Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han har begått det misstaget att anse, i följd af den särskilda omständighet, att i sådana mål, sora t. ex. att jungfru vill blifva myndig och dylika, 2!ne Justitieråd skola öfvervara Statsrådets sammanträde hos Konungen, desse derigenom blifva i samma cathegori som Statsråd, d. v. s. att de skulle kunna ställas under tilltal efter 106 och 107 §§:na.
Jag hemställer om det är tänkbart, att de kunna komma under den 107 §:n, då de äro oafsättlige embetsman, hvilka endast genom opinionsnämnden kunna utvoteras.
Att göra dem till Statsråd, derföre alt de i Statsrådet äga säte och stämma i vissa fall, är en uppenbar förvillelse, lika beskaffad som den, att man Den 18 Mars e. m. 131 1 LagTJtsk:s betänk., som rörer Just ombudsmannens förvaltning, kunde upptäcka någonting, som kunde ligga till grund för R. o. Ad. alt vilja votera ut vissa Just.råd eller att välja de 12 ledamöter sorn skola inträda i opinionsnämnden.
LagUtsk. kan icke hafva något annat att säga, än ronde Just.ombudsmannens förvaltning, om hvilken man dessutom kan domina af bans berättelse, hvilken för 14 dagar sedan varit utdelad.
Der finnes upplysning om Just.rådens handhafvande af sina embet.eh; men att tro, att i LagUtskts betänk angtde Just ombudsmannens berättelse man skulle vinna en sådan upplysning, är en förvillelse, och, på grund af denna förvillelse, måtte det vara, som jag med smärta hört Ilr Hjerta gifva anledn. till samma förmodan , då han begärt uppläsning af LagUtskts betänk.
När man kan visa a priori, att derigenom ingenting vinnes, .vet jag icke, hvarföre det skulle uppläsas, aldraminst som vi kunde vänta en 2 timmars discussion, bara om frågan att rubba föredragnings-listan.
Det är detta jag velat upplysa.
Spens: Jag vill blott, i anseende till att jag fruktar mig vara missförstådd af Frih.
Cederström och Hr vou Troil, nämna, att det icke af mig sättes i fråga, att något Just.råd för sina åtgärder, sorn temporär ledamot i Statsrådet, vid just.ärendens föredragning enl. 26 §:n Reg.Ftn skulle efter 107 §:n anmälas.
Det är blott efter 106 §:n sådant kan vara möjligt.
Frölich har fört mig på den tanke, att jag möjligen missngt mig, dä jag begärt föredragning af LagUtskts, betänk.; det är Just.ombudsmannens berättelse, jag önskar måtte föredragas, och så snart det skett, skall jag icke uppehålla med några skrupler.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade derefter, att då Hr von Hartmansdorff begärt frågans hvilande på bordet till nästa plenum, och R. o. Ad. aldrig vägrat en sådan bordläggning, ansåg Landtm, sig ej böra nu föreslå annat, än alt frågan till nästa plenum måtte hvila på bordet.
Jag hade önskat, att den propos., som af några ledamöter blifvit gjord, kunnat framställas, och alt Hr Frih. o. Landtm, anmodat Hr von Hartmansdorff alt så kunnat få ske, efter hans begifvande, på det man måtte undvika, att den begärdes på bordet en gång till.
Jag instämmer med Frih. Boye deri, att om Hr Erih. o. Landtm, nu icke från listan framtager betänk, om Just.ombudsmannens berättelse; sä kan det hinder inträffa, att det i nästa plemim begäres yt - Den 18 Mars e. ra. terligare på bordet.
Men oin det nu föredrages oell i sammanhang med inbjudningen bordlägges ånyo, samt åter företages i nästa plenum, — hvilket jag förmodar inträffar om Fredag, — så äro alla svårigheter undanröjda.
Då kan Ståndet välja om Lördag, och vi hafva vunnit den fördelen att hafva iakttagit en nödig åtgärd, den nemi. att LagUtskts betänk, blifvit föredraget innan opinionsnämnden valdes.
Mr Frih. o. Landtm, yttrade, att då på Ståndets bord nu hvilade omkring 84 oremitterade motioner, och derjemte omkring 28 dels ulskrsbetänk., dels andra mål, han harle ämnat låta utfärda anslag till plenum, till nästa Fredag förmiddagen, hvilket han ansåg sig böra tillkännagifva, i anleda, af de utaf Hr von Hartmansdorff m. fl. framställda frågor.
I anledn. af Hr von HarttnanSdorffs och Frill.
Boyes m. fl. framställningar, hemställde Hr Landtm, i öfrigt, 0111 R. o. Ad. ansåg, att LngUtsk:s utlåt. N: 2, i anledn. af verkställd granskning af R.
St:s Just.ombudsmans afgifna embéls-berättelser och allmänna redogörelse, äfvensom af hans ernbets-diarier och registratur för den tid, som sedan sista riksdags början förflutit, nu borde föredragas.
Då nu, i anledn. häraf, LagUtskts utlåt.
N:o 2 blef för R. o. Ad föredraget, blef det ånyo begärdt på bordet af Hrr von Har tina nsd or ff och Hjerta, samt Frih. Boye, Fred r.
Uppå derefter gjorda särskilda propostr, beslöt R. o. Ad., att LagUtskrs nämnda utlåt.
AT:o 2 i nästa plenum skulle sältas främst på föredragningslistan, och dernäst Borgareoch BondeStms inbjudningar, angtde utsättande af dag till valet af den i io3 §:n Reg.Ftn omtalade nämnd.
Hr Hjerta, Lars: Då Hr Frih. o. Landtm, nyss upplyst Ståndet derom, alt på dess bord hvila 84 motioner, och 28 särskildta mål dessutom, men de öfriga Stånden hafva hunnit så långt framför detta, att de hafva alla sina remisser expedierade , eller åtminstone beslutade; så anhåller jag, att Ilr Frih. o. Landtm, ville till R. o. Ad. hemställa, att de talare, som yttrat sig vid remisserna och önska att deras änmärkningar må dervid åtfölja till Utsk., täcktes, för att befordra detta ändamål, sjelfve biträda Ridd.cancelliet med uppsättande af dessa anmärkningar under dagarna efter hvarje plenum, så att alla yttranden, som höra till en remiss, må vara färdiga att justeras innan 8 dagar passerat, samt alt.
Ståndet måtte öfverenskomma, och talarne medgifva, att den som icke fullgjort detta, finge nöja sig, att motionen afgick till vederb. Utsk., och att hans yttrande efterföljde, så snart det kunde.
Då nationen, bland sina hufvudsakliga önskningar, hyser den, att denna riksdag icke må långt utdragas, och det ingalunda skulle öka beiåtenhe - Den 18 Marie, ro. 333 ten med detta Strind, om riksdagen Lief en eller annan månad längre, af elen orsak, att R. o. Ad. icke medhunne afgörande! af riksdagsförhandlingarna lika fort som de öfriga; vågar jag hoppas, att R. o. Ad. instämmer i det förslag, jag nu tagit mig friheten göra.
Frih. Bråkenhjelm, Pehr Reinh.:
Detta mål, som således lärer blifva det 85, tager jag mig friheten att begära på bordet.
Hr Frih. o. Landtm yttrade, alt han trodde den af Hr Hjerta gjorda framställning icke vara af den beskaffenhet, att en bordläggning deraf kunde äga rum, emedan den icke vore en allmän fråga, utan blott, såsom Hr Landtm, fattat den, en uppmaning till R. o.
Ad alt taeite öfverenskomma om en sak; hvarföre den ej helier kunde blifva före mål för någon propos. till R. o. Ad.
Min mening var endast, att det i så måtto skulle blifva föremål för R. o. Ad:s beslut, som Hr Ridd.- Secret:n derigenom skulle berättigas att afskicka motioner och pro t utdr. lill Ulsk., utan alt afvakta de ledamöters anmärkningar, som icke behagade desamma till prot. insända.
Till remiss föredrogs IIr Stråles, Nils Wilh,, den 7 dennes f. m. på hordet lagda motion , med förslag till lag för enskilda banker.
Ehuru i en högst ofördelaktig conjunctur att framdraga anmärkningar vid ett stort lagförslag, nödgas jag dock framlägga några anmärkningar mot Ilr Stråles förslag.
Jag får tillkännagifva, det sådana principer influtit i detta förslag till lag för enskilda banker, att de icke, efter min tanke, böra kunna göra sig gällande.
Det var vid förra riksdagen en så ny sak att äga privatbanker här i landet, att opinionerna derom icke då hunno fullt stadga sig: men nu, sedan privatbank-systemet vunnit, icke allenast mera utveckling till sina principer, utan äfven till sin verksamhet, nu sedan flere intressera sig för den saken såsom en af de vigtignste, som kan omfattas af alla, som vilja insätta sina capitaler i dessa privatbanker; nu torde det vara tjenligt alt söka rena lagförslaget från sådana tillsatser, som icke böra höra dit.
Den första princip deruti, mot hvilken jag måste göra anmärkning, är den, att då man tror sig kunna få en allmän civil-lag för ett förhållande, sådant som en privatbank-rörelse, det då skulle vara beliöfligt att underställa Konungen frågan om en sådan bank-rörelses bedrifvande, till vinnande af sanction, då det vidare skulle blifva fråga om en octroj eller tillåtelse, på mer eller mindre utsträckt tid, att drifva en rörelse, hvarom föreskrifterna redan finnas i lag leinnade, — eu lag, som Konung och 334 Den 18 Ma is e. m.
Ständer gemensamt beslutat.
Det är naturligt , att så fort eti ny idde uppstår i ett samhälle, skall det icke vara möjligt att genast bringa den tili sådan utveckling, att man kan åstadkomma en civil-lag för alla de förhållanden, denna idde omfattar, och hvilka deraf kunna uppkomma, utan man måste då nödvändigt, för enhets vinnande, söka stöd hos högsta makten.
Sådan har anledningen varit dertill, att när man första gången ville börja med detta slags bankrörelse i landet, ansåg man det nära nog vara af samma beskaffenhet, som när ett bolag stiftades för alt drifva handel på Söderliafvet.
Derifrån härleder sig namnet oclroj, och då tog man för afgjordt, att det skulle fordras tillåtelse utställa pä viss lid alt begagna denna joctroj.
Ku återigen tilltror jag mig kunna visa, att bankrörelse ingalunda är af natur att kunna anses som ett s. k. ekonomiskt ärende, eller ett sådant, som bör i administrativ väg behandlas.
De ämnen, som en lag för bankrörelse böra omfatta, äro inga andra än af ren civil natur, eller sådana, som röra myntväsendet i landet, och hvarom således, enligt våra grundlagar, BancoUtsk. och R.
St. kunna allena besluta.
Det finnes således ingen anleda., hvarföre nu sådana frågor, som bolags stiftande för en bankrörelse, skulle underställas Konungen, för att i Statsrådet dem afslå eller bevilja; och till ytterligare bevis för den satsen, vill jag endast uppläsa 6 §:n af den civil-lag, som Ständerne den 1 Mars i83o stiftade, och som lyder sålunda!
”Enskilde stånde det frill att bolag inrätta till bankrö”relses bedrifvande, under iakttagande af hvad, genom K. ”kungörelsen af den i4Jan. 1824.
, redan ang:de enskilda bankanrättningar är stadgadt, eller framdeles af K. M. och R.
"St. stadgadt varder.”
Der hafva således både Konung och Ständer stadgat den grundsats, att en civil-lag kan stiftas för sådan bankrörelse, slående under enskildes vård.
Den andra stora grundsats, som jag vid sista riksdag icke vågade bestrida , vardén, att alla enskilda banker borde vara af enahanda natur, och att således icke andra banker, än solidariska, borde uppstå.
Jag bestred icke detta då, gillande den opinion, att det var omöjligt att förmå folk ingå i solidariska bankbolag och att det derföre var nödigt tillåta actie-banker med rörliga actier.
Jag hoppas tiden nu vara kommen, att actie-banker icke få tillåtas.
Det är på dessa grunder, jag ansett mig föranlåten upprätta ett contra-förslag till privatbank-lag, i stället för det Hr Stråle motionerat; och det är med uppläsningen af detta förslag', som jag slutar mitt anförande i detta ämne.
Jag får likväl nämna, alt jag hellre ville antaga benämningen pr o v i n ci a l-bank än enskild bank, men det finnes redan en med detta namn, ehuru den ej kan komma under denna cathegori, jag menar banken i Ystad.
Den 18 Mars e. xn. 335 Förslag till lag för provincial-bailkcr.
O in p r o v i n c i a I - b a n k e r. 1 §.
Enskilde staude det fritt att till bankrörelses bedrifvande med egna creditsedlar stifta bolag inom alla Rikets provinser.
Uti läne-styrelsens residens-städer skola bankernes hufvudcontor dock alltid förläggas.
Bank-afdelningar eller vexlings-contor, utan rätt att utgifva andra egna förbindelser än invisningar å viss man till hufvudcontoret, måge dock uti öfriga Rikets städer eller å andra tjenliga ställen inrättas. 2 §.
I den händelse bankbolag bestämmer viss tid för upphörande af deras bankrörelse, men sedermera ändock önskar att dermed få fortfara, skall kungörelse derom tvenne gånger införas i allmänna tidningarna, minst 18 månader före stämmodagen. 3 <j.
Till bankbolags stiftande erfordras minst femtio namngifne lottägare, under solidarisk ansvarighet
Desse skola inom sig välja en direction, som har att besörja förvaltningen, och i bolagets namn lagligen tala oell svara. 4 §•
Solidariskt bankbolag kan med sig förena commandit-delägare, hvilka, i mån af insatt capital, derföre nctier till innehafvaren utfärdas, njuta öfverenskommen andel af vinsten. 5 §.
Genom egenhändigt underskrifna bolagsreglor skola delägare sig inbördes förbinda.
Och skola dessutom uppgifter i bolagsreglorna inflyta örn följande ämnen: a) beloppet af lottiigares capital eller grund-fond, som icke får understiga 25o,ooo r:dr i silfver, eller annan motsvarande myntberäkning, och hvaraf minst en tredjedel skall bestå i reda penningar och öfriga två. tredjedelar kunna utgöras af controlleradt guld och silfver, fastighets-inleckningar, adier — bankens egna lotlbref och adier, äfvensom andra provincial-bankers undantagna, — eller allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer, hvilka alla hypotheker af bolagsmännen gemensamt med Konungens Bef:h:de i länet skola till säkerheten vara pröfvade och af begge godkände; b) om antalet af directions-ledamöter; c) om bolaget i förening redan intagit commandit-delägare; cl) om tiden och sättet för årlig revision öfver räkenskaperna och förvaltningen, samt revisions-berättelsens kungörande ; e) om tiden för årlig ordinarie-bolagsstämma, villkoren för sammankallande af extrastämma, om rösträttigheten; /loin sättet för bolags-reglornas möjliga förändring; och g) om sättet för utlåningen, antingen detta blifvit bestämdt i bolagsreglorna eller särskildt reglemente. G §.
Föle banks öppnande skola bolags-reglorna tilldelas ordagranna lydelse hafva varit införda uti allmänna tidningarna, äfvensom uppvisade hos rådhusrätten i den läneresidensstad, hvarest bankens hufvudcontor förlägges.
Rådhusrätten anraäle sådant uppvisande för Konungens Bef:h:de, 33<5 Den 18 Mars c. m. sorn inom i4 dagar äger genom utslag yttra sig, om lian anser afvikelse från de i denna lag lemnade föreskrifter äga rum eller icke, hvaröfver besvär, ställda till K. AL, må anföras inom 3o dagar i Nedre Just revisionen, för att i Högsta Domstolen till skyndsamt slut föredragas och afgöras.
Nar bolagsreglorna vunnit laga kraft, skola de af rådhusrätten kungöras i tidningarna på bolagets bekosfnad, äfvensom på lika sätt de förändringar i bolagets eller directionens personal, hvilka tid efteT annan inträffa, böra afdirectionen till rådhusrätten anmälas och af denna ratt kungöras. 7 §.
Provincial-banker må ej utgifva andra tryckta eller graverade fordringsbevis till innehafvaren än : 1:0 creditsedlar att vid anfordran, men utan ränta, inlösas i det bank-contor, hvarifrån de blifvit utgilna, och till den valör, som af It.
St särskilt varder bestämd; 2:0 invisningar å 11.
St:s Bank, i enlighet med derföre gällande författningar.
Skolande creditsedlar och invisningar alltid vara försedda med handskrifna namn af minst tvänne directions-ledamöter och bankens kamererare eller annan tjensteman.
Genom bankbolagets försorg, skall inom <4 dagar från bankens öppnande uppgift å de personer, som komma att underskrifterna meddela, i allmänna tidningarna kungöras. 8 J.
Ej må provincial-bank utgifva creditsedlar och invisningar å lt.
St:s Bank till större sammantaget belopp, än som motsvaras af 1:0 behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i silfver eller sedlar; 2:0 af återstoden å deposition i R.
St:s Bank; och 3:o af sådana bolagets odisponerade tillgångar i guld och silfver samt hypotheker, som i 5 §:n under litt. a äro uppräknade, — bankens egna lånehandlingar sålunda icke härvid inberäknade. g §.
Upplåning, vare sig i form af försträckning, deposition eller creditiv, må ej heller af bank göras till ett belopp, som öfverstiger hälften af hvad å tecknad grundfond blifvit i banken insatt.
Alla för dylik upplåning utgifvande fordringsbevis skola ställas till viss person eller verk, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, utan till viss man, efter föregången anmälan i banken. 10 §.
I afseende på utlånings-rörelsen iakttages: 1:0 att adier eller lottbref icke få belånas i den bank, der de äro utgifna; 2:0 att, med undantag af cassa-creditiv, lån icke må beviljas på längre tid än nio månader till enskilda; 3:o att i de fall, der ränta för meddelade lån ej är utfäst till mer än fem för hundrade om året, banken äger, vid låns utgifvande, afdraga räntan för hela lånetiden samt efter förfallotiden, såsom slraffränta, sig till godo beräkna J för hundrade i månaden, eller 8 för hundrade om året, dock med skyl - Den 18 Mars e. ra. 337 skyldighet att föranstalta, det lagsökning sist inom en månad efter förfallotiden varder anställd och, i allt hvad på hanken ankomma kan, skyndsamligen utförd.
Vid fordringars indrifvände njute provincial-banker samma handräkning som för R.
St:s discontverk stadgas. i i §.
Varor och gods, som i hanken behållas, kunna, derest de icke inlösas vid förfallotiden, genast derefter, utan föregående hembjudning eller uppbud, genom offentlig auction försäljas.
Banken vare berättigad sjelf inropa pantsatt eller utmätt egendom, som på auction för dess räkning utbjudes, med iakttagande likväl, alt sådan egendom varder åter försåld, så snarl det utan förlust för banken ske kan; men ali handel, med undantag af guld och silfver, vare förbjuden. 12 §.
Lottägares andel i bank-bolag, hvarå lottbref skall ställas till viss man, och hvarå öfverlåtelse icke gäller utan directionens för dess del lemnade och af bolaget vid nästföljande bolagsstämma stadfästade samtycke, får till beloppet ej någonsin vara större, än dubbla summan af den qvot, som uppkommer, när grundfondens capital-summa divideras med iottägarnes antal. 13 §.
Då lottbref genom laga fång kommit i annor mans ägo, och nye innehafvaren vägras inträde i bolaget, eller, då nye innehafvaren ej vill i bolaget inträda, vare bolaget skyldigt, efter i båda fallen skedd anmälan, till directionen minst lie månader före ordinarie bolagsstämma, att lottbrefvet för bolagets räkning inlösa med( det belopp, som derå blifvit inhetaldt, 14 §.
Vid inlräffadt ombyte af äganderätt till lottbref, förblifva alltid förre innehafvaren eller hans arfvingar qvar i solidarisk ansvarighet, intill den, ett år efter nästa ordinarie-bolagsstämma, påföljande stämmans slut, då förre lottägaren, ifall banken ej iråkat obestånd, äger återfå sina förbindelser. 15 §.
Derest bank icke med Rikets metalliska mynt, eller med R.
St:s Banks sedlar, vid anfordran inlöser dess creditsedlar och för bristande betalning återkomna invisningar på R.
St:s Bank, kan bolaget ej tillstädjas att bankrörelsen längre fortsätta. 16 §.
Har banken brustit i sådan inlösen, äge innehafvaren af oinlöst creditsedel eller invisning, att lagsöka en eller flere directionens ledamöter, med samma rätt att använda utmälningstvång, som lag i allmänhet emot gäldenär medger för skulder af den mest executiva beskaffenhet.
I alla de fall, då ledamot af directionen ej med lagsökning träffas hemma eller å bankens contor, eller då flere directionens ledamöter skola på en gång samfäldt sökas, låte de, som Konungens Bef:h:des eller rättens bud gå, å bankens contor bevisligen aflemna, eller, om det finnes stängdt, 4 H. 43 338 De n 18 Mars e. in. ”1 dess dörr fiista skriftlig resolution eller kallelse; och galle sådan åtgärd såsom Inga delgifvande. 17 §.
Hafva directionens samtlige ledamöter först undergått utmätning, men full tillgång saknats i deras lösa egendom, kan bristen genom ny lagsökning utkräfvas under enahanda tvång hos den eller dem bland lottägarne, fordringsägaren finner för godt. 18 §.
Lottägare, som sålunda blifvit nödsakad för bolagets skull erlägga betalning, håfve rätt låta densamma, utan ny lagsökning, men efter en mellantid af åtta dagar, genom undcr-executor äteruttaga hos annan lottägare.
På samma sätt och med samma villkor äger hvar efter annan förfara med återvinning, till dess, genom utredning af bankens tillgångar eller inbördes öfverenskommelse, annorlunda lottägare emellan blifvit uppgjordt. ig §.
Återvinning, enligt näststående §.,!får icke af directionens ledamot emot annan lottägare anställas, såvida ej denne jemväl är ledamot af directionen.
Vid slutlig utredning, fördelas den brist, som i bankens tillgångar kan uppstå emellan samtliga lottägare i mån af hvarderas lotter. 20 §.
I händelse af concurs, Uro innehafvare af andra fordringsbevis, än de i 7 och 16 §§:na omnämnda, äfvensom commandit-delägare för deras actie-capital och innestående afkomst icke berättigade till betalning, förrän sedan, under bankens utredning, alla inom nedan stadgad pnescriptionslid anmälda creditsedlar och invisningar å Pr. St:s Bank blifvit inlösta; men lyftning emot ställd säkerhet kan af rätten efter omständigheterna beviljas. 21 ■§.
Den genom K. förordningen den i3 Juni 1800 för skuldfordring i allmänhet bestämda praescriptionstid af 10 år, äge ej rum i afseende på provincial-bankers tryckta eller graverade creditsedler och invisningar; ej heller skall bevakning deraf, enligt concurslagen, erfordras i bankens concurs, eller i anledning af årsstämning, som vid bolagets upplösande må utfärdas å dess borgenärer; hvaremot, när bolaget upplöses, hvilket Konungens Bef:h:de bör, utan dröjsmål till K.
M. inberätta, K.
M. låter utgå nåd. kungörelse derom, med föreläggande för en hvar, som någon så beskaffad förbindelse af banken innehafver, att, vid förlust af all betalningsrätt, förbindelsen till inlösen uppvisa i banken inom två år ifrån den dag, hvarunder kungörelsen utfärdas, börande under tiden kungörelsen årligen från predikstolarna uppläsas. 22 §.
I afseende på andra dess skulder, än omförmälda creditsedlar och invisningar, ankomme, efter derom skedd ansökning, på rådhusrättens pröfning, huruvida banken må tillåtas, eller lagligen kunna förmås att träda i concurs.
Det har icke varit mig möjligt, ett, vid afbörandet af förslaget, så noga kunna uppfatta detsamma, att jag skulle kunna ingå i detaljerna deraf.
Jag Den 18 Mars e. m. 33., åtnöjer mig derföre att anhålla, att Utsk., som får sig uppdraget att behandla så viii [Jr Stråles, som Gr.
Fröliehs förslag, måtte taga i betraktande sista riksdagens förhandlingar i detta ämne, äfvensom de reglementen för privatbanker, hvilka af Regeringen, sedan sista riksdag, blifvit sanctionerade.
För öfrigt vill jag blott fästa Utskrs uppmärksamhet på följande hufvudpunkter:
Först behofvet af Regeringens sanelion för hvarje särskild provincial-bank, som uppstår.
Detta behof ligger deruti, att jag tror det vara skadligt, om, inom samma stad eller provins, flera provincial-banker skulle uppstå.
Något sådant är icke af behofvet påkalladt för rörelsens underlättande , men skulle öka den oreda, som man icke kan neka till någon del finnes, genom de många olika sedelslagen.
Helt annat är förhållandet med sådana banker, som 1023 års författning afser, hvilka icke få utgifva egna sedlar.
Sådana må få uppkomma, så många som helst, inom samma stad, ty de äro ieke annat än upp- och utlånjngs-contor; men de, som, utan grund af denna lag, blifvit tillåtna att uppstå, med rättighet att utgifva egna creditsedlar, de äro de, som äro föremål för en ny lagstiftning, så mycket mera af behofvet påkallad, sorn de icke äro i full öfverensstämmelse med allmänna lagen.
Det måste lemnäs till Regeringens bedömmande att afgöra , huruvida en sådan bank kan vara behöflig för en provins eller icke, äfvensom att granska det särskilda reglemente, som för denna bank kan föreslås, hvilket måste vara i öfverensstämmelse med den lag, som af Konung och Ständer gemensamt stiftad blifvit.
Dernäst får jag anmärka och fästa uppmärksamheten på vigten att bestämma den lägsta sedelvalören så hög, att det icke blir möjligt, att genom privatbankens sedlar ur någon provins utdrifva Rikets Jagliga mynt, och att således minimum för privalbankernes sedlar bör vara högre]än för statsbankens.
Vid sista riksdag bestämde Ständerne i r:dr species eller 4 r;dr r:gs till privatbankernes lägsta valör.
Jag yrkar att den åtminstone icke måtte få vara derunder, — snarare något deröfver.
Orsaken, hvarföre minimum vid sista riksdagen bestämdes så lågt, var, att man ville befordra uppkomsten af dessa nyttiga inrättningar, för deltagande hvari mången ännu då hyste farhågor; men dessa förhållanden äro alldeles förändrade, och allmänheten känner hvilka rika utdelningar delägarne deraf erhålla; och om deras lägsta sedelvalör bestämdes till 5 r:dr r:gs, är jag öfvertygad att ingen svårighet skall finnas att erhålla personer, som vilja insätta sina capitaler i en sådan bank.