Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Huru delade tänkesätten än må vara om vårt Representationssätts ofullkomligheter, äger den redlige Riksdagsmannen en helig pligt att fullgöra sitt kall, så godt han kan, efter sitt samvetes röst.
Han har, i min tanka, blott rätt att fordra aktning för sig sjelf, i den mohn han håller de föreskrifne former helige, och efter all förmåga verkar i desamma: huru svårt det än kan synas.
Måtte ock den dag aldrig komma, då Svenska Folket skulle se de Repre - Den 9 J a n u a r i i. »63 sentanter, hvilka det, enligt urgamla lagar, lemnat vården af sina angelägenheter, misströstande öfverlemna åt en upplösande politik, alt förslöa Nationens frihetskänsla, att förslösa dess mödosamt hopsparde skattebidrag, och att förstöra det enda bålverk mot förtrycket, som detta folk hunnit uppresa, innan det uppnått den ståndpunkt, der bättre ordnade samhällskrafter kunna utvecklas lill upprättande af ett säkrare värn för friheten.
Men, mine Herrar, om vi sjelfve vilja äga den kraft, våra Grundlagar oss tillämnat; en kraft, som fäderneslandets säkerhet kräfver, och hvilken hvar och en Stor Svensk Konung alltid har ansett lika helig, lika vigtig, lika välgörande, som Konungamagtens; om vi åt våra beslut vilja återgifva det värde, som ett illa förstädt, ett Grundlagsvidrigt, Embetsmannanit en längre tid sökt alt förringa, och någre, af nationella rättigheternes morgonrådnnd besvärade, i privilegiernes mörker handlande, enskilta interesse!» söka att tillintetgöra; om vi, med ett ord, vilja rätt vårda det kall, som ett redligt Folk lugnt väntar, att vi på dess vägnar skola fullgöra; då, mine Herrar, hafva vien stor moralisk pligt, att göra oss reda för de vigtiga angelägenheter, som vid sista Riksdag, till följd af olika meningar emellan Ko - i64 Den 9 Januari!. nungens Rådgifvare och Folkets Representanter, vållade en oväntad och för framtiden vådlig spänning emellan de verkställande och Lagstiftande Magterne.
Och då Rikets Ständers lagstiftningsrätt, i allt hvad beskaltningsväsendet angår, är obestridligt i Grundlagen dem tillerkänd; då en på Svenska språket skrifven Svensk Grundlag städse skall af Svenska Representanter rätteligen efter Svenska ordalydelsen tillämpas; då ingen godtycklig tolkning kan någonsin tillåtas, utan fara för folkets frihet; då alltså alla stridigheter om Rikets Ständers rättigheter att i beskattningsfrågor ensamt afgöra och besluta, icke kunna eller böra lemnäs till glömskan, utan att medgifva, att Riksens Ständer icke med omsorg utöfva Folkets beskattningsrätt, men sorglöst öfverlemna skattebidragen tillden Verkställande Magten, hvilken icke alltid i framtiden torde veta värdera ett sådant förtroende; då vågar jag erinra Rikets Ständer om nödvändigheten, att försätta sig i den ställning, att sådane missförstånd emellan Samhällsmagterne icke måtte föranleda, på sätt år 1823 skedt, till ökade skattebördor för folket, eller till mindre fullständighet i Controll på Rikets Embets- och Tjenstemän.
Det är af dessa skäl nödigt, att så tidigt bestämma BevillningsSumman och så sparsamt utfästa sig lill Statsbidrag, att Rikets Ständer sedermera, i mohn af den ömhet Den 9 Januari i. i65 och omvårdnad för ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, sorn Styrelsen ådagalägger, kunna åt dess vårdande händer anförtro de ytterligare bidrag, hvilka aldrig kunna gagna Samhället, om de icke på ett ädelt och oegennyttigt sätt förvaltas.
Om icke Rikets Ständer med sådant förtroende kunna aflemna de biträden, hvilka afFolkets näringsflit utkräfvas till befordrande af Samhällsinrättningarnes fullkomnande och förbättrande, är det ej blott en rättighet, utan en sann pligt, att endast afgifva hvad till de nuvarande
Statsinrättningarnes tarfliga underhåll nödvändigast erfordras.
All annan åtgärd vore en glömska af hvad man är skyldig föregående Ständer och sig sjelf.
Äfven i detta afseende vore det således vigtigt, att hafva beslutat det högst nödvändiga Bevillningsbeloppet, innan den i4 Mars innevarande år.
Sedan detta belopp är bestämdt, kunna Rikets Ständer lugnt och sjelfständigt handla och besluta, i alla de mer eller mindre vigtiga ämnen, som till följd af Ivongl.
Propositioner eller Enskiltes Motioner ifrågakomma.
Nationens uppmärksamhet är visserligen fästad på några stora och vigtiga frågor, hvilka man med skäl väntade sig, att vid denna Riksdag få se afgjorde: t. ex. tryckfrihetens återförande till sitt grundlagsenlig» skick} myntväsendets »66
Den 9 Jann ari i. reglerande; enskilta Creditrörelsens återupplifvande; Embets verkens Reglering och en enkel, tydlig Lag m. ra.
— Men, jag vågar öppet erkänna, att jag anser vidmagtliållaridet af folkets politiska rättigheter och synnerligast Beskattningsrätten, vara i vigt öfver allt annat, såsom det, hvilket verksammast bidrager till frihetens utbildande och styrelsesättets förbättring.
Och det är utur dessa synpunkter jag ansett mig böra föreslå Ridderskapet och Adeln, att, med anledning af 44 §•
Riksdagsordningen, förelägga StatsUtskottet en bestämd tid, då StatsRegleringen bör till RiksSlånden vara afgifven.
Denna tid anser jag böra tagas så kort, som, med afseende på de nödige arbeten för dessa Betänkandens uppställning och expedierande är möjligt; och hoppas jag, att de nitiske och verksamme Ledamöterne af Högloflige StatsUtskottet, hvarken skola misskänna min afsigt eller med giltiga skäl kunna bestrida möjligheten af mitt förslags verkställande.
Jag misstror alldeles icke deras arbetsförmåga; ej heller deras goda vilja att påskynda ärenderne.
Men jag befarar, att deras uppmärksamhet icke Blifvit fästad vid nödvändigheten, att alltid inom den i Grundlagen för Riksdag föreskrifna tidens slut, aflemna ett Betänkande, som upptager den StatsbristSumma, hvarför Rikets Ständer tills vidare vilja allmän Bevillning sig åtaga.
Den 9 Ja n u a r i i.
Oell jag
Iror för min del, alt detta är det vigligasle af hvarje Riksdagsgöromål.
Hvad beträffar Utgifternas föreslående, synes mig det vara tydligt, att allt hvad som erfordras för
Samhällets fortfarande i sitt en gång antagna skick, måste anses såsom allenast utgörande, hvad som o vilkorligt bör påräknas; och att detta äfven är allt, hvad Rikets Ständer till en början borde bevilja.
Sedan en derefter lämpad
Bevillning vöre beslutad, att tills vidare utgå, synes mig att andra frågan bör blifva: hvad ökade anslag till förbättringar böra af Rikets Ständer anslås?
Dervid företer sig en oafbruten vexelverkan emellan Folkets och Regeringens bemödanden till ändamålets ernående.
Obetydliga förändringar i Samhällsskicket kunna stundom medföra stora ökade krafter hos folket, till skatternas afbördande.
Ganska enkla förbättringar i Lagar och Författningar kunna vålla hos den skattdragande Allmänheten en benägenhet att draga bördorna, hvilken lättar mödan.
Ett ögonblicks uppmärksamhet till folkets önskningar har ofta räddat en på godtycklighetens bana besinningslöst framrusande Styrelse; och rättelsen af några Magtens missbruk kan ofta återgifva en vacklande Thron det osvikliga stödet af ett förnöjdt folk. 168 Den 9 Ja nu a l ii.
Derefter komma i ordningen dessa Statsutgifter, som rätteligen tillhöra hvad. nian kan kalla Statsluxe.
Lyckligt det folk, sorn ser sig försatt i den ställning, att dess Representanter kunna dertill anslå andelar af folkets årliga besparingar.
Der måste säkert en upplyst
Styrelse med rastlöst nit följa alla folkets angelägenheter, och med sjelfförsakelse samt ädel menskokärlek vårda sig om medborgares frihet och trefnad.
Men olyckligt det folk, hvars Representanter oeftertänksamt offra dess sista skärf till alla de obetänksamma företag, som af en magtlysten och allt sannt menniskovärde föragtande Regering skulle lättsinnigt affordra dem.
Mätte aldrig en sådan Styrelsepersonal leda Fäderneslandets angelägenheter!
Och om det en gång, såsom eli himlens straff, skulle blifva Svenska Folkets öde: delta folk, som är vandt, att icke sakna stora män och dygdige Regenter: mätte det då i gjne Representanter finna Medborgare, som icke sky faran, icke fördölja sanningen och icke tjena, utan veta att motstå förtrycket.
Af alla dessa skäl, anser jag, att det ej skall blifva svårt för StatsUtskottet, att hastigt utarbeta de begärdte Betänkanderne.
Dess första UtgiftsBelänkande kan och bör ej grunda sig på annat, än de alldeles onmgänglige behof.
Sedan en derefter lämpad Den g Januari i.
Bevillning’ är fastställd; och sedan Rikets Ständer till Konungen ailemnat de underdåniga Skrifvelser, som angå alla sådane rättelser och åtgärder, hvilka de anse nödige att först få afgjorde, innan ytterligare anslag göras, kan under tiden Utskottet handlägga utredningen af de öfrige.
Sedan slutligen Konungen sanctionerat eller besvarat Rikets Ständers afgifne Skrifvelser; då kunna alla öfriga anslag granskas och beslutas.
Det är derföre jag nu vågat begära Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Ämnet är af stort iaflylande för våra nationella rättigheters bevarande.
Min afsigt bör af ingen misskännas.
Jag vill begagna detta samma tillfälle, att försäkra, det milt förslag icke härflyter af misstänksamhet, och att jag hyser det innerligaste förtroende till Konungens vishet och Dess Rådgifvares goda afsigter.
Men, Nationerne hafva alltför ofta sett, huru ett ögonblick förändrar deras hopp och deras lugn, för att jag skulle tveka att framställa åsigter, som trygga vår egen framtid.
Jag är öfvertyga d , alt den af mig föreslagna åtgärd skall gagna både Regeringen och Folket.
De hafva sin kraft i inbördes förtroende.
Jag har yrkat uti serskildt Motion, ”att InkomstBetän kan ilct multe sednast den ” i5 Januarii inkomma j och att Utgifts Be - 170 Den 9 Januari i. ”tänkandet skyndsamt mätte derefter af” lemnäs , specifikt utvisande , hvad som ”hittils utgått, hvad Kongl. Maj:t begärt ”och hvad Utskottet tillstjrker.
Jag förnyar denna begäran på så sätt, att jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till Ridderskapet och Adeln: ”huruvida Ståndet skulle "behaga instämma i denna begäran, samt ”bestämma tiden för UtgiftsBetänkandets "afgifvande j till den 1 Februarii.
Jag anhåller äfven, att StatsUtskotlet måtte behandla frågan sålunda: "att 1828 ”års Stats Re gier ing må antagas till grund, ”med tillökning af det i Kongl. Proposi”tionen begärdte anslag för fångars skjuts ”och underhåll; att Ordinarie InkomstTit”larne böra beräknas till det belopp Kongl. ”StatsContoiret i sin underdåniga Skrif”velse om Statsverkets tillstånd och för"vältning uppgifvit, såsom medelberäkning; ”att Inkomsten af Stora SjöTullen måtte ”beräknas till hvad den per medium af ”åren 181/;, 1825 och 1826 visat sig gifva,” på det att ökningen i 27 års uppbörd, genom missväxt-året 1826, icke mätte deri inverka; samt slutligen, ”att den Statsbrist”Summa, hvilken genom Allmän Bevillning ”skall fyllas, bestämmes precist till det be”lopp, hvartill 182,8 års StatsReglerings”Summa för utgifterne uppgått, utöfver Den g Januari!.
"de sålunda nu beräknade Inkomster Ii vil ken summa bör bestämmas såsom ”den Be~ "vill/iing Rikets Ständer sig tills vidare "åta^a” Skulle Ridderskapet och Adela bifalla hvad jag nu föreslagit, att tiden för SlatsRegleringens afgifvande till Rikets Ständer utsattes till den i nästkommande Februarii; anbåller jag, att ett FrotocollsUtdrag, medelst Deputation, mätte till de öfrige MedStånden afsändas och desamma inbjudas, att sig med Ridderskapet och Adeln förena.
Företogs till pröfning ConstitutionsUtskottets den 18 sisth December under N:o 2 aflåtne, och den a3 i samma månad på bordet lagde, Memorial, innefattande Utlåtande öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Förslag till ändrad redaclion af en period i 24 §.
Herr Crusenstolpe,Magnus Jacob:
Mången har tyckt sig finna, att ConstitutionsUtskottet icke med tillräcklig skarpsinnighet och consequence behandlat ifrågavarande ämne.
Utskottet har, i afseende på det af Kongl.
Majit föreslagna tillägg i 24 §.
Riksdagsordningen rörande tillsättningen af Ståudens och Utskottens Betjening, yttratt 172 Den 9 Januari!. att Utskottet, under erkännande af den visa omsorg, hvarmed Kongl. Mnj:t åt Dess samtycke till Rikets Ständers framställning i ämnet vid sista Riksdag gifvit en sträng constilutionel form, trott sig böra enkelt tillstyrka förslagets antagande i Grundlagsenlig form vid nästa Riksdag.
Det torde vara nödigt tillse, huru nämnde §. i Riksdagsordningen nu lyder.
Den börjar så här: ”Uti hvart Ständ skall vara en Secreterare, som der före Protocollen och an”svare för vården af ingifne handlingar; ”hos Ridderskapet och Adeln Riddarhus”Sekreteraren; hos Preste-och BorgareStån”den de personer, hvarom de sjelfve öfverenskomma; samt hos BondeStåndet en ”skicklig, lagfaren och i Landthushållnin”gen kunnig Man af Ofrälse Stånd, den ”Konungen dertill förordne."
Längre ned i §. heter det vidare: ”Till nämnde Betjening räknas: hos Ridderskapet och Adeln ”fyra Canzlister; i PresteStåndet en Nota”rie och två Canzlister; i BorgareStåndet ”sammaledes; och i BondeStåndet två Notarier och fyra Canzlister.
I hvardera af ”Utskotten, för hvarje Division, en Canz”list, hvilken jemte Sekreterarne förordnes ”af Ulskotten sjelfve, med det undantag, ”sorn i 35 §. finnes stadgadt.
Skulle i nå”got Utskott en talrikare Betjening oundgängligen tarfvas, anmäle Utskottet sådant ”1 Ståndens plena, hvilka derom förordne.”
Jag hemställer till en hvar, om väl häruti Den g Januari i.
!73 finnes någon otydlighet, som erfordrar den föreslagna redactionsförändringen?
Deremot skulle just en sådan förändring i §:n föranleda till tvetydighet och missbruk i ett annat afseende.
Om man nemligen anser, alt §:ns innehall är otydligt i fråga om BondeStåndets rättighet alt tillsätta sine INotarier, så medgifver man derigenom äfven, att dylik otydlighet äger rum i början af §:n, rörande RiddarhusSekreteraren, emedan hvarken der eller annorstädes i Grundlagarne står bestämdt stadgadt, af hvem han skall tillsättas.
Väl är i 49 §•
RiddarhusOrdningen sagdt, alt Ridderskapet och Adeln äger utnämna sin Sekreterare; men då 12 §.
Riksdagsordningen innehåller, att StåndsOrdningarne skola vara öfverensstämmande med Grundlagarne, kan RiddarhusOrdningens berörde stadgande ej anses medföra bindande kraft.
Antager man således, att 24 §•
Riksdagsordningen är uti ifrågavarande fall tvetydig, så lägger RiddarhusOrdningens åberopade föreskrift ej något hinder i vägen för möjliga försök att äfven beröfva Ridderskapet och Adeln sin urgamla rätt att tillsätta sin Sekreterare.
Jag tror väl icke, att någonsin så skall ske, men det kunde ske; och möjligheten af en sådan händelse är det just man bör förekomma.
Det förefaller dessutom besynnerligt, att ConstilutionsUtskottet, som förut oftast afspisat enskilde
Motionairers förslag med åberopande af 81 §:s i Den g J a n 11 a r i i.
RegeringsFormen föreskrift, att endast högst nödige förändringar i Grundiagarne böra vidtagas, denna gång så beredvilligt tillstyrkt Regeringens förslag, som dock svårligen kan anses vara högst nödigt.
Om man häraf kunde hämta något hopp, att enskildes hos ConstitutionsUtskottet gjorda motioner om Grundlags-förändringar skola vid denna Riksdag hafva mera framgång än tillförene, så vore det visserligen tillfredsställande.
Vi hafva likväl icke ännu erfarenhet af ett så hugnande resultat.
I följd af hvad jag nu haft äran yttra, nödsakas jag, ehuru jag känner de svårigheter, sorn med återremiss af en så beskaffad fråga, som denna, äro förenade, yrka, att ifrågavarande Utlåtande mätte till ConstitutionsUtskottet återremitteras, med anmodan såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, att det föreslagna tillägget i 2/\. §.
Riksdagsordningen afstyrka.
Det vigtiga uppdrag, Statsförfattningen åt ConstitutionsUtskottet öfverlåtit, att slita alla tvister, i anseende till Grundlagarnas ordförstånd och andemening, synes mig icke uti ConstitutionsUtskottets nu afgifne Utlåtande i anseende till BondeStåndets rättighet, att efter eget val tillsätta dess tvänne Notarier, vara uppfattadt ifrån den synpunct jag hade önskat.
Den 9 J a n u a r i i.
Likaså angeläget det är, alt få Grundlagen förtydligad, der den lemnar rum för någon billig anledning till tvetydig tolkning, lika så angeläget är det äfven, att icke medgifva otydligheter, der inga sådane finnas.
— Om man antoge såsom grundsatts, att lagar alltid behöfde förtydligas, derföre alt någon part behagade ensidigt tolka dem; så skulle Lag-förklaringar aldrig finna någon gräns inom det vidsträckta området af mennisko-passionernas ombytlighet.
— RiksdagsOrdningens 24 §• säger: ”Uti hvart
Stånd skall vara en Secreterare, sgm der före Protocollen och an”svare för vården af ingifne handlingar; ”hos Ridderskapet och Adeln, Riddarhus”Secreteraren, hos Preste- och BorgareSlån”den de personer, hvarom de sjelfva öfverenskomma; samt hos BondeStåndet en ”skickelig, Lagfaren och i Landlhushållnin”gen kunnig man af ofrälse stånd, den Ko”nungen dertill förordne.”
Jag hemställer nu till hvarje Svensk, om något annat ordbegrepp, om någon annan andemening ifrån detta laghud kan hämtas, än att BondeStåndets
Secreterare är den ende af dessa Ståndens Tjenstemän, hvilken Grundlagen förbehållit
Konungen att tillsätta.
— Rörande RiksStåndens betjening finnes uti den åberopade paragraphen icke något annat stadgande, än att de njuta samma säkerhet som Riksdagsmän, samt att de vid Riksdagens slut erhålla en efter göromålens vigt och Den 9 J a n u a r i i. mängd lämpad vedergällning, hvilken af StatsUtskottet, efter öfverläggning med LaudlMarskalken och Talmännen, föresläs och af Riksens Ständer bestämmes. —- Uti samma §. nämnes vidare, att till denna betjening räknas hos Ridderskapet och Adeln fyra Canzlister; i PresteStändet i Notarie och två Canzlister; i BorgareStåndet sammaledes ; och i BondeStåndet 2 Notarier och fyra Canzlister.
— Ifrån delta förhållande är icke jag i stånd att hämta ringaste anledning för Konungen, att företrädesvis tillsätta BondeStåndets 2:ne Notarier, framför alla de andra Ståndens Notarier och Canzlister, hvilka alla här i denna §. äro nämnde tillsammans, och under ett så lika förhållande, alt det måtte blifva ConslitutionsUtskottels ovilkorliga åliggande att antyda den tvetydighet i denna §., som någon gång kunnat lemna något med Svenska språkbrukets ordförstånd förenligt tillfälle att så tyda den, som skulle Konungen kunnat, utan ett uppenbarligt förtydande af denna §., tillvälla sig rättigheten att tillsätta dessa två ifrågavarande Notarier, framför alla de öfriga, som efter mitt förstånd, icke, i anseende till deras ställning inom Lagens stadgande, förete den ringaste skillnad med alla de öfriga. —.
Att Grundlagarne, enligt 83 §.
RegeringsFormen, skola efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall tillämpas, synes af Con - Den 9 Januarii. 177 ConstitntionsUtskottet vid behandlingen af denna fråga vara förbisedt; ty om den ringaste uppmärksamhet härvid varit fästad, skulle man nödvändigt funnit, att 24 §:s ordalydelse bestämdt uttrycker, att Konungen äger att tillsätta BondeStåndets Secreterare, men ingen af Ståndens Betjening; och lill ytterligare styrkande af detta förhållande, utbeder jag mig att få hänvisa ConstitntionsUtskottet tillRegeringsFormen, sorn i alla hänseenden innefattar bestämmclserne för Konungamaktens verkningskrets.
Der lyder 5a §.: ”LandtMarskalk ”och Talmän för Borgare- och BondeStån”den samt Secreterare för BondeStåndet ”utnämna Konungen.” — Häraf synes det klart., att Grundlagen uti tydliga och bestämda ordalag stadgat, hvilken personal af Konungen tillsättes.
Vet ieke, om jag begär för mycket, då jag fordrar, att ConslitutionsUtskottet åtminstone borde upptagit Riksens Ständers vid sista Riksdag enhälligt uttryckta mening om detta ämne; det synes mig väl hafva varit i sin ordning, om Utskottet vid delta tillfälle icke så helt och hållet åsidosatt Rikets Ständers griindlagsenliga mening, för Ministrars gmndlagstydande mening.—För ConstilutioiisUtskollet> sorn eger tillgång å SlalsRådets Protocoller, borde det varit lätt, att härvid Vägleda omg IL 12 178 Den 9 Januari i. dömet genom de meningar Konungens Rådgifvare utan tvifvel företedt, vid det tillfälle, då de inför Konungen förklarade Grundlagen på ett annat sätt, än den säkerligen utaf hela det öfriga Svenska folket hegripes och förstås, på ett annat sätt än den af Rikets år 1823 församlade Ständer enhälligt förstods.
— Jag kan icke undertrycka min förundran, att nu äfven finna Rikets Ständers ConstitutionsUtskolt lika enkelt, såsom de sjelfva uttrycka sig, hafva länat sitt biträde till en Grundlags tydning, som på en gång förstör alla begrepp om tydlighet i fråga om Lag-redaction.
Då a4 §•
Riksdagsordningen bestämdt uttrycker, att BondeStåndets Secreterare af Konungen förordnas; så faller det för mitt begrepp både tydligt och klart, att all den öfrige
Betjeningen utan undantag tillsättes utaf sine respektive Stånd.
Det blifver en för Grundlagarnes helgd högst vådlig grundsats, om Lag-öfverträdelser ifrån någondera sidan skola öfverskylas medelst Lagförklaiungar, der inga sådane behöfvas.
Det är ConstilutionsUtskottets bestämmelse, att vidmagthålla Lagen i sin kraft, och att lika så litet medgifva misstydningsrättigheten från den ena sidan, som för den andra; och jag anser icke Constitu - Den 9 Januari i. *79 tionsUtskottet vid detta tillfälle hafva med noggrannhet uppfyllt denna dess pligt.
Jag fordrar af ConstitutionsUtskottet, alt det måtte uppgifva, hvaruti lagens tvetydighet för närvarande består, och alt, om sådan icke linnes, bestämdt förklara, att intet behof af lagförklaring vid detta tillfälle är förhanden.
I förbigående kan jag icke heller underlåta att yttra mig icke förstå, hvad Utskottet menar med den visa omsorg, hvarmed Kongl. Majit åt
Dess samtycke till Rikets Ständers framställning gifvit en strängt constitutionell form.
— Jag måste helt upprigtigt bekänna, att jag uti denna stränga form icke finnér något annat än de magtegandes eller Ministrarnes ej ovanliga försök, att, genom hvilka utvägar som hälst, söka bevisa, att magtens innehafvare ej böra godvilligt medgifva sina misstag; men mera oförklarligt skall det alltid synas mig, att ett efter Svenska Statsförfattningens anda bildadt ConstitutionsUtskott så enkelt biträdt Styrelsen vid utvecklingen af denna grundsatts.
Jag anhåller om återremiss utaf Utskottets ifrågavarande Utlåtande.
Grefve Frölich, David, uppläste föl - i8o Den 9 Ja nuarii.
Det Sr förnämligast under 2:ne synpuncter jag anser ConstitutionsUtskottets förevarande Förslag till Grundlags-förändring böra betragtas, nemligen1: förstj om någon Grundlags-förändring är nödig eller behöflig; och för det andr aj hvad följder i tillämpningen kunna uppstå af den föreslagne nya Redactionen. 1:0 Nödvändigheten af förändring i 24 §• af Riksdagsordningen synes Utskottet hafva tagit för afgjord, då det icke yttrat någon annan dess egen opinion om motiverne, än ett enkelt tillstyrkande till antagande af hvad som blifvit anfördt i Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse den i3 sisth Novemder.
— Då likväl den Nådiga Sluifvelsen står i ganska mycken stridighet med den underdåniga skrifvelse, som Rikets Ständer den 12 Maji 1823 i detta ämne afläto; så hade jag trott, att Utskottet icke bordt alldeles förbigå en sådan omständighet, hvilken nu föranleder mig att anställa en granskning af håda.
Rikets Ständers nyssnämnde underdåniga skrifvelse innehåller helt enkelt: ”att de funnit BondeStåndets rättighetj attj med undantag af Secreteraren3 hvilken af Konungen utnämnes j efter eget val tillsätta Ståndets Canzlibetjening vid Riksdagarne, vara uti 24 $•
Riksdagsordningen uttryckligen medgifven."
V Den 9 Januarii. 181 Om na resultatet af denna Rikets Ständersg åsigt, nemligen:
"■ atty md framdeles blifvande Riksdagarj meranämnde RiksStånd mätte af denna rättighet komma i obehindrad utöfning och således äga att hädanefter utse sine Notarier ” blifvit af Rikets Ständer framställd under nyttjande af de orden: "i underdånighet anhålla;" så må man deraf ingalunda draga den slutsats, att Rikets Stunder ansett detta vara ett önskningsmälj — icke eller en tolkning eller förklaring af den omnämnde §:n; hvilka meningar den Nådiga Skrifvelsen likväl vill hafva deraf uppfattat.