Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har föreslagit krigsartiklarnas användande emot för - 3ia Den 8 Februari. brytelser inom fängelser och corrections-inrättningar: tro derföre att de äro bäst passande för personer, hvilka endast och allenast genom hastig bestraffning af hvarje förseelse kunna hållas till ordning och oinskränkt lydnad, hvilken är så nödvändig inom dylika inrättningar; och 2:0 emedan vetskapen, att hvarje, äfven den ringaste, olydnad eller uppstudsighet emot förmän och befäl strängt och prompt afslratFas, nödvändigt skall afskräcka en mängd öfvergifha och våldsamma menniskor, som endast af ständig fruktan för följderna kunna tyglas och afhållas från anläggningar och försök emot förmäns och bevaknings personer; samt slutligen 3:o emedan den nu gällande allmänna lagens tillämpning ingalunda är ändamålsenlig å förbrytelser, som begås inom correctionsinrättningars och dylika fängelsers områden af fångar emot deras befäl , enär dess .användande, i stället att tillvägabringa fruktan eller ånger, verkar raka motsatsen, och af fången snarare anses som atiledn. till en förströelse och omvexling af bostad, alldenstund han derigenom lyckas att åtminstone för någon tid förändra vistelseort, samt måhända få tillfälle att alldeles undkomma.
— Det afskräckande i sjelfva straffet, hvilket i lindrigare läll endast är vallen och bröd, men i svårare spö och fästning, går ingalunda upp emot det lockande i förespeglingen alt måhända under ransakningen lyckas undkomma, samt att få förändra fängelse. 4:o
Att hvarje, afven den ringaste, förbry telse eller oordning inom fästnings- och correctionsanstalt hastigt och utan vidlyftiga formaliteter afstraffas; derpå beror hufvudsakligen möjligheten alt inom en dylik inrättning kunna bibehålla ordning och en viss sorls disciplin.
Jag tror derföre, att commendanten eller styresmannen är den eompetentaste och tjenligaste att hädanefter, som hitintills, nfdömma slika mål, och har föreslagit prygel, såsom tjenligaste bestraffningssättet, dels emedan detsamma inom krigsståndet användes med fördel emot dylika förbrytelser, och dels derföre, alt menniskor, som redan sjunkit lill den grad, som de, hvilka Rudet mesta äro vid dylika inrättningar fängslade, ej torde göra afseende å annan slags bestraffning, än den som är förenad med kroppslig smärta. 5:o
Ofta händer, att fästningsfångar och correctionister inom fängelseområdet begå brott, endast för alt derigenom kunna komma i tillfälle att ombyta vistelseort; och det är derföre jag föreslagit, att de inom dylika inrättningar begångna brott äfven inom desamma böra afdömmas och afstraffas, på det att fången ej må genom brotts begående finna anledn. att vänta förändring i vistelseort elier belägenhet.
Och intet lärer så mycket hafva bidragit lill de många inom correetions-inrätlningen å Långholmen begångna våldsamheter emot befäl och bevakning, som polisens och kämnersrätternas inom Stockholm ransakniugs- och domare skyl - Den S Febr u afl. 313 skyldighet i brottmål, begångna inom inrättningen ; ly när ett brott, som enl. allmänna lagen bör ofdömmas, är inom denna anstalt begånget, så skall så väl den brottslige som •vittnen* hvilka merendels äfven äro correctionister, först höras vid poliskammaren, hvilken sedermera sänder ransakningen till behörig kämnersrätt, hvarest den brottslige samt vittnena ånyo skola undergå ransakning, och den förre dom, hvarefter målet går den vanliga vägen genom Hofrätten till Högsta instansen.
Under tiden flyttas den eller de brottslige till det fängelse, som lyder under den rätt, hvarest målet är anhängigt, och vittnena motioneras fram och tillbaka emellan Långholmen och domstolarna.
Lyckas någon
Under tiden — som oftast händer — att lura bevakningen och undkomma, så söker han merendels annorstädes sin utkomst genom stölder, samt måste, då lian slutligen ånyo gripes, undergå ransakning vid den eller de domstolar , under hvilkas domvärjo han under tiden utvecklat sin färdighet i att beskatta allmänheten.
På detta vis lyckas ofta en dylik för Staten vådlig förbrytare att åratal flytta från den ena arresten till den andra, emellanåt göra sinn utflygter än hit än dit, för att slutligen ånyo insättas å Långholmen eller annan dylik inrättning.
Denna för Staten liksom för den enskilde medborgaren lika dyra och farliga rättegångsordning bör och kan utan svårighet, åtminstone inom fästnings- och correctionsanstalterna, äfskaffas, om det af mig här ofvan afgifna förslag — att endast tillämpa krigsartiklarna å förbrytelser inom nämnde inrättningar — antages; ty deraf blir en följd, alt den rätt, som i dylika fall kommer att domina, bör vara organiserad i likhet med vanlig krigsrätt; och för detta ändamål bör så väl commendanten som öfrigt befäl för bevakningen, med biträde af en auditeur, hvilken sednare, åtminstone vid Långholmen , ej bör blifva mycket kostsam att särskildt aflöna, utgöra laga domstol.
Det bör ej anses för strängt att tillämpa Samma Ingar å förbrytelser, begångna af correctionister, som krigsfolk; och jag för min del anser krigsartiklarna, så länge corrections- och fästningsanstalterna äro ställda på den ofullkomliga fot de nu äro, vara de ändamålsenligaste lagar, som i någon mån kunna bidraga till ordningens och disciplinens möjliga bibehållande inom dylika samfund. 6:0
Då jag föreslagit, att allt samspråkande emellan fångar på corrections-inrättningarna bör vara förbudet, har det härledt sig ifrån den erfarenhet, man i andra länder — hvarest correctionsanstalter på systematiska och philantrOpiska grunder blifvit inrättade — samlat: att nemi. tystnaden oft 1 bidrager att hos fången väcka anställande af betraktelser om det usla och omoraliska af dess framflutna lefnad, samt det 1 H. 4 o 3i4 Den 8 Februari. förnedrande i dess nuvar. ställning, och således ger honom nnledn. att önska sig en bättre framtid, och derigenom möjligen frambringa hos den mindre förderfvade goda föresatser och förbättring.
Om ock detta ej skulle lyckas, så försvårar åtminstone tystnaden inom dessa inrättningar möjligheten för fångarna att genom muntliga aftal göra upp planer till myterier och andra på dylika ställen förekommande farligare oordningar, äfvensom det försvårar för fångarna den inbördes bekantskapen, och i allmänhet bidrager att göra vistelsen på dessa ställen mindre behaglig.
Att å correctionsanstalter intaga försvarslöse, för intet brott någonsin lagförde eller dömde personer, är, enl. mitt begrepp, likaså omenskligt som orättvist och oklokt; och jag skulle derföre helst sett, att denna mesure helt och hållet uteblefve, samt att andra inrättningar för dessas sysselsättande hädanefter begagnades.
Då likväl detta ej utan större kostnader för Staten kan till vägabringas, och lösdrifvare, så länge de äro utan sysselsättning och bestämdt näringsfång, ostridigt äro för samhället vådliga, så har jag, intills ny ordning i detta hänseende kan hinna införas -och ställas i bredd med Statens sanna fördel och tidens fordringar, blott inskränkt mina förslag till dylika personers afskiljande från verklige förbrytare.
Rättvisan och billigheten häraf faller hvar och en i ögonen, och behöfver ej motiveras.
Dessutom fordrar den omtänksamhet, sorn alltid bör hafvas att hindra den förderfvade brottslingen från att kunna förföra och förleda nybörjaren, att de böra afskiljas, och att den ännu oförderfvade ej må så godt som tvingas att blifva kam- i rnt och sällskap med den utstuderade och allmänt afskydde hofven.
Att denna min motion må remitteras till LagUtsk. samt delgil vas de öfriga RiksSt:n, derom anhålles ödmjukast.
Gr. Frölich, David, anförde skriftligen:
Uti underd. skrifvelse af d. 19 Maj 1835 öfverlemnade R.
St. vid förra riksdagen, i vanlig ordning, ett af alla fyra Stånden antaget förslag till lag för enskilda banker till Konungens höga stadfästelse; men som allt hittills någon åtgärd dervid, i enlighet med 87 §:n Reg.F., från H. M.
Konungen icke blifvit spord, väcker jag härmed den motion, att R.
St., genom förnyad und. skrifvelse, måtte begära K.
M:s nåd. svar å förslaget så tidigt, alt, i händelse af afslag, ny motion derom måtte kunna ingifvas; hvadan ock den nu väckta preliminära motionen torde blifva behandlad med all nödig skyndsamhet ifrån Ständernas sida, så att, i fråga om eller hvart remitteras bör, remissen, ifall den anses nödig, måtte ske till Banco- och LagUtskrn, med föreläggande att inom trenne dagar med utlåtande deröfver inkomma.
Om communication af denna motion med de öfriga Den 8 Februari.
Sid Stunden får jag jemväl vördsamligen anhålla, i hvilket afseende fem exemplar häraf in alles aflemnas.
Spens, Carl Gastaf, uppläste följande:
Hvarje civil- och criminal-lag i ett land bör ögonskenligen vara i öfverensstämmelse med grundlagen, och, der någon redactionsskilnad har vid den förras författande uppstått, bör sådant rättas på det i grundlag stadgade vis.
Det oaktadt har en sådan skilnad, under en långtidsföljd, bibehållit sig mellan ii §:n af Ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter, samt 76 §:n af Riksd.Ordn.
Ansvarighetslagens citerade § lyder:
"Hvad emot Stats"rådsprotocoll intill den dag, då riksdagen börjar , under då ”påstående riksdag icke anmärkt blifver, derå må sedan vid "påföljande riksdagar åtal icke äga rum."
Grudlagens § deremot:
"Allt hvad R.
St. efter granskning godkänt eller lemnät oanmärkt, bör anses hafva vun"nit decharge i afseende på det granskade, och ingen ny till "ansvar förbindande granskning af nya Ständer i samma mål ”vara tillåten."
Olikheten är synbarligen väsendtlig, och det måste således kunna inträffa perioder, då Const.Utsk. , enl. § a.g i Riksd.Ordn. och 5 106 i Reg.F., kunde ställa en eller flera af Statsrådets ledamöter under tilltal af Justitiae-ombudsmannen inför Riksrätten, samt denna Riksrätt erkänna och genom dorn förklara, alt grundlagen hade blifvit i mer eller mindre mån bruten, men tillika, alt den särskilda författning vore oanvändbar , som dock just för dessa fall har, med anleda. af sista orden i § 10Ö af Reg.F., blifvit af Konung och Ständer fastställd.
Jag torde icke behöfva med flem skäl styrka min anhållan 0111 remiss till LagUtsk. på den motionen: att § ir i nämnde
Ansvarighetslag må utbytas mot en ordagrann afskrifning af det hithörande uti Riksd.Ordn:s 5 76; — så vida man icke anser lämpligare, att oftanämnde Ansvarighetslag alldeles a fs
I u t a s med den n u v a r. § 10; — eller ock , a 11 uti § 11 endast en citation af grundlagen införes, genom en ungefärligen så lydande redaction :
"Om grän"sorna för R. S t: s granskning af Stats rådsproto"eoli stadgas för öfrigt i Rikets grundlagar.”
Ilr Fahnehjelm, Johan Wilh., hade inlemnat följande, som upplästes: Underrättad derom, att II. R. o. Ad:s Hrr Electorer, vid förb dag hållet val, utsett mig att såsom ledamot biträda R.
H. St:s Exped.Utsk., nödgas jag, i anseende lill trägna emhetsgöromål, och då jag äfven för dagen är förhindrad att i H. R. o.
Ad:s plenum uppkomma, härigenom afsäga mig emotlagandet af ofvanberörde mig lemnade uppdrag.
316 D«n 8 Februari.
Hr F rih. o. Landtm, tillkännagaf, att en > af IL o. Åd:s ledamöter i Exped.Utsk., Gr. Mörner, Carl Göran, anmält, att tjenstegöromål hindrade honom från egnande af den tid, sorn erfordrades åt Utsk:s sysselsättningar; Gr.
Mörner hade således ämnat afsäga sig det honom lenmade förtroende i det plenum, som följde näst efter det, då val-listan öppnades, om lian ej varit förekommen af två äldre ledamöter, hvarföre han qvarstannade för att ej sätta Utsk. ur möjlighet att begagna behandlingen af de åligganden, som tillhöra detsamma, men anhöll nu om R, o. Ad:s tillstånd att få afsäga sig ifrågavar. befattning.
Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att, till återbesättande af dessa tvänne ledigheter i Exped.Utsk., innan nästa plenum sammanträda.
Justerades 2:ne prot.-utdr. rörtde denna dag fattade beslut, Upplästes och bifölls BancoUtskts mern.
K:o i , med anhållan om notarie-arfvoden åt tvänne prot.-förande på Utskts afdelningar samt om tiUökadt cancelli-biträde.
Upplästes BancoUtskts mein.
Nio 2, angtde revision öfverLåne-contorens i Götheborg och Malmö förvaltning och räkenskaper för år i83g.
R i d d. S ec r e t.:
Vid sisth riksdag inkom till R. o. Ad. från BancoUlsk. ett memorial af enahanda lydelse, som det nu upplästa, nemi. angtde utseende af Revisorer för Låne-contoren i Götheborg och Malmö. R. o. Ad, ansåg då tjenligast att icke genom val inom sig i plenum utse dem, utan behagade uppdraga åt Ridd.directtn, af hvilken det alltid sker emellan riksdagarna , att förrätta detta val.
Måhända skulle R. o. Ad. finna lämpligast, alt äfven nu vidtaga samma åtgärd äfven af det skäl, att de personer, sorn utses i landsorterna, ganska ofta afsäga sig förtroendet, och andra merendels icke kunna erhållas utan correspondance med personer i orten.
I fall det, för formens skull, hehöfves, att någon af R. o. Ad:s ledamöter golden hemställan, som Hr Ridd.Secret. nu framställt, så vili jag göra den. R. o. Ad. torde påminna sig , att tillförene så tillgått, som Hr Ridd.Secret. tillkännagifvit.
Jag anser äfven nu bäst vara att så tillgår, på det att Ståndet ej må besväras med detta val. R. o. Ad. beslöt att åt Ridd.direct. uppdraga att utse en revisor och en suppleant för granskning af hvartdera låne-contorets räkenskaper och förvaltning för nasti, år, och att 0111 det fattande beslutet skyndsamligen lemna Banco - Den 8 Februari. 317 Ulsk. del, på det de personer, som dertill varda utsedde, måtte, genom Utsk:ts försorg, derom erhålla underrättelse.
Upplöstes ankomna prot.-utdr. fr. BorgareSt. af d. 5 dennes.
Lades till handlingarna. H. II. o. Ad. åtskiljdes kl. till 2 e. m.
Oasdagen den 12 Februari i84o.
Hrr Electorers lista till val af tvänne ledamöter uti Exped.Utsk. efter N:o 4°6, Hr Fahnehjelm, Johan Wilhelm, samt N:o 23ii, Hr Rabenius, Fullm.
Mörner, Carl Göran; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 83.
Gr. Cronstedt, Fredrik Johan, och N:o 2268.
Hr af Wannqvist, Fredrik.
Hr Hagelstam, Otto Ju li u s , hade inlemnat följande:
Med all vördnad för H. R. o. Ad:s Electorers förtroende, som behagat utse mig till ledamot uti BancoUtsk., kan jag dock, i anseende till vigtiga enskilda angelägenheter och orsaker, jemte en förestående resa, icke hafva den äran att emottaga bemäldta uppdrag, hvarföre jag härmedelst får afsäga mig nämnde befattning.
Hr Hammarberg, Carl Axel, hade ingifvit följande anförande:
I anseende till mellankommande omständigheter, som föranleda min afresa från riksdagen, nödgas jag härigenom afsäga mig att vara ledamot af BancoUtsk., hvartill jag af R. o. Ad:s Hrr Electorer blifvit kallad.
Hr af Wannquist, Fredrik, hade inlemnat följande anförande, som upplästes, så lydande:
Under betygande af min innerliga och ödmjuka erkänsla för det förtroende II. R. o. Ad:s Hrr Electorer behagat visa mig, medelst val till ledamot i R.
St:s Exped.Utsk., nödgas jag likväl samma förtroende mig afsäga.
I anledn. häraf anmodade Hr Frih. o. Landtm.
Hrr Electorer att innan nästa plenum sammanträda , för att välja alne nya ledamöter i BancoUtsk. och en ledamot i Exped.Utsk.
Justerades i prot.-utdr. för d. 5 och 2:ne prot.-utdr. för den 8 dennes. 3 iS Den 12 Februari f. ra.
Då nu till remiss skulle föredragas K.
M:s d. 8 dennes på bordet lagda propos. af den r i denna månad, rör:de allmänna stadganden och anslag af allmänna medel till folkundervisningens befrämjande, anmälte sig Hr von Hartmans dorff, August, och yttrade:
Det ämne, som nu skall föredragas, innefattas äfven i det gemensamma utlåtande, vissa comiterade afgifvit ang:de fattigvården.
St. hafva sålunda 2:ne förslag rör:de allmänna folk-undervisningen blifvit öfverlemnade.
Det är nästan omöjligt att med behörig fullständighet och sammanhang behandla detta ärende, utan alt begge förslagen sammanhållas.
Jag skulle således tro, att den af Hr von Rosen i sista plenum väckta fråga otn nedsättande af ett särskildt Utsk. för faltigvårdsfrågans behandling borde, om R. o. Ad. så för godt finner, först afgöras, emedan derpå beror, huru med remissen af förevar.
K. propos. skall förhållas.
Det finnes likväl ännu ett annat sätt, som kunde begagnas, nemi. att remittera den nåd. propos:n till StatsUtsk., — R. o. Ad. dock förbehållet, att sedan frågan om ett särskildt Utsk:s tillsättande blifvit afgjord, bestämma till hvilket eller hvilka andra Utsk. ärendet derjemte må remitteras.
Jag öfverlemnar till Hr Landtm, och R. o. Ad. alt bedomina, hvilkendera utvägen som må vara lämpligast.
Utan att på något sätt vilja bestrida den form för ärendets behandling, som Hr von Hartmansdorff föreslagit, att nemi. först frågan om ett särskildt Utsk:s tillsättande må afgöras, och sedermera denna K. propos, till remiss föredragas, får jag blott väcka R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det är en väsendtlig skilnad emellan denna fråga och den, som i comiterades betänk. innefattas; nemi. den, alt uti nu förevar, ämne är meddelad en K. propos., som verkligen yttrar Konungens tanka i saken, hvarigenom den är i den form, alt R.
St. lätt kunna deröfver sig yttra.
Den andra frågan deremot, som afser det af comiterade afgifna betänk, om fattigvården i Riket, är icke beledsagad af något Konungens yttrande i saken, och således vida svårare för Ständerne att behandla.
Jag skulle derföre tro, att den sednare frågan, vid hvilkens behandling och afgörande svårigheter kunna möta, icke bör så förenas och sammanblandas med den förra, att äfven denna kan behöfva uppskjutas, oaktadt den nu synes kunna remitteras och framdeles utan svårighet behandlas.
Den nu till remiss föredragna K. propos:n innefattar ämnen, som nödvändigt böra närmare skärskådas; men jag anser åtminstone för mig omöjligt att, vare sig muntligen nu eller skriftligen före remissen, så yttra mig i ämnet, som jag önskat.
Jag anhåller derföre, att med mitt yttrande få innehålla, tills det blir mig möjligt att författa det skriftligen, och alt sedermera fä det
Den laFcfcruarif. m. 3ig särskild t remitteradt till det Utsk., sorn kommer att behandla förevar, propos.
Hr Anckarsvärd, Åugust:
Jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff derom, att den af Hr von Rosen väckta fråga om bildandet af ett särskildt Utsk. kunde först företagas.
Jag tror, alt någon ordning derigenom skulle vinnas, och anhåller att, i händelse Hr von Rosens motion nu får förekomma, deröfver få yttra mig.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att Hr von Rosens, Georg, motion om tillsättande af ett särskildt
Utsk. för utarbetande af förslag till en allmän fattigförsörjnings-lag, borde nu genast föredragas.
I anledn. häraf föredrogs nu Hr von Rosens nyss omförmälda motion.
Jag instämmer till alla delar med Hr von Rosen i fråga om beliofvet och nödvändigheten att få denna fråga utredd.
Jag skulle derföre, med största nöje, äfven tillstyrka bildandet af ett särskildt Utsk. i sådant ändamål, om jag trodde frågan så förberedd, att något derigenom kunde vinnas; men för mig uppstår ett helt annat förhållande.
Det är visserligen icke någon ovanlig sak under den nuvar.
Styrelsen, att stora, tali ika comitier sammankallas för att utreda ekonomiska frågor.
Lika vanligt har äfven varit, att Styrelsen öfversändt dessa comite'ers arbeten till R.
St., utan att bifoga något yttrande, i hvad mån Styrelsen instämt uti comilerades betänkande.
Det tyckes således vara blott af vana, som det äfven nu skett, att Styrelsen öfversändt till Ständerna den stora fattigvårds-comiteens arbete, utan något det ringaste meddelande, huruvida Regeringen instämmer i comiterades förslag.
Nu då tillika erfarenheten gifver vid handen, huru litet Styrelsen i de flesta fall fäster afseende på comite'ers och Ständers sammanstämmande förslag, framställda i form af önskningsmål, anser jag för min del tiden vara inne, att icke låta dåra sig af ett fruktlöst hopp och förspilla tiden med ärender, hvilka, enligt hvad med säkerhet kan påräknas, icke föra till något resultat.
Ilade Styrelsen verkligen önskat en lag ronde fattigvården, så synes det mig otvifvelaktigt, att Styrelsen från sin upphöjda ståndpunkt, med biträde af underordnade embets- och tjenstemän, samt på grund af de densamma tillgängliga upplysningar, hade haft ganska lätt att föreslå Ständerna en lag i detta afseende.
Vi hade då haft åtminstone en utgångspunkt oell kunnat, medelst jemkningar och rättelser i förslaget, komma till ett önskvärdt mål.
Detta hade äfven vittnat om mera nit, skicklighet och drift hos Styrelsen, än det nakna och tankefattiga Statsråds-prot., som åtföljt remissen lill Ständerna, 320 Dea 12 Februari f. tu; synes utvisa.
Jag finner sålunda, för min del, ingen möjk lighet för R.
St., att, under den inskränkta tiden för deras sammanvaro, handlägga detta mål, utan att man förut vet hvad Styrelsens åsigt derom är.
Dei är af dessa skäl jag afstyrker tillsättandet af det föreslagna särskildta Utsk., och tror Ekon.Utsk. vara tillräckligt för den behandling, ärendet i dess närvar, skick lian erfordra; äfvensom jag, för min del, Önskade att, sedan saken blifvit dit remitterad, Ekon.Utsk. ville skyndsamligen återsända handlingarna, med uttryckande af den önskan, att man ifrån Styrelsen måtte få någon ledning i ämnet, så att man vet hvad af Regeringsmakten kan blifva antaget, om Ständerna derom kunna förena sig.
Jag afstyrker således antagandet af Hr von Rosens förslag.
Jag skall icke uppehålla mig vid hvad som tilläfventyrs kunnat vara bättre; jag skall blott vördsamt erinra R. o. Ad., att frågan, sådan den nu ur, eller i det skick den nu förekommer, är ett af de angelägnaste föremålen för riksdagens förehafvanden.
Den omsorg, som ligger nedlagd i comitéens betänkande, har visat sig ganska stor, och jag är tacksam för comite'ens bemödande, äfven då jag bekänner, det jag tycker, att comiteen sväfvat utöfver hvad som varit det angelägnaste.
Hr von Rosens motion går ut på, att saken måtte få en ändamålsenlig behandling, och, såsom jag förstått de värde talare, som yttrat sig derom, belviflar jag icke, att de äro lika varma för saken, som comiteen och Hr von Rosen; men jag öfverlemnar till dem sjelfva att afgöra, om icke efterföljden af hvad de föreslagit skulle medföra en tidsutdrägt och intet resultat.
Deremot tror jag, att Hr von Rosens motion förtjenar det största afseende; ty genom det af honom föreslagna särskildta Utsk. kan frågan blifva närmare utredd, hvilket jag gerna medgifver, att hon nu icke är, men af ett sådant Utsk. kan hon blifva vederbörl. beredd och simplifierad: och jag tager för gifvet, att det särskildta Utsk. kommer att urskilja hvad som hörer till något af de öfriga Utsk.
Jag hänskjuter till de värde talarne att bedöma, huruvida icke denna min åsigt är riktig; men jag tror, alt vi förfara oförsvarligt emot våra fattiga medborgare, om vi skjuta saken ifrån oss eller uppskjuta pröfningen deraf för en längre tid, hvaraf följden blefve, att intet resultat skulle vinnas.
Jag anhåller således om bifall till bildande af ett Utsk. i den syftning, motionären framställt.
Då jag väckt fråga om ett särskildt Utsk:s tillsättande för utarbetande af en fattigvårdslag, har jag omöjligen kunnat hafva något annat syfte, än att få denna lag förslagsvis framställd till R.
Jag tror, att Ekon.Utsk. bar alltför svårt alt grundlägga Den ia Februari f. m. och bereda ett sådant förslag, då detta Utsk. har fått sig uppdraget att behandla mål af så mångfalldig art, nedifrån koppares och barnmorskors antagande ända upp till universitetens vigtigaste angelägenheter; och jag öfverlemnar till R. o. Ad:s pröfning, huru ett sådant mål, som det ang:de allmänna fattigförsörjningen i Riket, skall kunna med nödig skyndsamhet och redighet behandlas af ett Utsk., som skall upptaga alla de ämnen, hvilka grundlagen ålagt Ekon.Utsk. att afhandla.
Jag vill icke bestrida, att inom Ekon.Utsk. linnas män, som äga vilja och förmåga att handlägga detta ärende; men jag uppmanar dem att sjelfve säga, 0111 de icke snarare kunna göra det, i fall de odeladt få egna sin uppmärksamhet åt detta ämne, än då de distraheras af andra mål.
Mig är sagdt, att i de andra RiksSt:n personalen är så liten, att, i följd deraf, svårigheter skulle möta tillsättandet of ett sådant Utsk.; men jag drager icke ett ögonblick i tvifvelsmål, att män, som förtjena alt behandla detta ämne, böra från de öfriga Ulsk:n, dit de kunnat blifva invalde, lösryckas, för att handlägga detta mål, som är det vigtigaste, enär det rörer hela mensklighetens sak.
Hr af Ekenstam, Israel uppläste derefter följande: