Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad dernäst angår de så kallade löpande Skuldsedlar, torde jag få förklara, det jag anser Skuldsedlar till viss man, och förbindelser ställde till innehafvaren, eller viss man och ordres, hufvudsakligast skiljas deruti, att de förra innefatta ett bevis på utgifvarens skuld till den vissa mannen, grundad endast på dennes särskildta förtroende för den skyldige, och på deras enskildta förhållande sinsemellan, men att deremot skuldsedlar till innehafvaren eller ordres hafva till grund en af utgifvaren förmodad vidsträcktåre credit , så att dervid på hans sida kommit i beräkning ej allenast det förtroende första innehafvaren kunde till honom hysa, utan ock det han trodde sig äga hos andra, samt att första emottagaren å sin sida för gäldandet af sin
För - 35° Den 17 April. e. m. eiran ej allenast haft afseende på den rätt han dertill å förfallotiden ägde hos utgifvaren, utan ock möjligheten att af annan man, äfven före denna tid, få förbindelsen infriad, och fordran på honom öfverlåten.
Då således betalnings-skyldigheten för Sedlar till viss man betodde på liqvid med denne uppgifne mannen, hvilken alltid bibehölles såsom fordringsägare, så är deremot en skuldsedel till innehafvaren eller ordres, om det så tillåtes att uttrycka sig , sjelf fordringsägaren.
Den innefattar utgifvarens försäkran, att den deruti bestämda summan skall emot Sedeln, och endast emot honom, utbetalas, utan att andra vilkor eller liqvider må gälla, än de, som finnas i eller på sjelfva Sedeln.
Den i naturen af dessa slags förbindelser således grundade skiljaktighet tror jag vara sådan , att de aldrig kunna förblandas, eller en förskrifning från det ena slaget till det andra förflyttas, och de såsom löpande en gång utgifna Sedlars egenskap, att vara gällande i hvars mans hand, anser jag ej förändras af någon under deras omlopp tillkommen actus, som icke blifvit tecknad å sjelfva Sedeln.
I anseende till det större allmänna förtroende, som ligger till grund för Skuldsedlar till innehafvaren eller ordres, är en strängare executiv kraft dem tillagd, så att utgifvaren kan sökas hvarest han finnes, och vid bristande betalning genast bysättas3 och genom 3. §. af 1798 års ConcoursStadga är föreskrifvet, hvad med sådana Sedlar bör iakttagas, om de skola äga denna executionsrätt, med tillägg att, när det Den 17 April. e. m. 351 försummas, de ej hafva annan rätt, än andra Skuldbref.
Men detta stadgande tror jag så mycket mindre böra utsträckas utöfver hvad det skall åsyfta, nemligen den eXecutiva rättigheten, som dessa Sedlars egenskap, att gälla i hvars mans hand, i denna §. antages såsom gifven, utan att fråga om inskränkning deruti förekommer, och jag förmodar, att om Lagstiftaren hade åsyftat ett så hufvudsakligt nytt stadgande, hvarigenom första vilkoret och gruhd-egenskapen af desra så allmänna föreskrifningar skulle hafva upphäfvits, sådant blifvit bestämdt uttryckt, så mycket hellre som det skulle hafva innefattat en inskränkning och förändring af 4 Cap. 4 §.
UtsökningsBalken, hvilken stadgar de rättigheter, löpande Sedlar tillkomma.
Det af Herr Stråle omnämnda Kongl. Maj:ts
Utslag är endast i en särskildt rättegång meddelt, och kan således ej, med all vördnad för detsamma, anses som en ordentlig lagförklaring, hvarföre och da icke blott
Domstolar i allmänhet tolkat löpande Skuldsedlars ifrågavarande egenskap olika, utan äfven vid beredandet af Kongl.
Majrts ofvannämnde Nådiga Utslag, meningarne i Högsta Domstolen varit skiljaktige, jag icke kan annat, än anse 1798 års ConcoursStadga i denna del vara tvåtydig och obestämd, hvilket åter genom en ordentlig Lagförklaring lärer böra häfvas.
I anledning af hvad Herr Lagerheim anfört om Enskiftes- och Fyllerimål m. fl får jag anmärka, att Enskiftes-mål äro ceconomiska ärender, hvilka icke innefatta 352 jDen 17 April. e, m.
Rättegångsmål, ty frågan är icke om hurti stor loit hvar och en delägare i by innehaf» ver, utan hvilka ägor han på dess del bör bekomma.
Fyllerimål, hvilka så väl af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som UnderDomsto. larne handteras, äro åter Policemål, hvilka nödvändigheten fordrat att till en del undandraga Domaremagtens åtgärd.
Afdömandet af verkliga Rättegångstvister finnes icke Konungens Befallningshafvande uppdragen.
I öfrigt får jag blott anmärka, att det icke måtte vara
Domares särskildta tankar om Författningens innehåll, utan sjelfva dess otydlighet, som skall fordra en förklaring, och det är denna, som jag nu mera icke anser äga rum.
Herr Landt Mar sk alben gjorde proposition till bifall å LagUtskottets Betänkande, hvilken med Jn och Nej besvarades.
Den af Herr LandtMarskalken härefter gjorda proposition om återremiss till Lagutskottet, besvarades likaledes med gfa och Nej.
Fri herri: von Strokirch, Henning Adolph:
Här förekomma tvänne frågor: Konungens Befallningshafvandes rätt att i Utsökningsmål afhöra vittnen, och löpande förskrifningars fortfarande egenskap.
Hvad det förra angår, så })3r Lagstiftaren visligen stadgat gränsen emellan lagskipande och verkställande magternas verkningskrets:
Härigenom äro medborgares rättigheter närmast förvarade, och en sammanblandning skulle, after min tanka, alltid medföra ii.
Den 17 April. e. ni. 353 medföra menligå följder.
Att utan sammaru hang lappa vår gamla Vördnadsvärda Lag, Skulle både -Vanställa och misshandla densamma.
Hvad åter beträffar egenskapen af lönande förskrifningar, så finner jag för min del alldeles ingen otydlighet uti den åberopade 1798 års Kongl. Förordningen.
Den innehåller ganska bestämdt, att den sorn innehar en löpande förbindelse, bör utsöka den innan 6 månader efter förfallodagen.
En, efter min tanka, välgörande Författning, som, långt ifrån att motverka allmänna creditera, bör stärka förtroendet.
Ett sådant Skuldebref förlorar icke den förbindande betalningsfekyldigheten derigenom att häri ej utsökes, k men han blifver ej gällande i hvars mans hund med bättre rätt än förste innehafvaren * agde den.
Man kän således svårligen bedra O O gä sig till penningar på ett sådant creditivj ty om, till ett exempel, man betalar till låntagaren 6 månader efter förfallotiden, allt eiler någon del af hufvudstolen, samt derå undfår qvitto, så är man säker att undvika erläggandet af dubbla lånsumman, hvarföre man Vore ostridigt blottställd, om förskrifningen oupphörligen bibehöll sitt löpande egenskap: och man skulle neka förtroende till sin redligaste vän, om man i fruktan af dödsfall eller att sedeln till och med olofligen kommit i andras händer, befarade att förblifva en för bunden borgenär.
Sådane händelser hafva inträffat, men genom ett rätt förstånd af högstberörde Förordning blifvit motade, och jag Ridd, 0, Ad, Fröt.
N:o 45, 46. 354 Den ij April, c. lii. rviflar ingalunda derpå, att en förklaring, som vore af stridigt innehåll, skulle lemna en stark, öppning för bedrägeriet, och i anseende härtill förenar jag mig med Herr Kongl. Sccreiemen Stråle uti den tillstyrkan, att LagUtskottets beskedliga Utlåtande måtte bifallas.
Herr Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å LagUtskottets betänkande, hvilken med e?a besvarades.
Föredrogs å nyo Grefve Mörners, Carl Stellan, den 13 dennes på bordet lagda Memorial, innefattande förslag om sättande af ett särskildt Utskott, i afseende på ämnen som röra Allmänna Hushållningen och yppigheten.
Undertecknad, Silverstolpe, Axel Gabriel, anhöll, utan att vilja yttra någon egen opinion öfver förevarande fråga, få, i afseende på likheten af ämnen, lemna den upplysning, att hos tvänne Stånd redan beslut blifvit fattade, rörande förordnande af ett särskildt Utskott, som skulle äga att företaga frågan om yppighetens hämmande.
Dessa Stånd voro Prest och BorgareStånden, af hvilka det förra, i anledning af väckt fråga hos BorgareStåndet om ett särskildt Utskott till föreslående af nytt JudeReglemente, hade, under bifall dertill, gifvit åt samma Utskott befattningen med förslag i afseende på yppigheten; och det sednare, eller BorgareStändet, hade sedermera så vida ingått uti PrestStåndets idée.
Den 17 April. e. m. 355 att detsamma ansett dylika förslag böra blifva det särskildta Utskottets hufvudsakliga befattning , och. derelter åcnöjt sig med att an-, se frågan om JudeRegiementet för dit remitterad.
Jng hemställer till Ridderskapets och Adelns bepröfvande, om icke Herr Grefve Mörners och Hans Excellence Herr Grefve Ruuths motioner om särskildt Utskott skulle kunna sålunda förenas, att föremålet för det blifvande Utskottets befattning skulle blifva att till Riksens Ständer inkomma med ett generelt utlåtande öfver Rikets ceconomiska tillstånd, hvarjemte Utskottet skulle undersöka, hvilka af de nu till införsel tillåtna varor skulle kunna i Riket umbäras Friherre Boije, Ludvig, trodde sig hafva funnit, att Grefve Mörners Memorial vore af en vidsträcktare omfattning, än den punkt i Hans Excellence Herr Grefve Ruuthst som med detta ämne kunde äga gemenskap; han trodde, att det Utskott, som nu vore i fråga att sättas, borde få befattning med den egentliga Finance-frågan, och frågan om yppigheten härifrån skiljas, samt hänvisas till det särskildta Utskott, sorn af Prest- och BorgareStånden blifvit föreslaget.
Grefve Lilliencrantz, yohan Wilhelm, förmälte sig hafva fattat Grefve Mörners tanka sådan, att det särskildta Utskottet endast skul - 356
Den 17 April, t, mi le få befattning med medlen till yppighetenS hämmande; men ansåg för sin del frågan om JudeReglementet icke härmed hafva någon gemenskap.
Grefve von Schwerin utbad sig att närmare få bestämma frågan, och yttrade: Orsakerna, hvarföre jag yrkat att Grefvarne Mårners och Ruuths motioner, om sär. skildt Utskott, måtte uti en proposition upptagas, och att Utskottets befattning måtte, ifrån blott granskning af hvad som kan kallas öfverflöd, utsträckas till en undersökning af Rikets ceconotniska tillstånd, äro följande:
Närvarande tid synes mig beklagligen nog mycket likna den tid som följde uppå den hvälfning i de ceconomiska principer, som, 1765 års Riksdag beredde, och sorn föregick den hvälfning i de constitutionella som inträffade år 1772.
Klagoljud, oro, ångest å ena sidan, och å den andra ett kallt beräknande lugn,, som, i stället för att åtmindstone klaga med den klagande och låta honom få njuta trösten att finna en deltagande känsla, ger honom förebråelser för oklok speculation, hvartill likväl, utan Statens egna olyckliga speculationer, hvarken frestelse eller tillfälle funnits, och sedan hänviser honom till tålamodets läkande kraft.
Men huru stor är icke skillnaden i klagandes yttre belägenhet nu mot då!
De naringsidkare, sorn åren 67 och 68 anropade högsta Magten om hjelp, ägde uti Commerce- och BergsCollegierna samt uti JernContoiret constitutiouella auloriteter, enkom tillsatte att vår - Den 17 April, e. nt. 357 da deras interessen; till dessa autoriteters befattning och pligt hörde, att taga kännedom af de klagandes belägenhet, att gifva form åt deras orediga klagoljud, att till orsaker och verkningar deducera förhållandet och att genom allt detta gifva sådan vigt åt den allmänna . klagan som kunde mana till uppmärksamhet.
Då deremot de sorn nu klaga äro Jordbrukare, spridde öfver hela Riket, ägande ingen föreningspunkt, intet Coliegium som vårdar deras interessen, i fall sådana interessen, som i Bergs- och CommerceCollegierna äga före. språkare, invid Thronen skulle komma i col lision med deras intet Institut svarande e mot JernContoiret, ingen rättighet att i Banken beläna oförsålda tillverkningar, och finnande nästan ingen rom vill höra och förstå dem, när de påstå att det förhåller sig med Jordbrukets tillverkningar som med annan fabrication, att nemligen försäljningspriset bör vara högre än tillverkningskostnaden.
När härtill kömmer, att hvarje vid Riksdag väckt ceconomisk fråga eiler framstäldt besvär skall innehålla förslag till antingen förändring, förklaring eller upphäfvande af existerande Lagar och Författningar, sorn Rikets allmänna hushållning röra, eller ock förslag till ny Lag, Författning eller inräitning; att mången, ehuru lifligt han känner sitt lidande, dock derföre icke förmår bestämdt uppgifva käMan hvarifrån det flyter, och än mindra botemedlet deremot; att i följe deraf och alltid under discussioner öivcr sådana mindre full - 35S
Dm T 7 -April. e. nu komligt utredda frågor, uppmärksamheten skall, i stället för att skarpt fästas på det ondas beskaffenhet och dess orsaker, mer än vid en pieliminaire discussic-n kan vara nödigt, vändas uppå bristerna, sorn man i de föreslagna botemedlen upptäcker, och stundom äfven ilrån hufvudfrågan föras uppå bi idéer, sorn under en liflig discussion kunna födas, men ej bevisa något hvarken för eller emot, så tror jag att Högloft.
Ridderskapet och Adeln skulle handla sig värdigt, om Ridder* skåpet och Adeln antoge sig de klagandes sak och utan att stänga vägen för de som inkommit med enskildta besvär och motioner att få dem i vederbörlig ordning besvarade och afgjorde, genom infordrande af ett generelt utlåtande öfver det tillstånd, i hvilket för närvarande jordbruket i Riket befinner sig, beredde svar uppå den stora frågan, som så billigt interesserar hvarje Svensk man, om nemligen det är sannt eller ej, att Jordbruket star på branten utaf sitt fall.
Ett sådant utlåtande kunde visserligen Oeconomie- och IlesvärsUtskottet afgifva, då redan de enskildta petitioner, som med detta jnäl gemenskap äga, äro till detsamma remitterade; men då Allmänna Besvärs- och OeconomiciJiskottet redan är af göromål öiverhopadt; då det, ehuru anmodadt att afgifva ett generelt utlåtande , dock icke lärer kunna dispensera sig ifrån att besvara hvarje enskildt till detsamma remitteradt mål; då det vöre så högst önskligt, att Riksens Ständer Deli 17 April. e. m. 359 ju förr dess hellre erhöllo det äskade generella utlåtandet, emedan det möjligen skulle kunna föranleda tili andra undersökningar, så anser jag mig böra icke allenast tillstyrka constituerandet af ett särskildt Utskott, utan ock yrka att föremålet för dess befattning måtte utsträckas, ifrån blott en granskning af hvad som må kallas öfverflöd, till en granskning af Rikets allmänna ceconomiska tillstånd.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalkm proponerade, att ett särskildt Utskott måtte förordnas, sorn skulle äga att upptaga de uti Grefve Mörners och Hans Excellence Herr Grefve Rnnhts Memorialer innefattad» ämnen.
Friherre Boye, Ludvig, erinrade, att sedan fråga nu äfven uppstått om Hans Excellence Herr Grefve Rnuths Memorial, hade han redan hos Hans Excellence Herr LandtMar6kalken sig anmält att deröfver få yttra sig.
Herr Landt Marskalken uppropade derefter Friherre Boye, sorn uppläste följande:
Penningebristen, dess orsaker, medlen till dess afhjelpande, tillika med de flera omständigheter, hvilka dermed stå i ett nära samman, hang alla dessa vigtiga ämnen hafva blif vit af flera värda Ledamöter inom detta Stånd 3Ö0 Den 17 April t. m. framställda och afhandlade på ett sätt som lertinar föga öfrigt att tillägga.
Den grundlighet i undersökningen, den upplysning i omdömet och den frimodighet i framställningssättet, som utmärkt de flesta af våra Talare i dessa ämnen, allmänna deltagandet, som dervid visat sig, skall tillräckligen inför Nationen vittna om sanningen deraf, att värman för dess väl och att hågen till afhjelpande af dess bekymmer, att bemödandet för vidmagthållan de af näringarnas förmåga till production inom detta Hus varit allvarligt, varit starkt, Det ringa bidrag till samma bemödande, som af mig kan åstadkommas, inskränker sig till några anmärkningar vid de yttranden jag hört, och till några allmänna erinringar.
Ibland de mindre orsakerna till penningebristen har en värd Ledamot upptagit den törmindskning i rörelsecapitalet, som genom indragning blifvit verkställd.
Och ehuru, enligt den uppgift om indragningen, som i genfinnes i de officiella Handlingar, till hvilka samma värde Ledamot hänvisar, indragn n, gen ingalunda torde kunna anses hafva varit så alldeles obetydlig är, efter erhåll na upplysningar, äfven jag af den tanka, att penningebristeri icke egentligen derifrån uppkommit.
Att, enligt hvad samme Ledamot sig yttrat, den föregående lätta 1 åneti 11- gång-n och den, i följe deraf, förelupna faftighetshandeln på credit skulle kunna antaj-aj ibland de större orsakerna till penninge - JJen 17 April. e. nu bristen . kan jag icke inse.
En lätt lånetill gäng mäste naturligtvis snarare förekomma än tillvägabringa penningebrist.
Och då man eftersinnar hvad en annan värd Ledamot andragit angående Fastighetshandeln, så kan man icke rättvisligen tro, det några hundrade sådana handelsföretag kunnat verka tid den penningebrist, hvaröfver massan af Nationen sig beklagar, eller till penningars allmänna försvinnande utur rörelsen så mycket min dre, som Fastighetshandeln, verkställd inom oss, genast återgifver till allmänna rörelsen hvarje skilling som dertill upplånas.
Det har i alla tider varit ansrdt berömligt, att genom verksamhet söka förkofran; och man har aldrig klandrat hvarken det förlitande, som dervid varit lemnadt åt varaktigheten af den varande allmänna ställningen, eller den oförmåga som är hela mensklighetens lott — att icke förutse tillkommande ting.
Knappast lärer någon Fastighetshandel kunna uppgifvas, der icke företaget grundat sig på beräkning af de odlingar och de förbättringar, hvilka, i en tid af lätt penningetillgång, voro att verkställa, och hvarigenom fastigheten kunnat brmgas till större afkastning samt följaktligen också till ett större värde-
Och då man återflyttar sig till allmänna ställningen för 4 å 5 år sedan, så finner man i denna beräkning, äfvensom i sjelfva företaget, ingenting Manderiigt»
Den förändring 1 allmänna penningstäilningen» sorn sedermera inträffat, var då ännu icke att förutse; och dess påföljder till förlust för det allmänna, i upphörandet af alla sådana odlinga» 3 62 Den 17 April. e. m. företag — och för den enskildta köparen, af kanske hela hans timliga välfärd synas mig så mycket mindre gifva någon rättvis anledning till förebråelser , som desse enskildte köpafhandlingar icke ägt något gemensamt med det allmänna, eller kunnat medföra någon verkan, hvarken till dess gagn eller skada.
De hufvudsakligaste orsakerna till penningebristen bestå då: i:oUtiden förmindskning i RörelseCapitalet, som uppkommit derigenom, att en stor del deraf gått alldeles utur circulations-rymden; och 2:0 uti den rubbning som inträffat i myntets förhållande till varupriserna.
Då man eftersinnar de skäliga anledningar, hvarmed en värd Talare inom detta Hus b: ledsagat sin förmodan, att en |:del af RörelCapitalet, såsom betalning för utländskt Brännvin, utgått till de utländska orter, der våra BaneoSedlar hafva mycken begärlighet; då man vidare tar i betraktande, att dels den öfriga importhandeln, dels Arméens aflöning, först i Norra Tyskland och sedan i Norrige, gifvit åt en ansenlig del af vårt mynt en lika rigtning; samt ändtligen, att då Finland skilides ifrån Sverige, qvarstadnat der en stor del af vårt Rörelsekapital; äfvensom att sedermera årligen större summor till Finland utgått för Säd, Ved och Victualievaror, än man vanligen föreställer sig; när man, säger jag, besinnar allt detta, så torde man icke böra anse öfverdrifven den föreställning, att Den 17 April. e. m, 363 mera än en tredjedel af det Rörelsekapital, som man kallar vårt, icke mera är vårt, eller mera kan anses tillhöra vår allmänna rörelse.
När nu härtill kommer, att den återstod vi äge, måst genom undervigt i handel vidkännas ett rubbadt förhållande till priset af de flesta varor, så att denna återstod icke kan beräknas till mera än hälften af dess nominala belopp linner man lätteligen , icke allenast penningebristen förklarad, utan äfven den sanning bevisad, att Sverige aldrig ägt ett RörelseCapital, som, i förhållande till varupriser, arbetslöner och productionsbehofvet, varit mindre än det lätteligen är, som vi nu äge i behåll.
Att räkna till RörelseCapitalet den del der-' af, som icke finnes i Riket, och kanske dels aldrig, dels icke på många år, återkommer; samt att bedömma RörelseCapitalets storlek, utan att eftersinna dess förhållande till varupriserna och productions-behofvet det är att förvilla sig sjelf.
Och då man medgifvit verkligheten af en penningebrist, synes man äfven hafva medgifvit verkligheten af RörelseCapitalets otillräcklighet , emedan brist är motsatsen af tillräcklighet.
Man har sagt oss, att ett oförsigtigt förökande af RörelseCapitalet vöre vådligt, emedan deraf skulle följa stegring i agio, stegring i varupriser, och ny penningebrist.
Sjelfva det obestämda af ordet oförsigtigt förekommer här motsägelsen; ty man är icke berättigad Ml 364 Den 17 April, e, «/.' att dömma hvad den värde Talaren anser för oförsigtigt; men utan motsägelse till denna erinran, kunna tvänne andra erinringar fram* ställas, af lika rätt till'uppmärksamhet, i vår närvarande belägenhet; den ena: att till eli stor förökning i produetion fordras förökning i det RÖreise C, pital, som skall dertill gifva förlaget, samt att förökningen, i sig sjelf, aldrig är skadlig oftare, än 'densamma antingen Öfver stiger allmänna rörelsens behof, elter ock går fortare ån produetibnen ; och den andra: att varupriserna egentligen rätta sig efter varumängden.
Desse grundsatser äga b°vis i vår egen erfarenhet
Kan man väl säga, att den fördubbling af RörelseCapital, som år 1789 inträffade genom Riksgälds* Sedlarnes utgifvande, var för Nationen skadlig?
Odlingen af våra fält, byggnaderna i våra Städer och utvidgandet af vår allmänna rörelse , tillvägabragt af RiksgäldsSedlarne, bevisar motsatsen.
Vid 179 2 års Riksdag stodo RiksgäldsSedlarne vid 20 procents agio; och StäncLrne beslöto en ganska betydlig förökning i Rörelsekapitalet, dels genast till inlösen af KrigsCommissariatets Polletter, och dels successift till infriande af de så kallade Långråckarne; men agio nedföll likväl samma år till 10 procent, och bibehöll sig dervid under hela FörmyndareRegeringen.
Vid 1809 års Riksdag förökades RörelseCapitalet ansenligt ; men rSto såldes likväl
Rågen för nära hälften mindre, än året förut.
En oförsigtig förökning i RörelseCapitalet böre vi icke begära ; men visserligen måste också deremellan och ingen förökning finnas någon punkt al La - Den 17 April. e. nu 365 göm; och denna måste då sökas, så framt icke penhingeockret skall qväfva Näringarne och hämma produetionen.
Såsom medel till förbättring i vår ceconomiska ställning är, utom andra utvägar, föreslaget, af en värd Ledamot, fastställande af en oinskränkt Brännvinsbränning; — af en annan värd Ledamot, afskaiFande af all Nederlagsfrihet, och ändtligen af en tredje värd Ledamot, premiers beviljande lör Spannmåls utförsel.
Vi kunne icke neka, att den inskränkning, som Brännvinsbränningen dessa sednare åren varit underkastad , verkat fördelaktigt på sedligheten ; och vi böre icke hvarken låta denna lyckliga erfarenhet gå förlorad , eller glömma att den fördel af en oinskränkt Brännvins* bränning, som Jordbrukaren kunde hämta för sin Ladugård, aldrig skulle svara emot den förlust i arbetsstyrka, som skulle inträffa, derest den arbetande classen , af Brännvins öfverflödet lockad, återföll. till samma last, sora icke för mer än några år sedan var allmän.
Jag tror, att mera än 4 månaders Brärmingstid icke är nyttig; men att angeläget vore, det Jordbrukare aldrig förnekades alt bränna i April och Maj månader, såsom den tid då fo. dertillgången alltid är svagast.
Transitohandel kan icke existera utan Nederlagsfrihet; och då denna handel obestridligen skulle medföra en nationalvinst, derest 366
Den 17 April. e. m. missbruken af den samma kunde förekommas, så synes mig, att man först bör afgöra , om missbruken verkligen äro omöjliga att förekomma, inn;;n man afgör att Nederlags-friheten bör afskadas.
För min del, är jag af den tanka, att om Nederlags-friheten förunnades åt alla Stapelstäder, och det vilkor dervid fastades, att Städerna sjelfve uppbyggde dertill nödvändiga Magazin; så skulle den tillsyn icke mera blifva omöjlig att verkställa, sorn förekommer missbruken.
Nederlagsförråderne skulle då icke hopa sig i Götheborg; och om Götheborgs handlande ville behålla företrädet i fördelar, så blefvo de också nödsakade att vidkännas en deremot svarande större Magazinskostnad.
Det Allmännas vinst och dess säkerhet för missbruk vore då på en gång bevarad.
De öfriga medel, sorn' blifvit föreslagna, såsom:
Importens förmindskande,öfverflödets hämmande och Jordbrukets underhjelpande äro fullkomligen goda och fullkomligen säkra; men jag utbeder mig att få göra Höglofl.