Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hamilton med sitt yttrande om brist på garantier, såsom jag förmodar, att första kammaren skulle leda sitt uphof från en aldeles ny och oförsökt institution i de s. k. valnämderna; så medgifves gerna, att allt nytt och oförsökt äfven kan sägas vara ogaranteradt.
Men då vi alla synas vara ense om nödvändigheten af att uphäfva ståndsinrättningen, och således måste inlåta oss på något nytt, — och då vi likaledes tyckas vara ense att i den nya represensalionen gifva företräde åt ett verkligt tvåkammartystem med karaktersskilda kamrar; så hemställer jag, om icke det här föreslagna sättet för första kammarens
29 bildande i sannolikhet att gifva de nödiga garantierna kan fullt ut mäla sig ätminslone med det vid sista riksdagen upgjorda klassvalsförslaget, enl hvilket första kammaren skulle komma att väljas aldeles på samma sätt och af samma personer som den andra.
Man har redan ofta hört omtalas hehofvet och nyttan af att inrätta länsnämder för behandlingen af sådana angelägenheter, som kunna gemensamt röra de serskilda länens innevånare, och fråga derom har vid åtskilliga riksdagar blifvit väckt.
Om nu således de här föreslagna valnämderna jemväl skulle komma alt fungera som municipala länsnämder, hvartill de såsom afsigten och i sjelfva verket varit, ehuru sådant icke kunnat i förslaget inflyta, utan svårighet skulle kunna förvandlas, så skulle efter min tanka icke allenast härigenom ett ganska vigligt steg vara taget för vårt municipalväsendes utbildning, ulan man skulle i samteliga länsinnevånarnes egna intresse alt alltid hafva sina mest nitiska, uplysta och rättskaffens medlemmar i länsnämderna insatta för de municipala bestyrens skull, också hafva den säkraste garantien alt de i sin egenskap af valnämder jemväl lemnade de. bästa resultaten.
Jag vågar åtminstone tro, att man svårligen skall lyckas alt utfinna någon bättre garanti, och att det just är häruti, som man har alt sälta det betryggande elementet för framtiden.
Jag öfvergår nu lill besvarande af Gr.
Lagerbjelkes anförande.
Ilan hade i går på sin parlage öfverlagd att granska och kalfatra det K. förslaget från den juridiska eller rättare sagrlt teckniska sidan, d. v. s, i afseende på dess upställning och redaktion; och det kan ej nekas, alt den värde Grin utfört sin röle med den tillförsigt och dialektiska förmåga, som man hos honom är van alt finna.
Jag befarar dock, att han låtit sin motvilja mot förslaget i sin helhet och dess grunder förleda sig att sträcka sina anmärkn.-r mot detaljerna längre, än han måhända eljest skulle hafva funnit skäligt; och jag hämtar någon anledn. till denna förmodan från den omständigheten, att jag funnit anmärknme i en eller annan punkt rigtade till och med mot stadganden, hvilka det K. förslaget har hufvudsakligen lika med det förslag, som af reservanterna i sista riksdagens Const.Utsk. upgjordes, och hvari Gr.
Lagerbjelke sjelf deltagit.
För att emedlertid visa, alt det med de många anmärknme icke häfver sig så farligt, som det vid deras framställning för mången kunnat förekomma, skall jag genomgå de hufvudsakligaste deribland, eller så många jag kunnat i minnet bibehålla, dervid jag dock anser mig böra förutskicka den erinran, att det i vår formalistiska tid svårligen låter sig göra att skrifva någon lag, serdeles då den är af större omfattning, som icke lemnar rum för tvetydighet eller misstydning för den slags dialektik, som anser sig hvarken behöfva fästa något afseende ä sammanhanget mellan lagens serskilda delar, eller ens hos lagstiftaren förutsätta en förnuftig och rimlig mening under orden.
Följer man deremot den motsatta i all lagtolkning godkända regeln, så torde redan den första mot 8:de § rigtade anmärknm, ang:de arrendatorers rösträtt, förfalla.
Ty jag medgifver väl, att genom en inadvertens i uttrycket, ordställningen här icke klart uttrycker me - 30 Den 18 December. ningen, och att § derigenom kommit i någon strid med 15 §.
Ulen man behöfver blott jemföra dessa begge §§ med den ]8:de. för att finna stridigheten nplöst och arrendatorernas rösträtt så tydligen bestämd, att något skäligt tvifvel derom icke kan npslå.
Emot nästföljande mom. i 8:de §, som gör näringsidkares rösträtt beroende af det vilkor, att bevillning för yi ket skall hafva blifvit under nästföregtde året påförd, har Gr.
Lagerbjelke såsom ett serdeles stort och uppenbart misstag anmärkt, att man här talat om påförd bevillning, i st. f. erlagd, på sätt satsen äfven blifvit uttryckt i det omförmälta conlraförslaget af år 1848.
— Att det uppenbara misstaget dock härvid återfaller pä anmärkaren sjelf, är emedlertid lätt att inse.
Ändamålet med stadgandet är nemi. icke, såsom Gr.
Lagerbjelke synes hafva föreställt sig, att förekomma det en person, som varit näringsidkare, men kommit utaf sig och ej vidare mäktar betala den påförda bevillningen, icke desto mindre skulle vara bibehållen vid sin rösträtt; ty häremot praeeaverar föreskriften, alt näringen eller yrket skall fortfarande utöfvas ännu då rösträtten vill begagnas.
Men på det icke personer skulle kunna förvärfva sig rösträtt blott genom en kort före valen skedd anmälan, att de vilja drifva en viss näring, har man funnit nödigt stadga, alt näringen jemväl skall vara under en viss tid förut,-eller under det nästföreg:de året, utöfvad, och att detta skall styrkas med debetsedeln, som visar att bevillning derför blfvil påförd.
För detta ändamål är uttrycket aldeles tillräckligt och att utbyta det mot orden erlagd bevillning, skulle utan all vinst blott leda till den orimliga påföljd, att sä ofta valen inträffade under den mellantid, som alltid förflyter emellan bevillmns påförande och sjelfva upbördsstämmorna, de näringsidkare, som ännu icke hunnit erlägga det nästföregtde årets bevillning, skulle gå miste om sin rösträtt.
I samma §, hvilken isynnerhet synes hafva blifvit föremål för den värde anmärkarens missbelåtenhet, har vidare blifvit klandrad den obestämdhet, som skall ligga i uttrycken: ”embets- eller tjenstemän med ordinarie syssla eller ständig aflöning”; och visserligen har man i åtskilliga andra förslag gjort sig mycken möda för att undvika denna obestämdhet.
I 1840 års förslag intogs en temligen vidlyftig specification på serskilda slag af tjenstemän, hvilken dock befunnits otillfresställande och förmodligen föranledt reservanterne i 1848 års Const.Utsk. att försöka en annan definition, enl. hvilken rösträtt skulle tillkomma endast de embets- och tjenstemän, som Uro i ”Statens omedelbara eller allmän inrättnings tjenst.”
Jag kan dock ganska tryggt påstå och försäkra Gr.
Lagerbjelke, att den obestämdhet, som man härigenom velat undvika, ingalunda blifvit undanröjd; ty vi hafva här i landet, likasom annorstädes, en mängd inrättningar af den blandade natur, ali man icke utan yttersta svårighet och tvekan kan bestämma huruvida de böra betraktas såsom allmänna eller enskilda.
Efter mogen öfverläggning har man derföre i det K. förslaget uteslutit alla dylika bpstämmel-ser, för att göra stadgandet tilläpligt på hvar och en, som har till lefnadsyrke att bestrida en tjenstebefattning mot bestämd aflöning, tjensten må Den 18 December. 31 i öfrigt vara af livad beskaffenhet som helst, blott den hvarken gör innehafvaren beroende af annans enskilda husbondevälde och således är att hänföra till de i 11 § uptagna undantag, eller ock hörer lill de ringare tjenster som i 12 § finnas omförniälde; och jag skulle tro, att della just är bästa sältet om ej det enda möjliga, atl undvika all obestämdhet och tvetydighet i tillämpningen.
— Hvad äter sista mom. i 8:de § angår, eller de deri omtalade ledamöterna af K.
Akademien, och Gr.
Lagerbjelkes farhåga, att kadetterna skulle kunna upträda med anspråk på valrätt, så torde jag blott behöfva erinra, all om Gr:n, då han tog Statskalendern i hand, icke hade stannat vid registret, der han fann Krigs-Akademien bland öfrige Kongl.
Akademier uptagen, utan gått till den pagina, hvartill registret hänvisade, hade han lätt kunnat öfvertyga sig, att kadetterna icke der stå uptagna såsom ledamöter af Akademien.
Vid 11 §, sora från rösträtt undantger bland annat dem, som försörja sig endast med tillfälligt arbete hos andra personer, har Gr.
Lagerbjelke såsom oriktigt anmärkt, alt man tillagt ordet endast, och han har stämplat delta som ett ända till löjlighet gränsande misstag, om jag rätt minnes uttrycket.
— Afven här är det dock lätt visadt atl misstaget återfaller på anmärkaren sjelf, och alt det klandrade ordet icke står der förgäfves.
Det gifves nemi. knappt någon enda af våra handtverkare, som alltid får förrätta sitt arbete på egen verkstad: han mäste ofta förrätta det hemma hos dem, som anlita honom.
1 hans försörjningsmedel ingår således äfven del tillfälliga arbetet hos andra personer; och om man ej här tillagt ordet endast, skulle alla våra handtverkare gått miste om sin rösträtt.
Hvad man åsyftat är sådane personer, som ej hafva något annat kändt näringsfång, än det tillfälliga arbetet, och det är visst möjligt, att detta kunnat uttryckas bättre, än som skett, men att det icke skulle hafva lyckats på det sätt den värde anmärkaren förmenat, torde vara klart.
Vid 16 § har blifvit gjord en anmärkn., hvilken jag, till följd af den lätthet hvarmed den vederlägges, fruktar att icke hafva rätt upfatlat.
Emedlertid gick den efter min upfattning ut derpå, att Gr.
Lagerbjelke tycktes i §:n sakna nödigt förbehåll derom, allden upflyttning som här omtalas från den medelbara till den omedelbara val-afdelningen bör inskränkas till dem, som upnålt den för valrätt inom senare afdelningen bestämda högre åldern af 25 år; och en så beskaffad anmärkn. har varit desto öfverflödigare, som §:n, om man läser meningen till slut, innehåller ett dylikt förbehåll.
— Har jag deremot härvid misstagit mig i upfattningen af anmärkn.-s innehåll, så förfaller naturligtvis också min nu emot densamma gjorda erinran; men jag torde då äfven vara ursäktad, om jag ic ke för närvar, är i tillfälle att till besvarande uptaga hvad annat anmärkmn kan hafva inneburit.
På 23 och 24 §§ har Gr.
Lagerbjelke isynnerhet öfvat sin skarpsinnighet, för att ur ordalagen utleta en så orimlig mening, alt det enkla och sunda förståndet svårligen skall kunna följa honom i en sådan dialektik.
För mig åtminstone och, såsom jag 32 Den 18 December. tror, för de flesta är den rätta meningen ganska lättfattlig.
Vill man emedlertid strängt nagelfarara med orden, så vinnes i sjelfva verket ingenting dermed, att man, på sätt Gr.
Lagerbjelke velat, här utbyter ordet hvardera emot någondera.
Samma tillfälle till misstydning återstår; oeb detta torde bäst bevisa nödvändigheten att vid tolkningen af ifrågavar. §§, liksom vid all annan lagtolkning, gifva åt orden den tydning, som öfverensslämmer med en förnuftig mening bos lagsliftarne, så framt man ej vill göra sig saker till en uppenbar afsigt att förtyda den.
Vid 33 §, som uplager af hvilka anledmr en ledamot af första kammaren kan under tiden för befattningens utöfvande blifva oskicklig att dermed fortfara, har blifvit anmärkt såsom en ofullständighet, alt bland dessa anledmr icke linnas uptagne de orsaker tili uteslutande frän både valrätt och riksdagsmannarätt, som omtalas ill §; och strängt taget bar denna anmärkn. sin riktighet.
Den hade dock, för att sjelf vara fullständig, bordt omfatta icke blott lide §:n, utan äfven den 12de, som likaledes från valrätt utestänger vissa personer och följaktligen bör göra dem oskickliga att vara ledamöter i första kammaren.
Emedlertid tror jag, att förslaget ingenting skulle hafva vunnit på en uttryckligen bär gjord förutsättning, att en i första kammaren invald person skulle under utöfningen af denna befattning kunna nedsjunka till en vaktmästarebeslältuing eller till enskildt tjenstehjon, och alt en så beskaffad fullständighet utan skada kan undvaras. § 41, som handlar om valsättet i de valdistrikt som bestå af flera städer, har ej heller varit Gr.
Lagerbjelke lill nöjes, och han har trott, att detta valsätt skulle gifva alltförstor öfvervigt i inflytande åt den stad, som bar största folkmängden.
Måhända ligger o o Ö verkligen häruti ett missförhållande, men alt det svårligen kan afhjelpas, torde bäst visas deraf, att det K. förslaget härutinnan hufvudsakligen öfverensstämmer med det af 1848 års Const.Ulsk. upgjorda, och att Gr.
Lagerbjelke således icke sjelf kunnat utfinna något bättre.
Ty den ringa afvikelse, som det sistnämda förslaget innehåller, eller rättigheten för hvar och en att, om lian vill, sjelf resa till valdistriktets hnfvudort och der i stället för hemorten afgifva sin röst, är af alltför obetydlig vigt, för att i den anmärkta omständigheten utöfva något märkbart inflytande.
Vid 77 § förekommer deremot en anmärkn., som måste erkännas vara välgrundad.
Genom ett förbiseende har man kommit att stadga skyldighet äfven för alla ledamöter af första kammaren alt vid hvarje riksdag låta granska sina fullmakter, ehuru en del af dem redan vid föreg, riksdagar fått fullmakterna granskade och godkända ; och delta är naturligtvis öfverflödigt, men också temligen oskadligt.
Jag är således glad att här kunna göra rättvisa åt anmärkarens skarpsinnighet och kritiska förmåga, på samma gång det torde medgifvas mig, att anmärknm är af föga vigt.
Vid 81 §, som upräknar de ständige Ulsk:n, kar Gr. Lagerbjelke klandrat, dels alt Stats- och llevilln.Utsk.m blifvit sammanslagna, hvarigenom detta Utsk. efter
Grins tanka skulle fä för mycket alt Den 18 December. 33 göra, och dels ali LagUtsk. blifvit bland de ständige uptaget, i sammanhang hvarmed han funnit olämpligt, att man åt detta Utsk. öfverlemnal behandlingen af grundlagsändrings-förslag.
— Hvad den förste af dessa anmärka:!' angar, sä vill jag ieke 1111 ingå i en utveckling af skälen för den teilan i flera föregide förslag såsom lämplig antagna sammanslagningen af Stals-och Be v. Utsk: ii; det torde vara tillräckligt att erinra Gr.
Lagerbjelke, delden äfven igenfinnes i hans eget vid sista riksdagen inom Const-Ulsk. upgjorda förslag.
Hvad åter LagUtsk. vidkommer, så kan jag ej inse huru detta Utsk. såsom ständigt skulle kunna undvaras, bland.annal af det skäl, att Justitiae-Ombudsm:s embetsförvaltning der skall granskas och hans riksdagsberättelser med deri intagna förslag till lagförändringar behandlas.
Ty väl har jag funnit, alt Gr.
Lagerbjelke och hans medreservanter från sista riksdagen velat öfverflytta dessa göromåj på Const.Utsk., men lämpligheten deraf har jag ej förmått inse.
Ar frågan endast att välja antingen mellan ett Const.Utsk., för att behandla allmänna lagfrågor, eller ett LagUtsk., för att behandla grundlagsfrågor, så synes mig någon tvekan i valet icke böra äga ruin.
Emot 90 § har Gr.
Lagerbjelke vidare gjort en anmärkn. af den obetydlighet, alt jag ej vill trötta Eder, Mine Hrr, med att ens fullständigt här uptaga den.
Nog af, att han föreslagit ett annat förfaringssätt för det fall, att göromälen inom något Utsk. skulle så ökas, att de ej anses kunna bestridas med det vanliga antalet ledamöter; och detta kan i sjelfva verket bero på tycke och smak.
För min del gifver jag dock företräde åt det K. förslaget, såsom mera enkelt och ledande till större likformighet i ärendernas behandling.
Vid 107 § har det blifvit anmärkt som ett fel, att man tillåtit frågor örn ändring i grundlagarne väckas när sorn helst under riksdagens lopp.
Härutinnan har man dock endast bibehållit, hvad som redan är stadgadt, ehuru dylika frågors vidare behandling undergått någon förändring; och man har för ett sådant bibehållande hämtat skäl äfven derifrån, att då tillämpningen af en mängd stadganden i grundlagarne, och serdeles Riksd.-Ordn., förekommer endast vid riksdagarne, behofvet af en förändring eller ett förtydligande oftast visar sig först under riksdagens fortgång.
Alt man emedlertid icke för dylika frågor stadgat, såsom Gr.
Lagerbjelke behagat yttra sig, eli lättsinnigare behandlingssätt, än för andra frågor, visas af den jemväl bibehållna föreskriften 0111 deras hvilande till antagande först vid en påföljande riksdag.
Slutligen får jag i anledn. af den sorn det tycktes mycket stränga anmärkn-.n mot redakten af l:sta morn. i 123 §, erinra, att den här åt kamrarne medgifna rättigheten att, vid föredragning af ett Utsk:s betänk., oberoende af hvad Utsk. förelsagit och utan föregången återreruiss, fatta sitt beslut, endast återgifver ett redan befintligt stadgande; och alt härifrån vilja härleda en rätt för kamrarne att, då t. ex. Utsk. yttrat sig öfver en beskattningsfråga, besluta öfver en fråga hörande till kriminal-lagen, innebär en alltför stor orimlighet för att kunna stå tillsammans med den be2 H. 3 34 Den 18 Deceralitr. gagnade redktrn, äfven om denna lemnade utrymme för större misstydning, än den verkligen gör.
Jag har nu genomgått så manga af Gr.
Lagerbjelkes anmärkmr, som jag kunnat i minnet behålla, och dervid, som jag hoppas, ådagalagt haltlösheten af de flesta, obetydligheten af de öfriga.
Det är möjligt, alt några undfallit mig; det är också möjligt att deribland funnits de, som förtjena mera afseende.
Men jag öfverlemnar till Eder, Mine Hrr, att med banden på hjertat afgöra, om någon enda af bela denna upstaplade rad af små anmärkn:r, som man tyckes hafva gjort sig lill ett nöje att hopa öfver ett från Konungen och Dess rådkammare utgånget förslag —- om, säger jag, någon enda af dem kan anses af det värde, att den skulle kunna föranleda en förkastelsedom öfver förslaget.
Alla dessa anmärkmr hafva dessutom alldeles lill öfverlopps blifvit framstälda; ty det är ändock sjelfva grunderna för förslaget, som utgöra den egentliga stötestenen, och dessa äro också onekligen de vigtigaste att behjerta.
Jag bade visserligen önskat alt nu vid frågans afgörande, med något hopp om framgång för sjelfva saken, kunna till R. o. Ad. framställa en upmaning att så behjerta förslaget, att vi, uti upoffring af en ståndsindelning, som sannolikt i alt fall ej kan länge beslå, och uti beredvillighet att antaga ett system för ömsesidigt förtroende i st. f. det nu rådande misstroendet, gåfvo våra medständer ett ädelt föredöme.
Men jag hyser icke mera något hopp i detta afseende, sedan frågan genom ett annat RiksStånds beslut redan fallit; och jag skall således ej längre uppehålla Eder, Mine Hrr!
— Ett förklarande är jag dock skyldig mig sjelf att tillägga.
Det har på senare tiden blifvit en temligen allmän jargon, hvarpå man äfven här under diskussionen hört antydas, alt utarbetandet och framläggandet af ifrågavar. förslag aldrig skulle haft någon allvarlig mening, ulan att det endast varit ämnadt till ett konjunktursförslag, hvarmed man för ögonblicket ville lugna en storm, som hotade att blifva öfvermäktig.
I anledn. häraf anser jag mig böra öppet förklara, att efter milt sätt att se, denna jargon innebär en så förnärmande tillvitelse, alt jag är pligtig mig sjelf och dem, som med mig dela ansvaret för förslaget, alt tillbakavisa tillvitelsen med ett bestämdt förnekande.
Mitt deltagande i förslagets utarbetning, likasom mitt tillstyrkande af dess framläggande, har tvärtom varit grundadt på den innerliga öfvertygelse jag ännu hyser, att detta förslag är det enda, som på laglig och fredlig väg kunnat föra oss till det mål, dit nationen, om än i afbruten gång, dock med säkra steg och efter hvarje afbrott med ständigt ökad ifver sträfvar.
o Åtskilliga ledamöter hördes härtill yttra bifall.
Visserligen har den otålighet, hvarmed R. o. Ad. uttryckt sin önskan att snart komma lill slut med denna redan långt uttänjda diskussion gifvit ett stöd åt de upmaningar vi af en föreg:de talare emottagil: att i möjligaste måtto förkorta våra föredrag.
Visserligen har den vigtiga frågan, hvarom vi öfverlägga, genom det beslut ett annat
Stånd förleden gårdag fattat, redan för denna gång fått sin lösning.
Visserligen vill det Den 18 D ecember. 35 ock synas fåfängt att inom detta Stånd söka förekomma en lika utgång.
Men Mine Hrr! om ock för denna riksdag frågan fallit, är hon derföre icke död.
Hennes anda lefver och skall snart åter röja sin tillvaro.
Ur denna synpunkt är det ej likgiltigt om hon fallit för bevisningens eller rösternas öfvermagt.
Må det derföre tillåtas mig, som, under de flere riksdagar jag bivistat, med stigande intresse följt denna fråga, — som vid sisla riksdagen stridde för äsigler, som öfverensstämma med dem, hvarpå det K. förslaget är byggdt, och som lemnat hemmet — lemnat enskildta och municipala bestyr — för att deltaga i förhandlingarne vid denna riksdag, och serdeles i denna fråga, hvars lyckliga lösning jag efter förmåga vill befrämja.
Må det tillåtas äfven mig, säger jag, att laga edert tålamod i anspråk för afhörande af de skäl, jag vågar framställa emot dem, sorn mina motståndare så frikostigt anfört.
J håfven npmärksamt afhört frågans vedersakare, hören ock tålamodigt hennes försvarare 1 Jag hade för afsigt alt först yttra mig om några detaljer, som voro föremål för skarpa anmärfcn:r i gårdagens plenum.
I detta afseende har likväl föregule talare så fullkomligt förekommit mig att jag kunnat utstryka den ena efter den andra af mina anteckningar.
Likväl återstår några få, dem jag ber att få uptaga.
Lagerbjelke anmärkte såsom en inkonsequens i förslaget afl, ”dä den 18 § medgifver rösträtt åt arrendatorer af jord på landet, icke äfven rösträtt i 20 § blifvit beviljad åt dem, som arrendera stadsegendom.”
Det mäste likväl medgifvas vara en himmelsvid skillnad emellan den verksamhet, som åtföljer ett arrende af jord, eller den att hyra en bostad.
Arrendatorn är en verklig näringsidkare, hyresgästen han bor — och deri ligger ej någon rörelse, som utmär ker någon sorts nyttig verksamhet.
Hamilton har sagt att ”BorgarSt. enl. förslaget skulle få en allt för stor andel i representationen.”
Huru stor andel skulle väl BorgareSt. få?
— Jo, ät städernas ombud är ;del af representationen uplåten.
Men, i förhållande till andra innevånare i städerna, skulle Borgerskapet ej få öfverhufvud, mer än halfva röstetalet.
Alltså skulle borgerskapet ej komma att utöfva mer än halfva rösträtten i städerna, d. v. s. det skulle endast tillsätta -j'B:del, af representationen.
Och denna andel mätte väl ej, vare sig med hänsyn lill den 4.del borgerskapet hittills haft, eller till den andel de utgöra i antalet af den bildade befolkningen i landet, eller till de för samhället vigliga näringar, de drifva, anses för stort!
Hr Gren har såsom ett fel i förslaget anmärkt ”att ej den ene Bonden, som egde 1 mantal, skulle rösta tillsammans med den andre, som egde blott 1 hemman.
Att ej en Kapten skulle rösta tillsammans med en Löjtnant, ej en tjensteman rösta tillsammans med sin närmaste underordnade kamrat” o. s. v. Det är förut yttradt att några arbiträra gränsor ha måst upställas, och hvar helst dessa dragas, qvarstår alltid samma anledn. till 3* 36 Den 18 December. anmärkn. deröfver att personer, som äro hvarandra nära i förmögenhet eller tjenst, ej få rösta tillsammans.
Men afhjelpes väl denna olägenhet genom klassval, som på ett annat sätt skiljer emellan de röstande?
Eller finnes väl någon annan hjelp för denna olägenhet än hvad ingen af oss vill, införande al de mest utsträckta allmänna val?
Och i alla fall luiru obetydligt förekommer ej della förmenta fel, jemfördt med den grymma orättvisa, som nu — i närvar, representationssätt — existerar emot en del medborgare, då af 2:ne kamrater af samma grad, vid samma reg:te, den ene, som aldrig ens tänkt på allmänna ärender, kan ega sjelfskrif ven representationsrätt, och den andra, som tilläfventyrs kan vara kamraten i alla afseenden öfverlägsen, ej eger ens rättighet att deltaga i val till representanter — eller den ene possesionaten, han må nu ”sitta på aldrig så liten måsse i Småland” eger rätt föra folkets talan, då hans granne, egaren af stora gods, ej eger att hvarken sjelf eller genom ombud få deltaga i de allmänna ärenderna.
Men detta hörer till förslagets detaljer — jag vill vidare ej uppehålla II. o. Ad. med deras försvar, dä de under närvar, för hållande äro af mindre vigt.
Jag vill nu vända mig lill den vigtigare delen — förslagets principer, de falla ej med förslaget.
Jag ber först och främst få uptaga ett yttrande af Gr.
Hamilton, som innebär den vigtigaste af alla principer, grundprincipen på hvilken alla de öfriga principerna i ett representationsförslag skola byggas.
Hr Gr:n har nemi. sagt: ”Att valrätten ej tillkommer individen ur synpunkten af dess menskliga rättigheter, utan såsom representant af vissa samhällsintressen.”
Om denna sats, som är afhandlad och kan afhandlas i oändlighet, skall jag ej ingå i någon vidlyftig deduktion.