Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom synes mig nämnde ledamots förslag icke omnämna, hvad i mitt förslag finnes vidrördt, och som jag anser vara utaf största vigt, eller behofvet af en lag eller författning som bestämmer huru med mer eller miudre sinnessvaga personer skall förfaras och hvilka personer böra anses berättigade att såsom sinnessjuke blifva på det allmänna hospitalet för sinnessvage, intagne.
Jag tror derföre att skrifvelsen bör vara så uppställd att den omfattar hospitalsväsendet i Sverige i hela dess vidd och således äfven innefattar, såväl det af mig omnämnda behofvet af författning eller bestämmande lag som ock om man så vill, utvidgning eller förbättring.
Men ett ord uttrycker mera, hvad jag tror man bör säga i detta afseende.
Mitt förslag slutar med den begäran att K. M. ville meddela R.
St., hvad som bör åtgöras för denna vigtiga angelägenhets bringande i ett mera förbättradt skick.
Således äro förbättringar äfvenledes deruti afsedde, ulan att man nämner någonting om det medicinska eller administrativa.
Jag tror dessutom att ordet ”medicinsk,” icke är här riktigt valdt, emedan kuren för den sinnessvage icke alltid är blott medicinsk.
Dä Den 21 Juni f. m. 177 Då Hr Ekströmer benäget instämt i det förslag till underd. skrifvelse jag här framställt, hoppas jag att R. o. Ad. äfven antager det, såsom af sakkunnig person sålunda godkändt att vara riktigt.
Hr Ekströmer slutade visserligen sitt anförande med att förklara, alt lian anser den af PresteSt. antagna redaktion vara den bästa, men då deruti, efter min uppfattning, bibehälles ordet utvidgning, hvilket borde undvikas och det dessutom icke omfattar det af mig nyss omnämnda behofvet af lagstiftning i delta ämne, sä skulle jag tro att del vore bättre att R. o. Ad. antoge en annan redaktion än den PresteSt. beslutat.
Jag vill hoppas att ingen af Hr Ekströmers yttrande tagit sig anledn. att tro, att man i Östergöthland är mera galen än annorstädes.
Orsaken hvarföre proportionen af dem som på dårhuset i Wadstena intagas, är emot befolkningen i provinsen större än på flera andra orter, torde måhända snarast bero derpå, att anstalten ligger i provinsen och således ligger närmare tili hands för de särskilda socknarnes innevånare att dit forsla sina sinnessjuke, än förhållandet kan vara i andra provinser, hvaraf följden också varit att jemförelsevis flere anmälanden ske der än annorstädes.
Jag anmälde mig när Hr von Hohenhausen yttrade den önskan, att en inskränkning måtte kunna äga rum i fråga om inköp af vansinnige å hospitalerne.
I anledn. deraf får jag äran erinra derom att
Serafimerordens-gillet för ett sådant inköp fastställt det vilkor att de sjuke verkligen skola vara för allmänna säkerheten vådliga och inga andra kunna der fä inköpas.
Hr Ekströmer: I anledn. af Hr von Holienhausens senaste anförande tager jag mig friheten erinra derom, ali dä jag yttrade det hospitalerne tarfva såväl förbättring, som utvidgning, så skedde detta med hänsyn till hvad förut här blifvit yttrat men icke i afsigt att dessa ord ovillkorligen borde ingå i R.
St:s und. skrifvelse, så mycket mindre som jag förklarade mig för den af Frih.
Palmstjerna föreslagna redaktion, hvari de icke förekomma.
Hvad Hr von Hohenhausen anfört emot min i officiella handlingar och äfven här uttryckta åsigt om nödvändigheten att frän hospitalerne utesluta der nu intagne sjuka af olika slag, har icke rubbat min öfvertygelse i detta afseende.
Jag tror nemi. att om hospitalerne skola blifva fullt ändamålsenliga såsom anstalter för vårdande och behandling af sinnessjuke, en inskränkning i dessa inrättningars bestämmelse bör ega rum. så att alla sådane, som icke kunna komma under kategorien sinnessjuke derifrån uteslutas.
Om detta icke iakttages, utan hospitalernas verkningskrets utvidgas så som af en motionär inom Högv.
PresteSt. blifvit yrkat, skulle vi snart erfara hvarthän det komme att leda.
Jag är öfvertygad att om hospitalerne skola be räknas icke blott för de verkligt sinnessjuke, utan äfven för dem som äro behäftade med andra sjukdomar t. ex. fallandesot m. fl., skall ett flerdubbelt utrymme mot det nuvarande icke förslå.
Hvad åter beträffar de öfrige kathegorier jag i mitt und. utlåtande till K. 6 H. 12 178 Den 21 Juni f. m.
M. ansett böra frän hospitalerne uteslutas, t. ex. brottslingar, hvilka blifvit intagne, emedan de vid eller efter begånget brott varit till sina sinnen rubbade, sä kan det ju aldrig anses lämpligt att de å hospitalen qvarhällas sedan de blifvit till förnuftet återställde.
Hvad härmed äger sammanhang kommer naturligtvis att blifva föremål för den blifvande komittéens granskning och frågan derom sedermera pröfvas så väl af K.
M. som jemväl af Ii.
I anledn. äter af Hr von Hohenhausens yttrande att del i hans reservation förekommande uttrycket ”utan statsverkets stora betungande” icke skulle vara liktydigt med stora utgifter, så får jag säga att jag för min del tror att örn utgifterue för hospitalsväsendets ordnande i vårt land blefve stora, sä skulle de ock anses betungande för statsverket, som har mångahanda utgifter pä andra häll.
Uttrycket ”stora, betungande” är imedlertid ett relatift begrepp och kunde föranleda till misstydning vid den riksdag dä anslag komma i fråga.
Att deremot uttala en önskan att K.
M. ville vidtaga de förbättringar, som med för handen varande tillgångar kunde verkställas, vore, jag upprepar det, olämpligt, ty om tillgångar funnes, skedde nog förbättringarne utan någon und. anmälan frän R.
Jag är öfvertygad att K M. pä Serafimerordens-gillets framställning utan R.
St:s mellankomst tillåter alla de förbättringar, som fondens tillgångar möjligen medgifva.
Det är en reorganisation af hospitalsväsendet i sin helhet, pä sätt.
Palmstjerna uttryckt sig, sorn erfordras; och en sådan, kan icke aflöpa utan R.
St:s mellankomst.
Det beror på komitén, på Regeringen samt slutligen på R.
St. alt tillse, det inga öfverdrifter dervid må äga rum.
Antingen R. o. Ad. antager Frih.
Palmstjernas förslag eller den af PresteSt. beslutade redaktion, kommer den underd. framställningen att innefatta hvad den kan; den sednare vore måhända lämpligare, såsom jag förut anfört, emedan R. o. Ad., om denna redaction antoges, kunde aflåta en inbjudning till BorgareSt. att sig dermed förena.
Jag skall söka att förhjelpa R. o. Ad. till ett snart slut på denna fråga derigenom, att jag förklarar mig icke skola påyrka särskild propos. pä det förslag jag afgifvit, ehuru det blifvit af BorgareSt. antagit och jag ännu fortfarande anser det vara bättre än del af Frih.
Palmstjerna framställda, hvars vida större elasticitet kommer komiléen till godo, vid uppgörande af sitt blifvande förslag; hvilket kanske ej vöre så nyttigt dä komiléens ledamöter troligen komma alt qeipueqo frågan mindre såsom statsmän än såsom medici; d. v. s. mindre afse Svenska statsverkets tillgångar än sin egen önskan att få hospitalsväsendet så fullständigt som möjligt organiseradt.
Men dä uti Frih.
Palmstjernas förslag ordet ”utvidgning” blifvit borttaget, kan jag utan att anse mig begå något större fel, förena mig med nämnde ledamot.
Jag vill blott tillägga några fä ord i anledn. af hvad den siste värde talaren anfört.
Han har för R. o. Ad. bestämdt förklarat, att han och alla de sorn varit eller hädanefter blifva med honom liktänkande, ovilkorligen fordra att frän hospitalerne skola afskiljas alla som äro Den 21 Juni f. ra. 179 med ohyggliga sjukdomar behäftade och hvilka nu der intagas för att vara afstängde frän beröring med menniskor i allmänhet.
A andra sidan äter fordras all icke blott dessa utan äfven andra obotlige sjuke skola ä hospitalerne emottagas.
För att kunna uppfylla häda dessa stridiga fordringar, blefve man således nödsakad att inrätta särskilda värdsanstalter för desse sednare, hvilket naturligtvis än ytterligare skulle öka kostnaderne.
Mig synes derföre, att de med dessa slags sjukdomar behäftade, böra hädanefter såsom hittils vid hospitalerne vårdas.
Jag vill nu icke ingå i frågan om brottslingars behandling, emedan det blefve för vidlyftigt.
Jag vill blott erinra att uti förra komitéens utlåt, högligen klandras bruket alt låta brottslingar, som förmodas vara sinnessjuka, undergå profkur pä lasaretterne, hvilka icke skola vara för ändamålet lämpligen inrättade, utan yrkades det att de skulle försändas till centralhospitalet.
Det är då klart att ett sädant försändande till ett oftast aflägset ställe ieke kunde annat än medföra dryga kostnader, som komme att drabba antingen den sjukes föräldrar och anhörige eller den kommun han tillhör Följden deraf skulle endast blifva att inga sinnessjuka ditskickades och inrättningen således blefve utan allt gagn for de fattigare.
Det gär icke an att beröfva dera möjligheten att fä sina sinnessjuke in pä länslazaretterne, eller också bör man bestå dem respenningar till centralhospitalet, hvilket dock kan blifva ganska kännbart för Staten, då detta kan ligga 20 ä 30 mil frän den landsort, der den sjuke finnes.
Dä nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att dä ingen yrkat bifall till Utsk:s tillstyrkande, samt Hr von Hohenhausen och Frih.
Cederström afstätt från den af dem yrkade propos. ä den förstnämndes förslag, propos. endast erfordrades å Frih.
Palmstjernas förslag, samt å Hr Ekströ mers alternativt framställda förslag, att K. o.
Ad. måtte instämma i PresteSt:s beslut; hvadan Hr Landtm, nu frage hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla Frih. Palmstjernas förslag, innehållande: ”att R.
St. måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, det K.
M. läcktes låta genom sakkunnige män upprätta förslag till fullständigt ordnande af hospitalsväsendet i Sverige, uti hela dess vidd, samt att K.
St. hvad åtgärder K. M. i anledn. deraf kan anse böra vidtagas för denna vigtiga angelägenhets bringande uti ett mera förbättrad!, skick.” Ropades ja.
I anseende lill min snart inträffande afresa från riksdagsorten, får jag afsäga mig förtroendet att vara ledamot af BankoUtsk. och äfven att vara Bänkman inom 25:te Bänkm:s-afd:n, under vördsam anhållan att likväl vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen.
Då jag nyligen haft permission och således varit en tid frånvar. och derigenom kommit ur 12* 180 l)en 21 Jjuni f. m. filen af ärenderne såsom man säger och icke eller ämnar lång tid vid riksdagen qvarstanna, anhåller jag att fä afsäga mig min plats såsom ledamot i Bevilln.Ursk.
Jag anser mig särskildt dertill uppmanad af det förhållande att jag eljest skulle öfvertaga Ordförande, platsen derstädes, hvilken redan passerat genom 4 händer, samt hos mig skulle komma i den 5:te handen och snart derefter i den 6:te.
Jag anhåller dock att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o.
Ad. lemnade till dessa afsägelser sitt samtycke; i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer, alt utse en ledamot i Bevil!n:sUtsk. efter Frih.
Raab, samt en ledamot O ' i BankoUisk. efter Hr Akerman, och derjemte tillkännagaf att val af en Bänkman inom 25:le Bänkm:s-afd:n efter sistnämnde ledamot kornme att förrättas i början af nästa plenum.
Åkerhjelm, Carl Axel: uppläste en sålydande motion : Reg.Fms 50 och Riksd.-Ordn:s 3 §§ bjuda att riksdagarne skola hållas i rikets hufvudstad, utom i de fall då fiendens framträngande eller pest eller andra lika vigtiga hinder göra det omöjligt eller för II.
St:s frihet och säkerhet vädeligt.
Under 3:ne riksdagar å rad hållna i hufvudstaden har denna frihet och säkerhet blifvit störd.
Hotande folkskockningar utan för Ständssamlingarne; anfall än mot Taleman, än mot Utskotts ordförande, än mot enskilda riksdagsmän hafva skett, och dä efter de sednaste beklageliga uppträdena, en deputation till H. M. K. afgick på morgonstunden frän det Hederv. BondeSt., förföljdes densamma, t. o. m. inom Konungens borg, af illasinnade personers skymford.
Ue 2:ne första riksdagarnes våldsamheter kunde med mer eller mindre ovanliga polisåtgärder hämmas.
Under de sista utbrotten förmådde icke ens Konungens personliga närvaro eller hans menniskoälskande och faderliga förmaningar att hejda vildheten.
Den länge oförrättade militairen måste sluteligen bruka vapen; blod llöt, och en garnizons förstärkning blef inkallad, hvars kostnader ännu obestämda, redan hafva icke obetydeiigl betungat vår försvagade drätsel.
Alt hufvudstadens allmänhet icke skolat, om den varit lemnad åt sig sjelf och sin egen lugna besinning, hafva stört sitt eget samhälles och hela landets frid, veta vi ganska väl; ty, ehuru härstädes, liksom i alla större städer, tillströmma personer hvilkas frånvaro vore önskansvärd, hade visserligen äfven de klasser som i andra länder så ofia väcka bekymmer, icke afvikit frän Svenska folkets berömda sans och laglydnad, om de icke blifvit upprörda och vilseledda genom långvariga och ihärdiga retelser, och inpräglade osanna uppgifter, blandade med andra förledelser.
Detta fostrande af menniskors lägsta lidelser, med egentlig bevekelsegrund i hat mot laglig innehafvare af en magt eller förmögenhet den man vill sig sjelf tillskansa, har slutligen till förevänd - Den 21 Juni f. m. 151 ning bagagnat frågan om en vigtig grundlagsförändring, hvars verkliga natur och följder flertalet icke förstår att uppfatta, men hvars genomdrifvande i den mest samhällsförstörande skepnad, gifvit och gifver kärkomna anledmr till nya bemödanden att uppreta stånd mot ständ, klasser mot klasser, lydande mot befallande, fattigdom mot förmögenhet.
För bestämmandet af denna granlaga förändring hvilar ett förslag till nästa riksdag; en riksdag hvars förtidiga sammankallande redan inom ett annat RiksStänd varit ifrågaställd, ehuru den nya mellantiden nogsamt erfordras för lugnandet af upprörda sinnen, och begrundandet af ett så angeläget och omtvistadt ämne; en riksdag hvars öfverläggningar derföre böra mera än vanligt betryggas mot uppenbart väld och obehöriga personers inblandning.
Det är derföre jag tager mig friheten vördsammast föreslå, att R.
St. ville hos Konungen i underdånighet begära, det nästa riksdag måtte blifva hällen i någon landsortsstad.
Jag stödjer denna min begäran på grundlagens klara ord, som icke inskränkt ensamt till ena Statsraagtens bepröfvande, huruvida våda kan uppkomma för R.
St:s frihet och säkerhet.
Jag åberopar, för att styrka vissheten af en sådan våda, icke blott 3:ne närmaste riksdagars allt mer och mer varnande exempel; icke blott de ständigt fortgående bemödanden att vilseleda och uppreta allmänheten, icke blott, dessa mot undersåtlig och medborgerlig ed stridande företag, alt göra närvar, representation förhatelig, och alt, med utestängande af hvarje tanka på dess skäliga förbättring, utrota de grundvalar hvilka Sverige, med ingen annan medtäflare i hela Europa än England, är nog lyckligt att äga till monarchiens värn, lagarnas och den sanna frihetens bestånd.
Jag åberopar äfven ställningen uti återstoden af vår verisdel, hvars hufvudstäder föregått med exempel af oro och inbördes strider, med beklaglig inverkan hos oss, och hvilka, då de innom den korta tiden till vår nästa lagtima riksdag omöjligen kunna blifva lugnade, skulle blottställa äfven vår hufvudstad för nya uppträden.
Jag grundar denna motion tillika på ett undersåtligt afseende å Konungens ställning; emedan, fastän icke länkbart är, att någon förvillelse, ehuru stor den i andra fall kunde blifva, skulle innebära någon våda för Konungens helgade Person eller för Hans Höga Familj, det dock är hvarje medborgares ovilkorliga pligt att söka befria Regenten från den grymmaste af alla nödvändigheter, den, att använda vapnens magt mot egna undersåter, eller att blottställa Sitt Majestät genom fåfänga föreställningar, dem det blinda raseriet icke aktar.
Också pä hufvudstadens eget bästa grundar jag detta förslag.
Om Stockholm, Regeringens medelpunkt, förvaringsstället för vår Bank, vära angelägnaste Archiver; för våra dyrbara samlingar i konst och vettenskap, derjemte vår största handelsplats, blefve utsatt för alfvarsamma oroligheter; om här, liksom i andra hufvudstäder, upproret skulle segra, om denna Sveriges vigtigaste stad, skulle ådraga sig icke blott olyckorna, förstörelserna, kostnaderna, af en inom 182 Den 21 Juni f. m. sig upplöst ordning, utan äfven hatet från landsorternas innevånare hvilka säkerligen i sin ordning få uppbära följderna af sådane folkrörelser och derföre hota deras utgångspunkter med en hämd som icke kan aflöpa utan svåra följder och icke skall skilja mellan brottslingen och den förtryckte ordningsvännen hvilka olyckor skulle ej häraf uppkomma och hvilka förluster dem ingen tid kunde er sätta?
Med förlitande på ”vigtcn af dessa skäl, anhåller jag att motionen måtte till vederbörligt Utskott blifva remitterad.
Denna motion lades, uppå begäran af Fidi.
Raab, Adam Christian, på bordel.
Föredrogos men lades på begära’1 ;'f Gr. Lagerbjelke, Gust., och Frih. Palmstjerna, Caril Otto, ånyo pä bordet StatsUtskrs d 17 dennes bordlagda utlåt- N:o 201, i anledn. af anmärkmr vid betänk.
N:o 120, ang:de beviljandet af eli byggnadslån till staden Christianstad.
Föredrogs StatsUtskrs d. 17 dennes på hordet lagda utlåt.
N:o 202, i anledn. af erhällne äterremisser å StatsUtskrs betänk.
Nro 130, ifangrde väckt motion om inlösen för Statens räkning af framlidne canslirädet 0.
Sundels manuskriptsamlingar eller beviljande af pension ät hans enka.
Hr von Hartmansdorff.
Dä denna fråga förra gängen förevar tog jag mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet dels på gagneligheten deraf alt ifrågavarrde manuskriptsamlingar icke mätte förskingras, ulan för Statens räkning bevaras, dels ock på R.
Strs pligt att ihågkomma den aflidne fornforskarens minne derigenom, att åt hans enka betalades någon del af den skuld, hvari Staten kunde anses stå till den hädangängue.
På dessa skäl begärde jag dä återremiss, hvilken också ägde rum.
StatsUtsk. har likväl icke gjort något afseende pä de anmärkmr, hvilka så väl här som inom PresteSt. uttalats, utan endast svarat att Utsk. vidblefve sin af 2:ne Stånd godkända mening.
Jag tager mig då friheten vördsamt hemställa det R. o.
Ad. täcktes besluta att emot aflemnande till Staten af framlidne kanslirådet
Sundels manuskriptsamlingar hans enka må erhålla en ärlig pension af 250 r:dr, att utgå från och med denna statsreglerings början.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om 11. o. Ad., på sätt Rivon Hartmansdorff föreslagit, ansågo R.
St. böra, emot erhållande af framlidne kanslirådet Sundels manuskriptsamlingar bevilja hans enka en pension af 250 r:dr årligen ifrån nya statsregleleringens början.
Föredrogos och lades till handlingarne StalsUtskis d. 17 dennes på bordet lagda mern.:
Den 21 Juni f. m. 1S3 N:o 203, i anledn. af erhållen återremiss å en punkt af utlåt.
N:o 161; och N:o 204, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
N:o 164.
Stats- saint Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns d. 17 dennes på hordet lagda utlåt.
M:s nåd. propos. om upphörande, under vissa vilkor, af rotehållarnes i Bohus län skyldighet att förse sina båtsmän med en månads uppford ringskost, blef härefter föredraget och bifallit.
Föredrogs men lades, pä begäran af Frih. Palmstjerna, Carl Otto, Gr.
Lagerbjelke, Gust., m. fl. ledamöter ånyo på bordet Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.Ulsk:ns d. 17 dennes första gången bordlagda betänk.
N:o 22. i anledn. af väckt fråga om den utsoekne-frälsehemmanen i Halland åliggande roteringsskyldighet.
Föredrogos och biföllos Stats- samt Allm. Besv.- o. EkonUlsk:ns nedan nämnde den 17 dennes pä hordet lagda utlåt:n:
N:o 24. i anledn. af anmärkmr vid samt återremiss afUtskms betänk.
N:o 5, ang:de vackt fråga om beväringsmanskapets uttagande till vapenöfning och annan tjenstgöring; N:o 25, i anledn. af väckt fråga om en viss del af indelda arméens samt båtsmanshållets ställande pä vakans; N:o 26, i anledn. af väckt fråga om förändrade grunder för roterings-skvldighetens utgörande vid Uplands och Westmanlands regementen; N:o 27, i anledn. af väckte frågor dels om lindring i rust och roteringsbesväret, dels om stående arméens och båtsmanshållets indragning eller förminskning; N:o 28, i anledn. af väckt fråga om befrielse frän eller lindring uti roteringsbesväret för komministerbostället Kåreslätt i Wexiö stift; N:o 29, i anledn. af väckta motioner om Smålands hussarre gementes afsittande emot erläggande af häst-vakans-spanmål; samt N:o 30, i anledn. af väckt motion om veckodagshemmanens i Bohus län befriande från rotering.
Vid föredragning af Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 17 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 31, i anledn. af K.
St. med öfverlemnande af roteringsverken för den tillökade ordinarie båtsmansroteringen, anmälde sig och yttrade:
Som detta betänk, sammanhänger med betänk.
N:o 22, hvilket förut blifvit af Ståndet bordlagdt, sä anhåller jag att äfven detta måtte fä hvila på bordet. 184 Den 21 J u ni f. m.
Lagerbjelke, Gust., till följd hvaraf, ifrågavar. utlåt, ånyo lades på bordet.
Föredrogs Bevilln.Utsk:s d. 17 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 21, i fråga om anvisande af medel för godtgörande af det lån som R.
St. beslutat upptaga till bestridande af rustningskostnader.
Palmstjerna, Carl Otto: .lag tviflar på att den föreskrift Bevilln.Utsk. i afseende på denna fråga föreslagit, är antaglig.
I betänk, står nemi. ”att ä hvarje debetsedel för innevar. år må under rubrik, till gäldande af 1848 års krigsrustnings-kostnader, utföras en sjettedel eller 164 procent af summan utaf all den bevillning, som förut i debetsedeln blifvit den skattskyldige påförd.”
Men då på debetsedlarne äfven upptages allt hvad den skattskyldige under namn af bevilln. utgör, d. v. s. äfven bränvinsbränningsafgift, rusttjensbevillning ra. fl. dylika afgifter; sä skulle det kunna inträffa, tvärtemot hvad Utsk:s mening synes hafva varit, att de 16§:dels procenten räknades äfven med afseende å dessa skattetitlar.
Jag hemställer lill Hr Gr. 0. Landtm, huruvida ordalydelsen af delta Bevilln.Ulsk:s tillstyrkande kan ändras utan återremiss, och för den händelse Hr Gr. 0. Landtm, skulle finna sådant icke kunna äga rum, anhåller jag att äterremiss måtte varda beviljad.
Må det tillåtas mig att vidare göra en anmärkn. af mindre vigl, hvilken dock icke är utan sin rättsgrund.
Utsk. har nemi. föreslagit att den tillstyrkta förhöjningen äfven skulle utgå för bevillning. enl. 3:dje arl:n, eller för s. k. karaktersfullmakter.
Dä nu dessa karaktersfullmakter hade en viss bevillning sig äsatte när de gåfvos och emottogos såsom en nådebevisning, anser jag hvad Utsk. föreslagit innefatta en så beskaffad åtgärd som jag icke vill gifva något namn, men som jag dock anser vara i hög grad orättvis och obillig.
Af detta skäl allenast vill jag visserligen icke yrka pä äterremiss, emedan den frågan i sig sjelf är lumpen; men för den händelse att Hr Gr. 0. Landtm, anser ordalydelsen icke kunna ändras utan föregtde äterremiss, samt R. 0.
Ad. för öfrigt finner en sådan åtgärd lämplig, skulle jag vilja föreslå att ordalydelsen blefve följande : ”att å hvarje debetsedel för innevar. år må under rubrik elc. utföras en sjettedel eller I64 af summan utaf all den bevilln. som enl. nu gällande bevilln.-förordn:s frenne artiklar blifvit den skattskyldige påförd,” 0. s. v.; eller också ”enligt l:a och 2:aart:naf den allmänna bevillningen;” med ett ord, att meningen måtte tydligen uttryckas och ingenting annat uti beslutet upptagas än hvad som verkligen blifvit afsedt.
I anledn. häraf tillkännagaf Hr Gr. 0. Landtm., att då, jemlikt 71 § Reg.F., RiksSkn icke äga att i frågor om allmänna bevillningen fatta ifrån Bevilln.Utsk:s förslag afvikande beslut, utan att ärendet förut varit återremitteradt, samt det kunde vara tvetydigt om ifrågavar. förändring innefattaaa ändring i Utsk:s förslag eller endast ett förtydligande deraf, Hr Landtm, ansåge formenligast att utlåt, återremitterades, för att erhålla den ifrågasatta förändringen.
Den 21 Juni f. m.
Då nu en alldeles ny bevill ningsfråga förekommer, under form af förhöjning i den hittills varande bevillmn hade jag visserligen önskat, att den kommit att stödja sig på sådana beskattningsgrunder, som hittills af en eller annan orsak varit förbisedde, så att den grundat sig på egentlig förmögenhetsafgift, hvarigenom t. ex. alla kapitaler, äfven dem som icke inbringa mer än 5 proc., skulle vara underkastade en viss proportionerlig bevillning, hvarifrån de för det närvar, äro befriade.
Men då det måhända kan anses mindre lämpligt att nu mot slutet af riksdagen vidtaga en så betydande förändring i bevillningsgrunderna, vill jag icke yrka derpå, utan blott antyda saken.