Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna ort, som under ofta tryckande förhållanden och konjunkturers vexlingar, genom egen idoghet och kraft upprätthållit sitt uråldriga näringsfång, som till staten erlägger icke obetydliga skattebidrag och som aldrig tillförene erhållit något allmänt understöd lill industriens förkofran, under det så många andra trakter blifvit af en sådan förmån delaktige, saknar väl icke allt skäl ali hoppas, det R.
St. nu efter frågans allvarliga pröfning skola, om tillgångar dertill finnas, meddela ett bidrag, som ganska mycket gagnade bergslagen och åtskilliga andra delar af fäderneslandet.
Företaget är icke egnadt endast till nytta för ett mindre område, ty då en enda trakt af landet understödjes, verkar understödet ofta på det hela och i långt afskilda bygder, likasom en näringsgrens uppmuntran icke sällan lill många andra yrken sprider helsosamma verkningar.
På grund af hvad jag här ofvan baft äran anföra, tager jag mig friheten föreslå:
St. af statsverkets medel anslå en summa af 64,000 r:dr b:co, att utgå (ill det bolag af enskilde personer, som tillskjuter den återstående kostnaden och åtager sig byggnaden på de villkor, R.
St. föreskrifva och hvilka torde böra blifva hufvudsakligen lika med dem, som för ombyggnaden af Strömholms kanal och i privilegiet för dess bolag äro föreskrifnc.
Det är utan tvifvel eli af statens sköna mål, att biträda den enskilda omtanken uti sådana för allmänt väl gagnande företag, som äro af den vidtomfattande egenskap alt de icke ensamt genom privates omkostnader kunna lillvägabringas.
Sådana utgifter äro icke bortkastade summor, om bidragen med urskiljning lemnäs; hvarje stöd åt ett lands handel och näringar, hvarje uppmuntran åt konsttliten och arbetet äro nya grundvalar för hela samhällets framgång och utveckling.
Om det är allt skäl ali spara, för det tungt beskattade folkets skull, då det är fråga om alt understödja lyxens anspråk eller bereda tillgångar för svindlande [ilaner, hvilkas utförbarhet och allmänna nylla icke är erkänd eller bevisad, handlar man likväl efter förnuftiga statsekonomiska grundsatser, då man uppmuntrar industrien, öppnar förut obekanta näringskällor, lifvar handel och skapar nya kommunikationer.
Ur denna synpunkt har jag trott mig, utan att fela mot en nödvändig sparsarahetsprincip, böra, vid sidan af projekterna till öfrige allmänt nyttige byggnadsföretag, framställa det förslag, hvilket här - 408 Den 23 December f. m. med, under anhållan örn remiss till H. StalsUtsk., till R.
St. vönlsamligen öfverlemnas.
Karta och undersöknings-instrnment skola till detta Utsk. blifva atlemnade.
Remitterades till SlatsUtsk. 2. K. förord n:n af d. 19 Juni 1843, angalo kolmätningen inom bergslagen, stadgar, med npphäfvande af alla förut i ämnet utkomna författningar, hufvudsakligen, att vid hvarje ställe, der kol emollagas, skall linnas en uti kolhuset uppsatt mätslig' rymmande 12 tunnor, hvarförutan alen förut begagnade koltunnan äfven bör brukas, om kolen fram föres uti fordon, hvilka hålla under eller öfver 12 tunnor.
Innan denna författning trädde i verksamhet, hade på de flesta ställen allmogen forat sina kol till bruk och bergverk uti skryndor eller ryssar, som af dertill utsedde kolgillare blifvit krönte och som vanligen innehöllo 12 tunnor.
Samma stadgandeh äro ännu gällande förStora Kopparbergs bergslag, enligt K. bergs-eollegii reglemenlariska stadgande af d. 13 Febr. 1826, hvilket icke blifvit undanröjdt genom ofvanberörde 1843 års författning.
Det är af vigt både för köpare och säljare af kol, alt den förre vet hvad han köper och betalar, likasom den sednare, hvad han lemnar.
Eljest kunna lätt förluster ä någondera sidan uppkomma, och arbetaren, som emoltager kolen tili sin räkning, bör äfven med skäl äga en visshet, att han icke blir lidande genom de underslef, som, då mätning mäste uraktlåtas, lätt uppkomma.
Hvar ock en, som har någon erfarenhet af kolhandel, lärer medgifva, att det nya mälningssätlet är mindre lämpligt, emedan det medför alltför mycken tidsutdrägt, då allmogen i stora skaror pä en gång ankommer till en [ilats och ofta är angelägen att med skyndsamhet få aflemna sin vara, för att till nya foror återvända.
Då sjelfva fordonet är lill rymden uppmätt och denna rymd genom kröning för hvar och en uppgifven, behöfves ingen mätning, så vida icke någon skrynda visar sig innehålla mindre kol, än den kan rymma; ty fordonet är på samma gång målkärl.
Ganska ofta händer del nu, att en köpare betalar flera tunnor kol, än säljaren verkligen lemnar honom; han hinner ej mäla och han vågar stundom icke heller sätta i fråga en kontroll, som, derigenom att den icke fordras på ett annat närbeläget ställe, skulle kunna beröfva honom möjligheten att förse sig med del erforderliga behofvet, under del att grannar med mera eftergifvenhet skördade fördelar till följd af hans stränghet, såsom rättskänslan i detta fall benämnes.
Huru vidrigt för denna känsla och huru demoraliserande för folket elt sådant förhållande mäste vara, är lätt alt inse.
Stadganden äro derföre af nöden hvilka, så vidt möjligt är, hindra alla de underslef, för hvilka vinstbegäret icke alltid ådagalägger den afsky, hvarmed orättrådigheten borde betraktas.
St. hafva också i delta ändamål, vid riksdagen åren 1840—41, lill K.
M. aflålit en lind. skrifvelse af följande innehåll: ”l)ä R.
St. funnit nödigt alt, äfven inom rikets
Den 23 December f. m. 409 öfrige bergslager, allt missbruk i afseende å kolmätning och kolleverering blifver undanröjdt; få R.
St. härmed i und. anhålla, det E. K.
M. täcktes i nåder medgifva den utvidgning af förenämnde för Stora Kopparbergs bergslag utfärdade reglementariska stadgande, att detsamma jemväl må omfatta och blifva gällande för öfrige bergslager inom riket.” K.
M. fann icke för godt att denna begäran i nåder bifalla, utan utfärdade i stället K. förordn:n af d. 19 Juni 1843, hvarigenom, med undantag för Stora Kopparbergs bergslag, all kröning af kolskryndorne upphörde.
Anseende nämnde K. författning för en god ordning vid kolhandeln mindre lämplig, anhåller jag vördsamt att få föreslå, det R.
St., uti und. skrifvelse till K. M., mätte begära författningens upphäfvande och utfärdande i stället af en nådig förordning, som stadgar, att alla fordon, som till koltransport användas, böra vara lill rymden uppmätte och behörigen krönte, såsom förut för St.
Kopparbergs bergslag är vordet bestämdt.
Om remiss till vederbör.
Utsk. anhåller jag vördsamligen.
Remitterades lill Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Föredrogos och lades på bordet K.
M:s nedannämnde nyss ankomna nåd. propostr och skrifvelser till R.
St.: l-.o K. M:s nåd. propos. af d. 17 dennes, med förslag till lag om aktie-bolag; 2:o K.
M:s nåd. propos. af d. 20 dennes, ang:de särskilda jemkningar uti det af K. M. och R.
St. antagne myntsystem; 3:o K. M:s nåd. skrifvelse af d. 20 dennes, i fråga om restitution af hvad utaf hemmansinnehafvarne å Oland blifvit i ränta för den å hemmanen på ön fördelade utmark, från och med år 1847, till Kronan erlagdt utöfver det nedsalta belopp, hvar med berörde ränta eller s. k. utmarksskatt numera utgöres; 4:o K. M:s nåd. propos. af d. 16 dennes, ang:de beviljande af låneunderstöd åt de genom eldsvåda hemsökte innevånare i staden Christianstad för uppförande af nya byggnader i de afbrändes ställe; 5:o K. M:s nåd. propos. af d. 16 dennes, ang:de anvisande af medel till godtgörande af från stats-kont., utaf under händer hafde medel, utbetaldt understöd till de genom eldsvåda hemsökte Christianstads stads innevånare, samt om öfverflvttning på riksg.- kont. af befattningen med det bemälde personer beviljade lån; 6:o K. M:s nåd. propos. af d. 16 dennes, ang:de förändring i villkoren för återbetalning af det lill uppförande af nytt rådhus i Wexiö efter den staden sednast öfvergångna eldsvåda beviljade låneunderstöd; 7:o K. M:s nåd. propos. af d. 16 dennes, ang:de afskrifning af de, såsom bidrag till kostnaden vid ny tomtreglering af städerue Wexiö, Åmål och Kungsbacka, éfter de dessa städer öfvergångne eldsvådor, af mindre kredilivet anvisade belopp; 8:0 K. M:s nåd. skrifvelse af d. 7 dennes, ang:de bestämmande af ersättning lill de personer, som i behörig- ordning för - 410 Den 23 December f. m. ordnas att i egenskap af krono-ombud vara närvar, vid bevillnings-stämplingen af spelkort; 9:o K. M:s nåd. skrifvelse af d. 7 dennes, i fråga om arfvode lill skepps-ombudsmannen vid Stockholms sjömanshus för uppbörden och redovisningen af det under berörde sjömanshus hörande sjöfolks kronoutskylder; 10:o K. M:s nåd. propos. af d. 7 dennes, ang:de eftergift af Kronans rätt till dana-arf efter aflidne collega schola: J. E. Ekelund, till fördel för Ekelunds i behöfvande omständigheter efterlemnade enka; 11:0 K. M:s nåd. skrifvelse af d. 7 dennes, i fråga om befrielse för förre depart:ts-cheferne i general-tullstyrelsen, presidenten J. P. af Billbergh och kanslirådet J. D. Walerius, samt kamereraren, kammarrätls-rådet Winroth och kontrollören Middendorff, från ådömdt ersättningsansvar i målet, rör:de den efter aflidne tullförvaltaren Finér yppade balans; 12:o K. 5I:s nåd. skrifvelse af d. 20 dennes, ang:de inqvar terings-skyldigheten i Slockholm;
13:o K. M:s nåd. propos. af d. 20 dennes, ang:de ruslhål larnes inom det s. k.
Kungsöhrs län befrielse från erläggande af nu utgående lösen för de räntedagsverken, hvilka af deras ägande stamhemman skola utgöras; 14:o K. M:s nåd. propos. af d. 20 dennes, ang:de öfverlä tande till Malmö stad af mark, tillhörande Malmö f. d. fäst ning; samt 15:o K. M:s nåd. propos. af d. 7 dennes, ang:de bildandet af en fond till pensionering af folkskolelärare.
Föredrogs Exped.Utsk:s d. 22 dennes f. m. på bordet lagda mern.
N:o 5, i anledn. af erhållen anmodan om införande i riksdagsbeslutet af K.
M:s nåd. skrifvelse ang:de åtskilliga föreslagne lagförändringar.
Jag får vördsammast fästa uppmärksamheten derpå, att detta är första riksdagen, hvarvid ett sådant förhållande kunnat äga rum; ty först vid sistförflulne riksdag antogs den grundlags-förändring, hvarigenom Konungen berättigades, alt äfven efter riksdagens slut sanktionera R.
St:s beslut i lagfrågor.
Detta hade lill följd, att i sista riksdagsbeslutet inlogos alla sädane förslag till lagfrågor, hvilka voro af R.
St. bifallne, men hvilkas öde Konungen vid riksdagens slut ännu icke afgjort.
Om nu Konungens svar på alla dessa frågor, hvilka svar grundlagen stadgar skola afgifvas vid nästföljande riksdag, skulle endast läggas till handlingarne, men ej i riksdags-beslutet intagas; så komme den besynnerliga följd att inträffa, att i sednaste riksdagsbeslut linnas intagne en mängd lagförslag, hvilka derefter likasom försvinna.
De finnas icke i det följande riksd.beslutet, och det föreg:de innehåller endast att de blifvit af R.
St. antagne; men deras öde hos K. M., antingen de blifva antagne eller afslagne, upptager intet riksd.beslutet.
Den 23 December f. m. 411 Hr von Hartmansdorff, Au g.:
I anledn. af det förhållande, som Gr.
Lagerbjelke upplyst och då riksd.besluten, hädanefter som hittills, böra innehålla en fullständig förteckning på de lagförändringar sorn äga rum; så hemställer jag om det ej vore skäl, att vidtaga den åtgärd, hvarigenom en sådan fullständighet vu 11 nes?
I anledn. af nu förevar, fråga, anser jag mig höra förklara, att jag tror Exped.Utsk. svårligen hafva kunnat förfara annorlunda än det gjort, nemi. att hos HiksSt:n anmäla förhållandet; men jag anhåller tillika att R. o. Ad. ville för sin del besluta hvilken åtgärd Exped.Utsk. i detta afseende hör vidtaga, saint att äfven de öfrige Stånden måtte lä del af delta beslut, på det att Exped.Utsk. i anledn. deraf mätte kunna hafva stöd för sitt förfarande.
Med anledn. af hvad här blifvit yttradt i denna sak, och i anledn. deraf, alt ej något förslag lill beslut blifvit framstäldt, lager jag mig friheten föreslå, alill. o. Ad. måtte instämma i det af PresleSt. fattade och oss genom prol.utdr. meddelade beslut, samt all R. o. Ad. måtte meddela detta sitt beslut till de öfriga RiksStm, med inbjudning att desamma måtte deruti instämma.
PresteSt:s i ämnet fattade beslut blef härefter uppläst på begäran af Hr von Hartmansdorff, som sedermera yttrade:
Jag anhåller alt få instämma i Frih.
Paimsljernas förslag till beslut, och ali 15. o. Ad. måtte detsamma bifalla, på det att derigenom den fullständighet i riksd.beslutet för iunevar. riksdag vunnes, som finnes i de föregide, och som till underrättelse för domare är nödig.
För min del skulle jag visserligen vilja instämma med Hr von Hartmansdorff, som lika med öfrige talare yrkat att de K. besluten måtte intagas i riksd.beslutet; men om jag ej bedrager mig, har K.
M:s nåd. skrifvelse i ämnet blifvit lagd till handlingarne, hvarföre jag skulle anse en oformlighet komma alt äga rum, om man först lägger en skrifvelse lill handlingarne, och sedan förfar på sätt PresteSt. gjort.
Den oformlighet, som Frih.
Cederström befarar, kan jag för min del ej inse. R. o. Ad. har lagt Konungens beslut lill handlingarne derföre, att någon annan åtgärd dervid ej var nödig; men annat är alt vidtaga en åtgärd, eller att i riksd.beslutet inlaga hvad som skett.
Jag ser icke, att den sednare åtgärden, nemi. alt i riksd.beslutet berättelsevis upptaga hvad sig tilldragit, kan pä något sätt vara hindrad derutaf, alt man ej funnit sig vid, att taga någon annan åtgärd dermed.
Hvad sorn nu är fråga om, är ej beslut af R. o.
Ad. annat än såvida alt ett redan fattadt beslut skall expedieras i den ordning hvaruti alltid hittills Statsmakternas beslut varit expedierade och till ali - 412 Den 23 December f. m. mänhetens kännedom meddelade.
Oformlighet kan jag således ej finna i denna fråga, och jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtm:» propos. på mitt förslag till beslut.
Jag anhåller så mycket mer, att få förena mig i hvad Frih.
Palmstjerna nu yttrat, som något bemyndigande från H.
Sl:s sida icke behöfves, för alt Exped.Ulsk. skall intaga i riksd.beslutet hvad deruti bör inflyta.
Några sådana bemyndiganden hafva vid föreg:de riksdagar ej heller brukat äga rum, utan Exped.Utsk. har af sig sjelft, i kraft af grundlagen, uppsatt förslag lill riksd.beslut och först derefter hemställt det till R.
St:s justering.
I afseende på den fråga, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, och som är uppkommen deraf, alt PresleSt. funnit rikligt, att i riksd.beslutet intaga de af K.
M. efter föreg:de riksd:sslul sanktionerade lagfrågor, anser jag, lika med Frih.
Palmstjerna, att PresteSt:s beslut bör af R. o. Ad. antagas, så att dessa frågor komma in uti riksd.— beslutet.
Hrr! i afseende på framliden är del ej nog, att Ståndet nu, på grund af denna underrättelse, finner sig böra upptaga frågan om införande i riksd.beslutet af dessa lagfrågor utan afseende på om Konungens propos. redan blifvit lagd till handlingarne.
Detta är ej nog för framtiden, säger jag, och jag skall hos Const.Utsk. i den frågan väcka en motion om hvad som för framtiden bör fordras i afseende på det grundlagsstadgande, som medgifver Konungen rättighet, att sanktionera lagfrågor sedan riksdagen afslulats.
Uppå härefter framställda propos:r, beslöt R. o. Ad. att ej allenast instämma uti det af Högv.
PresleSt. fattade beslut, att anmoda Exped.Utsk. att i det riksd.beslut, som kommer ali utfärdas, meddela underrättelse om innehållet af K.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de åtskilliga föreslagna lagförändringar, utan ock genom utdr. af prot. inbjuda Välloil.
BondeSt:n, alt i ämnet fatta enahanda beslut.
Föredrogs Gr. Gyldenstolpes, Ant. Gabi., d. 22 dennes f. m. på bordet lagda motion, ang:de ändringar och tillägg uti 116 och 117 §§ af banko-reglementet, samt förslag tilt nya stadganden för banken i afseende på bankovinstens möjliga förökande.
Hr von Hohenhausen, Mich. S i 1 v.: 1 anseende till en tillfälligtvis uppkommen bröstverk, får jag äran anhålla, att i ett annat plenum få afgifva mine anmärkmr emot det nu, föredragna utlåt.
Jag har ej haft tillfälle, alt nu taga närmare kännedom af denna motion.
Jag förbehåller mig blott, vid denna, liksom vid andra, hvilka blifvit bordlagde, att, på sätt jag haft äran nämna, få framdeles afgifva de anmärkmr, Den 23 December f. m. 413 hvartill jag kan finna mig föranläten, och att de då måtte blifva remitterade till samma Utsk. sora motionerne.
Hr Ceders chjölds, Rob. Theophron, d. 22 dennes f. m. på bordet lagda motion, angide åtskilliga stadganden i afseende på fattigvården i riket.
Ehuru jag ej kan dela Hr Cederschjölds åsigt att Staten bör utgifva de medel, som utöfver der befintlige tillgångar inom länet till de fattiges försörjande åtgå, då tillgångarne säkerligen minskades i samma förhållande som falligvårdssamhället, större eller mindre, hade att påräkna Statens biträde, kan jag ej underlåta att på det högsta understödja Hr Cederschjölds motion derutinnan, att fattigförsörjningen reglerades gemensamt för liela länet.
De flesta af de svårigheter, som mola vid tillämpningen af nuvar. falligvårdssladga, skulle derigenom försvinna.
En jemnare fördelning af fattigskatten skulle beredas.
De arbetsbehöfvandes fria flyttning till de trakter, der tillfälle till arbetsförtjenst förefunnes, eller deltagande anförvandter bodde, underlättas, och de fattiges antal sålunda betydligt förminskas; då deremot, under det socknarne utgöra isolerade och sig allt mer isolerande fattigvårdssamhällen, en naturlig följd måste blifva att de fattigaste socknarne komme att betungas med den största fattigförsörjningen både till följe af de fattiges antal och saknad arbetsförtjenst, ty fattigdomen alstrar fattigdom lika säkert som förmögenheten alstrar förmögenhet.
Fattigförsörjningens reglerande länsvis skulle äfven för de fattige medföra den oändligt stora fördelen att de ej, lika skadedjur, jagades ur det ena samhället till det andra för att slutligen stadna hos det samhälle, hvilket oaktadt alla bemödanden ej kunnat blifva dem qvitt, och der de kanske just genom saknad arbetsförtjenst tvingas all blifva nådehjon.
Nådebröd är alltid hårdt och hårdare i samma mån det med ovilja räckes eller behofvet deraf blifvit genom felaktiga institutioner framkalladt.
Jag har trott att äfven detta förtjenar att behjertas, fullt öfvertyga!] alt uslingen ofta känner lika mycket behof af deltagande och välvilja som af tanklöst eller med ovilja räckla allmosor.
Det forde tillåtas mig, att först återföra i R. o. Ad:s minne hvad ifrågavar. motion innehåller. llr Cederschjöld har nemi. föreslagit, att fattigvården skulle hädanefter utgöras antingen som ett samhällets gemensamma åliggande, eller länsvis, och det sålunda, alt hvar och en i behof stadd person skulle, efter företeende af Preste- och läka^ rebevis om behof af understöd, vara berättigad, att, genom ett 4U Den 23 December f. m. ordentligt landsh.embetets utslag, få sig tillerkändt hell eller ^ eller J understöd, allt efter behof.
Ehuru jag visst icke instämmer med motionären om föreslagna sättet, är jag honom dock tack skyldig för det han väckt denna fråga; och jag är det så mycket,mer, som jag redan vid 1840 års riksdag såsom ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk., ehuru jag der var ensam om min åsigt, dref den satsen, alt en jemkning af faltigvårds-koslnaderne borde äga rum socknarne emellan inom länet, och att man borde frånträda grundprinciperna i 17S8 års fatligvårdsförfaltning.
Jag instämmer således fullkomligt med Hr Cederschjöld deruti, alt för fattigvården ingen författning kunnat vara olyckligare än den af 1788.
Den princip, som deruti finnes uttryckt, alt nemi. hvarje socken, med skyldighet å ena sidan alt försörja sina fattiga, skulle å den andra äga rättighet att utesluta personer, som dit vilja inflytta, af det enkla skäl att alla kunna blifva fattiga, denna princip, säger jag, har enligt min förmening alstrat så många fattiga och framkallat sådane förhållanden att känslan uppröres vid blotta åtanken derpå.
Jag är således ense med Hr Cederschjöld derom, att den författning K. M. d. 27 sisth Maj utgaf, och i hvars 15 § åt hvarje Svensk medborgare är tillerkänd rättigheten att få välja vistelseort, är både riklig till sin rättsprincip, och att den äfven skall medföra välgörande verkningar.
Jag instämmer äfvenså med Hr Cederschjöld i farhåga, att det i längden kan blifva allt för betungande för en och annan socken, om den, såsom fatligvårdssamhälle för sig, skall, utan understöd af angränsande socknar eller större fattigvärdssamhällen, tvingas alt underhålla alla de fattiga som kunna vilja inflytta; men då jag således instämmer med Hr Cederschjöld i det af honom åsyftade målet af en jemnare fördelning af fattigvårdsbördan, anser jag dock alt delta mål bör kunna vinnas på ett annat sätt än som han föreslagit.
Hr Cederschjöld har i första punkten föreslagit, att hvarje län genom dess innevånares försorg ovillkorligen skulle bereda arbetsförtjenst åt alla länet tillhörande personer.
Jag erkänner visserligen behofvet att arbete blir tillgängligt för dem, som deraf skola lefva.
Jag skulle likväl vilja föreställa mig det vara i främsta rummet angeläget, att i hvarje län varder inrättadt åtminstone ett tvångs-arbelshus; ty den egentliga bristen hos den sist utkomna fatligvårds-författningen ligger just deruti, att sockennämnd och uppsyningsman väl äga husbonderätt öfver de personer som falla på ett eller annat sätt fattigvården till last, men att de ingalunda äga någon egentlig utväg att tvinga dem lill lydnad, till hörsamhet, till arbete.
Det borde således beredas någon utväg, hvarigenom en sådan person kan tvingas till arbete och ordning, hvilket kunde ske sålunda, att en tvångs-arbetsinrättning funnes i länet, dit en sådan person kunde skickas på längre eller kortare tid.
Om han der uppförde sig väl, kunde han snart återsändas för att återgå till frivilligt arbete inom samhället.
Jag vill i detta afseende åberopa ett exempel på en arbets-inrällning, som lärer finnas inrättad i Upsala.
Jag beklagar, att landshm öfver Upsala Den 23 December f. ra. 415 län ej här är närvar., ty det är han sjelf, sora varit god och omtalt för mig denna inrättning, och som sagt att den skulle uppfylla just det mål, sora jag åsyftar, nemi. alt tjena såsom verklig korrektions-inrättning för sådane personer, sora eljest ej kunna förmås till ordning och arbetsamhet.
Deremot anser jag det mindre af beliofvet påkalladt, att i alla län inrätta arbets-kompanier eller arbetshus, som motionären föreslagit, eller för frivilliga arbetare, åtminstone icke några stadigvarande sådana, derföre att i de liesta år, då icke missvext inträffat, har jag åtminstone ej förnummit alt det varit omöjligt för arbetare alt kunna få förtjenst.
Det är visserligen sannt, alt under missvexlår, hvaraf Calmar län, likasom flere orter i Sverige, under sednare 2 å 3 åren varit hemsökt, har mången gång arbete saknats för den sökande, och för sådana tillfälliga förhållanden är det obestridligen af stor vigt, alt något gemensamt arbetsföretag upplänkes och företages.
Detta behöfver dock ej vara cn stående inrättning eller fotadl på några stora kostnader; frivilliga arbetare äro lätt styrda; — jag påminner mig hafva selat i en arbets-direklion för ett stort utgräfnings-företag, dervid 2 å 300 personer dagligen sysselsattes och hade endast en gammal afskedad korporal lill uppsyningsman.
Jag tror att i allmänhet — om vårt kreditsystem ordnas, och penningerörelsen, som nu är liflig, ej varder underkastad restriktiva åtgärder, eller s. k. slrypning, så skall, med de i landet befintlige tillgångar för industri och flit och med den allmänt vaknade hågen för industriella förelag, i de vanligaste förhållanden, den flitige arbetaren kunna alltid få förtjenst.
Vare dock härmed ej min afsigt att bestrida vidtagandet af sådana mått och steg, som denna försäkrar honom, om och dä det behöfs.
Den andra punkten innehåller, att de fattige, som ej kunna genom arbete förtjena sitt uppehälle, skola genom länets fattigstyrelses förfogande erhålla nödtorftig vård emot valuta i arbete.
Jag förstår här ej rätt motionärens afsigt.
Ar det den att de fattige skola hänvisas till en gemensam fatlig-inrättning för hela länet; då skulle jag för min del vilja motsätta mig densamma; ty jag anser dessa stora fattighus ej vara att rekommendera.
Vida bättre anser jag det vara, att de fattige utackorderas, så vidt möjligt är, i den ort der de finnas; det är då mycket lättare för sockennämnden, än för någon annan, att utackordera dem i den ort der de vistats, der de trifvas, der de älska att vara, der de hafva slägtingar och vänner som äro villige att lemna dem understöd.