Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s beslut och slutligen innefattar följande föreskrift: ”men skulle 2 Stånd stanna emot 2, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas;” då, säger jag, §:U innehåller ett sådant stadgande, så skall det gälla äfven då 3 Stånd stannat emot ett.
Inbjudningen innefattar likväl, att 3:ne
Stånd skulle frångå sina beslut, der de äro af samma tanke, och är således icke öfverensstämmande med åberopade §, enär en fråga af ekonomisk natur är förfallen och icke kan vid samma riksdag ånyo upptagas , då Stånden fattat sina beslut derom, och 2 Stund stannat emot 2.
Men, äfven om man icke hade detta uttryckliga stadgande, förefaller det betänkligt alt utsträcka inbjudningen lill en sådan grad; ty när skall Exped.Utsk. äga rätt att uppsätta Ständernes beslut, vare sig under form af nnd. skrifvelse till K.
M. eller af riksdagsbeslut, ty Utsk. skulle vara i beständig ovisshet om, huruvida icke en inbjudning kunde framkomma, hvarigenom redan existerande beslut kunde öfvergå till raka motsatser?
Ponera att expeditionen vore uppsatt och bifallen af två Stånd, men icke bifallen af de tvänne andra; man kotnme dä i en stor svårighet, som är det vanliga, då man icke bibehåller formerna, hvarföre man gör häst att hålla sig vid dem så mycket som möjligt, så mycket mera, som, om inbjudningen ulsträckes, sådant föranleder till förlängning af discussionen; ty frågor, som en gång varit discuterade, måste då discuteras ånyo.
Den i G Januari f. m.
Huru man än betraktar saken, så är frågan stridande mot våra former, mot 76 §:n och derjemte ledande till vidlyftigiieler och stora svårigheter, hvarföre jag ej kan tillstyrka annat, an alt, i likhet med hvad Hr von Hartmansdorff begärt, Hr Frih. o. Landtm, måtte delo motionen i tvänne delar, så ali R. o. Ad. mätte kunna afslå den ena och bifalla den andra delen.
Ilr Printzensköld, Carl; Jag kan ingalunda dela den åsigt, sorn Hr Prytz sökt göra gällande, alt de båda frågor, som i hans motion förekomma, med hvarandra riga det sammanhang, att de böra på en gång blifva föremål för pröfning.
Om man närmare besinnar beskaffenheten af den ena och den andra frågan, så skall man finna, att, om den förra bifalles, den sednare så till vida blir öfverflödig alt framställa, som just ett bifall till den förra innefattar den påföljd, att lullbeslämmelser komma att äga rum, icke för den händelse, att förbuden skola qvarstå, utan derföre, att de rent af borttagas.
Det är således nödvändigt att frågorna åtskiljas, på det att den, som vill bifalla den sednare, men deremot rösta för afslag å den förra, må hafva sin voteringsrätt öppen.
Jag tillstyrker således bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag.
Under förutsättning att Hr Frih. o. Landtm, tillåter, alt två verkligen från hvarandra så åtskiljda frågor, som de, hvilka uti ifrågavar. inbjudning finnas framställda, fä särskildt behandlas, ber jag att få yttra mig angtde Hr Pry!z’s begäran om denna inbjudning till de öfriga Stånden, d. v. s. öfver den förra delen af hans motion.
Jag bestrider denna inbjudning, icke blott derföre att den, på sätt en värd talare, Hr Lagerhjelm, till evidens visat, strider emot det grnndlagsbud, som tryggar Svenska folket derom att ett af R.
St. fattadt beslut förblifver, vid den riksdag då det fattades, orubbligt, d. v. s. oupphäfveligt: men detta är icke mitt enda skäl; jag bestrider den äfven derföre, att, sorn mig synes, skulle R. o. Ad., genom bifall dertill, alltför mycket såra grannlagenheten och derigenom compromeltera sig sjelft.
Hvilket anspråk röjer det icke, att det Ståndet, som blifvit af de Irenne öfriga öfverröstadt, begär att dessa 3
Stånd skola i en principfråga vika för det fjerde!
Jag öfverlemna!- åt hvarje ledamots grannlagenhetskänsla alt afgöra, om det är R. o. Ad. fullkomligen tillständigt att framställa sådana anspråk.
Jag skulle, om frågan vore öppen, bestrida densamma; jag skulle gå till den minoritet, som vid frågans afgörande yttrat sig inom R. o. Ad., derföre att jag anser, med ali vördnad för pluraliteten och med all undergifvenhet för lagarna, de beslut pluraliteten tagit skadliga för mitt fädernesland och gagneliga för ingen annan än tullförsnillare» och den tullembelsman, som skulle svigta i sin pligt.
Må framställaren iSS Den 16 J-a 11 u a ri f. ra. af motionen icke stöta sig på detta uttryck; jag vill ej kasta skugga på någon embetsmanna-corps, så mycket mindre sorn jag vitsordar det vackra omdöme, som tullljenslemännen nu, jemförelsevis mot fordna tider, förvärfva! sig oell äga ; men jag tror, att en lagstiftande makt förfar oförsvarligt, som i sjelfva sina lagar lägger en locklieta till oredlighet och, hvad värre är, stiftar lagen så, att, 0111 den framdeles skulle föranleda någon embetsman att svigta i sin pligt, han då ej skulle ens kunna röjas.
Han står i samma förhållande som en patient till läkaren; den i grafven liggande patienten, lian kon ej bevisa läkaren 0111 det misstag lian begått vid patientens sjukbebandling, som vållade döden.
Så är det ock med tullförsnillare!!.
Lurendi ejaren angifvet- sig sjelf, då han öfverrumpla? i sitt olagliga handlingssätt, men hvem kan bevisa eli bendigt aftal emellan 4 ögon, trä.Tadt af tullförsnillare!! och den i sin pligt bristande einbetsmannen.
Jag har icke velat fela i aktning mot de beslut som fattats, blott motivera de skäl, på hvilka jag bestrider förra delen af inbjudningen.
Hr Prvtz: [ anleda, af de aninäiknrr, som blifvit gjorda emot den af mig föreslagna inbjudning, anhåller jag om ursägt hos R. o.
Ad, alt jag begär att litet närmare fä utveckla så väl motiverna för mitt förlag, som de skäl jag anser vara gällande, för att dertill kunna hoppas R. o. Adis bifall.
Naturligtvis, då jag under frågan 001 tull-lagstiftning eller discussionen om tulltaxan alltid liar utgått från synpunkten af nyttan utaf en friare tull-lagstiftning och borttagande af förbud, och då jag i vissa delar funnit mina åsigter delade af så många aktningsvärda ledamöter, att dessa mina åsigter i flera fall blifvit antagna, så liar deraf uppstått den önskan hos mig, att, der andra grundsatser inom de öfriga Stånden kanske ofta och troligen oftast afen tillfällig pluralitet gjort sig gällande, en ändring derutinnan skulle kunna tillvägabringa? genom en inbjudning ifrån R. o. Ad., och hvaruti jag ej kan finna något sårande, hvarken mot grannlagenheten i afseende på de andra Stånden eller mot den aktning R. o. Ad. är sig sjelft skyldig.
Jag liar icke dervid ansett mig behöfva taga kännedom om i hvilka delar de andra Stånden, vare sig ett, två eller tre, hafva skiljt sig från R. o. Ad:s beslut.
Jag har utgått ifrån den allmänna synpunkt, alt i de fall, der något af de andra Stånden hafva bibehållit förbud eller R. o. Ad. borttagit förbud, det eller de Stånden ville, på R. o. Ad:s derom gjorda framställning, förena sig med Adelil, på det att, om alla 4 Stånden skulle stanna i samma beslut, att borttaga förbud, så undvekos alla de jemknings- och voter:s-propo':r, som eljest ålåge Bevilln Utsk. att framställa.
Jag får nämna för hvilka varor, sorn förbud blifvit af R. o.
A l. borttaget, och hvilka innefattas i mitt förslag till inbjudning, D e ii 16 Januari f. m. *89 nemi. garn, vissa smidda jernsaker, jernskrot, gångkläder, porcellaine, sockersirnp, slöjdevaror, stål, andra slag, vissa väfnader m. m.
Nu kan det Ilända oell liar inträffat, att ett eller annat af de öfriga Stånden i afseende å dessa artiklar borttagit förhud-
Det ar således icke i alla fall sorn 3 Stånd sammanstämmande beslutat emot it. o. Ad.
Frågan är den, att jag önskar att MedStånden måtte förena sig med It. o. Ad. att borttaga förbud i de fall, der R. o.
Ad. fattat ett slikt beslut, och att derigenom arbetet af all sammanjemkning skulle af sig sjelft förfalla, då alla 4 Stånden voro enstämmiga.
Jag tror ej, såsom en värd talare anmärkt, att mitt förslag innefattar någonting stridande mot grundlagen.
Vore det en gifven sak, alt 3 Stånds beslut vore R.
St:s beslut, så vore mitt inbjudningsförslag oriktigt; men jag kan icke godkänna tillämpningen af den citerade 76 Sj:n Riksd.Ordn., såsom rörande frågor om grundlags stiftande m. m.
Ja g får deremot citera 71 §:n Reg.- F:n.
Onekligt synes det mig, att denna fråga icke är en ekonomisk fråga titan af beskattningsnatur och således en lie v i 11— ningsliåga; man bar borttagit förbud och i stället åtagit sig en bevillning.
Då alltså ett Stånd åtagit sig bevillning, öfvergå!' frågan från ekonomisk till bevillningsfråga, och det är naturligt, att 0111 den bevillning ett Stånd föreslagit att nationen skulle åtaga sig, borttages, så mäste bristen ersättas i den allmänna bevillu.summan: det är således en fråga af bevillningsnälur.
Uti denna fråga bör, efter min tanke, 71 §:ti Reg.Ftu tillämpas, der det heter ibland annat: ”stanna 2 Stånd emot 2, då skall saken öfverlemnas lill afgörande, på det sätt 6g §:n föreskrifver, åt SlatsUtsk. etc."
Jag tror icke det vara afgjordt, att 3:ne Stånds beslut i detta fall utgöra R.
S(:s.
Innan den saken blir afgjord, skall frågan förekomma i Bevilln.Utsk., som skall uppfatta sin åsigt deraf, och är frågan af hevilla.natur, så kommer Bevilln.Utsk. alt framställa volerU-proposIr i anledn. af de fall, der 2 Stånd stannat emot 2, och, såsom mig synes klart, äfven der 3 Stånd stannat emot 1, då det sistnämnda åtagit sig en bevillning.
Derefter kommer delta Utsk:s åsigt att granskas af Ständerna, och hurndant än utslaget blir, afgöres först då af hvad beskaffenhet frågan är.
Så länge denna sak icke genomgått dessa riksdags-instanser, så är frågan i oafgjordt skick, och tror jag mig icke hafva handlat emot grundlagens bestämmande, då jag utsträckt mitt förslag äfven till sådana fall, deri 3:ne
Stånd beslutat enhälligt.
För öfrigt får jag fästa uppmärksamheten derpå, att afsigten med denna inbjudning ingalunda är att söka upphäfva 3:ne Stånds gemensamma beslut; dessa beslut, der de äro sammanstämmande, ehuru stridande emot R. o. Adts, äro fattade inom hvarje Stånd särskildt, utan att Stånden rådfrågat hvarandra, och sammanjemkning mellan de olika besluten kommer först i fråga i vederbör.
Mitt förslag är icke af igo Den 16
Ja n u a r i f. m. någon annan natur, än hvarje annan inbjudning, då man nemi. gör ett försök att sammanjemka tankarna, anmodande hvarje Stånd att öfverväga, huruvida det vill föiena sig med det Stånd, som gjort inbjudningen.
En talare har anmärkt, att de uti inbjudningen förekommande tvänne förslag vore så sammanhängande med hvarandra, att om man förutsätter, att de öfriga Stånden skulle ingå på det första af desamma, d. v. s. att förena sig med R. o.
Ad. att borttaga förbud öfverallt, der R. o. Ad. fattat ett sådant beslut, så skulle det sednare förfalla.
Denna anmärka, är oriktig, ty om MedStåndeu antaga inbjudningen i förstnämnda del, återstå likväl många förbud, som R. o. Ad. bibehållit, i afseende hvarå fråga om tullbestämmelser förekommer, hvadan således den sednare delen af mitt inbjudningsförslag icke kan förfalla, derföre att den förra bifalles.
Roye har ingått i en undersökning om lurendrejeri och tullförsnillning, som jag icke anser mig hafva lätt att nu besvara, emedan sådant ej hörer till det föredragna ämnet, men kan försäkra, att jag ej funnit mig sårad af hans reflexioner öfver hvad tulltjensteman kunna tillåta sig eller icke.
På de af mig nu utvecklade skäl anhåller jag hos Hr Frih. o. Landtm, vördsammast, att propos. måtte göras till bifall å milt förslag i dess helhet och icke särskildt å hvardera delen deraf.
Då Hr Prytz gjorde sin ifrågavar. inbjudning, förmenar jag att R. o. Ad. icke hade sig bekant, alt de öfriga Stånden beslutat i frågan rörande införselsförbud.
Med afseende på den omständigheten bestred jag icke Hr Prylz’s framställda förslag, men jag tillstår uppriktigt, att, då det numera, efter hvad jag tager för afgjordt, måste vara för R. o. Ad. kändt, att de 3:ne MedStånden i flera fall sammanstämmande fattat beslut, stridande emot R. o. Ad:s, så anser jag stridande emot våra former, ali en sådan inbjudning, som denna, till dem afgår.
Jag vill icke säga, att den är olaglig, som åtskillige ledamöter synas hafva antydt, emedan, efter mitt förmenande, frågan rörtde hela tulltaxan icke kan anses vara definitivt afgjord, i sin helhet åtminstone, innan Bevilln.Ulsk. framkommit med sina jemkningsförslag , äfvensom med förslag till voter:spropostr, och kan följaktligen icke heller tro, alt någon anledning förefinnes i de trenne Ståndens redan kända beslut att vägra den propos., som Hr Prytz begärt; men mig synes det klart, att frågan 0111 förbuds-sysleinet är en ekonomisk fråga, beroende på Konungens godtfinnande alt derom bestämma, och när så är, så kan ej heller bestridas, att då tvänne Stånd stannat emot två, kan och bör denna fråga rätteligen af Bevilln.Ulsk. anses vara förfallen, och i sådant fall Exped.Utsk. komma att dermed måhända genast taga befattning, ehuru jag icke tror att sistnämnda Ulsk.
Den i6 Jan uari f. tn. bör eller ens kan skrida till expedition deraf, innan slutliga voteringar och saminanjemkningar rörde bela tulltaxan blifvit afgjorda.
Då således, efter mitt förmenande, hela förbudsfrågan är ekonomisk, så vågar jag till Hr Prytz hemställa, huruvida det kan vara fullkomligen öfverensstämmande med våra grundlagars andemening äfvensom deras bokstaf, alt så helt och hållet förknippa den ekonomiska frågan med bevillningsfrågan.
Jag medgifver, alt en sådan sammanblandning sker och måste ske, och ligger det en stor brist i våra grundlagar i afseende å ekonomiska frågors behandling i allmänhet, som åter har sitt ursprung i de långa mellanrummen emellan riksdagarna.
Med afseende å hvad förut blifvit yttradf, anhåller äfven jag, att Hr Prylz's motion måtte delas i tvänne delar, och att den första frågan om inbjudning icke mätte komma att äga ruin, hvaremot den sednare är lika nödvändig som nyttig.
Det är en sak att fasta uppmärksamheten vid, som nu inträffat genom den siste talarens yttrande.
Detta yttrande förtjenar i detta ögonblick mer än vanlig uppmärksamhet.
Den talaren har nemi , under discussionen om tulltaxan, varit på den sidan, som i allmänhet yrkat på förbudens afskaffande: han är känd för att höra till den åsigten, det är hans opinion och den bör hållas oqvald och aktas äfven af dem, som sjelfve hysa mot honom olika tankar.
Nu träder likväl samme talare fram, sägande hvad grundlagen i detta fall klafver, och yrkar att alla de frågor böra anses vara förfallna, deruti tvänne Stånd stannat emot två, hvad förbud angår, och följaktligen än melda trenne
Stånd aro om beslutet ense.
Detta är ett förklarande, som rakt strider emot talarens grundsatser i sak oell bevisar vördnad för grundlagen äfven i det fall, der hans egen opinion i sak strider mot livad grundlagen i ett bestämdt fall bjuder.
Ett sådant sätt alt gå tillväga sorn riksdagsman önskade jag alltid måtte äga rum, och för min enskilda del liar jag bemödat mig och skall städse bemöda mig att icke söka göra mina satser gällande , äfven 0111 jag hör lill pluraliteten, då grundlagen icke tillåter, att de göras gällande längre än lill en viss grad, likasom, då jag tillhör minoriteten, jag icke skall försöka några bivägar för alt vinna majoriteten.
Frågan, som är före, är dubbel; förslaget har två bestämda delar: den ena innefattar den ekonomiska frågan, som i allo är ett önskningsmål; den andra innefattar den pura bevillningsfrågan, som måste behandlas som sådan alla instanserna igenom, och den är ännu icke afgjord hvarken genom två eller tre Stånds beslut.
Låtom oss se hvad som kan vara hufvudgrunden, att denna tväfald finnes i förslaget.
Den första frågan beror af Konungs och Ständers gemensamma beslut; nu äger icke Konung alt fatta] beslut i bevillningsmål: således, som det icke kan Den 16 Januari f. m. nekas, all Konungs och Ständers beslut der kunna förenas, så måste frågan icke vara af bevillningsnatur, såvida nemi. den rörer förbud, utan måste vara en önskniogsfråga å Ständernes sida och ett ekonomiskt lagstiftningsärende å Konungens.
Den frågan kan således icke behandlas i förstärkt StalsTJlsk., såvida man bar aktning för grundlagen.
Den sednare hagan åter skall behandlas i förstärkt StalsIJtsk., äfven 0111 blott ett enda
Stånd skulle envisas att icke sig förena med de trenne öfriga; ty den kommer att bestämma, huruvida så och så stor tull eller en mindre skall åsätlas de varor, som åro tillåtna att importeras, och i den frågan liar Konungen i lagstiftningsväg intet alt skaffa.
Ständernes beslut förblifver sådant som Ständerne detsamma fattat, och Konungen kan derutinnan icke ändra beslutet, utan har blott rättighet att, i afseende å speciella artiklar, nedsätta men ej öka tullen å desamma, med undanlag af tullen på spanmål, den Konungen grundlagsenligen äger att höja eller sänka.
Så framställer sig frågan, när den lugnt betraktas, och så har Gr.
Horn gjort, då han yttrat sig på sätt vi bort, stridande mot sin egen åsigt lörtde förbuds-systemet. K. o.
Ad. skulle måhända finna milt yttrande misstänkt, emedan jag talat för förbuds-systemet och sålunda i enlighet med hvad jag i sjelfva verket önskar; men Gr.
Horn har yttrat sig tvertemot hvad han önskat kunna göra gällande, och hans yttrande måste således vara opartiskt och bör derföre med särdeles aktning betraktas.
Jag begär att Hr Frih. o. Landtm, måtte skilja frågorna ål; de äro skiljda i sin natur; den pluralitet, som faller, måste väl falla på två propostr så väl som på en, och det är å mina motståndares sida liberalt alt tillåta den delning jag begär, helst den är grundlagsenlig, då deremot motsatsen inträffar, om man skall i ett klubbslag afgöra tvänne frågor af så distinct oI i ka karakter, den ena en pur ekonomisk och den andra en lika pur bevillningsfråga.
Den siste talarens smickrande omdöme om talaren näst före honom vill jag medgifva i allo; men att det vid detta tillfälle ligger någon så utomordentlig förtjenst deruti att skilja en grundlags tydning ifrån sin egen opinion i sak, kan jag icke finna.
Det förutsätter en viss oredlighet hos alla andra att vilja vända Jagen alltefter som den gynnade deras åsigter.
Jag kan således icke se något misstänkt i den siste talarens tolkning af grundlagen, derföre att denna tolkning öfverensstämmer med hans opinion, lika litet som jag förmodar att någon kan finna något dylikt i hvad jag ämnar förfäkta.
För min del ar det likgiltigt om förslaget delas i a:ne proposrr eller icke, ty jag ämnar bifalla dem begge, men jag ser ej någon nödvändighet i ett sådant åtskiljande.
Den första delen, som gäller Den 16 Januari f. m. {•Siler sjelfva inbjudningen alt bi 11 atla II. o. Ad:s beslut örn förbudens borttagande, involverar på grundlagens tydning
Man har sagt ilen vara olaglig i stöd af en åberopad 5 i Riksd.- Ordn.; tnen då denna § endast bar afseende på ekonomiska frågor, så hvalfvén sig frågan derom, huruvida denna fråga är ekonomisk eller icke, och sedan delta är afgjordt, är det lätt alt göra tillämpningen efter giundlagcn.
Hvarje tullfråga är till en stor del af ekonomisk natur; hvarje sådan fråga inverkar på consumtionen, prisen och näringarna, men den Irar sitt 4;de mom. eller sjelfva skatten och blir derigenom en skattefråga.
Nu tillförsäkrar grundlagen hvarje
Stånd rättigheten att i beskattningsfrågor icke undertryckas af de öfriga 3:ne Ståndens beslut, och då Stånden hvar för sig uppgöra förslag till tulltaxa, så hilda sig derigenom 4 särskilda läxor’, och hvarje Stånd måste anse det förslag, sorn hvart Stånd för sig uppgjort, såsom gällande, intilldess det frångått detsamma eller att förslaget i sista instansen blifvit kullkastadt, hvilken instans är förstärkta StatsTJtsk.
Jag hemställer hvad skilnad det väl är, örn ett Stånd åtager sig beskattning på en vara, som förut varit eller icke varit till införsel tillåten, ty i begge fallerr har detta Ståndet åtagit sig en beskattning och derigenom uppkommer skattefrågan ; men nu är sjelfva ideén af skattefrågors behandling den, alt icke något Stånd kan tvingas af de andra Stånden, och detta stadgar den 71 §:n Reg.F:n.
Man vill kanske lyda denna § så, att delta blott gäller den allmänna bevillningen, tyder slår: ”Yppar sig skiljaktighet emellan flera af Riks:Sl:n om dessa grunder, sätten af deras tillämpning och bevillningens fördelning till utgörande;”—men för att förekomma en sådan tydning, får jag endast påminna om föreg:de §§, t. ex. den 5g, der det betei': ”Elter
Rikets och statsverkets tillstånd och behof läte Konungen till Ulsk:s öfverläggning framställa hvad Staten kan larfva utöfver de ordinarie inkomster och hvilka behof genom bevill ning nr böra fyllos.” Sammalunda heter det i 64 §:n: ”Sä väl — — — — på sätt omförmäldt är, under namn af exlraordinarie-ullagor eller bevil Iningar till statsverket anslås.”
Detta visar således, att alla extra-ordinarie beskattningar gå under samma rubi ik som den allmänna ordinarie bevillningen, kallas också allmänna bevillningar och måste tydas under samma cathegori som allmänna bevillningen, hvaiom talas i 71 §:n.
Detta öfverensstämmer äfven med praxis, ty ingen lärer bestrida, att, i en tullfråga der alla 4 Stånden medgifvit införsel men skilja sig i fråga om summan, det är ett
Stånds rättighet, genom att vidhålla sitt beslut, ali få frågan till förstärkt StatsTJtsk.; och efter hvilken § i grundlagen kan detta ske, 011) ej efter den 71, elium der blott slår bevillningen, som kunde lemna rum för den tydning, alt det blott vöre allmänna bevillningen?
Då delta icke berg II. i5 Den lG Januari f. m. strides, är det också något oegenlligt att vilja bestrida en dylik fråga sorn denna, alldenstund den för det Stånd, sorn Atagit sig en bevillning, är en skattefråga; och då detta beslut ieke kan förtryckas af de öfriga Stånden, så finner jag detta varn dtt lagligt skäf för att kunna hänskjuta saken lill förstärkt StatsUtsk.
Nu, i stället för att slita frågan i förstärkt StatsUtsk., har Hr Prytz föreslagit den utvägen att få frågan jetnkad godvilligt, och huruvida deruti ligger någonting orätt, beror på hvars och ens subjecliva åsigt, men jag finner för min del intet olämpligt deruti, då det blott är fråga om ett jemkningssält i stället för att vädja till juridiska behandlingssättet.
Det skäl, sorn den siste talaren anförde som bevis på att frågan vore af absolut ekonomisk natur, var, att Konungen icke hade någon beslutande rätt i bevillningsmål.
Han justerade sedermera sitt omdöme såT alt Konungen äger en inskränkt beslutande rätt, nemi. rätt till nedsättning i tull, utom hvad spa timål stullen anginge, som af Konungen kan höjas eller sänkas, följaktligen alt Konungen kan fatta beslut oss förutan.
Delta förändrar likväl icke frågans natur af skattefråga.
På dessa skäl yrkar jag bifall till den föreslagna inbjudningen, samt att, om frågorna skola skiljas åt, den likväl i alla fall, så väl i den ena som den andra punkten, måtte bifallas.
Jag delar samma åsigter, som de herrar talare, hvilka önskat att förslaget måtte delas, och alt den sednare delen deraf först mätte afgöra®, derföre att det är min tanke alt R. o. Ad. säkerligen mycket snart kommer alt antaga hvad som deruti innehålles, hvaremot den förra troligen kommer att föranleda till en långvarig discussion.
Jag ingår icke i närmare undersökning om motionens natur, ty den är fyllest utvecklad förut; men jag har också ett skäl för min framställning.
Då tullfrågan här behandlades, erfor jag, att det skedde under mycken deliberation och med mycken tidspillan, och resultaten hafva icke ännu blifvit synliga.
Jag hyser alltså den tanken, alt R. o. Ad. har stadgatsin öfvertygelse, samt känner att MedStånden, efter mycken öfvei läggning, fattat sina beslut, och fruktar med anledn. deraf, alt en inbjudning från R. o. Ad. till MedStånden att sig med oss förena i borttagande af förbud, der vi borttagit dem, skulle tjena till rätt ingenting, ty MedStånden hafva säkerligen sin öfvertygelse likasom vi hafva vår.
Jag hemtar ett ytterligare stöd för denna mia tanke deraf, att R. o. Ad. ej fann för godt att bifalla en från PresteSt. framställd inbjudning i afseende å förbud för linneväfnaders införande till skydd för husfliten i de norra provinserna, hvilken inbjudning jag för min del velat bifalla, och jag fruktar att vår inbjudning nu skulle komma att röna samma öde, hvadan jag tror det vore så godt att låta bli att framställa densamma.
Här är sagdt, att denna mo - Den 16 Januari f. m. >tP lion i alla fall kommer all handläggas i förstärk t StatsUtsk.:
Nå ! då är det så godt at( den kommer dit genast.