i detta yttrande, men menniskoslägte! är så beskaffadt, aLt det goda samvetet ej alltid står i förening med upplyst begrepp om hvad som är rätt; och då så är, lärer det äfven för Revisorer, de må väljas huru sorn hälst, icke vara skadligt att äga någon ledning.
Jag tillstyrker bifall till Utskottets Utlåtande, öfvertygad att nationen skall vara belåten att få slut på denna strid, på sätt bär är < föreslagit, och jag har godt samvete för min person i afseende på den delaktighet jag haft i denna sak.
Jag yrkar bifall, helst en återremiss vore utan allt annat ändamål än tidsutdrägt, sedan tre Stånd bifallit Utlåtandet.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetter stedt, Guslaf:
Då StatsUtskottet, i det afgifne förslaget, med mindre väsendtliga förändringar antagit det förslag, som innefattas i Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, och jag i egenskap af Konungens Råd - Den i5 Jan nar i i f. ro. i73 gifvare tillstyrkt denna skrifvelse, torde Ridderskapet och Adeln finna naturligt, att jag förenar mig med de öfrige Ledamöter, som här yttrat sig för bifall till del af Statsutskottet afgifne förslag.
Redan under denna Riksdag, och äfven vid den föregående, har i detta ämne så mycket blifvit anfördt, att jag tror opinionen i delta afseende hafva hunnit utbilda sig.
Jag tror svårligen att något nytt, vare sig för eller emot, kunde anföras, som icke redan blifvit anfördt, åtminstone icke något sådant, som kunde rygga en redan fattad öfvertygelse.
Mig torde likväl tillåtas få upptaga några smärre här anförde omständigheter, och deribland först att, som mig syntes, Grefve
Horn önskade stöd för återremiss deruti, att en sådan instruction borde utfärdas för Revisorerne, som inskränkte sig till ett återupprepande af 68 §.
Jag får likväl till honom sjelf hemställa, om icke just i denna §. de orden två års afshitade räkenskaper finnas, som utgjort ett af tvisteämnena.
Grefve Horn, om jag fattade hans mening rätt, tilläde, såsom ett förslag och tillägg vid instructionen, att räkenskaper, utan inskränkning till tid och rum, skulle aflernnas.
Jag hemställer, då meningen var att inskränka instructionen till 68 §., och deruti ej finnas några ord rörande tid och rum, huruvida icke uppstod nödvändighet af en vidsträcktare instruction, än blott upprepande af §:n.
Af »74 Den iS Januari i f. m. en annan Talare, Herr Lefren, är jag förekommen i besvarande af flere anmärkningar af Herr Cederschjöld, i afseende på deu af honom gjorde jemförelse mellan Utskottets förslag och Konungens skrifvelse.
Det tillägg Utskottet gjort i 2 §., mot hvad Konungens skrifvelse innehåller, äger jag den mest fullkomliga anledning tro, ehuru det nu är intagit för redighetens skull, innefatta meningen i Konungens förslag, men jag medgifvcr att det är bättre, att det utföres.
Som detta stadgande utgjorde afsigten af Konungens framställning, så är det ingen vidare concession i detta afseende.
Hvad uppräknandet af Cassorne beträffar, som står i Konungens, men är förbigånget i Utskottets, förslag, tror jag att i anledning deraf ingen tvist kan uppstå, emedan Konungens lill Rikets Ständer aflemnade förslag utvecklar hvad meningen varit.
Herr Cederschjöld har väl anmärkt, att ehuru det stod förut StatsVerket i alla dess delar, har man likväl tagit sig anledning att neka revision af flere Cassör och räkenskaper.
Men det tror jag hafva härledt sig deraf, att ehuru detta står i Grundlagen, står i 1812 års instruction:
StatsContoirets räkenskaperhvilket icke är det enda beviset af instructionens föga öfverensstämmelse med Grundlagen.
I afseende på 12 §. har Herr Lefren fullkomligen förekommit mig, och jag är öfvertygad, att den Embetsman af StatsContoiret, som utses att gå Revisorerne tillhanda, val Den i5 Januari i f. m. skall vara skicklig, men ej öfvermåttan talför.
Herr Cederschjöld har trott, att då i förslaget förekommer att räkenskaperne skola vara granskade i KammarRätten, hinder deraf kunde uppstå.
Jag får Blott dervid anmärka, att denna granskning hittills alltid försiggått, och att likväl, mig vetterligen, intet hinder uppstått för Revisorerne att få granska de räkenskaper, som för dem böra vara att tillgå.
Dessutom finnes i instructionen ett serskildt stadgande, att derigenom icke uppehåll i revisionen får ske.
I afseende på den anmärkning af Herr Cederschjöld, att den Revisorerne lemnade rätt att inträda i samma befattning, som 3o §.
Riksdagsordningen lemnar SlatsUtskottet, vore borttagen, hemställer jag om icke, genom detta intagande i 1812 års instruction, en utsträckning hade skett af hvad Grundlagen tillägger Revisorerne, hvaraf en Grundlagstolkning uppstod, som ej är öfverensstämmande med det sätt, hvarpå Grundlagen skall tolkas.
Det är i det hopp, att denna tvist, som så länge fortfarit, till ingen båtnad för någondera af Statsmakterna, ändteligen skall upphöra, som jag tillstyrkt afgifvandet af den Kongl. Skrifvelsen.
I denna har jag trott att Konungen visade, att han gick Rikets Ständers önskningar till mötes, och det är i hopp att dess antagande skall leda till tvistens fullkomliga biläggande, som jag anhåller om proposition till bifall å Utskottets förslag. 176 Deri i5 Januari! f. ni.
Hå händelsen gör att jag kommer att yttra mig näst efter tvänne Talare, hvilkas tillbörliga anseende, förenadt med vältalighet, är så väl kändt, är det ej underligt, om jag med något mera förlägenhet än vanligt gör de tankar gällande, som jag utbeder mig att få yttra.
Det gifves tillfällen, då derr inskränktare förmågan måste yttra sig, ehuru drifven endast af den kraft, den goda viljan gifver; och detta tillfälle är för mig inne.
De många frågor, sorn förekomma i detta ämne, hvälfva sig hufvudsakeligen omkring den ena, huruvida Revisorernes granskningsrätt skall vara inskränkt till de två år, om hvilka Grundlagen yttrar, att Revisionen må kunna omfatta två års afslutade räkenskaper.
Här står ordet må, ej skola/ ingen inskränkning finnes.
Säkerligen har det icke undgått Ridderskapet och Adeln, hvarken under uppläsningen af Instructionen, ej eller under discussionen, huru på fler fa ldiga ställen detta ord må, blifvit inskränkt, om ej genom skall, dock med att på flerfaldiga ställen upprepa, att endast två år äro underkastade granskning.
Dessa §§. äro; den egde, der det förekommer:
Vid början af hvarje Revision öfver Statsverket låter Kongl. Maj:t, till beredande af en fullständig öfversigt deraf, till Revisorerne öfverlemna de vid föregången lämplig tid, så väl ifrån Kongl.
StatsContoirel sorn alla öfrige förvaltande Verk, Den i5 Januari i f. m. *77 Verk, infordrade och till Kongl. Maj:t ställde underdåniga berättelser om tillståndet och styrelsen af fe under deras förvaltning stående delar af StatsVerket de år, för hvilka af slutade Räkenskaper skola vid samma Revision företes.
Vidare ii §., på åtskilliga ställen: 'Jemte RiksHufvudBöckerne för de dr, som utgöra föremål för hvarje Revision, öfverlemne StatsContoiret till Revisorerne alla sina öf riga Räkenskaper, Protocoll och Handlingar för samma år.
Vidare 12 , der det förekommer, att en af StatsContoirets ledamöter skall lemna upplysningar, som äga sammanhang med StatsVerkets tillstånd, styrelse och f örvaltning under de år, för hvilka af slutade Räkenskaper granskas; och ändteligen förekommer i 14 §•» att Konwigens Embetsmän skola afgifva upplysningar, hörande till de års styrelse och förvaltning, för hvilka af slutade Räkenskaper blifvit till Revision aflemnade.
Ett försök är således, så vida jag kunnat uppfatta meningen, tämineligen tydligt ådagalagdt, att, med undvikande af någon emot Grundlagens ordalydelse stridande rättelse, göra en inskränkning till två år uti Rikets Ständers rättighet, hvilken man generelt uttryckt, och, blott i afseende på tiden för sammanträdet och hvad som skall granskas, inskränkt till yttrandet att de må kunna omfatta två år» Ordet minst hade väl här varit på rätta stället, men hvar och en, som läser §:n, finner 5y II. 12 Den i5 Ja nu ari i f. m. att meningen varit minst, och att Revisorerne icke oftare skulle sammanträda.
Det synes verkeligen besynnerligt, om det på Styrelsens sida skulle vara någon slags skygghet att låta Rikets Ständers Ombud granska dess åtgärder, särdeles inom en representation sådan som denna, der vi under årets och Riksdagens lopp hafva erfarit, att den fruktade granskningen följer efter dechargen.
En sådan granskning mätte ej vara mycket farlig, då resultaten komma, sedan man lemnat decharge.
En förment olägenhet, hvilken äfven Herr Lefren framställt, skulle jagkunna upptäcka, för de Styrande af den vidsträcktare granskningen, att det nemligen skulle kunna lyckas för dem, som sådant önskade, att ur räkenskaper, hvilka ej voro afslutade, utplocka sådana saker, hvarmed de kunde missleda andra och skaffa sig parti.
Jag tror likväl, att om afsigten med inskränkningen är att hindra detta, missförstår man sitt eget bästa, ty säkerligen kunna ändå ej rykten utestängas.
Man skall då ej lyckas att utplåna sådana, som beställsamlieten kan sprida.
Jag tror, att endast genom den öppna granskningen Nationen blir van att, om någon med kittslighet framdrager anmärkningar, ej bry sig om deni, förr än den sedt hvad grund de äga.
Det är just genom framläggandet i dagen af det sanna förhållandet, som möjligheten att skaffa parti kan undanrödjas.
Det är således, enligt min tanka, ett missförstånd af eget Den i5 Januarii f. m. •79 Lästa, då man så mycket ifrar för att utestänga från upplysning, hvarest upplysning kan framkomma.
Dessutom är det en allmän grundsats i liela vår förvaltning, att man måste äga tillgång till alla handlingar.
Detta gäller för hvar och en privat man, ty tjenstemannen är skyldig att lemna utur sina diarier underrättelser, huru det tillgår med målen, ur Löckerne huru Cassan står o. s. v.
Hvartill åter denna inskränkning, och detta uppskof i Revisionen, kunna leda, är för hvar och en öppet.
Om man jemför det enskilta lifvet, huru hvar och en är män att, då han har en förvaltare och har tillgång till hans räkenskaper, äfven få jemföra Cassabehållningen, skall man af detta exempel klart inse, att om man ej agde denna rätt, vore det Förvaltaren öppet att disponera de medel, som ligga under hans hand, att bedrifva en credit-rörelse för egen räkning under lika lång tid, sorn granskningen uleblef.
Dessutom är det gifvet, att en möjlighet derigenom lemnäs till räntevinst på så stor del af det capital, som man ej är skyldig att redovisa.
Yi hafva i i8a5 års Revisorers Berättelse sedt, huru influtne medel för krut ej på längre tid redovisats; att således räntan för detta capital ej kommit RiksgäldsContoiret till godo, dit det bordt inflyta; att RiksgäldsContoiret, som var satt i skyldighet att upplåna medel, hade kunnat slippa upplåna den summa, 5j H. 12* i8o Den i5 Januari i f. m. hvarom det gick i författning.
Sådant allt är klart för hvar och en.
Detta är blott ett exempel i smått.
Exempel i stort kunde också gifvas.
Då jag nu upptagit de omständigheter, hvilka kan hända ej efter ordalydelsen strida emot Grundlagen, ber jag att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på, huruvida denna 12 §. kan sägas stå i öfverensstämmelse med Grundlagen.
Der står nemligen: Kongl. Maj:t förordnar i Nåder en af Stats Contoir ets ledamöter, att under förrättningen Revisorerne biträda, med pligt och rättighet för denne Embetsman, att till Revisorernes Protocoll lemna i en eller annan måtto erforderlige upplysningar, som äga sammanhang med StatsKerkets tillstånd, styrelse och förvaltning under de är, för hvilka ajslutade Räkenskaper granskas.
Här måste det medgifvas, alt rättighet är någon annan än Rikets Ständers Revisorer lemnad till inträde i deras sammankomster och öfverläggningar, en rättighet, som Grundlagen förut icke för någon bestämt, ett tillägg i Grundlagen, sorn förut ej finnes.
Revisorerne hafva hittills varit ostörde i sina öfverläggningar af andre, än egne ledamöter.
Här framträder likväl en rättighet, hvilken äfven af de Talare, sorn bestridt att någon förändring derigenom åstadkommes, medgifvits kunna hindra Rikets Ständers Revisorer; men man har, på förmodan att Konungen skulle välja en sådan person, som ej hindrade Revi - De n i5 Januari i f. m. sorerne, ansett att man ej borde göra afseende å anmärkningen.
Om det är rätt, att på sådan grund gå till väga, vet jag ej hvad som ej skall kunna bifallas.
Man har likväl medgifvit, att detta är ett hinder.
Jag kommer nu till ett annat, som visar att tillfällen kunna finnas, då man vill lägga hinder i vägen.
Jag skall uppläsa det ur r3 §, Jag förbigår början; sluteligen säges: dock fä sä beskaffade upplysningar och handlingar icke af Revisorerne j med intrång på. efterföl] ande Revisor ers granskningsrätt, användas till grundvare sig för anmärkning eller godkännande af åtgärder under en senare tid j för hvilken af slutad Räkenskap då icke är till granskning öfverlemnad.
Jag hemställer, om icke här finnes ett hinder, ett i förväg lagdt hinder, att yttra sig öfver sådana allmänna handlingar, som man enligt Grundlagens, i Tryckfrihetslagen uttryckta, bud, äger rätt att utfordra.
Man har förut sökt hindra Revisorerne, genorri bestämmande af de två åren, att utfå några handlingar; men då Grundlagen och Tryckfrihetslagen båda förbehålla hvar och en annan rättigheten till allmänna handlingar, utan att lägga hinder för yttrande-rätten, synes sådant hinder minst kunna godkännas för Revisorerne.
Den, som 1823 så förstod Grundlagen, alt proposition då kunde göras på det förslag till Instruction, som Rikets Ständer och Ridderskapet och Adeln afgåfvo, han kan säkerligen, så vidt jag rätt för - Den i5 Januarii f. m. står Grundlagen, icke göra proposition pu det förslag som nu är framlagdt, emedan, om det ena icke öfverensstämmer med Grundlagen, det andra, såsom stridande tvärt deremot, visserligen icke eller gör det.
Det är redan ty värr af tre andra Stånd beslutadt, att den af StatsUtskoltet föreslagne lag eller instruktion för Revisorerne skall antagas.
Tiden må vara lämplig eller olämplig, det må man af lidens tecken dömma, att föreslå denna lag, grundar jag likväl icke mitt hopp derpå att Ridderskapet och Adeln skall afslå denna lag.
Om än jag hade detta hopp, tjenar det till intet.
Det är endast vid Herr Grefvens och LandtMarskalkens bedömmande af frågan, huruvida denna sak är öfverensstämmande med Grundlagen, som mitt hopp är fästadt.
I stråten af de allmänna ärendernas gång finnas dock de, det vet jag, och det har voteringarne i de andra Stånden visat, som icke följa denna gång.
Jag vädjar till Herr Grefven och LandtMarskalken med hopp och förtroende, att Herr Grefven och LandtMarskalken icke kan göra proposition på det af Utskottet framlagde förslag , såsom icke öfverensstämmande med Grundlagen, såsom icke öfverensstämmande med RiketsStänders, med hvarjeSvensk mans, rätt att hafva tillgång till, och fritt yttra sig öfver, allmänna handlingar.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkänriagaf, att plenum korinne klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Dea i5 Janualii f. m. i83 Herr Tham, Wollrath:
För att få det tvifvel häfvit, sorn en Talare yttrat, huruvida de 3 Stånden bifallit Utskottets förslag, vågar jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken anhålla, att RiddarhusSecreteraren må få lemna oss härom underrättelse.
Undertecknad Riddarhus Secreterare uppläste de från de öfrige RiksStånden| ankomne
Protocollsutdrag i detta ämne, af innehåll, att StatsUtskottets Utlåtande N:o 353, i fråga om ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer i afseende på deras befattning med StatsVerkets granskning, den i r dennes blifvit af Högvördige PresteStåndet bifallit, med iakttagande att Ståndet lemnat sitt bifall till de förra alternativen af 5 och 6 §§. uti nämnde Instruction; att samma Utlåtande den 8 dennes blifvit af Välloflige BorgareStåndet gilladt; samt sistnämnde dag af Hedervärda BondeStåndet likaledes bifallit, dock med förkastande af de redactioner af 5 och 6 §§. i Förslaget, som afse Revisioners hållande hvarje år.
Genom uppläsningen af de från de öfrige Stånden ankomne Protocollsutdrag lärer det vara hevisadt, att dessa Stånd hafva bifallit förslaget.
Någon återremiss torde således ej finnas tjena till annat än tidsutdrägt, som jag ej trodde att någon vill söka.
Frågan blir derföre endast om bifall eller afslag.
Jag anser mig icke hafva mycket att tillägga till hvad Herr i84 Den 15 Januarii fra.
Lefren och Grefvie af Wetterstedt anfört, men sedan åter en annan Talare upptagit några §§., och gjort anmärkningar, skall jag yttra några ord.
Vid 12 §. har han gjort den erinran, att den rättighet och pligt, som Utskottet föreskrifvit för en StatsContoirets ledamot, att biträda med upplysningar, skulle göra intrång på Revisorernes rätt att behandla frågorue.
Jag kan ej taga den tydningen af§:n, då det står endast: lemna i en eller annan måtto erforderlige nppljs^ ningar.
Det är endast upplysningar lian skall lemna.
Huruvida det kan skada eller hindra Revisorerne, att granska målen innan de göra anmärkningar, lemnar jag åt livar och en annan, än Talaren, att bedomina.
Hvad åter intrånget beträffar, sorn tros härröra genom slutmeningen af i3 §., att icke Revisorerne skulle få yttra sig i förhand öfver de handlingar, som dem kunna blifva meddelade, och icke angå de år, sorn tillhöra deni att granska, har man åberopat Tryckfrihetslagen.
Jag tror ej, att den bärär tillämpelig.
Det torde vara skillnad emellan hvarje enskilt man och en ledamot af en Revision.
Hvar enskilt man har rätt att begära handlingar och fritt yttra sig öfver dem.
Denna rätt äga Revisorerne äfven såsom enskilte, utom Revisionen; men inom
Revisionen torde det vara deras skyldighet att hålla sig vid de föreskrifter, som äro dem lemnade, och jag tror det vara rätt att de icke få yttra sig öfver livad sorn ej hörer Deu i5 Ju 11 uaili f. m. tilt saken.
För dem hörer till saken att yttra sig öfver de tvänne åren, icke öfver hvad som går utöfver dessa år.
Derföre tror Jag icke den enskilta yttrande- och gransk-, ningsrätten vara inskränkt.
Här är icke fråga om den enskiltes rätt, utan om föreskrift för Revisorerne, huru de skola handla.
Det är anmärkt vid i5 §., att den deruti befintlige föreskrift, angående Revisionen af KammarRätten, skulle göra hinder.
Men Ta-, laren borde läsa §:n till slut, då han skall finna, att intet hinder deraf kan uppkomma, Om ett års Räkenskaper ej hunnit blifva granskade af KammarRätten, hafva Revisorerne likväl lika rätt.
De få då ökadt besvär genom ziffergranskningen, men hindrade blifva de ej.
Vid den 18 §. har anmärkning blifvit gjord deremot, att Revisorerne ej directe till Konungen skulle få göra anmärkningar öfver hvad som kan vara felaktigt.
Jag tror detta stå i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Grundlagen föreskrifver för StatsUtskottet, och så vida Grundlagen ej gifver Revisorerne större rätt än StatsUtskottet, lär det blott vara till Rikets Ständer, som Revisorerne skola afgifva anmärkningar.
Att de skola aflemna något omdöme till Konungen, kan jag ej finna någonstädes föreskrifvit.
De böra anmärka och lemna Utlåtande i ämnet.
När man gifver Utlåtande, meddelar man tillika ett omdöme.
Då jag för min del anser det nu afgUne Utlåtande, om icke alldeles fullkorn - i86
Den i5 Jan n ar ii f. m. ligt, dock bättre än hvad sorn hittills varit, och bättre hufvudsakligen derföre, att det slutaren obehaglig strid, som varit Statsmaktcrne emellan, och hvilken ej kan vara önskvärd för andra, än dem som lefva i hoppet, att missnöjet skall fortfara, tillstyrker jag bifall å förslaget, Herr Hjerta, Gustaf:
Då Herr Grefve af Wetterstedt yttrat, att ändamålet med den Kongl. Skrifvelsen varit att sluta den strid, som af honom sjelf begyntes år 1815, och hvilken sedan, genom vid sista Riksdag Vägrad sanction å den af Rikets Ständer beslutade Instruction, fortsattes, och nu blifvit ett ämne för denna Riksdags förhandlingar, beklagar jag, att man valt sättet att gjuta olja på elden.
För min del kan jag ej begripa, huru Ministéren skall sluta, om den ej befästar förtroendet emellan Konungen och Folket, och jag vågar bestrida, att det vinnes på detta sätt.
Om meningen varit att sluta striden, hade man i ett land sådant som vårt, der Riksdagar ej inträffa oftare, än hvart femte år, valt medel, hvilka ej nedsatt den enda på mellan Liderne sammanträdande Ständernes auetoritet, utan tvärtom gifvit den tillfälle att i lugn handla.
Följden blir nu, att, i stället för Rikets Ständers Revisorer, måste fosterlandsvännen, såsom en helig pligt, begagnande tryckfriheten, intränga i Embetsverken.
Och hvad är afsigten?
Jo, att nedsätta förtroendet lill deni, I) e n 15 J a 11 u axn I'. m. 187 som granska StatsYerkets förvaltning, ty orden i 68 §.
Riksdagsordningen innehålla, att hvarje Revision må kunna omfatta tvänne års afslutade Räkenskaper.
Utgående från denna grundsats synes det, att ändamålet ej varit att sluta striden, utan att roan tvärtom velat komma Revisorerne att handla efter åsigter, som ej innebära större tydlighet än hittills, men lemna öppet för Embetsmännen att hindra granskningen och vålla ett qvarblifvande vid den inskränkta granskningsrätten.
Oedi vid hvilken period inträffar detta?
Jo, då man sökt att vinna ordning genom Rikshufvudboken, hvilken eftersätter afslutningen med ett år.
Då blir två- och trefjerdedels år det närmaste man kan komma den närvarande tiden.
För min del trodde jag, att, enär 1817 års Revisorer tillstaddes att se Räkenskaperne, och det icke eller nekades 1820 och 1822 årens Revisorer, det aldrig skulle anses såsom en inskränkning i Kongl..
Majrts rätt, att man 1823 insatte det i Instructionen, Då uppstod Grefve af Wetterstedt, och började striden, och till följd deraf hafva vi emottagit Kongl. Maj:ts Skrifvelse i ämnet.
Den är nu antagen genom tre Stånds beslut, hvilka i denna fråga äga afgöranderätt, och saken kan således ej mera ändras.
Tiden skall visa, om detta beslut kommer att skada eller gagna, att öka eller minska striden.
Här är nu endast fråga, huruvida Ridderskapet och Adeln vill göra sig delaktig i *88 Den i5 Januarii f. m. ansvaret för följderne af en sådan Instruction som den föreslagna, eller om, såsom en ledamot yttrat, Ståndet vill rädda sin ära genom vägradt bifall till en instruction, hvilken förminskar Rikets Ständers rättigheter.
Jag har uppstigit äfven för att öfvertala Grefve Horn, att afstå från sin begäran om återremiss.
Utskottet kan blott svara, att tre Stånd bifallit förslaget, och 69 §.
RegeringsFormen är tydlig, att de, i frågor, som denna, bestämma Rikets Ständers beslut.
Äfven vill jag vederlägga den svåra beskyllning Herr Lefrén gjort deni, som fordra fullständiga propositioner af Regeringen.
Sådane hafva aldrig blifvit ifrågasatte, då det angått Rikets Ständers praerogativer, endast i afseende å landets hushållning och ekonomiska ämnen, hörande till Folkets önskningsrätt.
Så långt har ej pligten emot Nationen blifvit bruten, att man begärt förslag af Konungen, då det angått våra praerogativer; med dem har Konungen ej att skaffa.
Jag förbigår bristerne i förslaget; de äro redan tillräckligt ådagalagde.
Det är klart, att ingen annan lag behöfves, än tillämpnings vanan, och att, genom nya påfund, man införer detaillefrågor.
Missförståndet 1823 gjorde, att man förlorat rättigheten för Revisorerne att göra anmälan hos Kongl.
Maj:t; och säga hvad man vill, är detta ej detsamma, som att af Kongl. Maj:t begära laglig undersökning, eller att göra anmälan hos IlikeLs Ständer.
Detta bevisas bäst genom för - Den 15 Jan n arli f. m. 189 hållandet med Magazinslnrättningen.
Hvar och en inser, att all jemförelse emellan StalsUtskottet och Revisorerne är oformlig.
Sia IsUtskottet finnes blott, då Rikets Sländer tillika finnas; Revisionen är en åtgärd, som står i stället för Rikets Ständer, emedan de ej sammanträda hvart annat, utan blott hvart femte år.
Är det ej billigt eller formligt, att desse ombud äga begära juridisk undersökning?
Jag kan ej begripa, huru man på allvar vill försvara denna sats.