Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var en olycka, att 1809 års Constit.Utsk. icke hade rätt genomskådat den ide', som det dä uttalade, nemi. att grundlagsfrågor ej skulle få afgöras förrän vid påföljande riksdag.
Detta var icke någon nyhet af 1809 års lagstiftare, ty 1766 års
Ständer hade redan stadgat, att inga grundlagsändringar linge antagas förrän vid riksdagen näst efter den, då de af lii St. blifvit till redactionen ordentligt beredda.
Det var denna ide, att ingen ändring bör ske i grundlag, derest icke R.
St. vid a:ne pä hvarandra följande riksdagar dertill samtycka, sorn tyckes hafva föresväfvat 1809 års Constit.Utsk., tilläfventyrs utan att det kände 1766 års riksdagsbeslut i denna del; men det blef ej nog klart uttryckt, att RiksStln borde vid första riksdagen hafva magt att hyfsa förslaget, så att de dermed kunde vara nöjda.
Det ligger tydligen i sakens natur, att R.
St. vid ?.:ne riksdagar skola sammanstämma i sina beslut om antagande af eu sådan förändring; men om Constit.Utsk. kunde tvinga Ständerna att låta ett förslag, med hvilket de icke vöre nöjda, hvila till nästa riksdag, skulle, om opinionsvinden vände sig, så att det då bfefve antaget, förändringen hafva blifvit tillvägabragt blott af en enda riksdags opinion.
Slutligen torde jag få nämna, att jag vid en föregående riksdag gjort motion om ändring i grundlagarna till fullkomlig öfverensstämmelse med den praxis, som vid de sednare riksdagarna blifvit följd; men Constit.Utsk. har icke velat derpå göra afseende.
Jag kan för min del icke inse, att biista sättet att gå tillväga vid discussionen öfver detta ämne vore, att Hr Gr. o. Landtm, skulle till antagande eller förkastande framställa de §§ och morn., som Constit.
Utsk. uppställt, emedan jag skulle tro, att
Ståndet först med mera afseende på frågans vigt, än som kunde komma i fråga, om man blott inskränkte sig till bedömandet af redactionen af de särskilda §§, kunde yttra sig öfver systemet i sin helhet.
Constit.Utsk. har dervid föregått med exempel, då det ingått i raisonnement öfver grunderna för förslaget.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. skulle anse lämpligast, att först discussion öfver hela förslaget försiggår, innan Hr Gr. o. Landtm, till antagande eller förkastande framställer de särskilda §§ enligt deras nummerföljd.
Ehrenborgh: Då Hr Gr. o.
Landtm, framställt till R. o. Ad., huruvida Ståndet önskar företaga detta betänk, punktvis eller icke, synes mig denna fråga redan innefatta ett så beskalfadt yttrande af Hr Gr. o. Landtm., att ali discussion öfver den af Frih, Cederström väckta fråga är öfverflödig.
Jag skall således ej inlåta mig i någon vidare dis - Den 6 O c t o b e r f. m. 59 ciissiou derom, särdeles sora Hr Cederschjöld redan i öfverensstämmelse med min åsigt besvarat Hr Frih.
I öfrigt vill jin? blott tillkännagifva, att när denna fråga behandlades vid sista riksdagen, gick det till ungefärligen så, som Gr.
Horn önskat, nemi; att man discuterade betänk, i sin helhet, och att dåvarande Landtm, hade godheten att vid hvarje discussion öfver ett ämne summera ihop de meningar, som skulle blifva föremål för propostr, och sedermera tillkännagifva samt ånyo föredraga dem, då de särskilda §§ förekomma.
Det är otvifvelaktig!, att detta leder till största redighet, och jag anhåller derföre, att vi nu må få gå till väga på samma sätt.
Jag tror, att det ej Liefve möjligt för den, sorn önskar, att betänk, i sin helhet måtte förkastas, att inskränka sina yttranden till hvarje §; men då vi komma att ventilera, huruvida Ståndet förklarar den eller den anmärkningen utgöra dess gemensamma tanke, torde det vara stridande inot grundlagens mening att icke framställa emot hvilken § anmärkningen är riktad.
Jag tror således, att om vi behandla frågan såsom Gr.
Horn framställt, uppkommer ingen contradiction mot den önskan, Hr Cederschjöld yttrat, och komma vi att gå till väga på samma sätt som vid sista riksdag.
Derigenom att jag så sent blifvit uppropad, kan jag underlåta att säga åtskilligt, hvarmed jag eljest skulle upptagit R. o.
Jag instämmer med Hr Cederschjöld i fråga om sättet att gå till väga med anmärkningar öfver grundlagsförslag från Constit.- UtsL, och det emedan grundlagen förutsätter a:ne riksdagars sammanstämmande beslut i en fråga, innan deraf kan blifva grundlag.
I den särskilda frågan, på hvad sätt detta ämne rätteligen bör föredragas, instämmer jag visserligen såvida med Gr.
Ehrenborgh, att jag anser det i anseende till anmärkningarnas sammanhang vara för en och hvar nödigt att kunna tala öfver ämnet i sin helhet, då man yttrar sig öfver en eller annan särskild punkt, som af det helas uppställning beror; men deremot tror jag, att det för redigheten i öfverläggningen är nödigt att gå till väga § för §.
Den r eller 5 § Reg
F. gifver genast anledning att tala öfver ämnet i sin helhet, emedan man dessförutan ej lärer kunna yttra sig om det antal ledamöter i Statsrådet, som man anser böra finnas.
Jag anhåller derföre, att Hr Gr. o.
Landtm, täcktes framställa lill R. o. Ad:s godkännande och bifall, att betänk, linge punktvis föredragas; hvar och en likväl obetaget alt för den bevisning, han 0111 riktigheten af sina satser vill åstadkomma, kunna utsträcka sina anmärkningar till hvilken del af betänk., som han finnér nödigt upptaga.
Förskansa;! och skyddad bakom värnet af våra intrasslade former håller Styrelsen Den 6 Octoher f. m. dessa framför sig såsom en sköld, och på denna hamras oförfaradt af både vän och fiende.
De kraftigaste huggen riktas dock af dem, som vilja bibehålla skenet af en opposition, den de i sjelfva verket öfvergifvit, ty de befara icke på detta sätt att såra personerna.
Brian med stor embetsman na- och verldskännedom och mera sakkännedom än jag hafva redan utvecklat alla olägenheterna af vår nuvarande styrelse-organisation.
Jag har hvarken anledning eller rättighet att betvifla, det dessa män varit ingifna af en ren fosterlandskänsla; men jag tror mig tillika i deras produeter igenkänna en liten speculation att afleda uppmärksamheten från personerna på formerna, ty deras andemening tyckes vara att visa, huru omöjligt det är för Regeringen att uti ätta det goda med våra nuvar. former.
RJiu öfvertygelse är dock, att ingen representations- eller organisationsform ännu varit så ofullkomlig, att den förhindrat en skicklig
Regering att uträtta det goda, och ingen representations- eller organisationsform ännu varit så fullkomlig, att den förhindrat en oskicklig Regering att begå det dåliga.
Från och med 1812 års riksdag till den innevar. har Regeringen så uteslutande disponerat R.
St., att om det varit dess fullkomliga allvar alt få våra intrasslade former utvecklade, hade man nu ingenting behöft orda derom.
Jag befarar och inser ännu icke behofvet af en representationsförändring; för att undvika denna vill jag gerna och med uppräckta händer lenina till sköflings och omarbetning allt, hvad 1809 års Ständer fabricerat, dessa Sveriges olyckliga statsmän, som förstått enervera Konungamagtens förmåga, utan att folket vunnit något derpå.
Visserligen gör jag mig inga stora illusioner om resultalerna af de förbättringar i vårt samhällsskick, som nu äro föreslagna, ty det är min innerligaste öfvertygelse, att ett lands goda eller dåliga administration liufvudsakligast beror af de negerandes förmåga och moralitet, således mera- af personerna, än af formerna; men jag anser alltid det, sorn 1111 är föreslaget, såsom en öfvergång till något bättre.
Nationen kommer härigenom till ett mera åskådligt begrepp om sin ställning; den får då erfara hvem och hvilka äro verkliga orsaken till landets stationära ställning.
Aktningsvärda och talentfulla män behöfva då icke mera uppbära skulden för hvad de icke hafva vållat.
Regeringen vinner i enighet och kraft, och det constitutionella ansvaret kommer att ligga hos dem, som verkligen hafva magten i sina händer.
Dessa skola finna mera interesse att uträtta det goda, det nyttiga; ty om numera klandret rättvisst drabbar dem, blir åtminstone förtjensten af det nyttiga, som uträttas, deras tillhörighet.
— Departementscheferna kunna då vara ansvariga för det summariska resultatet af sin förvalt - Den 5 O c t o 1) e r f. m. 61 ning, oell en del af det anarkiska tillstånd, sorn hittills utmärkt vårt statsskick, kommer härigenom att upphöra.
Ehuru jag gillar Utsk:s betänk, i hufvudsaken, vill jag dock redogöra för några mina anmärkningar i detaillerna.
På skäl, som af andra blifvit bättre utvecklade, än man kan begära af mig, anser iag, att Just.Statsministern icke tillika bör vara ledamot af Konungens Högsta
Domstol; ty domaremagten bör vara oberoende af verkställande magtens inflytande.
Conslit.Utsk. bär upptagit 4 Statsråd utan departement, utan att motivera det med något annat skäl, än att 6 varit upptagna på i8?.3 års förslag till en förändrad styrelseorganisation.
— Jag begagnar detta tillfälle att beklaga knapphändigheten och den vårdslösade redactionen af Constit.
Utsk:s betänk., ty i denna sak hade dock varit mycket att säga.
Mina ideel- i detta afseende äro visserligen icke riktigt ordnade; men det jag nu framställer ber jag, att R. o. Ad. måtte anse såsom en omogen produet af en ung man, som möjligen kan misstaga sig örn skuggsidorna af eu ministeriel styrelse.
Adels-aristocratiens fall har medfört uppkomsten af en ny slags aristocrati: bureaucratien.
Det är denna, som oupphörligt stegrar utländska länders budgetter; ty platser och penningar äro, jemte skicklighet, de medel, som förskaffa ministrarna inflytande bland väljande och valda.
Förgäfves väntar man ett redactionsförslag af dessa; de skulle då underskrifva sin egen dödsdom.
Oppositionen får numera ett mål för sitt sträfvande, det nemi. att tränga ut de gamla ministrarna och sätta sig i deras ställe; ty Ministeren kommer hädanefter att recruteras ur den liberala Oppositionens leder.
Att Minister- och Statsrådsplatserna för det närvar, äro ett slags pensionsanstalt är visserligen en stor olägenhet; men de ständiga ombytena hafva också sina mörka sidor.
Kännande kortheten af sin tillvaro vilja ministrarna så och skörda på samma gång.
Det blir skapelsens verk, man alla dagar vill förnya.
Enligt min åsigt kommer ytterligare en olägenhet att ligga i ministrarnas liberala ursprung.
Visserligen framvisar vår samtid talande exempel på, att consequensen till sitt ursprung ej varit de liberala ministrarnas dygd; till en början torde de dock göra ett undantag härifrån och följa sina principer, tills de hunnit inse, huru opractiska de äro. -—
Ett correctiv vill jag söka häremot; detta kan finnas och bör sökas lios de föreslagna Statsråden utan departement, om dessa platser besättas med skickliga och erfarna män.
Ansvarigheten hos ministrarna är ett correctiv, som i andra länder gör sig gällande hvart år, hos oss blott hvai-t femte.
Man skall dessutom ej lägga för mycken vigt på en juridisk ansvarighet, som först genom en stor revolution blifvit något mer än en fiction.
Utan ett återhållande element kunde Den ,6 Octofier f, m. således en envåldsstyrelse uppkomma, högst vådlig för landet.
Man skall äfven i detta fall göra ett billigt afseende på en hos Svenska folket aktningsvärd fördom, den, att Konungen, icke Herrarna, skall regera.
Jag tillstyrker således Utsk:s betänk, äfven i denna del.
Jag anhåller hos Hr Gr. o.
Landtm, att inhemta, huruvida Ståndet gillar Utskjs betänk, med det förbehåll, att Just.Statsministern ej må tillika vara ledamot i Konungens Högsta Domstol, samt att HofCancellers-embetet måtte alldeles utgå från förslaget, då detta embetes behöflighet på intet sätt kan motiveras.
Väl har Frih.
Ehrenborgh ansett, att Hr Gr. o. Landtnäs yttrande i fråga om förevar, betänkts föredragande punktvis skulle vara ett afgörande deraf, att nya frågor om grundlagsändring kunde här i Ståndet, under discussionen öfver ett från Constit.Utsk. inkommet förslag, få väckas, samt att dessa frågor kunde såsom Ståndets gemensamma tanke till Constit.Utsk. remitteras; men för min del anser jag icke föredragningen punktvis vara af beskaffenhet att afgöra denna fråga, så mycket mindre som a:a mom. af 56 §.
Reg.F. lemnar RiksSt:n rättighet att glanska redactionen af Constit.Utsk:s förslag och dervid göra anmärkningar och att sedan afgöra hvilka anmärkningar såsom Ståndets gemensamma tanke skola till Constit.- Utsk. hänvisas för att der jemnkas
Detta mom. innehåller rättighet för Stånden att få tillbaka till sig Utsk:s förslag till grundlagsförändring med jemknings-förslag i afseende på redactionen af detsamma, icke i afseende på något nytt förslag; ty det är grundlagsvidrigt både att i Ståndet väcka och att såsom gemensam tanka till Utskottet remittera.
Om någon fråga, främmande för hvad Utsk. tillstyrkt, blifver väckt, är den äfven främmande för föredragningen punktvis, hvilken jag, lika med de Hrr, som önskat den, tror vara ändamålsenligast, på det redactionen må af R. o. Ad. erhålla en fullständig granskning, innan förslaget godkännes att hvila till nästa riksdag för att då underkastas R.
St:s omröstning.
Men annat är, att förslaget föredrages §:vis samt att dervid jemnkningar i redactionen föreslås, och annat är att föreslå ändringar i grundlagen, olika med dem, Utsk. tillstyrkt.
Det var nuvar. riksdag förbehållet att komma till den förklaring af detta mom. i 56 §, att en Ståndets gemensamma tanke är den, som uttryckes med en rösts pluralitet.
Ordet gemensam har dock icke i Svenska språket ägt denna betydelse; men troligen lärer Hr Cederschjöld; erinra sig, huru man kom till detta resultat, och huruvida detta är ett förtydligande af termerna i vår grundlag, lemnar jag derhän, Emedlertid är det icke grundlagens anda att, på sätt Professor Cederschjöld sade, R.
St. vid 2tne riksdagar å rad skola gilla ett grundlagsförslag för att det skall blifva antaget, utan det är grundlagens tydliga ord och således dess D e 11 6 O c t o b c r f. ra. mening, att förslaget vid ena riksdagen skall beredas af Constit.
Utsk. och sedan hvila saint genom publiciteten komma, under allmän pröfning, för att derefter vid påföljande riksdag, utan discussion (märk väl, Hr Professor! utan discussion), endast med ja eller nej antagas eller förkastas.
Det är således icke pröfningen inom Stånden, som bör ligga till grund för ett livilande grundlagsförslag, utan Utsk:s noggranna bepröfvande, och man har förutsatt, att klarheten och påtagligheten af förslagets nytta skall vara så stor, att det endast behöfde underkastas den tysta voteringen.
När man frångår detta, när man under loppet af en discussion söker att med rethorikens biträde hänföra en om lagstiftningen måhända icke nog upplyst samling af medborgare, för att göra sin mening gällande, kan det lätt hända, att man vinner ett bifall, som dagen derefter ångras; och att lemna möjlighet dertill har aldrig varit meningen, hvarken då Reg.F. först sammanskrefs eiler då atdra mom, af dess 56 § antogs.
Dessutom ser hvar och en, som med aldrig så liten eftertanka läst 84 § Reg.F., huru TJtsk. i detta fall bort förfara; tydå der står, att då TJtsk. ej gillat en riksdagsmans grundlagsförslag, ”vare Utsk. skyldigt, om förslagets författare det yrkar, att meddela honom sitt yttrande deröfver, med tilIs!arid att detsamma jemte förslaget genom tryck allmänt göra, då han för det sistnämndas innehåll sjelf, i egenskap af författare, må lagligen ansvaramåste man finna, att lagstiftarens tydliga vilja och mening varit, att endast publiciteten skall äga att befatta sig med sådana förslag; och oansedt nuvar.
Constit.TJtsk. härutinnan oriktigt förfarit, förmodar jag, att ett kommande Constit.TJtsk. ej skall våga följa ett sådant efterdöme.
Jag har velat yttra detta, emedan jag ej anser, att betänkts föredragning punktvis kan innefatta godkännande af nya grundlagsfrågors Väckande härstädes.
Jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm., då fråga blir om sådana frågor som de, hvarå Hr Lefron redan begärt propos., skall vägra framställning deraf, och jag afvaktar Hr Gr. o. Landtnäs yttrande derom, för att antingen besvara det med bifall eller också till prot. anföra min reservation.
Frih, Ehrenborgh:
Jäg hade hoppats att icke vidare behöfva upptaga, hvarken den anmärkning, som Frih.
Cederström gjort mot fofmen af TJtsk:s betänk, i så måtto, att Utsk. tillåtit reservanter att bifoga deras särskilda meningar, eller de öfriga anmärkningar, Hr Frih. framställt, då jag trott mig finna, att ITr Gr. o. Landtm, uttalat samma mening som förlidna riksdags Landtm, då tillkännagaf, att nemi. discussion kunde tillåtas i alla sådana ämnen, som stå i sammanhang med anmärkningar mot det förslag, Constit.- Utsk. framlagt.
Frih, Cederström nu ytterligare framställt denna fråga till öfverläggningsämne, torde det vara nödigt samt torde jemväl K. o. Ad. fordra af mig, såsom ledamot i Constit.Utsk., att redogöra, hvarföre Utsk. tillåtit 64 Den G Octo b er f. m. 2tne reservanter emot förevar, förslag att dervid bifoga sina särskilda meningar, äfvensom att jag redogör för den mening, jag hyser, att R. o. Ad. äger lätt alt sträcka sina anmärkningar till allt, hvad Utsk. framlagt såsom föremål för discussion.
Jag har i allmänhet varit af den tanke inom Utsk., att reservationer borde få medfölja dess betänkm, och jag vidhåller denna tanke ännu.
Jag har stödt den derpå, att jag ej vet, huru det skulle gå till att, då en ledamot uppläser sin reservation, göra ett försök att genom majoriteten tvinga honom att uttaga vissa delar af denna reservation.
En sådan semlin tillhör icke vår tid, och deruti vill jag ej deltaga.
Hr Cederschjöld har i öfrigt framställt den synbara contradietionen mellan våra grundlagsstadganden i detta ämne.
Jag bekänner likväl, att jag icke anser den vara fullkomligen så stor, som denna värde ledamot tyckt sig finna den, ehuru han ganska riktigt ådagalagt, att den är mindre stor, än den först visar sig.
Då jag jemnför 56 och 8r §§ RegF., tycker jag mig finna, alt 180g års lagstiftare velat lemna möjlighet för Representationen att debattera ett Constit.Utsk:s förslag vid den riksdag, det frarnJägges, och att äfven förvandla detta förslag, genom sammanjemnkade tankar från RiksSttn, till något annat, än förslaget innefattade, men deremot velat förekomma möjligheten af ett förledande genom stadgandet, att beslut ej vid samma riksdag får fattas.
Jag bar sålunda vid tolkningen af dessa §§ trott mig böra utgå från den grundsats, att RiksSt:ns debatteringsrätt skall få hvälfva sig kring hela det ämne, som är framstäldt af Constit.Utsk., och icke nödgas hålla sig blott till redactionen af förslaget, utan kunna sträcka sig äfven till dess anda samt derhän, att RiksStm, ehuru icke under form af bestämdt afslag, likväl under form af anmärkning, kunna tillkännagifva, att icke den mening hyses af Representationen, som Utsk. framställt.
Om man icke på detta sätt tyder grundlagen, försvårar man visserligen grundlagsändringar ännu mer; men man försvårar dem till den grad, att Constit.Utsk., som måhända redau för dess återhållande kraft är förhatligt, blir så förhatligt, att det ej längre kan bibehålla sig såsom ett Utsk.
Man gör det till en dictatorisk myndighet, som ensamt äger att framlägga förslag i grundlagsfrågor, hvilka antingen måste antagas eller helt ooh hållet förkastas.
Jag nödgas således, ehvad grundlagens bokstaf kan innefatta en annan mening eller icke, gilla den tolkning af denna bokstaf, som föregående Ständer deråt gifvit och som jag förmodar, att äfven denna riksdags Landtm, skall vidhålla, och under det jag sålunda förutsätter, att Hr Gr. o. Landtm, ej kommer att vägra propos. på så beskaffade anmärkningar, som hvälfva sig kring Utsk:s förslag till Statsrådets organisation, tager jag mig friheten alt nu öfvergå till besvarandet af de åtskilliga anmärk - Den G Octobcr f. *n. 65 märkningar, som redan blifvit gjorda emot några delar af detta förslag.
Frih Boye har först uppträd t och yttrat, att Utsi', oriktigt tillkännagifvit, att fördelningen af regeringsärenderna behöfde närmare bestämmas.
Om inom detta hus den mening skulle yttras, att ingen fördelning af dessa ärender skall bestämmas uti grundlagen, utan att denna fördelning skall öfverlemnas till K.
M:s bestämmande på samma sätt, som Norriges grundlag antagit, skall jag gerna deruti instämma; men då Constit.Utsk:s afsigt varit att i nu gällande grundlagar föreslå så liten förändring som möjligt, torde det ej kunna räknas Constit.Utsk. till last, att Utsk. försökt att i möjligaste måtto bibehålla de gränsiinier, som funnits utstakade, men att något mera systematiskt sammanföra dem.
Då jag kommer att yttra mig öfver en af Hr
Lefre'n lörtde ärendernas fördelning gjord anmärkning, torde jag få framställa, huruvida det lyckats Utsk. att göra dessa gränslinie!" riktiga; men må det tillåtas mig att nu vid Frih.
Boyes anmärkning endast erinra, att erfarenheten torde vara den bästa ledsven för att öfvertyga Representationen, att ärendernas nuvar. fördelning ej är tillfyllestgörande och att ett mål, som måhända kommer att följa Representationen, så länge nuvar. representanter lefva, jag menar tvisten om Halländska kyrkohemmanen, torde vara det bästa beviset, att denna fördelning ej är riktig, ty i sådant fall hade denna fråga icke kommit att behandlas på motsatt sätt, såsom nu skett, då frågan blifvit upptagen i olika Statsexpeditioner, derföre att gränslinierna ej varit bestämda.
Boye har för öfrigt tillkännagifvit, att han anser ansvarigheten i allmänhet hos Konungens rådgifvare icke vara af vigt och att Utsk. framställt snömos, då det sagt sig vilja framkalla större ansvarighet på den väg, Utsk. nu föreslagit.
Utsk. må rättvist förebrås att icke hafva ännu mer agsraverat den ansvarighet, som grundlagen ålägger Konungens rådgifvare; men Utsk. har dock trott, att de stadganden, Utsk. föreslagit, nemi. att vissa personer skola blifva ansvariga för hvar sitt departement, och att de öfver delta departement skola hafva uppsigt såsom chefer, med rättighet och skyldighet att omedelbart följa ärendernas gång derstädes, utan att, såsom nu, för hvarje fall behöfva begära K. ]\I:s underskrift och ett nytt Statsråds-sammanträde; Utsk. har trott, säger jag, att dessa stadganden skulle till en viss grad tillvägabringa den ansvarighet, som åsyftats.
1 öfrigt får jag öppet tillkännagifva min öfvertygelse, att i samma mån man ökar den juridiska ansvarigheten, i samma mån minskar man den moraliska, och i det land, der denna ansvarighet är störst i tillämpningen, nemi. i England, linnes ingen juridisk ansvarighet hos Konungens rådgifvare. ‘i 4 H. 9 66 Den 6 Ootober f. m.
Boye uppträdt med ett särskildt försvar för Allm.
Beredningen.
Dervid får jag erinia, att om denna institution är god, behöfver den intet försvar, och är den det ej, faller den af sig sjelf, då tiden är mogen för att låta den falla.
Klingspor har icke utan skäl förebrått Utsk., alt Utsk. icke motiverat, hvarföre det bibehållit 4 consultativa Statsråd i Konungens Conseil.
Utsk:s urskuldande ligger deri, att Utsk. icke trott sig behöfva med nya motiver beledsaga de förslag, som af R.
St. vid i8a3 års riksdag blifvit godkända, fastän de bTefvo afslagna år 1828.
Frågan om fördelen af consultativa Statsråd, jemte Ministrar eller föredragande Statsråd, ventilerades då ganska noga, och man blef dervid öfverens om, att sådana Statsråd borde finnas.
Utsk. hade ganska väl kunnat upptaga samma skäl för deras bibehållande, som då anfördes, och hade Utsk. gjort det, hade Frih.
Boyes hela argumentation örn bibehållandet af Allm.
Beredn. förfallit; ty det är just för det ändamål, söm med Allm.
Beredn. varit åsyftadt, som consultativa Statsråd böra finnas.
De böra finnas såsom en motståndskraft emot Ministrarna eller de föredragande och utgöras af personer, som, alldeles oberoende af den ena eller andra Statsexpeditionens administration, kunna öfverskåda det hela och till Konungen afgifva sin tanke öfver det, sorn Departementscheferna föreslå.
Den stora säkerhet, Frih.
Boye trott sig finna i Allm.
Beredntsprot.
, har erfarenheten visat vara fullkomligen skenbar; ty så länge vårt nuvar. statsskick existerat, har, mig veterligen, icke ett enda Beredn:spr,ot. blifvit tryckt.
Att hafva Allm.
Beredn. såsom en quasi-fraction af Konungens Conseil under en tid, då man så starkt yrkar på den juridiska ansvarigheten, synes vara högst inconsequent, enär denna Beredn. ej åligger något ansvar; och att den, genomförd så, som vår grundlag tänkt den, skulle Ulltför mycket hindra ärendernas gång, derom lärer ej kunna uppstå någon disput.