Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. aflyfta en hel mängd af de mål som möjligen kunde af annan myndighet behandlas, men jag tror icke alt detta behof är så trängande, att man derföre utan besinning bor antaga Utsk:s fösevartde förslag.
Jag har nyss hört en talare med sakkännedom säga, att besviirsmålens antal icke är så betydligt.
Jag har äfven å den andra sidan hört detsamma, men att målen skola vara af så invecklad natur, att de af denna orsak fordra serdeles omsorg och tid i och för deras pröfning.
Till stöd derför har man anfört, att ett mål hos K.
M. hvilat oafgjordt sedan 1600-talet.
Detta bevis iir af föga vigt, ty har måiet icke kunnat afgöras af den auktoritet, som hitintills dermed haft att sig befatta, så är fara värdt, att en Regerings-rätt icke kommer längre dermed, utan säkerligen komma de omständigheter, som intill denna dag förhindrat målets afgörande att fortfarande blifva ett hinder jemväl för Regerings-rätten.
En sakkunnig talare har jemväl yttrat, att vid de tillfällen, då IC.
M:s tillförordnade Regering handlagt ärendena, hafva de haft sin jemna gång.
De hafva ganska skyndsamt blifvit expedierade och öfverliggande mål hafva med slut blifvit afhjelpte.
Det ölen allmänt känd, t. o. m. ganska allmänt känd sak, att under tillvaron af Interimsregeringen blefvo målen alldeles icke efter lil 11.
41 642 Den 28 Februari f. m. liggande, hvilket man dock haft skäl förmoda af en så sammansatt auktoritet för deras handläggning.
Således måste någon annan grund än målens beskaffenhet och mängd förefinnas derför, att StatsRådel är så öfveihopadt af göromål eller rättare sagdt derför, att målen der icke så skyndsamt kunna afgöras sorn allmänheten fordrar och önskar.
Man har äfven sagt, att åtskilliga förslag blifvit framställda, hvilka icke äro lämpliga att vidröra, emedan de icke kunna blifva föremål för afgörande; men hvad som är ett faktum, mine Hrr! ett alldeles oemotsägligt faktum är, att Högsta
Domstolen är öfver höfvan öfverhopad af göromål.
För min del önskar jag en förstärkning af Högsta
Domstolen och denna förstärkning synes mig fullkomligt kunna fylla hvad som med den föreslagna Regerings-rätten åsyftas.
Det går icke ur mannaminne, när vi voterade bort den s. k.
Allmänna Arendernas Beredning, som likväl var för ärendenas handläggning och beredning en ganska nyttig institution; men hvarföre gjorde vi det?
Jo! derföre, att ett ganska ringa antal mål öfverlemnades till dess handläggning, derföre att dessa platser bortgåfvos nära nog som sinecurer.
Man har sagt, att det vore svårt att på Högsta Domstolen öfverflytta besvärsmålen på den grund, att man kan vara en förträfflig jurist, utan att vara en förträfflig administratör; men det är K. 51. och Dess Regering som skola tillsätta Regerings-rätten.
Jag kan icke förmoda, att någon tillförlitligare slagruta att vinna förträfflliga förvaltare inom Regerings-rätten skall finnas, än för utseende af ledamöter i Högsta Domstolen.
Jag kan icke göra mig det inskränkta begrepp om en ledamot i denna domstol, att han ju icke skulle kunna vara en förträfflig administratör eller åtminstone en klok och förträfflig bedömare af administrativa ärenden och författn:r.
Icke eller kan jag föreställa mig att Regerings-rätten iner än Högsta Domstolen skall tillerkännas och komma att utöfva en godtycklig makt.
Regerings-rätten tillkommer endast tillämpning af ekonomiska författntr och vid sådant förhållande kan jag icke inse, hvarföre icke Högsta
Domstolen likaväl kan tillämpa dem.
Af historien känna vi, hvad äfven Ordföranden i Const.Utsk. omnämnt. sammansättningen af det fordna rådet.
Det utgjordes af 18 ledamöter, som omsider fördelades på 2:ne divisioner, af hvilka den ena tillkom handläggningen af besvärsmålen.
Jag finner således icke, hvarföre det icke vore lämpligare, att, då det är absolut afgjordt, att det för samhällets behof, för lagskipningens jemna gång är nödvändigt att en förändring åstadkommes, och då det är kändt och erkändt, att Högsta
Domstolens göromål äro så öfverhopande, att balansen årligen ökas, vi börja med att öka antalet af ledamöter i denna Domstol med så många, som skulle komma att utgöra Regerings-rätten.
En sådan förstärkning af Högsta
Domstolen skulle hafva den välgörande verkan, att den kunde biträda
Domstolen i dess närvande åligganden och derjemte öfvertaga de ifrågavande målen, hvilka, såsom jag tror, icke kunna blifva mångå.
Det är vis - Den 28 Februari f. m. 643 serligen sagdt, att de administrativa målen hafva ökats i en ganska betydlig proportion.
Detta är likväl en följd af samhällets framåtskridande och utveckling och måste framgent så blifva.
En talare, den der jag måste anse som en auktoritet,. nemi.
Hr von Koch, har sagt, att en ny anordning af målens behandling inom Konungens StatsRåd skulle i betydlig mån undanrödja svårigheten för handläggningen af den mängd mål, som nu der fökomma.
Yi hafva oss alla bekant, att K.
M. underskrifver beslut i mål, sorn visserligen icke höra till Högsta Maktens pröfning.
Om detta kunde undvikas utan att man inrättade ett nytt embetsverk, skulle jag tro det vara välbetänkt.
Jag finner alltid betänkligheter, mine Hrr, att belasta Staten med nya embeten och nya aftöningar, men jag måste äfven bekänna, att då nyttan af dylika upoffringar blifver konstaterad, måste den ekonomiska åsigten gifva vika, men ännu är jag icke öfvertygad om ändamålsenligheten af den föreslagna åtgärden.
Tvertom af hvad, som blifvit sagdt för och mot densamma, finner jag mig böra stanna midt emellan och kommer alltså i tvekan, huruvida man ännu funnit det rätta, och derpå måsto jag grunda mitt afslag å Betänk.
Öfver l:sta punkten i Hr Åkermans yttrande nemi. den ang:de behofvet af besvärsmålens skiljande från K.
M. skall jag icke vidare yttra mig, då jag sjelf erkänt detta behof.
Deremot anhåller jag att få till besvarande uptaga några af de anmärkrur, som blifvit framställda emot sättet, hvarpå jag och flere talare trott, att ett sådant målens afskiljande skulle kunna verkställas.
Det egentliga skälet, hvarföre man ansett förändringen böra åstadkommas genom inrättandet af en Regerings-rätl, har hufvudsakligen bestått i ett ofta uprepande af, att denne rätt skulle tillvägabringa en viss continuitet i de ekonomiska frågornas afgörande, och man har tillika sagt, att om Högsta
Domstolen skall afgöra dessa mål, blifva dess Domar den ena dagen af en beskaffenhet och, då K.
M. förändrat en författn. den andra dagen helt annorlunda.
Jag kan likväl icke fatta hvad man förstår med denna continuitet i författningar, hvilka måste förändras efter tidsförhållanden och i hvilka man i många fall icke önskar någon continuitet.
Man har äfven sagt att Regeringsrätten vore lämplig att föreslå K. M. ändringar i författn:r.
Således skulle denna institution erhålla en serdeles amfibisk natur, dä man på ena sidan påstår, att den skulle åstadkomma den så mycket omtalade continuiteten, men på den andra att den icke destomindre skall upgifva förslag i förändringar i författn:r, hvarigenom så vidt jag kan förstå, denna continuitet just uphäfves.
Fråga kan icke vara om annat, än att tillämpa gällande lagar, och lika litet anmärkningsvärd! det är, att Högsta
Domstolen ena dagen dömer efter en lag. och den andra, då lagen blifvit förändrad, dömer efter en annan lag, lika litet lärer det väl, i G44 Den 28 Februari f. m. fråga om ekonomiska förfaltmr, väcka någon upmärksamhel, om pä enahanda grund olika beslut utfärdas.
Det är mig alltså obegripligt, hvaruti den s. k. continuiteten består.
Visserligen är det en möjlighet, att ledamöterne i en Regerings-räll, hvilka under liera är innehaft sina embeten, skola alltid lika tolka författmr, intilldess de blifva ändrade; men en sådan continuitet kan enl. min åsigt icke förutsättas äfven hos SlatsRådet.
Depart.-Chefer och StatsRådct säger man ombytes af olika orsaker.
Det är sant, men icke ombytas de derföre att de skola tillämpa författmr på annat sätt än de efter sin ordalydelse böra tillämpas, ty då har man en mycket genare väg till målet, nemi. alt ändra författmne.
Här har blifvit yltradt att det vore serdeles olämpligt att lill Högsta
Domstolen öfverlemna domsrätten i administrativa frågor.
Detta medgifver jag.
Jag har också aldrig yrkat att cn sådan domsrätt skall updragas åt Högsta Domstolen.
Jag och de med mig liktänkande hafva endast haft för afsigt att K.
M. må bestämma, hvilka mål äro af den beskaffenhet alt de utgöra rättstvister, hvilka böra öfverlemnas till Högsta Domstolen.
Jag har redan yttrat att enl. mitt förmenande antalet af dessa mål icke är serdeles stort och jag har äfven updragit skillnaden emellan dem och de administrativa målen, på det sätt att de förra röra tvister emellan enskilde personer och i hvilka tvister staten icke har något intresse.
Deremot bestrider jag på det högsta att administrativa ärenden, som hafva afseende på det allmänna, på statens förvaltning och hushållning skiljas från Konungen.
1 delta hänseende förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff att det vore i högsta måtto olämpligt att flytta dessa ärenden till en administrativ rätt, som skulle motverka alla förändringar; sådant blefve utan tvifvel det sannolika.
Man har sagt att det vore skadligt för det allmänna att afgörandct af vissa frågor upskjutes intilldess Konungen reser till Norrige eller till inrikes aflägsna orter.
Jag vill icke bestrida alt man ju icke häri har rätt, men detta exempel har blifvit framdraget för alt bevisa dels att Konungen icke är angelägen alt deltaga i dessa mål, dels att Konungen utan betänklighet och utan att någon skada skett öfverlemnat åt fyra ledamöter af Sitt StatsRåd alt afgöra deni, dels alt de blifva lika val afgjorda, som om de pröfvas af K. M.
En talare bakom mig har yttrat, att om besvärsmålen afgjordes utaf en afdeln. inom konseljen, skulle allmänheten stanna i okunnighet om huruvida Konungen deltagit i besluten, och klandret mot detsamma skulle alltid riktas mot Konungen, ehuru han i målens afgörande icke haft någon del.
Detta kan vara möjligt, men oaktadt vi alltsedan är 1809 haft en Högsta Domstol, i hvars beslut Konungen, så vidt jag vet, icke under dessa snart förflutne 50 åren någonsin deltagit, är likväl opinionen i landet att Konungen i målens afgörande tagit del så stark alt okunnige personer bland allmogen såsom ålderstigna qvinnor m. fl. öfverhopa Konungen med besvärsskrift^!' och klagomål öfver Högsta Domstolens beslut.
Hr Just.-Kanslern von Koch, om han på detta rum är närvartde, kan vitsorda det myckna besvär han har af De ii 28 Februari f. m. 645 dessa faesvärsskrifter, som vauligen remitteras till honom.
Denna folkopinion kan icke utrotas äfven om förändring skulle åstadkommas.
Man har vidare jemfört Regerings-rätten med Conseille d’etat i Frankrike eller som den i England kallas Private council.
Denna jemförelse synes mig ganska haltande;, ty i Frankrike har man hvarken Colkr eller sä många andra institutioner som hos oss, utan conseille d’etat pröfvar alla slags mål, icke hlott de s. k. besvärsmålen, utan den har äfven hela landets förvaltning om hand.
Meningen kan väl icke vara att fråntaga Konungen denna förvaltning och öfverlemna den åt Regerings-rätten.
Hvad conseille d’etat i öfrigt beträffar äro ledamöter der icke oafsältlige utan tvärtom.
Regenten kan således när han finnér att denna myndighet icke utöfvar sin förvaltande-rätt såsom Ilegenten önskar, och då skiljer han dem från sitt embete.
Dti Ilegerings-rälten blifva ledamöterna oafsältlige, och just deri ligger en ganska stor våda när det är fråga om att vi skola hafva en förvaltande myndighet skilj il från Konungen.
Det är också derföre mera att befara att, såsom jag förra gången yttrade, Regerings-rätten skulle hafva ett gubbhus eller en pensionsanstalt, emedan göromålen der blifva så beskaffade att ledamöterne kunna der qvarblifva ända intill sednaste ålderdomen, hvaremot ledamöterne i Högsta
Domstol icke kunna uthärda längre än till pensionsåldern.
Dessutom är det oundvikligt att till ledamöter i Högsta Domstol utses personer med stor arbetsförmåga, stort anseende och stora kunskaper, åtminstone öfverstigande det mått, som i allmänhet blifvit menniskor beskärdt.
Till ledamöter i Regerings-rätten åter är det icke omöjligt att unga personer utses, hvilka finna det ganska angenämt att undfå en hög rang, med hög lön, eller också gamla personer, hvilka icke äro användbara lill något annat.
Hr Akerman har sagt alt kompetentsfrågor afgöras af lägre myndigheter.
Enl. min åsigt är detta ett fullkomligt misstag, och jag tror att dessa frågor icke kunna förekomma förr än hos den myndighet, som är Konungen närmast; och Hr von Köchs mening liar troligen åfven varit den, då han sagt att när en Domstol liar att välja på tre instanser, dit ett ärende kan hänskjutas, stannar Domstolen i stor förlägenhet och det blir nästan omöjligt all bestämma hvarthän målen skola hänvisas.
Man liar sagt att man icke hör afslå en reform derföre, att den medför kostnader, men om man kan lä en reform för godt pris är det väl skal att antaga den, serdeles om den är bättre än hvad man har.
Jag hembär Frih. af Ugglas min tacksnmhet derför att han har vitsordat min upgift alt besvärsmålens antal icke upgå till mer än 7 å 800 och detta stärker ännu mera min öfvertygelse att genom deras hänvisning till Regerings-rätten, denna sysselsättning blir allt för ringa för att utgöra ett serskildt embetsverk.
Häraf hemtar jag ytterligare stöd för den åsigten att målen skola kunna afgöras i en serskild afdeln. af konseljen, såsom Hr von Koch föreslaget, ehuru jag icke ur flere synpunkter kan gilla hans redaktion.
I de 11 rr:rs minnen, hvilka lika med mig deltagit i beslutet om dea s. k. Departts-Styrelsens införande, återkallar jag, om icke 646 Den 28 Februari f. m. meniugen med de consultativa StalsRåden var att de skulle afgöra besvärsmälen, som från konseljen borde afskiljas, och att dessa StatsRåd skulle afgifva en kort berättelse om de mål, hvari de fattat beslut.
Jag deltog den tiden i ganska mänga konferenser innan ärendet förekom på Riddarhuset och jag erinrar mig ganska väl att detta var det förnämsta motivet för förändringen åtminstone inom det parti, till hvilket jag hör. eller det liberala, som icke vill hafva några konsultativa StatsRåd, emedan de önskade att alla dessa mål skulle dragas från Konungen, icke destomindre tillkommo dessa konsultativa StatsRåd för att bereda l)epart:s-Cheferne lättnad i deras arbeie.
Att detta kan ske utan någon förändring af grundlagen lärer val Frih. af Ugglas, som sjelf är ledamot af StatsRådet hafva sig bekant, enär han sannolikt vid flera tillfällen redan rinder sin korta tjenstetid kunnat öfvervara föredragningen af besvärsmälen, utan att hvarken de Depart:s-Chcfer, till hvilka målen höra, eller K.
M. varit närvartde; och om jag icke är alltför illa underrättad, har man icke tillåtit Depart:s-Chefen att sjelf föredraga sådana ärenden i StatsRådet.
Så har åtminstone förhållandet varit i Ecklesiastik-Repart. och efter hvad jag hört sägas jemväl i Civil-Depart. l)et går således ganska väl an att bespara Depart:s-Chefen denna tunga och låta delta arbete verkställas af någon skicklig tjensteman inom hvarje Depart., för hvilken man har förtroende, och hvilken sedan fullständigt afgifver redogörelse, som af StatsRådet kan kontrolleras.
Man har sagt att år 1844 väcktes förslag derom att besvärsmälen skulle öfvcrlemnas till Högsta Domstolen, men att delta förslag förkastades.
Detta är ganska sant, men delta härleddes af llr von Hartmansdorff och några prester.
Hade delta förslag blifvit antaget är det min öföfvertvgelse att vi nu icke behöft debattera om Regerings-rätl och om den möda Depart:s-Chefernc få nedlägga på besvärsmälen.
Jag föreställer mig att vi kunna hafva en erfarenhet i detta fall att åberopa från brödrariket Norrige.
Såvida jag icke missminner mig lät K. M. den 25 Okt. 1825 i Norrige utfärda en förfaltn., enl. hvilken K. 51. öfverlemnade ät vederbörnle I)epart:s-Chefer all ensamt afgöra en mängd sädane mål, som närmast kunna hänföras till hvad man här kallar besvärsmål.
Har nu K.
M. kunnat i Norrige öfverlemna afgöranderätten i dessa mål till Departs:s-Chefer eller till vissa StatsRåd, lärer han äfven vara oförhindrad att göra det i Sverige, och han har, såsom jag redan nämnt, äfven gjort det, utan att dertill erfordrats någon grundlagsförändring och utan tillökning af ledamöter i StatsRådet.
Jag tror således att om man låter en förändring härutinnan ankomma på Regeringen skall den nog på ett eiler annat sätt skiljas från besvärsmälen och då upgifva de mål som skola öfverlemnas åt en serskild myndighet.
Ämnet är redan af förcg:de talare så fullständigt utredt, så många skäl hafva blifvit anförda såväl för som emot den föreslagna grundlagsförändringen, att jag Den 28 Februari f. m. 647 skulle anse mig brista i grannlagenhet emot R. o. Ad., om jag nu skulle försöka alt uprepa livad som här med mera skicklighet och sakkännedom blifvit yttradt.
Jag underlåter delta så mycket heldre, sorn jag hyser någon tvekan, huruvida förslaget bör antagas eller om man, såsom andra ledamöter tillstyrkt, hör öfverlåta till en afdeln. af StatsRådet att afgöra de s. k. besvärsmålen.
Emellertid har ingen talare kunnat förneka, att ju icke Konungens och Hans Rådgifvare f. n. äro så öfverhopade af göromål, att någon lättnad deruti mäste göras.
Ett förslag härtill är nu under discussion, och, enl. hvad jag fått mig bekant, är detta förslag af ett Riksstånd redan förkastadt. livad R. o. Adis beslut än må blifva, kan del icke betraktas annorledes än såsom en opinionsyttring i frågan och då jag hyser den förhoppning att, om detta vigtiga förslag kommer att förfalla, Coust.Utsk. är betänkt på att inkomma med ett förslag i ämnet.
Jag har begärt ordet egentligen endast för att bemöta åtskillige talarns yttranden, afgifna i det syfte, att besvärsmålen böra till Högsta Domstolen öfverlemnas, och alt antalet ledamöter derstädes skall tillökas.
Jag tror, att de, som hylla denna åsigt, hafva ett oriktigt begrepp om besvärsmålens beskaffenhet, ty de äro af en fullkomlig administrativ och icke juridisk beskaffenhet med högst få undantag.
Man har såsom skäl för dessa måls öfverflyltning till Högsta Domstolen åberopat skiftesmålen.
En talare bar sagt att, i händelse förslaget antages, det vore af vigt, att skiftesmålen skulle öfverlemnas åt Regeringsrätten.
Jag vill derom icke yttra mig, men jag tror, alt en hvar skall finna att i skiftesmålen förekommer frågan om mitt och ditt och således kunna dessa mål vida lättare än de administrativa målen öfverlemnas lill Högsta Domstolens afgörande.
Jag anhåller ali få framdraga några exempel på administraliva mål.
Det inträffar nemi., att fråga upkommer om vägledning inom ett härad, hvilken skall af K.
Befhtde afgöras, sedan vederborde vid Domstol blifvit hörde, då en del påstå alt den och den vägen skall blifva en allmän väg och andra åter vill hafva en annan o. s. v
Det är då ett ganska kinkigt åliggande för den administrativa mjndigheten alt meddela ett beslut i denna fråga, som för det allmänna är nyttigast.
Emot detta beslut anföras besvär, som omsider af K. M. afgöras.
Jag tror, att dessa mål böra i administrativ väg afgöras.
Vidare kan det upstå fråga om anläggandet af ett utskänkningsställe på landet.
Det gifves orter, der sådana ställen erfordras, hvarest resande allmoge nödgas alt tillbringa natten.
Häröfver höras vederbörande i sockenstämmor, då en del tillstyrka, andra åter afstyrka anläggningen.
Äfven detta skall af administrativa myndigheter afgöras.
Äfvenledes kan upkomma fråga om anläggning af qvarn.
Det är möjligt, alt äldre qvarnegare motsätta sig anläggningen, emedan den gör intrång i deras rättigheter.
Då måste det utredas om så stort mäldelrång inträffat, att anläggningen behöfves eller icke.
En fattigvårdsfråga kan förekomma af den beskaffenhet, att en person begär understöd af en socken, men socknen säger nej.
Då skall den administrativa myndigheten tillse, huruvida denne person är berättigad till fattigvård 648 Den 28 Februari f. m. eller icke, oell i förra fallet huru mycket socknen skall gifva honom.
Det kan vara fråga om en bro-anläggning, som är af slör vigt för vissa trakter men för andra äler icke.
Då blifver fråga om härader eller blott vissa socknar skola deri deltaga.
Det iir en vigtig fråga, som fordrar stor lokal-kännedom och mycken noggrannhet vid dess afgörande.
Jag har anfört dessa exempel för att visa, alt de administrativa besvärsmålen äro af beskaflenhet, att de icke rätt väl lämpa sig för afgörande, i Högsta Domstolen.
Det är klart att ledamöterne i denne Domstol äro skyl dige alt döma efter lagens bokstaf: hvaremot de administrativa målen äro af den beska (lenhet, alt en viss känsla af rättvisa och nit för det allmänna måste göra sig gällande vid deras afgörande, att deras afgörande måste helt och hållet lämpas efter hvad, som är mest gagneligt för det allmänna.
Jag tror således, att det icke voro lämpligt, att om detta förslag förkastas, förstärka antalet af Högsta
Domstolens ledamöter och åt denna division öfverlemna de administrativa besvärsmålens afgörande.
Denna tanke har jag velat uttrycka, på det att Coust.Utsk. icke mätte förnya det förslag, som K.
M. vid 1844 års riksdag afgaf och blef, som mig synes, med skäl af R.
St. afslaget.
Då jag för öfrigt yttrat, att jag icke anser mig böra ingå i frågans helhet, har jag intet vidare att tillägga.
Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfårdadt til fortsättande af plenum på e. m. lil. 6.
Jag anhåller att i största korthet få bemöta några anmärkntr.
Emot den talare som under åberopande af 8:de §:n Reg.-F. skall hafva föreslagit, att besvärsmålen skola afgöras och besluten utfärdas under K. M. Secret., har blifvit framkastad en förebråelse.
I händelse den riglades emot mig, får jag förklara, att jag aldrig yttrat mig så, hvadan jag alldeles icke kan taga åt mig denna förebråelse.
Vidare har man talat om den conseqvens oell continuitct i besluten, som skulle förefinnas hos Regerings-rätten derigenom, att dess ledamöter icke så ofta som StatsRådefs ombytas.
Jag åter tror att i sjelfva förslaget ligger ännu mera skäl att befara att denna conseqvens och continutet afbrytes hos just Regeringsrätten, emedun icke alla ledamöterna behöfva öfvervara alla mål, utan endast 4 om 3 äro ense om besluten.
Deri ligger en fara, att besluten blifva stridande emot hvarandra, och att man i fråga om conseqvens och contuinitet icke har mycket att hoppas.
Vidare har man förebrått mig för det jag skall hafva emot förslaget anmärkt, att deri saknas föreskrift om föredragningen, och att jag skall hafva yttrat mig på annat sätt nu än då fråga var om ändringar i Riksakten.
I detta afseende åberopar jag 24:de §:n i K. M. Propos.
På grund af hvad jag tillförene och nu yttrat vidhåller jag min åsigt att förslaget måste afslås.
Den 28 februari f. m. 649 Frih.
Flere !'öreg:de talare hafva så sakrikt vederlagt gjorda anmärkn:r emot förslaget, att jag kail blifva ganska kort.
Endast 2 eller 3 anmärkmr hafva icke blifvit besvarade.
Uti sitt lör öfrigt serdeles intressanta, ehuru för ifrågavande ämne temligen främmande anförande bar llr von Koch förmenat, att
Regerings-rättens instiftande skulle motarbeta kommunal-andan.
Jag åter tror, att förhållandet bör blifva omvändt, ty om
Regeringsrätten får alt behandla de administrativa besvärsmålen, då först får Konungen och Hans Rådgifvare tillräcklig tid att sysselsätta sig med sådana ämnen, som röra landets utveckling och förkofran, hvarvid kommunal-andans omhuldande icke lärer förbises.
Hr von Koch bar äfven ansett del skola blifva svårt, att erhålla tillräckligt antal ledamöter i Rerings-rätten, enär K.
M. stundom vore i förlägenhet att kunna utnämna lämpliga personer til) Just.-Råd. Jag beder llrnne likväl bemärka den stora skillnaden emellan de båda Rätternes attributioner.
Om nu i Regerings-rälten insättas kunnige personer med administrativ erfarenhet, hel.öfver Konungen dertill icke efterleta dem, sorn på den juridiska banan gjort sig bemärkte.