Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom skulle ju följden endast blifva, ätt den, sorn icke har contanter, letnnade sin revers, åt hvars utkräfvånde lagen ej kan vägra sin kraft.
Jag befarar ock, att en annan följd vore den, att krogskulder i stället biefve hedersskulder, hvilka, likasom spelskulder, ansåges böra utgå framför alla andra just derföre, att de voro ställda utom lagen.
Jag är bland dem, som ansett, att man i Utsk:n vid denna författnings uppgörande gått verkligen fanatiskt till väga i afseende på controller och straffbestämmelser, och den nu ifrågavar. § synes mig isynnerhet derom bära vittnesbörd.
Den anmärkn., jag nu har att göra, angår emedlertid blott redactionen; ty om det ej kan nekas, att 224 Den 29 Januari f. m. tillfället att få brännvin på credit utgör en stark äggelse till brännvinssupande, måste det också medgifvas, att någon controll i detta afseende är behöflig.
Jag gillar således, att man söker en controll mot brännvinsminutering på credit; men för att vinna detta ändamål ville jag vända om redactionen sålunda: ingen, som utminuterar brännvin, må utlemna det på räkning eller credit.
Ett sådant förbehåll kan desto hellre göras, utan att träda krögarens lagliga rättigheter för nära, sorn han känner det förut och underkastar sig det, då han söker tillstånd till krogrörelses bedrifvande; men derefter borde, efter min tanka, tilläggas: bryter någon häremot, bote dubbla värdet af det utlemna de brännvinet.
Härigenom befriades icke suparen från betalningsskyldighet för det brännvin, han förtärt; men man hade ändock en controll å krögarens äfventyr att i plikt få utgifva varans dubbla värde.
Jag förblifver vid den tankan, att dispositionsrätten till varans utlemnande på credit ligger inom äganderättens område; och då man ej kan vägra någon att skänka bort sitt brännvin, vet jag ej heller, huru det kan vägras någon att utborga det.
Jag kan således ej finna mig i någon modification af denna §, utan begär dess fullkomliga uteslutande.
Det säges mig väl, att tre Stånd redan bifallit Utskms förslag; men jag är glad, att frågan är af natur att fordra den andra Statsrnagtens bifall, och jag önskar desto hellre R. o. Ad:s afslag, på det K.
M. deraf måtte få anledn. att äfven afslå förslaget.
Jag vill icke tvista med Frih.
Boye om theorierna för lagstiftning, men endast fästa hans uppmärksamhet derpå, att ett med detta likartadt stadgande redan finnes i afseende på oloflig in- och utförsel af varor, sorn af K. M., efter högsta Domstolens hörande, blifvit antaget.
Hela denna del af författningen är för,öfrigt conditionel, eller innefattar vilkoren för krogrörelsens bedrifvande; och då det ligger i sakens natur, att de, som vilja drifva sådan rörelse, måste på förhand göra sig underrättade om de stadgade vilkoren, måste det vara gifvet, att förord här, likasom annorstädes, kan bryta lag.
När nu härtill kommer, att man anser ifrågavar. stadgande nödvändigt för att skydda de oerfarna samhällsclasserna och hejda det öfverdrifna brännvinssupande!, kan jag ej finna annat, än att roan bör låta det välgörande deri qvarstå och borttaga det orimliga.
Jag vidblifver således mitt förslag, hvarå jag anhåller om Hr Gr. o.
Landtnäs proposm.
Hr Stuart: 1 sjelfva saken,eller frågan om 53§uteslutande, är jag förekommen af Frih.
Boye och förenar mig med honom; för öfrigt får jag här åberopa min vid betänk, bifogade reservation - Den 39 Januari ,^iu. 325 tion emot denna J.
Medan jag hav ovdet, torde det dock tillåtas mig fästa Hr af Billberghs uppmärksamhet derpå, att den af honom åberopade förordn. om oloflig in- och utförsel af varor på intet vis ar jemnförlig med den författning, som nu är under öfverläggning.
Fordringar för på credit utJemnadt brännvin äro af helt annan beskaffenhet än de, som härleda sig från utborgade, till införsel förbjudna varor.
De förra, eller de, hvarom här är fråga, tillkomma i följd af en med vederbörligt tillstånd utöfvad loflig näring, då deremot de sednare härleda sig från en förbjuden handel, hvars blotta idkande innebär ett lagbrott; och en derpå grundad fordran kan eller bör således ej tilläggas exectttiv egenskap.
Försäljningen åter af brännvin i minut är, då den är tillåten, att betrakta lika med försäljning i öppen bod af hvarje annan loflig vara; och böla fordringar derför vara lika utmätningsgilda.
Jag är af den siste talaren förekommen i den angelägna erinran, att ingen jemnförelse här äger rum med tull-lagarna.
Utländningen har ingen rätt att tullfritt sälja sina varor, men krögaren har fått tillstånd att utminutera brännvin; och att tillåta honom utlemna varan, men neka honom att få betalning för den, måste vara rättsvidrig!, Gr. Posse, Arvid:
Den theori, Frih.
Boye uppställt, synes icke hålla profvet; ty om han ej vill finna någon analogi emellan denna fråga och tullförfattningarna, igenfinne* den i öfriga straffbestämmelser uti denna författning.
Om man nemi. har rätt att bestämma vilkor för varans tillverkning, måste man äfven kunna bestämma vilkor för dispositionen af den tillverkade varan.
Deremot har saken från en annan synpunkt visserligen sina betänkligheter, på hvilka Ilr Cederschjöld redan fästat uppmärksamheten, och jag medgifver, att stadgandet lätt kan eluderas; men då jag tror, att det åtminstone i några år, innan man allmänt vant sig vid en sådan illusion, skulle verka godt, tillstyrker jag §:ns antagande med den redaction, Hr af Billbergh föreslagit, helst de öfriga tre RiksSt:n bifallit den alldeles oförändrad.
Den siste talaren har, vid bestridandet af min theori, råkat in på ett gebit, der han glömt eftersinna, att antagande af vilkor för äganderättens helgd är att närma sig brottets theori.
För öfrigt får jag ånyo åberopa mitt förhoppning, att K. M. skall, ledd af R. o.
Ad:s afslag, icke bifalla, hvad de öfriga tre ftiksStin beslutat, Gr.
Boye sednast yttrat vill jag blott erinra, att om man vidare utsträcker hans lagstiftningstheori, skulle med begreppet om äganderätt ej stå tillsammans att stadga någon brännvinsförfattningj ty äganderätten till spannmål och friheten att efter behag der-* 18 II, ag Den ag Januari f. m. af tillverka brännvin måste då vara lika gifven som den fria dispositionen öfver den tillverkade varan.
Aldrig kommer man till större sophismer, än då man rycker en yttrad sats från den fråga, hvartill den hör.
Så har likväl den siste talaren gjort; och jag frågar, om det har sens commun att påstå, det man träder äganderätten för nära derföre, att man bestämmer vilkor för brännvinsbränningsrättighetens utöfning.
Jag igenkänner i denna discussion samma satser, som jag förut hört i Utskm; ty äfven der framkastades samina farhågor, som af Hr Cederschjöld nu blifvit framställda, och jag bekänner, att jag af Gr.
Posses yttrande blifvit föranledd till större betänkligheter emot Utsk:ns förslag, än jag förut haft.
Det är väl sannt, att tre Stånd redan bifallit förslaget; men då det ytterst beror af K. M., skulle jag, för att desto mindre befara dess antagande af Konungen, önska, att R. o. Ad. fattade ett stridigt beslut.
Jag fruktar, att stadgandet blott skulle uppmuntra till lagbrott, och att krögarne i stället skulle taga skuldsedlar på förhand, hvarigenom gäldenärerna skulle uppmuntras att supa desto mera för att åtminstone få full valuta för sina reverser.
% Gr.
Jag skall icke vidare upptaga Frih.
Boyes yttrande, ty det ligger utom ämnet; men jag anhåller att med några ord fä besvara Gr.
Jag medger, att kunderna för det rätta kroglifvet skola göra, som Gr.
Horn förutsatt; men det finnes en mängd personer, som nu lockas af krögarne sjelfva att förtära brännvin på credit, och detta skulle förekommas, om krögarne deri sågo en förlust.
En talare har exempelvis påmint om innehållet af tullförfattningarna och derifrån velat hemta skäl för detta förslags antagande.
Jag tror deremot, att de åberopade tullförfattningarna äro så fulla med orimligheter, att det vore vida bättre att rensa dem derifrån, än att göra andra författningar lika orimliga.
En annan talare har sagt, att då man bestämt vilkor för brännvinstillverkningen, kan man, med analogi deraf, äfven bestämma det nu ifråga var. vilkoret för brännvinsförsäljningen.
I stället för svar utber jag mig blott få utsträcka analogien t. ex. till jernförsäljningen.
Det finnes nemi. i vårt land åtskilliga vilkor bestämda för jerntillverkningen; men månne lagstiftningen derföre kan eller bör bestämma, att jern ej får försäljas på credit?
Jag anhåller att i korthet få redogöra, hvarföre jag ej anser Utskms förslag antagligt.
Det är nemi. efter nuvar. redaction alldeles overkställbart; ty en executor, sorn blir anlitad för en sådan fordran, som nu är i fråga, kan ej neka sitt biträde, då i reversen, som lägges Den 29 Januari f. m. 227 till grund för krafvet, ej står utsatt, för hvilka varor fordringen tillkommit.
Det skulle således alltid blifva svårt att bevisa, att skulden tillkommit för brännvin, och i allt fall kunde det ej nekas fordringsägaren alt få executorns handräkning, då gäldenären erkänner skulden.
Sätter man åter, i enlighet med mitt förslag, stadgandet såsom vilkor för minuteringsrättigheten, så har man icke medgifvit någon allm. minuteringsrättighet, utan blott en vilkorlig.
Det linnes en annan § i författningen, som bestämmer, att K. M:s Bef:h:de äga att meddela eller neka tillstånd till krogrörelses bedrifvande, och den nu ifrågavar. § blir då endast en erinran till K. M:s Bef:li:de att icke meddela sådant tillstånd åt andra än dem, som förbinda sig att icke Sälja på credit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade godkänna den af Utsk:n föreslagna 53 §.
Ex. framställde derefter propos. till antagande af samma §, med den utaf Hr af Billbergh föreslagna förändring.
Den redaction, Hr af Billbergh föreslagit, liar samma tendens som Utsk:ns, hvilken R. o. Ad. nu afslagit, och den bör således äfven afslås; hvarefter jag anhåller om propos. på mitt förslag.
Utan att hvarken beskylla mina motståndare för några sophismer eller kalla några lagar orimliga, vågar jag bestrida, att mitt förslag är detsamma som Utsk:ns.
I det sednare är all betalningsrätt för utborgadt brännvin fordringsägaren förnekad, då jag deremot lemnat öppet rum för frivilliga öfverenskommelse!' i detta afseende och blott borttagit anspråket på lagens biträde till fordringens utsökande för att förekomma, att crediten ej må för mycket anlitas till brännvins supande.
Vill man ändamålet, måste man äfven vilja medlen; och jag kan ej finna annat, än att mitt förslag skulle medföra goda följder.
Jag anser Hr af Billberghs förslag vara lika mycket som Utskrns stridande emot 16 § Reg.F., som bjuder, att ingen får afliändas något gods utan ransakning och dom.
Jag anhåller om den propos., att den ifrågavar. § må helt och hållet uteslutas.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten på den besynnerliga strid i rättsbegreppen, som skulle uppstå, om det väl vore tillåtet för börsen och possessionaten att sälja brännvin på credit, men icke för krögare.
Jag vidhåller min begäran om propos. på rent afslag. R. o.
Ad. beslöt, att den föreslagna 53 § skulle hel och hållen utgå.
Dea 29 Januari f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum Lomme att fortsättas på e. m. kl. 6. 54 §•
■ Hr Peyron:
Vid 54 § har jag den anmärkn. att göra, att tillåtelse till hvad som icke är förbjudet ej behöfver särskildt omtalas; och då man ej behöfver särskild tillåtelse att under påstående tåg lemna mat och brännvin åt dem af manskapet, som hos någon blifvit inqvarterade, tager jag jnig friheten föreslå, att denna § helt och hållet borttages, såsom obehöflig.
Äfven om det, såsom den siste talaren påstått, vore gifvet, att ifråga var. § är öfverflödig, ser jag intet ondt deri, att den qvarstår såsom en garanti mot möjligen olika begrepp om hvad som är tillåtet eller icke.
Jag är förekommen af Hr Peyron och förenar mig med honom i den mening, att hela denna 54 § kan och bör uteslutas.
Boye, att § bör bibehållas.
Jag vet intet stadgande, som ålägger inqvartcringsgifvare att skaffa brännvin åt dem af manskapet, som hos honom blifvit inqvarterade; truppen är tvärtom skyldig att nöjas med husmanskost, och dertill hörer ej brännvin, ehuru jag medger, att manskapet stundom, i anseende till väder och väglag, deraf kan vara i Behof.
På det således ingen tvetydighet må uppstå om inqvarteringsgifvares rättighet att äfven utlemna brännvin, om de derpå hafva tillgång, anser jag det vara stort skäl, att §;n qvarstår.
Jag instämmer med den siste värde talaren; och då alla medgifva, att §:n ej står i strid med andra författningar, är det åtminstone oskadligt, att den qvarstår.
Jag vet väl, att det ej är inqvarteringsgifvares skyldighet att bestå brännvin; men om han har tillgång dertill, är det hans rättighet att utlemna det åt dem af manskapet, som hos honom äro inqvarterade, och någon särskild tillåtelse dertill — dessa voro mina ord — är således af ingen nytta.
Jag skall dock icke uppehålla tiden med vidare discussion härom, utan vill blott till prot. förklara, att jag för min del anser §:n onyttig.
Jag skulle anse den ifrågavår.
§:n ganska oskyldig, om ej der influtit tvenne ord, som jag icke kan gilla.
Det står nemi.: ”med vederbörande "befälhafvares eller kronobetjeningens vetskap och tillåtelse.
” Någon sådan tillåtelse behöfves alldeles icke och kunde leda derhän, att kronobetjeningen väckte anspråk på särskilda afgifter för tillåtelse till en rättighet, som redan förut
Den ag Januari f. m. är i lag gifven.
Dessa ord måste således borttagas, hvarefter §:n, såsom oskadlig, väl kan qvarstå.
Jag har endast hegart ordet för att anhålla om 5-'ns antagande med den förändring i redactionen, som Frih.
Cederström anmärkt.
54 § godkändes med den förändring, att orden och tillåtelse skulle utgå. 55 §.
I Hr Bååths reservation finnes en annan redaction af 55 § föreslagen, hvilken jag önskade att R. o.
Ad. måtte antaga.
Skälen derför äro så fullständigt ådagalagda i reservationen, att jag anser mig blott behöfva åberopa den.
Jag anhåller endast, att Hr Gr. och Landtm, täcktes upplysa, huru de öfriga Stånden beslutat i denna fråga.
Landtm, tillkännagaf, att Presteoch BorgareSt:n beslutat, det 55 § skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Ej må köpare till vittne åberopas eller för ojäfvig antagas i fråga om försäljning af det brännvin, han sig sjelf tillhandlat, utan så är, att andra personer närvarit, och domaren det då nödigt pröfvar, för att erhålla närmare ljus i saken; hvaremot köpare, derest han i öfrigt ojäfvig finnes, må vittna derom, att brännvin blifvit till andra personer vid samma tillfälle försåldt.” BondeSt. hade godkänt §:n utan förändring.
Två Stånd hafva således redan antagit den redaction jag önskar, och om R. o. Ad. likaledes antager den, blir pluraliteten för densamma.
Jag skulle således desto hellre önska detta, som jag anser förändringen af mycken nytta, med afseende på den ofullsländighet, som nu ofta äger rum i bevisningen om olofligen utöfvad brännvinsförsäljning, helst nödig försigtighet i allt fall synes vara iakttagen, då köpare icke i allmänhet antages som vittnesgild i afseende på det brännvin, han sjelf köpt, utan endast i de fall, att andra personer närvarit och domaren pröfvar det nödigt, för att erhålla ljus i saken.
För min del får jag yrka bifall till Utsk:ns förslag i den nu föredragna §:n.
Jag anser dem hafva på goda grunder förklarat köparen jäfvig att vittna om den brännvinsförsäljning, dervid han sjelf såsom köpare uppträde
Om han vore vittnesbär, skulle det kunna inträffa, att illasinnade personer, endast i afsigt alt skada den, man ville åtkomma, sjelfva förledde honom till oloflig brännvinsminutering, för att sedan vid skeende åtal kunna derom emot honom vittna.
Personer skulle ock kunna af åklagaren vidtalas alt köpa brännvin och sedan af honom åberopas som vittnen emot Den 39 Januari f. m. säljaren.
Jag lan för min del icke betrakta den, hvilken köper brännvin af den, som icke är tilldess försäljande berättigad, annorlunda än såsom delaktig i den sednares brott, åtminstone i moraliskt afseende, och anser det derföre vara i hög grad vådligt, om han skulle få derom bära vittnesmål, hvilket dessutom skulle strida emot alla antagna rättsgrunder i afseende på jäf emot vittne.
Ad. ej låter missleda sig utaf Hr af Ekenstams skäl, med hvilka han lika litet nu, som förut i Utsktn, kunnat öfvertyga mig.
Jag bekänner öppet, att jag icke är särdeles nöjd med någondera af de föreslagna ledactionerna till 55 §.
Jag anser dock Utsktns bättre, ty missbruk kunna äga ruin efter begge, men Utsk:ns aflägsna likväl mera tillfället att köpa vittnesmål; och jag tillstyrker således bifall dertill.
Utskrns förslag till 55 § blef af R. o. Ad. godkändt. 56 J.
BondeSt. hade beslutat, att i stället för ordet landsväg skulle införas ordet landvågen. §:n blef antagen med den af BondeSt. beslutade förändring. 57 §•
Det finnes en mängd varor, isynnerhet på apothekeu, som kunna hänföras under namn af spirituösa drycker, dels sådana, hvaraf man blott behöfver en mindre quantitet, dels ock af den dyrbarhet, att man icke vill tillhandla sig något större quantum, för att icke belasta sig med en betydligare utgift.
För att nu icke antingen hindra försäljning af sådana' varor eller tvinga allmänheten att köpa mer, än som motsvarar dess behof för tillfället, yrkar jag uteslutande af denna 5y §.
Jag vet icke, hvarföre man bär, der fråga allenast är om brännvinsbränningen och hvad dermed gemenskap äger, sammanblandat brännvin med andra varor, och tror, att Utsk:n sjelfva bort finna, att de gått utom ämnet.
Lika med den siste talaren tror jag denna § icke höra hit.
Den tillköra i följd af en slags concession åt dem, som berusa sig med brännvin, emedan, då man stadgade så mycket i afseende på dem, man ansåg sig äfven böra stadga något i afseende på en annan dass, som bar bättre råd och tager sitt rus af andra starka drycker.
Jag skulle likväl tro, att man ej i denna författning, sorn endast angår brännvinet, behöfver stadga något för den sednare samhällsdassens conduite.
Denna § har afseende på ett miss - Den ag Januari f. m. bruk, som, “i fall det icke förekommes, skulle göra hela författningen i öfrigt till en nullitet.
Det har nemi. hittills ofta handt, att man nyttjat arrac, cognac och rum i stället för brännvin, och dermed drifvit oloflig minuteringsrörelse.
Jag tillstyrker derföre bibehållande af §:n , men anser nödigt att bestämdt utsätta, att den endast afser försäljning af arrac, cognac och rum.
Den nu ifrågavar. § har tillkommit för att hindra utminutering af andra starka drycker på samma sätt som brännvin, helst man funnit, att försäljningen af dessa drycker begagnats till det missbruk, alt dermed öfverskyla en oloflig brännvinsförsäljning.
Jag inser dock numera skadligheten af denna §, och linner den stå i strid med R. o.
Ad:s redan fattade beslut om rättighet för apothekare att försälja droguer, försatta med brännvin; ty flera af dessa kunna hänföras till spirituösa drycker, såsom t. ex. riga-baIsara.
Mig synes således bäst att antingen helt och hållet utesluta §:n, eller åtminstone bestämdt utsätta hvilka drycker här menas.
Jag anser nödvändigt, att hela § uteslutes, emedan den med hvilken redaction som helst icke kan inrymmas under författningens rubrik, som endast talar om brännvin, men icke om några andra spirituösa drycker.
Äfven jag tror, att Sy § icke kan antagas med dess nuvar. redaction; roen deremot tror jag ej heller, att den bör helt och hållet uteslutas, om man ej vill, att hela författningen skall blifva utan verkan.
Jag instämmer med Hr af Billbergh, att här bör bestämdt talas om försäljning af arrac, cognac och rum, och jag finner så mycket mindre hinder att i denna författning intaga ett sådant stadgande, sorn det är allmänt bekant, att dessa drycker äfven till stor myckenhet tillverkas i Sverige och i sjelfva verket ej äro annat än brännvin.
Den siste talaren har yrkat, att man måtte bestämdt utsätta hvilka slags likörer få försäljas eller icke, emedan brännvin annars skulle kunna säljas under namn af rum, arrac eller cognac.
Jag får i anleda, häraf blott erinra, att det icke lärer vara krögarens karakter på varan, utan dess verkliga beskaffenhet, som i allt fall kommer att bestämma tillåtligheten af försäljningen.
Gr. Posse: Hr Cederschjöld skulle hafva rätt, om det endast vore namnet, som här är i fråga; men det förekommer äfven en sådan likhet i sak, att det vid verkställda beslag erfordrats en chemisk analys för att utröna varans verkliga beskaffenhet, och under sådana förhållanden tror jag det icke vara onyttigt att genom ett bestämdt lagstadgande förekomma missbruk.
Den 2g Januari f. m.
Ehuru jag utgått från den åsigt, att det är obehöfligt att göra några lagbestämmelser i afseende på sådana spirituösa drycker, som äro af dyrare beskaffenhet, emedan, efter min tanka, det blott är det goda priset på brännvin, som lockar till omåttligt bruk deraf, måste jag dock, i händelse §:n skall qvarstå, yrka, att jemte arrac, cognac och rum försäljning af vanligen s. k. likörer äfven måtte förbjudas.
Om man anser en definition på brännvin behöflig, har jag ingenting deremot; men ett så generelt stadgande, som innefattas i de här förekommande orden: andra spirituösa drycker, kan jag ej godkänna.
Om man således anser sig genom ett särskildt stadgande böra undvika faran att få brännvin försåldt under namn af cognac eller dylikt, så må de Hrr, som hysa en sådan farhåga, uppgöra en annan redaction.
För min del tror jag domaren vara oförhindrad att döma försäljaren af Svensk cognac till samma ansvar som för försäljning af brännvin, utan särskildt stadgande, och jag anser således den nu ifrågavar. § öfverflödig.
Jag tar mig blott friheten erinra, att denna författning icke ensamt angår brännvin, tillverkadt af säd; och för att upplysa i hvad mån andra spirituösa drycker kunna hänföras hit, torde jag blott behöfva påminna, att i tulltaxan står arrac, cognac och rum under rubriken: brännvin.
Jag kan ej finna annat, än att Gr.
Posse här har rätt, och tillstyrker således, för min del, bifall till Hr af Billberghs redaction.
En ledamot har nyss upplyst, att arrac, cognac och rum i tulltaxan stå upptagna som brännvin; och just detta synes mig vara ett bevis, att särskildt stadgande för försäljning af dessa drycker här icke behöfves.
Jag skulle instämma med den siste talaren, om hela allmänheten visste, hvad Gr.
Posse nyss upplyst, att arrac, cognac och rum i sjelfva verket ej är annat än brännvin; men när så icke förhåller sig, hemställer jag, om det icke är bättre att bestämdt utsätta, att dessa drycker skola räknas under samma kategori.
5j § antogs med den förändring, att i stället för orden: andra spirituösa drycker skulle införas orden: arrac, cognac och rum. 58 J.
BondeSt. hade beslutat, att utur i mom. orden: samt kronofjerdingsmän på landet skulle uteslutas, och att i a mom. orden: eller dennes på stället varande om - Den 29 Januari f. m. a35 ombud skulle förändras till: eller, i hans frånvaro, någon af hans husfolk.
Jag har varit af den tanka, att beslag af länsmännen icke borde få göras hvar som helst, utan endast inom districtet.
Jag hoppas numera ingen framgång för denna mening, men anser mig böra yttra, att jag befarar, det resultatet af ett motsatt förhållande skall blifva, att en mängd personer gifva sig ut för länsmän och resa omkring i trakter, der de ej äro kända, icke för att göra beslag, utan för att möjligen preja allmogen genom mutor.
Jag fruktar, att på detta sätt den mindre fördelaktiga tanka, som allmogen hyser 0111 länsmännen, icke blott skulle bibehållas, utan äfven ökas; och jag har trott, att detta borde förekomnias iynnerhet i en tid, då landshöfdingarna så berömligen gjort mycket för att till dessa tjenster skaffa personer med skicklighet och nit.
FIr Cederschjöld:
Ju mera angelägen man är om en författnings efterlefnad, ju flera fiscaler bör man tillsätta på förbrytarne.
Jag kan derföre ej annat än tillstyrka bifall till Utsk:ns förslag i denna del.
Att neka länsmännen att göra beslag på aflägsnare trakter eller utom districtet anser jag isynnerhet olämpligt, helst beslagsmakare i allmänhet kunna jemnföras med rofdjur, som icke gerna göra skada i grannskapet af sitt eget bo.
För hela denna författning är det isynnerhet af vigt, att man tillser, att den med noggrannhet kan handhafvas; men jag tror, att detta skulle blifva svårt för K.
M:s Bef:h:de, om man ej lemnar dem nödig handräckning i ett tillräckligt antal fiscaler.