Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag nu öfvergår lill mina anmärkn.-r emot redaktionen, ber jag att få genomgå'2:dra mom. af 10!):de §:n.
Det börjar på detta sätt: ”[lar Konungen låtit Riksdag fortfara utöfver den tid af tillsammans 4 månader, som sålunda är Riksens Ständer för ärendernas afgörande förbehållen—Jag föreställer mig det vara öfverflödigt, alt, på sätt här skett, närmare omnämna de 4 månaderne, samt att det, till följe af hvad som namnes i föregående morn., icke kan vara tveksamt hvilka 4 månader sorn afses.
Det synes mig således hafva varit tillräckligt, om man begagnat detta uttryck:
Riksdag, som fortfarit öfver 4 månader, må Konungen etc.
— Vidare heter det: ”när omständigheterna anses dertill föranleda.”
I fall man talar om alt omständighelerne skulle dertill föranleda, borde man väl närmare förmäla, hvilka omständigheter, som skulle kunna verka derhän, men jag tror det vara tillräckligt att, med dessa ords uteslutande, endast omnämna, alt K.
M. eger att bifalla eller ufsta hvad R.
St. uti ifrågavande afseende sålunda begärt.
Det slår vidare: ”kunna, om 3 RiksStånd det begära eller dertill samtycka, för bestämd lid af högst 6 månader upskjuta Riksdagens fortsättning.”
Jag ber att R. o. Ad. behagade i minnet bibehållla att det står: ”om 3:ne
Stånd det begära och dertill samtycka, kan Konungen under (i månader Riksdagen upskjuta.” ”Efter hvilken tids förlopp,” heter det vidare, ”R.
St. sjelfmant skola åter å Riksdagsorlen tillslädesvara.”
Att de icke få komma före den bestämda liden är klart, men deremot icke alt de skola inställa sig på dagen eller någon viss bestämd dag, ulan de kunna komma en månad eller .J år efter sedan riksdagens upskop lilländagålt, ty det står icke bestämdt när de skola inställa sig, utan endast, att de skola iakttaga, att de komma efter och icke före upskofstidens tilländagående.
Jag fortsätter, ”på R.
St. ankomme, att förordna om Utsk., ett eller flera, skola under upskofstiden Riksdagsärender bereda och utarbeta.”
Här står ”på R.
St. ankomne, att förordna”.
Jag vill visserligen erinra mig att, enligt 75:te §:n Riksd Ordn., bör det bero på 3 Stånd, att i en sådan fråga besluta, och jag vill hoppas, att, om denna redaktion blifver anlagen, densamma så äfven kommer att tydas, men jag kan dock icke underlåta att anmärka, att detta slår här i en senare period nära nog såsom en motsats till den föregående, der det heter: ”om 3:ne
Riksstånd det begära eller dertill samtycka”, nemi.
Riksdagens prorogering.
Har man i en föregående period talat om 3 Stånd, men icke i en efterföljande omnämner, huru många Stånds be13 H. 23 354 Den 31 Oktober. slut, sorn erfordras för att få frågan afgjord, så kan tvifvel upstå om alla 4 Stånden derom behöfva vara ense.
Vidare vill jag göra den anmärkning, alt, det synes mig vara öfverflödigt, att begagna både orden bereda och utarbeta, samt att blott ett utaf dem varit tillräckligt.
Emot den sista punkten af förevande 2:dra mom. samt 3:dje mom. har jag ingen anmärkning.
Jag öfvergår nu lill 80:de §:n, der jag tror, att man varit alltför vidlyftig och öfverflödig på ord, men då det förhållande existerar, att man i vår nu gällande Riksd.Ordn. ordagrant repeterar hvad som står i Reg.F:n, så vill jag icke klandra, att man äfven nu på enahanda sätt förfarit.
Då man likväl talar om Suppleanter, och då sjelfva ordets betydelse tillkännagifver, att dermed menas deni, som skola inträda i st. f. de ledamöter, hvilka kunna af laga förfall blifva hindrade att i göromålen deltaga, synes det mig öfverflödigt, att närmare utsträcka beskikningen, om hvad man dermed egentligen menar.
När del är ganska sanni, att det icke är någon svår konst att klandra, men desto kinkigare att skrifva, är jag i sanning förlägen, om jag skall upläsa ett af mig upgjordt förslag till 2:dra mora. i 109:de §:n Reg.F:n, hvilket jag dock helt och hållet underkastar R. o.
Ad:s ompröfning.
Jag föreställer mig, att det skulle blifva kortare än Utsk:s, samt få följande lydelse: ”Riksdag, som sålunda fortfarit öfver 4 månader, kan för bestämd tid af högst 4 månader upskjutas, om Konungen och R.
Städet gemensamt besluta.
I sådant beslut skall dag utsättas, då R.
St:r skola, utan vidare kallelse, å Riksdagsorlen åter lilfstänesvara.
St:r ankomme, att bestämma om Utsk., ett eller flera, skola under upskofstiden Riksdagsärender bereda.
Konungen bibehålie sin här ofvan stadgade makt, att, sedan Riksdagen åter blifvit fortsatt, R.
St:r åtskilja, då han det för godt finner.”
Jag ber att få fästa upmärksamhet på en annan anledning lill klander af Utsk:s förslag uti det af mig nyss uplästa 2:dra mom. af 10i):de §:n, der det icke står uttryckt, huruvida R.
St:r hafva delaktighet i bestämmandet af den tid, som Riksda gen skall prorogeras.
Det heter, alt Konungen skall kunna upskjula Riksdagen, när 3 Ständ det begära, men det står icke förbjudet, alt R.
St:r skulle kunna begära en upskofstid af 5 månader, men Konungen endast bifalla 3:ue.
Då jag anser, att R.
St:r å sin sida böra ega lika mycken magt, sorn Konungen, i bestämmandet af tiden, huru länge Riksdagen bör prorogeras, har sådant äfven i mitt finslag blifvit afsedt.
Hvad åter 2:dra mom. af 80:de §:n Riksd.Ordn. beträffar, så anser jag icke nödvändigt, att följa samma grundsats, som Utsk. föreslagit, eller att uprepa samma ord, som finnas nyttjade i 2:dra mom. af 109:de §:n Reg F:n, utan skulle detsamma, om det redigerades på följande sätt,Aflifva kortare: ”Riksdag, som fortfarit öfver 4 månader, kan för bestämd tid af högst sex månader upskjutas, om Konungen och R.
Sl:r det gemensamt besluta.
St:r skola, utan vidare kallelse, å Riksdagsorten åter tillstädesvara.
På R. St:r Den 21 Oktober. 355 ankomme, att bestämma om Utsk., ett. eller flere, skola under upskofstiden Riksdagsärender bereda.
I alla dessa fall gäller 3 Stånds pluralitet.
För ledamöterne i qvarblifvande Utsk. utvälje Stånden, hvar för sig, lämpligt antal Suppleanter.
Ledamöter i sådant Utsk. njute för den tid, Utsk:s göromål fortfara, medan Riksdagen är upskjuten, underhåll af Statsmedel.”
Då jag icke kan göra anspråk på, att ett på stående fot upgjordt redaktionsförslag skall af R. o. Ad. antagas, får jag vördsamt anhålla, att Ståndet ville återremittera Mern., under uttryckande af den gemensamma tanke, att Const.Utsk. borde omredigera de föreslagna 2:ne niomai af 109;de §:n Reg.Fm och 80:de §:n Riks.Ordn.
Med synnerlig fägnad har jag funnit Const.Utsk., genom sitt nu afgifna förslag, hafva sökt, och, som jag tror, träffat en god utväg för att afhjelpa en för R.
St:r hitintills, i mån af Riksdagarnes längd, ganska kännbar olägenhet.
Jag finnér derjemte med glädje, att de af Frih.
Raab framställda anmärkn:r åsyfta icke att motarbeta sjelfva förslaget, utan endast att modifiera den af Utsk. föreslagna redaktion; men då jag, för egen del, icke inser något sådant vara behöfligt, samt dä det synes mig, som om det af Frih.
Raab framställda redaktionsförslag eger företräde framför Utsk:s, endast uti korthet, men icke i tydlighet, så kan jag icke instämma med honom i förordandet af besagda amendement.
Jag utbeder mig, att få vidröra några af den värde ledamotens argumenter.
Frilen har klandrat Utsk:s uttryck: ”har Konungen låtit Riksdag fortfara utöfver den tid, af tillsammans 4 månader, som sålunda är R.
S(:r för ärendernas afgörande förbehållen:” förmenandes Frilen, att det vore tillräckligt, att här endast nämna 4 månader.
Månne icke dervid möjligen kunde upstå en liten ovisshet, huruvida det ej tilläfventyrs vore fråga om en sammanvaro af 8 månader, nemi. 4 månader enl. Riksd.Ordn., och 4 månader, af K.
M. derutöfver förunnade?
Genom den föreslagna ordställningen, har Utsk. undanröjt all tvekan i detta hänseende.
Jag medgifver visserligen, att med afseende å K.
M:s nuvande befogenhet, att, uppå R.
St:s äskande, förordna om Riksdagens fortsatta verksamhet en månad utöfver de bestämda trenue, bör Frih.
Raabs redaktion äfven kunna tolkas på enahanda sätt; men en rad mer eller mindre må ej afgöra företrädet, när några tillagda ord gifva åt meningen en fullständig het, som i grundlagarne är alt synnerligen värdera, hälst de måste efter ordalydelsen tolkas.
Vidare har Frih:n yttrat, att den följande meningen, som börjar med: ”på R.
St:r ankomme, att förordna,” kunde antagas stå såsom motsats till orden: ”om 3 RiksStånd det begära, eller derlill samtycka.”
Men, om sådan motsättning varit åsyftad, hade Utsk. följaktligen sagt: ”på samtlige RiksStånden ankomme;” och då så icke skett, inses klarligen, att pluraliteten af R. St., 356
Den 21 Oktober. d. v. s. 3:ne Stånds sammanstämmande beslut, tillerkännls befogenhet, att i det upgifna fallet med R.
Fullkomligt oriktig anser jag den af Frihrn framställda anmärkning, att Utsk., vid begagnandet af uttrycket: ”Riksdagsärender bereda och utarbeta,” skulle hafva gjort sig skyldigt till en pleonasm.
Förhållandet kan nemi. icke så rubriceras, enär uti de i Riksd.Ordn. förekommande §§:r, som afhandla Utskms verksamhet, finnes föreskrifvet för vissa Utsk. dels handläggning af inkomne ärender, dels äfven gransknings-ålgärder, förenade med egen motionsrätt; för andra åter endast utarbetandet af förslag, på grund af remitterade propositioner eller motioner.
Det blefve för vidlyftigt, att här uptaga verba formalia, men R. o. Ad. torde vid en öfverblick af de utaf mig antydda §§:r, ej mindre än genom ledamöternes allmänna Riksdagsmanna-erfarenhet, göra sig härom lätteligen förvissad: hvarutinnan, vid närmare eftersinnande, jag vågar hoppas, att ej af en så erfaren ledamot, sorn min värde granne, Frih.
Raab, vid detta tillfälle blifva jäfvad.
Ytterligare förekommer det uttryck: ”Ledamöter och Suppleanter ege, att för den tid Utsk:s göromål fortfara, medan Riksdagen är upskjuten, njuta underhåll af Statsmedlen.” Frih. .-Raab har förmenat, att man borde utesluta Suppleanter, emedan det kunde tänkas, att det af Utsk. föreslagna s. k. ”lämpliga antalet” blefve på det sätt olämpligt, att ett eller flere Stånd behagade välja ett större anlal Suppleanter, än som erfordrades, på det dessa ledamöter måtte komma i åtnjutande af arfvode; för hvilket de dock icke torde komma i tillfälle göra fullt skäl.
Ehuru jag icke kan förneka, att den af Frilen förutsatta påföljd möjligen skulle kunna inträffa, föreställer jag mig likväl, att representationens omsorg om sitt eget anseende skall afhålla den samt dess afdelningar från ett handlingssätt, som bure stämpeln af vinningslystnad på det allmännas bekostnad.
Men, om en motsatt farhåga också icke kan hell och hållet aflägsnas eller undanrödjas, förefaller det mig likväl, att den ökade kostnaden är af mindre betydenhet, än den olägenhet, som kunde upkomma, i händelse man förnekade allt arfvode åt ett inskränkt antal Suppleanter.
I brist af biträde till sitt uppehälle å en från hemmet aflägsen och dyr ort, torde de eljest samtligen blifva nödsakade att aflägsna sig från Riksdagsorten, och då torde, vid inträffande laga förfall hos de ordinarie ledamöterne, en för ärendernas gång skadlig rubbning i Utskms arbetsverksamhet upkomma.
Det ligger äfven en billighet deruti, att personer, som ständigt påräknas för det allmännas behof, äfven i någon män af det allmänna remunereras för sina lefnadskostnader dervid.
Det möjliga missbruket och öfverdriflerne är hvad som bör motarbetas; men icke saken i sig sjelf.
Mig synes således förevar:de, i sin helhet högst nyttiga och af känbart behof länge påkallade förslag, som Const.Utsk. här framlagt, förtjena allt afseende; och tillstyrker jag följaktligen
Den 21 Oktober. 357 vördsammast, att detsamma måtte antagas hvilande för grundlagsenlig! afgörande vid nästa Riksdag.
Emot Constit.Utsk:s nu förevande Mern. har i hufvudsak ingen anmärkt), blifvit framstäld, och jag anser mig derföre icke böra uptaga R. o. Ad:s tid med ett serskildt försvar för detsamma.
Hvad .åter angår de anmärkn:r emot vissa mindre delar, som den förste värde talaren framställt, hafva de fleste af dem redan blifvit af Frih.
Cederström besvarade.
Jag anhåller likväl att för min del få tillägga några ord.
Raab anförde först, att det vore oriktigt och onödigt att lemna arfvode ål Suppleanterne. R. o. Ad. täcktes likväl dervid taga i betraktande, att det är nödvändigt, att Suppleanter finnas, så vidt Stånden skola kunna ständigt bibehållas fulltaliga uti de qvarblifvande Utsk:n.
Vill main då att Sujtpleanterne skola vara å Riksdagsorten tillstädes, kan man icke sådant af dem fordra, med mindre än, att de érhålla arfvode.
Att arfvoden till Ledamöter och Suppleanter i Utslcn skola utgå från Statskassan, torde äfven vara gifvet, ty om icke så blefve händelsen, skulle det kunna inträffa, att den val-korporation, som sändt ett ombud, hvilket icke suttit i det Utsk., som under npskofstiden fungerade, kommer att slippa betala arfvode, hvaremot en annan korporation, hvars ombud varit ledamot i Utsk. under nyssnämnde tid, kunde blifva ganska hårdt tryckt genom arfvodet åt sitt ombud.
Det är således endast rättvisa, att arfvodena betalas af Statskassan, men då så är förhållandet, måste del äfven vara naturligt, att arfvoden lemnäs åt de ledamöter af R. o. Ad., hvilka i Utsk. tinder prorogationstideu sitta, emedan detta Stånd äfven bidrager till Statskassans förökande.
Constit:sUtsk:s förslag innehåller, att ett lämpligt antal ledamöter skola af hvart och ett Stånd serskildt väljas, för att i de qvarblifvande Utsk:n såsom Suppleanter vid tillfälle inträda, samt vidare, att de arfvoden, som skola Ledamöter och Suppleanter bestås, komma att bestämmas af R.
St:r, således icke af hvarje Stånd för sig, likasom R.
St., och icke hvarje Stånd för sig, besluta öfver alla andra Riksdagsarfvoden, hvilka från Statskassan utgå.
Dä det således blifver tillfälle för R.
St., både att bestämma beloppet af arfvodena samt huru stort antal af Suppleanter erhålla arfvoden, torde R. o.
Ad., vid närmare skärskådande, finna att den i detta hänseende af Frih.
Raab framställda anmärkning förfaller.
Vidare har samme talare ansett, att det uti Utsk:s hemställan: ”bär Konungen låtit Riksdag fortfara utöfver den tid, af tillsammans 4 månader, som sålunda är R.
St. för ärendernas afgörande förbehållen,” förekommande ordet ”sålunda” vore onödigt.
Jag deremot anser detta ord högst nödvändigt, ty derigenom att ordet ”sålunda” slår, refereras meningen till det föregående mornils stadgande, och härigenom förutsältes, att 4 månader förflutit från den dag, R.
St. erhållit del af K. M:ts Nådiga Propos. om Statsverkets tillstånd och behof, hvaremot, om ”sålunda” borttages, man skulle kunna trö, att de 4 månaderna 358 Den <!l Oktober. räknades från den dag, R.
St. sammankomma, hvilket vore olämpligt samt dessutom skulle förorsaka obestämdhet i grundlagens tolkning.
Samma talare har ansett det vara onödigt att orden: ”när omständigheterna anses dertill föranleda” i grundlagen inkommit.
För min del erkänner jag visserligen, att dessa ord kunnat vara borta, men jag kan icke inse, att någon olägenhet upstår deraf, att de nu finnas.
Deremot skulle jag anse det vara ett onödigt besvär, alt fatta ett serskildt beslut i och för dessa ord, som intet ondt göra.
Vidare har samme talare sagt, att det förefinnes otydlighet i det stadgandet: ”efter hvilken tids förlopp^R.
St. sjelfmant skola åter ä Rikdagsorten tillstädesvara.”
Af ven della stadgande kan, så vidt jag förstår Svenska språket, icke föranleda till något misstag, ty om grundlagen föreskrifver, att Riksdagen kan prorogeras på t. ex. 6 månader, skola dessa 6 månader förflyta såsom prorogations-lid och, sä snart det skett, skola R.
St. sjelfmant å Riksdagsorten tillstädesvara.
Någon annan tolkning kan icke göras, ty icke lärer någon grnndlags-tolkare kunna påstå, att grundlagens mening varit, att
Riksdagen skall prorogeras på ö månader samt att R.
St. först 2 å 3 månader o. s. v. derefter skola å Riksdagsorten ånyo sammankomma.
Jag anser således den af Frih.
Raab i detta hänseende framställda anmärkning icke vara af .beskaffenhet, att föranleda någon förändring uti redaktionen.
Ytterligare har samme talare sagt, att det väl bör bero på 3:ue Stånds beslut, om Otsk. skall under upskofstiden arbeta, mea att sådant icke vore uti grundlagsförslaget intaget.
Denna anmärkning vore riktig, om icke uti 75:te §:n Riksd.Ordn. funnes stadgadt, att, med undantag af vissa bestämda ärender, alla andra frågors afgörande beror på 3:ne Stånds beslut.
Och då denna fråga icke är ibland nyssnämnde undantag upräknad, mäste den naturligtvis kunna af 3:ue Ständ afgöras.
Afven har samme talare fästat sig vid det uttryck, att dessa Utsk. ”skola under upskofstiden Riksdagsärender bereda och utarbeta.” Huruvida denna redaktion är den bästa, som kan framläggas, vill jag icke försöka utreda.
Säkert är emellertid, alt den är afskrifven ur 2S:de §:u Riksd.Ordn., der det heter, alt R.
St. välja ledamöter uti ”de Utskott, hvilka skola ärenderna bereda ock u/arbelo.'"
Derjemte har äfven samme talare klandrat, att i 2:dra mom. af S0:de §:n Riksd.Ordn. blifvit förklaradt hvad med Suppleanter förstås, nemi. de, sorn skola inträda i st. f. de ledamöter, som af laga förfall kunna varda förhindrade att i göromålen deltaga.
Sådant torde dock vara ganska tjenlig!, semedan uti grundlagen ingenstädes- finnes omnämnt hvad med Suppleant menas, hvilket dock på något ställe torde böra införas.
Ordet Suppleant innefattar visserligen icke något nytt begrepp, men genom detta stadgande är den bestämmelsen i grudlagen inkommen, att det icke beror på enskild öfverenskommelse, att i dag kommer jag och i morgon Suppleanten, ulan att, om Suppleanten skall Den 21 Oktober. 359 inträda, så skall det ske när en ordinarie ledamot har laga förfall, hvilket väl är vida f jenligare, än om sådant skall bero på enskild öfverenskommelse dessa Herrar emellan.
Det har vidare blifvit sagdt, att bestämmandet af Riksdagens prorogering inom de föreskrifna, högst 6, månaderna skulle komma att bero på K. M., ty sä snart 3:ne
Stånd besluta att Riksdagen skall prorogeras, samt öfverenskomma om att hos K. M. i underd. derom anhålla, så skulle en sådan prorogering ske med R.
St:s goda minne.
Stånd icke blott uttala den önskan, att Riksdagen måtle prorogeras, utan äfven bestämma en viss tid, så skulle K. M. — påstår en värd ledamot — till en del bifalla denna anhållan och till en del afslå densamma.
Vi veta likväl, att då K. M. till R.
St. aflåter någon Propos., så kunna R.
St. i dess helhet antingen bifalla eller förkasta densamma, men icke delvis antaga den eller deri göra förändringar.
Lika litet kan K.
M. delvis bifalla eller med förändring antaga de af R.
St. afgifna förslag, sora röra sådane frågor, hvaruti K. M:s och R.
Stis gemensamma beslut erfordras och deruti K.
M. icke har ensam lagsliftnings-rätt såsom uti ekonomiska ärender.
M. uti denna, liksom i lagfrågor, icke eger ensam beslutande- rätt, måste väl K.
M. bifalla eller afslå R.
St:s begäran i ifrågavär:de hänseende i dess helhet.
Då, enligt hvad jag tror mig sålunda hafva ådagalagt, de af Frih.
Raab framställda anmärkn:r icke förtjena afseende, så, och då ingenting i sak blifvit emot Utsk:s- förslag anfördt, anhåller jag vördsamt, alt R. o. Ad. behagade afslå det af Frih:n fprordade förslag till gemensam tanka.
Jag anhåller alt först få fästa mig vid det formella af saken samt börja med rubriken, der det står ”upskof i Riksdag,” hvilket icke är anmärkt såsom tryckfel.
Jag tror alt Svenska språkbruket fordrar ”upskof med Riksdag” eller ”Riksdagens npskjulande.”
Detta må visserligen vara likgiltigt, ty rubriken intages icke i grundlagen, men det visar beklagligt nog huru litet Const.Utsk. vårdar sig om Svenska språket.
Dernäst kan jag icke underlåta alt, lika med Frih. Raab, klandra, det Utsk. i Riksd.Ordn. uprepat samma stadgande, sorn förut finnes i Reg.F:n. I andra länder, än vårt, och i all annan vår lagstiftning än grundlags, anser man det vara riktigt, atb göra lagen så kort, som möjligt.
I Riksd.Ordn. s/nes man deremot vilja göra stadganderna så långa som möjligt.
När man icke kan åstadkomma det på annat sätt, afskrifver man ordagrant hvad som står i Reg.Fm.
I hufvudsaken utgör detta förslag ett af de många bevisen, hvartill man kommer, när man i afseende på representationen icke vill vidtaga någon väsendtlig förbättring, hvarmed jag förstår en sådan, som sammanförer R.
St. på 2:ne kamrar, såsom förhållandet är i andra länder.
Då man icke vill gå derhän, måste man taga sin tillflykt till sådana palliativer som detta 360 Den 21 Oktober. förslag och andra dylika småsaker.
Ehuru jag anser det förevarrde blott utgöra ett till ingenting båtande försök, vill jag icke bestrida detsamma.
Men föreslår dock den ändring, att om upskof med Riksdag skall ega rum, det måtte, såsom i andra länder, blifva beroende ensamt af Konungen.
Väl må R.
St. derom anhålla, men Konungen ega, att ensam derom besluta och bestämma upskofstidens längd.
Jag hoppas nemi. att Konungen och hans Rådgifvare, hvilka hafva så myckel besvär af Riksdagarne, emedan de genom dessa störas i sin sysselsättning med sina göromål, ej skola göra dessa anstånd alltför långa.
Vi se nu huru vi hafva Riksdag hvart annat år, derföre att man så sent blifver färdig.
Få vi hädanefter under vissa månader afbryta öfverläggningarne: så komma vi lill det beklagliga förhållandet, att hafva Riksdag hvart år.
Dertill leder måhända detta förslag.
Men det kun blifva ett medel, att göra Svenska folket utledset vid det representations-sätt, hvarmed vi nu dragas.
I det hänseendet kan förslagets framgång vara önsklig.
Jag vill likväl till R. o. Ad. hemställa, om det i andra länder finnas exempel på, att en representation, hvars öfverläggniugar i det hela äro upskjutna, likväl eger komitéer, sorn under tiden fortfarande arbeta.
Mig äro sådana händelser obekanta.
Angående aflöning åt ledamöter och suppleanter delar jag samma tanke, som Frih. Raab. Med Ulsk:s-ledamöter förhåller det sig så, att om en eller annan är frånvarande: så fortgår Utsk:s verksamhet likväl obehindrad.
Om detta kan ske under det Riksdag varar: så måtte det äfven kunna gå för sig mellan Riksdagarne.
Om följaktligen någon af Utsk:s ledamöter beböfver resa bort, kommer det väl icke så hastigt på, att man ej vet något derom på förhand, så att man kunnat skrifva till suppleanten oell kalla in honom i tjenstgöring.
Skulle deremot en oförmodad händelse förda, att en ledamot oförberedt afreste, höidet icke hindra Utsk. att fortsätta sin verksamhet, intill dess suppleanten ankommer.
Derigenom undveke man att aflöna fyllnadsmän, samt alt af suppleanlskapen bilda ett slags sinecurer.
Man måste tillse, att platserna i dessa Utsk. blifva begärliga, icke för inkomsternas skull, utan derföre, att man gerna tjenar det allmänna.
Således skulle jag önska den jemkning i Frih. Raabs förslag, att suppleanlerne mätte aflönas endast när de äro i Utsk, tillstädes, emedan de då äro att anse såsom Utsk:sledamöter.
I afseende på ordalydelsen, tror jag Frih.
Raabs förslag vara bättre, än Utsk:s, t. ex. hvad ordet sjelfmant angår.
Så vidt jag kan förstå, anser Utsk. detta ords betydelse vara, att R.
St:r skulle okallade infinna sig.
Men okallad är alldeles icke detsamma som 'sjelfmani.
Man är icke okallad derföre, att Konungen underläter kallelsen.
Man är i alla fall kallad, derföre att grundlagen påbjuder, när man skall vara på sin plats.
Men det är icke sagdt, att man skall infinna sig, om det bör ske sjelfmant, ty åtskilliga ledamöter kunna med sanning säga: jag har
Den 21 Oktober. 361 icke last alt infinna mig, och då jag icke är skyldig dertill, om jag ej sjelfmant tillstädeskommer: så blir jag hemma.
Slutsatsen af hvad jag haft äran anföra, är den, att om R. o. Ad. skulle antaga det palliativ, som Utsk. framlagt, synes mig Ståndet böra godkänna den ordalydelse, som Frih.
Skulle hon i . ett eller annat hänseende behöfva rättas: så kan det ske af Const.Utsk., dit jag önskar, att R. o. Ad. behagade återförvisa Betänk., med Frih.
Raabs förslag såsom ge mensam tanke.
Hr Printzensköld, Carl: Sedan Svenska folket under något mer än \ sekel varit hugnadt med täta Riksdagar och de s. k.
Rikets magtegande St:r ända derhän gjort ingrepp i Konungamakten och dess prerogativer, alt de satte denna magt under sin egen, upstod en Konung, hvilken gjorde slut på den oreda, som dessa Ständer hade förorsakat.
Denne samme Konung gick dock för långt, när han under en sednare tid försökte och äfven lyckades utvidga Konungamagten på folkmagtens bekostnad.
Svenska folket blef sedermera under någon lid beröfvadt sin urgamla rätt att deltaga i Sveriges lagstiftning, ehuru beskattningsrätten qvarstod.