Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Har ingen anmält sig till godsets inlösning på sätt nu nämndt är, eller finner Tullkammaren så väl det angifna värdet som de derutöfver gjorda anbud, när sådana skett, i allt fall icke motsvara godsets verkliga värde, må Tullkammaren detsamma, med 10 proc:s förhöjning utöfver det högst erbjudna värdet, för K. M:s och Kronans räkning inlösa, hvarefter varan kommer att försäljas på sätt derom serskildt kan varda bestämdt, efter anmälan hos General-Tull-Styrelsen: och åtnjute vederbör:de Tulltjensteman hälften af den behållna vinst Tullverket genom sådan försäljning under hvarje års lopp kan erhålla utöfver de angifna värdesummorna med afdrag af tull- och försäljnings-kostnader. 108 Den 17 Maj f. m.
Har vid ahslagstidens slut hvarken enskildt anbud om inlösen inkommit eller Tullkammaren funnit sådan böra ega rum för Kronans räkning, må vid tullberäkningen efter angifningen komma att bero, och varan, efter skedd klarering, af egaren disponeras; men eger inlösning på förenämnde sätt rum för enskild räkning, skola tullafgifterna efter det derigenom upkomna högre varuvärdet beräknas; och skall af inlösningssumman, hvilken den, som stannar för högsta anbudet, åligger att, sist innan kl. tolf nästföljande söcknedag efter anslagstidens förlopp, i tullkassan nedsätta, varuangifvaren genast derefter utbekomma angifningsbeloppet, tillökadt med tio proc., men öfverskottet, om sådant eger rum, tillfalla Kronan, och hälften ingå till det serskilda anslaget för manufakturernas befrämjande, under iakttagande af hvad i K. M:s Nåd.
Förordn. till förekommande af oloflig införsel och utförsel af varor i sådant hänseende stadgas.
Och blef detta redactions-förslag, efter först till bifall å Utsk:s hemställan framstäld, men med Nej besvarad propos., af R. o. Ad. bifallet; hvarefter föreslogs och bifölls, att de öfrige RiksStrn genom utdrag af prot. skulle inbjudas, att uti detta beslut sig.med R. o. Ad. förena. §§ 6, 7 och 9. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i afseende på dessa §§ föreslagit. § 12.
Sedan en talare föreslagit, att Utsk:s tillstyrkande måtte bifallas med den förändring, att de deri förekommande slutorden: ”ifrågavande förmåner'” utbyttes emot orden:
Kredituplags-, nederlags- och inrikes Iransilo-riilt, blef ifrågavande tillstyrkande, efter först till bifall derå framställd, men med Nej besvarad propos., bifallet med den sålunda föreslagna förändringen. § 13.
En talare yrkade den förändring i Utsk:s redactions-förslag, att, i st. f. det i 3:dje mom. efter orden ”af alla slag” införde skiljetecknet komma med derpå följande ord, skulle införas punkt och följande mening:
Klädes-persedlar, guldnipper och silfverprijdnader äro frän denna tillåtelse undantagne; hvarefter propos. till bifall å Utsk:s förslag framställdes, men besvarades med Nej, och R. o. Ad. sedermera biföll samma förslag med förenämnde förändring.
Härefter föreslogs och bifölls att de öfriga RiksShn genom utdrag af prot. skulle inbjudas att instämma i de nu af R. o. Ad. i afseende på 12 och 13 §§ fattade beslut. § 15- Sedan i fråga om denna § blifvit dels yrkadt dels bestridt, att bland de deri uptagne varor, för hvilka vid utförsel restitution af tullvärdet beviljas, borde tilläggas: 1 stycke Packväf af Lin till minst SO alnars längd — 24 sk. och 1 Ii ylleväfnad Den 17
Maj f. m. 109 — 4 sk., blef, med förbehåll att efteråt finge pröfvas, huruvida dessa tillägg borde införas, propos. till bifall å den af Utsk. föreslagna 15 § först framställd och besvarad med Ja; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle de deri nu föreslagne tilläggen, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja öfvervägande. § 17. Utsk:s förslag bifölls. § 22.
Efter någon discussion, hvarunder, i fråga om denna §:s l:sta morn., föreslogs, att de deri förekommande orden: ”beräknad å det i denna taxa på de liesta inkommande och utgående varor bestämda värde, eller det enl. 5 § å de öfriga utrönta värde”, skulle utbytas emot orden: beräknad u. det i detina taxa på inkommande och utgående varor bestämda eller enl.
S § utrönta värde, samt, i fråga om den af Utsk. i sammanhang med denna §, i anledn. af tolagens missförhållande tili grunderne för tull-lagstiftningen, gjorda hemställan, yrkades dels äterremiss, dels afslag, dels ock att R.
St:r måtte i underd. skrifvelse anhålla, ”att K.
M. ville vidtaga sådane åtgärder, som för slutlig lösning af frågan om tolagens reglering linnas lämplige”, blef först propos. till bifall å den af Utsk. föreslagna redaction af Usta mom. af ifrågavar:de § framställd och besvarad med
Nej, hvarefter den deri nu yrkade redactious-förändring af R. o. Ad. bifölls.
De öfrige momenten af denna § blefvo derefter, uppå serskild propos., godkände.
Efter sedermera till bifall å Utsk:s i fråga om tolagens reglering gjorda hemställan framställd, men med Nej besvarad propos.
, blefvo de derpå först till äterremiss och sedan till afslag å denna hemställan framställde propos:ne besvarade med blandade
Ja neli Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge R.
St:r böra i underd. skrifvelse anhålla, ”att K.
M. ville vidtaga sådane åtgärder, som för slutlig lösning af frågan om tolagens reglering finnas lämplige”, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka Ja, blandade med Nej, förklarade sig hafva funnit
Ja öfvervägande. §§ 24 och 26.
Uppå sedermera af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. blef Utsk:s förslag till Tulltaxe-underrättelser godkändt i alla de delar, hvarom R. o. Ad. icke förut lättat beslut.
Föredrogs StatsUtslcs d. 3 dennes på bordet lagda Utlåt. 92, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning oell förenkling.
Den 17 Maj f. m.
Detta Utlåt, blef, uppå derom af flere ledamöter gjord begäran, ånyo bordlagdt; hvarefter Frih. Palmstjerna, Carl Otto, yttrade:
Då StatsUtsk:s nu föredragna Utlåt.
JVs 62 andra gången blifvit hegardt på bordet, och det är af vigt att snart få detsamma afgjordt, får jag vördsamt anhålla, det nämnde Utlåt, må npföras främst på föredragn:slistan till näst inträffande plenum.
Ilr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Talmännen vid deras sista sammanträde, efter beräkning af den tid, då StatsUtsk:s ifrågavar:de Utlåt., efter afslutandet af öfverläggningarne om Tullbevillningen, kunde i alla Stånd samtidigt förekomma, öfverenskommit alt hos RiksStm föreslå, att detsamma måtte lill afgörande företagas nästa Lördag d. 20 dennes; hvadan Hr Gr. o. Landtm., som bade sig bekant att åtminstone ett af RiksShn redan dertill lemnat bifall, nu finge hemställa om II. o. Ad. behagade bifalla, att detta mål ånyo föredroges nämnde dag och då upfördes främst på föredragn:s-listan.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 15 och 24 sisth April på bordet lagda Betänk. 26, i anledn. af väckte motioner om en fullständig revision eller förklaring af 15 kap. A.B., i anseende till deri för vissa fall nu saknade bestämmelser, eller om utfärdande af en serskild författning i ämnet.
Sedan uppå förfrågan af Hr Carleson, Ed v. Henr., lindert.
Riddarh.-Sekret, uplyst, alt detta Betänk., enl. ankomne prot.-utdr., blifvit bifallet af Preste- och BorgareSt:n, men återremitteradt af BondeSt. yttrade Hr Carleson:
Ehuru det förslag till författning, som nu är föremål för öfverläggning, otvifvelaktig! fyller en lucka i nu gällande lag och det för öfrigt ordagrannt öfverersstämmer med det förslag i enahanda syftning, som af lagberedningen blifvit upstäldt; kan jag likväl icke i alla delar gilla detsamma i anseende till den redaction, som deråt blifvit gifven.
De anmärkn:r jag har att göra, framställde jag i LagUtsk., och fastän jag hvarken lyckades att derstädes genomdrifva min mening, eller har någon förhoppning att här vinna större framgång, anser jag mig böra till R. o.
Ad:s bedömande framställa de luifvudsakligaste af ifrågavarule anmärkmr.
De gälla i främsta rummet 1 §:s bestämmelse, om hvilken, som skall vara berättigad att söka domstols tillåtelse att få disponera en frånvaride persons egendom.
Denna §:s l:sta mom. lyder sålunda: ”är någon borta, utan att man vet om han lefver, och har man ej heller underrättelse, att den bortkomne inom de sist förflutna tjugu åren varit vid lif; då må de, som, der han afliden vore, egde rätt till hans qvarlåtenskap, hos Rätten i den ort, der han sist hemvist hade, söka förklarande, att han skall för död anses”.
Enl. denna redaction är det, i händelse
Den 17 Maj f. m. lil en gift person reser bort och lemnar sin maka qvar, möjligt för arfvingarne att, ut&n att visa, det den bortresta är död, tvinga hans maka till uplösning af boet.
Efter min tanke har likväl den qvarvarande makan en juridisk rättighet, som gäller åtminstone f. n., och hvilken äfven synes mig böra gälla för framliden, att, så länge den bortovande maken lefver, dennes arfvingar icke må kunna tvinga den förra att uplösa boet, utan att med fulla bevis styrkes, att den bortkomna verkligen är död.
Så väl juridiska som moraliska skäl tala härför.
I händelse åter en person,’ hvilken man under en längre tid ej hört af, vore ogift, bestrider jag ej att hans arfvingar böra sättas i tillfälle att taga hand om hans qvarlåtenskap, äfvensom att en slik åtgärd icke må utan tillåtelse af domstol vidtagas.
Men alt på sätt, som ifrågavande lag-förslag stadgar, fordra för nyssnämnde ändamål af domstolen en föreg:de pröfning af och dom öfver sökandens rätt till denna qvarlåtenskap, synes mig destomindre lämpligt, som denna rättsfråga sedermera kan ånyo blifva föremål för antingen samma eller annan domstols pröfning och dervid möjligen äfven komma att helt annorlunda bedömas.
En sådan collision kuijde efter min tanke undvikas, derest eftersatsen i första punkten af 1 §:n erhölle ungefärligen följande lydelse: ”då må den frånvarandes make, om den till är, och, i annat fall, enhvar som å hans qvarlåtenskap eger något å hans död beroende an språk, hos Rätten i den ort, der han sist hade sitt hemvist, söka förklarande att han skall för död anses”.
Denna redaction skulle efter min föreställning ega i mer, än det anförda hänseendet, företrädet framför den af Utsk. föreslagne.
Enl. denna bör nemi. hos Rätten sökas förklarande att den frånvarande skall för död anses, och Rätten eger alt, efter en föreskrifven process, afgifva ett sådant förklarande, hvars rätta mening torde vara mindre riktigt uttryckt.
Förstås dermed, såsom jag tror, ingenting annat, än att med den bortkomnes qvarlåtenskap skall förfaras såsom om han vore död, så säges pätagligen mer än som menas och i händelse en domstol utfärdar ett beslut derom, att en person skall anses som död, så är det högst sannolikt att mången skall tro, att ett sådant beslut bör ega inflytande äfven på andra rättsförhållanden, än dem, som serskildt omtalas i den föreslagna författningen och att sedan en domstol förklarat, att en person skall för död anses, detta kommer att efter orden förstås.
Om den bortrestes, eller bortkomnes efterlemnade maka ville ingå nytt äktenskap, sedan en domstol utfärdat ett förklarande af nämnde lydelse, skulle lion efter Utsk:s mening vara skyldig att följa den procedur, som Gifterm.-B:n i thy fall föreskrifver.
Men jag betviflar att det kommer allmänneligen att så antagas.
Det är obestridligen af stor vigt att en lag är tydlig så att den icke gifver anledn. till missförstånd.
Och då, enl. min tanke, den föreslagne lagen icke är så beskaffad, föreställer jag mig att en rättelse derutinnan är nödig. 112 Den 17 Maj f. m.
Dessa äro de hufvudsakligaste anmärkmr jag velat framställa.
Visserligen följa deraf andra och jag skulle dessutom serskildt vilja förorda utbytandet af ordet "bortkommen''', som blifvit taget i en oriktig betydelse.
Jag kan icke påminna mig hafva hos någon godkänd författare sett detta ord användt för att uttrycka en egenskap hos ett sig sjelf bestämmande eller förnuftigt väsende, utan tvertom för motsatsen deraf:
Jag tror att man skulle kunna i denna lag ersätta det med ordet "frånvarande".
Emellertid anser jag dessa anmärkmr vara af ringa vigt.
De som, efter min öfvertygelse, äro af en hufvudsakligare beskaffenhet, har jag redan haft äran nämna.
Jag yrkar icke någon påföljd deraf, utan har endast framställt dem, på det de, såsom uttryckande min mening, måtte inflyta i prut.
Då den siste värde talaren icke framställt sina anmärkn:r i den syftning, att de skulle föranleda till Betänk:s ogillande eller dess återremitterande, så borde jag måhända icke till besvarande uptaga dem.
Men då den värde talaren äfven förevita!
LagUtsk. att hafva förbisett de omständigheter han anmärkt, så anhåller jag att inför R. o.
Ad. få framställa de skäl, som föranledi Utsk. att godkänna den redaction af ifrågavar:de förslag, som det nu eger.
Hvad då först den anmärknrn beträffar, alt det icke borde tillåtas arfvingarne att skifta den förkomnes qvarlåtenskap, så länge makan lefver, så har Utsk. ansett, att man i detta fall borde hälla sig till en princip.
Om en person varit under viss tid borta, t. ex. 20 år, utan att låta höra af sig, så mäste man antingen anse honom som död, eller också icke.
Att medgifva ett sådant mellantillstånd, under hvilket han af lagen betraktades såsom hvarken död eller icke död, — död i så måtto, att han icke mer områdde sin egendom; — icke död i så måtto, att hans maka fortfarande egde bibehålla hans qvarlåtenskap — ansåg Utsk. icke vara principenligt.
Ty om en person under 20 års tid icke låtit höra af sig, så kunde man med sannolikhet antaga, att han icke mera funnes till, vid hvilket förhållande hans efterlefvande arfvingar böra ega inträda i utöfningen af sin lagliga arfsrätt.
Alt längre tid än 20 är förvägra en arfvinge alt inträda i denna rätt, derföre att den frånvarandes maka ännu lefver, det ansåg
Utsk. icke vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande.
Ty makan har icke någon annan rätt till sin makes egendom, än giftorätten.
Vid det skifte, som skulle ega rum, komme ju i alla fall makan i åtnjutande af denna sin giftorätt.
Hvad vidare beträffar den anmärknrn, att Utsk. antagit orden ”då må de, som, der han afliden vore, egde rätt etc.” i st. f. de af Hr Carleson föreslagna, så fann Utsk. för sin del dessa ord ungefärligen lika betydande.
Förutsätta Utsk:s ord en föreg:de pröfning af arfvingarnes närmare eller fjärmare rätt till den frånvarandes qvarlåtenskap, så förutsätta äfven de af Hr Carleson föreslagna detsamma.
Förhållandet är emellertid, att om en person Den 17 Maj f. m. 113 person kommer till domaren och visar sig vara arfvinge lill en i 20 år frånvarande person, så lärer domaren icke tveka att utfärda den begärda Tysningen, väl vetande alt om en närmare arfvinge finnes lian icke skall underlåta att göra sina anspråk gällande.
Ty alt en arfvinge anmäler sig och domaren förklarar honom ega rätt att tillträda qvarlåtenskapen, utesluter icke möjligheten för en annan, som tror sig ega närmare rätt, att emot den förra göra sin bättre rätt gällande.
Jag kan således icke finna att något missförstånd bör kunna upkomma genom den här begagnade redactionen, i synnerhet, när man ser på rubriken till sjelfva förslaget, der det står att förordningen handlar om: ”huru förhållas bör med egendom, som tillhört den, hvilken längre tid varit borta, utan att låta höra af sig”.
Utsk:s åsigt har fördenskull varit den, att den ena redaktionen varit ungefärligen liktydig med den andra.
Hvad angår den anmärknm, att det icke skulle vara full klarhet i uttrycket, att domaren eger förklara att den bortkomne skall för död anses, så kan jag icke finna att något missförstånd derigenom kan upstå.
Jag anser tvértom detta uttryck vara riktigt, i synnerhet om jag tager i betraktande stadganderne i 3 och 4:de §§:ne.
Slutligen och hvad angår den gjorda anmärknm emot ordet ”bortkommen”, så vill jag gerna erkänna, att detta ord i språkbruket någon gång har en annan betydelse, och Utsk. tvekade också ganska mycket, huruvida det valda uttrycket var det rätta.
Men Utsk. kunde icke, oaktadt mycket bemödande, lyckas att finna något tjenligare.
Jag hemställer för öfrigt hvilket namn nian skulle välja, som så fullkomligt uttryckte hvad man ville säga, som ordet bortkommen?
JJen person, om hvars qvarlåtenskap fråga upstår, har kommit bort; men det är icke derföre sagdt, alt han är förkommen.
Man anser honom död; men factum är blott, att han är bortkommen, och Utsk. ansåg derföre att ordet ”bortkommen” var det mest träffande.
Utsk. tvekade visserligen emellan detta ord och ordet ”bortovarande”; men detta förutsätter ännu en existens, ett varande, och då orsaken till den förmån, som genom denna lag förunnas arfvingarne just är den grundade förmodan att personer icke existerar ansågs detta ord icke lämpligt.
Då dessutom rubriken till författningen, såsom jag förut tagit mig friheten nämna, innehåller: ”huru förhållas bör med egendom, som tillhört den, hvilken längre tid varit borta, utan att låta höra af sig”, så ligger just deruti en tillräcklig förklaring af ifrågavarrde ord.
På grund af dessa skäl, vågar jag vördsamt anhålla om bifall till Utsk:s förslag.
I den del af af mitt redactions-förslag, som Gr.
Sparre ansett öfverensstämma med Utsk:s, eger en skiljaktighet mellan mig och Utsk. i så måtto rum, som det finnes en skillnad mellan anspråket på en rättighet och sjelfva rättigheten. 7 H. 8 114 Den 17 Maj f. m.
För att nu lemna en nplvsning om det trassel, som, enl. min öfvertygelse, kan upstå genom antagandet af en lag, sådan som den ifrågavande, ber jag blott att få erinra derom, att om en person, som förmodade sig ega ett testamente af en, för att tala med Utsk., bortkommen person, vill komma i åtnjutande deraf, skulle lian' vända sig till domstolen i den ort, der testator sist varit boende, och med åberopande af det förmenta testamentet, hvilket han naturligtvis ej kunde förut hafva bevakat, begära domstolens förklarande, att testator måtte såsom död anses.
Men innan domstolen linge afgifva] ett sådant förklarande mäste den, enl.
Utsk:s förslag, förut pröfva, huruvida den sökande egde rätt till den bortkomnes qvarlåtenskap, och följaktligen äfven huruvida testamentet vore lagligt eller icke.
En sådan pröfning kunde lätteligen komma i strid med den som skulle ske, när testamentet en gång efter skedd laglig bevakning blefve klandradt, och det skulle kunna hända, att domstolen först ansåg sökanden på grund af det åberopade testamentet berättigad till den frånvarandes egendom, men sedermera förklarade testamentet olagligt, vid hvilket förhållande det af sökanden utverkade beslutet, att den bortkomne skulle anses såsom död, jemväl vore olagligen tillkommet.
Jag anser detta icke vara rätt, och det är af sådan orsak, som jag föreslagit den ordalydelse, jag bär haft äran framställa.
Så länge raan talar om en rättighet, som icke är pröfvad af domstolen, så betyder, efter min öfvertygelse, rätt detsamma som anspråk.
Det är först efter denna pröfning, som anspråket blir en verklig rättighet, och derföre anser jag de af Utsk. föreslagna orden, ”de, som egde rätt till hans qvarlåtenskap”, betyda detsamma som ega anspråk på hans egendom.
Man kan nemi. icke tala om en laglig rättighet, så länge densainmas giltighet beror af domarens pröfning, och derföre kan jag icke föreställa mig att de af Utsk. begagnade orden skola leda derhän, alt domaren först skall ingå i pröfning af sökändernas rätt till den bortkomnes qvarlåtenskap; ty dessa begära ju ingenting annat än en lysning efter den bortkomne, och sedermera beror det af domaren att fälla utslag i sjelfva saken.
Med ett ord jag anser uttrycket ”rätt”, innan saken ännu blifvit af domaren pröfvad, vara alldeles detsamma som anspråk och jag har af flere jurister, med hvilka jag i detta afseende samtalat, hört samma åsigt.
Propos. till bifall å LagUtsk:s förevande Betänk, blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han funnit Ja öfvervägande.
Den 17 Maj f. m. 115 Föredrogs ånyo Allm.
Besv:s- o. Ekon.Utsk:s d. 15 och 24 sisth April på bordet lagda Utlåt.
N:o 79, i anledn. afåterremiss af Utsk:s Betänk.
N:o 37, om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare i Sverige tillerkände; hvarjemte Hr Gr. o.
Landtm, lät upläsa ett från Hederv.
BondeSt. ankommet prot.-utdr. af d. 13 dennes, innehållande inbjudning till MedStånden, att förena sig i det af BondeSt. i detta ämne fattade beslut.
Uplästes ett af Hr Liljenstolpe, Axel Fredr., inlemnadt sålydande anförande:
Af tjenstegöromål nu, såsom ofta under innevande Biksdag, förhindrad att dagens plenum öfvervara, anhåller jag att, hvad angår Allm.
Ekon.Utsk:s nu föredragna Utlåt.
N:o 79, fä uti Prot. antecknadt, det jag högeligen protesterar emot Utsk:s behandlingssätt af förevar:de fråga ej mindre uti detta Utlåt., än lili dess förra, eller Utlåt.
Jag klandrar dock Utsk:s förfarande mindre förut, då Utsk. egde rättighet att pröfva och afgöra frågan efter majoritetens inom Utsk. åsigter, än f. n., då Utsk. hade att rätta sig efter sina så att säga principalers, de 4 RiksSt:ns fattade beslut och tillkännagifna åsigter; samt dervid bordt inse, att, då Vällofl.
BorgareSt. beslutit allmän bosättning; H. R. o.
Ad. bosättning i rikets alla städer och hos Högvörd.
PresteSt. den mening gjort sig gällande, att jn födde och naturaliserade Mosaiske trosbekännare skulle ega att, utan att behöfva begära K. M:s Nåd. tillstånd, få bosätta sig uti alla de 3 första klassernas Städer, ehuru Ståndet derom ej fattade något beslut, utan återremitterade Utsk:s förra Utlåt., (Hederv.
BondeSt. åter afslagit frågan ora någon slags utvidgning af Judarnes medborgerliga rättigheter) — Utsk. alltså, vid besvarandet af PresteSt:s återremiss, med fästadt afseende å R. o.
Ad:s samt BorgareStis fattade beslut, bordt föreslå åtminstone bosättning uti alla t. o. m. 3:dje klassens städer, och icke, såsom nu skett, liksom i afsigt att sönderbryta frågan, namngifva 12 stä der, ulan någon egentlig grund för den föreslagna bosättningen uti dessa* 12 städer; hvarförutan Utsk. äfven, enl. min åsigt för tydlighetens skull, hade bordt omnämna de 4 städer, uti hvilka sådan bosättningsrätt förut finnes Mosaiske trosbekännare medgifven.
, Utsk:s förfaringssätt att sålunda kringgå St:s beslut synes mig minst sagdt obehörigt; och finnér jag häraf, samt med afseende å denna frågas behandling äfven vid sista Riksdagen, att ett visst parti, äfven om majoriteten vid verkställda voteringar gifvit tillkänna en på rättvisa och tolerans i trosmeningar fotad liberalare åsigt härutinnan, likväl försöker att söderbryta frågan och försätta densamma in statu quo; hvarigenom jag ytterligare tror mig finna rigtigheten af min vid denna Riksdag förut yttrade åsigt, att man, hellre än i ekonomiskt hänseende, f. n. bör söka att i grundlagsväg lossa de band, som trycka denna del af Sven 8* - 116
Den 17 Maj f. m. ska medborgare, helst man städse gör det inkastet, att fullt ekonomiska medborgerliga rättigheter icke kunna medgifvas åt dem, hvilka ej ega fullt politiska.
Jag anhåller att det Höglofl.
St. måtte vidblifva sitt förut fattade beslut i denna fråga samt biträder alltså Hr Gr. Wachtmeisters, Utlåt, vidfogade, reservation.
Frih. Cederström, Rudolf: Vid Ekon.Utsk:s nu ifrågavar:de Betänk, finnes fogad en reservation af Utsk:s aktade Ordf:de, hvilken reservation, såsom varande helt kort, jag anhåller att få upläsa.
Hr Bergenstråle yttrar: ”Jag har inga anledmr att hysa någon ovilja emot de Mosaiska trosbekännarne; men jag har ansett mig, för att i delta ämne kunna bestämma mitt votum, böra göra mig den frågan: önskar Svenska folket att bland sig få spridde, det må vara i städerna eller på landet, desse trosbekännare?
Och då, efter min öfvertygelse, svaret härå utfallit nekande, och då jag är representant för Svenska folket, är det ock min pligt att i detta fall i främsta rummet rätta mitt votum efter dess önskan och icke efter de Mosaiska trosbekännarnes; hvarför jag ock, äfvensom af de flera skäl, jag i min reservation mot Utsk:s förra Betänk, afgaf, nu, likasom då, anser att inga utvidgade rättigheter böra dem tillerkännas”.
Jag instämmer för min del fullkomligt i detta yttrande, och då sjelfva frågan redan förut blifvit på detta rum tillräckligt utvecklad, anser jag, att någon discussion deröfver numera icke är af behofvet påkallad.
Likväl anhåller jag att få fästa upmärksamheten på ett sak förhål Lande, hvilket torde förtjena afseende.