Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den nära vänskap, som i sednare tider i enskildta förhållanden äger rum mellan grannarna på ömse sidor Sundet, synes mig betyda, att dessa folk börjat inse fordna tiders felsteg, börjat förstå hvarandras ömsesidiga intressen; och mig synes det vara tid att en gång sluta den broderstrid, som ända från hedna tiders natt, dit häfdens minne knappast räcker, fläckat våra svärd med blod, öfverhöljt våra länder med förderf, och beredt våra gemensamma fiender en väg till det Norden, om hvars tillvaro de annars endast skulle påminnas af de män, som, derifrån utgångne, nedergjorde deras härar och kufvade deras länder.
Mig synes det en gång vara lid att ända till roten utplåna det hat, minnet af mot hvarandra begångna omenskligheter, som hittills skiljt de Nordiska nationerna, om vi icke vilja göra till en svepsak för en tredje nation att göra oss till slafvar, sedan vi i broderfejd brutit våra svärd, spillt vårt blod och förlamat våra krafter.
Mig synes det ändtligen vara tid, alt de tre Nordiska brödrafol - 5G Den a i 0 c t o b c r f. m. len omgifva sig med enighetens sköldborg, för alt skydda sig mot de från öster påträngande horderna; oell jag anser en ganska stor början vara dertill gjord, om vi närma oss hvarandra i vår hufvudsakligaste samhällsinrättning, sättet alt bilda den andra statsmakten, folkets ombud.
Tordenskjölds skald klagar vid hans död med orden: ”alt han nu ej mer finge strida med de tappra Svenskarne på Östersjön!"
Det är sannt, mine herrar! uti de bragdrika strider, som de tappra Nordiska brödrafolken höllö med hvarandra, låg något skönt; men skönare måtte det dock vara, om de kunna lefva i en broderfrid, befästad både genom enskildta och offentliga förhållanden.
Jag har redan yttrat de skäl, hvarför jag röstar för Const.Utskis förslag till antagande af en nationalrepresentation lik den Norrska; skulle det hafva några smärre fel, kunna de rättas; här är endast fråga om att godkänna den princip, hvarpå det blifvit bygdt.
Man har anfört såsom väsendtliga hinder mot antagandet af detta förslag, att det ej skulle vinna den andra statsmaktens sanction.
Jag anser mig sakna alla skäl till den förmodan, att, ifall Svenska folket genom sina ombud verkligen skulle antaga ett förslag till representation ungefär lika med den Norrska, ifall Svenska folket skulle önska det, att del då ej skulle vinna den andra statsmaktens sanction.
Mine herrar! vi böre erinra oss, att den man, som utgör denna andra statsmakt, är densamme, hvilken lemnade Norrska grundlagen sitt bifall, som blef dess sanction ; han gjorde detta mot ett folk, mot hvilket han kunde utöfva den starkares, att ej säga segrarens rätt; hvars huldhet han måste vinna genom vapenmakt.
Han skulle ej fästa åtminstone lika afseende på ett folks önskan, hvars styresman han blifvit genom val?
Sådant, mine herrar, är ej möjligt!’
Der var frågan om att glömma och förlåta, det är ädelt, det är stort!
Här är frågan om att ej glömma och belöna, det mätte vara ädlare, billigare och större!
Man tror, att andra staters inblandning skulle komma i fråga, om Svenska folket trodde sig äga rätt att såsom det sig sjelft nyttigast finner representera genom ombud.
Svenskarne hafva väl föreskrifvit andra nationer lagar, men ännu ej, icke ens i sin förnedring, mottagit några sådana; skulle något folk vara nog förgätet af folkrätten och nog uppblåst af förmätenhet, att det skulle våga något sådant, så är jag öfvertygad alt Svenskarne ej skulle så mycket vanslägtas från sina fäder, att de ej skulle veta gifva det en tillbörlig tillrättavisning; jag är öfvertygad, att den Gud, som omgaf vårt land med fjellar och haf, äfven gifvit oss mod och kraft att försvara det, då det gäller det heligaste ett folk äger, nemi. friheten; att vi skola bevara åt efterkommande hvad vi ärft af fäder, äfven om en verld reste sig, för att frånrycka oss det, flit, kom aldrig någon fiende utan för alt finna sin graf, såvida ej lii - Den 21 Octo b er f. m. derneslandet och de tappres lif blifvit, likt de trehundrades vid Thermopyle, såldt af förrädare.
Slutligen, skulle någon tro
Svenska folkets önskan vara uppfylld, blott ledamöterne af R. o. Ad. upphöra att vara sjelfskrifne representanter och detta Stånd representeras genom val?
Mine herrar! något sådant är säkerligen ingen nog enfaldig att fästa något afseende vid.
Så länge R. o.
Ad. representerar såsom Stånd, måtte det vara de öfriga Stånden lika på hvad sätt representanter tillkomma från detta Stånd.
Jag är fullt öfvertygad att den allmänna önskan är ståndsindelningens upphörande; det kan ej förtryta någon, att en medborgare födes till representant inom ett
Stånd, hvars sjelfva tillvaro grundar sig på födseln; det förtryter hvarje medborgare och det med rättvisa, att här finnes ett
Stånd, en värdighet i Staten, endast tillkommen genom födseln, att vissa kunna födas till Rikets högsta embeten, att för sådana embeten i främsta rummet fordras högvälborenhet, att här finnas medborgare, hvilka, så snart de äro födde, hafva företräden i samhället; mig synes det vara adel nog att vara född Svensk; — Östersjöns stränder och Tysklands fält känna våra anor!
Jag yrkar, såsom jag ofvanför yttrat, bifall till Const.Utsk:s förslag, men till dess det antages, bibehållande af det representationssätt vi äga.
Uti det vigtiga ämne, som här är under öfverläggning, har jag satt mina tankar på papperet.
Väl är jag uti åtskilliga delar af andra talare förekommen, men jag anhåller dock att för R. o. Ad. få uppläsa hvad jag skrifvit; kanske torde det dock inverka på någons öfvertygelse.
Hr Norde nsköl d uppläste derefter följande:
Jag bör till en början ej uraktlåta nämna, att jag sedan länge tillbaka stadgat min öfvertygelse, det vår närvarande representation bör undergå förändring; frågan är blott huru och på hvad sätt.
Endast tvänne slags representationer kunna komma i fråga, nemi. med en eller tvänne kamrar, och enär min öfvertygelse stadgat sig vid det sednare, så har jag ej anledn. att ingå i någon detaljanalys af Const.- Utsk:s förslag, utan endast söka ådagalägga, huru jag kommit till mitt resultat.
Jag förenar mig för öfrigt med baron Hugo Hamilton, Hr von Hartmansdorff och flera andra talare, som i de gemensamma ståndssammankomsterna, enligt min öfvertygelse, ganska väl ådagalagt ett tvåkammarsystemes nödvändighet.
Redan så långt tillbaka som sedan år 1814? då jag var Chef på bloqnadescadern vid Norriges kuster, lemnade en Engelsk capitaine, hvilken med sin fregatt kryssade i Cattegatt, mig till genomläsning en kritisk afhandling öfver den Spanska ccnditutionen af år 1812, författad af en Nordi5 H. 8 53 Den ai Octo b er f. m. amerikansk medborgare, — således af en republikan.
Skriftställaren ådagalade fullkomligt, när jag i korthet samlar dess åsigter, enkammarsyslemets oduglighet för alla länder, och allt det onda, som detta systéme, eller den antagna Spanska conslitutionen, skulle bringa öfver Spanien. — Elan förutsade, alt Konungen, vid sin återkomst, skulle jemte landet undertryckas af den vildaste democratism eller ock nödgas våldsamt tillskansa sig enväldet och för Spaniens lugn undertrycka kammaren.
Edan förutsade, att man skulle nödgas göra ändring i constitutionen och antaga en öfre kammare, och om jag nu ej, efter tjugusex års mellanlid, misstager mig, förutsade han afven, att orostiftarena länge derefter skulle begagna den passerade enkammartiden och 1812 års constitution som ett retmedel till split, oro och inhemskt krig.
Allt har inträffat, trettiotvå är hafva passerat sedan Spanien först reste sig emot Napoleons usurpation, och det är fruktansvärdt, att detta olyckliga land, endast i följd af sitt enda första fel, sitt enkammarsysteme, nu är' lika långt från inhemskt lugn och tillfallen till medborgerlig förkofran och uppkomst, som för trettiotvå år sedan.
Portugal gjorde, efter Spaniens exempel, ett försök med en kammare och såg sig nödgadt att antaga tvänne, men samma orsak har samma förfärligt menliga verkan på Portugals lugn och trefnad.
Väl säger Utsk., att några obetydliga små Tyska Stater endast hafva ett representanthus, men anför ock att
Tyskarnes betänksamhet gör inrättningen mindre vådlig hos dem.
Kanske torde dock Regenternes större makt, det Tyska förbundet och omgifvande enväldiga staters Regenter lika mycket, eller mera, bidraga att hålla orostiftarne i tygel?
Norrige anser Utsk., och (lere talare, som det vackraste exempel på ett enkammarsystemes duglighet, helst det redan Jyckliggjort
Norrmännen den långa perioden af ett fjerdedels sekel.
— Jag kan tyvärr ej förena mig i detta omdöme, och anser derjemte ett qvart sekel såsom en kort period i nationers bestånd.
Då Norrige år 1814 lösrycktes från Danmark och ställdes, fritt och oberoende, i en alldeles sidoordnad ställning till Sverige, kunde det så mycket lättare ordna sina institutioner i alla hänseenden i den minsta scala, som Sverige, den starkare brödren, låg med sitt land som en skyddsmur framför Norrige, tvunget, i följd af sitt läge, att alltid draga den största och första ty ngden af ett krig.
Sveriges undergång skulle föregå möjligheten att åtkomma Norrige, hvars Konung sällan vistas inom landet, utan endast der gör kortare uppehåll.
Alla dessa och flera orsaker sammanlagda kunna verksamt anses bidraga till att hindra Norriges allvarliga, klokt betänksamma folk från att genom olämpliga fordringar stöta sin Konung, för att ej gifva Sveriges Konung och folk alltför stora anledningar till missnöje.
Under sådana omständigheter, alldeles egna för Norrige, kan dét o - Den ai October f. m.
59 möjliga blifva möjligt; men skiljdt från Sverige, med sin egen Konung, skulle systemet der snart visa samma förderfliga verkan, som i Spanien och Portugal.
Jag har nu, som jag hoppas, ådagalagt hvarföre jag aldrig med min röst kan bidraga till en representationsförändring, ställd endast på en kammare, men skall ännu härtill lägga, att den nation, sorn. nästan vill kallas Nordens Fransmän, alltid måste supponeras äga något af den Franska lättrörligheten, mot hvilken enkammarsystemet lemnar ingen tillförlitlig garanti.
En reservant i Const.Utsk. har uppgjort ett mera fullständigt förslag till en representation på tvänne kamrar; men ehuru i principen öfverensstämmande med min, mäste jag likväl fästa uppmärksamheten på, i min öfvertygelse, ganska vigtiga detaljfel i detta förslag.
Det första är, alt Konungen ej tillerkännes något inflytande vid tillsättningen af den första kammaren (lämpligast kallad Senaten) hvilket fordras i följd af Sveriges belägenhet, der all den kraft måste lemnäs ,Regenten, som kan öfverlåtas, med bibehållande af de constitutionella friheterna.
— Men det andra och liufvudsakliga felet ligger deri, att hela valsystemet tyckes vara grundadt på en landskapsfördelning med sina egna regeringar, såsom i Norra Amerika, hvilket land synes hafva fästat åsigterna hos förslagets upphofsman.
Ingen regering eller centralriksdag skulle i längden vara stark nog att hindra de föreslagna landskapen att sammandraga sig, om det ej från början inrättades så, att hvarje landskap utgjordes af redan befintliga provinser, som hvar och en skulle kräfva mer och mer oberoende, såsom nu i Norra Amerika, der likväl denna indelning väl kan passa, ehuru den skulle förstöra Sverige. —- Norra Amerika var redan indeladt i provinser, med hvar sin gouverneur oell representantkammare, i den Engelska öfverherrskapstiden; saken var således ej ny, då provinserna lössleto sig från moderlandet; republiken kunde så mycket hellre fortfara dermed, som den, efter oafliängighetens erkännande, ej hade någon makt vid sina gränser, hvars fiendskap mäklade ingifva den minsta fruktan.
Hvarken Canada, Mexico eller det nyskapade Texas kunna i denna stunden anses farliga grannar, och på den inre sidan har Förenade Staterne endast vilda marker, från hvilka de än vildare innevånarne småningom bortträngas.
— Under sådana omständigheter, och sedan allmänneligen två kamrar aro antagna, är det möjligt, att en sådan indelning ej allenast kan fortgå, men också troligeu är den enda passande.—
Likväl är unionens kraft, i följd af ökadt antal stater och utvidgadt område, så aftynad, att hos delta manligt praktiska folk fråga allvarsamt uppstått att uppsätta 12 armeecorpser, bestående af 8000 man hvardera, eller sammanlagda 96,000 man, ställda helt och hållet under centralstyrelsens disposition, mindre emot (iendtliga grannstater, som knappt finnas lill namnet, än i ändamål att tygla Unionens Go Den 21 October f. ra. egna stater, om och när så skulle behöfvas.
— Staterna äro också, oaktadt sin verkliga collectiva styrka, såsvaga, att ett litet krig i Florida emot en Indianstam, som ej räknar 4<>oo krigare, redan kostat den oerhörda summan af omkring 60.000.000 r:dr Sv. b:co, och ännu är ej kriget sluladt.
— Ändtligen och ehuru man omtalat, att endast tullintraderna betacka de unionella statsutgifterna, har man i sednare tider med förvåning erfarit, att de olika staterna sammanlagdt ökat sin skuld lill den ofantliga summan af omkring 530.000.000 r:dr Sv. b:co, hvilket visar närvar, generationers benägenhet att söka förkofran på kommande slägters bekostnad.
Att samma orsak här hos oss skall hafva samma verkan, betvifla!- jag icke; men benägenheten att öfvermåttan offra på s. k. nyttiga företag, med åsidosättande af det nödvändiga försvaret, sora Sverige så väl behöfver, enär det ligger inneslutet emellan verldens tvänne mäktigaste nationer, skall slutligen leda till alltför antifosterländska resultat.
— Jag bör dessutom ej undertrycka min fruktan, att både under det af Utsk. föreslagna enkammarsyslemet, och det af reservanten föreslagna tvåkammarsysteme, med sin iandskapsdelning och styrelse, en fiende möjligen kunde uppstå, som, med förmåga att skaka ett mäktigare, leder ett svagare land i förderfvet, — en fiende, så mycket farligare, då den innästlar sig, som den näres i egen barm och endast kan motstås af en stark konungamakt och en på rikliga grunder väl ordnad tvåkammarrepresentation.
Denna fiende är en salarierad tidningspress; ej en sådan, som salarieras af egen Regering, ty den är icke farlig i något land, och minst i Sverige, hvars Regering ej äger medel till slika utgifter.
Jag menar en tidningspress, besoldad af utländningen.
”Jag fruktar Grekerna och dem sorn föra skänker.”
Jag fruktar uppkomsten af sådana tidningar, som, med folkets väl och frihet på Jäpparua och i sina spalter, stryka utländskt guld i sina fickor och bära skadliga institutioner eller utländskt förtryck i hjertat.
— Af alla dessa orsaker är jag emot båda förslagen, och anser mig, hellre än att gilla, böra tåla tiden och vänta tills något bättre uppgifves.
Rättast tyckes mig vara, att man denna riksdag öfverenskom att fäderneslandet borde på annat sätt representeras vid riksdag; att representationen borde bestå af tvänne kamrar, ett senatshus och ett representanthus; att hvardera borde bestå af så eller så många; att Konungen äger på lifstid från någon viss ålder, under vissa lagar och restrictioner, utnämna senatorer — alla eller åtminstone hälften obetingadt; att den andra kammaren eller representanlerne väljas på så eller så sätt.
Kanske classval i båda husen, det s. k. femte Ståndet inelusive, orsakade allmännaste tillfredsställelsen.
— Är detta allmänt antaget att hvila tills nästa l iksdag för att äfven då antagas, och, understäldt Konungen, erhållit Dess höga bifall, så är det lätt för det å - Den ai Octo ber f. m. 61 rets Const.Utsk. att utarbeta detaljförslagen, som, i sin tur antagna, åter hvila till ett kommande riksmöte, för att äfven då antagas och vidare emottaga Konungens höga bifall.
Enligt detta sätt drager det visserligen ut öfver en till den andra riksdagen, men i så maktpåliggande ändringar, som äro ämnade att fortgå genom sekler, böra ändringarna liksom inväxa i nationen, innan de träda i verksamhet.
Resultatet af mitt anförande är, att jag alltför lifligt älskar fäderneslandet, äfven in i dess framtid, för att med min röst bidraga dertill, att det skall blifva ett experimentalfält för ej ännu pröfvade constitutioner, eller för sådana, som ej visat sig bestå en fullständig pröfning till folkens båtnad.
— Jag lemnar således ej min röst till någon annan förändring, än ett fullkomligt tvåkammarsysteme, der båda represenlantafdelningarna, för att tvingas till inbördes aktning, äro fria och oberoende af hvarandra, och der Konungen, efter vissa lagbestämmelser, äger att utnämna öfre kammaren eller åtminstone att obetingadt utnämna det halfva antalet af den.
Skulle förslaget, att vid denna riksdag endast besluta om hufvudgrunderna, ej antagas, ehuru jag icke i grundlagen ser något binder deremot, men Const.Utsk., efter betänk:s återremiss, inkomma med ett nytt förslag, grundadt, enligt ofvanuppgifna principer, på en representation, bestående af tvänne kamrar, fullkomligen oberoende af hvarandra, och der det uttryckligen förebygges att representanterne tillåtas emottaga instructioner för sitt tillgörande som riksdagsmän; så tror jag, att fäderneslandets fordringar äro väl iakttagna, då jag med full öfvertygelse skall lemna mitt bifall till ett sådant förslag.
Då tiden nu var långt liden, blef fortsättningen af dis— cussionen uppskjuten till eftermiddagen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m.
In fidem protoeolli, F. O. Silfverstolpe.
Upplästes och remitterades till Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:n K.
M;s denna dag ankomna nåd. skrifvelse!' till R. St.: 6a
Den 21 Octo b er e ra. ilo angtde den nya ordinarie soldatroteringen i Riket; gifven Stockholms slott den 17 Oct. 1840; 2:0 ang:de jemkning i provinsen Skånes ordinarie rotering; gifven Stockholms slott den 17 Oct. 1840; 3:o ang:de förändring i södra Skånska infanteri-regltets rotering, i följd af f. d. adelsfane-boställenas befrielse från ordinarie roterings utgörande; gifven Stockholms slott den 10 Oct. 1840; 4:o med öfverlemnande af längder på tillökad ordinarie båtsmansrotcring inom en del län; gifven Stockholms slott den 17 Oct. 1840.
Likaledes upplästes och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denna dag ankomna: 1:0 nåd. skrifvelse till R.
St., i anledn. af deras hos K.
M. anmälda beslut om K.
Nummerlotteriets upphörande; gifven Stockholms slolt den 17 Oct. 1840; 2:0 nåd. propos. till R.
St., angrde rättighet för entreprenören af pantlåneinrättningen i Stockholm, att under ytterligare tio år begagna en fond, stor 100,000 r.-dr, af allmänna medel; gifven Stockholms slott den 17 Oct. 1840.
Fortsattes den på f. m. började pröfningen af Const.- Utsk:s mern.
N:o 38, ang:de national-representalionens ombildning.
Jag hade först ämnat att blott uppträda i discussionen öfver sjelfva principen om tillämpligheten och utförandet af den tilltänkta reformen; men då jag på förmiddagen hörde yttranden i motsatt riktning af personer, som, lika med mig, nu först framträdt till verksamt deltagande i fäderneslandets angelägenheter; så bar jag äfven sökt sammanföra mina tankar i detta ämne uti ett skriftligt anförande, som jag anhåller att få uppläsa.
Hr Mannerskantz uppläste derefter följande:
Sedan många år tillbaka var den tanken djupt hos mig rotfästad, att förr än Svenska folkets närvarande, i så många hänseenden vidunderliga representationsform vore i allo förenklad och äfven i annan mån behöfligen förbättrad, förr skulle aldrig någon sann och varaktig lycka och trefnad åt detta folk kunna beredas.
Jag har nu sett denna månghöfdade hydra på närmare håll och i sanning ej derigenom funnit skäl att ändra hvad jag om densamma hittills tänkt; tvertom, hvad som förr blott var en af varm instinktlik känsla för mitt fosterlands väl alstrad tro, har nu blifvit en på den fullständigaste bevisning välgrundad, orubblig öfvertygelse.
Jag är derföre nu fast och allvarligen besluten, att af alla mina krafter medverka till en ibland oss snart skeende representationsförändring, som jag anser för den säkraste hjelp, som åt mitt älskade fädernesland kan beredas
Den ai October e. m. 63 till räddning ur det domningstillstånd, hvaruti jag ser detsamma nedsjunket.
Att hjelpen verkligen behöfves, det skall ej jäfvas af många; må man fråga i norr och söder, i öster och vester af vårt vidsträckta land, — öfverallt skall man höra samma högljudda svar: ja, alltför längesedan har reformens rop fruktlöst ibland oss blifvit höjdt; vi vilja nu ifrån tomma ord till verksam handling.
Dag ifrån dag med allt mera bestämdhet uttalar sig Svenska folkets vilja härutinnan.
Jag vet de finnas, som kalla dessa Svenska folkets allvarligt yttrade önskningar för blott ett intet betydande tomt återskall från af orosliftande publicister alltför länge fostrade tidningsskrän ; men de bedraga sig, desse folkfrihetens hemlige eller uppenbare fiender; må de vara förvissade derom, deras falskt tillämpade s. k. historiska tbeorier till trots, skall Svenska folket resa sig i massa för att erhålla hvad det nu vill och önskar, obekymradt om hvad det ville och önskade för sekler tillbaka; ty detta folk, länge försänkt i liknöjdhetens dvala, har nu vaknat upp till full sjelfmedvetenhet; det vill ej längre föras i ledband, önskar sjelft vaksamt hägna sina dyrbaraste rättigheter, sjelft verksamt främja sina vigtigaste angelägenheter; och alltsom ligger i dess väg att hindra det derifrån, det skall af fläkten från folkviljans mäktiga anda lika lätt bortjagas, sorn vi se de yrande snöflockarne af vinterstormen drifvas utåt fälten.
Och aldraminst skall den murkna, föråldrade, illa sammanfogade byggnad, som, hvilande på osäker grund, redan, sedan sitt första uppförande, alltid varit färdig att ramla, nu kunna emotstå både det sunda förnuftets och den om sina behof väl upplysta allmänna opinionens ihärdigt förnyade, förenade anfall.
Svenska nationalrepresentationens närvar., sä irrationella och ännu mera så opraktiska organisation, inom hvilken Svenska folkets röst aldrig någonsin i sin fulla styrka, ren och oförfalskad, hittills kunnat eller framdeles skall kunna låta höra sig, kommer derföre visserligen ej länge att äga bestånd; en snar framtid skall hafva fullständigt bevisat delta påstående.
Det vigtiga i förevar, fall ligger derföre visst icke i frågan om en förändring nu skall ske, utan huru den skall försiggå och hvad den skall innefatta.
Den absoluta nödvändigheten af en reform är för mig och för de flesta med mig så ovedersägligen bevisad, alt vi ej länka särdeles ifrigt sysselsätta oss med första frågan, väl vetande att den nog löser sig af sig sjelf; men hvad nytta reformen, genom sin både på rationella grunder hvilande, och efter praktiska förhållanden lämpade beskaffenhet, skall komma att medföra för vårt land, och hurudan möjlighet som förefinnes att, utan för många och för våldsamma skakningar, ibland oss bereda den såsom den absolut mest nyttiga ansedda reforms införande, det är tvänne frågor, som förtjena och behöfva tagas i det allvarligaste betraktande.
— Const.Utsk., till följe af det i 81 64 Den ai Octobcre. ra. §:n åt detsamma gifna uppdrag att föreslå de förändringar i våra grundlagar, sorn det anser högst nödiga, nyttiga och möjliga att verkställa, sysselsätter sig härmed i det memorial, hvarom vi i dag öfverlägga.
Efter att helt lösligt hafva vidrört det, äfven efter dess förmenande, af den ojemförligt stora majoriteten inom Svenska folket erkända behofvet af en snar representationsreform, öfvergår Utsk. till en omständligare behandling af ämnets håda luifvuddelar.