Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan om slagskatten var i början intagen i i:sta punkten af Utskottens Memorial, och detta ändrades vid justeringen, då jag händelsevis ej var närvarande.
Med Friherre Cederström instämmer jag om olämpligheten af de lillagde orden i contrapropositionen; men då dessa ord utgöra verba formalia i ett RiksStånds beslut, hafva Utskotten ej kunnat göra någon förändring deraf, och vi äge ännu mindre rättighet att här göra någon sådan.
Lyckligtvis gör denria redaction, likasom det mindre viii valda uttrycket af Myntskatt, ingen ting till saken; och af dessa skäl tillstyrker jag, för att undgå BorgareStåndels beslut, att Ridderskapet och Adeln må förena sig med Preste- och BondeStånden.
Herr Tham, ^Vollrath:
Jag erkänner olämpliglveten af de klandrade orden i Utskottens föreslagne contraproposition ; men jag tror ej, att
Utskotten varit berättigade att utesluta dem, då de utgöra verba formalia i BondeStåndets beslut, likasom jag ej eller finner, att Ridderskapet och Adeln kan utesluta dessa ord, ehuru orimlige de än må vara.
Deremot tror jag för Den 17 December e. m. min fiel, att Ridderskapet och Adeln bör förblifva vid sitt förut fattade beslut, såsom det bästa af dem, hvilka i delta ämne blifvit fattade.
Man har väl sagt, att ett sådant förhlifvande vid förra beslutet vore farligt, emedan BorgareStåndets, som är det sämsta, då skulle kunna blifva gällande i Förstärkta Utskotten.
Men jag vet icke, hvarföre man ej snarare kan hoppas, atf vårt beslut, såsom det bästa, skall blifva antaget af Nämnden, eller ock, i fall vårt beslut icke antages, att åtminstone BondeStåndets beslut får företräde framför BorgareStåndets.
Jag är åtminstone för min del öfvertygad, att man icke, genom sakens öfverlemnande till 2 voteringar i Förstärkta Utskotten, äfventyrar, att få BondeStåndets beslut antaget, men deremot att nian har möjligheten för sig att göra vårt beslut gällande, Herr CederschjöldPehr
Jag är hufvudsakligen förekommen af den siste värde Talaren.
Då jag för min del finner Ridderskapets och Adelns beslut vara rigtigast, kan jag ej inse något skäl för Ridderskapet och Adeln att, med frånträdande af detta beslut, förena sig med någotdera af de öfrige Stånden.
Det är väl icke otroligt, att BorgareStåndet, om det ej lyckas att i Förstärkta Utskotten göra sitt beslut gällande, snarast förenar sig med Presteoch BondeStånden; men Ridderskapet och Adelli har då åtminstone den tillfredsstäl - 76
Den 17 December e. m. lelsen alt icke för sin del hafva bidragit lill ett sådant Rikets Ständers beslut.
Jag tillstyrker således, att Ridderskapet och Adeln förblifver vid dess redan yttrade mening.
Herr Ribbing, Arviel, förenade sig med Herr Cederschjöld.
Herr Rosenblad".
Jag vill endast erin-, ra, att man, om BorgareStåndels beslut blifver gällande, går miste om den fördel, att få myntet i jemn proportion lill myntsystemet, och nödgar Banken att hålla flere sorter plantsar.
Allt detta undvikes, om man antager BondeStåndets beslut, hvilket jag således af flere orsaker finner bättre i sjelfva saken, ehuru det är illa redigeradt.
Jag anhåller derföre om proposition till instämmande med BondeStåndet, och får, i händelse de svar, som derå lemnäs, ej skulle finnas öfvervägande för denna mening, på förhand begära votering.
Om här vore ifråga, att två Stånd stadnat emot två i sjelfva hufvudsaken, och ett qvarblifvande vid Ridderskapets och Adelns förut fattade beslut således möjligen kunde leda till det resultat, att detta beslut kom under omröstning, och blef gällande i Förstärkta Utskotten, skulle jag ej lägga mig emot, att Ståndet nu förblef vid sitt beslut, ehuru öfverty gad jag är om nyttan af en myntskatt.
Men Den 17 December e. m. 77 då tre Stånd redan beslutat, att en mynt-» skatt skall äga rum, blott med den skillnad sinsemellan, att ett Stånd ingått i beslut om myntskattens bestämmande till visst belopp, under det de a:ne andra Stånden öfverlemnat detta bestämmande till Konungen, kan Ridderskapet och Adeln ej vidare hindra, att en myntskatt kommer att äga rum; och jag frågar, hvad skäl det då är, att kasta sig på en sida, som leder till intet resultat.
Då frågan sista gången här förevar, befanns det af discussionen, altman icke gjort sig tillräcklig reda, för att kunna med en på vettenskapliga grunder byggd säkeihet bestämma slagskattens belopp, och jag föreslog derföre då, att man borde öfverlemna till Konungen, att efter vettenskapsmäns hörande bestämma en lämplig myntskatt.
BondeStåndet har nu tillagt några ord, som just uttrycka nyttan af slagskatten, och { åtminstone äro begriplige, ehuru de kunna vara mindre väl valde.
Jag kan således ej i annat än förena mig med Herr Rosenblad i anhållan om den proposition han begärt, då fråga numera icke är om beslut i hufvudsaken, utan endast om en detailfråga, hvars utgång beror på den mening Ridderskapet och Adeln vill biträda.
Det lärer icke vara hvarken rätta tiden eller stället att här afgöra, om Ridderskapets och Adelns beslut kommer under omröstning i Förstärkta Utskot - 7S Den 17 December e. m. ten, eller icke; ty sådant lärer bero af det nya Betänkande, som Stats- och BancoUtskotten förmodligen komma att afgifva till följd af de ytterligare beslut, hvari RiksSlånuen stanna.
Jag anser derföre med Herr Cederschjöld, att Ridderskapet och Adeln bör fatta sitt beslut oberoende af de öfrige Stånden, och ser ingen anledning alt förändra det beslut, som redan blifvit faltadt.
Jag fortfar alltså i tillstyrkande, alt Ridderskapet och Adeln dervid må förblifva, utan farhåga för den votering, hvarmed Herr Rosenblad velat skrämma oss.
I händelse frågan nu vore att besluta, om slagskatten skall äga rum eller icke, så, ehuru jag röstat för densamma såsom ett vilkor för mindre Stater att få behålla sitt mynt, skulle jag likväl ej tillstyrka frånträdande af det förra beslutet.
Men då tre Stånd redan med Rikets Ständers ratt beslutat, att en slagskatt skall äga rum, elium de icke äro ense om sättet, synas mig alla skäl tala för frånträdande! af ett beslut, som icke vidare kan medföra någon verkan, och för instämmande med BondeStåndet i afseende på sättet, såsom det lämpligaste, om man blott borttager de i dess beslut sist förekommande ord, hvilka alldeles icke, såsom Herr Hjerta sagt, uttrycka slagskattens ändamål.
Ty om slagskatten, utsatt i prägeln, ej kommer att utgöra mer än hvad som efter nog - Den 17 December e. m. 79 grann beräkning af vetenskapsman erfordras för myntningen, skall myntet äfven vid utförsel gälla till fulla värdet, och det blir en vinst för Staten, som fått sitt på myntningen nedlagda arbete ersatt, att myntet går i verldshandeln.
Jag tillstyrker derföre, att Ridderskapet och Adeln instämmer i BondeStåndets beslut, lik väl med uteslutande af orden: till förekommande af myntets utförsel eller nedsmältning; ty ett sådant ändamål med slagskatten är ej tänkbart, utan att man vill hafva ett underhaltigt och sålunda falskt mynt.
Derigenom hindras väl utförseln, men lill största förlusten för eget land.
Förhållandet är verkligen, såsom Friherre Cederström och Herr Hjerta upplyst, att genom PresteStåndets öfvergång till förening med BondeStåndet, är det redan Rikets Ständers beslut, att slagskatten skall äga rum, och Ridderskapets och Adelns förut fattade beslut måste således i alla fall förfalla.
Men under sådane förhållanden måste det vara största skäl alt instämma med BondeStåndet, hvars beslut mera närmar sig Ridderskapets och Adelns, för att förekomma, att icke BorgareStåndets, sorn mera afviken, slutligen skall blifva gällande.
Skulle man ur BondeStåndets beslut vilja utesluta orden: tillförekommande af myntets utförsel eller nedsmältning, har jag för min del ingenting 80 Den 17 December e. m. deremot, ty om Preste- och BondeStänden, som då äro ense med Ridderskapet och Adeln i hufvudsaken, icke vilja instämma i en sådan redactionsförändring, hafva bägge redactionerne lika rätt att göra sig gällande i Förstärkta Utskotten.
Den siste värde Talaren har sökt öfvertala Ridderskapet och Adeln, att instämma i BondeStåndets beslut på den grund, att detta vore, närmare än BorgareStåndets, öfverensstämmande med Ridderskapets och Adelns förra beslut.
Men det förhåller sig snarare tvertom.
BorgareStåndet har bestämt slagskatten till | procent, eller rättare sagdt, att Silfverriksdalern skall innehålla 53o ass, som är 4 ass mindre än hvad Ridderskapet och Adeln sagt, att den skulle innehålla; men Bondeoch Preste-Stånden hafva öfverlemnat åt Kongl. Maj:t att bestämma slagskatten huru högt som helst.
Redan i de föregående discussionerne öfver detta ämne uppgafs det, att i främmande länder med goda myntnings-machiner slagskatten, för att betäcka kostnaden, ändock uppgår ända till 2 procent; här, med sämre redskap, skulle den kunna blifva fastställd till 4 a 5 procent, om vettenskapsmännen funno för godt tillstyrka det.
Jag hemställer således, om saken bör öfverlemnas lill Kongl. Maj:t, åtminstone utan att bestämma någon gräns för Den 17 De cetti be r e. m.
St för maximum af slagskatten»
Men jag upp* repar i öfrigt hvad jag förut sagt, att om än intet afseende göres på det Beslut Rid* derskapct och Adeln fattat, bör Ståndet lik* väl förblifva vid detsamma, och öfverlåta till de öfrige Stånden, att allena besluta öfver denna fråga, utan att Ridderskapet och Adeln deri tager någon del» Herr HjertaJag underställer, om de
Vådor för en slagskatt till 4^5 procent, som den siste värde Talaren befarat, kunna hafva någon grund, då man, såsom Preste* och BondeStånden, säger, att man öfverlemnar till Kongl. Maj:t, att, efter Vetenskapsmäns hörande, bestämma slagskatten, oell tillika såsom vilkor förutsätter, att denna slagskatt skall blifva lindrig, endast med afseende på förekommande af myntets nedsmältning och utförsel; jag underställer, om ej häruti ligger en tillräcklig garanti, att Konungen ej skall bestämma slagskatten allt för hög, och om det icke är troligt, att just 53o ass komma att antagas såsom det lämpligaste för att bringa myntsystemet till enkelhet och redighet, samt slippa ända till milliondelars bråk.
Åtminstone är jög öfvertygad, att Konungen ej skall bestämma slagskatten så hög, att den kan inverka på myntets värde och säkerhet i den inre rörelsen.
Men i afseende på hvad här blifvit yttradt otu myn 54 H» 6 8a Den 17 December e. m. tets utförsel, måste jag bestrida Friherre Cederström, att någon, vid utförande af vårt mynt, betalar något för prägeln; det är endast vigten, som då kommer att gälla, men prägeln och alonge-peruken lärer ingen bry sig om.
Hvar och en skall derföre ock i sådant fall heldre taga plantsar.
Hvad beträffar Friherre Cederströms förslag, att utesluta de sista orden i BondeStåndets beslut, så tror jag, att sådant endast skulle leda till ny villervalla.
Ty redactionen kommer icke att förvilla hvarken Konungens Rådgifvare eller Vetenskapsmännen, Som skola höras; men om Ridderskapet och Adeln afviker från det beslut, hvarom två Stånd redan förenat sig, skulle man nödgas afvakta ett nytt jemkningsförslag från Utskotten, och tiden så förhalas, att man aldrig kom till det vigtiga resultatet, att aflemna den underdåniga Skrifvelsen, och erhålla den Kongl, sanctionen.
Jag medgifver, att Herr Hjerta har rätt deruti, att det endast skulle leda till en onödig omgång, om Ridderskapet och Adeln skiljde sig ifrån de öfrige tvenne
Stånden i afseende på redactionen af beslutet, hvilken ej verkar på sjelfva saken.
Jag öfvergår således till Herr Hjertås mening, att BondeStåndets redaction må qvarstå, ehuru oriktig denar, och förnyar min anhållan om proposition på Den 17 December e. m. 83 instämmande i allo med Preste- och BondeStånden.
Herr Ribbing’.
Jag är vid detta tillfälle, liksom vid det föregående, då delta ämne discuterades, af enahanda tanka med Herr Cederschjöld.
I afseende på hvad Herr Hjerta nämnt derom, ätt det i BöhdeStåndets beslut intagna ordet lindrig> tillika med det antydda ändamålet för slagskatten, skulle utgöra en tillräcklig garanti, att denna slagskatt ej blef för hög, så tror jag, att ordet lindrig ar så obestämdt, att man ej kan förlita sig derpå, likasom att slagskattens ändamål blifvit uttryckt på ett sätt, att ändamålet icke fylles.
Om utlänningen, såsom Herr Hjerta sagt, ej bryr sig om att betala vårt mynt efter prägeln, må han hålla sig till planlsarne, hvarigenom vi bespara myntningskostnaden utan att vi behöfva försämra myntet eller göra det underhaltigt.
Hvad slutligen beträffar Herr Hjertås yttrande, att vårt beslut skulle hindra eller fördröja sakens afgörandej så finner jag häri en motsägelse mot samma Talares föregående yttrande, att vårt beslut gäller intet, sedan frågan genom tre
Stånds beslut redan vore afgjord.
Jag tillstyrker för min del, att Ridderskapet och Adeln förblifver vid dess förut fattade besluti Friherre Cederström:
Tvenne Sattser* Isom förekomma i Herr Hjertås senaste ytt 54 H. ö* 84 Den 17 December e. m. rande, och påkalla svar, hafva föranlåtit’ mig att begära ordet.
Då Herr
Hjerta sagt* att utlänningen ej bryr sig örn allonge-peruken på vårt mynt, instämmer jag med honom så vida, att jag tror det vara mycket osäkert, om en sådan någonsin kommer att finnas på vårt mynt.
Hvad åter prägeln beträffar, så i händelse myntet i prägeln kommer att innehålla fulla vigten, och det bland allmänheten är bekant, att afdraget för mytningskostnaden skett efter noggrannaste beräkning med så mycken besparing som möjligt, är det klart, att hvar och en heldre skall köpa tnyntet efter namnvärdet, än plantsar, sorn lätt kunna förfalskas; och frågan blifver då icke, om myntet är med eller utan peruk, utan blott huruvida det icke är lätt efterapligt.
Om mari således är öfverens derom, att afsigten med slagskatten endast bör vara, att befria Staten från en onödig bevillning för myntningskostnaden, och likväl hafva ett tillräckligt myntcapital i rörelsen, så skulle, om nian, efter att en gång hafva fastställt fri rättighet att utföra myntet, öfverlemnade åt Konungen att bestämma en slagskatt för att hindra myntets utförsel, en besynnerlig contradiction uppkomma emellan detta beslut och det föregående, om eri fri silfverutförsel.
Saken skulle ock blifva omöjlig att verkställa, såsom innefattande en sann satts å ena sidan, men en osann på den andra.
Jag fortfar alltså att yrka Den 17 December e. m. 85 instämmande i första delen af BondeStåndets beslut, att till Kongl. Maj:t i underdånighet öfverlemnas, att efter
Vetenskapsmäns hörande utsätta en lindrig (eller om man så vill, den minsta möjliga) myntskatt, inberäknad i sjelfva myntet; men jag kan ej frångå att de efterföljande orden: till förekommande af detsammas utförsel eller nedsmältning böra utgå.
Ty myntets utförsel bör aldrig förbjudas, och dess nedsmältning kommer ej i fråga, så länge hvar och en, som vill använda silfver lill förarbetning, äger rätt att tillvexla sig planisar, Herr Cederschjöld:
Sedan man börjat å nyo ingå i discussion öfver sjelfva materien af frågan, tager jag mig friheten att återföra uppmärksamheten på ett argument, som jag redan under förra discussionen öfver ämnet anförde.
Man må nemligen icke tro, att man kan bedraga allmänheten genom slagskattens inläggning i myntet; ty på Börsen skall myntets värde snart sätta sig efter dess inre halt, och varuprisen rätta sig derefter.
Förhållandet förefaller mig enahanda, som ville en gäldenär, hvilken öfverenskommit med fordringsägaren, att betala med vissa tunnor spannemål, sedermera afpruta en eller annan kappe på tunnan, under förevändning, att det icke varit bestämdt, huruvida det skulle räknas 36 eller 32 eller 24 kappar på tunnan.
— Allmänheten låter i längden icke förvilla sig 86 Den 17 December e. m. af myntets namn; utan dess värde rättar sig efter dess silfverhalt.
Någre Ledamöter, som talat för instämmande med Preste- och BondeStånden, hafr va omnämnt planlsars utvexling efter realisationen.
Jag får likväl erinra, att en sår dan utvexling af plantsar ej ligger i de nyssnämnde Ståndens beslut, utan endast i BorgareSlåndets, som antagit Herr Lefrens reservation, och det lärer således vara ett misstag, att utvexling af full vigtiga plantsar skulle äga rum, derest Preste-och BondeStåndens beslut blifva gällande.
Ett Utskott, som har sig uppdraget, att sammanjemka RiksStåndens olika beslut, måste akta sig alt göra inbjudningar, som icke äro antagliga.
Stats- och BancoUtskotten hafva i denna fråga, då Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet voro ense om samma beslut emot Borgare- och BondeStånden, hvilka hvar för sig voro ensamme om sitt, ansett sig först böra inbjuda de sistnämnde tvenne Stånden att förena sig med Ridderskapet och Adeln samt PresteStåndet, och dernäst inbjudit BorgareStåndet alt förena sig med BondeStåndet för att bringa frågan derhän, att två Stånd stå mot två.
Utskotten hafva derjemte tänkt sig möjligheten, att RiksStånden skulle inbjuda hvarandra såsom PresteStåndet nu äfygn gjort; hade Utskotten upptagit alla möj - Den 17 December e. m. liga fall, skulle de eventuella förslagen till Voterings-propositioner hafva blifvit nog mångå.
Emedlertid, då nu, genom PresteStåndets öfvergång till BondeStåndet, ett af Utskotten icke upptagit fall inträffat, passa icke vidare Utskottens föreslagne Voteringspropositioner.
I det skick deäro, kunna de icke afgå till Förstärkta Utskottet, utan måste återgå till Stats- och BancoUtskotten, för att erhålla riy redaction.
Då blir ock upplyst, att det icke vidare går an, att söka göra Ridderskapets och Adelns första beslut gällande, sedan tre Stånd beslutat, att en slagskatt skall äga rum.
Lämpligast torde vara, att Ridderskapet och Adeln nu förenar sig med Preste- och BondeStånden, samt återremitterar Memorialet, för att erhålla ny redaction af Voterings-propositioner.
Cederströms önskan kunde då äfven uppfyllas, alt de af honom klandrade ord, hvilka jag icke eller kan godkänna, måtte borttagas, ehuru jag tror, att de, såsom blott innefattande ett motif, ej kunna förvilla den voterande.
Jag glömde nyss, att besvara den andra i Herr Hjertås yttrande förekommande satts, om behofvet att återremittera Utskottens jemknings-memorfal, i händelse Ridderskapet och Adeln skulle instämma i Preste- och BondeStåndens beslut med förändrad redaction; en satts, hvilken Grefve von Schwerin seder - 83 Den 17 December e. ro, mera upptagit och understöd!, äfven för den händelse att Ridderskapet och Adeln i allo skulle instämma med de nyssnämnde Stånden.
Men om Ridderskapet och Adeln med förändring af redactionen instämmer i Preste- och BondeStåndens beslut, kunna dessa Stånd genom ProtocollsUtdrag corn-» municeras denna förändring, och inbjudas att deruti sig förena.
Det är icke eller tro-, ligt, att dessa Stånd skulle vägra antagandet af en sådan inbjudning, då Ridderskap pets och Adelns beslut hufvudsakligen öfverensstämmer med deras eget; och först i händelse inbjudningen blir afslagen, kan fråga uppstå om nya Voterings-propositiooer, och målets återförvisning ännu en gång till Utskotten.
Ty i annat fall behöfves det icke, och Förstärkta Utskotten kunna utan något hinder genast votera öfver de förändrade Voterings-propositioner, hvarom RiksStånden kommit öfverens.
Jag anhåller således oin proposition på instämmande i Preste- och BondeStåndens beslut, med uteslutande af de ord jag förut anmärkt, och begär, att nyssnämnde tvenne Stånd måtte inbjudas, att härom förena sig med Ridderskapet och Adeln.
Om Ridderskapet och Adeln förenar sig med Presteoch BondeStånden, behöfvas inga Voteringspro positioner; ty frågan är då afgjord genom tre Stånds beslut.
Om åter Ridderska - Den 17 December e, m, 89 pet och Adeln förblifver vid sitt förut fattade beslut, kommer votering i Förstärkta Utskotten att äga rum, enligt de propositioner Utskottens Memorial innehåller.
Om Ridderskapet och Adeln deremot antager Friherre Cederströms förslag, att i hufvudsaken instämma med Preste- och BondeStånden, men afklippa en del af meningen, hvari deras beslut blifvit uttryckt, ett förfarande, som jag icke kan gilla, så måste Memorialet återremitteras för uppsättandet äf nya Yoterings-propositioner; ty Förtsärkta Utskottet kan ej rösta öfver andra propositioner än dem, sora af oförstärkta Utskotten blifvit RiksStånden förelagda, och af dem godkände.
Jag afstyrker derföre denna förändring i beslutet, hvilken både gr i hufvudsaken likgiltig, och för öfrigt ledande till tidsutdrägt; men tillstyrker att Ridderskapet och Adeln helt enkelt mätte instämma med BondeStåndet, Hans Excellence Herr Grefven och Län dtMar skalken yttrade, att endast tvenne tillfällen funnos, vid hvilka ett Stånd agde att frångå sitt beslut, nemligen dels i anledning af ett Utskotts derom gjorde jemkningsförslag, dels i följd af ett annat RiksStånds framställde inbjudning; men intetdera af dessa tillfällen ägde nu rum, ty PresteStåndet hade väl genom ProtocollsUtdrag underrättat Ridderskapet och Adela pm sitt beslut, men ingalunda inbjudit Rid-> Den 17 December e. ni; derskapet och Arleln att deruti instämma.
Stats- och BancoUtskotten åter hade tvertom inbjudit de öfrige RiksStånden, att, uti förevarande omständighet, förena sig med Ridderskapet och Adeln.
Vid detta förhållande hemställde Hans Excellence, om Ridderskapet och Adeln lagligen kunde, endast på grund af några enskilda Ledamöters framställning, ändra sitt beslut tvertemot 53 §.
Riksdagsordningen; och ansåg Hans Excellence, till följd af föreskriften i nyssnämnde §., sig icke äga rättighet, att meddela den af några Ledamöter i sådant afseende begäfdte proposition.
Med Herr Grefven och LandtMärskalken instämmer jag deruti, att då en proposition blifvit med
Ja besvarad, äger ingen Ledamot rättighet att genom ny öfverläggning söka upprifva beslutet, utan endast att reservera sig deremot; men här är fråga om ett helt annat förhållande, nemligen om det slutliga afgörande, sorn fordras för att bringa de särskilda RiksStåndens föregående beslut i sammanhang och till ett resultat.
Det preliminaifa beslutet fattas efter opinionen för ögonblicket, och får icke upprifvas; men då, till följd af ett från Utskotten inkommit jemkningsförslag, fråga blir om sakens definitiva afgörande på sätt, att ett Rikets Ständers beslut kan uppkomma, hemställer jag, hvad Utskottens inbjudning kan göra Den 17 December e. m. 91 till eller ifrån i Ståndets rätt att besluta efter eget godtfinnande med afseende på hvad som kan vara nyttigast.
Om således Ridderskapet och Adeln skulle finna BondeStåndets beslut, med den redactionsförändring jag föreslagit, bättre och ändamålsenligare, än det beslut Ridderskapet och Adeln förut fattat, sedan tre Stånd numera beslutat, att slagskatten skall äga rum, ehuru de icke äro ense om sättet, och om Ridderskapet och Adeln till följd häraf vill besluta att, efter saken i alla fall skall ske, den skall ske på det eller det sättet, såsom för samhället nyttigast, så finnes, efter min öfvertygelse, intet hinder för en dylik frågas upptagande, eller för en sådan förändring af det förut fattade beslutet, i anledning af Utskottens nu föredragne jemknings-memorial.
Ärendet är ännu icke slutligen afgjordt; ty jag torde få erinra, att i sådant fall Herr Grefven och LandtMarskalken aldrig varit i tillfälle, att nu å nyo föredraga detsamma.
Men då det blifvit föredragit, och ett JemkningsBetänkande kan antagas med hvilka förändringar sorn helst, måste ock Ståndet deröfver kunna fatta ett beslut, oberoende af hvad Utskotten föreslagit.
Nu förekommer här, alt två Stånd stadnat emot ett i afseende på sättet, under det att vårt afslag i hufvudsaken icke vidare kan blifva gällande, och jag hemställen, om det icke, under sådane förhållanden, är lämpligast, att instämma i Bonde - 9* Den 17 December e. m.’ Ståndets beslut, med uteslutande af de origtiga motiven, samt tror, att man vid lugn pröfning af 53 §:s föreskrifter ej skall finna Grundlagen derigenom för nära trädd, ehvad inbjudning ägt rum eller icke, • Herr Hjerta:
Det är utan all fråga, att vi genom PresteStåndets behandling af saken kommit i den kinkiga belägenhet, att utan inbjudning nödgas ingå i ny öfverläggning om sjelfva frågan.
Jag inser med Herr Grefven och LandtMarskalken vigten af ett sådant prejudicat; men jag erkänner ock med Friherre Cederström det särskilta förhållande, som uppkommit derigenom, att Ridderskapet och Adeln numera i hufvudsaken blifvit öfverröstadt af de öfrige tre Stånden, så att endast detaljfrågan återstår.