Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men det vissa är, att ju mer inskränkt tiden är, dess större utrymme för spekulationen och dess större misstag i beräkningarne, så att öfverskottet af bränvin, och till följd deraf ett lägre pris derå, förr kan upkomma under en kort, än under en lång bränvinsbränningstid.
Jag, för min del, skulle snarare yrka, att bränvinsbränningen lemnades fri alla 12 månaderna om året, än att inskränka de af K.
M:t föreslagna 7 månaderna till 5.
Men som jag har föga förhoppning att vinna framgång med ett sådant förslag, så inskränker jag mig till den anhållan, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts Betänk., måtte bifalla K.
M:ts gjorda framställning, att bränvinsbränningen måtte lemnäs fri uder 7 månader af året, då tillverkningen kan med största fördel bedrifvas, eller under Januari, Februari, Mars, April, Oktober, November och December.
Enl. mitt förmenande bör man i Den 26 Mars e. m. 403 allmänhet med mycken varsamhet gä till väga, då det är fråga om allt för genomgripande förändringar i ett lands ekonomiska lagstiftning, och då man någon gång kommit i ett temligen godt förhållande i detta hänseende, anser jag, det vore önskvärdt, att ej så snart lemna denna position, för att gifva sig in på ett område, der resultaterna kunna blifva ganska tvifvelaktiga.
För min del finner jag således ej tidpunkten vara inne, att, på sätt den siste värde talaren påyrkat, i den mån utsträcka tiden, som K. M. i sin Nåd.
Helst skulle jag önska att tiden blefve inskränkt till de 2 månader, som hittills varit bestämde för bränvinsbränningen, emedan jag anser densamma vara alldeles tillräcklig för tillverkande af för landet erforderligt konsumtionsbelopp.
Men som jag har föga utsigt att vinna något med ett sådant yrkande, så tager jag mig friheten anhålla att E. o. Ad. åtminstone ej måtte bifalla K.
Propos., utan i stället Utskrts förslag, hvari bränningstideu bestämmes till 5 månader om året.
Då det möjligen skulle kunna hända, att beslutet i afs:de på den efterföljande 3 g blefve stridande med det, som E. o.
Ad kommer att fatta i afs:de på den nu föredragne 2 §, så anhåller jag hos Hr Gr:n o. Landtm., att propos. på den förevrde punkten ej måtte komma att framställas förr, än vid Betänkits 3:de g.
Hvad beträffar den .2:dra g, är jag långt ifrån att instämma i de skäl, Frih.
Raab för utsträckning af den föreslagna tiden anfört, men då inom Utsk.-t olika tänkesätt i detta hänseende upstått, har jag föreställt mig att Utslct, genom det nu afgifna jemkningsförsöket mellan den af K.
M. föreslagna och den ursprungligen varande bränningstiden, i möjligaste mån gått de olika stridande partiernas önskningar till mötes, hvarföre jag anhåller om bifall lill Utsk:ts i denna § gjorda framställning.
Egentliga orsaken, hvarföre man velat lägga strängare band på denna, än på hvarje annan loflig näring är naturligtvis den, att söka åstadkomma en inskränkning i bränvins-supandet inom landet.
Ett så önskvärdt resultat tror jag aldrig kan vinnas derigenom, att man söker inskränka tiden för bränvinsbränningens utöfning.
Ett enda sätt finnes blott för att Komma till delta mål, och det sker derigenom att få varan dyr, hvilket endast kan åstadkommas genom högre beskattningar och strängare kontroller.
Att stadga föreskrifter om att endast få bränna några få månader om året, leder visserligen icke derhän att man inskränker tillverkningen i det hela, utan blott att densamma koncentreras till en viss tid på året.
Jag för min del anser det således icke vara välgrundadt att pålägga sådana band, då ingenting dermed egentligen vinnes.
Men då, som jag nyss sade, det -åsyftade resultatet endast kan ernås genom högre skatter och strängare kontroller, instämmer jag i det af Frih.
Raab nyss gjorda yrkandet och anhåller att R. o. Ad. matte, med afslag å Utsk:ts Betänk., bifalla hvad i K. M:s Propos. i afs:de å tiden för bränvinsbränningen blifvit föreslaget. 404 Den 26 Mars e, m.
Det torde vara ganska få, som ej erkänna, att den reform, som för några år sedan infördes i afs:de på bränvinslagstiftningen, liar medfört särdeles gynnsamma och tillfredsställande resultater.
Den vigtigaste omständigheten dervid var dock säkerligen att man i högre grad än förut lyckades koncentrera denna näring och förvandla densamma till en fabriksrörelse, i st. f. den s. k. husbehofs-bränningen, som bedrefs på otaligt många ställen i landet.
Mig synes således att alla steg, som nu eller i framtiden komma att tagas i detta hänseende, böra i främsta rummet afse utvecklingen af detta nya system, hvarigenom bränvinsbränningen förbi ifver en särskild i större skala bedrifven industri.
Men om detta är en sanning, så måste det äfven medgifvas, att i och med detsamma som man inskränker tiden för bränvinsbränningens utöfning, motverkar man i väsendtlig mån ett systematiskt bedrifvande af denna industri.
Ty genom en sådan inskränkning i tiden blir ej allenast det kapital, som är nedlagdt i den oftast ganska dyrbara inrättningen och redskapen, under en stor del af året alldeles dödt och gagnlöst, utan man lägger derigenom också ett hinder i vägen för arbetets företagande under den tidpunkt, då sådant efter olika orters natur och förhållanden kunde vara beqvämast och fördelaktigast, äfvensom man försvårar möjligheten att vid en handtering, som blott tidtals får bedrifvas, bibehålla de i yrket anställde arbetares största möjliga konstfärdighet, och härtill kommer slutligen, att, till mehn så väl för den enskilde som för penningeställningen i allmänhet, på sådant sätt den betydliga skatten iudrifves hastigare och mera på en gång än eljest.
Alla dessa skäl synas för mig vara så öfvertygande, att de i min tanka icke kunna vederläggas.
Det enda inkast, som vanligen göres för den motsatta meningen, nemi. att, genom en utsträckning i tiden, en allt för ymnig tillverkning skulle komma att ega rum, anser jag deremot icke vara giltigt eller hållbart, enär det icke är tiden, allena, utan äfven fabrikernas antal och storlek, som bestämmer produktionen, hvilken alltid ytterst kominer att bero på konsumtion och efterfrågan.
En annan omständighet, som talar för tidens utsträckning, är den, att om tillverkningen måste ske på en gång och hastigt, utan möjlighet att förutse, huru konjunkturerna framdeles skola visa sig, så framkallas deraf ofta antingen brist och oskäliga pris eller ock underpris, med deraf följande öfverdrifna spekulationer och vingleri.
Af alla dessa skäl anser jag, att samma frihet, i afside på tiden, som för andra industriella näringars bedrifvande är medgifven, äfven bör tillåtas för denna rörelse; men som den tid af 7 månader om året, hvilken K. M. föreslagit, i allt fall är den period, då tillverkningen med största fördel kunde bedrifvas och då de spridda undantag, som möjligen skulle upstå, derest tiden blefve frigifven under hela året, skulle komma att i betydlig mån försvåra kontrollen, tror jag, att K. M:s Propos. i detta afsuie träffat det rätta och anhåller jag derföre att B. o. Ad, måtte, med afslag å Utsk:ts Betänk., bifalla hvad i K. M:s Nåd.
Propos. i afs:de å tiden för bränvinsbränningen blifvit föreslaget.
Den 26 Mars e. m. 405 Hr Tornerhjelm, Budolf:
Lika nödvändigt sorn jag tror det var, att, då inan ingick på ett nytt system i afs:de på bränvinstillverkningen inom landet, göra vissa inskränkningar med hänsigt till åtskilliga i och för utöfningen förekommande förhållanden, af lika stor vigt tror jag det är, att vid denna tidpunkt lossa på de band, som hämma denna rörelsegrens fortgående utveckling, och något rätta sitt omdöme efter de föreskrifter, som i andra länder i detta hänseende tillämpas.
Som skäl för antagandet af den i K. M:s Nåd.
Propos. föreslagna utsträckningen i tiden till 7 månader har man visserligen af den siste värde talaren hört inånga öfvertygande bevis anföras, men ett, ganska väsendtligt, har jag ej hört framhållas, nemi. om inflytandet, som den utsträckta tiden för bränvinstillverkningen kommer att utöfva på jordbruket.
Europas största kemister hafva nemi. förklarat att potatisen innehåller ett rikt ämne sockerlndt.
Men då i denna produkt äfven ingår en viss qvantitet sprit, hvilket naturligtvis skadligt inverkar på kreaturen, så måste densamma bortbrännas.
Jag frågar Eder då, Mine Hrr! om det ieke med skäl kan förutsättas, att det på landet skulle utöfva ett fördelaktigt inflytande, om bränningstiden i möjligaste mån utsträcktes, hvarigenom landtbrukaren kunde få tillgång på det för ladugårdskreaturen så utmärkta gödningsämnet, nemi. dranken.
I Danmark och dessutom i många andra främmande länder följes samma régime; öfverallt godés ladugårdskreaturen med dranken och det är på grund deraf, som jag skulle önska, att man äfven i Sverige en gång kunde komma till detta önskvärda mål.
Jag för min del får således tillstyrka, att B. o. Ad. måtte bifalla hvad i K. M:s Nåd.
Propos. i afs:de på tiden för branvinsbränningen är föreslaget eller alt densamma måtte utsträckas till 7 månader om året.
Tersmeden har som ett mål för be skattningen framställt att genom fördyrande af bränvinet förminska omåttligt bruk af detsamma.
Jag instämmer häruti.
Men detta mål kan icke upnås förr än tillverkningstiden, så vidt möjligt är, utsträckes.
Det är nemi. klart, att då branvinsbränningen öfver hela riket samtidigt och under kort tid skall ske, ingen möjlighet finnes för tillverkaren att med någorlunda säkerhet beräkna det blifvande priset för varan — och i sammanhang dermed huruvida skäl är att bränna eller ej —, enär faktorerna för denna beräkning, — tillverkningens storlek och råvarornas pris, — hvilket ej obetydligt af större eller mindre efterfrågan i och för tillverkningen är beroende —, omöjligt vid samtida anmälningar ifrån de vidt skiljda rikets provinser kunna för honom vara kända.
Han bränner således (der bränningen icke genom behofvet af drank är betingad) på en förutsättning och en förhoppning.
Vanliga följden härutaf har äfven visat sig vara att, om under ett år tillverkningens qvantum, af en eller annan orsak, betydligen blifvit minskad, och såsom naturlig följd derutaf priset stegrats, det följande året en öfverproduktion egt rum, som åter lågt nedtryckt priset; hvarefter, ett kommande år, minskad tillverkning med dess följder in - 406
Den 26 Mars e. m. träd t, och så allt vidare uti vexling.
Under sådana förhållanden halkar makten att reglera priset och konsumtion utur beskattningens hand.
Vill man uti denna befästa densamma, måste, såsom ofvan sagdt är, tillverkningstiden göras så fri som möjligt.
Sker detta, kommer större delen af tillverkningen att göras beroende af efterfrågan, ronde hvilken priset blifver för tillverkaren en säker mätare.
Först då, sedan priset sålunda erhållit någorlunda jemnhet, kan Staten på dessa priser genom beskattningen utöfva ett säkert inflytande.
På grund af hvad jag sålunda nämnt, och ehuru jag helst skulle vilja vidblifva min vid remissen af den Kongl. Proposm uttalade önskan, att bränvinstillverkningen måtte lemnäs fri under hela året, instämmer jag med de Hrr, som tillstyrkt bifall till K.
För öfrigt önskar jag, i likhet med Frih. Leuhusen, att propos. å andra mom. af denna § ej må framställas förr än 3:dje g är afgjord.
Man har här åberopat den allmänna grundsatsen, att konsumtionen skulle bestämma produktionen och tvertom.
Jag för min del tror, att denna grundsats icke i afs:de på bränvinstillverkningen kan tillämpas förr, än drawbak blifver beviljad.
Ty klart är nemi., att om tiden skulle utsträckas, på sätt K.
M. föreslår, blefve ovilkorligen större qvantiteter bränvin tillverkade, än som behöfdes för den årliga konsumtionen, hvilket naturligtvis åter skulle hafva till följd att priset skulle falla och superiet tilltaga.
Jag skulle derför önska, att R. o. Ad. ville bifalla den medelväg, Utsk:t här föreslagit, ty jag fruktar att,jorn R. o. Ad. skulle stadna vid annat beslut, vare sig antaga K. M:s Propos. eller utsträcka tiden längre, än nu föreslaget blifvit, så kommer ovilkorligen en splittring inom Stånden att göra sig gällande.
Hvar och en, som var ledamot af det sammansatta Utsk:t, vet allt för väl, hvilka obehagliga strider der utkämpats, och man bör derför, för att kunna hoppas att åtminstone 3:ne
Stånd i samma beslut öfverensstämma, antaga den af Utsk:t föreslagna medelväg.
Jag anhåller om bifall till Utsk:t.s gjorda framställning och förenar mig med Frih.
Leuhusen i det yrkandet, att 2:dra mom. ej måtte afgöras förr än i sammanhang med påföljande 3:dje g.
Riksdag lyckades att åvägabringa en reform i den förut oefterrättliga brån vinslagstiftningen, så lades vissa hufvudprinciper till grund för den nya lagstiftningen.
En af dem var, att man skulle söka åstadkomma en minskning i eller till och med utrota de mindre brännerierna, som upgingo till ett antal af 35,000, och i stället söka förvandla denna näring till fabriksrörelse.
En annan var att genom påläggandet af höga skatter fördyra varan och sålunda åstadkomma en minskning i så väl tillverkningen som konsumtionen.
Men innan dessa grundsatser hunno att vinna insteg inom representationen, insåg man nödvändigheten af att gå långsamt tillväga.
Rättigheten bibehölls
Den 26 Mars e. m. 407 visserligen för de små brännerierna att existera oell skatten föreslogs ej högre än till 16 sk. b:ko kannan.
Yid förra Riksdagen fortgick representationen så lyckligt på den beträdda banan.
Skatten höjdes, fastän högst obetydligt.
Äfven då yrkades en R:dr i skatt, men Utsk:t ansåg att, för de mindre bränneriernas skull, det vore klokast att icke höja skatten till mera än 60 öre för kannan.
Det sammansatta Utskit har på första sidan af det nu inkomna Betänk:t yttrat: »— — — För att emedlertid fortgå på den så lyckligt beträdda banan, hafva åtskilliga förändringar i författningen ang. nu ifrågavtde ämne befunnits vara af behofvet påkallade, och Utsk:t får i detta hänseende afgifva förslag — —».
Utsk:t erkänner således, att den riktning, författningarne förut fått, är den rätta, men Utsk:t tillägger längre ner på sidan: »För de redaktionsförändrin gar, hvilka på flera ställen blifvit vidtagne till följd af de, från den nu gällande lagstiftningen något afvikande grundsatser, hvilka Utsk:t antagit — —.»
Detta bevisar att Utsk:t antagit en och annan grundsats afvikande från de ursprungligen åsyftade.
Utsk:t har således, enligt mitt förmenande, genom sina i åtskilliga kommande punkter gjorda tillstyrkanden tydligen ådagalagt, att det anser den hittills antagna grundsatsen, om nödvändigheten att förvandla bränvinsbränningen till fabriks-rörelse-näring, oriktig, och har Utsk:t i och med detsamma visat, att det vill skänka sin om huldnad åt de mindre brännerierna.
Jag nämner detta förskotts vis, för att i förbigående tillkännagifva min opinion i afseende på den öfriga delen af Betänk:t, hvilket jag i åtskilliga pnnkter ämnar bestrida.
Utsk:ts förklarande, att det blifvit biträdt af Chefen för den inom Civ.Dep. inrättade
Byrå för kontrollen öfver bränvinsförfattningarnes tillämpning, anser jag i högsta grad vilseledande, aldenstund den löreställningen lätteligen kan göra sig gällande inom representationen, att bemälde Byråchef sökt motsätta sig de förändringar, som i K. M:s Propos. äro föreslagne, hvilket jag likväl icke anser vara troligt.
För att öfvergå till nu föredragne andra punkt, utbedjer jag mig att, ehuru jag helst skulle vilja vidblifva den af mig, såsom ledamot af Särskildta Utsk:t vid 1854 års Riksdag, uttalade önskan, att bränvinstillverkningen måtte lemnäs fri under hela året, få instämma med de Hrr, som tillstyrkt bifall till K. M:s Propos., anhållande jag äfven att få biträda det af Frih.
Leuhusen gjorda yrkandet, att ej andra mom. måtte afgöras förr än i sammanhang med 3:dje §:en.
Då jag begärde ordet var det egent ligen i anledn. af Hr Gripenstedts yttrande, hvari han ställde bränvinsbränningen i bredd med hvarje annan fabriks-rörelse.
Jag vill blott deremot anmärka, att man ej kan jemföra denna, med vissa kontroller både vid konsumtion och produktion behäftade industrigren, med ens någon enda annan fabriks-rörelse.
Jag tager mig dessutom friheten återuprcpa, hvad jag vid föregående tillfällen redan anfört, att förr än drawbacken blir införd i vårt land, hvarigenom ett skadligt öfverflöd på denna vara kan finna utväg på annat håll, är det ej med landets ekonomiska lagstiftning öfver - 408 Den 26 Mars e. m. ensstämmande, att, på sätt K. M. föreslagit, utsträcka tiden för bränvinstillverkningen.
Jag yrkar fortfarande bifall å Utsk:ts i ifrågav:de punkt gjorda framställning.
Afven jag instämmer i den af flere ledamöter uttalade åsigten, att hufvudmålet, till hvilket man bör sträfva, är att få bränvinstillverknings-handteringen så vidt möjligt fri, och att den kunde fortsättas hela året om.
Men niir denna fråga förekom till behandling inom det sammansatta Utsk:t, yppades isynnerhet inom Preste- och BondeStm sådana meningsskiljaktigheter, att Utsk:t ansåg det vara lämpligast att söka gå en medelväg och fördenskull föreslå vissa månader, ibland hvilka det sedan kunde stå tillverkaren fritt att välja den för honom fördelaktigaste brännings-perioden.
Här har af en värd talare blifvit anfördt, att en utsträckning i bränningstiden, på sätt K. M:t i sin Nåd.
Propos. föreslagit, skulle komma att utöfva ett fördelaktigt inflytande på en annan näringsgren, nemi. ladugårdsskötsel!).
Jag tror mig visserligen ej kompetent att bedöma den värde talarens härför åberopade skäl, men jag har likvisst hört motsatsen påstås af ganska skickliga och erfarne landtbrukare, och jag kan ej neka att jag i anledn. häraf anser mig hafva giltig orsak att draga riktigheten af nämnda talares anförande i tvifvelsmål.
På dessa och de af Utsk:t anförda skäl vågar jag förena mig med Frih.
Leuhusen om bifall å denna förevarande g, äfvensom jag anhåller att med honom få instämma deruti, att ej det 2:dra mom. afgöres förr, än i sammanhang med påföljande 3:dje g. Frih.
Det yrkande om bifall till Utskrts förslag, som af trenne ledamöter blifvit framstäldt, är grundadt på förhoppningen att alla RiksStm skola bifalla det af Utsk:t afgifna jemknings-för slaget.
Jag, för min del, kan dock icke finna detta motiv vara välgrundadt, aldenstund vi redan genom BondeSt:ts inbjudning hafva erfarit, att detta Stånd ej gått in på des förfaller detta skäl i betydlig mån.
Ledstjernan för vårt förfaringssätt bör väl alltid, oberoende af alla yttre omständigheter, förblifva den, att i möjligaste mån söka fatta ett klokt, förståndigt och till lyckliga resultater ledande beslut.
I afseende å föredragningssättet har af Frih.
Leuhusen m. fl. ledamöter blifvit yrkadt, att, sedan diskussionen öfver 2:dra § vore fulländad, ej något beslut i afseende å denna §:s andra mom. måtte företagas förr, än i sammanhang med påföljande 3:dje §.
Mig förefaller det, att, om R. o. Ad. nu beslutade att i afseende å 2:dra g.-n bifalla K.
M:s förslag, man på förhand hade bundit sina händer med hänsigt till den 3:dje §:n, hvilken innehåller en redaktionsförändring af samma g i gamla lagstiftningen.
Jag får derför anhålla, att 3:dje g:n nu måtte få upläsas och till behandling företagas på samma gång som den 2:dra, samt att förstnämnde § måtte Pen 26 Mars e m.
409 först få afgöras och sedan att propos. framställes å hvarje särskildt morn. af den 2:dra §:n. H.
Landtm, yttrade, att, innan han upropade de ledamöter, som anmält sig för att i frågan vidare sig yttra, H.
Exc. ansåg sig böra uptaga och framställa propos. å det af Frih.
Raab nu väckta förslag, att den 3:dje §:n skulle göras till föremål för öfverläggningen i sammanhang med den förevarande 2:dra §:n, samt att, sedan öfverläggningen om dessa §:r afslutats, den 3:dje §:u först skulle företagas till afgörande och derefter de uti 2:dra §:n förekommande momenter blifva föremål för särskilda beslut; hvarefter H.
Exc. framställde propos. å bifall till berörde förslag och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan, till följd häraf, 3:dje §:n blifvit upläst, upropades och yttrade Gr.
Det är med verkligt vemod jag upträder i denna bränvinslagstiftningsfråga, emedan jag under loppet af nära 50 år varit vittne till, att man ej hunnit längre, än att ouphörligen göra mer och mindre vigtiga tillägg i denna lagstiftningsgren, utan att någonsin kunna fatta ett enhälligt beslut om hvilka grundsatser, som böra följas.
I afseende å sjelfva frågan, är jag i villrådighet, till hvilket förslag mitt omdöme skall sluta sig.
Mig förefaller det, som en betydlig brist förefinnes i Utsk:ts förslag.
Utsk;t uptager nemi. att i K. M:s Propos. är föreslaget: »att bränvinstillverkning i större bränneri måiallmänhet tillåtas under hela den tid af året, då tillverkningen kan med största fördel bedrifvas eller under de sju månaderna — —.»
Men Utsk:t uptager ej hvad K. M:s Propos. i detta hänseende säger om de mindre brännerierna; så att jag kan icke af Befänk:t, sådant det nu är upstäldt, veta hvad jag beslutar, om jag skulle bifalla Utsk:ts förslag.
Under sådane förhållanden tager jag mig friheten anhålla, att en ledamot, som bättre än jag har studerat sig in i de, denna fråga tillhörande handlingar, måtte meddela mig uplysning, om hvad som blir resultatet af K. M:s Propos., om småpannorna förblifva i sitt nuvarande tillstånd eller ej.
— — — I sådant läll ber jag att få förklara, att, ehuru jag fullkomligt medger företrädet af K. M:s Propos. i afseende å tiden, så har dock Utsk:ts förslag, i afseende å principen att minska de smärre brännerierna, ett oeftergifligt företräde, och på den grund röstar jag för bifall till Utsk:ts Betänkande.
Då jag begärde ordet, var det egentli gen för att rätta ett misstag, som Hr Hjärne, enligt min uppfattning, gjort sig skyldig till.
Han sade nemi., att det låg en uttrycklig tendens i Utsk:ts Betänk, att vilja gynna de smärre brännerierna.
Man har visserligen uttryckt den mening, att man ej helt och hållet ville förbjuda dess tillvaro, och då en sådan åsigt äfven står i öfverensstämmelse med hvad K. M:ts Nåd.
Propos. i 410 Ilen 26 Mars e. m. detta hänseende åsyftar, så anser jag det ytterligare vara ett skäl för mitt yrkande å bifall till Utskits Betänkande.
Man liar talat om den stora skilnaden mellan de af K.
M:t föreslagna 7 månaderne oell de af Utsk:t föreslagna 5.
I sjelfva verket blir det ej större skilnad än mellan 5 oell 6.
Tj hade Utsk:t ej upställt terminerna från den 15 i ena månaden till den 15 i den andra, utan räknat från den 15 Oktober till d. 15 April, hade Utskit äfven fått 6 månader.
Nu har Utsk.-t, blott uteslutit ur beräkningen den månad, under hvilken julhögtiden inträffar, då i alla fall all bränning är förbjuden.
Denna anmärkning är således ej så särdeles vigtig, då skilnaden ej utgör mer än en månad.
Raabs yttrande beträffar, att man yrkar bifall å Utskits Betänk, i förhoppning att alla Stånden skulle bifalla det i detsamma framstälda jemkningsförslag, så får jag fästa den värde Frih:ns upmärksamhet derpå, att detta motiv har så mycket mindre kunnat ligga till grund för Utskottsledamöternas yrkanden, som h varenda ledamot af BondeSt:t inom Utsk:t reserverade sig mot Utskrts beslut och ville icke heller, i fäll man får döma efter deras yttranden inom Utsk:t, godkänna den Kongl. Propos:n.
De ville återgå till hvad bränvinslagstiftningen var 1825, de ville till och med göra skilnad i beskattningen mellan större och mindre bränneriet-.
Då man såg, att så stor åtskilnad i åsigterna gjorde sig gällande, måste man söka åvägabringa ett jemkningsförsök, och det är med erfarenhet om de olika tänkesätten inom Stånden, som jag anser R. o. Ad. gjorde klokast i att antaga Utsk:ts i detta hänseende gjorda hemställan.
Sedan nu 3:dje punkten äfven blifvit föredragen, anhåller jag att i detta hänseende få redogöra för Utsk:ts motiver.
Af de till Utsk:ts Betänk, fogade reservationer finner man, att förslager i alla möjliga sylten blifvit väckta, såsom att återgå till det gamla bränvinsbränningssystemet, att nedsätta skatten till 25 öre kannan, o. fl. a.