Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle, emot förmodan , den välgörande och gagneliga upplysningen öfvertyga mig derom, att produetionen af egna tillverkningar inom de till Gårdfarihandel berättigade 7 Hä - 396 Den 19 Juni. rader kräfver ett utvidgadt antal säljare , blir jag verkligen den förste, som med liflig gladje skall gifva tillkänna ett sådant förhållande, 'och då, men ej förr, begära ändring uti hvad Utskottet nu föreslagit.
Ett så beskaffädt förmynderskap kan väl aldrig vara öf* verflödigt, eller stridande emot tidhvarfvets liberala och till allmänt väl ledande tänkesätt.
Den värde anmärkaren påstår, att Utskottet ej handlat principmässigt, då den för Contingenthandlande föreslagne 25 års ålder ej är lika för Gårdfarihandlande.
Derpå får jag äran svara, att skillnaden imellan en Contingentborgare dräng Och Gårdfarihandlanden är den, att den förre försäljer sin husbondes varor och egentligen att anse som en vanlig bodbetjent ; den sednare deremot bör vara egen hemmansbrukare.
Och har Utskottet funnit, att då en sådan merändels efter fyllda 25 år, eller efter upphörandet af Beväringsåldern, först börjar att tänka på giftermål, samt den dermed förknippade husliga sällhet, så skulle den föreslagne åldern 30 år vara den mest lämplige; och får jag, till ytterligare styrka för denna mening, meddela, att, då jag vid förflutna passutdelningar, ej utan ledsnad och bekymmer, -erfarit att, till begagnande af Passrättigheten, mångfalldige ogifte från 30 till och med 40 år blifvit anmälte, så har jag, af denna vigtiga omständighet, hämtat grundad öfvertygelse att en tidigare kringvandring ej är behörig; do«k utan att påstå eller ens kunna tänka, att dessa Läns invånare äro annorlunda
Den 19 Juni, 397 qualificerade än de öfrige, uti fysiskt afseende; ty betraktar man dem som handlande, så lärer ingen kunna bestrida att de äga vidt omfattande insigter.
Beträffande betalningsförlusten för utborgade varor, så medger jag, att i första påseendet synes Utskottets Betänkande vara strängt; men då man vet hurusom hittills tillgått, att
Gårdfarihandlande med de mest fogliga och öfvertalande lämpor utbjuda sina varor, hvarigenom Allmogen och framför allt tjenstehjon, oftast utan verkligt behof - lockas till handel, särdeles då längre eller kortare credit beviljas, så har Utskottet, till hindrandet af detta så allmänt öfverklagade onda, trott sig böra tillstyrka att för hvad som utborgas ej tiller* kännes någon laglig betalningspligt; ochdå dertill kommer, att en mängd Gårdfarihandlande, hvaribland synnerligast kan nämnas Contingentborgare, under förefallande resor, och sedan egna från orten medförda varor blifvit försålda, hämtat nya lager hos Lärftskrämare och andra handlande, så väl i Hufvudstadeu som annorstädes, för hvilka de ännu äro skyldige ofantliga summor, samt derföre lagsökte, och att högst bedräglige concourser dagligen vittna om detta lika skadliga som skamliga förhållandet, så synes Utskottets Betänkande vara af vigtiga orsaker påkalladt och innebärande det förtjenstfull, att utvägar tillen urartad och sjelfsvåldig handelsrättighet blifvit föreslagne. 398 Den 19 Juni.
Att rättigheten till erhållande af enskildta pass ej af Utskottet medgifves, tror jag vara bygdt på grunder hämtade af erfarenhet; ty under hvarjehanda förevändningar att indrifva fordringar, bevaka concourser, uppsöka slägtingar i alla och de mest vidsträckta landsorter, samt att rådfråga Läkare, har fordom den,osed varit inrotad, att pass derföre blifvit begärdta, men i sednare tider sällan beviljade, då säkra bevis ej kunnat företes, att resan varit högst oumbärlig.
Denna granskning tillkommer Landshöfdingen, och lärer han ej underlåta att noga pröfva och bedomina hvad som med den sökandes förmon och rättighet kan förenas.
Mannerheim erkänner att visserligen hafva Gårdfarihandlande blifvit beträdde med omkringförandet af lörbudna varor; men kan väl deraf massan inlurendrägadt eller på confiscations auetioner till qvarblifvande försåldfc kram förekomma kringspridandet samt den luxe som derigenom utsprides bland Allmogen och dess tjenstefolk, hvarföre äfven Gårdfarihandlande beskyllas.
Utan att säga, eller rätt begripa hvad som förstås med luxe i elak bemärkelse, så måste jag bestämdt förklara, att allt slags luxe ofelbart medför skadlighet och undergräfver den sanna och till godt ändamål ledande välmågan; men om jag ock medgifver, att ett rådande öfverflöd ej så hastigt kan försvinna, som med vårt lands sanna fördel är förenligt; så har jag allt skäl till att ifra mot missbruket; och förmodar således, Den t 9 Juni. "399 att Utskottets Betänkande, i hvad som rörer Gärdfarihandlandes ofta gränslösa tilltagsenhet att omkiingföra förbjudna och tj af dem tillverkade egna varor, vinner Eders Excellences samt Ridderskapets och Adelns bifall.
Följderne af den lyckan, att samla penningar till uppfyllandet af de njutningar, hvilka försätta Allmogen i den belägenhet, att för-’ ljufva lifvet genom inköp af förbättrade bobags- och husgerådsperscdlar, snygg klädsel och beqvämligare åkdon, äro visserligen vackra och berömvärda drifljedrar till ökad produetion.
Det vare långt ifrån mig att vilja lägga band på en så nyttig och loflig Industrie, då den är skild från falska och olagliga afsigter.
Att folkmängden i ett hardt climat be. höfvel biträde af binäringar, läter ingen bestrida, och att de sålunda snarare böra uppmuntras än fjettras genom tvång.
De 7 Härader, sorn idka Gårdfarihandel, anser Friherre Mannerheim hafva en befolkning, som möjligen skulle kunna mindskas om man lägger band på dem.
Jag bestrider att förhållandet verk-: ligen är sådant i hvad angår dessa 7 Härader; ty då man uppgifvit personalen till omkring 50,000 invånare i nämnde Härader, och hela Länet, bestående af 18 Härader, ungefärligen har en folkmängd af 140,000 personer, så kan jag ej finna att Gårdfarihandel» bidragit till någon särdeles ökad folknummer; 4co Den ig Juni, Att Dalkarlar och andra orters arbetare, äfvensom Norrlänningen, ej äro underkastade det åliggande, att vid utvandringar behöfva tillstånd eller ordentliga Pass, härrörer säkerligen derifrån, att de hittills genom arbetsflit biträdt allmänheten, och derigenom varit nyttige så väl för andra som sig sjelfva, och böra således ej jemnföras med Gårdfarihandlande.
Grefve Lantingshausen t Albrecht: Sorn OecnnomieUtskottets
Betänkande har för afsigt att hämma de missbruk som åtfölja Gårdfarihandeln, och dessa missbruk finnas omständligen upptecknade ide åtskilliga Memorial, som föranledt Betänkandet, anhäller jag att dessa Memorial måtte för Pudderskapet och Adeln uppläsas.
Alla vittna derom, att dessa missbruk äro så betydliga , att några kraftiga utvägar till deras förebyggande böra vidtagas.
Hvad en värd Le damot, Landshöfdingen Baron Hjerta, behagat anföra, har hos mig ej kunnat åstadkomma en förändrad öfvertygelse.
Hvad som är medgifvet rörande personalen, nemligen att 6 å 809 hittills sysselsatt sig med Gårdfarihandel, synes närmare bestämma det antal som kan äga utkomst och varor att afyttra, än det föreslagna af högst 30c; särdeles som det ej är öfverklagadt att Vestgötharne med tiggeri eller på annat sätt varit till last.
Hvad åldern beträffar, nemligen att, till befrämjande af giftermål j ingen skulle få pass, som IV*.
T)eii ig Jim, 401 som ej fyllt 30 år, synes ortens befolkning vittna att utvandringen densamma icke motverkat.
Att förorsaka oordningar, lärer ej kunna tillvitas Vestgötharne mera an andra, så länge det ej märkes, att Domstolarne äro i ovanlig mån besvärade med rättegångar dem rörande.
Herr Baron Hjerta har ej ratt fattat mitt uttryck, då han ansåg mig hafva sagt att Vestgötharne samla penningar.
Jag har satt samlandet af penningar ibland njutningar, så väl som att förvärfva bättie bohags och husgeråds-persedlar, snyggare klädsel, &c. &c. och jag har ansett njutningar såsom en sporre till flit och ptoduction.
Stael Von Hollstein, Carfitz Ludvig:
I detta ämne synes mig discussionen redan Vara alltför vidlyftig.
Det primitiva privilegium för denna Allmoge -är, att öfver hela Riket få afyttra så väl egna som andras inhemska tillverkningar.
Detta är onekligen gagnligt för industrienj men deremot är det likaså skadligt och otillbörligt, att de drilVa han. del med utländska tabricat, och derigenom bidraga till det skadliga öfverllödet och införa en förut okänd luxe ibland tjenstfolk m. fl.
Det enkla är, efter min tanka, blott att en nogare tillsyn öfver förra Författningar af Vederbörande iakttages, och att man derigenom inskränker deras rörelse till det lofgilna. ♦ Ridd. 0. Ad.
Prof. N:o j7. jv. 402 Dm 19 Juni.
Öfvertygad att verklig välmening led c OeconomieUtskottets
Ledamöters öfvertygelse vid bearbetandet af dess Betänkande, rörande Gårdfarihandel!!, bör jag endast anmärka, att denna välmening torde vara lika misstagen som den, hvilken ömsom ledt Styrelsen och Ständerna vid tvångsförfattningars utfärdande.
Erfarenheten har ensamt förmått bevisa alia sådana Författningars allmänna skadlighet.
Att någre handlande i småstäderna ifra för inskränkning i Vestgötha Allmogens rättighet till Gårdfarihandel, förefaller mig helt naturligt; de kunna genom inskränkning i denna handel fritt, efter godtycko, höja prisen på alla sådana varor , som Vestgöthar förut till salu kringburitj och att ett sådant stegrande i pris på varor vore köpande till förlust lärer icke behöfva bevisas.
För att befrämja allmän välmåga, måste ali slags production uppmuntrasj och den bästa, om icke elen enda nyttiga, uppmuntran tillökad production är frihet, så väl att tillverka som att obehindradt, hvar som heldst , afsätta alla slags genom industrien frambringade varor.
Om Näringar fjettras, genom mer eller mindre inskränkande tvångslagar, måste de i samma proportion aftyna, och slutligen till en stor del alldeles upphöra.
Nu, då af så mångå en allmän Näringsfrihet blifvit yrkad, genom upphäfvande af alla slags skråll , kan jag ej neka, att det väckt min förundran, att man på samma tid söker införa inskränkande Författningar mot Näringsfriheten inom en provins.
Den 19 Juni. 403
Om folkmängdens förökning står i oskiljaktig förening med ökad välmåga och om frihet i lofliga näringsfång befrämjar allmänna Välmågan, så lärer det blifva en naturlig följd, att tvångslagar, i stället för att sorn Herr Landshöfdingen Hjerta yttrat) för Vestgötharne kunna medföra folkökning, sådane Författningar der, som öfverallt, mäste medföra ett motsatt förhållande.
Jag har icke i Herr Landshöfding Hjertås yttrande funnit skäl, som jag kan anse Vederlägga de af Friherre Mannerheim emot Utskottets Betänkande gjorda anmärkningar.
Uii Utskottets Betänkande har jag trott mig finna, att ni3n gjort mera afseende på de i närvarande tid öfverklagade missbruk, än på den allmänna ceconomiska nytta näringsfriheten medför.
Jag anser det vara högst vigtig t, att vid alla ceconomiska Författningars stiftande afseende icke ensamt göres på en närvarande tillfällig conjunctur, utan äfven, att en kall pröfning af allmän nytta, utan afseende på enskildta förhållanden, bör ingå i beräkningen.
Med öfvertygelse om nyttan af friheten att obehindradt få tillverka alla slags varor, samt att hvar som heldst få föryttra sina p'0- dueter, instämmer jag med Friherre Mannerheim
Och yrkar återremiss af Utskottets Betänkande.
Herr Landt Mor skalken frågade, 0111 Ridderskåpet och Adeln ansåg de gjorda anmärkningarna hindra antagandet af Betänkandet.
Ja och Nej, 4G4 Den 19 Juni.
Då härjemte fråga uppstod om votering, yttrade sig Friherre Hjerta:
Då jag, genom besva randet af Friherre Mannerheim* anmärkningar emot Utskottets Betänkande, kanske gifvit anledning till delade meningar och den i följd deraf yrkade votering, så får jag, till undvikande af den tidsspillan, som derigenom kunde åstadkommas, ödmjukast föreslå, om icke återremiss kunde bifallas.
Den af Herr Landt Marskalken härpå gjorda proposition tili återremiss.
Vid förnyad föredragning af de sine öfriga respectiva Ståndens, den 8, 12 och 15 dennes på bordet lagda, ProtocollsUtdrag i anledning af OeconomieUtskottets, den 9 Maj afgifna, Betänkande öfver Rådmannen Kjellander* Memorial om byggnad och underhållande af Kyrkoherde-, Capelians, Klockare-’ Rectors- och ScholehusByggnader, antog Höglofl.
Ridderskapet och Adeln det Vällofl.
BorgareStåndets inbjudande att instämma uti defc af Högvördiga PrestStåndet, redan den 3 Januari j 8 10, gjorda medgifvande, att undantag fran onera, som kunna hvars och ens inne. hafvande jord åläggas, icke skulle äga rum för de hus och egendomar, som Ecclesiastike personer tillhöra, utan att af dem sjelfva bebos.
. Den 19 Juni. 405 Å nyo föredrogs StatsUtskottets, den 12 och 15 dennes på bordet lagda, Betänkande angående Statsverkets inkomster och deras beräkning i RiksStaten för nästkommande och påföljande år intill nästa Riksdag.
Grefve Liljenerautz, Johan Wilhelm:
Då iag förenade mig med de Herrar Ledamöter, som anhöllo att Höglofl.
StatsUtskottets Betänkande ytterligare måtte få hvila på bordet, skedde det af orsak, att jag ännu icke hunnit att fullkomligen inhämta grunden till Utskottets förslag.
Nu får jag, jemte instämmande i första delen af Herr StatsSecreteraren och Commendeuren Baron Wirsén* anförande, härmed äian yttra, att upptagandet ibland
Statens inkomster af lönbesparings medlen skulle vara så mycket mindre lämpligt, som dessa medel hittills ökats genom det sätt att beräkna begrafningshjelpen för Lånestaterna, som varit nyttjadt, och hvaruti jag förmodar det Höglofl.
Utskottet lärer rättvisligen tillstyrka sådan rättelse ,‘hvarigenom Länestaten får åtnjuta lika behandling med Rikets öfriga Tjenstemän.
Till undgående af vidlöftighet, anhåller jag att vid detta mitt anförande, som j3g önskar må jemte Höglofl.
StatsUtskottets Betänkande blifva återremitteradt, få i afskrift bilägga ett ifrån LandshöfdingeEinbetet i Vesterås nyligen ingifvet underdånigt Memorial, hvarutaf noga upplyses ej mindre förhållandet för närvarande, än på hvad sätt för Embetsmän önskligt vore, att förändring med begrafningshjelpen hädanefter må vidtagas. 406
Herr Hammarhjelm, Carl Fredrik, uppläste följande:
Vördsammast utbeder jag mig få fästa Högvälborne Herr Grefvens och LandtMarskaikenS samt Högl Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid de 5 sista artiklarne uti StatsUtskot. tets Betänkande för Statsverkets inkomster, hvilka artiklar, enligt 60 §.
RegeringsFormen, i egenskap at Bevillning till Statsverket ingå.
Mia afsigt är, att vördsammast underställa, om icke någon nedsättning måtte kunna äga rum vid den i 5:te punkten påräknade summa, stor 702,000 R dr, för HusbehofsBiännvinsbränningen, sorn vid sitt nu calculerade höga belopp torde vara nästan omöjligt att af Landet uttaga.
I i:sta punkten, angående Sjötullen, upplyses att densamma de sednare 4 åren utgjort ett sammanräknadt belopp af 5,570,264 R:dr 39 sk. 4 rst., som per medium utgjort 1,392,566 Rtdr 9 sk. 10 rst om åretj men dock finnes den icke påräknad till högre belopp än hvartill densamma vid 1812 års Riksdag upptogs, eller till 835*349 R dr 14 sk. 5 rst. eller omkring 560,000 R:dr mindre än hvad den per medium utgjort.
Som ifrån Särskildta Utskottet de upplysningar erhållits, att så vida dess Betänkande vinner bifall, inkomsterne af Sjötullen icke betydligen böra kunna mindskas, i det importerne väl komma att förmindskas, men afgifterne ä dem deremot skulle förhöjas; så Den 19 Juni. 407 hemställes vördsammast, om icke StatsUtskottet med 200,000 R'dr skulle kunna öka den af Sjötullen påräknade årliga inkomst, eller till 1,035,349 Rtdr 14 sk. 5 r:st, som för säkerheten skull dock utgör omkring 366,200 R:dr mindre än hvartill densamma per medium under de sednare 4 åren uppgått. 2:0
Landt t idis er sättningen af Städerna och Landet finnes påiäknad till 150,000 R.dr, men har år 1813 utgjort 157,425 R;dr 10 rst. eller ensamt 7425 R:dr utöfver behofvet, hvaraf för säkerheten skull alltså icke torde kunna göras någon ökad calcule. 3:0 Posfmtdlen äro, i likhet med 1S12 års Riksstat, endast påräknade till 150,000 R:dr, men finnas ifrån och med 1810 till och med 1813 utgjort 777,679 R:dr 13 sk. 6 rst. eller per medium 194,419 R:dr 39 sk. om året3 och som, mig veterligen, ingen anledning är, att inkomsten af Posten kommer att förmindskas, så torde den påräknade årliga intraden af Postmedlen med 30.000
R:dr kunna ökas eller till 180,000 R:dr, sorn dock för säkerheten skull utgör 14,419 R.dr mindre, än hvartill densamma per medium uppgått. 4:0 Af Charta Sgillata äro äfven, i likhet med 1812 års Riks-Stat, endast påräknade 150.000
Rdr, men befinnes, efter den nya Charta SigiIlata Förordningen, för år 408 Den } 9 'JunK 1813 hafva utgjort 274,801 R‘dr 36 sk. 11 rst eller 134,801 R dr 36 sk. 11 rstutöfver påräknade behofvet.
Som ChartaSigillata-Förordningen, enligt nuvarande Bevillningsutskottets Betänkande, kommer att förblifva i det närmaste oförändrad, åtmindstone icke i så måtto ändrad, att någon mindskning för Statsverket af dessa medel är att påräkna 3 så bemställes vördsamt, om icke den för Charta Sigilbtamedlen påräknade inträd måtte med 72,000 R:dr komma att ökas, eller till 222,000 R:dr årligen, som dock för säkerheten skull! utgör 52,801 R:dr 36 sk- 11 rst. mindre, belopp, än hvartill den för år 1813 utgick.
Af HusbehofsBrcinwinsbrcinnivgen är, i likhet med 1812 års RiksStat, påräknadt den högst betydliga summan af 702,000 R:dr om året, men befinnes, efter de sednare högst dryga afgifterna, för år 13 r 3 dock. icke uafva uppgått tili mer än 350,50.5
R:dr 41 sk- 9 rst-, eller med omkring n 350,000 Rulr understigit det påräknade anslag-.
Sedan, på sätt förut nämdt är, för Statsverket med säkerhet synes kunna påräknas en förhöjd inS af Sjötullen till — 200,000 R.dr. af Postmedlen till 30,000 R:dr. af Charta Sigillata-medlen 72,000 R?dr. eller tillsammans 302,000 R:dr., Den 19 Juni. 409 så hemställes, om icke denna summa måtte komma att afgå uppå den för Brännvinsbränningen påräknade inkomst, eller alltså för HusbehofsBrännvinsbränningen komma att endast påräknas 400,000 R.dr, hvilken summa i och för denna afgift af Landet skulle uttagas.
Då jag har äran vara Ledamot uti Bevillningsutskottets beredning för BrännvinsbränningsBevillnmgen, så är jag i tillfälle att om beloppet af denna afgift kunna Jemna närmare upplysningar.
Redovisningen för år 1814 är väl ännu icke att tillgå 5 men enligt den för år 18I3 inkomna uppgift, som dock är mycket ofullständig , utgjorde Hemmansafgiften vid pass 160.000
R:dr, Consumtionsafgiften i städerna och på landet, jemte M i nu t er i n gs a f g ilten 150.000
R:dr, Pannerymdsafgiften omkring 54.000
Rrdr; men som ofvannämnda år endast Brännvinsbränningen var tillåten för T\ af tiden, och alltså, likmätigt sista Förordningen örn brännvinsbränningen, afgiften för Pannerymden endast under denna tid erlades, så skulle, om
Brännvinsbränningen varit tillåten för fulla 8 månader, tillkomma omkring 230,000, eller Pannerymdsafgiften dock högst utgöra 280.000
R:dr, hvarigenom med desamma dryga afgifter å Brännvinsbränningen, derå ingen förhöjning lärer kunna äga rum , intraden skulle för 8 månader högst belöpa till 600,000 R:dr, eiler mer än 100,000 R:dr understiga den i RiksStaten påräknade inkomsten.
Högvälborne Herr Grefven och LandtMarskalken samt flög* Den 19 Juni. lofl Ridderskapet och Adeln täcktes finna,i hura stark progression den af Riket päräknade Bränn, vinsskatt uppstigit.
Vid 1809 och 1810 års Riksdag, då Brännvinsbränningen, så till pannerymd som branningstid, biel förklarad fri, påräknades endast 362,000 R-.drj men vid 1812 års Riksdag, då brännvinsbränningen så ansenligen till pannerymd och tid inskränktes, ökades dock skatten med 340,000 R:dr, eller fastställdes till 702 000 R;dr.
Huru kännbar denna beskattning varit för jordbruket, hvilket den nästan endast träffat, och ännu vidare skall bliiva, så framt den måste ökas, är icke Högväiborne H err Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln obekant.
Min vördsamma anhållan är, att StatsUtskottets Betänkande om Statsverkets inkomster måtte återremitteras, samt StatsUtskottet ingå i förening med Bevillningsutskottet, för att, till högst 400,00a R:dr, nedsätta brännvins bevillningen, Friherre Stael von Holstein, Corfitz Ludvig'.
I sista Pleno begärde Friherre Wirsén återremiss af StatsUtskottets Betänkande, af det skäl, att deruti befinnes upptagen en ny InkomstTitel, Dödsfalls- och Avancements besparingsmedel kallad.
Anledningen till denna Friherre Wirséns begäran grundar sig derpå, att dessa medel skulle, efter hans förmenande, vara en sådan besparing, hvilken af Riksens Ständer är åt Konungens disposition öfverletnnad , inom hvarje HufvudTitel- StatsUtskottet lärer nog visa den grundade anledning det haft , att upptaga denna InkomstTitel såsom en Sta - Den 19 Juni. 411 tens tillgång.
Likväl då flera af Ridderskapets och Adelns närvarande Ledamöter icke torde hafva b i v i st a t 1810 och 18 12 års Riksdagar, torde det tillåtas mig få uppläsa, ur Riksdagsbeslutet den 2 Maj 1810, samt Bihanget för 1812 års Riksdag, Riksens Ständers vid dessa Riksdagar i detta ämne fattade beslut, sorn upplyser sakens rätta förhållande. io:de §:n i 18to års Riksdagsbeslut lyder sålunda : ”Vid Statsregleringens företagande ”bafve Vi, under jemnförandet af tillgångar och ”behof och under den sorgfälligaste granskning ”sökt utröna sättet huru Statsverkets inkom”ster måtte kunna, utan det Allmännas allt”iör stora betungande, förökas, och utgifter”na mindskas genom sådana indragningar och ”besparingar, sorn stöde att förena med Riks”styrelsens tillbörliga handhafvande , Rikets "försvar och hvarje dess inbyggares i lagen ”grundade säkerhet.
Biträdde af Vårt Statsutskott, som härom emottagit Kongl. Maj.ts ”Nådig'.
Proposition af den 5 Juli nästlidne ”år, hal ve Vi, så vidt omständigheterna det ”medgifvit, nalkats detta mål och gillat den ”af StatsUtskottet sammanfattade RiksStat, hvil”ken, med tillhörande bilagor, blifvit till Kongl. ”Maj-ts Nådiga stadfästelse i underdånighet ’’öfverleranad.” ”För Statsverkets förvaltning i allmänhet bafve
Vi ej ansett erfordras något annat förhållande eller några ytterligare föreskrifter, ”än de hittills gällande,” 412 Den 19 Juni. ”Vidare och ehuru flera bland Statsverkets inkomster, i anseende till sin natur och ”sin grund, endast kunna förslagsvis beräknas, ”håfve Vi, genom upprättade och godkända ”calculer, med den möjligaste säkerhet utrönt ”och uppgjort den Statsbrist, som af Bevill”nings-summan bör fyllas.
Till vinnande af ”den större ordning och redighet, så vid sjelfva Statsregleringen som vid revisionen af Stats”verkets förvaltning, håfve Vi antagit och till ”nästa Riksdag fastställt de grunder för berörde reglering, att för hvarje Collegium, Verk ”eller Corps upprätta en särskilt ordinarie ”stat, samt att deremot till en så kallad ali”män UtgiftsStat hänföra alla sådana utgifter, ”sorn äro underkastade förändradt skick, och ”till en allmän IndragningsStat allt hvad som, ”vid timande afgång, kan till Statsverket in* ”dragas och besparas. ”Jemlikt RegeringsFormens 62. och 64. ”§§. och med skyldigt afseende ej mindre på Riksstyrelsens befriande från olämpliga insk.-.inknin* ”gar i dess dispositionsrätt öfver Statsmedlen,än ”äfven på försäkrandet åt Nationen af dessa ”medels användande till pröfvade behof och ”bestämda ändamål, håfve Vi enhälligt fastställt följande HufvudTitlar, och för hvarje ”af dem anslagit nedannämnda summor , att, ”inom sjelfva Titeln, af Kongl. Majit fritt och ”obehindradt disponeras, nemligen: ”Under Forsta JiufvudTiteln, eller för T Kongl, Hoj- och Slotts-Staterna:
Fyrahun - Den 19 Juni. 4 13 ”dracle sextiosju tusende åtta hundrade tjugu”tre Riksdaler tjugusju skillingar elfra must.” ” Under Andra IlufvudTiteln, innefattan~'de Civila och LandsStaterna:
Fyrahundra”de fyratioåtta tusende fyra hundrade ättationio Riksdaler sju Skillingar älta runst.” ”Under Tredje IlufvudTiteln, angående ”3Ii Ida ireSta terna och Försvarsverken till ”Lands och Sjöss:
En million fyra hundrade ”nittiotre tusende åtta hundrade sexton Riks”daler tvä Skillingar åtta runst.” ”Under Fjerde IlufvudTiteln, eller för ”ClericieStaten och Läroverken:
Sex tusende ”nio hundrade femtiotre Riksdaler tjugu nio ”Skillingar sex runst” ”Under Femte IlufvudTiteln, får de Fria ”Konsterna:
Tio tusende fyra hundrade femilio tre Riksdaler.” ”Under Sjette IlufvudTiteln, till Milda ”Stiftelser:
Aderton tusende fyra hundrade ”fjorton Riksdaler, nio Skillingar tio runst.” ”Under Sjunde IlufvudTiteln, får Pen”si 0 nsSta tern a :