Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är detta, som jag velat taga mig friheten att göra StatsUtskottet uppmärksamt uppå, att nemligen det är formen för den afgifvande Berättelsen, hvarpå den hufvudsakliga vigten ligger; kommer man derom öfverens, och vänjer sig att göra den mer och mer klar och fullkomlig, så är jag öfvertygad, att alla tvister skola upphöra.
Jag skulle ej längre upplaga tiden med tillägg till hvad 74 Den 9 F e b r u a r i i f. ni. jag förut yttrat, då tillfället vid Remissens återkomst från SlatsUtskottet visserligen lärer förete ännu ett stort fält för tankar i detta ämne, men jag liar ansett mig böra besvara några anmärkningar, som emot min framställning blifvit gjorde.
Först och främst får jag påminna den värde Ledamot, som trott sig finna, att jag ej läst den åberopade 2 §. af instructionen till punkt; (jag anser angeläget för mig att freda mig ifrån en sådan beskyllning, då jag åtskillige gångor sett mig nödsakad hylla likartade anmärkningar mot sättet att läsa Grundlagarne, ) att jag verkligen läst till punkt.
Jag åberopar hvars och ens omdöme, om man kan göra det längre, än då man uppläser en §. ända till sista slutet.
Hvad Grefve af Wetterstedt angår, så medgifves, att Grefven ej omnämnt den nu gällande instructionen, men jag tager mig friheten upprepa, att det är just detta förhållande jag anmärkt.
Då fråga är om ett nytt förslag, . så tror jag, att bevisningen borde tagas ifrån den varande instructionen.
Det är derifrån jag hämtar stöd, alt det nya förslaget är en inskränkning i våra förra rättigheter.
Det är från sambandet emellan 2 §. i instructionen, och 42 §•
Riksdagsordningen, som jag anser, att Revisorerne befinna sig, i granskningsväg, i samma förhållande, som StatsUtskottet.
Jag har ej yttrat, att Revisorernes rätt i allo voro lika med StalsUtskottets, och att Revisorer - / De n g
F ebni a lii f. ni. ne ägde räll att lemna föreskrifter, hvilket är dem genom orden uttryckligen betagit.
Grefve af Wetterstedt har trott mig finna, att detta förslag vore en inskränkning af den revisions-rätt, som är Rikets Ständer förbehållen.
Det kan jag ej frångå- Hvad åter den bevisning angår, hvarigenom jag skulle öfvertygas derom all, i afseende på granskningen af åtskillige cassör, detta förslag innehöll ett begifvande, och ej någon inskränkning, så får jag medgifva det.
Men jag hemställer, om detta begifvande uppkommit genom en Styrelsens godvilliga åtgärd, om det ej är en följd af Rikets Ständers fortsatte yrkande, som man slutligen måste komma till det begifvande, att Rikets Ständer ej haft så orätt i sin Grundlagstolkning vid förra Riksdagar, då man ifrån Styrelsens sida ej förstått Grundlagen, eller kunnat deraf hämta ett sådant resultat, som det, hvartill man nu änteligen kommit.
Grefve af Wetterstedt har gjort anmärkning emot mitt uttryck, att man ej borde söka att eludera Grundlagen.
Jag har verkligen fällt detta uttryck.
Jag hämtar stöd för den meningen derifrån, att det ej kan vara annat än ett eluderande eller missförstånd af Grundlagen, då man från /|2 §.
Riksdagsordningen vill hämta anledning att utesluta Rikets Ständers Revisorer ifrån samma rätt, att granska prolocoller och handlingar, som StalsUtskoltel har, ända till den tid, då de sammankomma. 76 Den 9 Februari i f. m.
Grefve af 'Wetterstedt säger, att han är osäker, om han rätt fattat conclusionen af mitt yttrande om följden, i fall Rikets Ständer göra en Grundlagsvidrig instruction.
Han har fattat den så, att om Rikets Ständer utfärdade en Instruction, som Embetsmännen ej kunde lyda, så kunde ingen verkställighet följa derpå.
Jag skall söka göra mitt yttrande så tydligt som möjligt.
Jag tror att, om Rikets Ständer kunde utfärda en instruction, som vore stridande mot Grundlagen, uppkom det förhållande, att den, i de delar, uti hvilka den ej vore dermed öfverensstämmande, ej kunde förbinda till verkställighet; men här uppstår en väsendtlig skilnad emellan en instruction, utfärdad af Rikets Ständer, som Konungen ej karij och en, som Konungen ej vill, utfärda, och det är härutinnan Konungens Rådgifvare göra sitt grundlags begrepp gällande, och det är i sanning bekymmersamt, att Rikets Ständer och Konungens Rådgifvare så sällan förstå grundlagen på lika sätt.
Att meningen skulle hafva varit, att undanrödja ett sådant förhållande genom Instructionen, kan jag ej se på annat sätt, än under den förmodan, att närvarande Ständer skulle frånkänna sine företrädare 1823 års
Ständer all rättvisa i åsigter, i afseende på det förslag de afgåfvo, och då det ej kan vederläggas, att det närvarande förslaget innefattar en inskränkning af 2 §. i nu gällande Instruc - Den 9 Fe b r u a r i i f. m. 77 tion, så kan jag ej se, huru man kunnat hoppas att del kunde antagas.
Yi äga bland Konungens närvarande Rådgifvare personer, hvilka såsom Revisorer ägt tillfälle att tillämpa instructionen, och erkänt tydligheten af stadgandet.
Friherre af Nordin har nemligen gjort det, ehuru, jag medgifver det, han tillika förklarat sig anse det böra vara annorlunda.
Det är således verkligen en inskränkning, som åsyftats.
Deruppå lärer hela saken bero.
En annan Ledamot har framstält den fråga, hvad det skulle blifva för en granskning, som ej skulle framställa hela kedjan af resultater.
Jag ser ej behofvet af denna kedja.
Jag blifver af den öfvertygelse att granskningen af ziffran är så likgiltig, att om den till och med ej företoges, vore det af föga betydenhet.
RiksdagsBeslutet utgör i min tanka styrelsens debet, och verkställighetsåtgärderna dess credit.
Revisionen skall tillse, om dispositionerne äro i öfverensstämmelse med RiksdagsBeslutet och Rikets Ständers förordnanden.
Jag hemställer, hvad ziffran så hufvudsakligen har med detta att göra an- ' norlunda, än som den slutliga controllen.
Det är likväl möjligt, att man i ziffran kan göra en upptäckt, som man förbisett vid granskningen af Brefven och handlingarne.
Nu är hela frågan om det constitutionella systemet åser att aflägsna för folket, så mycket som möjligt är, verkställigheten från besluten, eller att närma dessa båda 78 D c n g
F e b r u a r i i f. m. åtgärder.
Deruppå hvilar det alltsammans, och jag tror, att ju närmare man kari komma, ju närmare är man fullkomligheten; ju närmare man kommer, ju mindre anledningar blifva till anmärkningar, och ju mindre göromål skola Revisorerne få.
Det har blifvit sagdt af en annan Ledamot, att Konungens åsigt varit, att gå Rikets Ständer lill mötes, och att Historien skall vitsorda till hvad grad Nationen blifvit upplyftad genom Konungens vishet; och hail bar i motsatta fallet omtalat Rikets Ständer.
Jag för min del är ej öfvertygad, att historien skall bedomina Rikets Ständer i någon sådan motsats, men är fullt öfveitygad att, då historien skall göra rättvisa åt Konungens vishet, skall den kalla historien, som aldrig förhetsar sig, äfven vitsorda, huru oändligt myckel mera kunnat uträttas, om de rådgifvande åtgärderne varit i öfverensstämmelse med folkets behof och med tidens fordringar.
Herr von Heynnej Georg:
I StatsUtskoltet får jag tillfälle att yttra mig angående hufvudsaken.
Det är således icke med något yttrande i afseende derå, som jag nu vill upptaga tiden, utan blott med några ord förklara, att jag visserligen tillhört dem, som önskat och yrkat, att Styrelsen borde vägleda representationen med sin erfarenhet, uti frågor, der den ej utan svårighet kan vägleda sig sjelf, men jag må Den g Februarii f, m. 79 bekänna, al.l jag vid sista Riksdagens slut, så väl som under hela tiden emellan Riksdagarne, med bekymmer erinrat mig och bort andras förundran, att i synnerhet i en så enkel fråga, som utfärdande af en Instruction, Rikets Ständer ansågos hafva misstagit sig lill den grad, att Konungen ej kunde lemna promulgation derå.
Jag hemställer, om man tillägger oss en sådan oförmåga, med hvad förtroende landet då bör motse de åtgärder vi kunna taga.
Jag skulle ej upptaga Ridderskapets och Adelns tid, om ej min reservation vid 1823 års Riksdag, då jag hade äran vara Ledamot af StatsUtskottet, af 2:ne talare blifvit åberopad.
Jag får derföre föra i minnet, hvad den innehöll.
Då det var fråga år 1823 i StatsUtskottet om en ny Instruction för Rikets Ständers Revisorer, yttrade jag mig skriftligen deröfver, och anhöll, att mitt anförande skulle få åtfölja till RiksSlånden, utgående från den synpunkt, att då jag år 1822 var Revisor, hade jag funnit 2 §. af 1812 års Instruction binda mig att yrka revision af alla handlingar, ända till den dag, då Revisorerna sammanträdde; men då fråga uppstod om en ny Instructions utfärdande, så trodde jag, att den borde bestämmas i fullkomlig öfverensstämmelse med RiksdagsOrdningens föreskrift i 68 §., och således ovilkor - v.' ■ i 80 ligen böra stanna vid 2 års afslutade räkenskaper.
Samma åsigt har jag ännu, och samma råd har jag yttrat inför Konungen.
Denna öfvertygelse kan jag ej frångå.
Jag tror således, att jag såsom Rådgifvare uppfyllt min skyldighet, och jag skall alltid göra det, efter bästa öfvertygelse, öppet lemnadt för den eller de, som ej anse det vara förhållandet, att i constitutionel väg tilltala mig.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och proposition, beslöt Ridderskapet och Adela att remittera till StatsUtskottet så väl Kongl. Maj:ts ofvanberörde Nådiga Skrifvelse, som alla de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden.
Till remitterande föredrogs Kongl. Maj:ts den 16 sisth Januarii aflåtne, samt den 29 i samma månad på bordet lagde, Nådiga Skrifvelse till Rikets Ständer, angående ytterligare åtgärder till Fårskötselns och Ullproductionens befrämjande i Riket.
Herr Anckarswärdj Augustq uppläste följande:
Då jag redan genom enskilt motion sökt fästa uppmärksamheten på nyttan af Fårracens upphjelpande inom landet, såsom måhända - Den 9 Februarii f. m. 81 hända den vigtigaste landtmanna-industrigren. som för närvarande finnes tillgänglig, att bereda ett bättre landtbruk, och dess idkares derutaf följande förbättrade omständigheter, så är det med den största fägnad och med verkelig erkänsla jag finner mina förhoppningar och önskningar uppfyllde i det afseende, att Regeringen nu äfven inkommit med förslag till Fårafvelns upphjelpande och utvidgande; och om jag nu tillåter mig några anmärkningar vid den Kongl. Skrifvelsen, önskar jag det måtte anses för hvad det är, ej såsom något klander, utan endast ett begär att efter förmåga bidraga till ett nyttigt ändamål, medelst några upplysningars afgifvande.
Den Kongl. Skrifvelsen föreslår på skäl och grunder, som finnas fullständigt utvecklade i Kongl. CommerceColIegii utlåtande öfver ämnet, inrättandet af UllContoir, och fastän jag fullkomligt instämmer uLi tankan om UllContoir, samt deras nytta och nödvändighet, så skulle jag dock till en början anse det vara alldeles tillräckligt, om ett sådant organiserades i Stockholm, och ej, såsom den Kongl. Skrifvelsen innehåller, Irenne, i städerne Stockholm, Norrköping och Malmö; jag tror det vid nogare eftersinnande bör finnas klart, att de ullquantiteter, som för närvarande kunna anförtros dessa föreslagna allmänna anställd H. 6 Sa Den g Februarii f. ra. ter, :'iro så små, att de knappt komma att sysselsätta ett UllContoir med dermed förenad ullsortering, och ännu mindre räcka till, fördelt på irenne ställen; Stockholm företer dessutom den enda möjlighet att utan alltför stor kostnad bereda nödig uppsigt och controll, som utan tvifvel vid alla nya inrättningar påkallas, såsom ett liufvudvilkor för ett lyckligt resultat; att innan vunnen erfarenhet och erkändt behof upprätta planer på för stor scala, skulle efter min tanka mera skada än gagna en eljest god sak. — Den Kongl. Skrifvelsen föreslår vidare StamSchäfferiers inrättande i Skåne, Östergöthland, Nerike eller Södermanland, samt bibehållande af StamSchäfferiet vid Näs i Småland; härvid torde få anmärkas, att ett Statens StamSchäfferi i Skåne lärer kunna anses mindre behöfligt, af de förenade orsaker, att närheten och den lätta communicationen med Preussen och Meklenburg gör det ganska verkställbart för Possesionatenka i Skåne, att, så ofta de önska och behöfva, directe taga sina afvelsdjur från godkända Tyska Schäfferier; derjemte finnes redan i Skåne ett utmärkt
Schäferi uti enskildt ägo, derifrån afvelsdjur af ädel race årligen säljas, och då StamSchäferier på allmän bekostnad ej annorlunda kunna och böra anses, än såsom en förberedande anstalt, synes det mig som om det allmännas medel ej böra i detta afseende användas, der de ej behöfvas, och der de dess - Den 9 Februarii f. m. 83 utom säkerligen skulle skarla en redan i ordning ställd enskild Schäfferi-industri.
— Mot anläggandet af ett särskildt Stamschäferi i Östergöthland anser jag mig kunna anföra, att då Schäfferiet vid Näs befinnes beläget så aldeles på gränsen af Östergöthland och Småland, kunde det med skäl anses tillhöra båda provincerna gemensamt, och säkerligen åtminstone till en början vara tillräckligt för båda.
— Beträffande slutligen valet för ett StamSchäferis anläggande i Södermanland eller Nerike, så är jag åtminstone af den öfvertygelse, att Nerike vore bäst passande dertill.
Beläget emellan provincerna Wermeland, Westmanland, Södermanland och Westergöthland borde ett i Nerike anlagdt StamSchäfferi blifva gagneligt för alla dessa provincer; Nerike företer dessutom i närvarande ögonblick möjligheten, att kunna förena de önskansvärdaste omständigheter vid anläggningen af ett nytt StamScbäfferi, att med en utmärkt god local äfven kunna påräkna hos förvaltaren en längre tids erfarenhet samt i allmänhet nit och värma för saken; Kongl. CommerceCollegium har redan uti sitt utlåtande omnämnt Schäfferiet på Ullavy, och är det med full kännedom om förhållandet jag i första rummet skulle vilja föreslå detta ställe för anläggningen af ett StamSchäfferi i Nerike, och då Ullavy derjemte är ett på längre tid utarrenderadt Officers 6* - Den 9 Februarii f. m. boställe, som med största lätthet skulle kunna utvidgas till hvad erforderlig storhet som hälst, genom flere utarrenderade boställens förenande dermed, så anser jag, att man ej borde försumma att begagna dessa fördelar, hälst jag ingalunda betviflar, att närvarande arrendatorn af Ullavy Herr Öfversten och Riddaren von Böhnen skulle åtaga sig ansvaret och förvaltningen af ett StamSchäfferi, om det på antagliga vilkor tillbjöds honom; och som en borgen för den lyckliga framgången af ett StamSchäfferi, anlagdt under Öfverste von Bolmens ledning, gör jag mig till en skyldighet, att med full kännedom om förhållandet förklara, det troligen i hela Sverige ej finnes något utarrenderadt militaireboslälle bättre skött och vårdadt än Ullavy, hvilket således äfven torde förtjena en allmännare utmärkelse.
Slutligen skulle jag, hvad StamSchäfferier beträffar, vilja föreslå, att den gamla Merinoracen, som ännu finnes vid Näs i Småland, blefve flyttad derifrån till undvikande af all blandning, och skulle må hända Upland vara den bäst passande province att emottaga denna hjord till förberedande af öfvergången till ännu finare och ädlare race.
Skrifvelsen innehåller äfven förslag, att, till upphjelpande af den Den 9 Februari i f. m. 85 egentliga landtracen, införskrifva rik- och grofulliga får; häremot anser jag mig dock böra invända, att all utgift i denna väg skulle för närvarande blifva utan nytta och ändamål bortslösad; det torde utan undantag öfver hela Sverige kunna påstås, att allmogen ej äger begrepp, huru
Får böra skötas; instängda tillsammans med Boskapen i låga, tilltäppta och osunda, hus vantrifvas dessa djur, och lemna en dålig afkastning; jag skulle derföre tro, att allmogens upplysning i denna husliållsgren bör föregå ali tanka på förbättring, som sedermera gör sig sjelf, då våra landtfår ingalunda sakna egenskaperna af rikullighet och grofhet, om de skötas på ett med deras natur öfverensstämmande sätt.
Skrifvelsen tillstyrker slutligen den förstärkning af UllDiscontFonden, som Kongl.
CommerceCollegium föreslagit, och deruti instämmer jag äfven, såsom ett nödvändigt vilkor för hela sakens gång och iordningställande; men jag anser mig vid detta tillfälle skyldig förklara, att, enligt min enskildta öfvertygelse, skulle beredandet af andra låneutvägar, än för redan fallen ull, vara en alltför långt sträckt hjelpsamhet från Statscassans sida; jag föres på denna tanka genom en redan väckt motion om belåningsrätt för införskrifne fina får, och ehuru det visserligen från den värde Molionairens sida ej möjligen kunde täll - 86
Den 9 F e b r u a r i i f. m. kas något missbruk, befarar jag dock, alt controllör voro svåra att med noggrannhet uppställa, så att dessa lån icke nära nog kunde komma att likna de nu mera befunna ändamålslösa odlingslånen; dessutom borde väl den högst sakrika och interessanta historique, som Kongl.
CommerceCollegium uti sitt underdåniga utlåtande uppfattat öfver Fårafveln, blifva en varning och ledstjerna vid de åtgärder, som nu ånyo vidtagas för att upphjelpa Fårafveln inora riket, hvarvid förnämsta ögonmärket väl bör fästas på att kunna bereda något säkert och varaktigt, om det äfven skulle komma att gå litet långsammare, än att, genom drifkraften af lockande lånetillgångar, utur sitt sammanhang med den öfriga landtmanna-industrien, påskynda uppkomsten utaf en isolerad del derutaf.
Sedan jag nu genomgådt den Kongl.
Skrifvelsen med de anmärkningar jag ansedt kunna göras dervid, anhåller jag äfven, att få fästa uppmärksamheten hos det Utskott, som kommer att handlägga målet, vid en omständighet, som synes mig vara förbigången så väl i den Kongl. Skrifvelsen, som uti Kongl. CommerceCollegii utlåtande, troligen ej utaf förbiseende, utan såsom möjligen ansedd för tidig att vidröra ; jag menar controll och inspection vid och öfver de på allmän bekostnad anlagcle StamSchäfferier; hvilket jag anser som Den g Februarii f. m. 87 ett absolut vilkor för framgången och varaktigheten af den plan man nu föresätter sig; men med erkännande af nödvändigheten af StamSchäfferiernas ställande under behörig uppsigt, förete sig stora svårigheter, att utfinna det rätta sättet, då säkerligen ej något af de administrerande verken skulle kunna åläggas den speciella befattningen med Schäfferierna; och om man härvid skulle kunna fästa några hilliga anspråk på LandthruksAcademiens medverkan, vågar jag dock ej, med hopp om framgång, föreslå något sådant, enär denna till sin syftning så nyttiga inrättning, i dess närvarande skick och verkningar, ej för den practiska landtmannen företer annat, än en parad-anstalt.
Det återstår således ej annat än att hemställa, det kunnige och nitiske landtbrukare måtte föreslås till Inspecteurer öfver StamSchäfferierna med skyldighet, alt vid vissa perioder af året lemna noggranna berättelser öfver tillstånd och förhållanden, som kunna påkalla uppmärksamheten, till det allmänna verk, som dessutom troligen får sig öfverstyrelsen uppdragen.
Då jag framställer detta förslag, gör jag mig på förhand förvissad, att ingen upplyst
Possessionat skulle vägra att tidtals åtaga sig ett förtroende af denna natur; det förefaller åtminstone naig, som den 88 Den 9 Februarii f. m. billigaste och naturligaste gärd af tacksamhet för den directa nytta, som tillskyndas landtbruket i allmänhet, och classen af så kallade possessionater i synnerhet, om, genom de lagstiftande magternas förenade bemödanden, de nu fÖreslagne åtgärder i och för Fårafveln bifallas och vidmag thal las.
Herr Anckarswärd anhöll, att detta anförande måtte få åtfölja remissen af Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse till vederbörligt Utskott.
Grefve Barckj Nils, anförde skrifteligen:
Då Kongl. Majrts och Rikets CommerceCollegii underdåniga utlåtande, angående anstalter till Fårafvelns befrämjande, samt förändring i föreskrifterne, rörande förvaltningen af UllDiscontfonden, är i så nära sammanhang med den af mig väckte motion, om Lånebiträde för de Schäfferiägare, som önska i större scala anlägga eller hafva anlagt finare Schäfferier, anser jag för min pligt ytterligare yttra några ord, helst jag, genom flerårig praktik och anstälde resor, i ämnet skaffat mig någon erfarenhet.
Af Kongl. CommerceCollegii utlåtande finna vi en historisk framställning af de stora ansträngningar
Sverige gjort sedan århundraden för denna näringsgren; men vi Den g Febr u ari i f. ni. s9 mäste beklaga, att den tidens insigter saknade omfattning att bevara frukterne häraf åt efterverlden, och då vi jemföra den punkt, hvarpå vår Ullproduction nu befinner sig efter ett Sekels bemödande, med den som åstadkommits i Norra Tyskland efter endast i5 till 20 års omsorger, så linna vi, huru ofullständiga de uppoffringar äro, hvilka ej blifva omgifna af säkra garantier för deras ändamålsenliga användande och bevarande, en åsigt i ämnet, sorn Konungens Befallningshafvande i Skaraborgs Län till Kongl.
CommerceCollegium äfven framstält.
I samma utlåtande uppgifves bristen på StamSchäfferier, såsom ett väsendtligt hinder för den finare fårafvelns fortkomst, en omständighet, hvilken min enskilta erfarenhet motsagt, då jag genom egne tillgångar bildat ett sådant, och uti flere tidningar kungjort, det jag ägde en försäljning af flere hundrade Electoralfår, utan att dervid finna annan afsättning än till några få af de rikare posses-sionater, hvarigenom min önskan, att kunna sprida en ädlare Fårrace, hufvudsakligen förfelats; och då jag närmare sökt orsaken dertill, har jag omisskänneligen funnit den uti den allmänt rådande penningebrislen.
Långsamma om ej aldeles fruktlösa blifva de åtgärder, hvilka ej tillika medföra utvägar för den i allmänhet mindre bemedlade Landlmannen, att ingå i de förslag, som härtill fordras, åtminstone inom den 9° Den 9 Februari i f. m. första tidrymden af io till 20 år, innan Electoralfår och Ullkännedom blifva naluraliserade i landet.
Jag får derföre vördsammeligen projectera, alt det af mig föreslagne lånebiträde af 200,000 R:dr B:co måtte beviljas till upprättande af Schälferier, hvarigenom Kongl.
CommerceCollegii anförde brist på fina får i landet skulle afhjelpas med minsta kostnad för Staten, ty derföre böra minst 10,000 sådane inkomma, och om desse med vederbörlig tillsyn organiserades och underhöllos, gåfvo de, enligt calcul, ensamt för värdet af ullförsäljning under loppet af i5 år, circa 4.363.000 R:dr B:co, oberäknadt det värde, som kan antagas för de hjordar af omkring 248.000 Electoralfår, hvilka vid den tiden borde finnas i landet.
Alt vi ej sakna afsättning hos oss för en utvidgad ullproduction, finna vi, då mer än 1 million ©
Ull årligen kommer utifrån.
Stora Summor gå således ur landet för denna artikel, till motsägelse med den af många förda klagan, att ej kunna försälja sin ull, hvilket bäst bevisar, huru långt efter denna näringsgren är hos oss, och huru nödvändigt det är att bereda ett annat förhållande.
Innan det inträffat, anser jag en Disconterings-anstalt hos oss mindre nödig, ty en god vara säljer sig sjelf, och en dålig blifver ej bättre genom Discontering.
Sorterings-anstalter äro deremot Den g Februari i f. tn. 9« högst nödvändige, hvarföre jag får tillstyrka desamma, såsom ett af de kraftigare medel, att befordra en näringsgren, hvilken bör tillskynda oss en handelsartikel, som med tiden kunde komma i täflan med sjelfva vår jernexport, och blifva en rik källa till vårt lands välmåga.
Att StatsUtskottet måtte fästa sin uppmärksamhet vid denna motion, vågar jagså mycket snarare hoppas, som det är en af de få, hvilken äger den skattdragande Landtmannens directa interesse till föremål.
Hvarjemte Grefve Bark till Protocollet aflemnade följande handlingar:
Sedan Kongl. Maj:t under den 29 Augusti nästlidet år i Nåder tillåtit IIofMarskalken och Riddaren Herr Grefve Nils Barck, att, för en bättre Fårafvels åstadkommande, Tullfritt hit till Riket införa Sexhundrade (600) stycken Tyska får; har välbemälte Herr Grefve och HofMarskalk, i afräkning på nämnde parti, i åtskilliga omgångar inbekommit Fyrahundrade Sjuttio Sju (477) stycken, hvilket härmedelst på begäran intygas.
Ystad af SjöTullsKammaren den 12 November 1828. U. M. Rahmn. C. J.
Lamberg. (L. S.) Likheten med originalet intyga:
Edv. Smith. A. Niemann.
Nät.
Gotlieb. 9* Den 9 Februarii f. tn.
Beräkning af det ungefärliga resultat, hvilket införandet af 10,000
Electoraltackor bör lemna landet i afkastning af Ullförsäljning, oin de ändamålsenligt behandlas, inom loppet af i5 år, då för hvarje kreatur beräknas 3 © ull till endast i R:dr 16 sk. B:co per @.
Larn som födas hvarje år.
Ullens för- säljnings- värde.
Årsbe- räkning.
Tackor- nas antal.
Tack- Lam.
Gums- Lam.