Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är i stöd af dessa sanningar, som jag vågar tillstyrka antagandet af Utskottets meddelade Förslag, och får vördsamt anhålla om Eders Excellences Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall af Betänkandet, Herr af Wingård, Johan:
Jemte det jag till alla delar instämmer uti hvad Friherre Cederström och Herr von Törne anfört, får jag anhålla att de upplysningar, rörande Trädvarutillgången i Wermland, jag bifogat Utskott tets Betänkande, måtte uppläsas
I anledning häraf upplästes Herr af Wingårds vid Bevillningsutskottets Betänkande bilagde yttrande, hvarefter Herr af Wingård anförde skrifteligen:
Häraf synes, hvilka betydliga summor ärligen till förmon för vår handelsvåg skulle kunna indragas från Utlänningen, så vida en friare handel ägde rum, då blott artikeln trädvaror från en enda Province uppgår till flera hundrade tusende Riksdaler.
När härtill kommer, att dessa friheter ovillkorligen fordras, så vida ej tusendetals familier skola råka i yttersta elände och då eadast genom billiga Den 11 Junii e, m, Tullförfattningar industrien i ett land kan upp; lifvas, är det i sanning oväntadt finna ett sådant motstånd vid alia välvilliga förslag i denna del.
Ej nogräknad om medlen vid bestridandet af en friare Trädvaruhandel, har man både i Betänkanden och Dagblad till min billiga förundran anfört mig, »åsom varande af den tanka, att en friare Trädvaru-handel icke kan stå tillsammans med Skogarnas bestånd i den Province, hvars Styrelse blifvit mig anförtrodd*
Då man i ett af mig, i samråd med vissa Bruksägare och Possessionaten på Kongl. Maj:ts Nådiga befallning år 1815, afgifvit underdånigt Betänkande, rörande nyttan eller skadan för Riket, af en friare handel med Skogsproducter, kunnat finna en sådan syftning, fullkomligt moteattsen af den öfvertygelse jag så här som i Utskottet ofta a'nfört, bör jag för Ridderskapet och Adeln ådagalägga, huru man styckat mina ord och i brist på sanna argumenter advocatoriskt användt dem stympade i en annan mening, än i den, de varit anförde.
Detta underdåniga Betänkande innehåller dessutom vissa upplysningar i denna vigtiga fråga, hvarföre det torde tillåtas mig, att upprepa en och annan del deraf* I början af Betänkandet anföres, att denna Provins, en af Rikets Nordligare landskaper, har ganska betydliga årliga utgifter att bestrida: att capitation och Bevillning med flere Krono-Utlagor medtaga stora summor; att 6lG Den 11 Junii e. rn.
TiondeTackjern och Hammarskatts- Stångjern , sora vanligen löses med penningar, uppgår till föga mindre: att Westgötha Dahls Regements och landsStaten i Örebro med flera Verk hafva sin löning indeldt i Wermland: att länets innevånare måste köpa större delen af sina förnödenheter från sndra orter, såsom oftast Spannmål, alltid salt, sill och torr fisk, kläde, tobak med flera, äfven för allmogen oundgängeliga varor, hvartill man äfven nödgas räkna Specerier, socker och caffe jemte hvarjehanda tyger af utländsk eller inländsk tillverkning, som för ortens Ståndspersoner blifvit ett behof: att till dessa serskilde så dryga utgifter, hvilka sammanräknade stiga till vida större belopp än i något af Rikets öfriga Landskap, orten föga kan påräkna någon tillgång af Boskapsskötsel eller Landtbruk.
Vidare säges, att i den förflutna tiden det varit sällsynt att afkastningen i Spannmål och Victualier, ett eller annat godt och fruktbart år, räckt till Landets egna behof: afsalu eller Export till andra Län skulle förgäfves påtänkas; att ett hardt luftstreck och en svag jordmon motarbeta alla idoghetens och odlingsnitets förenade bemödanden, verkställda med lika stor, om ej större ifver än på något annat ställe: att Landtbrukaren måste här i det närmaste inskränka sig till det minst kinkiga och minst kärnfulla Sädesslaget, Hafran, och finna sig nöjd om hane hopp och en måttlig äring ändock icke felslår, svårigheter hvilka i samma mon ökas, som landet nalkas norden och de isbetäckta fjellarne, hvadan ock i de nordligare Härader - Dan ii Junii e. m. ne sjelfva hafran blott sällan vinner eö för utsäde nödig mognad, men ofta helt och hållit förfryser, oduglig bade till menniskors och kreaturs föda- Till ersättning för dessa missöden synes naturen hafva gifvit åt Wermland sina rikhaltiga Jeragrufvor och vidsträckta skogar.
Endast från dera är det som orten i det förflutna hämtat sitt bestånd.
Om man hufvudsakeligen får tillskrifva BergsBruket och Jernhandteringen den välmåga, som funnits i landet, måste man likväl tillägga, att Trädvaruhandeln med sågblockar, plank och bräder, äfven i sin mon, bidragit, såsom under samma tid idkeligen och utan uppehör drifven.
Men hvad Wermland varit, är det för närvarande icke iner.
— De tio sista årens missödan hafva uttömt den fordna välmågan: och hvilka andra följder skulle väl kunna väntas efter Jernconjuncturens totala förfall, krig och missväxt.
^ Jernets fallna värde har för Riket i allmänhet och för Wermland isynnerhet orsakat en den drygaste förlust.
Utan ail ersättning för den rikhaltiga malm och den myckna Skog, sorn vid tillverkningen åtgått, har betalningen icke en gång motsvarat de används dagsvarken.
Vid ett slikt förhållande skulle Jemverkeo äfven i fredstid och med vanliga victualispriser förordsakat sina ägare årlig förlust, än mer nu, då genom inqvartering och durktåg 3f troupper, alla nödvändighets varor utomordenteligan uppstegrades, och beständiga nästan oberäkneliga kronoskjutser oupphörligen sysselsatte hvar* je hemmansägare.
Såsom höjd på olyckan tillkommo de svåra missväxtåren 1812 och x 813?
618 Den xi Junii e. m. då omkring 20 till 30,000 tunnor Spannemål ifrån andra orter måste införskaffas, och priset hade blifvit uppjagsdt till 16 Riksdaler för en tunna Råg och io Riksdaler, allt Banco, för en tunna Hafra.
I denna beklageliga ställning, då alla andra utvägar voro tillstängda, blef Trädvaru-handeln den enda räddning för landet.
Ej allenast
Sågverken äro med ökad ifver drifne, utan ett nytt näringsfång tillkom derutöfver, då England, som saknade sin vanliga tillförsel från Ryska, Preusiska och Norrska hamnar, sökte sina behof af Storverksträd, Bjelkar, Spiror och Timmer från Wermlands mäst aflägsna Skogar.
Genom denna händelse inbringades penningar^ landet, och det sorn annars varit omöjligt, blef nu verkställ bart Krono-utskyldernas erläggande och af betalniagar å KronoSpannemålen.
Vidare säges: efter denna korrta blick pä det förflutna, synes det mera lätt att yttra sig om det närvarande och framtiden.
Ett tidskifte så svårt sorn det sista, böra vi väl hoppas, att en mild Försyn och en huld Regering för alltid skola afvända.
Emedlertid torde en längre tid ännu åtgå innan Odlingen i Wermland kan hinna till den höjd, att hvarje år som hälst förse landet med erforderlig Spannemål och nödige victualier.
Derutöfver kunna våra djerfvaste önskningar icke sträckas, hälst en oblid natur och en hög productions-kostnad alltid skola hindra täflan med grannarce i de sydligare sädesbärande Lsndsorterne.
Det är således af Grufvornes och Skogarnes alster, som Wermland i all framtid mäste hämta tillgån - Den ii Juni i e, m. 619 '» \ ' gar för de uiskylder och de inköp af varor, hvilka årligen draga så stora summor ur landet.
Huru vidt och i hvad mon Jerntillverk* ningen hädanefter kan blifva lönande och genom en jemn afsättning återbringas i sitt förra skick, torde ännu vara obestämdt; lika somTrädvaru-handeln också kan vara underkastad möjliga omskiften: men då orten äfven under den mäst gynnande Jernconjunctur icke kunnat umbära sin Trädvaru-handel, synes man fast mer nu kunna påstå,j att den är för framtiden nödvändig, hvadan i underdånighet anmäldes den öfvertygelse, att Trädvaru-handeln är ett vill. leor för Wermlands bestånd, och utgörandet af de orten ålagde utjkylder.
Om detta är obestämdt yttradt, hemställer jag till Ridderskapets och Adelns bedömmande; men af det följande har man förmode* ligen sökt draga en för mig så oväntad slutsats: med hvad skäl lemnar jag derhän.
Jag yttrar nemligen: det är onekeligt att Trädvatu- och i synnerhet
Bjelkhandeln under de sednare åren varit för vida utsträckt, längre än m*d SkogarneS bestånd och en rätt hushållning möjligen kan förenas.
Då man vill uppsöka de dertill vållande orsaker, igenfinner man dem i den nöd, som tryckte landet, och gjorde en ansträngning oumbärlig, i den ifver, som vanligen åtföljer alla nya företag, och i ovissheten om conjuncturens bestånd, hvilka orsaker dels redan upphört, eller i viss mon förlorat sin kraft, dels ock för framtiden böra förekommas.
Skogarne i Wermland, i Elfdahls, Fryksdahls, 620 Den ix Junii c. m.
Nordmarks och Jösse Härader, allt intill gränsbandet emellan Sverige och Norrige, äro emedlertid ännu i den Författning, att tillgång på större Träd finnes, sorn, med rätt hushållning bandhafd, för långliga tider innu kunna utgöra ett ämne för handel och export.
Första och hufvudsakliga medlet att förmå Allmogen till sparsamhet och hushållning dermed, är ofelbart ägande-rätten.
Det atarkaste bevis på denna 6atts igenfinnes i Allmännings- och Samfällighets-Skogar, som alltid och på alla ställen äro de mest vanvårdade och utödde.
Den fria dispositionsrätt öfver sina Skogar, sorn genom 1805 års Skogsordning och öfrige bu gällande Författningar blifvit Skattemannen tillagd, och hvarvid han förvissar sig att vara bibehållen, har väl kunnat gifva anledning till enskifta missbruk, men i det hela verkat allmän fördel.
Det andra till samma ändamål ledande medlet, som i Författningarne också är föranledt och åsyftadt, är Skogarnes storskiftande och delning grannar och byar emellan, samt Skifteslagens inrättande pä ett sätt, att ägaren erhåller tillfälle och förmåga dem vårda och efierse.
I allmänhet kan man icke beskylla denna orts Allmoge för någon uppsåtlig och egentelig vårdslöshet med den Skog, s®m han har vid sitt hemvist åt sig storskiftad* men i den öfra delen af detta
Län, finnas dels åtskilliga hemman, som hafva Skogar i samhäld, dels ock så kallade Utskogar, belägne en till flera mil från ägsrnes bostad, och med desse Skogar och Tegar, är det sorn misshushållning föröfvas; helst hvarje delägare blott Den ri Junii e. m. 621 bemödar sig att dem skyndsamt till sia nytt* använda, och påräknar en ringa fördel, utan att bekymra sig om det gemensamma bästa.
För att häruti vinna en rättelse, torde den inskränkning vara nödig, att allt Saluhygg® på en slik oskiftad Skog skulle vara förbudit, med mindre Konungens Befallningshafvande, uppå alla delägarnes gemensamma ansökning, dertill lof gifvit, i hvilken händelse tillåtelsen dock likväl skulle vara inskränkt till en viss och bestämd förbrukning på viss utsatt tid.
Samma förbud borde äfven sträcka sig till de emot äldre Författningars mening och syftemål i senare tider nog allmänt gängse abalienationer från hemmanen af större och mindre Skogstrakter, hvilka, dels genom förpantning, dels ock genom köp, alltid till afbrukning på vissa utsatte år afyttras, med den påföljd, att köparen, till ersättning för sine utgifne penningar eller till påräknad vinst, utan skonsmål, afhugger hvar. je träd och buske, och efter årens förlopp återställer blotta marken ofta bestående af kala ofruktbara berg.
Genom dessa inskränkningar och förbud synas de påföljder kunna väntas, att delägarne enart nog skulle, för att slippa ett slikt tvång, blifva betänkt® på skogens storskiftanda sins emellan, och till äfventyrs, för att använda sina aflägsnare skogstrakter, äfven falla på den tankan, att verkställa utflyttningar ur byarne, hvartill lägenhet sällan saknas, enär pä de flästa skogstrakter finnas utäncar eller sä kallade sättrar, som, redan för inägor ansedde, Vanligen nyttjas till slåtter och bete.
622 Deri il Junii e. m'.
Vidare sages: som rätta grundvalen för skogshushållningen och första medlet till dess befordrande, hafva vi i underdånighet ansett en fast och oryggelig ägande-rätt och i följe deraf såsom det andra, vidtagandet af vissa inskränkningar till att åstadkomma storskiften och utflyttningar.
Det tredje lika vigtiga med-» let skulle i vår underdåniga tanka vara, att förskaffa skogen ett visst och säkert värde.
Efter den befallning, som Eders Kongl. Maj:t i nåder gifvit oss, att i underdånighet anmäla vår öfvertygelse i saken, kunna vi icke undgå att i underdånighet nämna, atty under den förflutna tiden, osäkerhet i ägande rätten, illa afpassade hinder och förbud, brift på indufirie, tvång och inskränkningar i handelen, hoga Tull-umgälder med flere af författningar ne föranledde orsaker, tydeligen och tvärt emot bestämmelsen vållat skogarnes missvård.
Om Skattemaonen haft full visshet och öfvertygelse att hans ägande rätt varit orubbelig, om h*n icke på hvarjehanda sätt varit hindrad, att till sitt bästa gagn använda sin skog, om genom en fri och underlättad handel, afsättningen varit befordrad, och om genom umgäldernes afpassande, priset blifvit stadgadt och rigtadt efter säljarnes skäliga utkomst, skulle visserligen icke de händelser inträffat, stt hela trakter blifvit till förstörelse uppoffrade, att svedjande och hygge utan urskilning blifvit föröfvade , att mångfalldiga Storverks träd till husbyggnad och planktäljning blifvit använde, och att ännu flera årligen fått skadas och bortruttna*
Från mindre vidsträckta skogar, hafva Östersjö-hara - Den ii Junii t. m. 623 öarne i århundraden forsell flera länder med deras nödiga behof; hvad vinst 6kulle icke Riket kunna hämta af Wermlands skogar, om Trädvaru-handeln kunde uppbringas till en jerna stadga och gång, så att Skogs-ägaren ständigt kunde göra sig förvissad, ej mindre om afsättning på sin vara, än ock om ett bestämdt pris, BVirande emot hans nerlagda möda och värdet af hans Skog.
Sluteligen efter en nogare granskning af medlen att vinna detta ändamål, och anförde förslag i ämnet, säges:
Sedan vi nu efter vår bästa förmåga och öfvertygelse, granskat denna fråga och i underdånighet sökt visa, att Trädv»ru handeln, hvilken i de sist förflutne åren så betydligen ökat Rikets export, är äfven i framtiden oundgängelig för Wermlands bestånd, , att denna handel, med måtta och eftertanka drifven, bör i en lång tiderymd kunna bestå, och att den, i ett elik* skick, icke är menlig för ortens öfrige näringar; återstår för oss endast i underdånighet hemställa, att Eders Kongl, Maj:t i sin vishet Nådigst täcktes vidtaga sådana medel, hvarigenom den kan vinna säker stadga och bestånd.
Ett krig, en oförväntad händelse, har förflyttat Bjelkhandeln från Östeisjön till våra hamnar; lika lätt och hastigare kan den också förloras.
Efter återvunnen allmän fred , hafva köprrne lör sig öppet val, att vända sig till det ställe de för sig förmonl'gast finna.
Det blir således nödvändigt för säljaren att jämka sitt pris på ett sätt, att det icke öfverskrider andra Länders och orters' 624 Den II Junii e. m.
Genom en lång och besvärlig transport; först medelst flottning omkring 20 mil i Sjöar, Elfvar och Strömdrag, och sedermera ungefär en lika lång sjövög på fartyg till Götheborg, äro våra Trädvaror redan belastade med dryga kostnader, innan de hinna till Stapelstads hamn.
Skogsägaren måste hafva sin möda och sitt arbete betaldt och något derutöfver för 6tubbelön och förläggaren en lämpelig vinst för stna i flera år saknade penningar, om deras hug och drift skall lifvas.
Skulle nu höga umgälder vid exporten ytterligare tillkomma, hlef hela speculationen till intet och varan osäljbar.
Efter vårt underdåniga begrepp, är det vid Tull umgäldernes afpassande, som jemkning egenteligen kommer i fråga , så att våra alster och tillverkningar, vid täflan med lika beskaffade frinandra Riken, må vinna nödig afsättning.
Rikets vinst, genom en ökad export, är också kronans, och den välmåga en viss Landsort kan vinna vigtig för hela Riket.
Denna för Wermland så angelägna och omma sak få vi till Eders KongL Maj.ts nådiga pröfning i underdånighet öfverlemna &c. Jag skulle ej så länge uppehållit Ridderskipet och Adeln med upprepandet af vissa delar af detta underdåniga Betänkande, om man icke af det samma sökt draga slutsatser fullkomligt i strid med det samma och ansett det innehålla ämnen i de delar jag anfört ej hörande till frågan, samt 1816 års Tulltaxa med alla Den Ij Junii e. ml 625 alla dess inskränkningar 1 Trädvaru-handeln blifvit, sedan detta aflemnades, utarbetad.
Hvad i Betänkande såsom följder af inskränkningar då anfördes, har sedermera till alla delar inträffat.
Bjelkhandeln' har aldeles afstannat, så att
Engelsmännen nu mera icke i Götheborg kunna köpa sina behof af denna vara, den de i stället hämta från Memel, under det att många tusende Bjelkar, till en o-: ersättelig skada för Riket, förruttna i vattendragen eller sönderhuggas till ved i hamnarne, och misshushållningen med skogarne har naturligtvis äfven tilltagit, då 6kogsbon ovilkorligen skall sälja sin skog för att lefva, men får den vida under värdet betald.
Tiden torde dock vara inne, att åter söka fästa Trädvaru-handeln vid våra kuster; ty Engelsmännen börja att efterfråga priset pi våra Träd varor, och äfven bjuda på Bjelkarne, Orsakerne äro väl ännu icke kände, men jag har anledning tro, dst de Trädvaror Engelsmännen under sednare åren sökt skaffa sig från Canada, ej kunnat täfla med våra.
Det säges, att träden, som der växa i en bördigare jord, och under ett blidare luftstreck, ej lemna ett si hardt virke, hvilket äfven tidigare skall angripas af röta och mask.
De hinder i handeln, som nyligen äro lagde mellan Westindiska Öarne och Nord Amerikanska Fristaterne, torde äfven äga inflytande på denna Engelsmännens efterfrågan, då Ridd, o, Ad Prot, VII B, I Afd. 40. 6 26 Den ii Junii e. m. de hädanefter antingen från Canada eller Europa skola förse sina Öar med deras behof af Trädvaror.
Försöket torde såledea böra göras i att åter upplifva denna handel.
Jag hemställer till hvar och en, om vi ej behöfva afyttra allt hvad vi kunna, för att minska, om möjligt är, allmänna förlägenheten, och örn någon fara dermed kan vara förknippad, då Riksens Ständer efter 5 år åter komma tillsammans, och kunna vidtaga nödige förändringar, så vida sidane fordras: dock borde upplysningar under tiden i ämnet samlas af vederbörande åuthoriteter, ■arnt denna handel och dess inflytande följas med uppmärksamhetpå det få personers opinion eller Corporationers interesse icke må kurn na äga inflytande på besluten.
Herr Ankarsparre, Ingemar August, uppläste följande:
I anseende till föreskriften i 4:de punkten anhåller jag fä anmärka, att jag ej kan finna annat, än att uppgifter hvarje halft år från mäklare och Magistrater, och till följe deraf för hvart år olikt bestämde
Tullvärden eller rättare förändrade Tulltaxor, skulle gifva största anledningar till oredor, försnillningar, osäkerhet i beräkningar för importeurer, och en nästan omöjlig controll, hvarföre jag föreslår, ttt 4lde punkten måtte sålunda ändras, att till Kongl. Maj;t öfverlemnas, att i ett för allt, såsom hittils varit brukligt, bestämma det Tull - Den ii Junii e, m, 627 värde varorne i anseende till myntvärdet bör ra äga.
Som i öfrigt den i 6;te punkten föreslagne reciprocité till större delen afhjelper allt hvad man annars skulle kunna anmärka, får jag blott recomendera denna reciprocité till ett noggrant iagttagande, och hälst att den må bli vilkoret för de andra föreskrifternee ställande i verket; nödvändigheten torde man kunna inse endast af det exempel, att ett Svenskt skepp får i Engelsk hamn betala lika många pund sterling i umgälder, som ett Engelskt skepp af lika lästetal får betala i Svenska Riksdaler Banco I Svensk hamn.
För öfrigt instämmande uti Utskottets liberals grundsatser, har jag endast ani sett mig skyldig härmad lämna de upplysningar, hvilka practiken gifvit mig, och som detta mål nu första gången är före, samt betänkandet således ej får antagas elier förkastas styckevis, anhåller jsg 0111 återremiss.
Grefve Mörner'.
Jag känner fullkomligen, huru ofördelaktigt det är, att tala i ett ämne, där det är si lätt att med Theorier och hypothctiska uppgifter vinna opinionen på sinsida,genom teckningen af förmoner, som hvar och en önskar måtte erhållas.
Jag instämmer äfven uti denna önskan, men efter det begrepp jag i hast kunnat fatta om Betänkandet, har jag fruktat, att det skulle förfela ändamålet.
J»g har icke af någon slags föresätta motarbetat syftningen af Betänkandet, tvärtom har jag, sedan den tid jag åter inträdde på tjensteman - Den 11 Juni i e. ml nabtnan, bemödat mig att befordra framgången af de grundsatser, hvarefter Utskottet uppgjort sitt förslag; men utaf erfarenheten har jag, vid dessa grundsatsers tillämpning, blifvit öfvertygad, att modificationer äro oumgängelige och det är detta, som gör att jag icke kan underlåta ytterligare underställa Högloflig® Bidderskapet och Adeln de betänkligheter, hvilka, oagtadt hvad jag hört anföras, ännu hos mig återstå emot Förslaget.
Jig har väl hört sägas, att Trädvirke ruttnar onytijidt i de norra orterne; men jag ber, att man måtte betänka, om detta kommer deraf, att Trädvarorne icke kunna säljas, eller deraf, att de icke kunna transporteras.
Vid kuBterne eller så långt flodcrne äro farbara, äro, enligt alla berättels?r, SkogstilUåogarne mera hemsökte,och på flera ställen nog knappa.
Men det är där, som naturhinder försvårat transporten, eller också till större delen gjort den omöjligi Så länge dessa transport svårigheter ännu fortfara, kan detta förhållande icke eller ändras.
Med liflig tillfredsställelse har jag erfarit, att sedan Kongl. M»j
Emedlertid önskade jag, att man måtte nöja sig Den Ii Junii e, m, 619 med att gradvis bereda förbättringen.
Uti det,' som till stöd för Betänkandet blifvit anfördt, har man hållit sig vid jemförelsen emellan nuvarande TullTaxa och det af Utskottet uppgjorde Förslag.
Men gifs då ej en medelväg, och har man väl glömt, att sjelfva TullTaxan icke är annat, än ett slags intermediaire utväg i afbidan på det definitiva resultat, som efter alla inhämtade upplysningar skulle vara att vidtaga.
Den nuvarande TullTaxan har emot förr utvidgat rättigheten för Utländska fartyg att utföra Trädvaror, och den ytterligare åtgärden beror på hufvudfrågans utredande, hvilken sedan 1815 varit ett föremål förundersökningar, Landshöfdingarne i de flesta
Län hafva fått befallning att, sedan ortens och Städernes innevånare blifvit hörde, inkomma med utlåtande, om den af någre handlande begärte utvidgning Utaf Trädvaru-handeln i allmänhet ansågs såsom nyttig och önskelig.
Utom ifrån 2 å 3 Län, hafva de fleste öfriga, med afseende dels på deras skogs-behof, dels på det intrång, som för Svenska sjöfarten skulle uppkomma genom större friheter för Utlänningar vid exporten af Trädvaror, afstyrkt all förändring uti det hittills gällande System.
Dessa Utlåtanden hafva sedermera blifvit remittersde till CommerceCollegium, hvarest meningarne varit delade.
Derifrån har saken blifvit öfverlemnad till Kammar- och BergsCollegierna, hvarest den ännu hvilar.
Att nu, innan dessa sluteliga Utlåtanden inkomma, på förhand afgöra saken, synes mig åtminstone ett vågadt steg.
Må min öf - 630
Den ij Juni i e. mi vervåga, huru vigtig en sådan förändring är,' då alla åtgärder i delta afseende icke kunna undgå att hafva ett omedelbart inflytande på Nationens behof af Byggnads-ämnen, stängsel och bränsle, på Bergshandteringens drift och fortgång, samt på vira SkeppsRederiers och vår Sjöfarts till- eller aftagande.
Om på ett oförsigtigt satt man slösar ined de tillgångar, som nu finnas, om de rå-ämnen, hvilka under den strängare årstiden nästan äro lika oumgängeiige som lifsmedlen, blifva för de mindre bemedlade folk-classerne ovanligt stegrade i pris, eller svåra att erhålla; om Frakt-förtjensterne ifrån att tillhöra Svenska SkeppsRedare blifva till Utlänningar öfverflyttade, hvad hafva vi då gjort annat, än försämrat vår belägenhet, istället för att förbättra den, och skulle vi icke således hafva på vår bekostnad beredt fördelar it främmande Nationer?
Vore det icke bättre åtminstone att vänta , tills dess vi genom af~ handlingar försäkrat oss om att icke hafva gjort några uppoffringar förgäfves, utan funnit åtminstone någon reciprocité i eftergifter.
Jag vet, att uppgifteme om förhållandet med afgifterne på Trädvaror i England blifvit omtvistade, och jag vet, att det torde vara mindre sjelfva Tullafgiften , än Skepps-umeälderne, sorn derstädes försvåra införseln af Trädvajror med Svenska fartyg