Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti tili Kongl. Maj:t den 31 Mars 1857 ingifven skrift anhöllo Weskinde och Bro till Wisby stift hörande församlingar, genom befullmägtigade ombud, att, sedan pastoratet, på grund af församlingarnes vid gällstämma den 19 Augusti 1770 gjorda medgifvande, blifvit lill prebende åt konrektor vid dåvarande trivialskolan i Wisby samma år upplåtet, med rättighet för församlingarne att sjelfva af tre på förslag i stadgad ordning uppförde prestmäu välja vice pastor, denna prebende-egenskap måtte så fort som möjligt upphöra och pastoratet återgå till sin förra natur af konsistorielt gäll; till stöd för hvilken ansökning hufvudsakligen anfördes: att pastoratets bibehållande såsom prebende medförde flera olägenheter, deribland ofta inträffande ombyten af själasörjare, jemte svårigheten att erhålla skicklig vice pastor, då pastoralierna skola delas mellan honom och prebende-innehafvaren; samt att den ecklesiastiska aflöning, som utginge från de ät prebende-innehafvaren anslagna hemman och de åt vice pastor anvisade, merendels vore olika och för de förre mera betungande; åberopande sökanderne derjemte det vid ofvanberörda den 19 Augusti 1770 förrättade gällstämma af pastoratets dåvarande innevånare gjorda förbehåll, att det skulle stånda deras efterkommande fritt att, om de så åstundade, söka på högvederbörligt ställe, det prebenderätten måtte transporteras på ett annat pastorat.»
Uti häröfver infordradt och den 15 Juli 1857 afgifvet utlåtande anförde Domkapitlet - Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 99. 25 kapitlet i Wisby, bland annat, att
Domkapitlet mot Weskinde pastorats befrielse från berörda skyldighet ej hade något att invända, så vida utvägar på annat sätt bereddes att lemna prebende-innehafvaren ful! ersättning för de förmåner, han af pastoratet åtnjöte; hvarjemte Domkapitlet upplyste att, sedan dåvarande kyrkoherden i Weskinde den 18 Juli 1857 blifvit befullmägtigad till pastor prebendarius i Endre, Domkapitlet låtit kungöra ledigheten af Weskinde pastorat.
Vid underdånig föredragning den 11 Augusti oftanämnde år af detta ärende fann Kongl. Maj:t frågan om upphörande af prebende-egenskapen vid förberörda pastorat lämpligast böra till nådig pröfning förekomma i sammanhang med det af Rikets
Ständer i underdånighet framställda förslag uti enahanda syftning beträffande prebendepastorater i allmänhet; hvarjemte Kongl. Maj:t förklarade, det Domkapitlet egde i vanlig ordning fullfölja åtgärderna för återbesättande af den lediga kyrkoherdebeställningen i Weskinde på sätt dittills egt rum; dock med sökändernas förständigande, att den blifvande kyrkoherden skulle vara underkastad den förändring i afseende å pastoratets innehafvande, som kunde blifva en följd af Kongl. Maj:ts nådiga beslut i anledning af Rikets Ständers nyssberörda underdåniga framställning.
Efter det Kongl. Majit under den 20 Maj 1858, med bifall till hvad Rikets Ständer, uti skrifvelse den 23 förutgångne Februari angående regleringen af utgifterna under Riks-statens åttonde Hufvudtitel, underdånigst hemställt i afseende å de med lärarebefattningar vid elementarläroverken förenade prebendepastorat, i nåder förordnat, att dessa pastorat med undantag af dem, som borde åtfölja theologie iektorsbeställningarne, skulle, i mån af inträffande ledighet, såsom prebenden upphöra; samt sedermera den 1 påföljde Oktober, i enlighet med hvad Domkapitlet föreslagit, förklarat Endre pastorat böra för framtiden vara med theologie lektorsbeställningen i Wisby förenadt, i följd hvaraf Weskinde och Bro pastorats prebende-egenskap kommer att vid inträffande ledighet upphöra; äfvensom Kongl. Majit, med anledning af gjord framställning och på det hinder för berörda förändrings inträdande ej måtte från vice pastors sida kunna möta, genom nådigt Bref den 17 Februari 1860, tillåtit, att med tillsättningen af vice pastorsbeställningen finge tills vidare anstå och tjensten under tiden genom en af Domkapitlet förordnad vikarie upphållas, hafva pastoratets innevånare, uti ånyo ingifven skrift, underdånigst anhållit, att, då merberörda fråga vore för sökändernas kommunala och ekonomiska välbefinnande af synnerlig vigt, Kongl.
Majit mätte med första möjliga till nådig pröfning företaga berörda underdåniga ansökning, helst de menliga verkningar prebende-egenskapen för pastoratets innebyggare medförer, ökats derigenom att vice pastor numera icke utses af dem sjelfva, utan af Wisby Domkapitel.
Sedan ej mindre
Domkapitlet än nuvarande prebende-innehafvaren, Lektor O. W. Lemke, uti infordrade underdåniga yttranden, förklarat sig ej hafva något att emot den ifrågasatta förändringen invända, så fr^mt, enligt hvad Domkapitlet äfven tillförene apfprt, utvägar kunde på annat sätt beredas att lemna prebende-innehafvare Bilt. till R.
Prot. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 19 Häft. 4 26 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 99. full ersättning för de förmåner, han af pastoratet nu egde, är af församlingsboerna, uti ytterligare ingifven skrift, särskildt andraget, att konrektorsbefattningen vid Wisby trivialskola, med hvilken befattning Weskinde pastorat genom 1770 års sockenstämmobeslut i egenskap af prebende var förenadt, redan år 1849 upphörde; att församlingarne, som icke förbundit sig att till någon annan lärare öfverlåta prebende-rätten, varit berättigad att då återtaga sin natur af konsistorielt gäll, men att prebende-rätten, det oaktadt, utan församlingarnes börande, då öfverflvttades på en lektor vid Wisby samma år bildade gymnasium; och har slutligen Kongl. Maj:ts och Rikets Statskontor, häröfver hördt, under den 3 innevarande månad, i underdånighet upplyst, att Weskinde och Bro pastorat för närvarande är uti theologie lektorns vid Wisby högre elementarläroverk aflöning inberäknadt med 1,063 Riksdaler, hvadan, när prebende-egenskapen kommer att upphöra, ersättning af statsmedel till motsvarande belopp erfordras, för att fylla bemälde lektors lön till hvad gällande stat för honom upptager.
Frågan om Weskinde pastorats förändring från prebende till konsistorielt gäll har väl genom Kongl.
Maj:ts nådiga beslut den l Oktober 1858 redan blifvit på det sätt afgjord, att
Endre pastorat hädanefter skall tillhöra theologielektorsbeställningen vid Wisby elementarläroverk, till följd hvaraf Weskinde pastorats egenskap af prebende vid nuvarande innehafvarens afgång kommer att upphöra; dock som håde rättvisa och billighet synas tala derför, att sistnämnda pastorat, som af församlingsboerna, på sätt sockenstämmobeslutet den 19 Augusti 1770 utvisar, icke blifvit upplåtet till prebende åt annan än innebafvaren af den numera indragna konrektorsbeställningen, till förbättring i hans ringa löneförmåner, och hvilket pastorat sedermera, utan församlingarnes dertill lemnade särskilda medgifvande, är vordet förenadt med en af lektorstjensterna vid Wisby år 1819 inrättade gymnasium, icke mot församlingsboernas bestridande bibehålles vid ifrågavarande egenskap, som, enligt hvad upplyst blifvit, för pastoratet medför flera olägenheter; alltså finner Kongl.
Maj:t sig höra i nåder föreslå Rikets Ständer att, på det Weskinde och Bro församlingars pastorat, redan innan nuvarande innehafvaren från sin lektorsbefattning afgår eller erhåller annat prebendepastorat, må komma i åtnjutande af de fördelar, som af en förändring till konsistorielt gäll påräknas, ett belopp af 1,063 Riksdaler, utgörande den i gällande stat under theologie lektorns lön upptagna inkomsten af pastoratet, varder uppfördt under anslaget till elementarläroverken, för att ingå såsom fyllnad i lönen för bemälde lektor.
De till ärendet hörande handlingar skola hållas vederbörande Utskott tillhanda; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen.
CARL. C. J.
Thyselius.
Proposition N:o 99. 27 Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott dm a/1 Mars 1865.
Slutligen uppläste Statsrådet Thyselius till justering ett i öfverensstämmelse med denna dag fattadt beslut uppsatt förslag till nådig framställning hos Rikets Ständer om anslag af allmänna medel till lönefyllnad åt nuvarande innehafvaren af Weskinde och
Bro församlingars pastorat, på det att detta pastorats egenskap af prebende må, utan afbidan af kyrkoherdeledighet derstädes, kunna upphöra; och täcktes Kongl. Maj:t, på Stats-Rådets underdåniga tillstyrkan, i nåder gilla berörda förslag, sådant det finnes detta protokoll bifogadt, samt förordna, att nådig Proposition skulle, i enlighet dermed, till Rikets Ständer allåtas.
Ex protocollo F. A. Dahlgren. 28 Kongl. Maj.ts Nåd.
Proposition N:o 100, N:© lOO.
Ank. till Exp.-Utsk. den 23 April 1863, kl. lif. itu Kongl. Maj:ts nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående■ försäljning till skatte af de s. k.
Halländska kyrkohemmanen; Gifven Stockholms Slott den 10 April 1863.
Med anledning af en vid sistförflutna riksdag väckt fråga om vidtagande af åtgärder för reglering af förhållandena med dispositions- och eganderätten till de s. k.
Halländska kyrkohemmanen, hafva Rikets Ständer i underdånig skrifvelse den 24 Oktober 1860 yttrat, bland annat, att olägenheterna af dessa förhållanden voro af den betänkliga beskaffenhet, att förändring deruti af verkligt behof påkallades och att en friare dispositionsrätt till berörda hemman borde åboerna medgifvas.
Nu gällande stadganden, enligt hvilka hemmanen borde till den mestbjudande utarrenderas, måste nemligen i hög grad menligt inverka på jordbrukets tillstånd, enär, till följd af desamma, en hemmansinnehafvare icke kunde vara hugad nedlägga kostnad och arbete på jordens förbättring och uppodling, då han icke för sig och sina efterkommande egde att påräkna någon säker vinst, men deremot med visshet kunde förutse, att hemmanets förbättrade beskaffenhet skulle vid nästinträffande arrende-auktion föranleda ytterligare stegring af arrendet.
Då denna håglöshet för jordens vård och förbättring icke allenast för åboerna i moraliskt och ekonomiskt hänseende medförde svåra följder, utan äfven i anseende till det stora antal familjer och hemman, hvarå detta förhållande inträffade, utgjorde för hela samhället en olägenhet af så betänklig art, att dess afhjelpande från Statens sida i hög grad påkallades, hafva Rikets Ständer, på sätt ofvannämnda skrifvelse utvisar, under förklarande, att, enligt deras åsigt, någon ändring i förhållandet med de hemman, hvarom laga kraftvunnen dom mellankomma eller angående eganderätten hvartill donationsbref kunde åberopas, icke borde ega rum, för sin del beslutat en så beskaffad reglering af de öfriga kyrkohemmanens förhållanden, att i stället för den städja kyrkorna i äldre tider vid åboförändring uppburit, äfvensom i stället för de arrenden, som i sednare tider blifvit anbefallda, kyrkorna skulle under namn af städje-ersättning komma i åtnjutande af en förhöjd ränta, Kongl.
Proposition N:o 100.
29 bestämd på Sätt i den underdåniga skrifvelsen uppgifves; hvarjemte åbo eller arrändator, som sådant önskade, skulle ega att genom skatteköp förvärfva äganderätt till det kyrkohemman han brukade.
Sedan infordrade underdåniga yttranden i detta ämne blifvit afgifna af Kongl. Majits Befallningshafvande i Hallands län och Biskopen i Göteborgs stift gemensamt, af Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium, äfvensom af Kongl. Majits Justitiekansler, hvilka embetsmyndigheter, såsom bilagda, inför Kongl. Maj:t denna dag hållna, protokoll öfver Ecklesiastik-ärenden omförmäler, enstämmigt afstyrkt bifall till hvad Rikets Ständer i ämnet beslutat, men ej mindre bemälde Läns-styrelse och Biskop än ock Justitie-kanslern, med afseende jemväl derå, att, vid väckta frågor om allmän reglering af förhållandena med de Halländska kyrkohemmanen, de begge statsmagterna och, när fråga åter varit huruvida eganderätten till särskilda hemman tillhörde Kronan eller Kyrkan, Kongl. Majit, i Stats-Rådet, Högste Domstolen, Kammarkollegium och allmänna
Domstolar å föga skilda tider yttrat alldeles olika åsigter i detta ämne, rörande hvilket lärde forskare jemväl vore af skiljaktiga meningar, framställt särskilda förslag till ordnandet af förhållandet med dessa kyrkohemman; så har Kongl. Majit tagit detta ärende i nådigt öfvervägande, hvarvid, med hänseende till de i förenämnda Stats-Råds-protokoll omförmälda omständigheter, och i betraktande förnämligast deraf: att i afseende å det betydliga antal kyrkohemman, för hvilka i laga ordning tillkomna bestämmelser om egande- och dispositionsrätten dertill ännu saknas, grunderna för bedömandet, huruvida sådan rätt bör tillkomma Kronan, kyrkorna eller presterskapet, hufvudsakligen måste hemtas ur de i Danska och Svenska arkiven befintliga handlingar från eller närmast efter den tid, då Halland var en Dansk provins, hvilka handlingar såsom i flera delar ofullständiga, hvarandra motsägande och tillika föranledande till olika begrepp om deri förekommande anteckningars och termers betydelse, icke kunna bibringa full visshet om förhållandet med egande- och städselrätten under nämnda tid; att, hvad beträffar den s. k.
Lunds Landebok, hvilken blifvit upprättad i afsigt, såsom det förmäles, att förhindra det kyrkornas och presternas hemman skulle förskingras, den osäkerhet om rätta förståndet deraf, som tillförene visat sig vid pröfningen af tvister om kyrkohemmanens natur, icke, till följd af på Kongl. Majits befallning anställd undersökning i Danska arkiverna och en med ledning deraf författad och år 1848 från trycket utkommen afhandling i ämnet, lärer kunna anses hafva blifvit så i allo undanröjd att, oafsedt det förhållande, att Landeboken hvarken blifvit underskrifven eller undergått granskning af behörig embetsmyndighet, lagligen skulle kunna förordnas att, på sätt Kammar-kollegium i underdånighet hemställt, Landeboken skall ega vitsord och alltid förstås och tillämpas så, som den i berörda afhandling är vorden tolkad; att tvister om eganderätt till de kyrkohemman, hvilka utan stöd af laga kraftvunnet beslut blifvit för kyrkors räkning utarrenderade eller annorlunda disponerade, 30 Kongl. Maj.ts Nåd.
Proposition N:o 100. möjligen skulle leda till minskning af den inkomst, som kyrkorna nu från ett eller annat af dessa hemman hafva att påräkna, men deremot icke, hurudan utgång tvisten än erhölle, kunde lända Kronan till någon afsevärd fördel; att osäkerheten i besittningen eller farhågan för ökade afgälder ostridigt måste hos mången åbo eller arrendator verka till mindre benägenhet för odlingar eller andra förbättringar å innehafvande hemman; samt att åbo eller arrendator å hemman, hvilket genom laga kraftvunnet beslut blifvit någon kyrka tillerkändt, icke, då den årliga afgälden sättes efter hufvudsakligen enahanda grunder, som nu gälla vid arrende-afgiftens bestämmande, skäligen bör förvägras tillfälle att till den kyrkojord han brukar, förvärfva lika rätt som åbo eller arrendator å kyrkohemman, hvarom tvist ej uppstått; Kongl. Maj:t, i likhet med Rikets Ständer och äfven Justitie-kanslern, Kongl. Maj:ts ofvanbemälde Befallningshafvande och Biskopen i Göteborgs stift, funnit vidtagandet af åtgärder så väl till förekommande af vidare tvister om Kronans och kyrkornas eganderätt till ifrågavarande kyrkohemman, som ock till beredande af en på bestämda oföränderliga vilkor^ tryggad besittningsrätt till dessa hemman vara både i Statens, kyrkornas samt åboernes och arrendatorernes intresse af omständigheterna påkalladt.
Beträffande sättet för tillvägabringandet af en sådan reglering har, i anseende till giltigheten af de anmärkningar, Kammar-kollegium och alla öfriga vederbörande gjort emot hufvudsakliga delar af Rikets Ständers beslut, Kongl.
Majit icke funnit skäl att detsamma biträda, men vill deremot, i närmare öfverensstämmelse med de grunder för skattelösen, som blifvit dels af Justitie-kanslern, dels af Kongl. Majits Befallningshafvande och Biskopen framställda, härmed föreslå Rikets Ständer att med Kongl. Majit besluta, som följer i l:o.
Halländska kyrkornas hemman, hvartill ej vidare må för Kronan väckas anspråk på eganderätt, få, så framt kyrkans eganderätt ej kan med köpe- eller donationsbref styrkas, och de ej äro anslagna till boställen, stom-, annex- eller mensalhemman, under följande vilkor till skatte lösas, de, å hvilka stadgad åborätt eger rum, af åboen, och de, som äro utarrenderade, af arrendatorn. 2:o.
Vilkoren för denna skattelösen äro: a) i stället för erläggandet af skatteköpeskilling åsättes hemmanet en årlig spanmålsränta, motsvarande efter medelpris under det år, då skattelösen sökes, två femtedelar af det från hemmanet utgående årliga landgille; b) derjemte skall i den ordning och efter de grunder, som för bestämmandet af maximi-arrende finnas stadgade i Kongl.
Brefvet den 26 April 1826, och med Kongl.
Proposition N:o 100. 31 fästadt afseende å öfriga hemmanet ålagda utskylder, en viss årlig, äfven i spanmål bestämd ränta hemmanet åsättas; c) kyrka eller prest, som ensamt åtnjutit landgille af hemmanet, får ock ensam, jemte landgillet, uppbära de i förestående moment omförmälda räntor, men, der landgille är deladt emellan (lere, åtnjutas räntorna i förhållande till hvarderas andel i landgillet; d) genom skatteköpet sker icke någon ändring uti de till Staten af hemmanet utgående allmänna skatter eller i de allmänna besvär hemmanet åligga eller i de friheter detsamma förut åtnjutit; <?) den, som till skattelösen finnes berättigad, eger att, sedan räntorna å hemmanet blifvit bestämda, af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Biskopen erhålla skattebref å hemmanet; dock att, då utarrenderadt hemman varder skatteköpt, de i arrende-kontraktet bestämda vilkor angående afgälder skola under den återstående arrendetiden förblifva gällande, så framt icke annorlunda varder öfverenskommet.
För sålunda skatteköpt hemman skola de nya räntorna, i afseende hvarpå de i allmänhet stadgade grunder för räntors utgörande tjena till efterrättelse, införas i Jordeboken under gemensam titel: ränta i följd af skatteköp, och, derest hemmanet varit i Jordeboken upptaget såsom krono, skall detsamma deri omföras till skatte. 4:o.
Intilldess skatteköp skett, förfares med kyrkohemman enligt nu gällande stadganden.
Handlingarne i detta mål skola vederbörande Utskott tillhandahållas; och Kongl. Maj:t förblifver Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Ynnest städse välbevågen. 3:o.
C. J. Thyselius. Kongl. Maj.ts Nåd.
Utdrag af Protokollet öfver Ecklesiastik-Ärenden, hållet inför Hans Maj t Konungen i Stats-Rådet å Stockholms Slott den 10 April 1863.
Derefter yttrade Departements-chefen, Statsrådet Thyselius: »Rikets sednast församlade Ständer, hos hvilka fråga blifvit väckt om angelägenheten af förändrade stadganden beträffande de s. k.
Halländska kyrkohemmanen, hafva i skrifvelse den 24 Oktober 1860 anmält, att de för sin del i afseende på nämnda kyrkohemman beslutat: l:o.
Kyrkorna i Halland försäkras om framtida oqvaldt åtnjutande af den ränta, som under namn af landgille af ålder utgått från de nuvarande kyrkohemmanen i Halland, allt efter hvad Jordeböckerna nu utvisa. 2:o.
Såsom ersättning för den städja, hvilken kyrkorna i äldre tider uppburit vid förändring med åboer å nämnda hemman, äfvensom för de arrenden, hvilka i sednare tider blifvit i stället för städjandet anbefallda, komma kyrkorna att åtnjuta en förhöjd ränta under namn af städje-ersättning. 3:o.
Denna förhöjda ränta bestämmes på det sätt att: a) städjebrefven emellan år 1776 och år 1826 tagas till grund för densamma ; b) såsom medium af tiden mellan åboförändringarne antages omkring 20 år; c) i följd häraf beräknas den under femtio år vanliga städjan, förvandlad i penningar, der någon andel varit på annat sätt bestämd, tredubbel; d) Kongl. Maj:ts Nåd.
33 d) sedan sålanda medeltalet af städjans kapitalbelopp blifvit för SO år funnet, uträknas ränta derå efter fem procent, och denna ränta blifver det årliga belopp, som under namn af städje-ersättning skall i all framtid af hemmanet utgå. 4:o.
Denna städje-ersättning skall under detta namn, utöfver ordinarie räntan, uti hemmanens jordeboksränta intagas till ovilkorlig framtida efterrättelse. 5:o.
På sådana vilkor anses de åboer och arrendatorer, som nu innehafva hemmanen, de förre från 18S9 års början, de sednare vid nuvarande arrendekontrakts utgång, berättigade att fortfarande besitta hemmanen, de, deras hustrur och barn, led efter led, såsom för krono-åboer stadgadt är; dock att genom nu meddelade föreskrifter ej göres någon ändring i förhållandet med de hemman, hvarom laga domstols kraftvunna beslut mellankommit, eller beträffande eganderätten till hvilka donationsbref kunna åberopas. 6:0.
Skulle åbo eller arrendator önska att genom skatteköp på samma sätt, som krono-åbo, förvärfva eganderätt till de kyrkohemman, som han nu innehafver eller hans efterlefvande hustru och barn, skall sådant vara dem tillförsäkradt.
Vid beräknandet af skatteköpeskillingen erlägges densamma till Staten jemte städje-ersättning i enlighet med hvad om skatteköp af kronojord stadgadt är, för den del af räntan, som Kronan tillkommer; men till kyrkan gifves i skattelösen ett belopp, motsvarande tolf gånger den ränta som kyrkan årligen, efter medelmarkegång för sistförflutna tio år, tillkommit.
Uti detta beslut har Preste-Ståndet icke med de öfriga Stånden instämt, utan i särskild skrifvelse, äfvenledes den 24 Oktober 1860, yttrat, att då omförmälda be slut synts Preste-Ståndet hvarken förenligt med den för dylika måls behandling stadgade form eller i statsekonomiskt hänseende väl betänkt och derjemte befunnes för de kyrkor, hvilkas rätt derunder vore beroende, särdeles oförmånligt, Ståndet ansåge sig föranlåtet, med åberopande af de i detta ämne förut utfärdade Kongl. Bref och Resolutioner, som tillförsäkrade kyrkorna i Halland deras lagliga egande- och dispositionsrätt till ifrågasatta hemman, underdånigst anhålla, att Eders Kongl.
Majit, med vägran af nådigt bifall till Rikets Ständers beslut, täcktes låta bero vid hvad ditintills funnes i ämnet stadgadt.
Hörde i anledning häraf hafva Eders Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande i Hallands län och Biskopen i Göteborgs stift anfört, att det visserligen vore i många hänseen den önskvärdt att få slut på den tvist om de så kallade Halländska kyrkohemmanet), hvilken under mer än femtio år ständigt varit föremål för så väl riksdagsförhandlingar, som Kongl. Majrts nådiga pröfning, och tillika icke sällan alstrat osämja emellan presterskapel och åhörare, de obehagligheter och rättegångar att förtiga, hvilka den obestämda dispositionsrätten öfver ifrågavarande hemman vållat enskild man emellan, och de förluster åtskilliga kyrkor medelst processlystne åboers tillställningar blifvit tillskyndade, ithy att de först efter mångåriga rättegångar kommit i åtnjutande af deras rätt; men att Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvande och Biskopen likväl beBih. till Ii St.
Prot. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 Åfd. 2 Band. 19 Häft. 5 34 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 100. tviflade, att de af Rikets Ständer föreslagna förändrade föreskrifter skulle åstadkomma ett för alla parter rättvist slut på frågan och medföra den ömsesidiga belåtenhet, som dermed varit åsyftad.