Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då så allvarsamma anmärkningar blifvit gjorda mot StatsUtsk;t, med ani. af ifrngavide Betänk., må det tillåtas mig att yttra några ord till försvar för den majoritet, jag inom samma Utsk. tillhört.
Denna fråga väcktes första gången vid sista Riksdagen, då uti K. M:s Propos.
Chefen för Landtf.Dep:tet omnämner Stockholms befästande såsom någonting för R.
St:rs beprölvande i hög grad vigt ig t och tillkä nnagifver på samma gång att en Komité blifvit nedsatt till npgörande af planen för en befästning at lmfvudstaden.
Vid samma Riksdag inkommo äfven åtskilliga motioner i detta ämne, såsom af Frih.
Sprengtporten m. fl. Dessa motioner, hvilka företogos till behandling inom StatsUtsk:t, föranledde en Ständernas skrifvelse till K. M., i hvilken nämnes, att till StatsUtsk:t blifvit öfverlemnad Komiterades plan till Stockholms befästande.
Uti sagde skrifvelse ingingo R.
St:r derpå i granskning af sjelfva saken och företogo sig något, som under vanliga förhållanden ej torde tillhöra R.
Stms befogenhet, att nemi. direkte uptaga till pröfning en specialfråga ang:de landets försvar, innan den blifvit af vederbörande auktoriteter granskad.
Såsom ursäkt derför säges likväl i samma skrifvelse, pag. 198: »Utom de ständigt giltiga, »rent militäriska skäl, som här ofvan blifvit anförda för Stockholms försäkrande medelst befästningar mot öfverrumpling, finnas »äfven andra, af mera politisk natur och på närvarande förleden »beroende, som synas R.
St:r böra i hög grad verka dertill att »det vigtiga företaget ej längre upskjutes.
Dessa skäl äro dels den »vida större osäkerhet, som, jemfördt med de nästförflutna 4 0 »åren, under de sednast,e tiderna inträdt i alla politiska förhållan»den inom Europa, dels ock isynnerhet den förändrade ställning, »Sverige sedan den s. k November-traktatens ingående intagit till »Europas stormakter och sina närmaste grannar, m. m.» Hvar och en af de Hrr, som voro ledamöter af förra Riksdagen, torde erinra sig den ställning, i hvilken landet då befann sig, och huru dessa förhållanden särskildt föranledde R.
St:r att gå längre än de eljest möjligen hade gjort.
Efter den af R.
St:r rörande denna fråga företagna pröfning, tillstyrktes ett anslag af 200,000 rdr till påbörjande af befästningsarbetena för Stockholm, hvarjemte vid nästa Riksdag nya förslag rörande befästningarnes vidare utförande borde afgifvas.
Hvad hafva emellertid R.
St:r erhållit till svar på denna sin begäran?
R, St:r veta i denna stund icke, huruvida den af Komiterade upgjorda planen ens är densamma, som nu följes, och huruvida denna plan blifvit af K. M. fastställd.
Detta finnes ingenstädes upgifvet och jag trotsar hvem som helst att visa det.
Jag har hört sägas att Chefen för Ingeniör-Korpsen varit ibland de Komiterade, som erhållit förtroendet att upgöra planen till hufvudstadens befästande, och att K.
M. gillat denna plau, något, om hvars öfverensstämmande med verkliga förhållandet jag ingalunda tviflar; men ledamöterna i de andra Stånden hafva ej derom fått någon offentlig upgift.
De veta ej, huruvida förslaget är ai K.
M. fastställdt eller ej.
Måhända säger man, att dessa 138 Den 13 April. planer ej af K. M. i StatsRådet stadfästa?, utan endast uppå enskild föredragning af Chefen för Ingeniör-Korpsen.
Det må dock tillåtas mig att betvifla.
I K. M:s Propos. vid sista Riksdagen står, hvad Carlsborg beträffar, att ingen förändring i den Kådigst fastställda planen skett.
I samma K. M:s Propos., pag. 129, finner man: »De byggnadsarbeten å Waxholms skants, till hvilka Nådigst gillade förslag finnas»
Det må tillåtas mig att ej kalla en plan fastställd, endast på föredragning af Chefen för Ingeniör-Korpsen enskildt.
Det bör viii finnas någon form för detta beslut och, om den än i denna fråga är iakttagen, finnes dock ej officiel t till kännagifvet, att så skett.
Det är detta, som Utskits så mycket klandrade motivering sökt antyda, och jag betvifla!', att det kan vederläggas.
Man säger, att detta gäller endast formen, ej saken.
Det är visserligen sann t, men formen här är icke likgiltig.
Jag tror ej att det kan vara någons mening att vilja återkomma till den tid, dä li.
St:r voro regerande Stäuder, som sjelfva omedelbart uptogo och pröfvade frågorna.
Icke heller tror jag att någon skulle önska eller anse lämpligt, att StatsUtsk:t, som vid föreg:de
Riksdag var iöranledt af tvingande tidsomständigheter, nu skulle ingå i pröfning af förbål landelia.
Det mäste vara Regeringens skyldighet att meddela uplysniugar ang:de förslag, som äro af vigtigare beskaffenhet.
Någon sådan framställning af frågan finnes ej; ty R.
St:r veta icke ens om K. M. fastställt planen.
De känna ej en enda sifferuppgift.
De veta ej huru mycket arbetet skall komma att kosta.
Jag hemställer, om detta är ett obetydligt fel i formen.
Man har ordat om främmande stater och man har talat om huru
Danmark offrade betydliga summor på sina försvarsanstalter.
Låt oss st huru i främmande länder tillgår.
Det är ej mångå år sedan Franska Deputerade Kammaren, efter mångsidig granskning, beslöt sig för att befästa Paris och till detta ändamål uptog ett lån, som jag vill minnas, på 150 millioner francs, hvarefter arbetet genast utfördes.
Vi hafva för ej lång tid sedan sett, huru, efier det frågan blifvit förelagd Deputerade Kammaren i Belgien, för Antwerpens befästande ett Ifn af 45 millioner francs uptogs.
Det är pä det sättet man i utländska representantkamrar behandlar sådana frågor, men ingenstädes underlåter Regeringen att lemna fullständiga uplys* ningar, att utreda sjelfva frågan, både ur militärisk och ekonomisk synpunkt.
Man säger vidare att för dessa fel, som blifvit begångna, skulle man låta frågan ytterligare anstå och derigenom skulle hufvudstaden ännu några ar vara blottad på försvar och möjligen ganska lätt utsättas för anfall.
Enligt K. M:s Propos., anses det åtgå till de närmast förestående arbetena, det slutna verket vid Skans tull, en summa af 700.000 rdr, och deraf är hegardt för nästa statsregleriugsperiod en summa af 100,000 rdr om året, d. v. s. 300.000 rdr för hela deli tiden.
Huru mycket fienden genom detta hallfärdiga verk kan hindras, lemnar jag derhän, och man måste äfven tro att
Regeringen ej anser denna fråga vara af sådan vigt, då Chefen för Ingeniör-Korpsen ansett att 200,000 Den 13 April. 139 rdr om året erfordrades till arbetets första början, men K.
M. nedsatt summan till endast 100,000 rdr om året.
En talare, sorn var särdeles sträng mot Utsk:t, yttrade att Utsk:t bär rättighet att begära erforderliga uplysningar i förefallande ämnen.
Det är visserligen sar.nt; men jag tror att StatsUfsk.-t har rättighet att fordra att sådana finnas i det förslag, som till StatsUtsk:t öfverlämnäs, äfvensom att R.
Stil- vid denna Riksdag ej fått dem.
StatsUtsk:t har icke ingått i bepröfvande af sjelfva saken eller huruvida det vore nyttigt, om Stockholm befästades eller ej.
Det har blott fästat sig vid formen.
Det har ansett att frågans närvtde behandling af vederbörande är en missaktning mot representationen ; och det är derpå, som Utskits Utlåt, syftar, hvilket hvar och en, som läser detsamma, utan tvifvel skall finna.
Frågan står nu på den punkt, att R.
St:r ej afskurit möjligheten för Stockholms befästande, men begära endast en närmare utredning af förhållandena.
På grund af hvad jag nu anfört, får jag anhålla om bifall till Utskits Betänk.
Jag har icke begärt ordet för att förorda det af Regeringen äskade anslag till befästningsarbetets fullföljande vid Skans tull, ännu mindre för att motsätta mig detsamma.
Jag utbeder mig endast af eder, mine Hrr, att få yttra mig öfver det vigtiga ämne, som nu är föremål för våra öfverläggningar och hvilkets olika afgörande kan komma att utöfva ett stort inflytande på fäderneslandets framtida öden.
Vid sistförfl.
Riksdag väckte Frih.
Sprengtporten den frågan: »bör Stockholm befästas?»
Så vidt jag förstått, har jag sökt svaret på densamma, och detta svar har blifvit ett bestämdt och oeftergifligt »ja».
Men denna min öfvertygelse är långt ifrån att delas af nationen i allmänhet, och derföre är det af så mycket mera vigt att städse framhålla de politiska och militära skälen, hvar före detta »ja» är så oeftergifligt.
Stockholm bör befästas först derföre, att.
Stockholm är rikets hufvudstad och ligger ytterst vid gränsen.
Ingen, som följt med de senare krigens historia, kan betvifla hvilket stort inflytande en hufvudstads eröfrande utöfvar på ett fälttågs gång; också har ingen hufvudstad blifvit intagen utan att en aimée först lemnat batalj för att försvara densamma.
Wien, Berlin, Moskwa, Madrid, Turin.
Köpenhamn, Paris hafva blifvit eröfrade, men alla först efter blodiga strider.
Det säkra inuehafvandet, af Stockholm är kanske för Svenska nationen af ännu större vigt än någon annan hufvudstads bibehållande varit för någon annan nation.
Stockholm innesluter stora rikedomar och uplag af varor, riksbanken med allt dess silfver, en stor del af vår skärgårds-och handelsflotta, arméens utredningsförråd, alla de förvaltande embetsverken med sina arkiver, nationalmuseum med alla sina konstalster och Riddarholmskyrkan med alla eröfrade fanor osh troféer.
Hvilka oerhörda förluster, hvilken oerhörd förvirring i förvaltningen, hvil - 140 Den 13 April. ken hjertslitande upoffring af minnena från vår äras dagar skulle icke Stockholms intagande förorsaka oss!
Vid hvarje Europeisk brytning urståndsätter det obefästade Stockholm vår Regering att följa en öppen oell sjelfständig politik.
Man besinnar sig innan man upoffrar en hufvudstad, och man ger förr vika i sjelfständighet och öppenhet än man upoffrar så oerhördt mycket.
Så länge Stockholm ligger försvarslöst, är tryckningen öster ifrån stor, allt för stor för en nation, som vill utgöras af frie män.
Stora och vigtiga äro de politiska skälen, hvarföre Stockholm bör befästas, men kanske ännu större och vigtignre äro de militära.
Hvarföre är det då så vigtigt ur militärisk synpunkt att befästa Stockholm?
Derföre att Stockholm är den lörsta punkt, mot hvilken en östanifrån kommande fiende riktar sitt anfall, så vida lian ej åtnöjer sig med att landstiga och bibehålla sig bakom någon af de norrländska elivarna, och hvilket sednare det är oss alldeles omöjligt, att utan flotta hindra.
Han riktar sitt anfall emot Stockholm, derföre att Mälarens utlopp i Salisjön är nyckeln till hela mellersta Sverige.
Han belastar sig i Stockholm, och med detta säkra skydd i sin rygg, med skyddet af Mälaren i sin flank utgår han för att småningom eröfra hela landet norr om Mälaren.
Han lemnar oss batalj i Upland eller Westmanland, der han finner det för sig fördelaktigast.
Slagen, retirerar lian på Stockholm, intar, 0111 icke förr, positionen bakom Norrbro på Helgeandsholmen och uedanlör slottet, Skulle vi lyckas att tvinga honom derifrån, emot tager han oss i en ny, ändå fruktansvärdare position på södra höjderna framför slussplanen.
Och cm vi äfven lyckas att drifva honom derifrån, så kan det dock icke ske utan från en på samma gång förstörd stad.
Det är icke sannolikt, det är nästan säkert, att en fiende från öster icke företager nugot mot södra Sverige.
Han har icke något vigtigt föremål, mot hvilket han kan vända sitt anfall.
En eröfrad provins i södra Sverige ligger så nära Europa och så vidt skiljd från hans eget välde.
Skulle han endast vilja företaga ett plundringståg emot landet, så är det honom vida lättare och beqvämare att med sin flotta brandskatta eller förstöra alla våra kring kusten liggande större städer och samlade' rikedomar.
Ar det för fienden af den högsta vigt att bemäktiga sig inloppet till Mälaren, så är det äfven för oss af högsta vigt att bibehålla detsamma i våra händer.
Derigenom hindra vi honom ifrån att landstiga och utbreda sig på en gång både norr och söder om Mälaren Han tvingas att landsätta sina trupper antingen i Upland eller i Södermanland, såvida han ej vill blottställa sig tor att med sin halfva styrka möta nästan vår hela armée, som utgår mot honom från Stockholm, der endast så mycket trupper qvarlemnas, som behöfves att besätta fästningsverken på motsatta sidan.
Att fienden icke på en gång kan landsätta så mycket trupper, att han vågar både från norr och söder innesluta Stockholm, inses lätteligen af dera, som känna hvilken oerhörd mängd af fartyg en större styrkas öfverskeppande erfordrar.
I)en 13 A pr il. lil
För att öfverföra 50,000 man och endast 5,000 hästar från Varna till Krim, 70 tyska mil, ätjfiiisro 34 linieskepp, 50 stora ångare och 300 stora transportfartyg.
Hvart och ett sådant transportfartyg drar minst 1,000 tons, således mäter de allierades transportfartyg ensamt 300,000 tons. och hela Ryska handelsflottan mäter endast 240.000 tons.
Afstånden från Stockholm till Helsingfors, Reval eller Pernån, äro öfver 5 0 mil och till Petersburg omkring 90 mil.
Häraf bevisas bäst omöjligheten för vår östra granne af att landsätta på en gång mer än 40,000 till 50,000 man.
Förberedelserna till ett så stort företag erfordra tid och. kunna ej blifva obekanta.
Vi få derigenom äfven tid att samla och ordna vår armce kring Stockholm.
Stockholm ligger på midten af Sverige och midt öfver ingången till vårt land och är med sin långa, breda vattenväg ända in i Nerike, med sina blifvande jernvägar norr och söder om Mälaren, en fullkomligt central punkt, så vida man med centralpunkt, menar en punkt, till hvilken man med största lätthet kan transportera trupper och förråder och hvilka transporter aldrig kunna afbryta* eller förhindras.
I ett långt och smalt land är det af största vigt att en befästad plats ligger på midten af den långa fronten och har lätta förbindelser med det öfriga landet, men det är af föga vigt, om denna plats ligger ett längre eller kortare stycke in i det smala landet, ty ingen fiende försvagas genom några mils marsch in i ett land, och vårt eget tillbakavikande kan ej betydligt öka våra krafter, ty de tillströmma ej bakifrån, utan från sidorna.
Långt ifrån att beklaga oss öfver att Stockholm ligger ytterst vid hafvet, böra vi befästa det, och så tacka Gud, ty derigenom hafva vi just som fästat fienden vid Stockholm och gränsen och sålunda hindrat honom från ett längre inträngande in i landet.
Han kan det ej, han vågar det ej, ty då stodo vi med vår armée i hans flank och rygg, och dessa så ytterst ömtåliga sidor lågo helt och hållet blottade för våra tilltag.
Det hade varit önskvärdt, att Regeringen till Ständerna framlagt ett fullständigt förslag om Stockholms befästande.
Med ett fullständigt förslag menar jag ej ett förslag, som i detalj uptager verkens skapnad och inredning, utan ett förslag, som tydligt uttalar ändamålet med befästningarna, fästningsliniernas läge för ernående af detta ändamål, kostnaden och tiden för arbetets fullbordande.
Det hade varit önskvärdt att ett sådant förslag blifvit för representationen framlagdt, ty derigenom hade det blifvit underkastadt en allmän granskning, och följden deraf hade ovilkorligen blifvit, att man mer och mer insett nödvändigheten af hufvudstadens befästande.
Det är sannt, att ett sålunda framlagdt förslag hade upkallat månget anfall från okunnigheten och oviljan, men ju okunnigare och hätskare anfallet är, desto lättare och ädlare höjer sig försvaret.
Inga stora ting utföras utan möda och snille och arbete heter hvarje storverks föräldrar.
14> Den 13 April.
Man har talat om att fästningsplaner böra hemlighållas, men jag kan icke inse hvarföre.
När fästet är bygdt, vet hvar och en hvar det ligger, man kan ej gömma det för verldeus blickar.
Icke böra planerna hemlighållas af fruktan för en allmän granskning, ty fruktan upstår af svaghet, och svaghet får ej finnas i planerna.
Midt under brinnande krig framlade Engelska styrelsen för parlamentet Engelska krigsförvaltningens brister.
Den fruktade icke tadlet, den sökte efter råd och uplysningar och framför allt sökte den genom öppenhet ingifva nationen tillit.
Hr af Kleen har nyss redogjort för Regeringens förslag.
Det är endast dessa uplysningar man önskat se framställda i K. M:s Propos.
Då hade man kunnat bedöma förslaget, ty dertill fordras tid, kartor och undersökning af terrainen.
Jag anser det dock vara min skyldighet som Svenska folkets ombud att, så godt jag förstår, göra några anmärkningar öfver det af Hr af Kleen framställda förslaget.
Stockholms fästningsverk kunna betraktas ur tvänne synpunkter: endera såsom endast afsedda att skydda hufvudstaden mot en öfverrumpling, eller såsom äfven afsedda att bakom desamma samla vår armée, småningom öfva den till strid, för att slutligen uttåga till seger.
Men för detta senare ändamål, som är det största och högsta, kan och får skyddet mot en öfverrumpling icke upoffras, d. v. s. fästningslinierna få aldrig hafva en större utsträckning än att de kunna besättas och försvaras af för handen varande trupper mot fiendtlig öfverrumpling.
Jag utbeder mig att först få fästa mig vid befästandet af södra sidan.
Södermalm är omgifven af en våt graf, Arstaviken och Hammarbysjön.
Skulle Regeringens förslag endast afsett att skydda Stockholm mot öfverrumpling, hade det varit nog att anlägga tvenne verk utanför Skans, Horns och Danviks tullar och på Södermalms höjder upkasta öppna jordbatterier.
Det synes således tydligt, att Regeringens förslag afser det större målet, och det är ur denna synpunkt, som det bör bedömas.
Från Sikla till Nybohof går en stor dalgång i utåt böjd båge framför bakomliggande höjder.
Det är dessa höjder, som blifvit föreslagna att befästas.
Sträckningen är omkring 12,000 alnar lång och af sjelfva naturen utstakad.
Jag beder eder, mina Herrar, att fästa eder upmärksamhet på dessa 12,000 alnar, ty de utmärka att, enligt Regeringens åsigter, denna längdsträcka kan besättas och försvaras tnot ett hastigt skedt mindre anfall.
Den utåt böjda bågen gör att man lätt kan öfvergå från defensiven till offensiven, hvilket är en synerlig fördel.
Vidare äro tvenne verk föreslagna att läggas utanför Horns tull, men intet är föreslaget att läggas vid Hägersten.
Sundet emellau Hägersten och Alsten måste ovilkorligen passeras af alla fartyg, som vilja utgå från Stockholm till Mälaren och från Mälaren till Stockholm.
Det är således af största vigt att våra fartyg icke der få löpa något Wiborgskt gatlopp.
Hr af Kleen liar visserligen sagt, att ett fiendtligt batteri vid Hägersten ligger så högt att det ej kan bestryka sundet.
Detta är en sanning, men meningen med ett fiendtligt batteri vid Hägersten är icke att bestryka sundet.
Meningen dermed är att bestryka de
Den T 3 April. trenne sege Hede nia från Nockeby bro, Kungshatt och Stockholm, meningen dermed är att beherrska motsatta stranden, så att fienden äfven, om han så för godt finner, kan upföra strandbatterier, som bestryka sundet, hvilket dock knappast är hehöfligt, niir de långa sträckorna af alla dessa segelleder äro bestrukna.
Yerken vid Horns tull kunde undvaras, om ett verk vid Hägersten bygges.
Imellan verken vid Nybohof och Hägersten tränger sig icke gerna någon fiende, för att vid Horns tull under fiendtlig eld öfver Arstaviken slå bro.
De gå från Carlberg till Bellevue, framställa en från fienden åt oss böjd båge, äro således, såsom Hr af Kleen nyss yttrat, för försvaret af ovanlig styrka, ty fienden måste intränga i denna båge, der han öfverallt mötes af en koncentrerad eld.
Men, mine Hrr, på norra sidan är det icke försvaret, icke det passiva försvaret, som i främsta rummet bör afses, det är det aktiva, utfallen och striderna utanför fäst ningsverken, och för delta försvar är det mindre väl sörjdt.
Fienden kan massa sig emellan Bällsta och Brunnsvikens norra ända, sträckan är icke mer än 8.000 alnar lång.
Yid hvarje utfall, vid hvarje försök till offensiv stöta vi således alltid på hans samlade styrka.
På södra sidan är fästningslinien utböjd och derföre ger han oss en stark offensiv, på norra sidan är han inböjd och derföre ger han oss en svag offensiv.
På norra sidan är det dock vida vigtigare att kunna öfvergå till anfallet än på södra sidan.
Från norra sidan har man att. frukta de större landstigningarne, de större och en längre tid förutsedda företagen.
Man har dem att frukta företrädesvis derifrån derföre, alf, utanför de straxt söder om Slockholm liggande landstigningsställena kan, när man väntar anfall, skärgårdsflottan förläggas; derföre, att en armée företager icke gerna en landstigning med alla dess svårigheter nästan midt i åsynen af en annan armée.
Om fästningslinien på norra sidan hade stödt sig emot norra ändan af Ulfsundaviken, och derifrån dragits till norra ändan af Brunnsviken, (sträckningen är endast 8,000 alnar och således 4,000 alnar kortare än liniernas längd på södra sidan), om verk hade anlagts vid Stocksund och framför Tranebergs bro, hade en fiende, för att innesluta norra fronten, måst utsträcka sig ända ifrån Mälaren kring den långt in i landet gående Edsviken ända till Ensta.
Genom att innehafva Stocksund, stå vi i flanken på alla hans transporter från hans landstigningsställe, trakten kring Grisslehamn och Oregrund.
Jag erkänner villigt att kostnaden för befästningarna å norra sidan derigenom skulle blifva större; jag erkänner gerna, att kanske den af Komitéti föreslagna linien, om icke fullt så stark och dyr, äfven borde upföras såsom ett inre sammanhängande värn.
Deröfver tror jag, att representationen bör få uttala sin mening.
Den bör få gifva tillkänna, om den för det större målet vill åtaga sig den större kostnaden, eller om den nöjer sig med det mindre målet och den mindre kostnaden.
Man har begärt 100,000 rdr om året till Stockholms befästande.
Det är motbjudande att företaga ett stort verk på ett så litet sätt.
Dock måste man bevilja detta anslag, ty ett afslag skulle kanske antaga skenet af att representationen icke ville låta arbetet fullföljas.
Jag inser mycket väl hvarföre Regeringen icke begärt mer.
Den känner den ovilja, som linnes för nödiga anslag till 4:de oell 5.-te hufvudtitlarne.
Denna ovilja har en del af pressen, med Aftonbladet i spetsen, föd t och upammat.
Det har gjort allt för att knappa iw på fäderneslandets oberoende och för att pruta ned dess anseende.
Men, mine Hrr, denna ovilja böra vi taga i kragen, brottas med och slå till marken.
Jag är fullt öfvertygad. att Regeringen, med den aktning hon åtnjuter för skicklighet och fosterländska tänkesätt, bör och kan äska de summor, som erfordras för Sveriges trygghet och anseende.
Jag är öfvertygad att, om den med kialt och skicklighet kämpar oafbrutet för detta höga mål, den skall vinna en slutlig seger till sin egen och till fäderneslandets ära och båtnad.
Och om vi äfven i ett förstärkt StatsUtsk. skulle nödgas lotta om den trygghet, som är oeftergiflig, och om det anseende, som vi en gång egt och som vi böra söka att återvinna åt det förenade Norden, så må vi så gerna lotta om det hela som om bitarne deraf.
Lyckans stjerna har alltid lika klart och lika ofta lyst öfver modet som öfver försigtigheten.
Det varma intresse, hvarmed denna fråga behandlas, är ej annat än ett uttryck af den fosterlandskärlek, hvarpå man här så ofta finner bevis; men man bör likväl ej gifva denna fråga alltför stor utsträckning.
Jag tror att, då man ingår i diskussion, huruvida Stockholm bör befästas eller ej, man icke bör förbise att denna fråga redan är afgjord, alldenstund R.
St:r vid förra riksdagen, på grund del» af hvad det, K.
M:s Propos. om Statsverkets tillstånd och behof bifogade StalsRådsProt. derom innehåller, och dels med ledning af enskilda motioner, kommo till deu öfvertygelse, att Stockholms befästande var ett för vårt sjelfförsvar särdeles vigtigt moment; och R.
St:r anslogo af nit för saken en summa för ett dylikt arbete, under anhållan att K.
M. genom vidare utredning skulle för R.
St:r framlägga det anslagsbelopp, som erfordrades lör arbetets fortsättande.
Alltså synes mig saken redan vara afgjord, ehuru StatsUtskit vid denna riksdag ej uttalat sig i detta ämne.
Utsk:t har förklarat, att det ej anser sig kunna ingå i undersökning <f det belopp, som behöfves för detta arbete; ty Utsk:t saknar alla för ett sådant omdömes afgifvande erforderliga uplysningar.
Ang:de dessa för Utsk:t erforderliga uplysningar, har man hyst ganska olika fisigter.
Den siste värde talaren har ansett det vara representationens skyldighet och med dess pligt öfverensstämmande att ingå i diskussion, huruvida linier skulle anläggas, hvarmed Stockholm bör befästas, och till stöd för detta har han åberopat de diskussioner, som förevarit i deputerade kammaren i Paris Den 13 April.
Paris, och sedan i Belgien ang:de Antwerpens Befästande.