Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan farlig och måhända än farligare förvillelse synes söka göra sig gällande hos ett annat mäktigare intresse.
Man förespeglar nemi. bruksintresset, att om utländska fabrikater få utan restriction införas i landet, — om nu gällande ’ skydd för våra fabriker borttagas, — så blir jernexporten så myckel större.
Delta är likvisst att alldeles misstaga sig om Svenska jernexportens närvar, förhållande.
En värd ledamot af detta Stånd har länge och offentligen nitälskat för nedsättning af tull på vin, och utom andra fördelar, hvilka jag lika mycket helviflar derigenom realiseras, påstått, att då skulle
Frankrike i utbyte taga så mycket mera af vårt jern.
Jag skulle tro, att hvarje upplyst, med utländska förhållanden bekant ledamot af Brukssocieteten vore fulleligen öfvertygad om motsatsen.
Om Sverige äfven skulle kunna dricka i sig allt Frankrikes vin, lärer väl näppeligen någon mera betydlig jernafsättning dit komma att äga rum.
Svenska jernets åtgång i verldsmarknaden hvilar på helt andra grunder, och mycket beror på sjelfva fabrikationen och priset.
Men härvid kommer dessutom åter en nästan omöjlig reciprocitet i fråga.
Hvarje stat, sorn grannt inser sin individuella ställning, sträfvar med ifver att uppdrifva sin inhemska jernproduction.
Detta är en fabriksrörelse, likadan som olla öfriga; och förstöra vi dessa, då 10 H. 5z Den 29 Juli e. lil. går sannerligen ock bruksintresset ett sjelfmord lill mötes»
Jag får ännu en gång upprepa livad jag vid ett loregtde till» fälle yttrat, att
Sverige för den framtida afytlringen af sitt jern oundgängligen måste vända ej allenast sina ögon, Utan äfven sina ansträngningar åt andra sidan af Atlantiska ocea» nen, och kanske än längre.
Der finnas länder, hvilkas tilltagande odling, hvilkas näringars beskaffenhet, och hvilkas loeala förhållanden komma att för sekler troligen hålla Sveriges jern en rik de'boliehe' tillhanda.
Jag besvär bruks» intresset att ej, genom sina med-manufacturers förstöring, lägga en ny sten på den börda Sveriges folk bär för dess skull.
Det är visst ej underligt, att under nu var. mörka utsigt för jernafsättning dess fabrikanter gripa till hvarje utväg för att rädda sig.
Det ifrågavar. är dock långt ifrån att vara den egentliga, och komme att endast stanna i en alltför sen ånger öfver ett begånget misstag.
Man talar, nej man skriker om de uppoffringar
Sverige gör för de öfriga manufacturerna.
Kunna dessa ej recriminera : kunna de ej tala om millioner tunnland af odelbar mark, der hundratusentals menniskor genom åkerbruk skulle kunna försörja sig, hvilka nu öfvertäckas med skog för brukens behof, men hvilka varit fordom till åkerbruk begagnade och nu ej få upptagas dertill; detta förklarar det phenomenet hvarföre
Sverige i fordna tider ägde kanske större folkmängd och kunde utföra spanmål; — vidare om restriclioner och one» ra, dem en stor del af Sveriges allmoge för brukens skull är underkastad tn. m. Uppväga ej dessa premier tillräckligen dem som lemnäs det öfriga manufacturinlresset ?
Och inser ej hvarje förståndig bruksidkare, alt genomdrifvandet af ifrågavar. systeme ovillkorligen inom ej lång tid, med o~ cmotståndlig drift, kommer att leda till resultatet af tackjernets fria export?
Alla mindre bruk kunna för öfrigt spegla sitt eget öde uti det, som nu tillämnas den öfriga låbriksi ndustrien.
En annan sanning anser jag mig äfven böra framställa till H.
Ståndets upplysta besinnande.
Ju mera vi upplösa de band, hvarmed den inhemska industrien sätter våra så ofantligt vidt skiljda provinser i beröring med hvarandra, ju mera lossa vi äfven de sociala band, som utgöra villkoren för vår allmänna medborglighet, för vår förkofran, ja för vår tillvarelse som ett politiskt samhälle.
Der den ena provinsen ej mera behöfver taga sina behof från den andra, utan kan lika lätt, eller till och med lättare, hvilket visst mången gång klefve fallet, dermed blifva försedd af utländningen, kommer hvarje provins, hvarje ort, till allmänt och enskildt användande af fältropet för det hos oss moderna systemet att sälja der man får mest för sin vara, och köpa der man kan få sina behof för minst; utan att behöfva göra afseende på andra lika sanna reglor och maktpåliggande förhållanden, skall fäderneslandet i storhet och helhet gälla De ii 39 J u 1 i e, m. för inlet, — der slörtar ledan en af grundpelarne för nationalilel och för statsbyggnaden.
Utför mati sjelfva satsen i strict egentlighet, upplöser dea sig, liksom all falsk theol'i, i det absurda.
I det redan anförda, och i allt öfrigt, rörtde detaljerna, förenar jag mig med hvad så förträffligt blifvit utveckladt i den skrift Stockholms stads fabriksidkare afgifvit och offentliggjort, samt hvad i allman principväg så mästerligt blifvit hevist af den namnkunniga Professor Liszt, hvars afhandling i ämnet nyligen i öfversättning utkommit.
Jag kan ej till räckligen tilldraga dem H. Ståndets och Utskts uppmärksamhet och begrundande.
En sak återstår att vidröra, och den är sannerligen ej af minsta vigt och inflytande på närvar, fråga, nemi. det stora misstroende, som fabriksintresset, ja Svenska folket i allmänhet, hyser till efficaciteten af vårt tullverk — och kan det väl vara annorlunda?
Ingen gifves visserligen, som misstror Tullstyrelsens integritet och goda vilja; men först och främst misstros det rådande systemet, och man tillskrifver sedan onekligen detsamma till ej liten del den slapphet, som öfverklagas i tullskyddets handhafvande.
Inflytandet, ofta ej öfverlänkt, är naturligt och sträcker sig ifrån högre till lägre.
Känd sak är lika gällande som vittnad, och således är det öfverflödigt tala om lurendrejeri och tullförsnillning; man kan af hvarje vandrande Westgöthe i förtroende få veta mera derom, än man skulle önska höra.
Meri betänkligt i högsta grad är hvad som förspörjcs om några andra förhållanden, hvilka, ifall de äro lika verkliga som allmänt omtalda, förtjena stort afseende och anses lika mycket, om ej mera än locala och andra uppgifna dylika, bidraga lill de så oerhördt och skamlöst uppdrifna tullbrolten.
Ett af dessa är, att det skulle vara svårt för beslagare och tullverkets lägre betjente, att vid beslag utfå sin lagliga andel, att angifvare afspisas med en obetydlig penning, hvarföre således ej riktig ling förefinnes att göra beslag, utan torde hellre ses igenom fingren, och angifvelse ej göras; —- ett annat, alt hemligheten med angifvarens namn ej tillräckligen bevaras, så alt den, som äfven skulle äga lust angifva ett honom bekant lullbrott, ej töres göra det.
Äro dessa båda förhållanden lika sanna som allmänt omtalda, så är det ej underligt, 0111 tullskyddet beskylles vara slappt och otillräckligt.
Man må betänka hvilken skilnad skulle uppstå, om förräderi insmöge sig i lägret, och lurendrejarena började misstro hvarandra.
Slutligen skulle de ej mera våga förlita sig på sina egna förtrogna och agenter; ty der vinningslystnaden är enda driffjädern, och då denna blir försäkrad om tillfredsställelse och lystnad å andra hållet, lika väl som den nu är det å det ena, der måste oundvikligen all tro och allt förtroende snart upphöra, och bandet blifva upplöst.
D c n 29 J111 i e. m.
Man talar val också en och annan gång om eelatanta exempel på fel vid sjelfva uppsyningen, och om felaktiga dispositioner.
Vid sistlidne jultid hörde man talas om ett stort lurendrejeri till ett par 100,000 r:drs belopp, som för sig gick här i hufvudstaden.
Tulluppsyningen lärer vid tillfället varit posterad vid ett pass, men ett annat lemnadt obevakad!, der också alla fororna i all maklighet tågade fram till sin lyckliga bestämmelse.
Saken lärer ej vara okänd på Stockholms börs, och ej förnekad äfven af dess mest ansedda fmictionärer.
När sådana förhållanden afvetas, omtalas, kringspridas; när iurendrejeriets och tullförsnillningens herrligheter öppet spridas förvara ögon; när, man må säga hvad man vill, våra manufacturer dagligen aftyna, och deras idkare komma på ett, ofta rysliga följder medförande, obestånd, hvartill det osäkerhetstillstånd de befinna sig uti hufvudsakligen bidrager, (ty huru skulle capitaler och credit och större ansträngningar egnas åt så prekära intressen); när endast lux- och flärd-artiklar visa sig prålande i dagen, liksom sminkade skökor och narra ytliga observatörer till tron på förkofran och välmåga här lika bedrägliga som de förra; när man tror sig märka från flera håll, äfven publicitetens, ett bestämdt lutande åt främmande intressen, och ordet frihet begagnas för alt förvilla om de bestämda fosterländska; när systemet går så långt uti, man vore frestad tillägga, afsigtlig förblindelse, att uppgifva ett — jag tror ej man kan tillägga annat — betydligt exempel på förkofran (fabrikanterne kunna troligen bäst sjelfve derföre uppgifva en helt annan orsak), och ett plus i siffror, bevisligen uppkommet äfvenledes af helt andra inflytanden, för att triumferande utbasunera och söka att öfvertyga 0111 sin ofelbarhets lyckliga inverkan, men hvilket beteende tverlom just förråder dess ohjelpliga svaghet, — är det då underligt, om den idoge inhemske fabrikanten misstror, klagar och förlorar modet? flans framtida utsigt är för närvar, sannerligen ej afundsvärd!
Jag voterar får återremiss, och anhåller vördsam!, att detta mitt anförande måtte åtfölja.
Olika med den sista värda talaren och några andra, som förut i dag yttrat sig, instämmer jag i den af Ulsk. uttryckta lanke, att absoluta förbud ej böra existera; men jag tror, att Utsk. motverkat den nödiga tillämpningen af denna sats, då det i allmänhet åsatt de flesta slöjdevaror så hög införselstull, att tullafgifterna i det närmaste blifva lika med lörbud, och derigenom gör man i min tanke saken värre, emedan jag, lika med några andra talare, tror, att den vara, som får införtullas, lättare kan smuglas, än den förbjudna.
Men här är så mycket yltradt olver frågan i allmänhet, all jag icke vill länge uppehålla mig dervid.
Jag vill blott hafva äran anmärka, ali jag tror Den 2g Juli e. m. 4>3 Ulsk. hafva afvikit från en sund ekonomisk princip, isynnerhet i 3 eller 4 fall
Det ena Sr, att Uisk. ieke gjort nog afseende på behöfvet att hafva colonial-varor för ett billigt pris.
Jag har ide anmärkntr jag haft äran tryckta till Bevilln.Utsk. öfverlemna, framställt frågan om några sådana artiklar, och utan att nu vilja besvära R. o. Ad. med en vidlyftig deduction af skälen för mina åsigter, får jag endast reservera min rätt, att Ulsk. mätte i närmare öfvervägande taga dessa artiklar, hvilka jag framdeles skall närmare uppgifvä.
Det andra fallet jag velat anmärka har afseende på den af Tull-comiterade såsom en princip framställda omständighet, att lägre tullafgifter borde sättas på sådana varor, hvilka icke egentligen äro råämnen, utan, om jag så får säga, äro primära tillverkningar isig sjelfva, men materialier för färdiga fabrikater.
Pro t o coll, hållna lios I I ö g 1 o f 1 i g’ e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stochholm, Åren 1823 och 1829.
Femtionde Häftet.
STOCKHOL M. Tryckta lios Johan Hörberg> 1833. ■ ( • V - ■ V. . .'
V Måndagen d. 16 November 1829.
Herr Lefrén, Johan Pehr, uppläste följande:
Sedan samtelige RiksStånden beslutat, att Myntbestämning, med åtföljande Realisation, skall äga rum, och, i följd af de för densamma stadgade grunder, den förderfliga utväg blifvit för framtiden stängd, att genom Sedelstockens förökande utan motsvarande valuta föröka rörelse-capitalet; men angeläget är att Rikets Ständer, till näringarnes förkofran, vidtaga alla de åtgärder till penningerörelsens befordrande och stadgande, som med Realisationsgrunderne äro förenlige; så får jag, i stöd af 56 §.
Riksdagsordningen, vördsamt framställa följande motion, samt om remiss af densamma lill BancoUtskottet anhålla. 1:0
Banken utfärdar så kallade RänteCoupons med 4§ procents årlig ränta, motsvarande det belopp, hvartill Bankens fastighetslån för det närvarande uppgå. 2:0 Hvarje Coupon ställes på 5oo R:dr, med 221 R:dr årlig ränta, som af Banken hvarje år liqvideras till innehafvare». 5o H. x * 4 Den 16 November f. m. 3:o I den utfärdade Couponen förbehåller Banken sig, alt kunna densamma hilna efter 6 månaders föregången uppsägning, hvaremot innehafvaren är skyldig att låta lånet qvarstå, så länge och intilldess det af Banken uppsäges. 4:o Sådane Ränte-Coupons försäljer Banken, emot full valuta i Silfver eller BancoSedlar, till en hvar, som anmäler sig att en sådan Coupon inköpa.
I samma mån och till samma belopp, som Banken erhåller penningar för försålde Ränte-Couponsj utgifver Banken nya fastighetslån emot 4| procents ränta och 1^ procents årlig Capital-afbetalning. 6:0
Maximi-beloppet för dessa
Lån på en liand blifver obegränsadt, och endast beroende af pantens värde; dock må ingen pant belänas till högre belopp än dess halfva värde, men väl derunder, allt efter BancoFullmägtiges ompröfvande. 7:0
Så väl den inflytande årliga Capilal-afbetalningen å nuvarande fastighetslån, utgörande omkring 180,000 R:dr, som ock den Capital-afbetalning å fi procent å nu föreslagne nya fastighetslån, utgörande, då 5 millioner blifvit utlånte, 75,000 R:dr, eller tillsammans årligen 255,000 R:dr användas till fond, för att bibehålla Ränte-Cou» pons vid deras värde; i hvilket ändamål det öfverlemnas till BancoFullmäglige, alt Den 16 Wovern ber f. ni. 5 på Beursen uppköpa hvad som der kan under al pari lill försäljning utbjudas. 8:0 Intill nästa Riksdag Röra BancoFullmäglige icke inlösa utelöpande Coupons i annan händelse, än alt de å Stockholms Beurs utbjudas under al pari; med rättighet att de sålunda inlösta åter försälja, då sådant kan ske mot full valuta. 9:0 Skulle denna nya Lånerörelse icke stiga till så stort belopp, alt bela den ingående afbetalningen å gamla fastighelslånen af BancoFullmägtige pröfvas nödig till upprätthållande af Ränte-Couponernes credit; må Bancofullmäglige äga rättighet att använda öfverskottet till lån för Handelsrörelsens befordrande; bärandes desse lån ställas på kort tid, högst 3 månader, utan afbetalningsrätt, mot 7 procents årlig ränta, samt fullgod och vid sådäne lån bruklig säkerhet.
Att den ofvannämnde fonden är mer än tillfyllestgörande, alt bibehålla RänteCouponerne vid pari-värde, synes deraf, att ända till tjugondedelen, eller 5 procent af hela det utelöpande beloppet, kan per år inlösas; ett förhållande, som fyra gånger öfverstiger hvad i Frankrike nu för samma ändamål är afsatt.
Och då dessa 4é procents ränta bärande Coupons endast småningom komma i omlopp, men af den påräknade årliga amortissementsfonden 180,000 R:dr ifrån och med den 1 Januarii i83o fin - G Den 16 November f. m. nas afsatte, och BancoFulImägtige få sig föreskrifvet, att icke af utelöpande Coupons några inlösa intill nästa Riksdag, i annor händelse, än att de å Stockholms Berns utbjudas under al pari, så att städse tillräcklig amortissementssumma finnes tillgänglig; bör icke någon fruktan kunna uppstå, att desse Bankens förbindelser, oaktadt de icke bära högre än procents årlig ränta, dock bibehålla deras fulla värde.
Sluteligen torde det tillåtas mig få nämna de skäl, som föranledt mig att föreslå 4i: procents ränta.
Jag har nemligen trott, att om å desse papper bestämdes 5 procents ränta, sådant möjligen kunde föranleda några, som nu hafva sina penningar placerade mot pant af Fastighet, att uppsäga dem, för att i stället köpa Rcinte-Coupons_, då endast i procents förlust deraf uppkomme i den nu ägande afkastningen; hvaremot skilnaden mellan 6 och 4 i procent är så betydlig, alt sådant icke bör kunna rimligen befaras.
A andra sidan åter, om räntan bestämdes /agre än 4 i procent, kan det möjligen befaras, att desse Ränte-Coupons icke vinna hos allmänheten den begärlighet, som är ett vilkor för åtgärdens framgäng.
Skulle Rikets Ständer, mot förmodan, icke finna angeläget vara att, på sätt nu nämndt är, använda Coupons-försäljning till beredande af nya Lånefonder för fastighets - Den 16 N o t e m b e r f. m. 7 ägare och Handeln; så synes mig, att BancoFullmägtige i alla fall böra médgifvas rättighet att sålunda göra en del af de gamla fastighetslånen rörlige, för de tillfällen Banken behöfde bereda sig utvägar till upprätthållande af Silfver-utvexlingens fortgång.
Den siste värde Talaren har, på grund af 56 §.
Riksdagsordningen, framställt en motion, hvilken han begärt måtte till BancoUtskottet remitteras; men enär på Ridderskapets och Adelns bord ännu ligga alla BancoUtskottets Betänkanden om Bankens Lånerörelse, samt Grundlagen efter motionstidens slut endast tillåter väckande af sådana frågor, hvilka af redan fattade beslut, eller redan upptagne ärenden föranledas, är det först, när lånefrågorna i allmänhet förekomma till Ridderskapets och Adelns pröfning, Herr Lefrén kan göra gällande den af honom nu framställde motion, antingen i egenskap af anmärkningar vid något af BancoUtskottets
Betänkanden angående lånerörelsens bedrifvande, eller om den finnes hafva omedelbart sammanhang med någon af lånefrågorna, såsom ny motion.
Att nu särskilt upptaga och remittera Herr Lefréns förslag, bestrider jag såsom olagligt, och anhåller, att detta yttrande må få åtfölja Herr Lefréns motion, då den till behandling framdeles förekommer.
Jag för min del har ej något emot remiss af Herr Lef - 8 Den 16 November f. in. rens ifrågavarande motion, men får fästa uppmärksamheten derpå, att BancoUtskottet i Utlåtandet N:o 82 förklarar sig redan hafva under pröfning frågan om fastighetsbelåningen, och en i afseende derpå af Herr Hjerta väckt motion.
Då jag nu icke tillräckligen fattat Herr Lefrens förslag, för att inse, om det har sammanhang med omförmäldte ärende, får jag vördsamt begära Herr Lefrens motion på bordet intill nästa Plenum, Herr Lefvén:
Sorn jag, efter Motionairers gamla vana, anser min motion vara vigtig, kan jag ej gå in på att låta qväfva den i dess födsel, såsom Friherre Cederström, under åberopande af 56 §.
Riksdagsordningen, åsyftar.
Emot vanligheten har Friherren likväl förbisett rätta meningen af detta Grundlagsbud, då han ej med redan upptagne ärenden vill förstå annat än redan afgjorda.
Detta hade väl då bordt vara tydligt uttryckt; derest icke annan tydning, än den klara ordaförståndet medgifver, skall inträffa.
Jag anser följaktligen min motion fullkomligen Grundlagsenlig, och justi stöd af berörde 56 §. kunna och böra upplagas, samt hade sannerligen icke väckt den, om jag ej varit öfvertygad derom.
Den af den siste Talaren citerade slutmening i 56 §.
Riksdagsordningen ger visst anledning till för - Den 16 November f. m. 9 ment rättighet, att nu få väcka ifrågaställde motion; men, enär det Betänkande, hvartill denna motion bör refereras, redan för andra gången kommit från Utskottet, måste, då detsamma hos Ridderskapet och Adeln till afgörande föredrages, Motionairen först äga att söka göra sitt nya förslag gällande inom Ståndet; emedan Utkottet ej får genom en särskild 1111 beviljad remiss 3:ne gånger under samma Riksdag handlägga ett och samma ärende, ehuru i annan skepnad frarnsläldt, ty det kan aldrig blifva Grundlagsenligt.
Då de anmärkningar, som nu blifvit framställde emot motionen, icke gå ut på att hindra densammas upptagande i Protocoilet och bordläggning, torde discussionen för närvarande vara öfverflödig; och det vill synas, som Friherre Cederström sammanblandat sak, sätt, ändamål och medel.
Uti saken har han rätt, men nu är endast fråga om medlen.
Jag har blott velat anföra detta, för att få göra gällande min tanka, att motionen är af natur, att komma under öfverläggning.
Å nyo föredrogs RiddarhusUtskottets den i3 dennes aflåtne, och samma dag eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af Herrarne A. Addners och J.
IO Den iG November f. m.
Nagels ansökningar, att få uppföra Concert å Riddarhuset, Efter i ämnet föregången öfverläggning, hvilken, till följd af Ridderskapets och Adelns derom särskilt fattade beslut, icke skulle till trycket befordras, blef RiddarhusUtskottets Memorial, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, af Ridder* skåpet och Adeln bifallit, Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold:
Då de anmärkningar, hvilka jag tagit mig friheten framställa emot ExpeditionsUtskottets under N:o 216 afgifne Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående beviljadt anslag till Undervisningsverkens fullkomnande, blifvit uti Plenum den 11 dennes f. m. så häftigt bemötte, att votering sluteligen i frågan om återremiss ägt rum; och då jag var af tjenstegöromål hindrad, att besvara det dervid ådagalagde bemödande, att illudera Rikets Ständers beslut, och hvarje enskild Riksdagsmans rätt, att få en framställd fråga af Rikets Ständer besvarad, genom bifall eller afslag å vederbörligt Utskotts Betänkande öfver ämnet; så torde det tillåtas mig få ytterligare anhålla, det ExpeditionsUtskottet måtte taga kännedom af hvad Stats- samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 5a, pag. 27 innehåller, ifrån och med orden; Den 16
No vern ber f. in. "Utskotten anse för sin del”, till och nied orden: ”blifvit på ett tillfredsställande sätt "ådagalagde”; äfvensom pag. 34, från och med orden: ”Af Herr Bråkenhjelm är den "önskan yttrad”, till och med orden: ”af UppfoslringsCommitle'eri hilligade anspråk på Löneförbättring, utan ock &c.”
Derefter ställer jag till hvar och en opartisk den fråga, huruvida icke Rikets Ständer genom bifall till dessa framställningar åsyftat någon Löneförbättring för Lärarne vid Carlberg, Men jag vågar förbehålla mig, detExpeditionsUtskotlet måtte taga rättelse af hvad Ständerna genom slutinnehållet af Utlåtandet N:o 52 stadgat, der det heter: ”samt "derom låta underdånig skrifvelse till Kongl. "Maj:t afgå, upptagande de motiversom till samma beslut färanledt.
— Jag anhåller att detta yttrande må få åtfölja den redan beslutade återremissen.
Herr Printzensköld_, Axel: Herr Bråkenhjelm har gjort sig ett alldeles öfverflödigt besvär att åberopa tvänne strofer af Stats- och EkonomiUtskottens Utlåtande N:o 52, hvilka ExpeditionsUtskottet nog känner dessförutan.
I anledning af det resultat, hvartill Herr Bråkenhjelm kommit, alt lian nemligen förbehållit sigj att ExpeditionsUtskottet skulle göra afseende på hans anförande, får jag förklara min öfvertygelse vara, att ExpeditionsUtskottet förfarit 12 De 11 16 November f. m. ganska riktigt.
Förhållandet är nemligen, att Utskotten hemställde i deras första Betänkande N:o io, att 60,000 R:dr B:co skulle anvisas på /^:de HufvudTiteln till Läroverken.
Herr Bråkenhjelm saknade i detta Betänkande KrigsAcademien nämnd såsom den der borde blifva delaktig af detta anslag, och anmärkte det vid återremissen.
Utskotten svarade då, att Utskotten generelt nämnt Tillämpnings-Skolor, samt att på den förteckning å TillämpningsSkolorne, som fanns i Kongl.
Maj:ts Nådiga proposition om dessa 60,000 R:dr, äfven KrigsAcademien var upptagen, hvarföre Utskotten förra gången icke ansett behölligt, att särskildt omnämna denna Akademi, och icke eller sednare gången trott sig böra afvika härifrån, hvadan Utskotten hemställde till BondeStåndet samt Ridderskapet och Adeln, som återremitterat Betänkandet, att förena sig med de öfrige båda Stånden deruti, att till Kongl. Majrts disposition, enligt Dess Nådiga proposition, öfverlemna de begärde 60,000 R:dr.
Detta bifölls äfven; och huru harExpeditionsUtskottet kunnat annnorlunda än i enlighet med första Betänkandet, som grundlägger beslutet, författa den underdåniga skrifvelsen härom?
När nu berörde 60,000 R:dr blifvit öfverlemnade till Kongl. Maj:t, enligt Dess Nådiga Proposition, att användas äfven för TilläinpningsSkolor, och KrigsAkadernien är afKonungen sjelf räknad bland dessa, så finnér jag ej, hvad risk den Stals - Den 16 November f. m. i3 Secreterare löper, sorn tillstyrker Kongl. Maj:t, att till KrigsAkademien använda hvad derstädes kan erfordras af de 60,000 R:dr.
Jag anhåller, alt detta anförande må få åtfölja Herr Bråkenhjelms till ExpeditionsUtskottet.
Herr Bråkenhjelm: Herr Printzensköld föregifver, att min anmärkning innebär en onödighet.
Detta vill jag medgifva, så vida Regeringen vid dispositionen af ifrågavarande 60,000 R:dr hade att rätta sig efter de sammansatte Utskottens Utlåtanden; men Regeringen ignorerar naturligtvis dessa Utlåtanden; ignorerar det sätt, hvarpå Rikets Ständer finna för godt, alt classificera Undervisningsverken, uti Theoreliska och TillämpningsSkolor.
Jag begär ej bättre, än att Utlåtanderne måtte, uti den underdåniga skrifvelsen, blifva troget följde.