Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utur den uppgift på de från sista Riksdag till den nuvarande hänskjutna och livilande förslag till grundlagsändringar, hvilken åtföljt Constit.Utsk:s d. sisth Febr. på bordet lagda memorial A:o 1, föredrogs nu följande, af K.
M. föreslagna nya redaction af 63 §.
”Dessutom böra, för oförsedda händelser, tvenne särskilda tillräckliga summor anslås och till utbetalning ”å R.
St:s Riksg.Cont. anvisas, den ena att vara tillgänglig, då Konungen till Rikets försvar eller andra högst ”vigtiga och angelägna ändamål, sedan hela StatsRådets tan”kar deröfver blifvit inhemtade, finner den vara oundvikli”gen nödig; den andra, att vid infallande krig af Konungen lyftas, sedan han StatsRådet in pleno hört och R.
St. ”sammankallat.
St:s förseglade anordning å sistnämnde ”summa må ej förr brytas, eller summan af Fullmägtige ”i Riksg.Cont. utbetalas, än sedan Riksdagskallelsen blif”vit i hufvudstadens kyrkor vederbörligen kungjord.” Hr Rosenqvist, Fredr.
Leonli.:
Hvarje förändring i grundlagen innefattar rubbning eller upphäfvande af ett contract Statsmagterna emellan, som är till orubblig efterlefnad antaget; och hvarje sådan förändring måste således med största varsamhet behandlas af ett folk, som är ömtåligt om sina rättigheter.
Svenska nationen har likväl Riksdag efter Riksdag till Regeringen gjort concessioner af sina rättigheter, utan någon motsvarighet å andra Statsmagtens sida; och om man jemnför grundlagen, sådan den var 1S09 och sådan den nu befinnes, skall man finna sådana förändringar deruti, att den kan liknas vid ett lappadt täcke, hvari man knappt kan igenkänna bottenfärgen.
Det är tid att upphöra med dessa concessioner; men alla de från Constit.
Utsk. inkomna och från sista Riksdag hvilande förslag
Den ii Mars f. m. till grundlagsförändringar i gemen, samt 63 och 72 §§.
Reg.F. isynnerhet, innefatta concessioner af sådana urgamla rättigheter, som Svenska fbiket förbehållit sig äfven under envåldstiderna.
Jag frågar: har den andra Statsmagten deremot gjort någon concession åt folket?
Jag var vid sista Riksdagen en bland de 27 tviflarna örn nyttan af den nu ifrågavarande förändringen, och jag tillhörde äfven minoriteten i afseende på de andra grundlagsförändringarna; der funnos likväl då 220, som insågo nyttan, och det skulle vara mig en glädje att få höra denna nytta framställas af de talare, som då röstade för förändringen; ty jag har ännu ej fått höra någonting deraf.
Men då jag anser nödvändigt och nytligt för både samtid och efterverld, att i så vigtiga frågor, som grundlagsförändringars antagande, opinionerna alltid blifva uttryckta på ett bestämdare sätt, än genom ropen af ja och nej till svar å en framställd proposition, begär jag att få till protocollet antecknadt, att jag yrkar votering uti alla sedan sista Riksdag hvilande grundlagsfrågor, så framt icke Hr Gr. o.
Landtm, linner den framställda propositionen vara med nej besvarad.
Jag skulle verkligen hafva trott, att då man vill hafva ett stadgadt mynt och ordning i vårt bancoväsende, borde en förflyttning till Riksg.- Cont. af de förut på Ranken anvisade creditiven innebära en så gifven fördel, att jag icke väntat, det någon votering skulle kunna komma i fråga angående den nu förevarande 53 §.
Jag tilltror likväl icke mig, och knappt någon annan, förmåga att bringa den Gillande ledamoten, som sist yttrade sig, ifrån de satser han drifver; och då det jemväl är hans obestridliga rättighet att få votering, lärer det ej återstå annat, än att skrida dertill, så snart som möjligt.
Men då vi här hafva åhörare, hvaraf någon kunde tro, att här någon concession är i fråga, och då andra framdeles komma att läsa våra protocoll, anser jag mig icke böra lemna obesvarad den satsen, att här skulle vara fråga om någon concession af folkets rättigheter.
Den värde talaren har visserligen velat yttra sig uti en sannt constitutionel anda; men jag befarar, att hans yttrande i sjelfva verket innebär en motsatt riktning.
Han har nemligen sagt, att folket icke erhållit några rättigheter af den andra Statsmagten till ersättning för dem, folket sjelf bortskänkt; men jag tror icke, att ett sådant uttryck står i sann öfverensstämmelse med begreppet 0111 ett constitutionelt fördrag, ty den andra Statsmagten kan ej skänka folket några rättigheter.
Den har sjelf fått sina rättigheter af folket; och då dessa rättigheter erhållas med folkets samtycke, kan det ej heller blifva fråga om någon rubbning af ett contract, utan helt enkelt 0111 en grundlagsenlig förändring deraf.
Vill man försätta Banken i det tillstånd, att den kan vinna förtroende och uppfylla sina Den it Mars f. ra. sina förbindelser, måste man väl borttaga sådana vilkor i grundlagen, som gjort, att Banken beständigt måst vara till hands med sedelutsläppning för Statsverkets behof; och för detta ändamål är den förändrade redactionen af 63 §. högst helsosam.
Jag tillstyrker derföre bifall till dess antagande.
Frih. Rantzou, Joh. Al b., förenade sig med Gr. Cronhjelm.
Jag vill blott, i anledning af den siste värde talarens yttrande, fråga, om lian erinrar sig, att Ständerna bortlånat , ej bortskänkt indragningsmagten, men ännu icke kunnat återfå den, så vidt jag vet?
Jag vill ej bestrida, att Ständerna under de menlösa tiderna någon gång gjort concessioner, som de sedermera haft orsak att ångra; men jag bestrider, såsom inconstitutioneltf att klandra, det den andra Statsmagten ej har gjort någon åt-erskänk; ty jag tror ej, att den har några rättigheter att skänka Svenska folket. IJ.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde till Hr Rosenqvist, örn han icke skulle behaga alsta ifrån sin begäran örn votering, i fall han funne pluraliteten derförutan vara bestämd.
Jag får hemställa, om icke kraftigaste sättet att till den värde ledamoten, som begärt votering, framställa en önskan att derifrån afstå, är, att man låter honom höra, huru R. o. Ad. muntligen besvarar en framställd proposition till den föreslagna redactionens antagande.
Jag förmodar, att om den värde ledamoten dervid blott får höra sitt eget nej, skall han icke genom sitt handlingssätt vilja söka framtvinga det förslag till . grundlagsändring, hvarom motion till Constit.Utsk. vid sista Riksdag inlemnades, nemligen, att votering ej må äga rum, med mindre än att den af 3 personer begäres, hvilken motion då föranleddes just deraf, att R. o. Ad. så ofta onödigtvis besvärades med voteringar, utan att ens den, sorn begärde votering, alltid sjelf deruti deltog.
Jag bestridde motionen då, i hopp att ett sådant correctiv aldrig skulle behöfvas, och jag hoppas det ännu; hvarföre jag får anhålla, att Hr Gr-, o. larndtm. täcktes först framställa proposition till muntligt besvarande.
Jag har redan uppgifvit motiverna för min begäran, nemligen, att hvarje ändring af grundlagen är af den vigt, att den förtjenar, å Representationens sida, uppoffring af en timma.
Den utgör, såsom jag förut sagt, en rubbning af contractet samhällsmagterna emellan; och det är derföre angeläget, att i protocollet må finnas förvaradt, huru och under hvilken opinionsyttring dea skett.
Det är också ur denna synpunkt, som jag, i fråga såväl om alla 4 H. 14 Den n Mars f. m. grundlagsförändringar som nya statsanslag, ansett mig skyldig att yrka beslutens fattande genom votering; och jag kan, till följd häraf, icke afstå från min begäran.
Ganska många hördes yrka proposition. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde proposition till bifall å den af K.
M. föreslagna och sedan sista Riksdag hvilande nya redaction af 63 §.
Ropades ett allmänt ja, blandadt med ett eller annat nej. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde till Hr Rosenqvist, om icke, sedan han nu hört svaret å H.
Ex:s sednast framställda proposition, han skulle vilja afstå från sin begäran om votering.
Hr Rosenqvist förnyade sin förklaring, att han icke ansåg sig kunna från sin begäran afstå.
Vi hafva hört a:ne ledamöter förut i dag yttra sig om Riksdagstaktik, hvarifrån den ena sanningsenligt fritagit sig, under det den andra lika öppenhjertigt erkänt, att han begagnat sig deraf.
Jag begär, att Hr Rosenqvist nu äfven måtte säga oss, huruvida hans yrkande på votering härrör från någon Riksdagstaktik, att lemna de andra RiksSt. tillfälle att afgöra 72 §., innan vi hinna att företaga den, på det att underrättelsen om deras beslut må kunna inverka på vårt.
Jag vill endast inskränka mig till en vördnadsfull anhållan, att den stränge ledamoten täcktes hedra R. o. Ad. med att sjelf votera i frågan.
Under sista Riksdagen tilldrog sig vid en dylik händelse som denna, att den värde ledamoten, i stället att votera, behagade endast framträda för att complimentera Landtm.; men det är angeläget, att han i dag sjelf voterar, på det åtminstone ett nej måtte vid voteringen finnas.
Gr. Cronhjelm: R. o.
Ad:s afgifna enhälliga svar på Hr Gr. och Landtnäs framställda proposition synes visserligen tillika innebära det skarpaste svar på Hr Rosenqvists begäran om votering.
Men då denna blifvit begärd, och grundlagen dertill lemnar obestridlig rätt, anhåller jag, att vi måtte skrida till dess verkställande utan vidare öfverläggning; ty om grannlagenheten å ena sidan kan anses för nära trädd genom begäran om votering uti en nästan alldeles enhälligt besvarad fråga, synes grannlagenheten äfven å andra sidan trädas för nära, om man söker öfvertala till frånträdande af en i grundlagen medgifven rättighet.
Till svar å hvad Frih.
Boye anfört, vill jag blott förklara, att jag ej har något deremot, att vi först votera om 72 §. och derefter om 63§., hvarmed Frih:s anmärkning förfaller.
Den ii Mars f. m.
Upplästes till justering och godkändes följande voteringsproposition :
Den, som bifaller den af K.
M. föreslagna och sedan sista Riksdag hvilande nja redaction af 63 §.
Reg.F., voterar ia; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, anses R. o. Ad. hafva afslagit den af K.
Reg.F. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum lomme kl. 6 i eftermiddag att fortsättas.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit sålunda:
Ja — 321.
Vidare föredrogs det uti Constit.Utskls ofvannämnde uppgift upptagna förslag till förändrad redaction af 72 §.
Reg.F., så lydande: "Sveriges Rikes Bank, för alltid skiljd från Rikets ”Statsverk, vare under Konungens och R.
St.-s gemensamma JJgaranti, men under R.
St:s egen vård, ostördt förvaltad af "de Fullmägtige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ”lagar och sladganden för Banken och dess rörelse, hvilka '”nu äro gällande, eller af Konungen och R.
St. gemensamt '”varda stiftade.
Dock 'åge R.
St., som genom sina Full"”mägtige tillsätta Tjänstemännen inom Banken, att allena fast”ställa reglementen för Bankens inre förvaltning och arbets”sätt, samt för dess Tjenstemäns befordringar och aflöning. ”1 öfverensstämmelse med ofvan åberopade lagar och ”stadganden åge Banken allena rätt att utgifva sedlar eller ”myntförskrifningar, hvilka må lika med mynt i Riket er”kännås, och skola af Banken med mynt, efter deras lydelse, ”inlösa.s. ”Öfver användandet af Bankens årligen behållna vinsl”medel åge R.
St. att allena besluta, så framt dessa medel ”ej, lill bibehållande af Bankens grundfond eller till dess "förstärkning, af Konungen pröfvas erforderliga.” Frih. af Nordin, Carl Joli., uppläste följande:
Jag har hört så mycket yttras om de vådor, som skulle uppkomma, derest man inrymde åt Konungamagten någon direct inverkan på Bankens förvaltning, och att det hvilande grundlagsförslaget lemnade en så vidsträckt magt i denna del åt Regeringen, att jag, med verklig motvilja emot den ifrågavarande 72 §., företog mig en närmare granskning af densamma.
Min pligt såsom representant, då det tillhör mig att öfver denna §. rösta, äfvensom min öfvertygelse om nöd - Den ii Mars f. ra. vändigheten att åt den beslutade realisationen bereda alla ändamålsenliga garantier, ålade mig denna närmare granskning; och jag utbeder mig R. o. Ad:s tillåtelse att få framlägga de resultater, hvartill jag genom denna granskning kommit.
Första periodens irsta punkt af det nya grundlagsförslaget lyder: ”Sveriges Rikes Rank, för alltid skiljd från Rikets Statsverk, vare under Konungens och R.
Strs gemensamma garanti, men under R.
Strs egen vård ostördt förvaltad af de Fullmagtige, hvarje Stånd dertill förordnar, efter de lagar och stadganden för Banken och dess rörelse, hvilka mi aro gällande, eller af Konungen och R.
St. gemensamt varda stiftade.” Genom hvad här stadgas, har man trott sig finna, att Konungen tillägges: 1:0 en garanti, som hitintills honom icke tillhört, och 2:0 delaktighet i lagstiftningen för Ranken och dess rörelse, under bestämdt och fullständigt uttryckt vilkor, att Banken förblifver under R.
St:s egen vård ostördt förvaltad af Ständers Fullmagtige.
Någon tvekan, att ju R.
St., så hädanefter som hitintills, uteslutande äga sig förbehållen förvaltningen af Banken, kan icke af detta lagbud uppstå; hvadan jag öfvergår till granskning, huruvida den i bestämda ordalag
Konungamagten ålagda garanti ar ändamålsenlig, samt huruvida den står tillsammans med våra grundlagars anda i afseende på Konungens redan varande förhållande till Svenska folket. 16 §.
Reg.F. säger:
Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra och ingen afhända eller afhända låta löst eller fast, utan ransakning och dom, i den ordning Sveriges lag och laga stadgar föreskrifva.
Detta våra grundlagars stadgande tillägger Konungen ett af de vackraste prerogativer, som ltegenten öfver ett fritt folk kan tilläggas; men det ålägger ock derjemte en stor och djupt ingripande förpligtelse, att med samvetsgrannaste uppmärksamhet följa hvarje inom samhället förekommande åtgärd, som kunde rubba den säkerhet till person och egendom, hvilken sålunda är hvarje Svensk man af Konungen försäkrad, vare sig, att annan enskild man eller den andra Statsmagten skulle träda den enskilda äganderättens helgd för näj-a.
Efter mitt begrepp, och med tillämpning af ofvan åbefbpade vill det synas mig, som Konungen altså redan åläge att tillse, det R.
St. icke vid styrelsen af deras Bank vidtaga några åtgärder, hvarigenom de, på sätt som understundom hitintills inträffat, afhända en del af Rikets inbyggare deras lagliga egendom.
Är förhållandet sådant, utgör ju den nu ifrågavarande Ksta punkten af det nya lagförslaget icke något annat, än ett bestämdare uttryck af hvad 16 '§.
Reg.F. innebär, samt bestämmandet af sättet, huru Konungen skall tillvägagå vid D c n ii Mars f. m. utöfningen af sitt höga och ansvarsfulla hall i denna del, nemligen att vägra Dess sanction å de lagar, R.
St. för Banken framdeles kunna föreslå och sorn skulle vid deras tillämpning rubba Bankens förmåga att göra rätt för sig.
Denna garanti och sättet för dess utöfning anser jag för min del vigtigt att få tydligare och bestämdare uttryckt i ifrågavarande 72 §., Un i den nu gällande äger rum, ehuru jag återfinner sjelfva garantien i 16 §.
Reg.F.; och är detta förtydligande, enligt min tanka, så mycket mer af behofvet påkalladt, som vid all lagstiftning den största möjliga bestämdhet och klarhet utgör ett af hufvudvilkoren för att lagarna må uppfylla andamålet af deras tillvaro.
Då jag sålunda, efter mitt sätt att se, icke finner något nytt prerogativ tillagdt Konungamagten genom 1 §:s 1 punkt, anser jag mig icke af densamma hindrad att rösta för lagförslaget.
a:dra punkten af i:sta mom. samt hela a:dra moni. äro i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad nu äger rum; och jag öfvergår derföre till sista morn., som utgör ett alldeles nytt stadgande.
Detta lyder som följer: ”Öfver användandet af Bankens ”årligen behållna vinstmedel äge R.
St. att allena besluta, ”så framt dessa medel ej lill bibehållande af Bankens grund”fond, eller till dess förstärkning, af Konungen pröfvas erforderlig.
” Härvid anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att den härigenom Konungen tillerkända magt öfver Bankens vinstmedel är endast negativ, icke positiv.
Någon den ringaste våda för Banken genom öfverlåtande till Konungen att kunna minska, men aldrig höja, hvad R.
St. skulle vilja af Bankens vinst disponera, kan jag alldeles icke föreställa mig; men deremot finner jag denna inskränkande rättighets öfverlåtelse till Konungen stå i det närmaste sammanhang med den i mera bestämda ordalag i i:sta punkten till Konungen uppdragna garanti af Banken och dess rörelse; och jag skulle icke utan inconsequens kunna vägra antagandet af denna punkt, då jag ansett mig böra tillstyrka den i:sta punkten af förslaget.
Efter denna speciella granskning af lagförslagets särskilda delar, har hos mig den öfvertygelse stadgats, att den föreslagna 72 §. är, i afseende på dess tendens, i fullkomlig öfverensstämmelse med grundlagens anda och blott fyller en lucka i vår lagstiftning derigenom, att den lemnar en bestämd föreskrift, huru och i hvad ordning
Konungen skall uppfylla sin redan åtagna förbindelse emot hvarje Svensk man.
För öfrigt, och då jag i sjelfva ordalagen och i sammanställningen af momenlernä icke finner någon otydlighet, anser jag mig böra rösta för §:s antagande; hvarföre jag anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs proposition till bifall å lagförslaget, öfvertygad, att den, som vill ordning och reda i Ilo Den ii Mars f. m. vårt penningeväsende, måste ock vilja hafva den genom orubblig lag garanterad.
Gron hjelin, Otto Au g.:
Jag beklagar, att vi icke, innan föredragningen af denna fråga om 72 §., förehaft realisationsfrågan och redan fattat beslut om silfverutvexlingens verkställande.
Jag skulle då måhända, och sedan jag sett en klok banklag uppgjord, varit tveksam, om jag icke borde rösta för den föreslagna redactionsförändringen.
Ku kan jag ej annat än afstyrka densamma; och då jag går att redogöra för skälen till detta afstyrkande, ber jag att i främsta rummet uti It. o. Ad:s minne få återföra de omständigheter, hvarunder den nya redactionen vid sista Riksdag antogs.
Representationen sammankom då under en djup känsla af den oreda och det olyckliga Statens tillstånd, som var en följd af saknadt mynt i landet.
Man ville återföra stadga i myntvärdet, såsom vilkor för samhällets trefnad och återgifvet lif åt näringarna, och man fattade för detta ändamål beslut, enligt hvilka Bankens silfverutvexling redan vid i833 års början skulle hafva inträdt; hvarjemte man vidare, såsom en ytterligare garanti, antog ett grundlagsförslag, som skulle inrymma åt Konungen delaktighet i lagstiftningen för Banken.
Men detta skedde under förutsättning, att R.
St. vid deras nästa sammankomst år 1835, sedan folket redan fått ett mynt, skulle kunna pröfva, om den nya garantien i sjelfva verket behöfdes, och om den visat sig vara af sådan art, att en concession i utbyte deremot borde göras; och denna förutsättning har icke inträffat. R.
St. hafva nu år i834 sammankommit, utan att något mynt ännu finnes; och den fråga, vi nu hafva att afgöra, är således: skola vi genom Konungen leornad delaktighet i banklagstiftningen söka garanti för ett mynt, som vi ännu icke äga?
— Såsom jag uppfattat mitt kall i egenskap af representant, kan jag ej obetingadt medgifva bortgifvandet af ett Representationens prerogativ, utan visshet, att den förmån, som dermed åsyftas, tillfaller Kationen.
Jag är också öfvertygad, att meningen med förslaget aldrig varit att gifva Konungen halfva lagstiftningen i Banken, innan vi fått ett stadgadt mynt; men vi hafva sett de factiska bevisen, att de förutsättningar, hvarunder förslaget uppgjordes, icke inträffat.
Jag bör likväl förklara, att då jag afslår den nya §., sådan den nu är, anser jag enligt med min pligt och känsla för rätt att yrka, det Konungen må äga ett veto i afseende på ytterligare försämring af myntet genom sedelemissioner, men ej mera.
Deremot är frågan här om något helt annat än ett veto, som endast skulle lemna Konungen rättighet att, om den andra Statsmagten ville rubba det en gång bestämda myntförhållandet, dertill säga nej och förbjuda det.
Jag tror äfven, att Konungen sjelf, af omtanka såväl för sitt folk som sin dynasti, ej önskar mer än detta veto; icke en magtutvidgning, som ger Den n Mars f. m. ni anledning till misstroende och tvetydiga förklaringar.
Jag kan ej heller inse nyttan deraf, och jag anhåller, att de talare, som uppträda för den nya redactionen, icke måtte inskränka sig till blott det negativa beviset, att den icke är fariig och skadlig, utan äfven positivt ådagalägga, hvartill den är nyttig.
Frih. af Nordin har upplyst, att Konungen, enligt 16 <j.
Reg.F., äger rätt och pligt att skydda hvarje medborgares ägande rätt, och Frih. har sagt, att 72 §., efter nya redactionen, blott skulle blifva ett bestämdare uttryck af hvad t6 §. innehåller, och en skriftlig uppfattning, såsom jag förstått Frihts yttrande, af det sätt, hvarpå Konungen skulle uppfylla den honom ålagda pligten.
Efter min tanka är all tavtologi och allt upprepande i grundlagen skadligt.
Om derföre, såsom jag äfven tror, det i 16 §. blifvit Konungen gifvet att skydda ägande-rätten, så har Konungen redan den magt, som talaren velat gifva honom i 72 §.; och jag vet ej, hvartill det skulle tjena att omsäga samma sak.
Att åter stifta en ytterligare grundlags-^., för att antyda sättet för Konungen att uppfylla sin pligt, synes mig vara att träda grannlagenheten för nära; jag är öfvertygad, att Konungen känner detta sätt utan en sådan J.
Det har äfven blifvit sagdt, att man genom Konungs och Ständers samverkan borde skaffa garanti för beståndet af ett mynt, som, efter hvad jag förut anmärkt, vi ännu icke äga, men som jag vill antaga, att vi få.
Jag tror likväl icke, att uti detta grundlagsförslag ligger någon ny garanti för myntet; och då jag talar emot det nu uppgjorda förslaget, sker det lika mycket för att bevara Konungamagten i dess helgd och från densamma aflägsna anledningar till misstroende, sorn för att icke bortgifva någon af Nationens rättigheter.
Ty om, då betydliga utgifter förestå till följd af inträffade olyckor af krig eller dylikt — och endast i sådant fall kan sedelutsläppning komma i fråga —, men om, säger jag, lenungen under sådana olyckliga conjuncturer skulle begära medel till dessa utgifter, och Representationen dertill skulle svara, att den icke ägde andra tillgångar än att tillgripa Banken, samt derföre begärde tillstånd att ånyo utsläppa sedlar utan fond; så hemställer jag, huru troligt det är i en framtid, att Regeringen icke skulle lemna sitt bifall, då nöden stod för dörren.
I samma mån som behofvet vore vigtigt, i samma mån skulle detta bifall blifva lätt att erhålla; men då Representationen fordom vidtagit denna utväg, så har, ehuru det icke kan nekas, att Regeringen deruti haft sin andel, allmänheten sagt, att Representationen ensamt dertill varit vållande, och ingen har hos Konungamagten sökt ansvarigheten för åtgärden.
Nu vill man likväl öfverflytta denna ansvarighet på Konungen, och detta oaktadt vårt samhällsskick är så litet utveckladt, att Nationen säkerligen icke skulle lägga ansvaret på Konungens Rådgifvare, utan på Konungen sjelf.
Yådan häraf för Konungamagten sjelf vill jag
I Den ii Mars f. m. söka förekomma och åberopar härvid, såsom bevis på den mindre utveckling af begreppen, till följd hvaraf opinionen icke skiljer emellan Konungen och Dess Rådgifvare, huru vi ofta sett och hört den tro göra sig gällande, att den, som talar emot llådgifvarna, talar emot Konungen.
Vi hafva också sett, huru vid sista Riksdag Konungens Propos. om en för landet vigtig fråga, passevolancen, var beledsagad med StalsRådets enhälliga afstyrkande och tillstyrkande af ett alternativt förslag; men ehuru man i ett annat land häraf skulle väntat -det resultat, att Rådgifvarna lemnat sina platser, inträffade här att de alla qvarsutto.
De gjorde ännu mera; de uppträdde till och med inför R.
St. till försvar för det K. förslaget emot sitt eget; och då Konungens Rådgifvare sjelfve på sådant sätt uppfatta sitt kall, hindra de i sanning Nationell ifrån begreppet att skilja emellan dem och Konungen.
Jag säger likväl ej detta för att såra Konungens Rådgifvare; jag tilIskrifver det den lilla utveckling, begreppen om vårt samhällsskick beklagligtvis ännu erhållit afven hos dem.
Men efter dessa tilldragelser, och då jag väntar, att Nationen i alla Regeringens åtgärder skall se Konungen personligen, är det i enlighet med min erfarenhet härom, som jag hyser den öfvertygeisen, att
Konungamagten bör aflägsnas från alla de misstankar och anledningar till missnöje, som skulle kunna härflyta från dess delaktighet i lagstiftningen för Banken.