Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Pä grund af denna åsigt hade jag uträknat, hvad den summa skulle utgjort, som skolat inflyta till Statsverket, i händelse denna praxis blifvit antagen och följd alltifrån 1812, och besynnerligt nog skulle denna summa hafva stigit till icke mindre än 50,000,000 R:dr.
Man torde anmärka, att detta tal är för högt tilltaget, och att icke så många personer som nu hade begagnat denna rättighet, i händelse afgiften varit bestämd till det af mig föreslagna belopp.
Detta kan möjligen vara rigtigt, men tager jag i betraktande det antal som nu leger, och som utgör omkring i,600, hvilka i allmänhet betala från 100 till 150 R:dr B:ko, så utgör detta åtminstone icke mindre än 100,000 R:dr årligen, som på detta sätt utgifves.
Undersöker man derefter huru dessa penningar användas, så finnér man nära nog hela beloppet blifva förvandladt i bränvin af dessa legokarlar, med hvilka man dock fortfarande vill förpesta Beväringsmanskapets leder.
När här - Den 14 F etru ari. 403 till ytterligare Rigges den summa som Statsverket får utgifva lill dessa legokarlars underhåll och beklädnad, och som minst kan antagas lill 10.000 il:<1 f om äret, sä'tror jag alt dessa legokarlars bibehållande icke borde påyrkas, ulan att i stället det af mig föreslagna sältet att erhålla befrielse från beväringspligten bör antagas.
Visserligen kan härvid sorn ofvan sagt är icke under denna Riksdag något åtgöras, men deremot kan vid denna Riksdag en återremiss föranleda till elt annat stadgande framdeles.
Hvad nu angår K. M:s Propos. om framflyttande af beväringsåldern, så tror jag med allt lög. att det icke är utan våda man later den hittils varande tidiga beväringsåldern qvarstå.
Öfvertänker man nemi. närmare saken, så finnér man att sådana omständigheter äro för handen, alt ingen person med någon fosterlandskärlek borde underlåta att göra allt sitt till, för att få åldern fram liv liad. livar och en, som äger behörig bekantskap med våra närvaride Beväringsynglingars i allmänhet klena kroppskrafter, hyser nemi. samma öfvertygelse som jag. att, om dessa ynglingar, såsom det i krig blefve fallet, skulle bära packning och ammunition och derjemte klefve underkastade fatiger, så korinne bestämdt en tiondedel af dem att befolka sjukhusen.
De anmär'laur, som emot beväringsålderns framllyltning gjort sig gällande, kunna lätt höfvas.
Må nemi. gerna Reväringens fredsöfningar äga rum vid samma ålder som nu, dock med vilkor, att om det kommer i fråga att Beväringsmanskapet till Rikets försvar skall upbådas, så skall til! första klassen räknas dem. som hafva fyllt 21 ar.
Härigenom undvikes den olägenhet som förespeglats, om äfven vapenöliiingarne skulle till denna ålder framflyttas, och som jag medgifver kunde vara af menlig inverkan för allmogens söner, hvilka vid denna ålder redan ofta fått en hemmansdel eller dylikt alt sköta.
Visserligen kan man säga alt, då K. M.. vid inträffande krig, eger utkommendera den eller de klasser af Beväringsmanskapet
Han för godt linner, det vore att antaga ali lista klassens ynglingar blifva sparade.
Men tinder denna förutsättning hlefve den disponibla delen af Beväringsmanskapet inskränkt till 4 klasser i st. f. 5, hvilket åter med elt betydligt antal komme att förminska stridskrafterna.
Det är på dessa grunder jag yrkar återremiss af Belänkrt, och jag tror att om Utskit toge hvad, bär förekommit, under öfvervägande, skulle de skäl. som blifvit anförde mot den framllytlade Beväringsåldern, nödgas vika.
Detta anföride hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr StatsRådet, in. m.
Jo lian August Gripenstedt, som å K.
Proposir lill R.
Det kan icke nekas, att, på sätt Hr Krigsministern anmärkt, någon inkonseqvens ligger i Utskis Utlåt., men detta hårrör deraf, alt de skäl, som förefinnas för K. M:s Propos., bära ett så ojäfaktigt vittnesbörd om K.
M:s omvårdnad för fosterlandet, att de måste vara och föl blifva i vissa läll fullt bindande.
Alt det oaktadt Utsk. tillstyrkt någon modifikation i den 404 Den 14 Februari.
Kail.
Prripos. komitier sig deraf, alt Utsk.; som i allmänhet hyst dea förhoppningen, att krigsolyckor ej alltför ofta skulle tralla oss, ansett det man, med omtanken alt i sådana olyckliga fall hafva ett härdadt och dugligt manskap, borde förena Omsorgen, att under fredstid icke förlänga Beväringspligten.
Delta har varit grunden för Utsk:s framställning.
Del bör icke eller lemnäs oanmärkt ali frän de medlem nar af Ulsk., som representera BondeSt., anfördes särdeles mänga skäl mot ett framflyttande af Beväringspligten, äfven hvad angick exercisen.
Man anmärkte, såsom Utsk. också lillkännagifver, huru det ofta händer, att vid fyllda 21 år den unge mannen redan kommit derhän; alt skalla sig en fast löt i lifvet och en bestämd verksamhet, och att det dä blefve särdeles olämpligt och svårt för honom ali under någon tid lemna denna för att undergå vapenöfningarna, isynnerhet i del fall som K. M. föreslagit, att dessa vapénölningar blefve långvarigare än tillförene.
Derjemte och då lian vid fyllda 25 år ofta erhåller vigtigu enskilda och offentliga updrag. ansågs leke lämpligt, att draga honom från dylika sysselsättningar.
Dessa omständigheter och förhållanden, — omtanken alt med minsta möjliga olägenhet under fredstid förena ilen största möjliga nylla af Beväringspligten under krig, liar varit anledmn till Ulskis framställning; och då jag med glädje hört alt Hr Krigsministern förklarat sig nöjd nied framställningen, har jag ariledn. förmoda, alt R. o. Ad. skall, likasom de 2me RiksSt. som redan godkänt förslaget, skänka detsamma sill Infall.
Hvad angår llr Stjernsvärd» yttrande om en slags vakansafgift, sorn skulle erläggas af dem. hvilka icke ville fullgöra sin beväringspligi; sä omnämnes denna lanke i K. M:s Propus.: men K.
M. har sagt, att elt sådant säll att afbörda sig detta åliggande vore olämpligt.
Det skulle icke leda till annat, än att beväringsskyldighclen småningom blefve en beskattning på ilen 21 årigc mannen, i st. f. én personlig pligt att uplräda till fosterlandets försvar.
Jag tror således att om denna tanke icke kan vara mycket alt säga.
Det är otvifvelaktig! sanni, alt en del af manskapet måste blifva mindre härdadt, men Utsk. ansåg all denna de! skulle kunna under krigstid användas vid sådan tjenstgöring, som mindre toge krafter och härdighet i anspråk, .lag har för min del icke mera att tillägga, och anhaller örn bifall till Betäuk:t.
Då detta Betänk, redan är afgjnidl af 2 Stånd, och möjligen älven af det 3:dje, är det väl icke mycket värdi att dervid uppehålla sig eller all yrka en återremiss.
.lag vill också egentligen göra anmärknir mot det sätt, hvarpå heväringsfrågan, som dock mäste erkännas vara af den största vigt. blifvit af Ulsk. behandlad.
Ganska riktigt börjar Ulsk. sitt Betänk, med ali säga. att nsednasle tiders politiska förhållanden meli den ställning Sverige dervid intagit, innebära ovedersägligen nen anlédn. för Statsmaglerna. alt egna upmäiksamhelen åt förrsvarsveikelu. och alt -eli af de förnämsta medlen härvid olvifvelnaktigl ligger i Allmänna Beväringen ordnande på elt sådant sätt D en 14 Febr u ari.
405 salt det bistånd, som i farans stund bör bunna deraf påräknas, sblifver i möjligaste målto verksamts; men för att vinna delta ändamål vidtog Ulsk. den utvägen, att utstryka en beväringsklass i st. f. att framflytta beväringsäldern.
Det kan visserligen invändas att beväringsklasserna skola blifva lika mänga Dädanefter som bittills.
Ja! men med den väsendtliga skillnaden alt båda Statsmakterna erkänt den fullkomliga »lämpligheten af den l:sta heväringsklassen till krigsbruk, hvilken klass således icke vidare kan tagas i beräkning för detta ändamål.
Man vill hjelpa detta genom alt öfverlemna ät K. M., att upkalla någon af de öfriga klasserna.
Detta är väl i och för sig sjelf bra. men man borde kunnat påfinna något lämpligare medel att afhjelpa bristen.
Det hade åtminstone varit en lämplig npfattning af frågan, om Utsk., i sammanhang jemte sitt öfriga beslut, hade föreslagit alt K.
M. skulle lill vapenöfning gar kunna upkalla äfven den klass, som först kunde komma i fråga alt utgå.
Hvad beträffar llr Stjernsvärds yrkande om alt bibehålla ilen nuvartde lörsta beväringsklassen såsom en rekrylklass och för krigstjenst framflytta beväringsäldern till 20 år, sä har jag icke något deremot.
Jag anser ett sådant förslag förmedlande mellan Utskts åsigt och den K.
Propos.; dock med det vilkor, allt äfven den första af krigsklasserna skulle åtminstone någon kortare tid öfvas.
Eljest skulle det kunna inträffa alt den beväringsklass, sorn samtidigt med inträdande fredsbrott undergår vapenöfningar, måste bemfprlofvas, och i st. inkallas i tjenstgöring en klass, sorn icke pä länge varit öfvad.
Utsk. har uprepat alla de olägenheter som beväringspligten medförer för de beväringsskyldige, och ansett att dessa olägenheter okas med åren.
Till en viss grad kan delta vara sannt. men jag hade trott, att premisserna i Utsk:s eget betänk. , K. M:s Nåd.
Propos. så val i detta ämne sorn om Statsverkets tillstånd och behof, samt åtskilliga inom RiksSttn väckte enskilda motioner hade kunnat gifva Ulsk. ardelin, till att betrakta boväringsfrågan från en något mera uphöjd och något mindre beqvämlig synpunkt än som nu blifvit fallet.
På dessa skäl vill jag gerna förena mig med dem, sorn yrka älerremiss.
Jag är för varm vän af beväringssystemet, och önskar för mycket att det mätte till sin rälla betydelse af Statsmakterna upfattas, för att kunna gilla Betänk, i dess nuvartde form.
Den tunga beväringspligten medför är visserligen stor, och skall, för att denna pligt må rätt upfyllas, blifva ännu större, men den måste dock utgöras, emedan landets försvar derpå vlterst beror.
Jag yttrade i anledn. af en motion vid början af Riksdagen, att skyldigheten att värna sitt land är ett axiom, sorn ingeri bestrider, men för hvars förverkligande man icke vill göra sig någon moda.
Om sanningen häraf vittnar Ulskts Betänk, allt för tydligt.
Min värde granne bar äfven yttrat sig om legningsrälten.
Lika med honom och med hvad äfven i den Nåd.
Propostn är a n ty dt tror jag att, så länge denna rättighet qvarstår, det vore val om den kunde ordnas på annat sätt än det nuvartde.
Att, oaktadt premisserna i K. M:s Tropos. väl kunnat gifva anledn. förvänta alt ptt förslag 406 Dori 14 Februari. till ordnande af legningsrälten deri blifvit framlagd, sådant likväl icke skett, torde lätt kunna förklaras.
Det hade. nemi , likasom andra större förbättringar af beväringsstadgan, icke någon utsigt till framgång.
Det hade icke ledt till något resultat, hvilket nogsamt skönjes af den behandling beväringsfrågan i öfrigt rönt.
Af de skäl jag redan haft äran yttra kan jag icke undertrycka min önskan om återremiss af Betänk, och att R. o. Ad. åtminstone icke mätte skänka sitt bifall till en sådan behandling af en sä vigtig fråga.
Hr von Knorring, Erik Oscar, anförde dels mundtligen dels skriftligen:
Då återremiss redan blifvit af 2:ne talare begärd, och jag hoppas alt så mätte, ske, vill jag medskicka några anmärkmr till Utsk., emedan jag anser att de åtminstone kunna vara ujdysande för de andra Stånden, sorn i sådana fiågor icke hafva samma erfarenhet sorn R. o. Ad.
Jag vill först tillåta mig att fästa upmärksamheten på en omständighet, som är oriktig i Ulsk:s resonnement.
Det står nemi. i Betänk, alt, »för den händelse att alla »klassernas upkallande hlefve af nöden, en icke obetydlig del af »den yngsta hlefve mindre härdig, men, oberäknad! alt den öfriga »delen af denna klass torde innehafva nödig kroppsstyrka för »krigstjenst, sä erfordras lill garnisonstjenst eller till tjenstgöring ä »fästningarna manskap, sorn. ehuru till kroppskrafter mindre starkt, »dock kunde fullgöra sina åligganden.»
Emot denna punkt vill jag helt och hållet protestera.
Jag undrar, huru det komme att gå med vära fästningar, om man skulle underskrifva den principen alt de, söm icke förmå uthärda kriget, skulle sändas till att försvara våra fästningar.
Hvad principen för beväringspiigten angår, så har skyldigheten att personligen försvara sitt fädernesland varit från urminnes lid erkänd och antagen som ett axiom.
På sednare tider har emedlertid, såsom Hr Stjernsvärd anmärkt, inträffat, att man börjat anse beväringsskyldigbetcn som en »tungan, och man har vant sig alt lala om den olägenhet för landet som exercisen medförer.
Det är sannt att det är en lunga, sådant kan icke nekas, men jag vill göra en jemförelse med andra länder, en jemförelse som skall visa i hvad förhållande vära upollringar i detta afseende stå till dem sorn andra nationer underkastat sig.
Jag vill dervid icke bålla mig lill de despoliska Staterna, ty der beror det naturligtvis på ett maktspråk af Regenten, huru länge beväringsskyldighelen skall fortfara; jag skall endast betrakta konstitutionella länder, der en sådan pligt icke blifvit ålagd utan Folkets eget medgifvande.
Om vi då först se på Portugal, så finner man alt konskriptionsskyldighelen räcker der från 18—25 års ålder, deraf 5 år i aktiv tjenst: i Spanien: konskriptionstiden räcker 8 år, deraf 5 år i aktiv (jensi och 3 är i milisen.
1 Helgten:
Alla från och med 21 till och med 50 år gamla, hvaraf 8 år i Arméen, deraf 4 är i aktiv tjenst.
Den 14 Februari. 407 Holland: Från 20—25 års ålder, således 5 år, i aktiv tjenst och 25 — 35 års ålder i Landtvärnet.
Preussen: 5 år (20—25) i den slående hären, deraf 3 år i oafbruten tjenstgöring.
26—32 års ålder (i Landtvärnets l:sta tipbåd), med 2 å, 4 veckors öfning- hvartannat år; 33—40 års ålder i andra upbådet neli 40—50 i Landslnrnaen.
Der tillätes icke legning, liksom icke eller i Bayern och Schweitz.
Bayern: 21—55 års ålder, deraf 5 års aktiv tjenst.
Hannover: 5 års aklif Beväringstjenst och 1 år i reserven. Wurtemberg: 21—32 års ålder, deraf 6 års tjenstetid.
Baden (enl.
Konscript.-lagen af 1851) 3 år i aktiv tjenst och 3 år i reserven.
Schweitz: 20—44 års ålder, med årlig öfning för en del.
Sardinien: l:o) Från 20—28:de året i aktiv tjenst (Soldati tFordinanza) och 2:o) från 28—44:de året (Soldali provinciali.) deraf 8 år i Arméen och 8 år i reserven.
— Legningsfrihet emot penningars erläggande lill Staten.
Grekland: (enl. 1838 års författn.) 4 års aktiv tjenst, efter lottning.
Vanmark: l:o) Slående hären utgöres af konscriplions skyldige, hvilka tjena 4 år i linien och 4 år i reserven (vid Artilleriet: G år i linien och 2 år i reserven). 2:o) Vörsta ritning smanskapet, som tjenar till 45:te året, deraf 8 år i i:sla upbådel.
Corollarium:
Inom nu upräknade konstitutionella stater räcker Beväringspligten, eller Konscriplionsskyldigheten, således: aktiv tjenst: minimum 3 år och medium emellan 4 och S år; Beväringspliglcn forlfarcr: minimum:
S år och medium: 16 år.
1 de enväldiga Staterna:
Frankrike (der man dock är ganska ömtålig om sina medborgerliga rättigheter), Österrike och llyssland, med hvilket sednare land jag, såsom Svensk, högst ogerna görcr jcmförelser:
Medium af dessa 3 staters aktiva konscriptionsskyldighet: 10 Ars oafbruten tjenstgöringstid och minimum (i Frankrike) 7 år.
Beväringsskyldighelen räcker minst 7 är och medium af alla tre staterna omkring 15 års tid.
•lag tror mig sålunda hafva visat alt, om också Beväringens öfningstid komrncr alt förlängas till 30 dagar, denna activa tjenstgöring är bra obetydlig i jemförelse med hvad förhållandet är i andra civiliserade Europeiska länder och all den »tungan, Beväringspligten hos oss medför, icke är mycket att beklaga sig öfver.
En föregående talare har tillkännagifvit, att inom Utsk. gjorde den åsigten sig gällande, att man ansåg olämpligt att framflytta beväringspligten med afseende på åldern i hänseende lill den samhällsställning, hvaruti ynglingen, vid en mera framskriden ålder, har inlrädt.
.lag tror dock icke att någon inom Utsk. sett frågan ur den allvarliga synpunkt som vedcrborts.
Jag anser att pligten att försvara fäderneslandet är den främsta af alla. 408 Den 14 Februari. och äger lika tillvaro vid 27 och 28 års ålder sora vid hvarje annan, oafsedt alla enskildta bestyr.
Samma talare ansåg afbördandet af beväringspligten med penningar ori! tig.
För min del anser jag afbördandet af beväringspligten genom insättandet i lederna af annan person vara lika oriktigt, men emedan den allmänna opinionen icke medgifver legningens afskaffande, anser jag all befrielse frän beväringspliglens fullgörande lämpligast böra ske genom erläggandet af en penningeafgift, hvarför jag fortfar att yrka åtcrremiss. llr Bildt, Didrik Gillis: ilä det förslag, som Utsk. afgifvit, otvifvelaktig! är en förbättring i nu gällande stadga om heväringsskyldighetcn, och dä tvenne Ständ redan bifallit ölslcs förslag, anser jag en ålerremiss tjena till intet.
Frågan är för denna Riksdag redan afgjord, och något bättre än det nuvar:de vunnet, om II. o.
Ad. nu behagar bifalla Betänk.
Någon förändring i hvad Flsk. löreslagit kan icke ega rum, sedan 2 Stånd redan godkänt detsamma, och det torde således vara öfverflödigt att ålerskicka Betänk.
Frågan kan endast vara, om det är skäl att i frågans nuvar:dc skick bifalla eller alsia detsamma.
Jag har redan yttrat att jag anser förslaget som en förbättring.
Detta oaktadt mäste jag erkänna att jag icke anser det förslag, Utsk. framställt, fullt tillfredsställande, och det är pä grund häraf, som äfven jag begärt ordet, då det skulle förefalla besynnerligt, alt inom ett
Stånd, som räknar så många medlemmar, hvilka gjort fosterlandets försvar till sitt hufvudyrbe, man icke bort mänga motsätta sig de åsigter, som af Utsk. blifvit uttalade.
Det är således en reservation jag bar att nedlägga oell icke några yrkanden att framställa.
Med afseende på beväringsåldern gifvas tvenne vilkor, som böra upfyllas.
Det ena är alt åldern inträffar så tidigt, alt ilen beväringsskyldige eger tillräcklig styrka för all uthärda krigstjenslcns mödor; det andra vilkoret är, att denna ålder icke inträffar så sent, att denne redan inträdt i familjeförhållanden eller i fredliga yrken, från hvilka han då skulle komma alt ryckas.
För att förebygga ett sådant slitande nr den krets ynglingen tillhör kan jag icke finna annat än alt beväringsåldern hör inträffa vid 20 ä 22 år.
Detta synes vara antaget i alla Stater. 1 Frankrike och Preussen börjar beväringsskvhlighelcn vid 21 år, i Sardinien äfven, likaså i Holl. nd, och åldern omkring 20 år är antagen på hela kontinenten.
Går man vidare, t. ex. till Danmark och Norgp, så finner man, att beväringsskyldigheten der inträder med 22:dra året.
En följd deraf att menniskoracen mot Norden något sednare utvecklas och alt före denna ålder ynglingen icke är tillräckligt härdad för att kunna stå ut med krigets vedermödor.
I Preussen
Sr också den beväringsskyldige vid 20 år allt för klen, och sådant är äfven eikändt inom sjelfva landet.
De, sorn sett ilen Preussiska Arméen, hafva likasom jag ej kunnat undgå att anmärka dess nästan barnsliga utseende.
Vid 20 år har icke heller hos oss yng - Den 14 Februari.
409 lingen de krafter som erfordras för att uthärda soldatlifvpt.
Vår krigshistoria liar äfven visat, att en stor del af sådant manskap, upliådadt vid allt för späd ålder, slutat sitt lif pa sjukhuset, såsom fallet — sorgligt alt omtala — var med landlvärnet under 1808 och 9 årens krig.
Det synes mig således, all Ulsk. bordt närma sig del sätt som i Norge är anlaget och som K.
M. äfven föreslagit.
Hvad rättigheten att lega för sig beträffar, så har här blifvit yrkadi, alt densamma icke bolde få existera, .lag tillhör en motsatt A<igt.
Jag anser visserligen alt hvar och en är skyldig att bidraga till fosterlandets försvar: men det är också tydligt att, ju mera civilisationen utbrr-des, desto mera cxklusifl måste livar och en anstränga och nedlägga all siri förmåga i det yrke. han till framtida verkningskrets för sig bestämt, och desto mera arbetskraft fordra äfven dessa yrken.
Sä t. ex. blir beväringsskvldigheien för deni, sorn egnat sig åt mekaniska eller dylika mera komplicerade yrken, ett vida slörro onus än för mången annan, hvars vanliga verksamhet lättare kan afbrylas.
Det bör derföre finnas en utväg, hvarigenom man utan fara alt genom konskriptionen störas eller förhindras, kan för sig utvälja hvilken art sorn helst af nyttig verksamhet.
Alt för vinnande af delta ändamål, utan åsidosättande af fosterlandets rättmätiga fordran på enhvar af dess söner, mycket återstår all göra. kan icke nekas, men äfven med nuvar:de förf a lin., sorn tillåter ali pä visst sätt qvalificeiadc personer fä antagas till beväring i andras ställe, torde åtskilligt kunna uträttas, piri blott denna förfaltn. skärptes i sin tillämpning.
Då emedlertid denna sak nu icke är föremål hvarken för R. o. Ad:s öfverläggning eller för l)tsk:s Utlät., vill jag icke längre uptaga Ståndets tid, ulan inskränker mig lill att anhålla om bifall till l'lsk:s Betänk.
Ilr Rosensvärd:
Då jag förra gången, när jag bade ordet, gillade den grundsats, alt legningen borde ordnas pä ett annat sätt än nu, ber jag all få anmärka, ali jag likväl icke kan instämma med Hr Stjernsvärd» deruti, att denna legning endast skulle blifva ett friköpande från hpväringspligtens utgörande och eli sätt att åt Staten inbringa medel, .lag tror alt beväringspliglen bör fullgöras med folk. icke endast med penningar. — d. v s.. att en annan person bör inträda i st. f. den sorn leger, men legningen bör öfvertagas af Staten, sorn bättre än den enskilde kan be sörja dem.
Hvad angår Ilr Bildls yttrande, alt det vore olämpligt, att besluta en ålerremiss. så vill jag icke bestrida, alt det yttersta resultatet skulle blifva sådant han förutsagt: alt frågan vid denna Riksdag är eller blir i öfverensstämmelse med Utsk:s Reänk. afgjord: men en ålerremiss innebär en protest mot det sätt, * hvarpå beväringsfrågan blifvit af Utsk. förhandlad vid denna Riksdag. och jag tror alt för kommande tider del icke vöre ulan skäl att inlägga en sådan protest. R. o.
Ad liar vid mer än ett tillfälle beträdt denna bana. R. o. Ad, bär t. o. m. beviljat åteire - 410 I>en 14 Februari. miss då 3:ne
Stånd redan bifallit ett Betänk.
Af alla dessa skäl önskar jag återremiss, äfven om jag icke har hopp att dermed vinna någonting. llr Stjernsvärd:
För att icke blifva missförstådd, har jag måst åter begära ordet.
Min åsigt är fullkomligt densamma som den siste värde talarens, atL alla legningar böra uphöra; jag har redan uttalat denna åsigt och hoppas att den skall göra sig gällande, Jag anser hvars och ens ovillkorliga pligt vara att med sin person betala sin skuld till fäderneslandet; men under närvarde förhållanden, med nuvärde organisation af beväringen, sorn jag anser stå på fullkomligt samma punkt efter den K. Propos:n som förut, — då sålunda legningar icke lära kunna afskaffas, hade varit bättre, att Staten af dem erhållit någon vinst, genom alt en viss penningesumma derför till Slaten olades. llr von Knorring:
Jag ber om ursägt för det jag ånyo uptager U. o. Ad:s tid.
Min mening var visst ej natt man skulle fä friköpa sitt lif" genom den der betalningen.
Redan vid förra Riksdagen har jag tillkännagifvit min åsigt vara att man icke borde få lega för sig; men då man icke vill ingå på denna sals, så — hellre än alt legningen skall tillgå på det ändamålslösa sätt som nu sker — vill jag åtminstone att denna rättighet skall utöfvas på ett för försvaret lämpligare sätt och friköpnings-summan få ingå till Staten för att komma försvarsverket till godo och användas till Arméens verkliga nylla.
Betta är min åsigt, ehuru jag aldrig kan erkänna det rätta i sjelfva legningens princip.
Hr af Funck, Carl Oscar, anförde dels skriftligen dels mundiligcn: Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon-Utsk. yttrar i sitt Betänk.: rit.
St. lära underdånigsl erkänna den fadcrliga nvård och omtanka, ej mindre, för fäderneslandets försvar, än äfven rom den för della ändamål beväpnade ynglingens väl, som rK. 31. åsyftat med förslaget om bcväringsålderns framflyttande eli år.” Hvar och en, som således erkänner detta, borde val icke ett ögonblick tveka alt gifva sill ja eller bifall till K. M:s Nåd.
; man hade derföre, endast genom erkännaede af delta, kunnat förvänta Utsk:s tillstyrkan.
Utsk. säger äfven, alt rafsigten med nu gällande stadgande warit, alt beväringsskyhlighelen skulle vid fyllda 20 års ålder innlräda, för alt använda den manliga befolkningen såsom krigare, rinnan man genom fredliga yrken eller giftermål och bosiillning rmed så starka band fastades vid hemmel, alt man ogerna skiljrdes derifrån.»
Jag skulle tro, alt om man ock ogerna skiljdes från hemmet, man vid den åldern, som i K. M:s Nåd.