Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke bestrida denna myndighets höga värde under de förhållanden som i Frankrike existera, men det är endast der Den 12 Juli f. m 231 centralisation och förmynderskap öfver alla näringar nått en sådan höjd som i Frankrike, som en sådan institution egentligen är af behofvot påkallad, men i andra länder der man lemnar personerne större frihet att på detta fält röra sig, är en sådan inrättning mindre nödvändig.
Det är visserligen sant att vi uti vårt land hafva en temligen skarp centralisation och ett temligen skarpt förmynderskap öfver näringarne, men dä vi nu hälla på att lösrycka oss undan dessa förhållanden, så vöre det kanske icke så alldeles bra att få en ny institution, som skulle blifva liksom en öfver-förmyndarekammare för alla menniskor.
Enl. min tanke vore det bästa sätt att under närvande förhållanden afhjelpa de olägenheter som blifvit öfverkiagade, nemi. att i främsta rummet Konungen och i andra rummet Depart:s-Cheferne äro öfverlastade med en sådan mängd olikartade göromål, vore, säger jag, bästa sältet det, att, på sätt Konungen redan en gång föreslagit, öfverlemna en del af dessa ärenden till Högsta Domstolens afgörande.
Jag medgifver att det finnes vissa betänkligheter dervid, hvilka af föregtde talare redan äro anmärkta, och det är äfven möjligt att det förslag, som i detta afseende för R.
St:r framlades, hade sina serskildta brister, i anseende till hvilka det icke kunde bifallas, men jag tror dock att man på denna väg skall kunna på ett mera tillfredsställande sätt lösa frågan, än genom det som här blifvit föreslaget.
Jag vill erinra att i fall så skedde, vann man derigenom ock den fördelen, att man jemväl påskyndade gången af de juridiska ärenderna, emedan man då uti Högsta
Domstolen skulle få en division, som hufvudsakligen sysselsatte sig med sådana mål, der lag stiftad enl. 87 §:n Reg.F. borde tillämpas, och en annan division, som egentligen sysselsatte sig med så - dana ärenden, der tillämpning ifrågakommer af de ekonomiska författmne.
Jag vill dock icke att någon skarp gräns emellan de ekonomiska och juridiska målen skulle updragas, emedan man alltid måste möta svårigheter vid det närmare bestämmandet af denna gräns, men för dem som tro att genom den föreslagna RegeringR:n man skulle öfvervinna denna svårighet vili jag anmärka, att f. n. en mängd ganska kinkiga ärenden afgöras i Högsta
Domstolen efter författmr som äro i ekonomisk väg stiftade.
Jag vill blott erinra om skiftes-mål, tull-mål, bränvinsbrännings-mål m. 11. som gå till Högsta Domstolen och afdömas efter författmr, af Konungen i Stats-Rådet utfärdade.
Ett annat sätt att afhjelpa de ifrågavar:de olägenheterna har jemväl blifvit antydt, nemi. att öka antalet af Stats-Rådets ledamöter.
Detta skulle medföra den fördel, att Depart:s-Chefernes möda derigenom skulle lättas, men, på sätt förut blifvit anmärkt, skulle likväl den förnämsta olägenheten qvarstå, nemi, den, att Konungen är öfverliopad af en sådan mängd göromål att knappt någon menniska dermed kan stå ut.
Det sätt åter som förekommer mig vara f. n. det enklaste bästa, och hvars användbarhet erfarenheten jemväl anvisat, vore en något utvidgad tillämpning af 43:dje §:n Reg.F. i den riktning, att man medgåfve Konungen att öfverlemna afgörande! af vissa ärenden åt
Den 12 Juli f. m. ett. visst antal Siats-Råd, t. ex. 4 eller 5.
För min del skulle jag anse 4 vara lämpligast, emedan detta är samma antal, som, då Konungen är frånvarande, föra Regeringen.
Om det lemnades Konungen öppet att öfverlemna sådana Regerings-ärenden, som här äro ifråga, åt 4 af Stats-Rädets ledamöter att i Konungens namn afgöras pä föredragning af en tjensteman inom vederborde Departement, så tror jag att man hade löst frågan på den väg som vore riktigast, naturligast och, som sagt är, af erfarenheten dessutom anvisad, ty, genom inträffade förhållanden och den ofantliga mängd ärenden som ligger öfver Konungen, har del understundom varit nödvändigt att upskjnta dem till dess Konungen rest bort, och då hafva de blifvit algjorde af en sådan auktoritet, hvars inrättande jag nu föreslagit.
Derigenom löste man den största svårigheten, sora är att afvältra den tunga bördan ifrån Konungen.
Derigenom löste man äfven väsendtligen den andra svårigheten, nemi. att bereda lättnad åt Depart:sCheferne.
Dessas tyngsta arbete är, dels att läsa och föredraga sina egna mål och dels att öfvervara de andra Depart:s-Chefernas.
Räda dessa åligganden skulle de till en hufvudsaklig del befrias ifrån, så att de endast undantagsvis behöfde öfvervara sådana ärenden, som tillhörde andra Departement, och endast behöfde läsa och föredraga de ärenden, inom deras eget
Departement, som ansågos vara af större och allmännare vigt.
Derigenom öfvervann man äfven den olägenhet att Depart:s-Cheferne skulle blifva alltför främmande i de ärenden, uti hvilka de tillstyrkte Konungen nya författmrs utgifvanden och der Konungen allena har beslutande-rätt.
Den kontinuitet, som man har ansett vara nödvändig och hvars vigt äfven jag i erkänner, blefve visserligen icke alldeles så stor som i en Regerings-Rätt, men om icke alltför täta ombyten skedde bland Stats-Rådens konsultativa ledamöter och Depart:s-Chefen i allmänhet vore närvande vid de ärenden som tillhöra hans Departement, eller om det, såsom fordom brukades, vore Exped.-Chefen som föredrog dessa ärenden, så hade man äfven häruti en garanti för kontinuiteten.
Då dessutom alltid tillfälle till inhemtande af uplysningar ifrån Kolbna måste stå öppet, så skulle äfven derigenom kontinuitet vinnas.
Mycket mera vore om denna sak att säga, men då man i alla fall icke här får framställa något bestämdt förslag, utan det tillhör Const.- Utsk., och då anmärknir af så många serskildta slag blifvit framställde, att det torde blifva ganska svårt att sammanjemka de olika meningarne, så tager jag mig friheten att endast föreslå, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke förklara, att R. o. Ad. erkänner behofvet, af att minska antalet af de besvärsmål, som nu i Stats-Rådet af Konungen afgöras, men anser det sätt dertill, som af Const.Utsk. nu blifvit föreslaget, icke vara antagligt.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm., i anseende till den redan långt framskridna tiden och enär flere ledamöter anmält sig till afgifvande af yttranden i denna fråga, hemställde att öfverlägg - Den 12 Juli f. m. 233 ningen må få upskjutas lill eftermiddagens plenum, lemnade R. o. Ad. dertill sitt bifall.
I anseende till angelägna embetsgöromål finnér jag mig nödsakad att hos R. o. Ad. vördsamt anhålla, att från och med den 30:de i denna månad, blifva, med bibehållande af min Rikdagsmanna-rätt, befriad updraget att vara såväl Bänkman som ledamot af StatsCtsk. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter Hr G r. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att utse en ledamot att ifrån den 15 dennes i st. f. Hr Fåhraeus inträda i SlatsUtsk.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. inkomna Betänk:n och Mern.:
N:o 106, i anledn. af väckt förslag om inrättande af en Svensk Lifförsäkrings-anstalt; N:o 108, i anledn. af återremiss af Betänk.
N:o 89, rör:de skjutsningsbesväret, och N:o 109, i anledn. af väckt förslag om indragning af Tullkammaren i Fahlun. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. f till 3 e. m.
Onsdagen den 12 Juli 1854.
Justerades pleni-prot. för d. 29 sisth April f. m.
Af tjenstegöromål förhindrad att vara ledamot uti Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk., nödgas jag, under vördsam anhållan att vid min Riksdagsmanna-rätt varda bibehållen, afsäga mig nämnda förtroende. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i Allm.
Besv. o. Ekon.Utsk. efter Frih. Wrede.
234 Den 12 Juli e. m.
Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s ledamöter, och befunnos dertill utsedde i Bevill 11 ings-Uts kottet: efter N:o 166. -Frih.
Stjerncrona, David Erik, och N:o 839.
Hr Rehnberg, Carl Gastaf; ,, 26.
Leijonhufvud, Axel Gabriel, och ,, 1753.
Hr Hedenstjerna, Johan Fredrik.
Banko-Utskottet: efter IV:o 2010.
Hr af Geijerstam, Johan Henrik; ,, 49.
Hr Bratt af Höglunda, Fullm.
Hamilton, Malcolm. Lag-Utskottet: efter N:o 2183.
Hr Gripensvärd, Jacob Olof; „ 1378.
Hr Lagerbjelke, Carl Oscar.
Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskottet: efter N:o 2144.
Hr Rosensvärd, Johan Henrik; ,, 11.
Hr Bonde, Knut Edvard.
Öpnades jemväl
Hrr Elektorers lista vid val af en Suppleant i StatsUtskottet efter N:o 2183.
Hr Gripensvärd, Jacob Olof; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: ,, 130.
Hr Munck af Fulkila, Claes Johan.
Fortsattes öfverläggningen om Const.Utsk:s Mern.
N:o 11, med förslag till ändring af åtskilliga stadganden i Reg.F. och Riksd.-Ordn. i afseende på behandlingen af en del Regeringsärenden.
Stjernstedt, Aug. With.:
Enär jag funnit, att alla de emot Const.Utsk:s Mern. framställda anmärkn:r blifvit af de talare, som på förmiddagen hafva upträdt till dess försvar, nöjaktigt vederlagde, hade jag icke ämnat besvära R. o. Ad., men då Hr Printzensköld på förmiddagen uttalat sin förundran deröfver, att den af honom framställda anmärkn., att
Konungamakten genom antagandet af detta förslag skulle förminskas, icke blifvit vederlagd, anser jag mig böra besvara densamma, ehuru jag vill minnas att icke blott en utan två talare på förmiddagen uptagit samma anmärkn.
Jag hyser den öfvertygelse, att all makt förringas och således äfven förminskas derigenom, att den neddrages till att handlägga och pröfva obetydligheter.
På samma sätt förhåller det sig med Konunga-makten, ty enl. min tanka D e n 1 2 Juli e. 111.
235 förringas den ganska mycket genom tidens uptagande med handläggning af en mängd obetydliga mål, hvarigenom den icke kommer i tillfälle alt uteslutande egna sin omtanka och verksamhet åt sådana större samhällsfrågor, som för Staten i sin helhet äro af mycken vigt.
Att denna åsigt delas > af många ledamöter inom detta Stånd, hafva vi på förmiddagen hört och att äfven K. M. Sjelf ansett sin makt icke blifva, genom afhändandet af dylika obetydliga mål, förminskad, derpå tror jag att man har det säkraste beviset uti den omständighet att K. M. vid 1844 års Riksdag aflat till R.
St:r en propos., deri, med begäran om tillökning i antalet af Högsta Domstolens ledamöter, det afsågs, att alla administrativa besvärsmål skulle dragas under nämnde Domstol.
Då ifrågavande förslag, i fall det af R.
St:r antages, kommer att underställas K. M., som derigenom blifver i tillfälle att pröfva, huruvida K.
M. anser detta förslag vara af beskaffenhet, bland annat, att åstadkomma inskränkning i Konungamakten, kommer man ju i tillfälle att med bestämdhet erfara hvad K. M. i ämnet tänker.
Emellertid skulle jag tro att, till följe af hvad som hittills förelupit, man icke i detta afseende behöfver någonting frukta från K. M:s sida.
Man har sagt, att derigenom att Depart:s-Chefen endast skulle vara närvar:de uti denna Regerings-Rätt, men icke ega rättighet att deltaga i 'besluten, skulle han der sitta såsom en stum åhörare.
Så har jag icke upfattat förslaget och så bör man icke heller upfatta det, ty han kan, när de under hans
Departement hörande ärender i Rätten förekomma, uti densamma taga plats, samt uti öfverläggningarne, ehuru ej i besluten deltaga.
Således saknar denna anmärkn, all grund.
Enär denna Regerings-Rätt blifvit satt i likhet med Högsta Domstolen, borde, säger man, K.
M. äfven hafva uti densamma 2:ne röster.
Jag anser detta icke vara af någon vigt, emedan K. M., såsom bekant är, uti Högsta
Domstolen icke begagnat sig af sin rättighet, utan fastmera flera serskilda gånger framställt propos. om afskaffandet af dessa 2:ne röster, men om den allmänna meningen skulle fästa en sådan vigt vid dessa föreslagna röster i Regerings-R:n, att förslaget endast med detta vilkor kunde antagas, vill jag icke sätta mig deremot; likväl har ingen ledamot framställt något sådant förslag såsom en gemensam tanke, och derförutan kan Coust.Utsk. icke derå fästa något afseende.
Palmstjerna anser jag den af åtskilliga ledamöter framställda anmärknm, att Depart:s-Chefen borde uti Regerings-R:n ega rösträttighet, icke vara af någon väsentlig vigt, men om detta förslag skulle blifva en gemensam tanka, så tror jag icke att det låter förena sig att på en gång K.
M. skulle ega 2 röster och Deparbs-Chefen äfven skulle ega rösträtt i Regerings-Rätten.
Då,'såsom jag i början äf mitt yttrande nämnde, jag anser, att de anmärkmr, som emot Coust.Utsk:s ifrågavande Mern. blifvit framställde, hafva blifvit nöjaktigt besvarade, får jag för min del vördsamt anhålla, att R. o. Ad. måtte låta det af Utsk. fram - 236 Den 1 2 J uli e. m lagda förslag blifva hvilande till nästa Riksdag, för att då slutligen afgöras.
En talare har på f. m. sagt att Konungen icke skulle få tid med alla besvärsmåls afgörande, äfven om man för Stats-Rådets ledamöter lättade föredragningen.
Alla de värde ledamöter, hvilka talat för förslaget, hafva undvikit att besvara den anmärkning, som jag och äfven andra gjort om möjligheten att på det sätt minska antalet af de mål, som i besvärsväg komma till Konungen, att man icke vände sig omedelbart till Honom från Landshöfdingarne eller andra ämb^tsmyndigheter af lista instantien.
Afven en annan utväg bör tagas i öfvervägande.
För rättigheten att få frän lägre domstol fullfölja ett ärende, är i vissa afseenden stadgad en bestämd summa, hvilken äfven skulle kunna utsättas för ekonomiska ärenders fullföljande, hvilkas antal derigenom komme att i högsta instantien minskas.
I alla fall tror jag det vara lättare för Konungen, än för hans rådgifvare, att medhinna göromålen.
Under den tid, jag var statssekreterare, såg jag en 70:årig Konung, som ej kände landets språk, 3 till 4 dagar i veckan afhöra enskild eller officiel föredragning, utom det att han derjemte skötte en vidlyftig brefvexling m. m.
Jag tror således icke det vara ogörligt att medhinna besvärsmålen, serdeles då man ihågkommer huru de afgöras, hvilket jag förmodar nu sker ungefärligen så, som fordom.
När föredraganden förmält hvad hvardera parten yrkat, hvad vederbide
Kollegii eller annan myndighets utlåtande innehöll, samt slutligen uttalat sin mening, och Stats-Rådets samtlige ledamöter deruti instämt: så samtyckte Konungen.
Voro deremot meningarne delade: så upsköt han sin menings uttalande, intill dess han i den officiella föredragningen hört enhvar sjelf förfägta sin mening.
Som det, vid besvärsmåls afgörande, är fråga om redan befintliga författningars tillämpning: så blir man lättare ense om beslutet, än då nya lagar skola stiftas, och olika grundsatser sammanjemkas.
Häraf följer att besvärsmålen, som till antalet äro många och till hvilkas genomläsning samt förberedande mycken tid fordras, ej vid afgörandet förordsaka så mycken tidspillan, som man föreställer sig.
Här har blifvit sagdt att Konungens rådgifvare ej kunna sköta sitt kall såsom lagstiftare, derföre att de hafva för mycket att göra med besvärsmålen.
Men om de, genom dessas afsöndring, mista i sakkännedom; så lärer lagstiftningen derpå icke vinna, utan förlora.
Man har anmärkt att, om en Reg.-Rätt tillsattes, blefve ärendena afgjorda på samma sätt som i en t. f. K.
Regering.
Men skilnaden är den, att Konungens rådgifvare äro, såsom medlemmar af regeringen, dels underkastade afsättning genom RiksRätt enligt 106 §, dels kunna de af Ständerna anmälas till entledigande enligt 107 §.
Reg.-F:n. Deremot skulle Reg.-Råden kunna endast genom Riks-Rätten skiljas från embetet.
Förevarande förslag innehåller, alt man genom serskild
Den 12 Juli e. m. 237 stadga, stiftad enligt 87 § Reg.-F:n, skulle bestämma hvilka mål, som böra till Reg.-Rätten afsöndras.
Till följe häraf komme Konungens magt och rätt att i detta hänseende bestämmas af civil-lag, då den i alla andra fall utstakas af grundlag.
Det sednare måtte vara riktigt, men det förra oriktigt.
Det finnes ett sätt att lindra Depart.-Chefens föredragningsbesvär, utan att målen derigenom befve lidande.
Det vore att återgå till den förra tidens bruk dä Expeditions-Sekret:ne hos Konungen föredrogo mångå besvärsmål.
Men numera borde Depart.-Chefen, såsom tillförene icke skedde, vara tillstädes.
Man synes åsyfta att Expeditions-Sekretme skola föredraga besvärsmål len i Reg.-Rätten.
Lika väl kunde det ske i Stats-Rådet.
Det kostade dem hvarken mer eller mindre möda.
ExpeditionsSekretme borde då icke, såsom i den gamla tiden, vara oafsättliga embelsmän, utan befinna sig i samma ställning som Expedititions-Cheferna d. v. s. kunna godtyckligt entledigas.
Eljest kunde ej på dem tillämpas föreskriften i 38 § Reg.-F:n att föredraganden skall nedlägga sitt ämbete då han vägrar sin kontrasignation, utan alt kunna återtaga det förr än Rikets Ständer hans förhållande gillat.
Förfore man på detta sätt, så befriades Depart.-Chefen från arbete och tidspillan med utredning af mål, som äro af intrasslad beskaffenhet, men dock i det hela af ringa vigt.
Ingen rubbning i ärendenas gång skulle härigenom upp komma, ej heller någon betydlig kostnad vållas.
Cederström anförde på f. m. att Högsta Domstolen jemväl afgör mål i Konungens namn.
Men det sker efter lag, som Konungen och R.
St. gemensamt stiftat, hvaremot de mål, som Reg.-Rätten borde pröfva, afgöras efter sådana författningar, som Konungen ensam stiftar.
St. hafva icke der det inflytande, som de ega i afseende på allmän lag, och kunna derföre icke med samma tillförsigt öfverlåta tillämpningen åt embetsman, utan måste förlita sig på Konungen och hans rådgifvare både såsom tillämpare och lagstiftare.
Frih. af Ugglas har såsom ett alternatif föreslagit Högsta
Domstolens förstärkande med flera ledamöter.
Vid 1844 års riksdag framstälde Konungen sjelf enahanda utväg.
Men jag] upprepar hvad som förut blifvit nämndt, att det fordras helt andra kunskaper i förvallnings-ärender, än i domstolsmål.
I de förra är det fråga om Rikets sannskyldiga nytta och i de sednare om bokstaflig rättvisa.
Den böjlighet, som måste ega rum i förvallnings-ärender, gäller icke i afseende på domstolsmål, der ordalydelsen måste strängt följas.
Hvad som för allmänt och enskildt väl kan tillfälligtvis vara helsosamt, gäller icke vid lagskipningen, der den oböjliga bokstafven måste tillämpas.
Derföre ser man ock att det vanligtvis misslyckas, när man använder domare i förvaltande embeten, ty de kunna svårligen lösgöra sig från den stelhet, som de juridiska formerna hos dem inplanlat, och som icke är nyttig vid förvaltnings-ärenders behandling.
Samme talare har vidare omförmält, huruledes K:s rådgif - 238 Den 12 Julie m. vare borde bedöma ärendeme ur högre synpunkter oell ej genom en mängd småsaker neddragas i detaljer.
På f. m. yttrade jag mig om de allmänna grundsatserna i detta hänseende och jag vill nu genom ett exempel ytterligare försvara min mening.
Det hände för flera Riksdagar sedan att en af vårt stånds ledamöter, som återkommit från Frankrike, sade sig hafva studerat fransyska beskattningsväsendet, och önskade få här införa de allmänna grundsatser, hvilka i nyssnämnde land voro gällande.
Han insattes i Bevilln:s-Utsk. för att der hafva tillfälle ombilda våra beskattnings-lagar.
Men han hade icke länge varit i Utsk. förr än han klagade deröfver att man där föga befatlade sig med allmänna grundsatser, utan nödgade honom yttra sig om den eller den skulle betala 20 R:dr eller 200.
Jag befarar att så kommer att gå med en hvar sorn blot t sysselsätter sig med grudsatser, utan afseende på deras användbarhet, vare sig i lagskipningen eller beskattningen.
Frih. af Ugglas har ytterligare sagt, att om det i RegeringsR:n ginge en part emot, kunde han hos Konungen söka nåd.
Jag har icke hört talas om nåd i förvaltnings-mål, utan endast i brott-mål.
Jag skulle således tro, att nåd här icke kan komma i fråga och alldraminst att Konungen skulle, till följe afförfattnmes misstydning genom RegeringsRm, utfärda lagförklaringar under form af nådebevisningar.
RegeringsRm, sade samme talare, borde sammanföra Kolhnas yttranden till ett helt.
Jag har icke förstått meningen med RegeringsRm vara att bilda ett Kolhm generale, som skulle vara öfver alla de andra och sammanföra deras yttranden till ett helt, utan att RegeringsR:n borde i högsta instans afgöra mål, som af något särskildt Kolhm blifvit pröfvade.
Hvartill skulle det tjena att blott 2 RegeringsRåd borde vära tillstädes vid förvaltnings-måls föredragning i StatsRådet, om man tillika ville hafva hela Rättens yttrande.
Möjligen skulle de båda ledamöterne bara tillse, om vederbörande Depart:s-Chef dragit nytta af den undervisning han fått i RegeringsR:n, när han der afhört öfverläggningar och beslut.
Lagerbjelke har anmärkt olämpligheten att hos Konungen föredraga de små och obetydliga ärender, som nu i StatsRådet förekomma.
Såsom exempel derpå har han anfört frågan om ett fönsters anbringande på ett plank.
Ja, det är just felet, att man envisas med att låta sådana mål komma till högsta instantien.
Hvarföre skulle de icke kunna stanna hos något Kolhm, som ägde att slutligen afgöra dem?
Men man vill icke höra på det örat, utan nödvändigt låta dem gå till högsta instantien.
När de då blifva öfverhopande för StatsRådet, så vill man för deras myckenhets skuld tillskapa en ny myndighet.
Samma talare har sagt, att om man än lindrade besväret för Depart:s-Cheferne, så skulle dock de konsultativa StalsRåden blifva förmycket betungade.
Jag tror likväl att för dem blefve det icke värre än för ett Justitiae-Råd eller en President, eller Den 12 Juli e. m. 239 andra civila ämbetsmän att sitta 5 eller 6 dagar i veckan på ämbetsrummet.
Här har omförmälts att i andi a länder är inrättad en conseil d’état, mot hvilken RiksR.n skulle svara.
Jag invänder, att der har man icke, såsom här, sjelfständiga Kollegier, hvilka utreda ärendena, utan blott beroende minister-byråer, och måste fördenskull taga sin tillflykt till en conseil d’état.
Det står i förslaget, att i vederbör:de Depaft. skola ärendena beredas till föredragning i Regerings-R:n.
Efter hvad jag tyckte mig finna, ville man tolka detta stadgande så, att Depart:sChefen skulle derigenom erhålla kännedom om de ärender, som ° O föredrogos i Regerings-R:n och om hvad der förefölle.
Asyfiar man härmed, att den Exped:s-Sekret., som föredroge i Regerings-R:n, först skulle inhemta Depart:s-Chefens mening om sitt tillstyrkande och sedermera för honom omtala hvad RegeringsR:n derom beslutit, så kunde det hända, att Regerings-Råden tyckte illa om att hafva så litet sjelfständiga föredragande, samt fördenskull gjorde så ringa afseende på deras tillstyrkanden, att Depart:s-Chefen icke hade något gagn af deras mellankomst.- Vill man använda Exped:s-Sekret. till föredragande, så synes mig bäst vara, om sådant skedde i StatsRådet under Depart:s-Chefens närvaro.
Man här sagt, att gränsen för Regerings-R:ns befattning icke behöfde närmare utstakas, än som skett, emedan Högsta
Domstolens åligganden icke heller vore i författmne noggrannare bestämda.
Jo, de äro genom Reg.F.-n och allmänna lagen närmare bestämda.
Att Högsta Domstolen dessulom begagnas såsom ett rådgifvande Kolhra, hvars Utlåt, äfven i andra mål än lagstiftnings-frågor infordras, torde ej vara alldeles riktigt; och jag skulle undra om icke ett eller annat Justitiae-Råd någon gång gjort invändningar deremot.
Enl. min tanka är JustitiseKansleren eller, om hans hörande icke vore tillräckligt, JustitiaeStats-Ministern, den, hvars utlåt, man i sådana fall borde inhemta.
Frih. af Ugglas har trott, att besvärsmålen skola, om de fortfarande afgöras i StatsRådet, komma att af Const.Utsk. användas till anmärkn:s-anledn:r, på sätt vid innevar:de Riksdag skett.
Ett gammalt ordspråk säger, att den, som vill sjunga, får nog visor.
Att så redan är förhållandet med Const.Utsk., derpå hafva vi under innevande Riksdag haft bevis, enär Utsk. tagit till anledn. för sina anmärkmr den omständigheten, att K:s Rådgifvare icke hafva följt nog mycket liberala, utan prohibitiva grundsatser i Tull-lagstiftningen.
Detta angår systemer, i fråga hvarom man alltid kan göra anmärkmr; men på dem syfta hvarken Reg.F:ns eller ansvarighetslagens bud.
Hr Cederschiöld har sagt, att rättvisa borde framför allt iakttagas, och att Konungen icke borde ega att genom det sätt, hvarpå förvaltnings-ärender i StatsRådet afgöras, gynna den ene på den andres bekostnad.
Jag anhåller i anledn. häraf få erinra, att största delen af förvaltnings-ärender angå icke tvister mellan enskildte, utan mellan dem och Kronan.
Hvad Kammar - 240 Den 12 JuI i e m.