Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti den rubrik, Utskit gifvit min motion och hvilken ju är ämnad åskådliggöra hvad motionen innefattar, förekommer: »om öfverlemnande till K. M. af Hr G. M. Stjernsvärds förslag till landtförsvarets ordnande;» dervid är dock h. o. h. Den 20 December. 525 utelemnadt, att detta öfverlemnande skulle ske af II.
Skr, med begäran om granskning af de omordade förslagen.
Att till K.
M. enskildt få öfverlemna så väl sagde förslag, som hvarje annat arbete, derom hade jag icke hehöft göra framställning hos R.
Då likväl i riksdagshandlingarne min motion kommer att gifvas den rubrik, Utsk:t gifvit densamma, och denna är högst vilseledande, har jag velat anmärka förhållandet.
Uti den resumé öfver sjelfva motionen, som i Betänk:t förekommer, har Utsk:t å ena sidan uppgifvit, hvad sorn icke Öfverensstämmer med verkliga förhållandet, men, å den andra, uteslutit af mig anförda vigtiga data för bifall till min framställning.
Sålunda säger Utslct, att jag i motionen påstått, »det mitt förslag till färändrad organisation af landtlörsvaret torde hafva bidragit till tillsättandet af den s. k. landtförsvars-komitén».
Detta har jag icke gjort.
Ett dylikt förfarande hade varit allt för egenkärt och tillerkännt min ringa, allt slags inflytande saknande person en betydenhet, som den icke eger.
Deremot har Utsk:t i sitt Betänk, uteslutit följande, i motionen förekommande betydelsefulla data för bifall till den granskning, jag begärt af mina organisations-förslag, nemi.: att sammansatta Stats-och Ekon.-Utsk:t vid 1850 års riksdag tillstyrkte detsamma min motion innefattar, eller öfverlemnandet till K.
M. af åtminstone mitt ena förslag, det vid 1850 års riksdag afgifna, — detta förslag har Utsk:t i sitt Betänk. uteslutit och lemnat ovidrördt, — med underdåning anhållan om dess granskning genom en komité; att samma Betänk, vid 1850 års riksdag af Borgare- och Bonde-St:n, d. v. s. af de 2:ne folkvalda Stånden, blefgilladt; att sagde Kiks-Stånd, i öfverensstämmelse härmed, afläto underdåniga skrifvelser; slutligen att Regeringsmakten år 1861, troligen i viss mån med anledning af nämnde skrifvelser, förordnade den omordade landtförsvars-komitén.
Allt detta har Utsk:t, af mig obekant anledning, uteslutit i resumén af min motion, ehuru häruti innefattas ett slags testamente från 1850 års Borgare- och Bonde-St. till samma Riks-Stånd vid innevarande riksdag, och hvilket dessa Stånd möjligen anse som en pligt att honorera, genom bifall till min motion.
Af det nu anförda torde det af mig uttalade klandret öfver Utsk:ts förfaringssätt befinnas välgrundadt.
Detta blilver ännu mer fallet, om man egnar uppmärksamhet åt den strof, hvarmed Utsk:t slutar sin resumé.
Utsk:t säger nemi.: »Varandes denna motion åtföljd af två exemplar af motionärens till trycket befordrade anföranden till R. o. Ad. riksdagen 1847 och 1848, med förslag till förändrad organisation af landtförsvaret etc.», då det i stället bort heta, så framt Utsk:t behandlat ärendet med pligtskyldig noggranhet:
Varandes denna motion åtföljd af motionärens 2:ne förslag till landtförsvarets organisation, det ena afgifvet vid riksdagen 1847 och 1848 och till trycket särskildt befordradt; det andra, vid riksdagen 1850, endast infördt i R. o. Ad:s prot:r.
Men öfver tillvaron af detta sednare min motion bifogade 1850 års förslag har Utsk:t, som jag redan anmärkt, iakttagit en envis tystnad, så mycket mera olämp - 526 Den 20 December. lig och tadelvärd, som just detta förslag blifvit af de 2:ne folkvalda Riks-Stånden gilladt och med anledning häraf underd. skrifvelser härom aflåtne.
I formelt hänseende anser jag ej heller att Utsk:t rätt tillvägagått.
Enligt mitt förmenande hade Utsk:t icke ensamt bort behandla min motion, åtminstone den del deraf, som angår mitt yrkande om militär-befälhafvares och korps-chefers tillsättande endast på tillsvidare förordnande, utan i förening med Stats-Utsk:t, hvilket jag äfven yrkade vid remissen; men hade så skett, hade troligen marche-marchen måst förbytas till skridt.
Angående den af Utsk:t använda motivering för alslag till min gjorda framställning —granskningen af mina omordade organisations-förslag — så innehåller den dels ett slags tillrättavisning för en af Utsk:t nära nog såsom obehörig stämplad begäran å min sida, att få den omordade granskningen verkställd, dels åtskilliga på ärendet ingalunda inverkande, till en del felaktiga uppgifter.
Utsk:t benämner min begäran om förslagens granskning af sakkunnige män, hvarvid ett slags ansvar blefve förknippadt med det blifvande omdömet, »för en åtminstone ovanlig åtgärd, då den har till föremål, att den ena statsmakten skulle till den andra öfverlemna ett förslag i en vigtig statsangelägenhet, hvilket icke ens, efter undergången granskning, vunnit den förras godkännande».
Utsk:t har härvid förglömt, att om den ifrågasatta åtgärden af Utsk:t blifvit ansedd såsom åtminstone ovanlig, så äro de förhållanden, som ega sammanhang med sagde organisationsförslag, äfven ovanliga; — ett påstående, som jag ber att få stödja med följande data.
Vid 1847 års riksdag gjordes visserligen vid min begäran att få det då afgifna förslaget granskadt af sakkunnige män intet afseende.
Samma begäran blef äfvenledes vid 1850 års riksdag af sammansatta Stats- och Ekon.-Utsk:t uti Betänk:t N:o 18 afstyrkt; men emot detta Betänk, afgåfvo dock Utsk:ts samtlige ledamöter af Borgare- och Bonde-St:n sin reservation.
Lydelsen af denna reservation tillåter jag mig här anföra, då den för mig bar utgjort min enda uppmuntran, att, med åsidosättande af alla vedervärdigheter, fortgå i den rigtning, som till uteslutande syfte haft betryggandet af vårt nationella oberoende, af ett kärt fosterlands sjelfbestånd.
Denna reservation afgafs hufvudsakligen af Thore Petré — denna oförskräckte, vaksamme, sjellständige. nitiske, obesticklige, för alla krämare-intressen främmande, sannt fosterlandssinnade folk-representant — denne såsom sådan varande jätte, med hvars bortgång gjallarhorn tystnade att ljuda och bestigandet af bifrost blef lemnadt ostraflädt — och med honom förenade sig, med några smärre afvikelser, alla det sammansatta Utsk:ts ledamöter af de af folket valda Riks-Stånden.
Efter en af Thore Petré gjord framställning om bristerna i Den 20 December.
527 den dä varande och ännu varande landtförsvars-organisationen, yttrade han: »Med denna tafla för ögonen hade de förenade Utsk:n bort med välvilja upptaga Ilr Stjernsvärds båda förslag, vittnande om erfarenhet, sakkännedom, ihärdighet och insigter.
Långt ifrån, att såsom hufvudsak med begärlighet och skadefröjd uppsöka och skildra de ofrivilliga misstag, som tilläfventyrs kunna hafva deruti insmugit sig, hade det ålegat Utsk:n, att främst erkänna Hr Stjernsvärds förtjenstfulla bemödande, att, med uppoffring af tid och enskilda fördelar, lemna värderika bidrag tili lösningen af den vigtiga Irågan om försvarsverkets ombildning.
Med sådan uppfattning af Utsk:ns åliggande, finner jag för min del, att, då den återstående korta riksdagstiden nu icke medgilver denna vidt omfattande frågas tillbörliga utredning, litslen egt full befogenhet tillstyrka It.
St:r att medelst underdånig skrifvelse underställa K. M. de af Hr Stjernsvärd afgifna förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, och i lind. anhålla, att K.
M. täcktes låta desamma granskas af sakkunnige män, samt vid nästföljande riksdag lill lt.
St:r i nåder öfverlemna ej mindre komiterades deröfver afgifna underdåniga utlåtande, än ock K.
Propos. om landtförsvarets ordnande på ett med landets behof och tillgångar öfverensstämmande sätt».
Omförmälta Betänk.
N:o 18 blef af Borgare-och Bonde-St:n med ogillande återremitteradt, och detta med den påföljd, att sammansatta Utsk:t frångick sitt första beslut och i Betänk:t N:o 49 afgaf följande tillstyrkan: »Hvad derefter angår återremissen från Borgare-och Bonde-St:n af 2:a punkten i Betänk:t (N:o 18), så har till stöd för samma återremiss blifvit, jemte åberopande hufvudsakligen af enahanda skäl och motiver, som Hr Stjernsvärd anfört till grund för sitt i samma punkt afhandlade förslag N:o 2, yttradt, att landets tillstånd ovilkorligen påkallade en förminskning i kostnaden för landtförsvaret, hvars organisation derjemte vore i flera delar felaktig; att genom antagandet af Hr Stjensvärds i många delar förtjenstfulla och om sakkännedom vittnande förslag N:o 2, ej allenast besparingar skulle vinnas för statsverket, utan äfven flera för landet nyttiga förändringar i krigsförvaltningen beredas; att behandlingen af Hr Stjernsvärds motion inom Utsk:n icke kunde anses tillfredsställande eller genomförd med den omsorg, som ämnets omätliga vigt fordrade; och att, under sådana förhållanden, R.
St:r, i stället för att, medelst förkastande af förslaget, stänga vägen för beredandet af de besparingar i kostnaden för landtförsvaret, sorn kunde vinnas, och de förbättringar i dess organisation, som vore af behofvet påkallade, borde underställa K.
M. ifrågavarande förslag, med anhållan, att K.
M. täcktes låta detsamma granskas af sakkunnige män, samt vid nästföljande riksdag till R.
St:r i nåder öfverlemna, ej mindre desse sakkunnige mäns yttranden, än ock Nåd.
Propos. om landtförsvarets ordnande på ett med landets behof och tillgångar öfverensstämmande sätt; hvarföre Utsk:n tillstyrka, att R.
St:r, med föranledande af Hr Stjern - 528 Den 20 December. svärds motion, så vidt den afser förslaget N:o 2, besluta en underdånig skrifvelse, med anhållan att K. M. i nåder behagade, för ordnande af rikets Jandtförsvar, låta genom vederbörande utarbeta ett, efter öfvervägande af landets behof och tillgångar, afTattadt förslag att föreläggas Rikets kommande Ständer.
Detta Betänk.
N:o 49 blef af Borgare- och Bonde-St:n gilladt, och föranledde nämnda 2:ne folkvalda Riks-Stånd, sorn representera indelar af Svenska folket, att i ämnet aflåta underdåniga skrivelser; — skrivelser, om hvilka jag i min motion yttrat den förmodan, men som Utsk:t i resumén utelemnat, att de troligen bidragit till tillsättandet af landtförsvars-komitén.
Ett stöd för mitt påstående, att förhållandet med hänseende till mina organisations-lörslag är till min fördel ovanligt och berättigar nämnde förslag till den åtgärd, jag för dem yrkat, har jag nu anfört.
Ett ytterligare i samma rigtning ber jag äfven få meddela.
Sorn jag icke egde den egenkärlek, att jag antog mina åsigter om laridtförsvarets organisation lör fullkomliga, ej heller ansåg mina förslag härom för felfria, så underställde jag år 1849, eller då det ena var till Ständerna inlemnadt, men det andra icke, deras granskning åt en person af facket, som jag högt värderade och ansåg vara en al de mest kompetenta att saken bedöma — ett antagande å min sida, som sednare tilldragelser till sin riktighet ovedersägligen besannat.
Dess mig meddelade yttrande i ämnet var af följande lydelse: — den 29 Nov.
1849. — — — »Dina ord om landi försvaret visa att du ännu fortfarande tänker lika varmt på fäderneslandets ställning, om det skulle af roflystna grannar antastas, och Ungerns öde har visat hvad mindre stater kunna hafva att vänta.
Lika med dig hafvar jag för utgången, under det försvar, som nu kan åvägabringas.
Armén otillräcklig, oerfaren och i allmänhet förd af män, som äro mycket, men icke fält-öfverstar, har i början af ett fälttåg föga secours af beväringsmanskapet».
«Möjligheten för oss att kunna försvara oss emot en starkare fiende tror jag ligger deruti, att vi, med begagnande af de fördelar, ett kuperadt land gifver, aldrig emottaga en större batalj, utan föra ett guerilla-krig, der fienden utmattas och förstöres, utan att han vet hvarest han har sin fiende.
För att kunna lora ett sådant krig, fordras icke att armén är så utmärkt väl öfvad i hvad som sticker i ögat, men att den är disciplinerad och tillräcklig till antalet samt består af folk, som, vane vid fatiguer och försakelser, veta att lyda och känna sig hafva förmåga att skada och, om så fordras, stå en mot tio.
Om det är möjligt att vinna detta mål, skall det ske på den väg, ditt för R.
St:r framlagda förslag anvisar.
Jag gillar således din deruti uttalade princip såsom grund för landtlörsvarets reorganisation.
Jag är icke ibland dem, som hysa fruktan för att låta folket blifva öfvadt i vapens bruk.
I fruktan för folket ligger misstroende till styrelsens - Den 20 December.
529 relsens regeringssystem.
Är detta system i strid med nationens billisa fordringar och landets sanna val, så ar faran icke mindre derför att folket 'är frånvänjdt vapens bruk, utan snarare större.
Betraktar man (sorn mången gerna vill) arméen såsom ett medel i regeringens hand att hålla folket i schack, så är denna styrka mot massan af nationen allt för liten och uträttar i sjelfva verket intet annat än måhända att utgjuta öfverflöd af blod, — ty, såsom disciplinerad och öfvad, kan den motstå ett öfverlägset antal till en viss grad, och ibland de odisciplinerade massorna blilver förödelsen stor.
Men bär nationen i massa rest sig, så räknar den icke offren och tager förr eller sednare magten till sig; under tiden väckas alla passioner och uttaga kanske en gräslig hämnd.
Är nationen öfvad i vapen och känner nödvändigheten af ordning och disciplin, och regeringen skulle beträda ofvanskrifna innationella bana, så blifver hufvudsakliga utgången densamma: att nationen tager magten från den regeringen, men med vida mindre offer å båda sidor, ty båda partierna äro disciplinerade och den, som har största sympathierna i landet, rår snart, utan att den råa massan behöfver lössläppas och neofläcka nationaläran.
En regering kan lika litet som någon annan göra alla till nöjes; skulle med anledning deraf några brushufvmten tillställa oroligheter, så dämpas dessa lätt, då alla äro vapenvane, emedan den ordinära krigsmagten då har att af de rättänkande vänta snart understöd i sitt svåraste värf — det att stilla egne förvillade landsmän.
Såsom en skola för landets ungdom blifver arméen då icke en stat i staten, en korporation, som vid oroliga tillfällen retar med sin blotta närvaro, utan en representant af den lagliga magten, som krälver aktning och hörsamhet».
»Vid mötandet af yttre flender lärer väl ingen finnas, som icke erkänner nyttan af att ega en befolkning, der hvarje man är soldat».
»Att dina grunder för arméens organisation icke rönt större sympatier, har många orsaker, och, som du yttrar, det felas public-spirit.
Denna brist, uppkommen bos en del genom svårigheten att arbeta sig utur den dy, hvaruti de blifvit nedtryckte genom allt för ojemnt fördelade skatter och deraf följande fattigdom och genom det fullkomliga omyndighetstilllstånd, hvaruti de hållits, och hos en del genom för mycket gynnande prerogativer, derigenom de fästas vid det beståndande och eggas att undandraga en stödjande hand för de förra, torde icke så lätt kunna afhjelpas, förr än genom handläggande al kommunalbestyr tankan blifvit väckt på möjligheten och billigheten deruti, att hvar och en i sin molm bidrager dertill att staten blifver väl styrd.
Den största mängden af jordbrukare, som genom den ojernna skattefördelningen och vacklande handelsförhållanden blifvit mångdubbelt tryckt, har, oaktadt långvarig fred, icke kunnat färvärfva något allmänt välstånd, som kan göra dem villige till uppoffringar i pekuniärt afseende, och som genom det omynH. I. 34 530 Den 20 December. dighetstillstånd, hvaruti de hållits, blifvit i hög grad egoister och icke kunnat vinna någon lyftning i intellektuel hänseende, som lif var till uppoffrande af egen beqvämlighet för förvärfvande af ett betryggadt sarnfundslif.
Dessa hafva visat ohåg och oförmåga alt nästan ensamma underhålla en tillräcklig stående armée, och ovilja lör allmänna beväringspligten — inan må icke domina deni för hårdt lör det.» »Af beundran för förfäders tapperhet och uppoffrande sjelfförsakelse och af hemlig skamkänsla för egen sjelfviskhet, under det man vill behålla skenet af varm fosterlandskärlek, kommer sqvadronaderna med vackra ord orri nationens gripande (ill vapen i massa, om nöden det kräfver.
Det ömkliga och orimliga i att ställa en nation i det redlösa skick, att den, snart sagdt, måste låta slagta sig, om den vill försöka att försvara sig mot en mägtig och öfvermodig fiende, derpå tänka de icke.
Då det är fråga om att bereda sig för striden, då har bonden, såsom materialist, icke tid och hrrn, såsom förr fri, icke vilja att deltaga i öfningarne.
Då fienden står för dörren, då går det som med studenternas löfte att strida för skandinavismen; rop på vapen höras, men ingen vill bära deni — om det finnes några.
— Man blyges måhända då icke att bönfalla om hjelp af andra eller att tigga om förbarmande af våldskräktaren — och så långt skulle då egoismen, okunnighet och låghet hafva sänkt en nation, förr van att icke frukta sina flender, men vanäran.
» »Nationens representanter, hvilka borde vara upphöjda öfver allt småsinne ocfi endast skåda tingen från en högre synpunkt och befästa fäderneslandets framtid, hafva vid granskningen af förslaget till ändrad organisation af landtlörsvaret, blifvit plågade af starka spasmodiska ryckningar med åtföljande slapphet, sorn skulle ett nervslag träffat dem, och de hafva framkrystat ett utlåtande, som gaf dem uppskof.
Den, som vinner tid, vinner allt, är ett gammalt ordspråk, men, då tiden vinnes å ena sidan, behöfver den derföre icke förloras å den andra.
Förändring i landtförsvarets organisation är behöflig och saken kan icke falla.
Då jag anser de hufvudgrunder, hvilka du utvecklat i ditt första förslag, lör de säkraste till vinnande af ett pålitligt försvar, och detta förslag, med några modifikationer, dem jag af otillräcklig sakkännedom icke vågar bedömma, måhända framdeles kunnat genomdrifvas, och då ditt sista förslag till en del är i strid med det förra, så tror jag det hade varit bättre och lyckligare för landet och för framgången af reorganisationen, om du stått fast vid ditt birsta förslag och någon annan med förmåga och nit framträdt för att modifiera detsamma.
Ehuru du i dina några ord uttryckligen säger, att du anser ditt första förslag för det enda rätta, och framlagt detta sednare endast för att vinna någon förbättring, då svmpatbier saknas för det förra, blifver det dock uttydt som ansåg du det sjelf för outförbart, och du kan icke heller strida för båda, utan måste inskränka dig tiil det sednare eller det sämre.
Ursäkta uttrycket! deraf ser du hur
Deu 20 December.
531 jag finner det i jemförelse med det förra.
Någon förbättring af det närvarande synes det i alla fall vara och måhända kan det lättare genomdrifvas, om penningarna räcka till, blott det icke afklipper ytterligare förbättringar för en mansålder.»
Slutligen vill jag icke lenina oanmärkt, såsom ett ännu ytterligare stöd för mitt påstående, att förhållandet med mina organisations-förslag är ovanligt och fullt berättigar dem att åtminstone blifva granskade af sakkunnige män, som stå uti ett helt annat ansvar för sitt officielt afgifna omdöme än ett Riksdags-Utsk. för hvad det yttrar.
Om man nemi. får sätta tro till tidningsuppgifter — något hvartill jag icke eger synnerlig anledning — så har jag genom sådana erfarit, att Noriges närvarande Storthing antagit och beslutat, att till en början Norska infanteriet skall erhålla en sådan organisation, som fullt öfverensstämmer med hvad mina lörslager i sagda afseende innefatta, d. v. s. att infanteriet skall uteslutande bestå af inskrifne, sorn, efter undergången rekrytbildning, korpsvis skola indragas till vexelvis garnisonstjenstgöring.
Såsom skäl för Utsk:ts yttrade åsigt, att någon uppmärksamhet destomindre bör fästas vid min, i öfverensstämmelse med Rorgare- och Bonde-St:ns påyrkande, gjorda begäran, att få mina organisations-förslag genom af K.
M. anbefald åtgärd granskade och yttrandet häröfver R.
St:r meddeladt, anför Utsk:t helt naivt, »att man får antaga, det nämnde förslag, såsom till trycket befordrade» — detta är, i parenthes sagdt, icke enligt med sanna förhållandet, som redan anmärkt blifvit; endast det vid 1847 års riksdag afgifna förslaget har af mig till tryck blifvit befordradt — »äro tillräckligt bekanta för de män, som fått sig uppdraget att föreslå förändringar i organisation af landets försvar.»
Vid anförandet af detta moliv, har Utsk:t, vid sin knapphändiga och ofullständiga behandling af min motion, förbisett en invändning, som i allo omintetgör detsamma.
Man kan alltför väl antaga, att dessa af Utsk:t omförmälte »män», så framt ett officielt, med ansvar förenadt, af förutgången granskning motiveradt yttrande af dem blefve alTordradt, icke skulle kunna fördöma allt hvad mina förslag specielt innehålla, med hänseende till:
Landtförsvars-departementets med tillhörande 3:ne Expeditioners sammansättning och åligganden ; Arméens Pröfningskomiléer; Generalitetet; General-Staben; Arméens sammansättning till vapen, fördelning i korpser och förläggning; Arméens befordringslagar; Arméens rekrytering, aflöning, proviantering, fouragering, inqvartering, beväpning, beklädnad, utredning, tross, remontering, permittering, öfnin.'ar, inspektioner och mönstringar, själavård och pensionering; Arméens förvaltningsdirektioner o. s. v., ty äfven om deras åsigter i flera eller färre delar skulle strida mot mina, måste de i antydt afseende lemna dem åsido, och endast låta fakta tala.
Men orri deremot den af mig begärda granskningen och det deraf föranledda officiela yttrandet öfver hvart och ett af förenämnde ämnen särskildt, icke skulle komma att ega rum, så uppstår ju helt en - 332 Den 20 December. keit det förhållande, att dessa »män» i deras blifvande betänkande icke ens behöfva fästa sig vid något, långt mindre vid alla af bär uppgifna vigtiga och magtpåliggande ämnen, synnerligast som de icke i sin beda utsträckning utgöra föremål för det åt dem lemnade uppdraget, utan kunna de i stället med fullkomlig latitude gå tillväga, antingen de vilja upptaga eller helt och hållet ignorera hvad mina organisations-förslag inne fatta.
Utan alt i förevarande afseende behöfva tillägga något vidare eller ingå uti specialiteter, är jag öfvertvgad, att hvar och en skall finna det haltlösa i Utsk:ts omordade motiv till afslag af min motion.
Såsom ytterligare motiv för afslag har Utsk:t anfört något, som påminner om »halmstrået» för den i sjönöd stadde.
Utsk:t säger nemligen, »att ingenting förhindrar mig att sjelf lill K.
M. inlemna mina organisation s-förslag.»
Har detta yttrande afseende på K. M., såsom ena statsmagten, så vet, åtminstone borde Utsk:t, om icke af annat än genom min motion, veta, alt med de underdåniga skrivelser, sorn Borgareoch Bonde-St:n vid 1850 års riksdag alläto med anledning af mina organisations-förslag, så biel, på sätt i det föregående anförda Utsk:s-Betänk:t N:o 19 omförmäles, åtminstone det ena förslaget — det om hvars tillvaro Utskit visat sig sväfva i okunnighet, ehuru det medföljt motions-remissen från R. o. Ad. — bilögadt de underd. skrifvelserna.
Har yttrandet åter afseende på K. M., såsom Konung, så har den lemnade »avis au leeteur» varit öfverflödig.
Redan innan något af mina organisations-lörslag ingåfvos lill K.
St:r och gjordes till föremål för dess åtgöranden och öfverläggningar, så uppfyllde jag min lojala skyldighet att dem till Konungen i underdånighet öfverlemna; hvarvid Konungen hade nåden tillåta mig personligen för sig i flera séancer föredraga det år 1847 algifna förslaget, samt låta mig genom departements-chefen nådigst förklara, »att Han, Konungen, hade ingenting emot, att jag fullföljde min tillkännagilna afsigt, att sagde förslag till R.
Stms pröfning öfverlemna.»
Hvad 2:dra punkten i Utsk:ts Betänk, angår, så äro de för afslag anförde motiver af samma egenskap sorn dem, hvilka anfördes, då det gällde lista punkten.
Genom en förändrad korps-indelning på grund af flera korpsers sammanslagning, genom Kavalleris afsittning (Smålands hussarers), genom Infanteris uppsittning (Westgötha regementes) iri. m., måste en minskning i det ölverflödiga antalet korps-chefer bestämdt inträffa.
En blick på kartan öfver regementernas förläggning, och som i detta hänseende utvisar ett verkligt »samelsuriurn», sammanlagdt med den högst olika numerär, hvaraf flera regementer och korpser med samma regements-offlcers-cadre nu bestå, bestyrker hvad jag angående den behöfliga korps-indelningen antydt.
Af denna anledning har jag ansett att med korps-chefers definitiva tillsättande bör anstå, till dess landtlörsvars-komitén afgilvit sitt betänkande och de båda statsmakterna fattat sitt beslut.