Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Carl den XI:te ville gifva Krigaren under fredstid en nyttig, naturlig, husfaderlig, med ett ord, i alia afseenden medborgerlig sysselsättning, som han jemte tjenstgöringen väl kunde medhinna, och han gaf honom derföre ett måttligt jordbruk och en bostad.
I stället för att efter tidens fordringar beqvämliggöra och bebygga dessa boställen, har, man undantagande afkomsten, rent af tagit dem ifrån de yngre Olfxcerarne, och vill nu sträcka dessa åtgärder än längre, utan att gifva desse Mili taiver någon annan sysselsättning i stället.
Och huru ofta hafva vi icke sett sysslolösheten martera dessa unga män, hört dem sjelfve klaga deröfver, att de icke hafva något i verkligheten att under fredstid uträtta, och att de äro hindrade af tjensten alt företaga sig något nyttigt, som fäster dem vid det ena eller andra.
De måste såsom värfvade inqvartera sig för Expeditions förande, än på ett ställe, än på annat, emellan det de förnöta sin tid på landsvägarne, i Släderne och, med sin lilla 236 Den 4 December f. m. förmögenhet, förspilla en ädel kraft, hvilken de brunnit, af begär, att på ett bättre sätt få använda.
Den sorn har någon känsla för sine Mililaire-Samhällsbröder, han mäste med mig beklaga detta förhållande.
Icke afser den nya löneregleringen att hjelpa detta, tvärtom den förvärrar det i samma mon, som man indrager Boställen och tillskapar contanla löner, hvilkas vansklighet jag redan omtalat.
Lönejemkningen kunde ju ske med att den, sorn hårde ett bättre Boställe, betalte en viss spannmåls-skatt till den, som hade ett sämre.
Jag vet att en tid varit, då man ansett det vara under en Officerares värdighet att befatta sig med landtliga yrken, men det ytliga lefnadssältet, hvartill mår hända hans bländande klädnad lockat honom, har hämnat sig, samt ofta, och nog allmänt, sänkt honom, fastän han endast haft sig ensam att försörja, i fattigdom och beroende under de fleste af dem, hvilkas yrke han, eller rättare den lättsinniga tiden, föraktat.
Bedrager jag mig i hoppet, att en annan tid gryr, åtminstone i något liknande den, då Romaren, som deltagit i sitt stolta Rikes styrande, ej föragtade att, sedan detta hans åliggande var slut, styra plogen?
Drn 4 December f. m. 237 Jag vågar alt nu, liksom vid sista Riksdag, yrka hvad här inom delta lius på en röst när hade blifvit bifallit, att, i stället för den nu föreslagna ytterligare omhvälfningen i boställsväsendet, en underdånig önskan till Kongl. Majit framställes om Boställenas åteflemnande, att disponeras af sine rättmätige Innehafvare, och att för öfrigt Kongl. Majit täckes draga Nådig vård och omtanka derför, att desse Boställen blifva så bebygde, att, efter tidens fordringar, de kunna tjena till bostad åt Innehafvare)); och fordras bär före några anslag att fullborda och bibehålla det gamla, till sin idee storsinta, ännu oförbättrade Indelningsverket, så vilja vi visserligen så bereda, att erforderliga medel dertill ej må saknas.
Fåfängt må man invända , att del landtliga lefnadssättet, på det hela taget, strider emöt villkoren för en god Militairuppfostran.
Tvärtom det härdar till duglighet i medborgsmannalifvet, och den som duger till ett, han duger ock oftast till ett annat, under det att den kraft, sorn på intet får verka, fräter sig sjelf.
Visserligen bär, under läsningen afhvad Kongl. Majits Nådiga Proposition angående Militair- och Försvars-väsendet innehåller, åtskilligt förefallit mig anmärkningsvärdt, såsom att för Armeens löne-reglering, hvar - a38 Den 4 December f. m. om fråga upptagils, ej skulle erfordras öfver 98,000
R:dr, oell derefter flere
Militairregleringar i sammanhang dermed förekomma, så alt dock å 3:dje
Hufvudtitelns årliga utgifter elt ökadt anslag af 185,877 R:dr uppkommer; att löne-spannmålen är upptagen att utgå med 6
R:dr i stället för 7 R:dr, med flere detailfrågor; men saknad af sjelfva det detaillerade Förslaget hindrar mig att häruti vidare ingå.
Å Lifmunderingen för Indelta Infanteriet har kommit Kongl. Maj:t och Kronan tillgodo omkring 24,000 R:dr, hvadan Rotehållarne eller, sorni längden blir detsamma, deras Soldater en motsvarande behållning torde vara besparad.
Beräknade summan till fouragering vid värfvade Cavalleriet har varit så otillräcklig, att utöfver hvad dertill å stat varit anslaget sedan 1824, åtgått 132,352 R:dr, hvilken brist äfven som framdeles blifvande deficit föreslås böra utgå af Öfverskotts-medlen, mot ersättning till RiksgäldsContoiret af framdeles blifvande behållning på det (redan otillräckligt) anslagna, när bättre foderår inträffa; men det synes af denna uppställning icke vara särdeles ersättning att påräkna; bättre vore sålunda alt komma till något bestämdt.
Hvad under 4:de Hufvudtiteln förekommer, att Biskopens på Gottland indel - D e n 4 December f. m. te lön skall ingå till Staten, oell i dess ställe utföras förslagsvis på Stat, så strider detta emot de principer, jag vågat yttra, såsom dessutom ökande Statens besvär med Uppbörds- och Afyltrings-bestyret.
Det å 5:te Hufvudtiteln ökade anslaget för de sköna Konsterne synes visserligen, under en Landets stigande välmåga, icke för högt, då ej eller sådant å 6:te Hufvudtiteln för milda Stiftelser, hvartill äfven det under den y:de kan anses höra, synts erfordras.
De under 8:de Hufvudtiteln såsom erforderlige ansedde anslag för Slottets reparationer och publique byggnader, hafva ej kunnat med nu saknade Reparationseller Byggnads-förslag jemföras.
Förmodeligen ingå dessa Förslag till StatsUtskottet directe.
Om Rikets Ständers begäran sista Riksdag af detaillerade förslug i dessa ämnen behöfs icke erinras.
Å g:de
Hufvudtiteln är endast föreslagen tillökning för AfvittringsVerkets fortskyndande, och Hvad den mule för Sjöförsvaret angår, så sammanhänger frågan om anslag härtill med en försvarsplan i det hela, hvarom för oss, men troligen icke för StatsUtskottet kunskap saknas.
Tankar i dessa ämnen 1^0 Den 4 December f. ra. äro dessutom pä väg att till StatsUtskottets begrundande remitteras, och något yttrande i slike frågor kan, minst af mig, vågas.
Flere, med de redan anmärkte, likartade frågor har jag förbigått, emedan en princip, en gång utsagd, ligger till grund Bir pröfningen dem alla.
Dock torde det tillåtas mig, att i allmänhet och innan jag ännu lemnar de ämnen, som Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition omfattar, och hvilka så lifligen intressera mig, yttra den öfvertygelse, att under det mycket påtänkes och göres för uppfostringen, mycket för Lagstiftningen, göres allt för litet för att till verksamt lif sammanbinda dessa båda de yttersta delarne af en god och tillbörlig omsorg för det helas bestånd och förädling.
Huru som, och hvarest än, han träder ut den unge Medborgaren på samhällets bana, så afleda mötande omständigheter från att tro på allvaret afde läror, som honom under uppfostringsåren blifvit bibringade.
Träder han ut som Lärare (jag har nyligen haft tillfälle att afhandla denna fråga}, så är ej sällan det första villkor, som honom afförd ras för erhållande af befordran, ett edbrott: — Skall han blifva Domare, så frågas honom stundom, hvad han kan gifva - Ben 4 December f. m. va 1 arrende för Domsagan, fruklgifvande i den mon, sorn hon på ena eller andra sältet skötes:
— Skall han blifva Krigare, så fordras, som jag nyss visat, overksamhet, under det att glittret på kläderna skall förleda lill inbillning om egen förträfflighet:
— Skall han tjena verkställande makten, vi hafva redan sett äfven det, så är hans enda förkofran materiel vinning: — Skall lian blifva ingenting, annat än simpel Medborgare, hvad skall han tro, hvilka högre cfterdömen, hvilken föresyn har lian att följa.
Det onda i verlden finnes öfver allt; det bör motarbetas, men det sker icke derigenom, att man blott omhvälfver den ena Inrättningen, den ena Lagen efter den andra, och ofta icke ser, att en sak slått rätt, förr än då man vändt den upp och ned.
Det fordras ett visst högre mål, dit allt bör syfta och derunder vi till visshet måste ordna alla våra förbättrings-förslag.
Förbises det, så blifva de motsatsen.
I afseende på den tilltagande omåttlig» bränvins-consumtion gifver Kongl. Maj:t oss anledning att hoppas en Nådig Proposition om medel att den hämma, under det alt med samma ökade inkomster för Staten kunna förmodas tillvägabiingas.
Bland de mån2 H. 16
Den 4 De c emhei1 f. in. ga Förslag, som emedlertid af cnslulde, äfven inom detta rum, redan i frågan blifvit framställde, torde det tillåtas mig att för den hänlelse, att ej något bättre kan finnas, föreslå, att bran vinsbränningen, för hvilken näring ty värr mångå kostsamma anstalter redan blifvit gjorde, får med oförändrade redskap och pannerymder, för dem som önska bibehålla desamma, utöfvas inskränkt blott till en månad om hösten och två månader om våren.
Herr Boys Johan Fredrik* anförde •skriftligen-:
Man har uti de Norra Provincerne redan länge varit af den öfvertygelse, att ju oftare och lättare man kunde sätta sig uti communication med Stockholm, desto fördelagtigare skulle icke allenast vår handel blifva., utan ock våra näringar derigenom vinna en betydlig uppmuntran och förkofran.
För några år sedan hav man derföre, utgående från denna princip, till och med sökt, att uti enskild väg åstadkomma en Ångbåts-färd långs Rikets Östra kust, mea beklagligen har detta privata företag icke hunnit det mål, som dermed varit åsyftadt; tvärtom visade sig, att ali ansträngning till befrämjande af otnnämde Provincers handelsrörelse uti denna väg är förgäfves, utan mellankomst af Rikets Ständer.
Den 4 December f. m. 243 En Ångbåts-communication längs Bottniska hafskusten skall nödvändigt medföra fördelagliga resultater.
Äfven uti militäriskt hänseende äro Ångbåtar af största interesse, emedan de alltid utgöra en del af styrkan vid operationers utförande.
Dessutom förtjenar den synnerliga lättnad, hvarmed den ena längs hela hafskusten kan sätta sig uti communication med den andra, ett särskilt afseende.
Om ett Ångfartyg skulle afgå från Stockholm och åstadkomma det merkantila samt economiska gagn, som med det intenderade Fartyget åsyftas, torde roan böra laga för afgjordt, att det skall besöka Städerne Gefle, Söderhamn, Hudiksvall, Sundsvall, Hernösand och Umeå, samt må hända äfven Piteå, hvarefter Ångbåten åter skulle retournera till Stockholm samt årligen, så länge årstiden det tillåter, fortgå.
Denna färd bestämmer också Fartygets storlek.
Enligt sakkunniges uppgift kan detsamma icke vara bygdt på mindre än 100 fots köl, samt g fots djupgående.
Storleken åter erfordrar arne Ångmachiner, hvardera om 3o Hästars kraft.
Då afseende bör göras på mängden af sådane varors medförande, som intaga litet utrymme, och större plats således för dem hör afses, kunna de uppgifne dimensionerne icke tillåta beqväma lägenheter, försedde Den 4 December f. ro. med sine ordentlige sängställen uti dertill apterade Salonger för Jiera än 2.4 passagerare; men för sådane personer, soin icke behöfva vara under däck, skulle kommafilt finnas ganska betydlig plats.
Den provisionella calcul, som häröfver blifvit uppgjord, upplager en Summa af 60,000 R:dr Banco.
Ändamålet vinnes ej annorlunda, än att Rikets Ständer tillåta det blifvande Bolaget, att på 10 års tid låna utaf Staten en Samma af 3o,ooo R:dr Banco mot li e procents årlig ränta.
Örn denna Summa blifver beviljad, går man genast i författning om bildande af Bolag, hvilket ställer nöjagtig säkerhet för Låne-Summan, äfvensom för verkställigheten.
Bland alla Städer längs Sveriges Nordligt Östra kust., äger Gefle ostridigt den största trafuque och den betydligaste förmögenhet.
Böjelse och tänkesätt äro gynsarnrae för planen.
Commerce-Rådet Elfbrink, hvilken derstädes tillvunnit sig ett allmänt och oinskränkt förtroende, hoppas man blifver Ordförande uti den blifvande
Directionen, samt ledare af företaget.
Beräkningen härvid är till en början mindre rigtad på vinst, än på den nytta Den 4 £>«cernber f. in. 245 och det gagn Stuten, och i synnerhet Slutens Norra Provincer, deraf torde komma att draga.
Vördsamt anhåller jag, att Rikets Ständer omfatta detta project, hvilket, sedan Ångbåls-farten emellan Bergen och Trondhjem snart torde inrättas, äfven ståa' i samband, så väl med arrengemcnteine öfver Ångbåls-färderne i Norrige, som med. de, hvilka uti Sverige äro etablerade, och hvarunder vägen emellan Levanger och Jämtland icke blir af minsta, betydenhet.
Grefve Sparre, Erik:
Boy vidrört ett ämne, som så nära rörer flere vigtige förhållanden inom det mig Nådigst anförtrodda
Län, anser jag min röst äfven påkallad för att lämna några facla lill upplysning i saken.
Jag bör då nämna, att den skjutsningsskyldighet för Kongl. Majtts och Kronans räkning, som skulle insparas, om transporter af Båtsmän, Bevärings- och Beklädnadspersedlar, stämpladt Papper och framför allt Salpeter, skulle kunna verkställas genom Ångfartyg, eller af dem i släptåg förde Transport-fartyg, är så betydlig, att det allmännas verkliga vinst, genom denna anstalt, skulle under de år, för hvilka Lånet af den värde Talaren yrkats, öfverväga hela Lånets Capital-belopp.
Jag får i delta afseende blott nämna, att endast för Salpeter-transporterne, hvilka årligen tilltaga , begagnades sistlidne vinter inom Gefleborgs
Län omkring 5ooo hästar» a 46
Den 4 December f. in. celi att den skjutsande Allmogen, hvaraf en del har sitt hemvist inom aflägsna delar i Länet, derföre mäst färdas 16, 18, ja till och med 20 mil.
Uppoffringen af den mängd öke- och karle-dagsverken, som åtgå blott för denna enda artikel, är af den betydenhet, att jag tror de Skjutsningsskyldige gerna skulle underkasta sig ett bidrag, som kunde lätta detta deras åliggande, och sålunda lemna ytterligare garantie för återbetalningen af Lånet.
Jag kan således icke annat, än helt och hållet instämma ined den värde Motionären.
Jag får vördsamt anhålla, att Herr Boys Motion Blir remitterad till Bevillnings-Utskottet.
Anledningen är den, att jag hoppas att detta Utskotts uppmärksamhet derigenom skall ytterligare fästas vid vigten deraf, att gifva vårt Land den oafbrutna communication för paketer och personer, som, ibland alla Europeiska länder, Sverige, Ottomaniska Porten, Spanien och Portugal för det närvarande ensamt sakna.
Herr af Billbergh Johan Petter j uppläste följande:
Den verksamhetsplats Höglofl.
Ridderskapets och Adelns förtroende anvisat mig Pen 4 December f. ni. under detta Riksmöte, förbinder mig lill all skyldig omtanka, att i min ringa mon bidraga till det allmännas bästa.
Det första försök att i egenskap af Riksdagsman gagna, som jag nu har äran framlägga, önskar jag måtte med välbehag emottagas och med mildt omdöme behandlas.
Mili afsigt härmed, alt befrämja allmänt väl, är lika ren, sorn mitt nit att befordra ämnets vidare utveckling, i fali af bifall till Motionen, är allvarligt.
Redan är så mycket tryckt, skrifvet och ordadt emot den fria bränvinsbränningsrättigheten och om de deraf förmente missbruk, att ett upprepande häraf må, minst sagdt, anses öfverflödigt.
Somlige anse denna rättighet gagnelig för Landet, under det alt andra påstå den samma skadelig både moraliskt och ekonomiskt afseende; somlige vilja utesluta Städerna ifrån denna rättighet; somlige vilja uldömma de sammansatte eller så kallade Pistoiiska verken, under det att andra anse det onaturligt, att förbjuda begagnandet af en inrättning, som, med mindre kostnad af vedbrand och dagsverken, producerar en större afkastning, än de gamla bränvinspannorne; somlige vilja sätta yxan till roten -och förbjuda allt bruk af bränvin, hvaraf bränvinsbränningens upphörande skulle blifva en följd, då andra deremot tro sig genom en dryg beskattning vinna nära samma ändamål.
Min enskilt» 348 Den 4 December f. m. öfvertygelse i detta fall är, alt denna, lika med alla andra medborgerliga rättigheter, hör vara fri att begagnas, med hvilken redskap som hälst, af hvar och en, som vill underkasta sig de dermed förenade förbindelser till Staten och det allmänna; att bran vinsbränningen, i och för sig sjelf betragtad såsom Näringsgren, är nyttig för Landet, så vida den lämnar de lättaste medel för utvidgade
Ladugårdar och eonsumerar genom förvandling öfverllödet af Spannemål och Potatoes, utom hvilken consumlion dessa sednare artiklar skalle falla till ett så lågt pris, att
Landet snart skulle komma i behof af att införskrifva Spannemål, då det icke mera lönade sig alt bruka odlad jord och således ännu mindre att bearbeta ouppodlad mark; att missbruket i consumlionen af bränvinet till en del härrör af varans ringa värde, men att correctivet häremot hufvudsakligen bör sökas uti Folkets förbättrade moraliska bildning; och att dessa förhållanden, genom ett klokt användande, lämna ett det mest ypperliga tillfälle att öppna en inkomstkälla för Staten, hvarigenom den tryckande Bevillningen, åtminstone för Landets Innevånare, småningom må kunna alldeles upphöra, utan att återföra bränvinsbränningen lill ett monopolium, vare sig för Kronan, eller vissa enskilda Corporationer, hvilket vore lika orättvist, som stridande emot tidens anda.
För vinnandet af dessa fördelar fordras, alt villkoret för rättigheten att tillverka bränvin blir sådant, att det är lätt och tillgängligt för alla, både på Landet och i Staden, samt leder till det nyttiga ändamålet, Ladugårdarnes utvidgande, och att afgiften erlägges, icke efter bränvinspannans kannerymd, utan i nion af tillverkningsqvantiteten.
Tillämpningen af dessa hufvudgrunder bär jag förslagsvis uppfattat uti följande allmänna framställningar.
Såsom grund för rättigheten att idka bränvinsbrännings-näringen, skulle jag vilja antaga Ladugårdens storlek, så att den Egendom på Landet eller Tomt i Staden, på hvilken minst fem Nöt-kreatur födas hela året om, må berättiga ägaren, alt sjelf eller genom Arrendator begagna en brånvinspanna af högst 20 kannors rymd.
10 nötkreatur sålunda födas, får en Panna af högst . . . 3o K:r i5 d:o d:o 4o — 20 d:o d:o 5o — 2Ö d:o d:o 60 —■ 3o d:o d:o 70 — 4o d:o d:o 80 — 5o d:o d:o 9° — öfver hvilket kanntal någon brännvinspanna icke torde böra få begagnas.
1 a5o Den 4 December f. m.
Ehvad denna eller annan grund för bränvinsbrännings-rältigheten autages, hlir det ensamt rätt vist, att afgiften till Staten för begagnandet af samma rättighet erlägges i förhållande lill den större eller mindre tillverknings-qvantiteten, och icke efter pannerymden, hvarigenom det blir för det allmänna likgiltigt, hvilket slag af bi änneriredskap som hvar och en lill bränvinsbränning berättigad finnér för sig förmonligast att begagna.
Sålunda föreslås såsom grund för den blifvande bränvinsbrännings-skalten: 1:0
Att hvar och en, som vid Mantalskrifningen anmäler sig till begagnandet af en bränvinspanna, hvars kannerymd då bör uppgifvas, skall erlägga fyra skillingar för hvarje med samma panna tillverkad kanna bränvin, efter 6 graders styrka, sedan husbehofs-bränvinsbränningsq vantite ten först afgiftsfritt blifvit tillverkad, hvilken bestämmes till 20 kannor för hvarje mantalskrifven person, som finnes uppförd på dens debetsedel, hvilken anmält sig till brän vinsbränning. 2:0
Tili lättnad för denna afgifts utgörande och för att den, både af säljare och köpare, alltid må blifva betragtad såsom en varan åtföljande skatt, bör den erläggas sista dagen i hvarje vecka för hvad under den näst föregående blifvit tillverkadt.
Den 4 December f. ra. 25 t 3:o Uti hvarje Socken och hvarje Stad, inom hvilken en eller flere begagna bränvinsbrännings-rättigheten, utses en eller tvänne bofaste och vederhäflige
Män, i tnon af localens vidsträcklhet, som, emot erhållande af fem procent af uppbörden för möda och besvär, emottaga och redovisa medlen. 4:o Till den utsedda Uppbördsmannen afleinnar hvarje bränvinsbrännare sista dagen i hvarje vecka, ej mindre en skriftelig uppgift p>å det kannetal bränvin, som under den näst föregående veckan blifvit tillverkadt, än den derefter belöpande afgiften. 5:o
Då upptäckas och bevisas skulle, ätt mindre qvantitet uppgifves, än verkeligen tillverkadt blifvit, bör tillverkaren för hvad sålunda förtegadt blifvit erlägga 8 skillingar för hvarje kanna, angifvarens ensak. 6:o Sista Söndagen i hvarje månad tippläsas bränvinsbrännarnes uppgifter i allmän Sockenstämma, då livar och en äger dervid göra den anmärkning, hvartill han finnér sig befogad. 7:0 Erlägges icke vecko-afgiften och anmäler Uppbördsmannen, all någon underlåtit sådan afgift på bestämd dag erlägga, då kändt är, att bränvins-bränning egt runi, Den 4 December f. m. sk a 11 det åligga närmaste Kronobetjent, att hos den restskyldige genast utmäta och försälja så stort qvantum af det tillverkade bränvinet, som svarar emot den obetalte afgiften, och, om bränvin skulle saknas, alfe utmäta och försälja annan lös egendom; hörandes de sålunda utmätte medlen alltid aflemnas till vederbörande Uppbördsman, 8:0 Uppbördsmännen skola, inom den 8:de i hvarje månad, till vederbörande Kronofogde aflemna deras redogörelser för näst föregående månadens uppbörd.
Skulls ingen uppbörd under någon månad hafva ägt rum, bör sådant inom samma tid anmälas. 9:0 Sorn den sannolika följden af denna beskattningsgrund skulle blifva, att ea vida större Stats-inkomst al denna källa inflyter, än hittills påräknadt varit, så påkallas det, ej mindre af billigheten, än af intresset, att vinna den möjligen allmännaste Controll på bränvinsbrännings uppgifternas lig tig-het, att hvarje skattskyldig njuter en motsvarande lindring uti den directa Bevillningen.
Sålunda torde böra stadgas, att sedan beloppet af denna bränvins-skatt, efter första årets slut, är kändt, skall hälften deraf på sådant sätt komma hvarje skattskyldig till godo, att, i händelse samina hälft skulle utgöra jämna 10, 20 eller flere procent af Länets Bevillnings - Den 4 December f. m. summa, borde lika många procent afskrifvas på hvarje Individs debetsedel; och om så skulle befinnas, att den behållne hälften ändock utgjorde större summa än påräknadt är, så kunde del bero af Kong], Majit att förordna om en större afskrifning, i moa af Bränvins-ufgiftens ökande. 10:0
Mera för att gynna den moraliska syftningen, som påkallar ett högt minntpris, såsom ledande till minskning uti det öflverflödiga och skadeliga bruket af bränvin, än för behof af ökad statsinkomst, blir nödigt, att en särskild Taxation på Krog- och Källar-rörelsen stadgas. tito
Den nu föreslagne drygare tillverknings-beskattningen gör det till en nödvändighet, att skydda hvar och en ort ifrån ett intrång uti denna näring af andra orters innevånare.
Då denna vara skall forslas längre landväg, utgör sjelfva transportkostnaden, och den dermed förenade vådan af kärilens söndergång och varans leccage, en skälig motvigt, som deremot till ringa del existerar, då bränvinet transporteras sjövägen ifrån en ort till en annan.
På denna grund torde det icke vara obilligt eller olämpeligt, att meddela det stadgande, att vid förpassningstagande på bränvin, som i saltsjön transporteras ifrån en stad eller ort till annan stad eller ort, 254 Den 4 December f. ro. bortom närmaste
Stad, skall afsändaren erlägga en tullafgift efter fyra skilling för hvarje kanna.
Det reglementariska för tillämpningen häraf är lätt författad t, sedan desse grunder blifvit pröfvade och antagne, men hvarförinnan man ansett äudamåls-löst att ingå uti denna detail.
Då man för det närvarande saknar all statistisk upplysning om det qvantum bränvin, som årligen tillverkas i Riket, blir det icke möjligt, att beräkna beloppet af den nu föreslagne tillverkuings-afgiften; mea antagom, att produclionen utgör 24 millioner kannor, sedan husbehofs-qvantiteterna blifvit afräknade, så skulle detta belopp gifva en Statsinkomst af 1 millioner Riksdaler, hvaraf sig visar, att mer än halfva Bevillningen kunde efterskänkas: och då denna bränvins-skatt egenteligen drabbar dem, sorn förtära varan, samt priset på hvarje sup härigenom icke höjes mer, än med ungefärligen 1 r:st B:co, hvilken förhöjning ofta flerdubbelt tillkommer endast af tillfälliga orsaker, så blir det uppenbart, att i samma mon, som afgiften utgår af hvarje Individ till detta ringa belopp samt i förhållande till hvars och ens förmåga och böjelse att tillfredsställa sin njutning af denna dryck, i lika mon drabbar afgiften jemnare den verkliga förmögen - Den 4 December f, ni.
a 55 heten eller den obetänksamma slösaren, än någon annan beskattning.