Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt 4:de punkten deremot, skall "af fideicommisser i lös eller "fast egendom, som tillfalla andra arfvingar än i rätt upp"och nedstigande led eller syskon och deras barn", 3 proc. bevilln. erläggas; äfvensom, enligt 5:te punkten, io proc. utgöras af "fideicommiss, som hädanefter stiftas till arfvinge, skyld eller oskyld person."
Till åstadkommande af likstämmighet i nyssnämnda, Den 7 Mars e. m. 383 sinsemellan stridiga stadganden, och då fideicommiss, i sjelfva verket, endast innefattar en viss person, med andras uteslutande, tillerkänd besittnings- eller nyttjande rätt, hvadan enahanda afgift, som är stadgad för gåfva af årlig ränta eller afkomst utan ägande-rätt till sjelfva egendomen , synes böra för fideicommisset' bestämmas, föreslås: att bevillningen för fideicommiss måtte fastställas till två proc. af fideicommissets capitai-värde, att af hvarje till— trädare utgöras, utan afseende å dess skyldskaps förhållande till fideicommissets stiftare eller sista innehafvare.
Enär numera, enligt K. föiordn. d. 27.
April 1810, fideicommiss endast få stiftas för första emottagaren och dess närmaste efterträdare, torde, derest, sådant oaktadt, bevilln. dessutom anses böra hädanefter utgöras för sjelfva stiftandet af fideicommisse!', denna bevilln. särskildt bestämmas.
Bland de uti ifrågavar §:s irsta punkt uppräknade inrättningar, som äro befriade från skyldigheten att utgöra bevilln. för erhållna gåfvor och testamenten, upptagas icke pensions-cassor, ehuru dessa med allt skäl synas bora hänföras till enahanda cathegori med de öfriga undantagen; hvadan föreslås: att jemväl pensions-inrällningar måtte från berörde skyldighet uttryckligen frikännas.
Uti 2:dra punkten stadgas, att ”andre arfvingar, än ”skyldeman i rätt upp- och nedstigande led, skola betala sex ”proc. bevilln. för det testaments-värde, som öfverstiger de”ras egen arfsdel.”
I följd häraf äro sådane arfvingar skyldige att erlägga bevilln. för det deras arfslott öfversk jutande testaments-belopp, äfven om detsamma icke uppgår till trehundra r:dr, eller den summa, hvarunder testamenten till oskylda personer äro bevillningsfria.
3:dje punkten innehåller, att ”för testamente eller gåf”va af årlig ränta eller afkomst, utan ägande-rätt till sjelfva ”egendomen, vare bevillningen två proc. af capital-summan.”
Härvid finnes något undantag icke medgifvet, hvarken för arfvingar i rätt upp- och nedstigande led, eller för andra arfvingars laga arfslolter, eller för capital-summor, understigande trehundra r:dr.
Då nu anmärkta stadganden ofta föranleda skiljaktiga tillämpningar och följaktligen olikhet i de testaments-lagar för alldeles enahanda förmån påförda afgifter, så hemställes: att, till förekommande häraf för framtiden, motsvar. föreskrifter i den nya bevillnts-förordn. måtte varda mera bestämda och sins emellan öfverensstämmande.
Fastän, på sätt redan är vordet uppgifvet, en person, som ej befinner sig i något skyldskaps-förhållande med testaments-gifvaren, är befriad från bevil ln:s utgörande för det testamente, hvars värde icke uppgår till trehundra r:dr, måste likväl, jemlikt 4;de punkten i meranämnda §, den aifvinge, som icke är i de uti samma punkt uppgifna när - 364 D«ti j Mai>» e. m. mare slugt-förhållanden, erlägga bevilln. för sin lagliga arfslott, huru ringa och obetydlig denna än må vara.
Enär samina grundsats, hvarpå bevilln.befrielsen för testamenten under 3<>o r:dr stödjer sig, äfven synes böra gälla i afseende på bevillningen för arf, och då ej allenast den särskilda redovisningen för en icke sällan blott till några skillingar uppgående afgift förorsakar uppbördsmännen ett tidsödande och lill föga fördel för det allmänna ledande besvär, utan ock de i allt fall jemförelsevis högst betydliga kostnaderna vid utredandet af ringare sterbhus-behållningar härigenom ytterligare förökas, föreslås: att, i likhet med hvad för gåfva och testamente är medgifvet, jemväl arf, som understiger 3oo r:dr, mätte varda undantaget, i afseende på den för arfs-medel stadgade bevillning.
Till beredande afen nu saknad beräknings-grund, vid bestämmandet af bevillningen å lös-egendotn, föreslås vidare : att bevillnts-afgiflen för lösören beräknas efter det desamma vid bouppteckningen åsätta värde.
Slutligen, och då erfarenheten visat, att den i bevilln. förordms 3g § åberopade K. kungörelse numera är i många hänseenden ofullständig och i några äfven mindre ändamålsenlig; men densamma, såsom till fortfarande efterrättelse genom berörde § fastställd, icke, utan ändring deruti, kan upphäfvas, samt de flerfulldiga, röride samma ämne, dels redan särskildt stadgade, och dels ytterligare erforderliga föreskrifter i en ny förordning böra sammanfattas, liemställes: att högstberörde K. kungörelse måtte förklaras gällande endast till dess K. M., sedan fullmäktige i Riksg.cont. med und. förslag i detta afseende inkommit, i nåd. täckes utfärda en ny förorda., angrde hvad som, vid upphörden af, och coutrollen å ifrågavar. bevilln., bör iakttagas.
Om remiss å detta anförande till Bevilln.Utsk. anhålles.
Jag får äran härmedelst föreslå, att de af Riksg:S-cont. år i83o till R.
St:s Bank utfärdade, men i sitt nuvar. skick för sistnämnda verk, i händelsé af behof, föga användbara 4 proc. obligationer måtte tili det capitalbelopp, som återstår efter afdrag af redan verkställda afbetalningar samt hvad som för sådant ändamål kan varda användt af den nu tillgängliga’ bancovinslen , utbytas mot nya, mera ändamålsenliga och disponibla obligationer med enahanda ränta. 4.
Enl. 3:dje morn., i 4 §:n af nu gällande förordn. ang:de stämplade pappersafgiften, skall för testamenten å egendom med Den 7 Mars e. tn.
385 med full äganderätt dylik afgift utgöras med -J proc., samt för testamenten ä endast med nyttjande-rutt öfverlåten egendom d proc. af den testamenterade egendomens värde.
Nu stadgas åter i 3i) §:n af Levdin förorda., att för gåfvor och testamenten bör erläggas hevilla, med 6 för ioo:de af det gifnas eller testamenterades värde, äfvensom att för testamente eller gåfva af årlig ränta eller afkomst, utan äganderätt till sjelfva egendomen, skall utgöras a proc. af c.apitalsumman.
I afseende pä tiden och villkoren för omförmälda ljevi11n:s— och stämplade pappersafgifters erläggande, äro visserligen nästan alldeles enahanda föreskrifter meddelade; men ifrågavar. afgifter måste likväl, i anseende till de olika verk, hvartill desamma ingå, särskildt redovisas och verificeras.
Enär dessa särskilda redovisningar, jemte åtföljande verificationer, ulan all vinst för det allmänna, ej allenast förorsaka vederbör, uppbördsman och deras controllanter ett fördubblad t besvär, utan ock föranleda ökade kostnader och flera i sjelfva verket ändamålslösa omgångar för de skattskyldige, hvilka, åtminstone här i hufvudstaden , måste på olika ställen aflemna särskilda borgensförbindelser för berörde afgifter, får jag vördsamt föreslå: att den för testamenten och fideicomissbref samt andra dylika förordnanden hitintills stadgade och, i förhållande till testamentets eller fideicommissets belopp, utgående stämplade pappcrsafgift hädanefter måtte upphöra och anses inbegripen i den allmänna bevilln., som i enahanda afseende ar fastställd.
Dock som någon tillökning i Svenska folkets skattebidrag vid denna riksdag icke synes vara af omständigheterna påkallad, och den mindre betydliga minskning, hvilken, i följd af nu framstäldta förslag, skulle uppkomma i Statens inkomst af stämplade pappersafgiften , bör fullt ersättas af en, genom ändamålsenligare stadganden, sannolikt beredd tillökning i deij för arf och testamenten till Riksg:s-cont. ingående allmänna bevillning, anser jag mig, till godtgörande af omförmälda minskning, hvarken böra eller behöfva föreslå någon förhöjning i denna bevilln:s hitintills bestämda belopp.
Hr Hjerta, Lars, hade ingifvit 2,'ne motioner, så lydande: 1.
Flere personer i hufvudstaden hafva anmodat mig begagna min motionsrätt, för att få en partiel olägenhet i beskattningsväg afhjelpt, som angår de trafikerande, hvilka måste passera K.
För att få befara de vägar, som leda derigenom, måste man först betala en betydlig af3 II.
, 49 386 Dill 5 Mars e ra. gift af 6 sk. b:co för en vagn med ett par hästar om sommaren, oell 2 sk. b:co om vintern, och detta ej blott vid den s. k.
Blå Porten, der en bro passeras, utan äfven vid de öfriga avenuerna vid Ladugårdslands lull, Fredrikshof och åt Roslagsvägen.
Om nu denna afgift kan anses billig på det första stället, i egenskap af bropenningar, så tyckes detta ej vara händelsen för de öfriga inkörsställena.
Man kan bär i landet resa ifrån Stockholm till Torneå, utan att betala en skilling för vägens begagnande; men för att hefara den landsväg, som går öfver denna egendom, som likväl ej tillhör enskild man, utan kallas kunglig, skall betalning erlägeas, lill och med af innevånarne på Lidingön, som sjelfve dellaga i en del af vägens underhåll.
Detta synes böra afhjelpas, och del är i detta ändamål jag ansett mig böra efterkomma den bär ofvan omförmäldu önskan, och som jag vågar på detta i sig sjelf mindre betydliga ämne fästa R St:s uppmärksamhet.
En enkel framställning af sakens beskaffenhet hos K.
M. skall utan tvifvel blifva tillräcklig lill rättelses vinnande, då meningen säkert icke är, att Djurgårds-cassan skall vinna inkomster på ett fagstridigt salt, mera un någon annan.
Då jag kommit i erfarenhet deraf, atl till R.
St:s Riksgtscont. blifvit aflemnade öfver i,8oo exemplar af eivil-Iagförslaget, jemte åtskilliga på allmän bekostnad utgifna arbeten, ämnade att tjena till ledning för nämnda förslags pröfning oell bedömmande, men deribland likväl saknas ett, utan tvifvel, ganska beliöfligt register till förslaget: så har jag trott mig böra göra framställning derom, att ett tillräckligt antal exemplar af det på enskild bekostnad upplagda register lill eivil-lagförslnget, varder, medan det ur möjligt, för allmänna medel inköpt, på det att meranämnda arbete må blifva mera brukbart.
Obestridligt torde det varn, att ett fullständigt och tjenligt register, såsom det ifrågavar. synes vara, mera än hvarje annat arbete bidrager till kännedom af förslaget, lättar öfversigten deraf samt jemförelsén mellan de föreslagna och nu gällande lagbuden.
Man kan äfven förutse, att nedsättning i priset skall äga rum, i händelse ett större antal exemplar inköptes på en gång, hvarigenom en besparing således verkligen bereddes, hvilken ej kan äga ruin, om hvarje representant, på enskild bekostnad, är nödsakad förskaffa sig ett exemplar.
Dessa 2!ne motioner lades på boidet.
Hr af Robsahm, Carl Reinh., hade inlemnnt föl— ndign pen ningeoekret aldrig någon lid i vårt fädernesland varit så rot - ja fide:
' Då det är en bedröflig sanning, att det st-i I Den 7 Mais <\ m. 38; fast, så li ifdvunnet , så utan ali försynthet i stort bedrifvet, sorn just nu, anser jag för en sini1 och ganska vigtig- angelägenhet, att Representationen söker salia en grans derföre} och sådant kan efter min tanke ske, men icke utan kraftiga och genomgripande åtgärder.
Då , j »4 års lag stadgade t> för i ooidti årligen, skedde det visserligen i god mening, meri denna ränta är nu för hög och för landtbrukaren särdeles tryckande uti ett land med klena penningetillgåugar och trög omsättning.
Endast handelsrörelsen kan haia denna och vid vissa tillfallen möjligen en högre afgäld; — men, mine herrar! då denna lag utfärdades, funnos inga Judar i Sverige, och del är dem eller kanske rättare det för dem felaktiga reglemente, i förening med onaturliga hysättningsförfatlningar, vi hafva att tacka, derföre alt 12, 18 till och med 24 proc. måste i-enskild låneväg betalas, och ofta för ganska goda papper.
Orsaken härtill ligger egentligen deruti, att den Svenske capitalisten, som mången gång skulle vara belåten med 5 proc., tinner 6 vara för liten inkomst på mindre summor under koitare lid och mot s. k. lösa papper eller reverser, allt derföre eller i anseende lill de plumpa afbränningar, som vid en nödig befunnen lagsökning förekomma; och som han offentligen icke kan laga mera än 6, hvarigenom han vid erhållen återbetalning mången gång icke ens får sitt primitivt utgilna capital i behåll, så bereder Iian sig i tysthet af Juden 9 proc. mot full säkerhet.
För att nu icke, uti en så vigtig moment som denna, uppehålla R. o.
Ad:s dyrbara tid, vill jag blott i korthet hafva äran vördsamligen föreslå , alt hädanefter allt stadgande 0111 räntans belopp malle ur allmänna lagen försvinna; att 5 proc. likväl måste anses sorn laglig ränta, vid alla de'til Ifallen, då en sådan icke är loreskräfven, eller då den af domstol skall tilldömmas, samt alt all bysättning för skuld rnåtte a (skaffas.
Följden häraf skulle otvifvelaktig! blifva, alt livar och en, som sjelf hade penningar, kunde directe utlåna dem åt lånsökande, utan 3:dje mans alltför kostsamma biträde, och utan alt finna någon annan norm för räntan, än den, sorn stöde i förening med längifvarens öfvertygelse 0111 låntagarens ordentlighet och realitet; att petu ingelän skulle erhållas lill belåtenhet både för långifvare och låntagare ä 2, > och 4 proc , då den, sorn ville vara säker att få igen sitt på dagen, finge betinga sig 10 ä 12 proc. i öfverrätt ta från den dag inbetalning manquerade, utan att sådant vore olagligt; alt ingen annan, än den som vore vederhäftig eller känd för oidentligbet och arbetsam, finge lån på billiga villkor, då ijeremot vinglare och ovederhäftige slarfvar aldrig finge låna, som val vore den största tjenst man kunde göra dem, och slutligen dei med äfven undvika den ohyggliga synen af den ena medborgaren, släpande den andra i fängelse för lappr-i-summor på behaglig tid. 388 Dcu j Mars e. m.
Vid discussionen härom torde jag närmare fä utveckla mina åsigler i ämnet, anhållande örn denna motions remitterande till Lagutskottet.
Protocoll, hållna hos H ö g 1 o f lige Ridderskapet och Adelig vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, År 1828.
Sjette Häftet.
Tryckta hos Johan Hörberg j 1829.
Upplästes de i sista Plenum den i5 dennes e. m. af nedannämde Herrar Ledamöter till Protocollet aflemnade Motioner, hvilka tiden då icke medgaf att inför Ridderskapet och Adeln uppläsa, nemligen: hrist på en tjenlig local för Allmänna Concerters gifvande, som för närvarande inom Hufvudstaden äger rum, torde nogsamt vara bekant för hvar och en af Musikens vänner, af hvilka jag inom detta hus tror mig kunna räkna en stor pluralitet det står i Ridderskapets och Adelns förmåga att utan alla slags uppoffringar afhjelpa denna brist, och då det ,,ej kan vara Ridderskapet och Adeln likgiltigt, att, genom en dylik åtgärd, som på ett icke otydligt sätt skulle vittna om Ridderskapets och Adelns deltagande för den sköna konstens öde inom Fäderneslandet och dess centrum Hufvudstaden, gifva en förnyad anledning till hela den bildade allmänhetens erkänsla, så 1:0 Grefve Bjelke, Axel: Hen 4 Den 17 December f. m. vågar jag nu föreslå, att Ridderskapet och Adelil målte tillåta, att.
RiddarhusSalen hädanefter, i likhet med hvad innan 1818 års Riksdag ägt rum, må under tiden emellan Riksdagarne till Concerters gifvande få begagnas.
Då Ridderskapet och Adeln vid ofvannämde Riksdag fattade ett, mot denna af mig nu framstälda Motion, aldeles stridigt beslut, nemligen aLt RiddarhusSalen, med undantag af den årliga LångfredagsConcerten, icke måtte till andra Allmänna Concerters uppförande upplåtas, lärer afseende hufvudsakligen varit fästadt på den skada, som dervid genom ljus- och lampröken och den genom en större folksamling hastigt förorsakade temperatur-förändringen, tillfogades de härstädes upphängde vapnen och den af vår fö-tjenslfulle Ehrenstrahl utförde Plafondmålningtn.
Hvad den skada beträffar, som kan uppslå genom eclaireringen, hvilken vid Concerters tillställande ej kan fordras större och rikare än vid Ridderskapets och Adelns eftermiddagsPlena, så torde densamma knapt komma i beräkning, då den tidrymd, under hvilken RiddarhusSalen vid Concerters uppförande måste vara upplyst, efter den högsta beräkning för alla fem åren emellan Riksdagarne tillsammanlagde, ej uppgår lill f:del af den tid, som vid Den 17 December f. m. 5 hvarje Rikdag upptages af Ridderskapets och Adelns eftenniddagsPIena, då Salen ofta 6 å 7 timmar å rad är oundvikligen utsatt för den slags åverkan, sorn af eclaireringen kan sägas vara en följd.
Hvad åter angår den andra skadan, som uppstår genom den fuktiga temperatur, hvilken vintertiden uppkommer af en hastig öfvergång från stark köld lill stark värma, då Salen förut aldeles kall på en gång upptages af en större folksamling, sa är denna olägenhet visserligen af större vigt, då den onekligen i sin mon har ett skadligt inflytande på de målade vapnena, men särdeles pa aen på väf målade Plafonden.
Denna olägenhet torde dock lätt kunna förekornmas, genom det stadgande, att hvar och en Concertgifvare, som önskar begagna RiddarhusSalcn, må vara förbunden, att då årstiden sådant påfördrar, dagen före Concerten, låta densamma uppelda, på sätt som sker under Riksdagarne, hvarigenom således den hastiga och menliga temperatur-förändringen förekommes.
Då den inrättning hvarigenom Salen 1111 med lätthet uppvärmes först vid sistlidne Riksdag kom till stånd, så har denna för mitt förslag gynnande omständighet icke kunnat vara verksam lill motarbetande af det beslut, hvarigenom den förut gällande tillåtelsen alt till Concerters uppförande få begagna RiddarhusSalen uppliäfdes.
Den för eldningen erforderliga omkostnad torde med högst 10 R:dr Öka den 6 Den 17 December f. m. för sjelfva rummets begagnande stipulerade afgift, hvilken enligt min tanka ej borde utgå till högre belopp än hvad som för närvarande erlägges för Stora BörsSalen vid Concerters uppförande derstädes; jag är öfvertygad oin att den genom eldningen ökade kostnaden ej skall afskräcka någon Concertgifvare från att föredraga en local, som enligt de fleste kännares omdöme är i akustiskt hänseende vida bättre än något annat inom Hufvudstaden varande för Concerters uppförande tillgängligt rum.
De öfrige små olägenheter, såsom nötning af klädet på bänkarne, m. m. man kunde uppräkna såsom följder af Salens upplåtande till ifrågavarande ändamål, äro alla af så obetydlig beskaffenhet, att något väsendtligt afseende derpå ej torde böra fästas, hälst dessa mindre skador, genom den nyssnämde RiddarhusCassan tillfallande afgiften, mer Un tillräckligen godtgöras.
Jag känner lifligt helgden af detta rum, som våra förfäder invigt till det stora och vigtiga ändamål, hvartill det ännu i dag af oss begagnas: utöfvandet af våra representativa rättigheter; jag önskade derföre att denna min Motion, i fall den bifalles, ej måtte blifva en oskyldig anledning till något slags missbruk af detta rum, och att RiddarhusSalen således icke måtte upplåtas för andra orsaker än till befordrande af framställningen och njutningen af kon - Den 17 December f. in. 7 stens högre mål, hvarföre jag anser nödigt att den ifrågasatta tillåtelsen må beviljas endast vid sådane tillfällen, då compositioner med fullstämmig
Orchester eller Chöler skola uppföras, hvarigenom det torde förebyggas att RiddarhusSalen fullpackas af en menighet, som endast af begäret att tillfredsställa sin nyfikenhet drifves tillsammans, då så ovanliga händelser inträffa sorn då t. ex. Tyrolska bönder och Buktalare uppträda såsom Concertgifvare, Lades på bordet. 2:0 Af Herr Reutersvärd j Pehr Adam:
Hvarje medborgare, som anser sig befogad att öfver förment lidande eller oförrätt anföra underdåniga Besvär, synes ock äga obestridlig rättighet att derå undfå Nådig Resolution, innefattande skälen till bifall eller afslag.
Likväl händer ej sällan att å de Besvär, som i underdånighet anföras öfver upprättade Förslag till sådane tjenster, hvilka af Kongl. Majit, enligt 28 §.
RegeringsFormen, tillsättas, något Utslag icke i Nåder utfärdas, utan yttrar sig merendels Kongl. Majit, uti afgifvande Nådige Skrifvelse!', till det Embetsverk, under hvilket tjensten hörer, att, som Kongl. Majit utnämt eller förordnat N. N. till den ledigvarande tjensten, komma de, öfver Förslaget till densamma anförde underdåniga Besvär att förfalla. 8 Den 17 December f. m.
Ett sådant sätt att afgöra frågor, hvarpå Tjenstemäns framtida välfärd heror, och hvilket är nedslående för den som anser sig hafva lidit prasjudice, synes icke vara Öfverensstämmande med Constitutionens anda; och, om än RegeringsFormen härutinnan icke meddelar någre bestämda föreskrifter, torde dock 16 och 28 §§:ne uti densamma, per analogiam, i detta fall vara tillämplige.
Det är dessutom så mycket angelägnare för Besvärande att hugnas med ordentlige Resolutioner å sine underdåniga Besvär, som desamma någon gång kunna vara Principfrågor och deras afgörande, bestämma rättigheten till befordran i en väg, den pluralitelen af Förmän, efter deras åsigter, vid Förslags upprättande, icke ansett en Sökande äga.
Det är, vid framställningen häraf, ingalunda min afsigt att anklaga för hvad som har skett, och hvarå flere exempel, besynnerligen inom Krigs-Expeditionen, skulle kunna företes.
Nej! detta är på intet sätt, jag förklarar det ännu en gång, min afsigt, så mycket mindre, som jag för egen del aldrig anfört några underdåniga Besvär, och jag dessutom icke kan uppgifva några bestämda Författningar, hvilka vederbörande StatsSecreterare och Föredragande öfverträdt eller icke iakttagit.
Jag vet ock ganska väl, att jag, i sådant fall, enligt RiksdagsOrdningens 29 §., bordt gå en \
Den 17 December f. m. 9 annan väg och förete bestämda facta.
Jag önskar och åsyftar blott, att för framtiden söka förekomma Besvärsmåls behandlande på sådant sätt, som jag nu baft äran anföra.
Jag får således önskningsvis vördsammast föreslå ett tillägg i Författningarne rörande underdåniga Besvärs anförande hos Kongl. Majit i befordringsfrågor, nemi. att Besväranderne alltid , antingen genom en ajlåtande Nådig Skrifvelse till vederbörande Embetsverk och Auctoriteterj eller ock genom särskild Nådig Resolution måtte blifva fullständigt underrättade om skälen , hvarpå det Nådiga af slaget > vid tjensters tillsättande sig grundar.
Härvid får jag äfven framställa en, af flere, ofta yttrad önskan, nemligen: alt underdåniga Besvär, med mera skyndsamhet, än någon gång skett, måtte till pröfning upptagas och afgöras, så väl i befordringsväg, (i anseende till beräknandet af lön för behöfvande Tjenstemän i hela successionen) som i andra ekonomiska frågor, hälst den vinnande parten, genom tidsutdrägt, oftast förlorar ganska mycket.
Man vet till och med, att personer anfört Besvär, utan hopp att dermed vinna annat än tidsutdrägt, till stor skada för motparten.
Vid juridiska och enkla ekonomiska mål, har icke sällan år och derutöfver åtgått ifrån den tid vederbörandes förklaring inkommit, tills Besvären blifvit afgjorda. lo Den 17 December f. m.
Ja exempel gifvas att 6 a 8 månader framflutit efter det Besvärsmål blifvit föredragne i Rikets Allmänna Beredning, till dess de, inför Kongl. Majit blifvit anmälde oell definitivt afgjorde, genom Föredragauders erhållne tjenstledighet m. m. d.
För sin i flere afseenden märkvärdiga, sakrika och betydningsfulla innehåll, torde det vid detta tillfälle benäget tillåtas mig, att in extenso, 1’å anföra den evigt minnesvärda, men till det mesta förgätna Kongl. Förordningen af den a4 Januarii 1778: en Förordning, hvilken ger lika mycken odödlighet och ära åt den Konung, som låtit utfärda och satt sitt namn under den samma, som åt dess Författare och Gowtrasignant; en Förordning som förtjente att sättas inora glas och ram. i alla publique Embets- och Tjensterum.
Den lyder sålunda! ”Kongl.
Majit förväntar ”af Dess Embets- och Tjenstemän, att de "med all trohet och flit förvalta sina Embeten och uppfylla sina skyldigheter i ”tjonsten, utom hvilket de icke göra sig "värdige af Konungens
Nåd, sina medbor"gares kärlek och en framtids hedrande "tacksamhet!
Majit förmanar hvar ”och en Embets- och Tjensteman, att med "värdighet och tålamod afhöra den klagan"des röst, räcka den förtryck
Le hjelpsam "hand, och i mån af sitt Embete, bålla "hvar man vid lag och rätt, städse påmin"nande sig, alt de dertill äro pligtige efter "ed och samvetej alt de derföre njuta lön Den io December f. in. "af Kongl. Maj:t och Kronan, och att den”11a lön icke är -annat än ett sammanskott ”af deras med-undersåter.