Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men, mine herrar! här är mindre fråga om den ena eller andra calculens företräde framför den andra, hvilket dessutom kan bero på hvars och ens enskildta tycke, än om det stora resultat, som Utsk. genom delta betänk, afselt, eller lossandet af de fjettrar, hvarmed bancostyrelsen hittills varit bunden i afseende på dispositionen af bankens tillgångar.
Under de långa intervallen emellan R.
St:s sammanträden har det inträffat, att öfverskott till belopp af millioner bildat sig på åtskilliga af bankens fonder, hvilka medel med fördel skulle kunnat användas på andra håll; men bancostyrelsen har Den 6 April f. m. icke haft rätt dertill, utan dessa medel hafva måst ligga ofrnktbara i banken, och genom deras undandragande från allmänna rörelsen har den stagnation uppkommit, hvaröfver man på den sednare tiden med skäl klagat.
Alla dessa olägenheter blifva nu afhjelpta genom Utskts medgifvande, att bancofullmäktige må berättigas, att utaf de till bestämda summor upptagna lånefonder eller creditiv, sorn under en längre tid visat sig icke hafva till fulla beloppet kunnat utgå, till annan bankens lånerörelse anvisa de uppkommande öfverskotten, samt genom tillåtelsen för bancofullmäktige alt medelst anskaffande af vissa räntebärande Svenska papper ersätta den minskning, som genom afbetalning å Riksg.contts till Banken afgifna obligationer, dels redan uppkommit och dels framdeles kunna uppkomma i det af lagen (ör 11.
St:s Bank bestämda belopp af 4,400>000 >:dr, så att banken i möjligaste måtto må förblifva innehafvare af ett dessa 4i400j000 i:dr motsvarande belopp lätt realisabla förbindelser.
Jag vill visserligen erkänna, att jag skulle ingenting haft emot, om man utsträckt denna sistnämnda tillåtelse ända till ett belopp af 5 å 6 millioner; men det är bättre att låta sig nöja med hvad man härigenom vunnit än att få intet.
Det gifves äfven ett annat systeme i afseende på bankens förvaltning, än det som här tyckes göra sig gällande, nemi. det s. k. siry psystemet.
Detta systeme saknar icke anhängare, hvilka högst ogerna medgifvit en så vidsträckt latitud sorn den Utsk. föreslagit; och jag troi-, att om man skulle vilja utsträcka denna latitud ännu längre, så skulle anhängarne af det nyssnämnda systemet uppbjuda sina yttersta krafter, för att om möjligt göra liela saken örn intet.
Hvad den värde reservanten Frih.
Stjernstedt, äfvensom den talare som här yttrat sig, Hr Mannerskantz, anfört i afseende på den i 8 punkten af Utsk:s betänk, bancofullmäktige medgilna upplåningsrätt, grundar sig på ett fullkomligt misstag.
Desse herrar hafva ansett, att bancofullmäktige redan förut ägt"en sådan rätt, och att Utsk. således endast behöft tillstyrka fortfarandet af hvad förut i sådant afseende stadgadt varit; men så är alldeles icke förhållandet, oell till bevis derpå anhåller jag blott att få uppläsa ingressen till 12} §:n af nu gällande bancoreglemente, hvarest står, ”att bancofullmäktige berättigas, att då bankens säkerhet det ford ra r” etc För min del får jag förklara, att troligen ingen enda ledamot af bancostyrelsen skulle vågat görn den slutsats gällande, att styrelsen haft rätt att upptaga lån vid andra tillfallen, än då bankens säkerhet det fordrade, d. v. s. då sjelfva riksdulrarna började att tryta i bankens fjerdingar.
En vidsträcktare tolkning skulle de icke vågat gifva denna §.
Då banken redan äger rätt alt upptaga lån för en gren af sin lånerörelse nemi.
Handels- och Näringsdisconten, så vore det orimligt alt vilja neka den en sådan rättighet för andra delar af lånerörelsen.
Genom Utskts förslag har nu detta D en C A p r i I f. ra. blifvit stäldt på ett mycket bättre sätt än förut.
Under närvarande föl hållande är jag bestämdt öfvertygad, att, såvida icke osannolika händelser inträffa, så behöfva icke banco fu Ilma k l ige använda den latitud, som blifvit dem medgifven, men skulle någon olycklig omständighet inträffa, så är det af vigt att de äga en så beskaffad latitud.
På alla dessa skäl får jag hemställa till Husets pröfning, om det icke vore lämpligare att bifalla betänk., än alt genom en återremiss riskera att hela saken faller.
Det är ett ganska eget förhållande, att begge de värde talare, hvilka uppträdt emot mig, hafva på sätt och vis gifvit mig rätt uti mina åsigter.
Både Gr. Frölich och Hr Rosenblad hafva erkänt riktigheten af min anmärkn. angående calculen.
Jag fäster icke särdeles mycken vigt vid denna calcul, med hvilken jag blott hade för afsigt att visa, att tillgångar icke saknas till uppköp af räntebärande papper, och att för ett så nyttigt ändamål borde användas det betydliga öfverskott, som nödvändigt måste uppkomma.
Jag liar ansett med ändamålet mest förenligt, att dessa räntebärande papper uppköpas på utrikes ort.
Jag har icke bestridt den punkt Hr Rosenblad anser vara den vigtigaste, nemi. att medlen borde få fritt användas inom banken och icke fästas vid en viss rörelse.
Tvertom vill jag göra medlen så rörliga som möjligt, och just häruti ligger skälet hvarför jag anser dem böra användas till uppköp af lätt realisabla räntebärande papper, hvilka kunna säljas då behofvet så fordrar.
Om tillgångarne användas uti allmänna disconten eller till fastighetsbelåiiing, så bindas de för en längre tid; och det är då klart att något sätt måste utfinnas huru man skall återfå dessa .medel, för atl använda dem i den gren, för hvilken de äro pfsedda, och del sker lättast genom uppköp af räntebärande papper.
Det är således blott en större utsträckning, som jag åsyftar.
På grund af hvad jag nu och förut anfört nödgas jag, oansedt hvad tvänne sådana autoriteter, som Gr.
Frölich och Hr Rosenblad invändt, förnya min anhållan om återremiss af betänkandet.
Jag ber att få förklara Frih.
Stjernstedloch Hr Mannerskantz min högaktning för den berömvärda omsorg och uppmärksamhet för ämnet, hvarom deras reservationer äfvensom den sistnämndes yttrande vittna; och jag bekänner öppet, att om jag kunde blunda för följderna af en återremiss, så har den siste värde talaren framställt anmärka:!' af den beskaffenhet, att jag icke kan annat än godkänna desamma.
Men, mine herrar! följden af en återremiss skulle blifva icke allenast en betydlig förlängning af riksdagen, utan måhända skulle vi äfven derigenom, i stället för att vinna en mindre fördel, gå föi lustige en vida större.
Genom den vidsträcktare latitud, som delta betänk, lemnar a64 D é n 6 April f. m. åt
Hrr baneofullmäktige, liar man förekommit de olyckliga följderna af det strypsysleme, som vid förra riksdagen gjorde sig gällande.
Denna stora fördel vill jag för ingen del låta gå förlorad.
Jag förenar mig derföre i den af Gr.
Frölich och Hr Rosenblad framställda anhållan och hoppas att R. o. Ad. icke på grund af de mot betänk, framställda anmärkntr måtte anse sig förhindradt att detsamma bifalla.
Hr von Qvanten, Carl Gustaf:
Äfven jag nödgas instämma med dem, hvilka anhållit om återremiss af detta betänk., dervid jag hufvudsakligen stödjer mig på hvad Hr Biskop Agardhs reservation innehåller.
Jag har mig bekant, att så väl vid låneconloren i landsorterna, som vid allmänna disconten i Stockholm, få Iånesökande stundom vänta 5 a 6 veckor innan lånen utfalla.
Dermed kunna affärsmän ingalunda vara belåtne.
Min önskan är derföre, att, lill un. danrödjande af en sådan olägenhet, förhållandet måtte blifva enahanda med det, som råder i afseende på privatbankerna och hvarom så väl nyssnämnde reservant, som äfven Hr Statsrådet af Wingård, uti en utgifven brochure, afgifvit en detaljerad utveckling.
Jemte det jag af denna anledn. anser betänk, böra återremitteras, får jag tillägga, att jag helt och hållet instämmer uti Hr Rosenblads yttrande åsigt att bancostyrelsen bör lemnäs så vidsträckt latitud, att de af Hr Rosenblad omnämnda olägenheterna må kunna förekommas.
Man bör nemi. laga så, att man icke genom alltför mycket reglementariska föreskrifter förhindrar banken att göra de öfverskott fruktbärande, hvilka till betydligt belopp kunna uppkomma.
Jag förmodar att R. o. Ad. så mycket mindre vägrar återremiss, sorn den redan är af ett Stånd beviljad.
Vid sistl. riksdag, då realisationen bringades tillstånd, var man temmeligen öfverens om tvänne hufvudsakliga grundsatser, som man ansåg böra gälla för Svenska bankens styrelse och förvaltning.
Den första var den, att bankens säkerhet i fråga om uppfyllande af dess förnämsta skyldighet, nemi. att alltid kunna med silfver inlösa sina utelöpande myntrepresentativer, skulle i möjligaste måtto tryggas, emedan man genom ^:dels sekels erfarenhet förvissat sig om att det land, som saknar en bestämd varumätare, d. v. s. ett bestämdt mynt, illusoriskt går fram i sina näringar, emedan det Activa förhållandet, som visar sig i siffran, icke kan anses såsom verklig förkofran, enär den verkliga förkofran ligger deruti, att den visar sig fördelaktig i jemförelse med ett i värde stigande mynt, som icke är underkastadt fluctuationer.
Likasom man måste hafva en bestämd aln i ett land för att mäta längden , en bestämd mark för att mäta tyngden och ett bestämdt rymdmått för att mäla rymder, likaså måste man hafva en bestämd myntfot, D e ii C April f. m. a65 fot, för att mäta förmögenheten, för alt mäta näringarnes uppkomst, förkofran eller förfall.
Bankens förnämsta skyldighet är att tillse, alt icke denna riksvarumätare förminskas eller förökas; och bankens andia fnnction är den s. k banknäringen, d. v. s. hankens lånerörelse i och för den vinst banken derpå skördar.
Bankens rörelse i sin innersta inrättning är dubbel, nemi. vexelrörelse, hvars ändamål är upprätthållandet af Rikets mynt, och bankrörelse, som har för afsigt att befordra bankens vinst.
Bankrörelsen får dock icke ske på vexelrörelsens bekostnad.
Dessa äro sjelfva de cardinalpunkter, på hvilka föregående riksdugen bvggde den lagstiftning, som då af R.
St. antogs.
Vid delta tillfälle förekommer således reglering af bankens lånerörelse såsom en ganska vigtig omständighet, för befordrande af begge dessa ändamål, hvilken reglering likväl bör ske på sådant sätt, alt banken uppfyller sin förnämsta skyldighet, nemi. upprätthållandet af landets myntvärde.
Banken ägde gamla lånerörelsefonder, bland hvilka allmänna discontrörelsen var den förnämsta.
Vid betraktande af andra bankers öden, fann man att det icke gick an att vårdslöst gå till väga i fråga om banklånerörelse.
Man önskade likväl, och det med skäl, alt man icke skulle af onödig och ogrundad rädsla binda den sednare delen af bankens functioner genom alltför stränga föreskrifter.
När man således icke med skäl kunde minska den gamla disconlrörelsefonden; när man icke kunde minska de gamla rörelsefonderna i allmänhet, med hvilka banken understödde allmänheten, så började man å andra sidan vara betänkt på att borttaga dessa gamla lånerörelser och skapa en ny, så beskaffad att den icke allenast vore gagnelig för näringarna utan äfven för sjelfva realisationens upprätthållande; och så började den utsträckning af handelsdiseonten, som då ägde runi.
Man har nemi. ansett att fastighetslånerörelsen binder capilalerna för längre tid, så att banken icke kunde påräkna dem vid de tillfällen, då bankens säkerhet fordrade inskränkning i denna lånerörelse.
Man fann, att allmänna discontrörelsen, ehuru icke på så lång tid, likväl för länge fängslade fonden vid densamma.
Det var då angeläget att bilda bandelsdisconten och utsträcka dess functioner så, att man vann det ändamål, som borde sökas.
Handelsdisconlens natur är, om jag så får säga, att vara en barometer, genom hvilken bancostyrelsen är i tillfälle att se, huruvida någon fara är å färde för upprätthållande af bankens säkerhet, med afseende på dess förnämsta function, nemi. bibehållandet af landets myntvärde.
Denna fond erhöll den egenskapen, att bancostyrelsen berättigades att inom en viss gräns upplåna alla sådana capitaler, hvilka icke på annat sätt kunde göras fruktbara i landet, än derigenom att banken mellankom såsom en slags mäklare emellan enskilda, upplånade 23 II. 34 Den 6 April f. m. capitaler pä flera liander och utlånade dem i handelsdiscontvag åt dem, sorn beliöfde det.
Fördelen häraf blef den, att om sådana capitaler icke varit att tillgå, skulle handelsdisconten i och med detsamma sjelfmant minskats, såsom en gifven följd af den mindre tillgången på fruktbara capitaler; men R.
St., måne om att icke råka uti det så ofta omtalta strypsystemet, tilläto sin bancostyrelse att i denna låneväg använda en del af bankens lånevinst, på den grund, alt densamma borde göras fruktbar; men dervid stadgades såsom villkor, att sådant skulle få ske, så vidt banken derigenom ej aflägsnades frän möjligheten att fullgöra sin förnämsta skyldighet, nemi. upprätthållandet af Rikets mynt.
Denna lyckliga ide'e, att i stället för de ganda fixa lånerörelserna låta en rörlig lånerörelse uppstå såsom en barometer, hvarefter man kunde bedomina bankens ställning relativt till handeln och det som inverkar på myntet, var ganska riktig och enlig med riktiga och sunda bankgrundsatser.
Det hade då varit lyckligt, om R.
St:s RancoUtsk. hade kunnat förmå sig alt tillstyrka R.
St. att lemna banken rättighet att för bancovinsten upphandla säkra räntebärande obligationer och papper, emedan sådant är öfverensstämmande med sunda bankprinciper och verksamt bidragande till att i rörelsen åter utsläppa de medel, sorn banken på sin lånerörelse vunnit, utan att banken derigenom blottställes för någon fara i afseende på sjelfva myntvärdets upprätthållande.
Tydå banken behöfver förstärka sin cassa, så blifva dertill dessa räntebärande obligationer använda, hvilka, helst örn de äro utländska, betraktas lika med silfver.
Så visa sig åtminstone för mig grunderna för den lagstiftning, som R.
St. vid föregående riksdag vidtagit.
Jag vidblifver att denna grundsats är riktig; och jag kan aldrig frångå, att nödig varsamhet icke får underlåtas i fråga om bankens upprätthållande.
Vi se af erfarenheten, att oaktadt stora silfverqvantiteter inkommit i bankens hvalf, genom den transaction som hypoteksföreningen ingått med utländningar, så har likväl en betydlig qvantitet silfver utgått från banken, vid de tillfällen då handelsrörelsen varit så beskaffad att handlande nödgats med contanta penningar godtgöra införskrifna varor.
Lägger man dertill, att vi hotas med en ytterligare crisis i anseende till det förhållande, som visar sig i Norra Amerika; så torde det icke kunna betvillas, att varsamhet fortfarande är af nöden.
Jag tror lika med Hr Rosenblad, att banken bör vara gynnsam mot näringarna; men jag delar icke med denna min aktningsvärda vän, som med mig stridt för realisationens genomdrifvande, den åsigt han synes hylla, nemi. att man företrädesvis bör afse näringarnes gynnande; och jag vågar säga, att den värde ledamoten i allmänhet i realisationsfrågan har synts vara för mycket benägen för lånerörelsen och för litet böjd för varsamhet uti regleringen deraf, relativt till utländska handelsförhållanden.
Ali bank - D e ii 6 April f. m. rörelse livilor på det mercantila förhållandet emellan export och import.
Om ett land kommer i den ställning, att innevånarne af vana eller vårdslöshet för mycket använda utländska varor, så ali köpmannen alltid finner en säker och vinstgifvande afsättning, ehuru mycket han än må importera, så skall handelshalancen för flera år vända sig emot landet, hvaraf följden skall blifva att bankens metalliska cassa slutligen uttömmes, då vi stå qvar med våra sedlar och nödgas göra en våldsam strypning i stället för att den bör ske årligen och småningom, när förhållandet med ulrikes handeln det kräfver, hvilket låter sig göra, om baucoslyrelsen med uppmärksamhet betraktar barometern, som är handelsdisconten, och efterser huruvida importen bar behof af lån, för att hålla rörelsecapitalet vid makt.
Fluctuationen i handelsdiscontens låneoperationer beror naturligtvis på conjuncturen och förhållandet emellan importen och exporten; och handelsdiscontens behof af större eller mindre fond för bedrifvande af sin lånerörelse är således äfven af samma förhållande beroende.
Men jag vill icke trötta R. o. Ad. med dessa frågor.
De ligga klart för en hvar, som tänkt sig realisationen och landets näringar i en systerlig förening och icke ensidigt blott betraktar näringarnes behof af rörelsemedlen.
Man synes glömma de vådor, för hvilka landet varit blottstäldt under ^:dels sekel, genom ett fallande myntvärde.
Jag instämmer uti Hr Mannerskantz’s yrkande, att bancostyrelsen måtte berättigas att utsträcka uppköpet af dessa s. k. räntebärande obligationer, för att derigenom bereda bancostyrelsen tillfälle alt utsläppa de capilaler, hvilka finnas såsom vinstmedel i banken samlade.
Jag instämmer äfven med Hr Mannerskantz deruti, att bancostyrelsen må få fria händer i fråga om förökande af handelsdiscontens lånefond; och jag instämmer fullkomligen i den åsigten, att denna rörelsefond icke må fixeras till något bestämdt maximum, hvarvid den skall bibehållas, utan må fluetuera efter de förhållanden, som en klok bancostyrelse vet att bedömma och som hon mäste bedomina, så kärt henne är att upprätthålla landets myntvärde.
Jag instämmer i anhållan om återremiss af detta betänkande.
Om fråga vore att besluta ett nytt banksysteme med hufvudsakligt afseende på en friare verksamhet hos bancostyrelsen, så skulle jag visserligen äfven finna flerfalldiga anledningar att lyssna till åtskilligt af hvad yttradt är och af hvad reservanterne sagt; meu då i närvar, stund fråga väl icke kan blifva att gåså djupt in i bancolagstiflning, som behofvet måhända skall i en snar framtid påkalla, och enär det mindre kan vara fråga om att reorganisera den nuvar. bancostyrelsen i full öfverensstämmelse med ett verkligt banksysteme; så kan jag ej annat än tillstyrka R. o. Ad. alt åtnöjas med den latitud a6 8 Den 6 April f. ni. til! verksamhet, som detta betänk, åt bancostyrelsen lemnar.
Sorn ledamot af denna styrelse, erkänner jag mig icke competent alt i vidsträcktare scala handla med R.
St:s myndighet än detta betänk, innehåller.
Jag kan således icke, lika med reservanterne, yrka på någon återremiss af detta betänk.
, utan begär bifall derå, instämmande uti hvad Hr Rosenblad anfört.
Jag påminner mig mycket väl, att då i början af riksdagen fråga väcktes att öka allmänna discontens fond med 460,000 r:dr, ansåg jag ett sådant steg betänkligt såsom temporärt, emedan jag ej trodde, att, sedan en sådan åtgärd var vidtagen, det sedermera skulle vara möjligt att sedan åter draga denna summa ur denna lånerörelse.
Detta har också BancoUtsk. insett jemte fullmäktige, då de tillstyrkt att öka fonden med 5oo,ooo r:dr.
Jag vidhåller äfven hvad Utsk. i denna punkt tillstyrkt och förenar mig med dem, som begärt godkännande af Ulskts betänkande.
De flesta anmärknrr, som blifvit gjorda emot Ulsk:s betänk., hafva mest haft afseende på cnleulerna, och man har sagt alt dessa vore mindre tillförlitliga; men då fråga ej är att utreda något sterbhus, skulle jag tro det varn nog om caleulerna äro approximativt framställda.
Öfriga framställda anmärkntr, äfvensom hvad Hr Lefren anfört, hafva bestått deruti, alt handelsrörelsen hufvudsakligen skulle grunda sig på lån; och sedan att banken skulle utsträcka sin belåning af räntebärande papper, helst utländska, hvarigenom realisationens bestånd skulle betryggas.
Hr Lefren har fästat sig vid, alt, under villkor och på sätt han framställde, en barometer skulle uppstå, hvarmedelst bancofullmäktige skulle se förhållandena, hurudana de voro, och att genom svårigheten att lån bekomma skulle ett mindre vårdslöst importerande af varor äga rum.
Jag får i detta afseende, eller alt importören skulle vara en slags förmyndare för nationen i afseende på dess förbrukning af utländska varor, anmärka, att så länge importören får med fördel sälja sina varor, så bekymrar han sig icke med allmänna ställningen.
Han inlager blott sina varor och ser till att han må kunna betala sin vexel, och dermed väl; ser han åter att banken är färdig att slå igen bancoluekan, då blir det en annan sak.
Den är alltså förmyndaren, soria har alt tillse att banken kan fullgöra sina hufvudförbindeiser, som består uti att ständigt med silfver kunna inlösa sina sedlar.
På sätt Utsk. föreslagit, tror jag att betänk, både kan och bör bifallas, ty deruti utsträekes ej lånerörelsen längre än vederbör.
Jag medgifver visserligen, att det vore af stor nytta att kunna utsträcka belåningen på räntebärande utländska papper, emedan de äro de fördelaktigaste att som knrserande på utländsk ort begagua till inköp af det silfver’, som banken behöfver för upprätthål - Den 6 April f. m. 269 landet af sin credit; men vi mäste också ihågkomma huru vår hank är sammansatt.
Den består ej af bankierer och financierer, hvilkas hela profession går ut på att speculera i sådana affärer.
Yi hafva i Sverige nästan ingen financier, hvilket namn man på utrikes ort gifver den, som drifver rörelse med räntebärande papper, och den ende, som här kunde få detta namn, hörer ej till och kan ej heller komma in i bancostyrelsen.
Jag tror icke att del går an att gifva våra fullmäktige föreskrifter om en utsträckt belåning af utländska räntebärande papper; vi hafva sjelfve sådana papper inom landet till ej så obetydligt belopp.
Vi hafva fått ifrån Stats Disk. ett förslag äfven i denna väg, och jag tror alt för belåning af dessa inhemska goda papper är allt afsedt, som kan afses, ty bankens högsta function är alt tillse, att hennes förbindelser uppfyllas.
Dessa förbindelser torde komma att blifva vida större under det quinqvennium vi gå till mötes, än de varit under det som vi lillryggalagt.
Under det förflutna quinquenniet hafva vi haft blott ett missvextår, och vi sågo då huru starkt silfvercassan i banken påkändes.
Vi kunna få flera rnissvexlår i rad, hvarförutan den omständigheten inträffat, alt våra sedlar ej få vidare circu lera i Finland; dessa sedlar, till belopp af en eller annan million, skola inströmma i banken och silfver utgå i stället, oell vi veta dessutom, att under dessa sednare 5 år har hankens silfverfond förminskats med 5 millioner r:dr.
Det fordras således stor försigtighet i bankens sätt att förvalta sina medel, hvarföre vi icke böra sträcka våra pretentioner för långt; ty våra fullmäktige måste fästa sin uppmärksamhet derpå, att i tid äga det förråd af silfver, som fordras för fullgörandet af bankens förbindelser.
Oansedt detta allt har, med stöd af de 5 sistförflutna årens erfarenhet, BancoUlsk. så långt utsträckt lånevägarna som görligt vari t, och jag tror alt Ständerne böra vara belåtne roed hvad BancoUtsk. i detta afseende tillstyrkt, ty längre kan ej Lanken gå, ulan alt äfventyra sin ställning.
Jag slutar med begäran om propos. till antagande af BancoUtskts betänkande.
Då realisationen beslutades, var man angelägen om att en grundfond skulle finnas och att den skulle vara rörlig.
Derföre sönderdelades Riksg.- cont:s skuldförbindelse till banken, på det att hela denna måtte förvandlas till en räntebärande rörlig fond.
Af den har nu betydligt ingått till banken.
Utsk. synes vilja öfverlemna denna summa till fullmäktiges disposition, men huru mycket mer, är obestämdt.
Efter Utsk:s betänk, synes mig som denna qvantitet skulle utgöra hvad som under de 5 förflutna och 5 följande åren influtit och inflyter från Riksg.cont.
Men dessutom finnes ett öfverskott af 172,000 r:dr enl.
Ulsk:s beräkning.
E11 af reservanterne har beräknat det obestämda beloppet till 1,355,000 r:dr; en annan Den 6 April f. ni. reservant har icke uppgifvit summan bestämdt, men likväl ansett att ett betydligt belopp komme alt återslå, äfven sedan fullmäktige fått rättighet att uppköpa räntebärande papper för hvad Utsk. föreslagit.
Utsk. tyckes hafva utgått ifrån den synpunkt, att sedelstocken skulle vara fix; men hvarföre bibehålla den?
Om banken ökat sina tillgångar; hvarföre icke söka att göra desamma fruktbärande, på det att kommande Ständer må finna bankens utelöpande sedelstock i annat skick än de nu församlade Ständerne, nemi. oförminskad?
Det är visserligen godt att tillgångar finnas i banken; men nog hade det varit bättre om dessa tillgångar legat i räntebärande papper, hvarigenom den dubbla vinst uppkommit, att sedelstocken varit lika stor som förr, samt derjemte en räntevinst funnits till disposition.
Om räntebärande papper uppköpas af våra egna fonder, t. ex. af bruksägares hypolhekscassa, så blir följden att dessa papper stiga i värde, och att då dessa papper äro Svenska, kommer också räntan att stanna qvar i landet.