Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen öfverflödigt att erinra om de mäns utmärkta insigter, erfarenhet och förtjensler, hvilka utarbetat det nya lagförslaget; åtminstone är det öfverflödigt för mig, som anser för en heder att den ene af dessa herrar är en af mina närmare anhöriga, och hoppas att den andre af de qvarlefvande tillåter mig att räknas bland hans vännner; men jag skulle dock hemställa till Gr.
Frölich, för det fall att auctori teten af namn skall bestämma afgörandet, om icke personer finnas bland dem, som yttrat betänklighet emot de nya lagförslagen, hvilka också äga åtminstone lika anspråk på sakkännedom, erfarenhet och sjelfständig forskning, och hvars namn sålunda också kunde anses utgöra en auctoritet.
Dalman först instämde i yrkandet af ett förtroende-Votum för antagandet vid denna riksdag af criminal-Iagförslaget, trodde jag alt äfven han afsåg de arbetande ledamöterna i fordna Lag-comile'en, såsom den auctoritet, hvarpå man kunde grunda ett sådant förtroende, men jag fann sedermera, att jag deri irrat mig.
FIr Dalman inskränkte nemi. sin begärau om ett förtroende-votum till criminallagförslaget, under tillkännagifvande, att han derföre icke Den 32 Apri 1, 3 31 utsträckte sitt yrkande till civil-lagförslaget, emedan han icke i alla delar godkände detsamma.
Då nu, såsom bekant ar, begge förslagen, i deras närvar, gestalt, äro utarbetade af samma personer, men Hr Dalman endast för det ena, som lian utan reservation godkänt, yrkat ett förtroendevotum, men ej för det andra, hvilket han förmält sig ej oinskränkt godkänna; så har han bestämdt antydt, alt den auctoritet, hvarpå han grundade sin fordran af ett fortroendevolum, icke var lagförslagernas författare, utan Hr Wilhelm Fredrik Dalman sjelf.
Med all aktning för de anspråk, som möjligen kunna tillkomma den personlighet, som af della namn uttryckes, tillstår jag dock min okunnighet om de djupa studier , den skarpsinniga forskning och den mogna erfarenhet i den vigtiga lagstiftnings-veltenskapen, som kunde berättiga Hr Dalman, att vid frågan om en ny lags antagande för Sverige anses för en auctoritet.
Jag skulle derföre ödmjukeligen till Hr Dalman hemställa, om han icke, för underlättande af det önskade förtroende-votum, täcktes för denna gång åsidosätta sin kända blygsamhet och behagade meddela, hvar och på hvad sätt han ådagalagt sig besitta de förutnämnda villkoren för rättigheten att i närvar, fråga anses för en auctoritet.
Det är nu i3 år sedan civillagförslaget först förekom lill granskning uti Högsta Domstolen, ehuru icke något prot. fördes, förrän år i832.
Redan då fattade jag min öfvertygelse om sättet, hvarpå man, efter min tanke, borde gå tillväga och yttrade densamma till prot.
Jag var ensam om min tanke, och har således icke mycket hopp, att den nu skall kunna göra sig gällande, men anser mig ändock böra framställa densamma, ifall någon uppmärksamhet derå skulle fästas.
Jag yttrade, att då lagförslaget innefattade väsendtliga förändringar i nu gällande lag, så hemställde jag, att K.
M. först måtte afgöra, huruvida K. M. ville till R.
St. framställa förslag till dessa förändringar.
Hade denna fråga förekommit till pröfning, och resultatet blifvit, alt K. M. svarat nej; så hade i och med detsamma hela frågan om alt antaga lagförslaget, sådant det var, förfallit, och en omarbetning varit alldeles nödvändig.
Nu, då frågan är öfverlemnad lill R.
St., skulle jag, för min del, tro, att samma metod borde följas, så att de uti lagförslaget förekommande väsendtliga förändringar uti gamla lagen först framställas till antagande i dess nuvar. skick; afslås då dessa stora förändringar, så är, i och med detsamma, nödvändigheten af förslagets totala omarbetning afgjord.
Man bör påminna sig, att ett par af dessa förändringar, nemi. om arfsrätt och giftorätt vid 182g och i83o årens riksdag, voro tinder R.
St:s öfverläggning i följd af väckta motioner, och blefvo då af 11. o. Ad. och BondeSt. afslagna.
Detta inträffade, sedan lagförslaget 33a Den aa April. var upprättadt och afgifvet och var under Högsta Domstolens granskning.
Nu kan visserligen ett annat beslut fattas, men då tyckes likväl, att man först borde skrida dertill att afgöra om dessa förändringar antagas att uti nya lagförslaget qvarstå, emedan derpå till stor del beror, huruvida lagförslaget skall kunna antagas eller icke.
Om den nya lagens stadganden i afseende på de väsendtligaste förändringarna, såsom i fråga om trolofning, lysning till äktenskap, giftorätt, arfsrätt, myndighetstillstånd för qvinnan 111. fl. icke antagas; så måste, i samma stund de skulle ogillas och den gamla lagens stadgande qvarstå, den nya lagens omarbetning anses beslutad.
Rätleg.ordn. uti lagförslaget grundar sig på permanenta domstolar å landet.
Kan landet indelas så, att man vinner de dubbla ändamålen, att domstoJarne få ett tillräckligt antal mål att handlägga, så att det lönar sig att derföre hålla en domstol, och tillika undvikes, att de, som böra infinna sig vid domstolen, icke få alltför lång väg dit, så kan en sådan fördelning ske förut, innan nya lagen antages; men om man rut antoge den nya lagen och, när man sedan kom till verkställigheten, lunne alt det, med iakttagande af förenämnda villkor, vore omöjligt att indela hela Sverige så, att permanenta domstolar öfverallt inrättades, så skulle ju i samma ögonblick behof af en förändring uti lagen uppstå.
Är det icke då bättre och klokare, att på förhand uppgöra fördelningen, så att man vet att förslaget i denna del kan utföras.
Enligt min tanke, höiman icke antaga nya lagar, innau man är förvissad om, att de kunna verkställas, och att man har medel till att verkställa dem.
Det var äfven ur denna åsigt jag vid sist förflutna riksdagen föreslog att R.
St. skulle anslå medel att uppbygga åtminstone ett straff-fängelse efter de bästa modeller man äger, och att tillika genom en lag förklara, att de brottslingar, som dömdes lill fästningsarbete på viss lid, skulle der insättas, på det att man måtte få en bestämd erfarenhet derom, huruvida man verkligen här i Sverige kan tillvägabringa ändamålsenligare slraffinrättningar, och huruvida man, nar lagen antoges, hade medel till verkställigheten
Denna motion tick intet afseende, och ingen understödde den, utan den förföll; men jag erkänner, att jag för min del anser, alt det är den enda rätta utvägen att komma till en ny lagstiftning, att först uppbygga sådana fängelser, innan man antager lagförslaget.
Vi böra val hoppas, att det såväl för oss som andra nationer må vara möjligt att inrätta ändamålsenliga straff-fängelser; men om ock försöket misslyckades, och man funne, att dessa straff-fängelser icke uppfyllde sitt ändamål, så vore likväl en god sak vunnen, om man kunde utbyta våra fastnings-fängelser mot ett sådant, som i alla fall alltid stolle blifva bättre och ändamålsenligare än dessa; och jag hemställer, om det icke är högst oklokt att förvandla fästningarna till fängel - Dea ii April. 333 ser.
Om de blifva anfallna och skola försvara sig, huru mycket skulle det icke försvåra comrnendantens ställning, när
Iian funne sig äga fiender både utom och inom vallarna, fiender inom vallarna, som jemväl hjelpte till alt förtära provianten.
Jag skulle icke tro, att någon comrnendant kunde vara rätt belåten med alt hafva några hundra fästningsfångar inom fängelset, på samina gång, som fienden ansatte fästningen.
Jag kan derföre icke annat än tro, att om också förslaget till straff-fängelser ej komme att uppfylla det åsyftade ändamålet, så skulle det likväl vara en stor vinst för oss att kunna utrymma våra fästningar från arrestanter, hvilka i dessa fängelser kunde vårdas och underhållas.
Del är på detta sätt jag tror, alt man vid lagars stiftande hör gå tillväga, och jag hemställer, om icke något afseende derpå borde fästas.
Jag tror, att om man vid denna riksdag afgjorde, huruvida i det nya förslaget bör intagas de väsendtliga förändringar, som Lag-comiteen föreslagit, så hade man grunden lagd för civil-lagen; och om man beslöt straff-fängelsers inrättande, så skulle detta lill nästa riksmöte gifva en fullt tillförlitlig och säker ledning, huruvida criminal-lagförslaget kan antagas, eller huruvida förändringar deruti böia ske.
Jag tror alt man bör noga akta sig för att antaga en lag, förrän man har en säker erfarenhet af att den kan verkställas.
En värd ledamot har till mig ställt den frågan, hvad skäl jag hade för mitt yttrande, att jag vore saker, att
Regeringen vid denna riksdag skulle afslå det criminal-lagförslag, sorn Ständerne ingifva, i händelse det till aila delar öfverensstämde med det af Lag-comite'en utarbetade.
Jag äger till detta yttrande utom det af mig förutnämnda skäl, eller att materiella medel ännu saknas för införandet i dess helhet af det nya straff-systemet, äfven ett annat, eller min förmodan, att Regeringen hyser den åsigt, att det nya criminal-lagförslaget i alla dess delar icke bör bifallas, emedan Regeringen i annat fall troligen framställt det till R.
1 öfiigl vill jag ej påstå, att deija icke kan finnas en och annan detalj, som vidlåder menskliga brister, och jag önskar således icke ens, att Regeringen bör, utan noggrann pröfning, bifalla ett helt nytt lagverk; och då ulan tvifvel en tiderymd af 5 a 6 veckor för Regeringen är för kort att genomgå och granska det förslag, sorn af R.
St. framställes, så liar jag med min motion icke åsyftat annat, än ali Regeringen skulle derigenom få den categoriska önskan från Representationens sida framstäld, att R.
St önskade ju förr dess hellre få en lag i öfverensstämmelse med criminal-lagförslagels hufvudgrunder.
Regeringen kan, enligt 87 §:n Reg.Frii, icke omedelbart Infalla förslaget med förändringar; antingen skall det oförändrad! an - 334 Deu aa April. tagas eller ock förkastas.
Men om än Regeringen vid denna riksdag bifölle förslaget i dess helhet, att träda i verket vid slutet af nästa riksdag, som Hr Hjerta önskar; så hemställer jag, om det vore lämpligt, att Regeringen vid nästa riksdag, innan ens den nya lagen vore tillämpad, skulle inkomma med förslag till förändringar deruti.
Det skulle i min tanke innebära en alltför stor oformlighet.
Deremot finner jag icke något oformligt deruti, att K. M., i sitt svar på R.
Sirs und. skrifvelse, säger, alt K.
M. af de och de skälen icke varit i tillfälle att antaga de af R.
St. framställda lagförslag, men att K.
M. vill vid nästa riksdag vara beredd att framlägga en contra-propos. till R.
St., byggd på de hufvudgrunder, sorn uti det nya criminal-lagförslaget är o utvecklade.
Derigenom vinnes den fördel, att Regeringen lemnar en bestämd förbindelse att till nästa riksdag inkomma med ett fullständigt förslag.
Om Regeringen ser frågan från den sidan, så vinnes äfven det ändamål, som den siste värde talaren åsyftat, att nemi. R.
St. vid en blifvande riksdag äro så till sägandes bundne vid de hufvudgrunder, hvarpå förslaget hvilar, och således indirecte äfven vid alt anslå medel för verkställigheten.
Det har i öfrigt här blifvit lagdt mig till last, att jag å ena sidan, i afseende å criminal-lagförslaget, ansett Lagcomiteens ledamöter såsom en auctoritet, men att jag icke förlitat mig på dem i afseende å förslaget till civil-lag.
Jag ber den värde anmärkaren lemna någon uppmärksamhet derpå , alt det är en väsendtlig skilnad mellan proceduren för stiftandet af civil-och criminal-Iag.
En criminal-lag innefattar ett helt sysleme, och det är icke tänkbart, att den stora massan af folket skulle kunna så följa med sin tid, skulle äga en så grundlig philosophisk och juridisk forskningsförmåga, så mycken verlds- och menniskoerfarenhet, en sådan blick öfver bildningens ståndpunkt och samhällets behof, att den skulle kunna i dess detaljer eller ens till dess principer bedomina ett förslag till förbättring eller omarbetning af brottmålslagarna; pluraliteten måste således i detta hänseende mer eller mindre lita på främmande auctoritet.
Förhållandet med en civil-lag är helt annat.
Den rörer rättsförhållanden man och man emellan, och den är hufvudsakligen endast en ordning för dem; den måste ovillkorligen rälta sig efter och utgå från det befintliga, dess hufvudsak är förenkling; deröfver kan pluraliteten obestridligt, utan att äga juridisk hildning, hafva både klara och riktiga begrepp.
Dessutom kan ett criminal-lagförslag svårligen styckas, utan att alldeles sönderbrytas.
Af civil-lag— förslaget deremot kan man ganska väl antaga en del och förkasta en annan, utan att förslaget derigenom fullkomligt sönderfaller.
Man skulle t. ex. kunna antaga förslagen till utsökn.-, handels- och rätteg.-ordning &c., utan att derföre behöfva förändra åtskilliga rälts-doctriner i Giftermålsoch Ärfda-balkarna.
Dessa skäl tror jag vara tillräckliga för Den *2 April. 335 den, som vill taga skäl, att inse orsaken, hvarföre jag, utan inconseqvens och utan det aflägsnaste anspråk på egen auctoritet, kunnat tillstyrka criminal-lagförslagets antagande i sin helhet, men icke tillstyrka ett sådant beslut i afseende å civil-lagförslaget.
För öfrigt skulle det förefalla mig högst besynnerligt, om den metod, Hr Rosenblad tyckes vara böjd för, skulle af R.
Å ena sidan säger man inom Representationen, att R.
St. äro af så många olikartade meningar, så att Gud vet huru ett lagförslag af dem i sin helhet skall kunna antagas; å den andra sidan säger man inom Regeringen: vi vilja icke pröfva lagförslaget, vi öfverlemna det lill R.
St., på det att de må göra såsom dem godt synes.
Jag frågar, huru länge man skall vara nöjd med dessa remisser och återremisser, och om det icke slutligen är nödvändigt att vidtaga en radical kur, äfven om den skulle skilja sig något från de urgamla Svenska vanorna, som här hafva blifvit åberopade.
Här har af en talare blifvit föreslaget, att man skulle nöja sig med att afbida de särskilda proposrna i ämnet, hvilka Regeringen lofvat.
För min del tycker jag, att R.
St. redan alltför länge ”afbidat” Regeringens åtgärder i denna och andra frågor, utan att få något resultat och ser fördenskull icke något skäl att längre vänta.
—Hvad särskildt angår Frih.
Boye, så kan jag lika litet underlåta att vara honom tack skyldig för den artiga compliment, han egnat mig, som jag förmodar, alt Lag-comite'ens ledamöter i samma mån lära uppskatta det omdöme, den värde ledamoten lemnat öfver deras arbete.
Jag uppstår ingalunda för att replikera på hvad Frih.
Boye särskildt yttrat till mig, ty det tjenar till ingenting alt i en så allvarsam sak sysselsätta sig med personligheter och gyckel.
Jag har icke sagt, att jag reviderat lagförslaget, men om det hade blifvit mig erbjudet att göra det, på samma sätt som det blifvit Frih.
Boye erbjudet, så skulle jag icke hafva trädt emellan dem, som kunde hafva gjort det bättre, utan hellre afsagt mig.
Detta är hvad jag vill gifva houom till svar.
För öfrigt har, på sätt en ledamot nyss nämnt, Frih.
Boye vid slutet af sitt anförande yttrat hvad som verkligen är hela andemeningen med tableauerna, nemi. alt afbida — möjligen för att sedan få sönderplocka.
Det är denna tendens, som beklagligen visat sig alltför ohöljd, hvilken jag med mitt förslag sökt motverka.
Jag kan icke undgå all i allmänhet medgifva, att det visst icke är rätt alt obetänkt antaga ett förslag, utan att noga granska, innan man faller sitt omdöme; men då det är fråga om ett helt lagförslag af denna vidd, så kan jag icke, oaktadt den vältalighet, som en annan ledamot slösat på nödvändigheten af att söka förslå, innan man fäller sitt omdöme, linna annat, än att hvar och 336 Den aa April. en, som kunnat läsa och förstå den äldre Lag-comile'ens förslag och dervid fogade motiver, varit oförhindrad att derom taga en noggrann kännedom.
All sådan vidare declaination tjenar till intet annat, än att afleda hufvudfrågan.
Hufvudfrågan är nu, mine herrar! helt simpelt den: är det möjligt för R.
St., så sammansatta som de nu äro, alt ingå uti en detaljerad pröfning af hvarje grundsats uti förslaget oell tillse huru den blifvit utförd i detaljerna?
är det möjligt att på denna väg komma till något beslut?
är det icke då vida bättre, när man har förtroende tili ledamöterna uti den comité', som utarbetat lag-förslaget, som deråt egnat så mycken tid och uppmärksamhet, och som erkännas hafva ägt öfverlägsna kunskaper, och då tillika detta förslag blifvit granskadt af det stora antalet af Rikets högsta juridiska värdigheter; är det då icke vida bättre, alt antaga ett sådant förslag på deras auetoritet, än att tro sig kunna genom LagUtsk., eller hvilken annan behandling som helst, komma till något bättre?
Det måste väl alltid stå öppet för Konung och Ständer alt, sedan de försökt det nya lagförslaget — såvida icke, med afseende på de grundsatser, som der förekomma, de vilja genast afslå det — på sätt 87 §:n Reg.F:n föreskrifver, göra de förändringar deri, hvartill erfarenheten kan föranleda.
En värd ledamot, Hr Stråle, har framställt en sida af saken, som förtjena!- mycken uppmärksamhet, nemi. den, huruvida det vore tjenligt, att först framställa de grundsatser, på hvilka de nya förslagen egentligen öro baserade och afgöra dem först, att förstsedan man har antagit en eller förkastat en annan, skrida till detaljerna: detta låter mycket bra; men det har för hvar och en, som egnat någon uppmärksamhet åt sådana åtgärder, visat sig leda dertill, alt man antager grundsatser, innan man har riktigt öfvervägt, om man i detalj kan tillämpa dessa grundsatser.
Således kunde det ganska lätt hända, att R.
St. — jag lägger vigt på ordet ”Rikets Ständer,” —• skulle kunna antaga somliga grundsatser, som finnas i lagförslaget, och förkasta andra , och när de sedan skulle försöka sammansätta något helt, så funno de det vara omöjligt; ty de beslut, som de preliminärt och oförsigtigt fattat, ligga då i vägen för dem.
Ehuru jag icke vill neka, alt Hr Stråles förslag innebär ett uttryck af det försigtiga handlingssätt, som alltid är lofvärdt; så tror jag likväl, att dess antagande skulle leda just till ralia motsatsen eller innebära en oförsigtighet, nemi. att på förhand besluta om principer, innan man kan se om de uti detaljerna kunna utföras.
Det har blifvit framstäldt af Hr Hjerta, huruvida icke den ledamot, som yttrat sig näst före mig, och jag, skulle vilja afstå från vår begäran , att den K. skrifvelsen skulle läggas lill handlingarna.
Jag anser mig derföre böra besvara - Den 22 April. 337 ra denna framställning, och får förklara, att när en skrifvelse icke, efter hvad man önskar, kan leda lill någon verklig elFect; så anser jag, alt man har ett medel alt gifva delta tillkänna, derigenom att man lägger den till handlingarna.
Jag har icke dermed velat förhindra LagUtsk. att hemta den upplysning, sorn hvar och en sjelf kan vara i tillfälle att förskaffa sig af de nya lagförslagen med der till hörande tabfeauer; jag har blott, genom instämmande med lii- Dalman, i denna del velat biträda hans mening och förmodar, att icke LagUtsk. och de derinom befintlige jurister, genom granskning af dessa tableauer, kunna inhemta någon upplysning, som de icke förut bort kunna äga på annat sätt.
Under denna förklaring kan jag således, för min del, icke annat än vidblifva den opinionsyttring, som jag här har uttalat, då jag yrkat, att den K. skrifvelsen måtte läggas till handlingarna.
För att något mildra det omdöme, man velat gifva om den för menta långsamheten af det nya lagförslagets utarbetande, får jag erinra derom, att det var ej mindre än 44 år, som 1734 års lag var under arbete.
I hopp om tillgift för det jag nppehåller R. o. Ad:s tid, ber jag, efter jag nu har ordet, få påminna derom, alt af den tid, som hittills förflutit för det nya lagförslagets utarbetande, den förra comile'en har upptagit mera än 30 år; och ehuru jag ger mycket större värde åt deras arbete än åt värt, så anhåller jag likväl, då man vill beräkna den tid, som åtgått för| comiteens arbete, att få hemställa till hvar och en, som är behörig domare i denna fråga, om den sednare comiteen kan anses hafva underlåtit att begagna den tid, sorn den hade.
I öfrigt får jag erinra, att det icke var mer än 3 år och 9 månader, som comite'en haft att arbeta på, enär comite'en först sammanträdde den 28 Februari i836.
Hr Hjerta: I anledn. af Gr.
Frölichs vidblifvande af sitt påstående, alt den K. skrifvelsen måtte läggas till handlingarna, vill jag hafva äran nämna, att ändamålet med min begäran om remiss till LagUtsk. egentligen är att vinna besparing i tid, hvilket ej blefve följden, om mina anmärkn:r blefvo betraktade såsom en särskild motion; den skulle då möjligen komma att, jemte denna långa discussion, ytterligare bordläggas, innan den kunde remitteras.
Jag tror mig dessutom, ehuru jag i allmänhet icke anser lämpligt att från sin bänk lemna underrättelse om andra Stånds beslut, nu böra nämna, att, enligt hvad jag hört, den K. skrifvelsen från BorgareSt. redan blifvit remitterad till LagUtsk., och det kan således icke blifva på något sätt skadligt, om R. o. Ad. fattar samma beslut.
En värd ledamot har här föreslagit, att innan man fat5 H, 43 33S Den 22 April. lar något beslut ang:de det nya civil- och criminal-lagförslagets antagande af R.
St., man malte söka så begå, att dels vissa förberedande åtgärder, i afseende på landets territoriella indelning för de permanenta domstolarnes inrättande, dels ock försök med det nya straff-systemet, måtte kunna företagas.
Denne talare har, i min tanke, härigenom ökat antalet af de anmärkntr, som kunna göras mot Regeringen, då den icke på förhand vidlagit några sådana åtgärder, som kunde underlätta detta arbetes företagande af R.
Dem kan det icke gerna tillböra alt sjelfve på förband fatta beslut om sådana åtgärder, som tillhöra verkställande makten; men om det förslag, som jag framställt, skulle vinna bifall, nemi. att beslut 1111 fattas öfver lagförslaget och inlemnas lill Regeringens sanction, men en viss termin fastställes, inom hvilken det icke skulle komma att verkställas; så kan det af Hr Stråle åsyftade ändamål mycket val vinnas under tiden.
Jag vet icke, hvarföre man skall behöfva antaga sorn säkert, att Regeringen icke vid denna riksdag kan bifalla lagförslaget.
Det är visserligen sannt, att man kan hafva anleda, alt förutsätta, alt hos Styrelsen icke finnes någon stor håg dertill för närvar.; men såsom jag tror, bör man äfven, om än med aldrig så ringa hopp, hysa den tanken, alt örn Regeringen ser att i en fråga, hvnrs resultat är af hela folket så efterlängladt, R.
St. för deras del vidtaga de åtgärder, som bero på dem, oaktadt de binder sorn synas lagda i vägen; så skulle derigenom en så stark moralisk stinuilus lemnäs åt Regeringen, alt den icke kan undgå att noga följa delta ämne med sin uppmärksamhet, ocli jemväl under samma tid som R.
St. — ty tiden bör väl för Regeringen vara lika tillräcklig, som för Ständerna — hinna fatta sina beslut, så att Regeringen kunde afgifva sitt svar på ett sådant sätt, att man komme till något resultat.
Boye anfört om de 44 är, som heböfdes för utarbetande och antagande af 1734 års lag och att, af den tid som åtgått för tillvägabringandet af vårt nya lagförslag, den äldre Lag-comite'en behöfde 20 år, men den nya Lag-comite'en endast 3 år och 9 månader; så får jag säga, alt jag icke tror, det man från denna erfarenhet hehöfver hemta något stöd för att besluta uppskof med saken, ifall sådant icke af andra orsaker är nödvändigt. —•
Hvad beträffar jernförelsen emellan den arbetande Lag-comite'en och Tableau-comite'en, så vet jag knappt hvad jag skall säga; men jag vet blott, att jag hört ganska många andra säga, att den nyare comite'ens foster ganska väl bort kunna vara fullgånget på 9 månader.
Det är en stor skilnad emellan att uppgöra ett alldeles nytt lagverk, att skapa ett i alla dess detaljer fullständigt systeme, och att utarbeta en tableau.
Det ena är ett colossalt arbete, fordrande de största inlellecluella krafter; det andra ett helt och Den 32 April. 33g hållet mekaniskt, som icke behöfver några stora jurister för sin verkställighet.
Hvad angår Hr Rosenblads yttrande och de fina sarcasmer han har framkastat, anglde åtskillige talares förslag att lita på auctorileter, så får jag förklara, att jag icke tror, att roan bör lita på auctoriteter; men det synes af sjelfva ämnets beskaffenhet, att om gransknings-comileen hade verkställt sitt arbete så, som R.
St. hade begärt, så hade denna granskning blifvit mycket enklare, emedan den endast hade kommit att bestå deruti, att hufvudsatserna af det nya lagförslaget hade kommit att uppställas, hvar och en under sina rubriker.