Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till Utsk:s kännedom har genom ett mitt utförliga anförande vid denna 8:de hufvudtitel kommit det tvifvel som jag både vid denna och föreg:de riksdagar yppat derom, att presterskapet i allmänhet iakttaga dea Den !)
Maj. 457 tillsyn å dessa folkskolor, hvartill kyrkolag och skolstadga dera förbinda, och dä dessa tvifvel lika litet vid föreg:de, som vid denna riksdag blifvit undanröjde genom upplysningar från Konungens rådgifvare för undervisningsväsendet, sä synes, som Utsk. bordt lemna uppmärksamhet åt hvad jag anfört.
Måhända ämnar Utsk. framgent särskildt yttra sig öfver hvad jag föreslagit, men det blir i så måtto för sent, som Utsk. nu redan bifallit hvad jag yrkat malte afsläs: nemi. anslagets fortgående lill folkskolorna innan ännu sådana åtgärder blifvit vidtagne, som förvissa alt detta anslag är och blir till gagn och icke till skada.
Till gagn kan det vara om presterskapet drager försorg att barnen i skolan få lära sig Gudsfruktan, goda seder och ordning, såsom kyrko- och skollag ålägga presterskapet; lill skada åter, om, såsom jag befarat i allmänhet, presterskapet föga bry sig om landets folkskolor eller att iakttaga den dem der älagde tillsyn och lin der visnings-skyldighet; ty att hopa hvarje församlings skolungdom till 50- eller 100-tal omkring en yngling, som ofta sjelf icke är annat än en föga bildad nyläring från seminarium och lemna barnen och honom på egen hand utan tillsyn och utan annan religionsundervisning än den visserligen nödiga, men icke tillräckliga ulanläsningen, i synnerhet då folkskolorne varit och ännu äro i deras begynnelsetid, då brist på lärare förefunnits och man vid valet icke alltid fått vara så nogräknad, del kan icke lyckas, utan föranleda, hvad man ofta af föräldrarne får höra, att barnen komma sämre från folkskolan än de gått dit.
Under sådane omständigheter, månne man icke bör innehålla med sina välmente anslag, intilldess man försäkrat sig om att, så som sagdt är, de icke mera skada än gagna; och månne man icke bör besinna hvilka krafter som anlitas, då man, utom statsmedel och hvarje persons afgift, äfven lagstiftar alt tvinga möjligen motvilliga föräldrar att lemna deras barn till en skola der det är ovisst om dygd eller odygd inläres.
Ju friare statsförfattning, ju mera genomförd personlighetsprincip man önskar, ju angelägnare att från barndomen bibringa personerne principer, som reformera hjerta och sinne från inneboende sjelfsvåld och egenkärlek ; alltså för tidens lagar och framtidens hopp är frågan om denna svenska ungdomens uppfostran vigtigare än hvarje annan, sorn tillhörer samhällets lagstiftning.
Vår gamla kyrkolag sedan 1600-talet har varit den enda, som, hvad angår allmogens ungdom, härom handlat, men, på sätt jag tillförene vid denna riksdag utredt, legat orörd ända sedan Carl XI utfärdade den.
De omarbetningar man försökt, hafva icke ledt lill någon följd och den seduaste har blifvit utställd till konsistoriernas hörande, ulan alt viss tid blifvit förelagd för utlåtandes afgifvande; men det är i alla fall mindre lags stiftande än lags eflerlefvande, som inom samhället tarfvas och derföre vågar jag i R. o. Ad:s minne återkalla min under riksdagens lopp härstädes utförda, men af Stalsoch Ekon.Ulskm ännu obesvarade motion: om vägran af anslag i nu förevar. 8:de litel intilldess K. M:s Regering föranstaltat om nödig tillsyn, utgången från en ecclesiastik öfverstyrelse å under - 45S Den 9 Maj. lydande biskopar, öfrige prester och skolelärare, till hvilka de tjenligaste borde utväljas.
Utsk. har sjelf föreslagit, i 11 särskilta punkter, vilkor för tillsynen å elemeutarskolorne.
Jag återupprepar min motion om dylika kontrollers behöflighet äfven för folskolorne.
De skulle, om Utsk:n ej utfinna någon bättre, enligt hvad jag redan föreslagit, kunna innefattas i följande stadganden: l:o Urval inom församlingarne göres af dem, som skola bildas till skollärare-kandidater, derom de böra medföra behörigt sockenslämmo-prot., då de infinna sig vid seminarium för folkskolelärare. 2:o Vederbör, presterskap inställer sig i fasta skolorne minst en gång i veckan och i de flyttbara hvarannan, eller der flere åro samtidiga, hvar 3:dje eller 4:de vecka, för öfvervarande af undervisningen och tillsyn alt den i alla delar ordentligen tillgår, samt sjelf, enl. 10 § skolstadgan, meddelar undervisning i religionen. 3:o Kontraktsprosten visiterar minst en gång under skolterminen hvarje skola inom kontraktet, dervid prut. upprättas om huru skolan befinnes, när, och huru länge hvarje gång presterlig tillsyn och undervisning der lemnats. 4:o
I de mindre stiften, såsom Wisby och Kalmar, der icke flere församlingar finnas, än som möjligen kunna hinna ali årligen visiteras, fullgör biskopen, enligt 24: 6.
Kyrkolagen och 13 § Skolstadgan, denna visitation och dervid, således minst en gång oui året, examinerar skolans ungdom och derigenom gör sig underrättad huru underlydande presterskap och skollärare fullgjort deras ansvarsfulla kall.
I de större stiften, såsom Upsala och Lunds, der biskopen icke kan hinna att sjelf i alla församlingar årligen visitera, förordnar han, i stöd af 24 cap. 5 § kyrkolagen, konsi storiales till sitt biträde, så att visitationen icke i någon må uteblifva. 5:o
En centralstyrelse för undervisningsverket i riket bildas. 6:o
Vid alla domkapitel i riket anställes visitation minst hvart 3:dje år af chefen för ecclesiaslik-deparl. elter den Konungen dertill förordnar, och dertill äfven i otterne tillses huru ofvanstående föreskrifter blifvit iakttagne och huru de, från och till konsistorierne, lemnade uppgifter med verkliga förhållandet sammanträffa. 7:o Då skolrevision hålles, infinna sig äfven stiftens seminarie-föreslåndare, vid den tid då folkskolans angelägenheter afhandlas, vare sig till följd af skol-revisions-handlingar eller biskopens och andre vederböra förslag i sådane ämnen. 8:o Prest, som emot skolstadgan eller ofvanstående föreskrifter bryter, ansvare, enl. grunderne i nya kyrkolags-försl agot, Usta och 2:dra gången med böter motsvarande från och med | t. o. m. hela hans löne-inkomst.
Ar ej med embete eller tjenst viss lön eller annan inkomst förenad, bote från och med 25 t. o. m. 100 r:dr b:co.
Kommer han 3:dje gången åter, varde från prestembetet afsatt.
Den 9 Maj. 459 Älal erno! stiftstyresman, elter den hans tjenst förrättat, utföres vid stiftsstadens rådhusrätt, och emot annan prest vid domstol i orten, i vanlig ordning.
Anglfvelser i domkapitlet mot prest eller annan kyrkans tjenare för embets- eller tjenstefel i allmänhet, och sonr ej rör sjelfva läran, skola genast gifvas K:s b ef: de tillkänna.
Ansvarsbeslämmclserne i sednare punklerne äro i öfverensstämmelse med dem kyrkolags-comilén sjelf föreslagit i 10 cap., och torde derföre finnas mindre motbjudande, dä man i alla fall bör hoppas all de icke så ofta skola behöfva tillämpas, synnerligen om R. o. Ad:s beslut vid sista plenum, alt skilja skolans och kyrkans löne- och befordrings-lagar, vinner framgång, då derigenom en stark väckelse och uppmuntran till lif och verksamhet lemnäs kyrkans tjenare, sorn icke mera behöfva se sig förbigågna af skolelät arne.
För erhållande af den redan här beviljade ålerremissen af de sladganden SlatsUtsk. föreslagit för tillsynen å elementarläroverken m. m., anförde flere talare härstädes, bland andra Hr Tersmeden, såsom skäl att Utsk. bordt, i sammanhang med sine förslag, äfven yttra sig ang:de den af både Regering och enskildte begärda öfverslyrelsen för undervisningsverket och att på sätt doktor Stenhammars reservation innehåller, sammanträde för dessa frågors behandling äfven fordrades med Ekon.- och LagUtskm.
Till Ekon.- och SlalsUlskm är min motion redan remitterad och jag bar icke något emot om Utskm för sammanhangets skull och i öfrigt finna nödigt äfven anlita LagEtsk.
De föreskrifter, som inom delta rum blifvit antagne för folkskolans bästa, skulle icke hafva varit fruktlösa om de vunnit framgång.
Jag har här lill hands R. o. Ad:s prot. för d. 17 Febr. 1841.
Dä yttrade den som nu ibland oss förer ordet, följande om folkskole-stadgan: ”Jag har i allmänhet i denna författning önskat att så litet som möjligt måtte reglementeras och händerna bindas på dem, hvilka skola handhafva undervisningen i skolan, men det oaktadt måste jag i detta fall yrka qvarstående af stadgandet att presters kape t skola winst en gäng i veckan besöka fasta skolor ne etc.”, och delta blef äfven R. o.
Ad:s samt sluteligen Sländernes beslut; men det bestämda stadgandet uteslöts i skollagen, ehuru det heter i begynnelsen deraf, att densamma blifvit utfärdad med hufvudsaklig! gillande af hvad R.
St. hemställt; och följden af detta uteslutande har blifvit — hvad J veten, mine Hrr!
Jag har förut utförligen yttrat mig derom.
Men blotta sladganden hjelpa i alla fall icke.
Det är derföre jag motionerade tillsyn och kontroll, ytterst från styrelsen, förvissad att om biskopar, och de, hvilka tillsynen å skolor vidkommer, bättre fullgöra deras vigtiga embeten, vi en gång skola komma ifrån dessa frän riksdag lill riksdag återkommande yrkanden om biskops-embelenas indragning, blott det icke glömmes hvad Gustaf Wasa genom den eftertånkliga Westerås ordinantia äfven reglerade och stadgade: 460 Den 9 Maj. att evangelium efter den dagen skulle läsas i alla skolestugor, ”efter de ju äro christeliga skolor”.
I anledn. af Hr
Ribbings förfrågan hvarföre hans motion icke blifvit besvarad i sammanhang med frågan om anslag lill folkskolorna, ber jag alt få lemna den upplysning, alt denna motion befanns vid genomläsandet bestå af så mångfaldiga stadganden och förslag, att den ansågs böra behandlas af Stats- och Ekon.Utsk:n gemensamt, hvadan den öfverlemnades åt vederbör, afd.
Ulsk. ansåg jemväl att ifrågavar. anslag, hvilka äro föreslagne att förfarande utgå till enahanda belopp med hvad de vid förra riksdagen utgjorde, icke borde sammanblandas med den af Hr Ribbing väckta motion.
Jag tror väl icke presist att det varit så alldeles nödvändigt, att R. o. Ad. skulle å nyo få afhöra det förslag, sora för någon tid sedan af Hr Ribbing blifvit afgifvet.
Deremot kan jag icke dela den siste talarens åsigt, att ju icke den värde ledamoten haft rätt att af StatsUlsk. fordra, det Ulsk. tagit hans anförande uti öfvervägande, i sammanhang med Utsk:s utlåt, öfver den i denna punkt omnämnda K. propos., hvarmed de ämnen han vidrört, synas stå i nära samband.
Hvad åter angår innehållet af berörde anförande i öfrigt, torde det tillålas mig, att, i afseende på dess emot preslerskapet riglade beskyllningar för uraktlåtenhet alt ställa sig gällande lag till efterrättelse, fästa uppmärksamhet derpå, att dylika klagomål icke tillhöra R.
St. alt till bedömande upptaga.
Jemväl i fråga om öfrige delar af förbemälde anförande, är ingalunda min mening, althar afgifva någon förklaring om mitt instämmande derutinnan.
Men på samma grund, som jag bemödat mig att ådagalägga Hr Tersmedcns rätt att få sin motion pröfvad i sammanhang med den i samma sak aflåtne propos:n, på samma grund bör jag oek förena mig med Hr Ribbing i dess yrkande af enahanda art, hvad hans anförda meningar beträffar.
Ett annat förfarande skulle å min sida innebära en partiskhet, dertill man ej bör göra sig skyldig.
Oaktadt mina skiljaktiga åsigter rör:de vissa delar af innehållet uti den sistberörde värde ledamotens framställning, instämmer jag alltså, till följd af ofvan anförda skäl, uti hans begäran om återremiss.
Jag har alltid varit af den lankan, som jag äfven här ofta uttalat, att det är mindre lämpligt alt vid statsanslags beviljande fästa vilkor, som skola lända K.
M. till efterrättelse vid anslagens disponerande.
Det må vara riktigt och är R.
St:s rättighet att bestämma sådana vilkor då de angå vigtigare frågor, de der äro af beskaffenhet att K.
M. icke bör ensamt deröfver besluta.
Här är icke förhållandet sådant.
Ty hvad beträffar regleringen af undervisningen vid folkskolorna, så kan väl ingen dertill vara mer behörig än K. M., som, efter vederböra hörande, säkrast och med största sakkännedom kan derom förordna. R.
St. hafva icke heller vid föreg:de riksdagar, Dea 9 Maj.
401 då fråga om anslag lill folkundervisningen Uppstått, stadgat sådana vilkor, och jag skulle icke tro det vara skäl, att nu inträda på denna hana.
Enär en motion i ämnet, oberoende af StalsUtsk:s ifrågavar. betänk., blifvit väckt och ännu är beroende på åtgärd af Stats- o. Ekon.Utskm, anser jag lämpligast vara, att motionären ville uppskjuta all begäran om åtgärd derutinnan, intilldess dessa båda Utsk. inkommit med sitt yttrande deröfver.
St. vid blifvande behandling af hans motion finna sig böra uppgöra ett reglemente i den syftning, han föreslagit, är jag öfvertygad att K. M., i fall
Han finner de föreslagne stadgandena nyttiga och nödiga, icke lärer underlåta att derom till allmän efterrättelse utfärda kungörelse, ulan all sammanblandning med frågan örn anslag lill folkundervisningen.
Jag tillstyrker således bifall till Ulsk:s utlåt, i denna punkt under den form, det nu äger.
Hr Gr. o. Landtmrs härefter framställda propos. till bifall å hvad Utsk. i 59 punkten tillstyrkt och föreslagit, besvarades med starka ja, jemte åtskilliga nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han funnit, att ja härvid varit öfvervägande.
Då mina anmärkn:r således icke blifvit återremitterade till StatsUtsk., anhåller jag att de måtte få gå till Stats- o.
Ekon.Utskm, för att der pröfvas i sammanhang med hvad i öfrigt blifvit rör:de ämnet uti min motion framstäldt.
Uppå af Hr Gr. o. Landtm, i anledn. häraf framställd propos. , biföll R. o. Ad. alt Hr Ribbings ifrågavar. anförande finge remitteras till Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskm. CO punkten. R. o. Ad. biföll hvad
Utsk. i denna punkt tillstyrkt. 61 punkten.
Jag är visserligen icke medlem af något nykterhetssällskap och jag tillstår att jag någongång icke kunnat godkänna det allt för långt drifna nit, som åtskilliga medlemmar af dessa sällskapet' låtit komma sig till last; men jag anser dock att idéen för deras verksamhet omfattar ett af de vigtigasle föremål för fäderneslandet.
Ty man kan icke bestrida, all det ju är fyllerilasten som kanske mest af alla laster verkat skadligt på Svenska folket så väl i fysiskt som moraliskt afseende, och att denna last, om den ytterligare får utbreda sig, hotar alt undergräfva grundvalarne för nationens bestånd.
Man måste således bära högsta aktning för dessa sällskaper och söka befordra deras verksamhet.
Jag måste då tillstå, att jag ansett skäligt vara, att ehuru små tillgångarne än må vara, och huru många andra vigtiga utgifter än må vara för banden, man likväl bör bevilja den begärda ringa summan, och jag tillstår att det skulle såra min känsla, om R.
St. vägrade att genom ett bifall uttrycka den vigt de fästa vid det ädla föremålet, nykterhetens befrämjade, och det vid samma riksdag, då ett Utsk. under namn af husbehofsbränning 462 Den 9 Maj. tillstyrkt mot iinga afgifler en tiltverkningsrätt af detta riksfördertliga fluidum, i en skala, som för 20 år sedan skulle kallals fabriksrörelse i stort, och då man t. o. m. hört röster yrka skattfrihet för en sådan husbehofs-lillverkning af den rusgifvande drycken.
För min del anhåller jag således om återremiss af denna puukt.
Utan att hvarken bestrida frågans vigt eller tillerkänna den alt äga en sådan, har StatsUlsk. ansett sig böra afstyrka del begärda anslaget, dels på grund af statsverkets knappa tillgångar, dels ock derföre att Disk. trott sig kunna ifrågasätta huruvida det med anslaget afsedda ändamål på lämpligaste sätt må kunna befordras genom uykterhels-skrifters ingifvande och nykterhels-talares kringsändande.
Hvad tillgångarne beträffar, så har Utsk. icke funnit dem otillräckliga, då det varit fråga om de mest betydliga anslag till fängelse-byggnader, fångvård, lagverk, polis och andra dylika ändamål, hvilka tyvärr blifvit, man mäste medgifva det, till en stor del ganska nödiga.
Hvarföre vill man icke gå till källan och upphofvet af en myckenhet utaf del onda, som man öfverklaga!-, och som gifvet’ så stor auledn. till alla de ofvannämnde utgiflerne.
Jag är öfvertygad att om man kunde släfja fyllerilasten, så skulle brottens antal minskas, och, i samma mån, mindre antal fängelser och mindre kostnader för fångvården behöfvas.
Hvad beträffar det andra anförda skälet, dervid Utsk. ifrågasatt huruvida de föreslagna åtgärderna voro de lämpligaste, så har Ulsk. icke uppgifvit andra åtgärder som kunde vara bättre, eller ens påstått att de ifrågaslällde åtgärderna icke skulle äga någon grad af lämplighet; Ulsk. har endast sagt, att de måhända icke ägde den högsta graden deraf.
För min del tillerkänner jag dessa Ulsk:s invändningar ett ringa värde, ty de misskänna det lefvande ordets makt att inverka på menniskors sinnen, då likväl i sjelfva verket föga något mäktigare medel kan anlitas.
Har man någon gång hört en talare, lifvad af nit för sitt ämne, offentligen yttra sig uti en fråga, vigtig sora denna, tror jag att man äfven bör kunna fatta den kraftiga inverkan ett sådant tal måste hafva.
Hvad äter skrifter beträffar, så har jag haft tillfälle att finna, det de af nykterhetssällskaper utgifna och kringspridda framställningar i detta ämne mångenstädes blifvit med tacksamhet emottagne och med allvar begrundade.
Jag är förvissad att sådane frön, i god afsigt med skicklig hand utsådde, skola bära nyttig frukt.
Då Staten dessutom icke aktar för rof, att, genom bränvinsbränningens lagliga utöfning af allmänheten, söka förskaffa sig så stora inkomster som på denna väg blifver möjligt, så vore det väl skäl att Staten af denna inkomst ansloge någon ringa del till hämmande af det förderfliga missbruk, dem bränvins omåttliga njutande innebär, alla de olyckor och förvillelser det åstadkommer.
Af dessa auledn:r, och dä det begärda beloppet är i sig sjelft mindre betydligt, samt med afseende på hvad till rese- och underhållskostnader, tryckningsliqvider och öfrige utgifter nödvändigt erfordras, alldeles icke för högt tilltaget, vågar jag anhålla om desammas bevil - Den 9 Maj. 463 jande.
Dess i detta ämne afgifne nåd. förslag visat
Sig behjerta angelägenheten af detta ärende, vore det dubbelt önskvärd! alt K.
St. äfvenledes deråt ville lemna sin uppmärksamhet och bifalla anslaget.
Jag instämmer alltså uti den föregide talarens tillstyrkande af återremiss å ifrågavar. punkt.
Lika med Hr Rosenblad tillhör icke heller jag någon nykterhetsförening.
Detta har likväl icke hindrat mig att med sann tillfredsställelse följa de välgörande och för riket högst gagneliga verkningar, som dessa föreningar medfört.
Jag är öfvertygad att om föreningarnes verksamhet blefve utvidgad så myckel som möjligt, så kunde de deraf härflytande fördelar måhända blifva lika stora med dem man väntar sig af de förbättringar i elementar-läroverkens organisation som Utsk. förordat; ty man måste besinna, att det är moraliteten hos den stora massan af nationen som nykterhetsföreningarne hafva till syftemål alt förbättra.
Det kan då icke annat än väcka förundran, att StatsUtsk., som varit så frikostigt emot läroverken, att det till deras förbättrande tillstyrkt icke mindre än 3 gånger större anslag än det K.
M. hade äskat, nu deremot åberopat statsverkets knappa tillgångar såsom skäl för afstyrkande af bifall till K.
M:s nåd. propos. i förevar, fall.
Att sålunda snart sagdt slösa med medel på ett håll och deremot, då frågan angår en obetydlig summa, tala om hushållning, vittnar ej om särdeles konseqvens i SlatsUtsk:s handlingssätt.
Jag yrkar återremiss och hoppas att StatsUtsk., hvars ledamöter jag är öfvertygad lika mycket som hvar och en annan rättsinnig medborgare nitälska för sedligheten inom vårt fädernesland, icke skall vid sakens närmare pröfning vägra det ringa anslag, som nu är i fråga.
Jag anhåller alt blott få lägga några ord till hvad de ledamöter yttrat, som före mig talat.
När man vill verka på menniskors öfvertygelse och vill vänja dem från böjelsen för en farlig last, såsom förhållandet är med dryckenskapen, så är det klart att man måste verka ej blott genom efterdöraen utan äfven genom tal eller skrift.
På den ene verkar det mer alt höra ett tal, på den andre att läsa en skrift.
Man mäste begagna än det ena, än det andra, stundom båda.
När nu tillgångar dertill saknas, så måste man ju vända sig till samhället, som eljest får umgälla följderna af dryckenskapslasten genom betydliga utgifter i andra afseenden.
Jag tror derföre att det vore en verklig misshushållning att afslå ett anslag sådant som delta.
Det torde icke vara StatsUlsk:s ledamöter obekant, hvilka verkningar nykterhetsföreningarne haft i vårt fädernesland.
I Norrige, som är mindre än Sverige och har mindre tillgångar än vi, gifves dock allmänna medel till detta föremål.
Jag hade hoppats alt äfven i Sverige, hvarest man tidigare började arbeta för nykterhelssaken, samma nitälskan skolat visa sig och att representationen icke skulle hafva tvekat anslå de medel, som för sakens framgång behöfdes. 464 Ren 9 Maj.
Afven jag anhåller om återremiss, men på andra skäl än dem, som bär blifvit anförde.
Jag fäster mig nemi. alldeles icke vid summans belopp, emedan det är högst obetydligt, men deremot anser jag att ett afslag skulle utvisa en tadelvärd känslolöshet och likgiltighet bos R.
St., att i della afseende motsvara K.
M:s önskningar och det är derföre jag understödjer föreg:de talares begäran om återremiss.
Då jag känner huru välgörande nyktei hetssällskapernas bemödanden hittills verkat och är öfvertygad att inga andra sätt att gå tillväga, än dem de använda, kunna ifrågasättas, så kan jag icke gilla de skäl StalsUlsk. anfört för sitt afstyrkande, och förenar mig alltså med dc talare, som yrkat återremiss af förevar, punkt. R. o.
Ad. ansåg de emot den förevar. 61 punkten gjorde anraärkmr föranleda till densammas återremitterande. 62, 63, 64 och 65 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad IJlsk. i dessa punkter tillstyrkt och hemställt. 66 punkten.
Denna punkt ansågs icke erfordra någon åtgärd. 67 och 68 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad
Ulsk. i dessa punkter tillstyrkt och yttrat.
Hr Printzensköld, Carl, uppläste följande motion: Jemlikt Riksd.Ordnms 2 §, tillhör det R.
St. att i hvarje riksdagsbeslut bestämma dagen då de, efter den i samma § stadgade mellantid, åter skola sammanträda, samt alt i beslutet intaga riksdagskallelse med nödige föreskrifter ang:de riksdagsmannavalen.
Af sådan anledn. får jag härmedelst vördsamt föreslå, det R.
St. måtte fastställa dagen för deras nästa sammanträde till d. 15 November 1850; och torde, i händelse denna framställning varder bifallen, Exped.Utsk. anmodas, ali till R.
St. inkomma med förslag till de vidare föreskrifter i ämnet, som uti blifvande riksdagsbeslutet böra inflyta.
Efter uppläsningen häraf anhöll
Hr Printzensköld, alt denna motion måtte remitteras till Exped.Utsk. samt communiceras de öfriga RiksSt:n; hvilket bifölls.
I öfverensstämmelse med R. o. Ad:s, vid behandlingen af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 125, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 9:de hufvudtitel, d. 29 sisth April fattade beslut, att med pröfningen af 13 och 16 punkterne af berörde utlåt., skulle anstå intilldess den numera fulländade pröfningen af StalsUlsk:s utlåt.
N:o 124 hade ägt rum, föredrogos nu ånyo förenämnde - Den 9 Maj. 465 nämnde punkter af StalsUtsk:s utlåt.
N:o 125, hvarvid först förekom: 13:de punkten, ang:de det a 8ule hufvudtiteln till emeritilöner för lärare vid vlcmentar-läroverken uppförda anslags öfver flyttning pu. allmänna indra gningsstuten under 9 :de hufvudtiteln.
Som R. o. Ad. återremitterat motsvarande punkt af 8:do hufvudtiteln, vill det synas mig, som om del folie af sig sjelft att äfven denna punkt bör återremitteras. R. o. Ad. ansåg denna punkt böra återremitteras till följd af den redan beslutade ålerremissen å 25 punkten af StalsUtskis utlåt.
N:o 124.
16;de punkten, ang:de anslag till aflöning för en klockare och en kyrkovaktare i Lekvattnets kapellförsamling.
Uti ett föreg:de plenum behagade R. o. Ad. godhetsfullt bevilja återremiss af den punkt uti StalsUtsk:s utlåt., ang:de 8:de hufvudtiteln, som afhandlade frågan om atlöning t. v. åt presterskapet inom Lekvattnets och Bogens kapellförsamlingar.
Jag anhåller att äfven här återremiss måtte äga rum.
StatsUtsk. anför alt det torde kunna antagas, att kapellförsamlingarna kunna utgöra klockarens atlöning, men det är derföre icke sagdt att så verkligen bl ifver förhållandet.