Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilan hade med sig mycket penningar och hade fått höra att i norra delen af Blekinge fanns ett hemman till salu för godt pris.
Vid samma tid hade utgått en kungörelse om häktande af en ryktbar industririddare, som rymt och nu efterlystes.
När nu vår Kaliforniefarare kom och besåg den fala egendomen och talade om sina penningar samt bröt på Engelska, grepo bönderna honom i den tro att det var den efterlysta bedragaren och förde in honom till Carlskrona, der han fördes upp på landskansliet.
Vid anstäldt förhör med honom och efter att hafva examinerat honom om åtskilliga omständigheter i afseende å hans resa, fann jag emellertid snart, att han talade sanning och kl. 7 samma e. m. han blef gripen var han lösgifven och ackorderade om skjuts tillbaka med samma bonde, som fört honom dit.
Något exempel på dröjsmål i detta afseende har under loppet af dessa 7 år icke förekommit.
Det är särdeles glädjande att höra huru det tillgår i Blekinge län i afseende å häktade personer, och önskligt vore att det så tillginge inom alla de öfriga.
Men att så icke öfverallt är förhållandet kan man icke förneka, och särskildt kan Gr.
Sparre upplysa detta i afseende å Elfsborgs län.
Der tillgår det så, att när en länsman verkställt pröfningen och insatt den gripne i häkte, får den häktade sitta qvar till dess domstolen företager hans mål till pröfning, och detta kan dröja ända till 3 veckors tid.
Denna författn., om den antages, ger icke anledning till annat än att den gripne efter länsmannens pröfning skall till allmänt häkte införas, och der kan han utan någon vidare pröfning få qvarsitta tilldess han föres inför domstolen.
Hvad jag derför åsyftar, är endast att det i författn:n måtte stadgas, att sedan länsmannen infört honom till länshäktet, han sednast da gen derpå måtte inställas inför vederbörlig polismyndighet.
Denna min anhållan synes mig vara så billig, alt jag fortsätter mitt yrkande om återremiss.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels återremiss af det förev:de morn., framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till detsamma, hvartill svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej, och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 12:te—28:de monr.n. Biföllos.
Don 18 Joli.
Jag önskar endast hemställa till LagUtsk:ts närv:de
Hrr ledamöter, huruvida man vid föreskrifterna ang:de häktning bortglömt det fall, då någon öfverlastad af starka drycker blifvit inmanad i häkte.
K. Förordnm den 16 November 1841 emot fylleri och dryckenskap stadgar nemi. i 7:de §:n: »Hvar och en som af starka drycker öfverlastad träffas på väg eller gata, må, när dess behöriga vårdande icke annorledes låter sig verkställa, förvaras i häkte, till dess han återvunnit sina sinnens bruk.»
Jag vet icke om det är med flit eller af förbiseende, som man kommit att lemna detta fall h. o. h. ovid» rödt, och skulle således önska att Lag-Utsk:t ville taga denna fråga i öfvervägande.
Genom §§:na2 och 3 äro icke upphäfda några andra balkar i 1734 års lag, än Missgernings-och Straffbalkarne »tillika med de särskilda stadganden, sorn utgöra förklaring eller ändring af hvad sagda balkar innehålla, eller ändring deri», ej heller andra stadganden i de öfriga balkarne eller i särskilda förordningar, än de som innehålla straffbestämmelser för brott, å hvilka den nya lagen utsätter straff.
Således innefatta de i denna § gifna stadganden icke någon förändring i hvad förut i afseende å drucken person var föreskrifvet. 20:de och 21:sta §§:na.
Härefter föredrogs i ett sammanhang så väl Preste-St:s inbjudning ang:de tillägg af en ny 22:dra § af följande innehåll: »18:de kap. 12:te §:n kyrkolagen erhåller följande förändrade lydelse:
Har någon förgjort sig sjelf, hans kropp skall i stillhet å kyrkogård jordfastas.
Likaledes skola ock i stillhet jordfästas de till döden eller till straffarbete på lifstid dömde förbrytare, som i fängelse dö»; som ock Lag-Utsk:ts Utlåt.
Jag får till en början anmärka ett tryckfel, som finnes uti Lag-Utsk:ts Utlåt.
Iler står nemi.
»Med upphäfvande af 12:te kap. 18:de §:n kyrkolagen förordnas etc.» Genom någon felaktighet vid tryckningen har en omkastning af siffrorna här egt rum, då der rätteligen bör stå »Med upphäfvande af 18:de kap. 12:te §:n kyrkolagen etc.» Det Preste-St:s beslut, om instämmande hvari inbjudning blifvit till R. o. Ad. aflåten, innefattar dels i sak ett tillägg till hvad Lag-Utsk:t i det ofvannämnde Betänk:t föreslagit eller att efter det af Lag-Utsk:t föreslagna stadgande skulle tilläggas ett nytt mom. af följande lydelse: »Likaledes och i stillhet jordfästas de till döden eller straffarbete på lifstid dömde förbrytare, som i fängelse dö,» dels ock i formelt hänseende en anhållan att, derest ett sådant beslut fattades, detta stadgande måtte komma att införas såsom en 22:dra § i promulgationslageo.
Hvad nu 556
Den 18 Juli. först angår sjelfva saken, så enär i sjelfva strafflagen förekommer ett dylikt stadgande i afseende å afrättad person, hvilket torde vara en réminiscence från gamla tider, då man ansåg sig äfven böra behandla de aflidnes kroppar olika, efter den vandel den aflidne hade fört, — anser jag det icke vara skäl att R. o. Ad. motsätter sig det af det Högv.
Ståndet i afseende å Utlåtit N:o 37 föreslagna tillägg.
Beträffande åter den formella delen, anser jag att detta stadgande ingalunda har sin plats i promulgationslagen.
Det skulle väl kunna vara, att stadgandet, huru förhållas bör med dem som äro till döden eller lifstids fängelse dömde och dö i fängelse, skulle kunna försvara sin plats derstädes, men säkert är att uti promulgationslagen aldrig bör inrymmas plats åt ett stadgande huru den skall begrafvas som förgjort sig sjelf.
Jag får vördsamlingen föreslå, att R. o.
Ad., med afslag i Öfrigt å Preste-St:s inbjudning, måtte besluta att »med upphäfvande af 18:de kap. 12:te §:n kyrkolagen, förordnas att detta lagrum skall erhålla följande lydelse:
Har någon förgjort sig sjelf, hans kropp skall i stillhet å kyrkogård jordfästas.
Likaledes ock i stillhet jordfästas de till döden eller straffarbete på lifstid dömde förbrytare, som i fängelse dö; och kommer denna författning att tillämpas från och med den dag, den föreslagna nya strafflagen blir till efterrättelse gällande.»
Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade Hr Gr. och Landtm., att Frih. Armfelt hade yrkat, det R. o. Ad., med afslag å Preste-Stis inbjudning om införande af det utaf nämnde
Stånd beslutade stadgande, såsom en ny § i författningsförslaget, måtte bifalla Lag-Utskits ifrågavide
Utlåt, med följande förändrade lydelse för det deri framställda författningsförslag: »Med upphäfvande af 18:de kap. 12:te §:n kyrkolagen, förordnas, att detta lagrum skall erhålla följide lydelse: »Har någon förgjort sig sjelf, hans kropp skall i stillhet å kyrkogård jordfästas.
Likaledes skola ock i stillhet jordfästas de till döden eller till straffarbete på lifstid dömde förbrytare, som i fängelse dö.
Och kommer denna författn. att tillämpas från och med den dag den föreslagna nya strafflagen blilver till efterlefnad gällande.»
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Lag-Utsk:ts Utlåt, utan förändring, hvartill svarades nej, sedermera propos. på antagande af Preste-St:s inbjudning, hvarvid jemväl svarades nej, och slutligen propos. på afslag å samma inbjudning samt bifall till Lag-Utsk:ts Utlåt, med den förändrade lydelse, Frih.
Armfelt föreslagit, hvilken propos. med ja besvarades.
Preste-St:s inbjudning ang:de införande vid slutet af 1'örfattningsförslaget af en ytterligare § så lydande: »§ 23.
De i K.
Förordnm den 4 Maj 1855 till kyrkotuktens upprätthål1'
Den 18 Juli. 557 meddelade föreskrifter skola fortfarande tillämpas på alla de i samma förordn. ursprungligen åsyftade förbrytare, ändå att strafTbestämningarne med afseende på vissa förbrytelser förändrade blifvit.» Frih.
Afven i afseende på denna punkt af Högvörd.
Preste-St:s inbjudning har jag samma åsigt och samma dubier, som vid den föreg:de.
Jag anser nemi., att, hvilken åsigt man än må hysa ang:de lämpligheten af de i K.
Förordningen den 4
Maj 1855 till kyrkotuktens upprätthållande gifna stadganden, bör icke något stadgande derom i promulgationslagen införas.
Det synes mig nemi. alldeles gifvet att denna förordning, för så vidt den det kan, i alla fall kommer att tilllämpas, och jag får således endast på den grund, att den icke i något hänseende bör hafva sin plats i promulgationslagen, anhålla att den nu föredragna punkten af inbjudningen måtte läggas till liandlingarne.
Till hvad den siste talaren anfört får jag tilllägga, att en motion i detta ämne hvilar på Lag-Utsk:ts bord, och att Mern. ang:de densamma i dessa dagar inkommer till Riks-Stånden.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder endast hade af Frih.
Armfelt yrkats, att R. o. Ad., med förklarande att det af Preste-St. beslutade stadgandet icke borde i författningsförslaget införas, skulle lägga inbjudningen till handlingarne; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på inbjudningens antagande, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på bifall till Frih.
Armfelts ofvannämnde förslag, hvilken propos. med ja besvarades.
Författnings-förslagets rubrik.
Ingressen (sid. 13.)
Bifölls, med erinran om iakttagande af R. o. Ad:s i afseende å sjelfva författningsförslaget fattade beslut.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Banko-Utsk:ts den 4 och 8 dennes på bordet lagde Mern.
N:o 42, med förslag till sammanjemkning af Riks-Ståndens beslut öfver åtskilliga delar af Betänk:t N:o 35, ang:de reglering af bankens låne-och kreditiv-rörelse samt om användande af upplupen bankovinst.
558 Dtn 18 Juli. l:sta punkten.
Jag har i allmänhet strängt hållit mig vid den grundsats, att man icke borde till följd af inbjudningar frångå det beslut, som i någon fråga blifvit fattadt.
Det finnes likväl fall, isynnerhet när inbjudningen kommer från ett Utsk., då det kan vara skäl, att afvika från denna princip.
Här har Banko-Utsk:t inbjudit R. o. Ad., som i stället för ordet »hädanefter» begagnat ordet »tillsvidare», att frångå detta beslut.
Frågan är således i sak af föga vigt, men Utsk:t har likväl, för att åstadkomma ett gemensamt beslut, nödgats aflåta denna inbjudning.
Skulle den hvarken af R. o. Ad. eller Bonde-St. antagas, måste frågan afgöras genom votering i förstärkt Banko-Utsk.
Detta är likväl det enda mål, som skulle genom dylik omröstning afgöras, och det synes mig derföre i högsta grad ändamålslöst att enkom för denna obetydliga fråga sätta i rörelse en apparat af så invecklad beskaffenhet som denna.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad., till undvikande deraf och i betraktande af frågans obetydlighet, måtte antaga den gjorda inbjudningen.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. antogs Utskits i denna punkt gjorda inbjudning, och den föreslagna voter:s-propos:n lades till handlingarne. 3:dje punkten.
Hr Nordenfelt: Då Preste-St., på inbjudning af R. o. Ad., i afseende å denna fråga förenat sig i det beslut, som 2 Stånd redan förut fattat, lär icke någon annan åtgärd i afseende å denna punkt uti Mem:t erfordras, än att densamma lägges till handlingarne.
Genom de upplysningar den siste värde talaren lemnat ang:de frågans behandling i de öfriga Riks-Stånden, är jag till en viss grad förekommen; för ordningens skull anhåller jag likväl om upplysning, huruvida prot.- utdrag från Preste-St. i denna fråga till R. o. Ad. ankommit.
1 anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att Preste-St. antagit R. o. Ad:s inbjudning i fråga om användandet af den upplupna bankovinsten, och lagt de i 3:dje och 4:de punkterna af detta Mern. föreslagna voter:s-propos:na till handlingarne.
Efter härmed slutad öfverläggning, framställdes propos. derå att den förev:de punkten ej skulle föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne; hvartill svarades ja.
Den 18 Jall. 958 4:de punkten.
Afven denna fråga är, genom Preste-St:s antagande af den gjorda inbjudningen, afgjord, och någon annan åtgärd torde således icke erfordras än att Utsk:ts Mern. i denna punkt lägges till handlingarne.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. blef denna punkt lagd till handlingarne.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande samt bifölls sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 4 och 8 dennes på bordet lagde Betänk.
N:o 12, i ani. af väckta frågor om förändring och förklaring af gällande stadganden ang:de skyldighet att bygga och underhålla kyrko-, prestgårdsoch andra i 26:te kap.
Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 8 dennes bordlagde Mern.
N:o 129, i ani. af R.
St:rs beslut ang:de det till uppförande af en ny byggnad för Svenska slöjdföreningens skola i hufvudstaden beviljade statsanslag.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts den 8 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 42, i ani. af väckt motion om utvidgad religionsfrihet.
Föredrogos och biföllos sammansatta Lag-samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 8 dennes bordlagde Betänk:n: N:o 13, i ani. af väckt motion om krigshofrättens indragning; och N:o 14. i ani. af väckt motion om tingspredikan hållande å tingsstad i vissa fall, då sådant nu ej är medgifvet.
Föredrogs, men begärdes äf flere ledamöter ånyo på bordet, Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:ts den 15 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 122, i ani. af återremiss af Utskits Betänk.
Hr Gr. o. Landtm, anmodade R. o. Ad:s Hrr ledamöter inom 25:te Bänkm:s-afd:n att i början af nästa plenum välja en Bänkman efter Hr Sandströmer, som nämnde befattning sig afsagt. 560 Den 18 Juli.
Anmäldes och bordlädes sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts Utlåt.
N:o 5, i ani. af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänk:t N:o 2, ang:de vilkoren för bränvins tillverkning.
Enär alla de å dagens föredragningslista upptagna mål blifvit af R. o. Ad. dels behandlade och dels för andra gången bordlagde, hemställde Hr Gr. o. Landtm , att det till fortsättande af plenum på e. m. utfärdade anslag finge nedtagas; hvilket bifölls. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ 2 e. m.
Ln fidem, O. Brakel.
Onsdagen den 22 Juli 1863.
Justerades 4 prot.-utdrag för den 18 dennes och pleniprofit för den 20 sistl.
Hrr Bänkmäns lista vid val af sju elektorer efter N:o 391, Frih.
Hochschild, fullm.
Gr. von Rosen, Gustaf Fre dric; 401, Frih.
Braunerhjelm, Ferdinand; 872, Hr Rudebeck, Edvard Ulric; 1846 A, Hr Fock, fullm.
Alströmer, Carl Jonas Oscar; 1033, Hr Hammarhjelm, Carl; och N:o 2302, Hr Skogman, Carl Johan Alfred; och befunuos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 83.
Cronstedt, Fredrik, med 34 röster; » 108.
Hr Nordenfelt, Enar Wilhelm, med 31 röster; N:o Ben 22 Juli. 561 N:o 133.
Gr. Snoilsky, Gustaf, med 31 röster; » 213.
Frih. Armfelt, Magnus, med 34 röster; >* 167.
Leijonhufvud, Carl Gustaf, med 34 röster; » 1255.
Hr von Schantz, Malcolm Gustaf, med 34 röster; » 1722.
Hr von WulfTschmidt, fullm.
Hr Sandels, Lars Gustaf, med 31 röster.
Peyron, Gustaf, ingifvet mern. af följande lydelse:
Som jag är hindrad af min tjenstgöring, så får jag härmed äran afsäga mig förtroendet att vara suppleant i Stats-Utsk:t, under anhållan att fortfarande få begagna min riksdagsmannarätt.
Hr dorchimont, Carl Johan Ferdinand, hade inlemnat ett mern., som nu upplästes och lydde sålunda:
Som jag är hindrad af tjenstgöring, så får jag härmed äran afsäga mig förtroendet att vara ledamot af Riddarh.-Utsk:t, under anhållan att blifva bibehållen vid min riksdagsmannarätt.
Afven denna begäran bifölls.
Af R. o.
Ad:s Hrr Elektorer har jag blifvit hedrad med förtroendet att vara suppleant i StatsUtsk:t, men då jag redan är ledamot af Lag-Utsk:t, anhåller jag att, med bibehållande af denna plats, få afsäga mig förtroendet att vara suppleant i Stats-Utsk:t samt att denna afsägelse, om den af R. o. Ad. bifalles, må beräknas från och med nästa Fredag.
Sedan R. o. Ad. jemväl härtill samtyckt, anmodade Hr Gr. o.
Hrr Elektorer att utse, icke allenast två suppleanter i Stats-Utsk:t efter Frihme Peyron och Armfelt, samt en ledamot i Riddarh.-Utsk:t efter Hr d’Orchimont, utan äfven en suppleant i Banko-lJtsk:t efter Frih.
D’Albedyhl, Gustaf, hvilken inlemnat sin riksdagsmannapollet.
Upplästes ett af Hr von Hofsten, Bengt Johan, ingifvet mern. af följande innehåll:
Jag får anhålla att med bibehållen riksdagsmannarätt få afsäga mig min plats såsom bänkman i 19:de Bänkm:s-Afd:n. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt samtycke och Hr Gr. o. Landtm, anmodade Ståndets Hrr ledamöter inom 19:de Bänkm:s H. V. 36 562 Dtn 22 JaH.
Afd:n att i början af nästa plenum välja en bänkman efter Hr von Hofsten.
Hr Gr. o. Landtm, lät uppläsa följ:de skrifvelse från Direktionen i bolaget för jernvägsanläggningen emellan Borås och Herrljunga:
Sedan arbetet å jernvägen mellan Borås och Herrljunga numera så fortskridit, att densamma snart kan till allmän trafik upplåtas, samt H. M.
Konungen i Nåder täckts förklara sig vilja med Dess höga närvaro bedra invigningen å dag, som af H.
M. kommer att framdeles bestämmas, så inbjudas Hr Gr. o. Landtm, att jemte tio utsedde deputerade af 11. o.
Ad. i högtidligheten vid invigningen deltaga.
I den nu gjorda inbjudningen har tiden för högtidligheterna i Borås icke kunnat närmare bestämmas, emedan den är beroende af H. M. Konungens ankomst.
Jag får likväl upplysa, att, så vidt K.
M:t redan nu kunnat bestämma tiden för sin ankomst, högtidligheterna skulle komma att ega rum den 30 eller 31 i denna månad.
Vid föreg:de dylika tillfällen har R. o. Ad. genom elektorer utsett sina deputerade. R. o. Ad. har likväl då varit mer mangrannt församlade än nu är fallet, och jag hemställer derföre, om icke, för den händelse It. o. Ad. behagade antaga inbjudningen, det måhända vore lämpligare att de deputerade utsågos genom omedelbart val.
Sedan R. o. Ad., uppå Hr Gr:s o.
Landtm:s framställning, antagit
Direktionens inbjudning att medelst tio deputerade deltaga i högtidligheterna vid den ifrågav:de jernvägens invigning, beslöt R. o. Ad., i enlighet med särskilda af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos:r, dels att genom val in pleno utse de tio deputerade, dels ock att företaga detta val i det första plenum, som kommer att hållas i nästa vecka.
Företogs val af en Bänkman inom 25:te Bänkm:s-Afd:n efter N:o 2322, Hr Sandströmer, Carl Johan Albert, och befanns vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd N:o 2309.
Hr af Dalström, Gustaf Jakob, med 4 röster.
Föredrogs ånyo Lag-Utsk:ts den 8 och 18 dennes bordlagde Utlåt.
Det finnes ett litet ord, som i folkens historia spelat en stor roll, som injagat skräck hos ty - Den 22 Jali. 563 ränner, städse hos folken väckt genklang, uppfriskat de mest förtorkade och värmt de kallaste hjertan.
Detta ord är — frihet!
Svenska folket är med rätta stolt öfver det sätt, hvarpå det vårdat sin politiska frihet.
Det har äfven vid denna riksdag gjort stora steg till utvidgning af den ekonomiska.
Men, Mine Hrr! all frihet är nära beslägtad.
Den ekonomiska friheten betyder föga, så vida den icke är förenad med den religiösa.
Denna frihet är den högsta, och måste vara det, ty religionen har till sin uppgift att förbinda himmeln med jorden, det eviga med det ändliga.
Den är äfven lyckligtvis minst åtkomlig, ty man må skrifva tvångslagar huru mycket som helst — samvetet låter ej binda sig, och vill man fjettra det, är det endast ljumhet och likgiltighet för religionen, som åstadkommes.
Det brott, som af alla mest förtjenar hvarje hederlig karls afsky, är falskhet och bedrägeri, och af all falskhet, allt bedrägeri är intet vidrigare än skrymteri och hyckleri.
Detta åter är just hvad man genom religionstvång framkallar.
Den religiösa friheten är också Christendomens tanke.
Den är uttalad såsom sanning af dess stiftare, då han sade: sanningen skall göra eder frie.
Detsamma bekände äfven Luther, och denna tanke är protestantismens innersta kärna.
Och dock är det i ett protestantiskt land som religionsfriheten bindes, som det ena bandet efter det andra lägges på menniskans religiösa öfvertygelse.
Man säger att sådana band icke finnas, men huru kan man bestrida detta i ett land, der man vissa tider på dagen väl får sammankomma för att sjunga oanständiga visor och spela kort, men icke för att sjunga psalmer och läsa andaktsböcker; och der ansvar är stadgadt för den som förkunnar en annan än den i dogmerna formulerade lära, äfven om detta förkunnande icke åsyftar att förleda till affall.
Många andra exempel på olämpligheten af vår nuv:de religiösa lagstiftning skulle kunna anföras.
Dess felaktigheter äro lyckligtvis allmänt erkända; men det oaktadt har Lag-Utsk:t vid denna riksdag, blott derföre att lagstiftningen var nästan ny, afstyrkt allt framåtgående på en bana, som alla önska skola fullföljas.
Detta resultat orsakades likväl äfven deraf, att inom Utsk:t fråga uppstod om ett möjligt sammanhang mellan ifråga v:de motion och den bestämmelse i proinulgationslagen, som foreskref, att genom nämnde lag icke skulle upphäfvas de nu gällande författningarne om religionstvång.
Sedermera har, under diskussionen hos R. o. Ad., blifvit upplyst, att promulgationslagen icke kunde lägga några hinder i vägen för dessa författningars upphäfvande eller förändring, och att det således icke varit anledning för Lag-Utsk:t att brådska med en fråga af så stor vigt som den nu förev:de. Svenska folket har för religionsfrihetens skull i främmande land utgjutit sitt blod; på Liitzens valplats har dess ädlaste konung för denna frihet offrat sitt lif, — Lag-Utsk:t har deråt icke velat egna några stunders uppmärksamhet och ansträngning. 564 Den 22 Joli.
Jag anhåller om återremiss, på det frågan måtte underkastas den pröfning, den så väl förtjenar.
Allt hvad siste värde talare yttrat beträffande nödvändigheten af religiös frihet i ett samhälle, som är i åtnjutande af politisk frihet, underskrifver jag till alla delar, och öfverensstämmelsen mellan våra åsigter i detta hänseende torde ådagaläggas af mina anföranden till R. o.
Adis protokoll vid sisth riksdag, då denna fråga förevar.
Dessa protokoll utvisa att jag icke godkände det förslag till lag, som då antogs.
Jag ansåg nemi. att detsamma innehöll åtskilliga band och restriktioner, som jag icke fann öfverensstämmande med tidsandan.
Min åsigt underkändes likväl, och K.
M:s förslag antogs ej blott af R. o.
Ad., utan jag tror äfven af samtliga de öfriga Riks-St:n.
Den siste värde talaren har sagt att man »lyckligtvis» erkände att dessa lagar voro felaktiga, äfvensom att de framkallat hyckleri.
För min del får jag bekänna, att, ehuru jag medgifver att sådant är att befara, jag icke sett några sådana verkningar.
Jag frågar, om vi icke dagligen se dessa frågor inom pressen debatteras med en frihet, som utesluter all tanke på hyckleri.
Jag tror att den omtvistade lagen i sinom tid behöfver reformeras oeh att man snart kan gå längre än vid 1860 års riksdag; men frågan är för närv:de blott den, huruvida LagUtsk:t har rätt i sitt yttrande, att »il'rågav:de författningar hafva, såsom motionären sjelf vitsordat, blifvit antagna först efter långvariga och ifriga strider emellan hvarandra skarpt motsatta meningar, strider, hvilka det icke torde vara välbetänkt att, innan något verkligt behof af förändring visat sig och erfarenheten angifvit det sätt, hvarpå en sådan borde verkställas, redan nu ånyo upptaga, synnerligen som en lagförändring, hvars nödvändighet icke blifvit mera allmänt insedd, måste, och det företrädesvis i ett sådant fall som detta, der fråga är om en ny och nästan opröfvad lagstiftning, menligt inverka på den aktning för lagarne, hvarpå samhällets väl i så väsendtlig mån hvilar.»
Dessa skäl synas mig nog talande, oansedt att, i betraktande af den mängd maktpåliggande ärenden Utsk:t har under behandling, det kan ifrågasättas, om Utsk:t, utan ledning af någon K. Propos., bör inlåta sig på det så nyligen afgjorda ämnet.
Jag tillstyrker bifall till Utskits hemställan.
Ifrågavarande författningar hafva tillkommit, så lill sägandes, genom en kompromiss mellan de stridande åsigterna.
De hafva af dem, som stått midt emellan, blifvit med glädje omfattade, såsom ett steg i den rätta rigtningen, ehuru jag måste bekänna, att jag tror att de äro få, äfven bland de moderata, som anse lagstiftningen i detta ämne hafva genom dessa författningar fått en tillfredsställande lösning.
Så är händelsen med mig sjelf.