Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Majit, icke täcktes år i82Ö följa samma method, sorn Riksdagen förut, nemligen att afgifva contraproposition i de delar, hvari Han fann sig icke kunna antaga Ridderskapets och Adelns förslag.
Jag önskar derföre bifall till Friherre Cederströms förslag, med Iderr vört Hartmansdorffs modification; Herr Hjerta:
Jag skulle tro, att om den siste Talaren närmare betraktar saken, skall han finna flere skäl, hvarföre Friherre Cederströms förslag icke bör antagas.
För det första anser jag ötjeuligt, att ett enskildt Stånd i en representation, som utgöres af fyra i öfverlemnar till Konungen någon skags propositionsrätt, som icke är stadgad för alla fyra Stånden.
Grundlagen vidkäntier icke någon annan samverkan emellan Konungen och representationen, än den, som är enahanda för alla fyra Stånden.
Det är ett serskildt fall, att i RiddarhusOrdningen finues inryckt, att den skall underställas Konungens sanctiom Härmed kan icke menas detsamma, som med ett af Ständerna gifvet lagförslag, utan hufvudändamålet måtte väl vara, att den skali 8o Den 10 Augusti e. m. af Konungen promulgeras.
Hvad representationsstadgan beträffar, finner jag visserligen nied den siste Talaren, att Konungen år 1818 gifvit ett motförslag till ändring i RiddarhusOrdningen, och jag har icke bestridt hans rätt dertill, om han så för godt finner; men jag har blott sagt, att det är icke från Ridderskapet och Adeln man skulle begära en sådan sak.
Jag vill således visst icke förbjuda Konungens Ministrar, om de anse sig kunna underteckna en sådan proposition till ett enskildt RiksStånd, ehuru jag icke anser det i sin ordning.
Men jag motsätter mig, att detta RiksStånd liksom inbjuder
Konungen till inblandning i sina egna angelägenheter.
Herr Tham åter har sökt framställa, såsom något mycket konstigt, om Konungen skulle svara, att han icke kunde sanctionera RiddarhusÖrdningen, och skulle vilja föreslå något nytt stadgande.
Detta är likväl icke så konstigt, som man framstält det, emedan det finnes en säker utväg, som är att lägga hela svaret till handlingarna, då det blir ingenting af alltsammans; men så blir det icke, om Ståndet går in till Konungen, och inbjuder Honom, att, om Han finner för godt, göra oss en proposition; och det är detta, jag sökt motverka.
Då jag
Icke finnér någon af dem, som talat för Friherre Ceder slröms - Den i o Augusti e. m. 81 ströms förslag, hafva vederlagt det inkast jag förra gängen framstälde; nödgas jag anhålla, att få återupprepa det.
Jag sökte utveckla skilnaden emellan åliggandet att såsom skyddsmagi med sitt veto vaka öfver lagstiftningen, och alt hafva en positiv rätt, att göra proposition, hvilket innefattar en activ lagstiftningsrätt.
En sådan har Konungen, i fråga om hvad civil- eller criminal-lag som helst, samt rörande Grundlagarne; men dessa omtala icke, att han äger något initiatif, det vill säga någon del i lagstiftningen, i hvad rörer enskildta Ståndsordningar.
Hans makt i detta afseende är negatif, det vill säga att förekomma, att icke något beslut af Stånden träder Grundlagarna för nära.
Att förvexla nyssnämde håda rättigheter, anser jag, om icke skadligt eller vådligt, åtminstone högst oformligt, och jag bryr mig derföre icke om att uppägga min imagination för att utfinna de händelser, som skulle följa, om jag antog motsatsen.
Jag har intet stort att svara på deras skäl, som påstått, att man skulle så gå tillväga, för att snart komma tilL slut; ty om det kan antagas för ett tjenligt motif, så tyckes det vara häst, att öfverlemna alltsammans till Konungens omedelbara bedömande, ty då komme man otvifvelaktig! säkrast lill slut dermed.
Detta är således ett argument, som är förskräckligt lätt på vågskålen, och hvarpå jag icke 37 H. 6 82 Den io Augusti e. m. vidare anser mig böra ingå i svaromål.
Ilvad för öfrigt de förespeglade farorna beträffar, ser jag inga vådor deraf, om Konungen motiverar ett afslag derhän, att skrifvelsen derom kan, om man så vill, anses innefatta en ny proposition.
Men att Ridderskapet och Adeln opåkalladt och expressis verbis skulle erbjuda och öfverlemna en propositionsrätt, som icke förut finnes, det anser jag för en obehörig och högst oformlig innovation.
Då för öfrigt ingen af Styrelsens Ledamöter yttrat sig öfver ämnet, men Herr IlofCancelleren är närvarande, kan jag icke underlåta uppmana honom att säga sin mening, hälst det torde åligga honom att vaka öfver, att icke något formstridigt beslut fattas, i fråga om Kongl. Maj:ts prerogativer.
Grefve SpenSj Carl Gustaf:
Jag hemställer, om det icke är bäst, att, så vidt möjligt är, begagna samma ord, som äro nyttjade i 87 §.
RegeringsFormen, hvilken omtalar den sanction, som Konungen lerrinar å ändringar uti Civil- och Criminallag.
I anledning häraf får jag föreslå följande redaction:
Besluter Ridderskapet och Adeln någon ändring i RiddarhusOrdningen} öfver lemnäs samma beslut genom LandtMarskalken till Konungen med anhållan att antingen i sin helhet godkänna förslagetj eller meddela Ridderskapet och Adeln sina skäl att sådant vägra.
Godkänner Konun - D(>n 10 Augusti e. m. 83 gen beslutet bilf v er det gällande straxt efter Riksdagens slut.
Vägrar åter Konungen bifall dertillj äge Ridderskapet och Adeln rättighet o. s. v. Jag tror, att om man nyttjar dessa ur 87 §. lånade ord, undviker man oformligheten så väl af en egentlig Konungens Proposition i Ståndens enskildta ekonomica, sorn äfven af flere på hvarandra följande underdåniga förslag vid samma Riksdag, hvilka efter h varandra blefvo föremål för vägrad sanctton; icke derföre alt Ridderskapet och Adeln och Konungen voro af olika tankar, utan blott emedan Ridderskapet och Adeln icke fick tillfälle, att veta Konungens tanka.
I stället alt ingå i ett utförligt besvarande af en värd Talares anmärkningar, får jag blott, i anledning af hans betänklighet, alt till Konungen öfverlemna den rättighet, att göra contraproposition, nu påminna, att då ConstitutionsUtskoltet vid denna Riksdag gillade den styckevis gjorda sanctionen af RiddarlnisOrdningen, skedde det på den grund, alt Utskottet ansåg bemälte StåndsOrdning hvarken vara Grundlag eller annan lag, utan ett reglementariskt stadgande, med förklarande, att en verklig lag icke hade kunnat så behandlas.
De, som icke funno sig belåtne med det öde, som RiddarhusOrdningen då hade, böra derföre nu med 37 H. G* 84 Den 10-Augusti e, m. välbehag omfatta delta tillfälle, att få den satt i bredd med allmän Civii-lag, i afseende på formen för dess stiftande.
Jag utber mig få underställa Ridderskapet och Adeln ett förslag till redaction, så lydande:
Skul le Konungen icke för godt finna, att förslaget i dess helhet gilla, utan förändringar eller tillägg i stället föreslå, äger Ridderskapet och Adeln, derest Ståndet icke Konungens Proposition antager, att nytt förslag till Konungen ingifva.
Sker intetdera, blifve den förra RiddarhusOrdningen oförändrad gällande.
Om detta förslag godkännes, tror jag, att meningarne i det närmaste skulle blifva förenade, oell ingen behöfva uppoffra något af sin.
För mili del kan jag icke instämma i Herr von Hartmansdorffs förslag, som är aldrig en bit bättre, än RiddarhusUtskoltets, och icke egentligen någon förändring deraf, ty Ridderskapet och Adeln har derigenom icke vunnit, hvad som åsyftats, nemligen att Konungen, om han icke antager förslaget i sin helhet, må, i anseende lill de §§. hvilka hindra antagandet, afgifva en contraproposition, som lernnar Ridderskapet och Adeln vägen öppen, alt å nyo öfverlägga om detta förslag, och en utväg att^slutligen få något helt antaget.
Derföre tror jag, att mitt Den ro Augusti e. m. 85 förslag är bättre, och hvad Herr von Harlmansdorffs slutliga tillägg beträffar, alt den förra RiddarhusOrdningen skall blifva gällande, om icke den nja antages, så anser jag det icke behölligt, emedan det tydligen förstås af sig sjelf.
Jag vill icke följa de värde Talarne på motsatta sidan i deras undersökning, om activa och negativa rättigheter, eller uppställa någon motsats af passiva och positiva.
Jag finner i Grundlagen, allenast rättigheter rätt och slätt.
Då RiddarhusOrdningen antager Israft och giltighet genom Konungens sanction, och sjelf stadgar, att Konungens biträde dertill fordras; så tror jag att det ålen rätt, som tillkommer Kongl. Maj:t, man må kalla den hur sorn helst.
Jag kan iche annat än finna, att denna rätt är högst nödvändig, så länge den stora skilnad existerar emellan vår Ståndsordning och de öfriga Ståndens, att i vår finnas intagna alla stadganden rörande Ridderskapets och Adelns representation.
I afseende på den nya redactionen af 41 §» får jag säga, alt jag icke instämmer med Friherre Cederström deruti, att Herr von Hartmansdorffs och Utskottets förslag äro lika.
Utskottet har icke medgifvit
Konungen någon rätt att framställa contraförslag, hvaremot sådant finnes tydeligen nttrVckt i Herr von Hartmansdorffs tillägg, som ger åt Konun - 86 Den 10 Augusti e. m. gen, likaså väl som åt Ridderskapet och Adeln, ett contrainitiatif.
Jag får derföre föreslå bifall till Herr von Hartmansdorffs förslag.
IIans Excellence Herr Grefven och Landt
Mar skalken gjorde proposition till bifall af det utaf RiddarhusUtskottet uppgjorde förslag till denna §.
Hvarefter Hans Excellence hemstälde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga Herr von Hartmansdorffs förslag till ifrågavarande §.
Herr Hjerta begärde votering.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och Landt
Mar skalken framstälde följande voteringsproposition:
Den, som godkänner det af RiddarhusUtskottet uppgjorde förslag till 21 §. i nya lliddarhusOrdningen, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, kommer 4* §■ i nya RiddarhusOrdningen att erhålla följande lydelse: - Den io Augusti e. ra. 87 Yäckes fråga in Pleno om ändring uti denna Riddarhusordning, bör en sådan altid remitteras till RiddarhusUtskottet, som med sitt Betänkande deröfver till Ridderskapet och Adeln inkommer.
Beslutar Ridderskapet och Adeln i anledning deraf någon ändring eller tilläggning uti RiddarliusOrdningen, öfverlemnas samma beslut till Konungens Nådiga stadfästelse, och bl i fver, derest det oförändradt gillas, genast efter slutad Riksdag gällande.
Skulle Konungen icke för godt finna, att förslaget i dess helhet gilla, utan förändringar eller tillägg i stället föreslå, äger Ridderskapet och Adeln, derest Ståndet icke Konungens Proposition antager, att nytt Förslag lill Konungen ingifva.
Yarder under påstående Riksdag, i den ordning 82 §.
RegeringsFormen föreskrifver, någon sådan ändring uti Grundlagarne antagen, som gör en derefter lämpad rättelse af RiddarhusOrdningen nödvändig, bör RiddarhusUtskottet sjelfmant till Ridderskapet och Adeln inkomma med förslag till dylik rättelse.
Vid den föreslagna Contraproposilionen får jag göra den anmärkning, all, på det alla möjliga händelser vid en vägrad sanction af ÖS Den 10 Augusti e. m.
RiddarhusOrdningen måtte föreses, den sista meningen i första Momentet bör lyda sålunda:
Sker intetdera, eller antager Ko nungen icke Ridderskapets och Adelns sednare förslag, blifve den förra Riddarhusordningen oförändrad gällande.
Jag hemställer, huruvida icke det tillägg borde göras, att RiddarhusUtskottets
Utlåtande bör inhämtas öfver den Contraproposition, Kongl. Maj:t tilläfventyrs kan afgifva.
För min del får jag underställa, om det af Grefve Spens föreslagna tillägg må anses behöfligt, emedan Ridderskapet och Adeln i alla fall kommer att discutera ämnet, och då har sig obetagit, att remittera frågan till RiddarhusUtskottet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken frågade, om Ridderskapet och Adeln biföll Herr Printzenskölds nyssberörde tillägg.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga det af Grefve Spens föreslagne tillägg.
Nej. Hans Excellence förnyade derpå den af Hans Excellence nyss framställde Voteringsproposition tillika med det af Herr Den io Augusti e. m. Printzensköld dervid gjorde tillägg, hvilken Voteringsproposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs.
Sedan 41» 42> 4^ och 44 §§• * därhusOrdningen blifvit uppläste, börjades Voteringen klockan half till 8 e. m.; och befunnos vid Voteringens slut, kl. half till 9 e. m. sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Vote ringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfal lit som följer:
Nej — 87.
I följd hvaraf, och sedan det öfver Voteringen serskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grejven och LandtMarskalken förklarade, att 41 §• i nya RiddarhusOrdningen således komme att erhålla den i Nej-propositionen upptagne lydelse, §. 42.
Sedan Kongl. Maj:t på Piks Salen åtskiljt Rikets Ständer och deni hemförlofvatj samt LandtMar skalken derefter på Riddarhuset af slutat Ridderskapets och Adelns sammankomster j ajlemnar LandtMar skalken
Staf ven till den efter Matrikeln äldste närvarande Ledamotenj hvilken med Sex Deputerade af Ridderskapet och Adeln genast uppträder till Kongl. Maj:tj för att Landt - Den io Augusti e. nr.
Mar skalks
Staf ven i underdånighet återlemna , och ma sedermera någon sammankomst för Ridderskapet och Adeln, den Riksdagen, ej ega rum.
Jag utber mig endast få göra den hemställan, om icke orden: i underdånighet kunde utgå, för att sätta detta stadgande i full öfverensstämmelse med RiksdagsOrdningens redaction.
Detta uttryck är visserligen i vehiklet på sitt ställe; men i sjelfva lagbudet torde det icke vara fullkomligt passande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposilion till bifall af denna §.
Ja nch Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga berörde §. med den af Herr Crusenstolpe dervid föreslagne förändring.
Ja och Nej. Hans Excellence förnyade båda dessa propositioner, men de blefvo åter med Ja och Nej besvarade.
Den anmärkning Herr Crusenstolpe nu framställt, har förut blifvil gjord vid en annan §., och då af Ståndet gillats.
Jag hemställer derföre, Den io Augusti e. m. 91 om man icke bör vara consequent ända till slut, och uthålla med samma princip.
Utan att lägga någon vigt på, om de ifrågavarande orden komma att qvarstå, eller icke, vill jag blott hafva äran upplysa, alt Utskottet troligen ditsatt dem i den mening, att denna anhållan icke kommer från Rikets Ständer gemensamt, utan från 6 personer af Ridderskapet och Adeln.
För öfrigt anser jag det fullkomligt för en bisak, hvilketdera kommer att ske.
Det är alldeles samma förhållande med dessa Deputerade, som med dem, hvilka Borgare- och BondeStånden uppsända till Konungen, för att begära Talmän. I a3 §.
Riksdagsordningen, som handlar derom, finnes likväl ej taladt om underdånighet.
Det är icke fråga om att brista i den vördnad Ridderskapet och Adeln är Konungen skyldig, utan endast, att lagbudet må redigeras såsom en lag bör vara.
När Ridderskapet och Adeln expedierar sin skrifvelse, med anhållan om stadfästelse på Riddarhus-Ordningen, då finner jag visserligen detta uttryck af underdånighet vara i sin ordning; men det är blott i sjelfva lagbudet jag anser det icke böra ega ruin.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förnyad pro - Den 10 Augusti e. m. position, blef ifrågavarande §. antagen, med den af Herr Crusenstolpe föreslagne förändring, eller att i stället för orden: ”för att LandtMarskalksStafven i underdånighet återlemna, ” borde införas följande: för att LandtMarskalksStafven återlemna.
Herr von Qvanten, Carl, hade inlemnat ett anförande, som upplästes så lydande:
Tankar om FörsvarsVerket och Arméens Organisation. i. §.
Hvilka är o de Nationer, på hvilka Skandinavien synnerligast bör fästa sin uppmärksamhet, vid frågan om ett ändamålsenligt uppstäldt
För sv ars sy sterne?
Denna fråga måste först besvaras och afgöras, såsom utgörande hufvudgrunden för systemet.
Visserligen är en krigsförklaring från hvad Nation som helst möjlig; men skall den ingifva någon fruktan, måste också den krigförklarande Nationen genom sitt naturliga läge vara i tillfälle att anfalla, och genom egna öfverlägsna krafter ega medel att med eftertryck utföra ett sådant anfall, hvarvid alltid mångfalldiga hinder och svårigheter uppstå, då större haf och vattendrag mola företaget.
Den to Augusti e. m. 93 Skandinaviens gränsor utgöras till f af vatten, och den återstående åttondedelen är genom sitt läge snart sagdt skyddad från hvarje fiendtligt anfall af den natur, att landets frihet och sjelfständighet derigenom kunde hotas.
Jag antager således: att Skandinavien endast från sjösidan kan med eftertryck anfallas, hvarföre också England och Ryssland äro de enda magter, på hvilkas krigsförklaring vi höra göra något afseende.
Preussen äger väl kuster gent emot våra, men ingen Flotta; Dannemark äger en obetydlig.
Båda dessa
Riken böra åtminstone dela samma politiska åsigter som Skandinavien, synnerligast
Dannemark, hvars politiska tillvaro ofelbart skulle upphöra med Skandinaviens sjelfständighet.
Hvad slutligen England och Ryssland angår, så tror jag mig finna i deras politiska förhållanden sig emellan en säker borgen för vår orubbliga sjelfständighet, genom det interesse England dervid måste fästa.
Min mening är derföre icke, att vi blindt höra förlita oss på ett sådant förhållande; ty England, denna Håfvens beherrskarinna, tillkännagifver redan under nuvarande Politiska hvälfningar, att dess omätliga penningetillgångar blifvit nog strängt anlitade under Napoleons långa och penninge-ödande krig.
Den åskådar passivt, tili Europas stora förundran, hvad som tilldrager sig i Portugal; likaså att Ryska Örnar ne äro färdiga att svinga sig Öfver Balkanska 94 Den io Augusti e. m.
Bergen, och troligen uppnå sitt mål, Bosphoren; ty ännu har England icke tagit activ del i kriget.
Ryssland kan för Europa liknas vid en Jette, på hvilken ödets magt tills dato bundit händerna, men hvilken en gång befriad skall krossa allt, utan motstånd.
I politiskt afseende är Skandinavien å ena sidan och Europeiska Turkiet å andra, de magter, som nu förlama dessa händer, hvarföre också dessa Staters oberoende af Ryssland, och framför allt Skandinaviens, är med Englands och Europas intresse så nära förknippadt, att det måste våga sista blodsdroppan och sista penningen till bibehållande af nu varande ordning.
Englands Marin och Colonial-etablissementer framvisa äfven nödvändigheten af ofvannämnde politiska åsigter.
Låtom oss förbigå dess omätliga besittningar i alla andra verldsdelar och endast kasta en blick på de Europeiska, der alla Haf ega Engelska Marin-etablissementer, hvilka med hänsigt till de förstnämde likasom omgjorda hela verlden.
Gibraltar, Malta, Corfu, Jersey, Helgoland: korrt sagdt, det finnes ingen punkt i verlden, der ej England beherrskar håfven.
Det underhåller ej Flottor för att eröfra Länder, det har nog af land; det underhåller dem endast för att trygga sitt herravälde öfver håfven, hvarvid jemnvigten i Norden spelar en ej obetydlig roll.
Således är Ryssland den enda magt, som å vår sida hufvudsakligen påkallar omtanka» af ett Den 10 Augusti e. m. 95 försvarsverk.
En slöja höljer väl kommande tider, den man med den största skarpsynthet icke förmår genomtränga, men omöjligt vore det icke, att en Furste kan uppstiga på Rysslands thron, hvilken ej skulle förmå qväfva det förödmjukande i Englands öfverlägsenhet, och i att se sig snart sagt beroende af dess godtyckliga vilja, såsom Hafvets beherrskarinna.
En sådan Furste skulle, sedan ingen ära för dess magt till lands mera vore att förvärfva, måhända våga allt, för att söka bereda sig Hamnar, Matroser och Fartyg och på såsätt, om cj underkufva, åtminstone mäta sig med dessa håfvens Hjeltar, då i första rummet visar sig behofvet af att flytta infrusna Flottor till alltid öppna Hamnar. a §•
Hvarpå bör Skandinaviens hufvudförsvar grunda sigP Af hvad jag ofvan anfört följer, alt Sjö-försvaret hör utgöra hufvudföremålet, och vi med ett tillräckligt antal skepp och mindre fartyg höra hindra fiendtliga armeer att landa på våra kuster.
Mig synes, att vi äro i behof af båda vapen, efter vi äga håde öppna Kuster och Skärgårdar; men synnerligast äro vi i behof af Örlogsflotta, ehuru vi borde kunna med säkerhet påräkna ett kraftigt understöd af Engelska Skepp; men de äro icke genast att tillgå äfven under den Den 10 Augusti e. ra. mest gynnande förutsättning, och dessutom kunna händelser inträffa inom England, eller sådana krigsförliållanden med andra makter, hvilka gjorde en effectiv afsändning omöjlig.
Således lortjenar
Sjö-försvaret att synnerligast fästa Regeringens uppmärksamhet, såsom utgörande vårt enda medel att möta en fiende och göra honom afbräck, innan han beträder våra Kuster.
Stridiga åsigter hafva under nuvarande
Riksmöte blifvit framställde öfver den vigtiga frågan: huruvida man borde uppoffra allt åt Sjö-försvaret i sin helhet, hvarigenom man kunde anfalla och förstöra en fiende och dess Transportflottor, innan de hunnit landstigningspunkten, eller om man borde afstå härifrån såsom för kostsamt, och inskränka sig inom kust-försvar med lätta Fartyg.
Vid ett sådant förhållande är det tröstande för håda dessa åsigter, att 2:ne så store män, som en Gustaf Adolph och Axel Oxenstjerna, äfven voro om hufvudprincipen af olika tankar, i hvad angår att invänta en fiende eller att först anfalla honom ; ty då de Kejserliga härarne under Wallenstein och Tilly, med eld och svärd, nnderkufvade hela Tyskland, och då vår frihet och Religionslära äfven hotades, yttrade sig den modfulle Axel Oxenstjerna: ”att det vore nog vågsamt för ett penninge fattigt land , att flytta ett Krig till främmande land.”
Men dessa betraktelser vederlädes af Gustaf, som sade:
"Afbida vi flen - Den ro Augusti e. m. 97 fienden i Sverige, så är allt förloradt, i Jäll en slagtning förloras.
Allt är vunnet, om vi göra en lycklig början i Tyskland.
Hafvet är stort, och vi hafva i Sverige vidlyftiga kuster att bevaka.
Om fiendtliga Flottan undkom oss, eller om vår klef ve slagen, så vore ju fåfängt att förhindra fiendens landstigning.
På Strålsunds erT hållande beror allt för oss.
Så länge denna hamn står oss öppen, är o vi i stund att försvara vårt anseende på Östersjön och underhålla en fri gemenskap med Tyskland.
Men för att skydda Stralsund, få vi icke gömma oss undan i Sverige, utan måste gå öf ver till Pommern med en Armee.
Tala således icke mera till mig om ett försvarskrig, hvarigenom vi förneka oss våra bästa fördelar.
Sverige sjelf t bör icke se några fiendtliga fanor, och blifva vi i Tyskland öfvervundna, sä är då tid nog, att följa er plan.”
Så yttrade sig den Store Konungen.
Om det nu mera visar sig omöjligt, att flytta Kriget i hjertat af ett fiendtligt land, så höra vi så mycket mera Beflita oss om att med tillhjelp af allierade bibehålla vårt anseende och öfverlägsenhet till Sjös, hvarigenom vi i händelse af en Krigsförklaring kunna anfalla en fiende i dess egna hamnar, och blockera de Transportflottor, med hvilka han ämnat anfalla och bekriga oss.
Så hviskar ännu den Store Konungens förklarade ailda till Skandinaviens folk. 37 H. 7 98 Den 10 Aug 11 sti e. m.
Skulle mot förmodan våra bemödanden till sjös misslyckas, och en fiendtlig
Här i följe deraf beträda Skandinaviens jord, så blefve väl utgången derföre ej oviss, men mångas undergång och olycka blefve också en följd deraf, ocb det är vid ett sådant (som jag hoppas aldrig inträffande) förhållande jag nu går att uppehålla mig. 3- §•
Om en fiendtlig
Annee skulle gå ö fver Alands Haf på Isen till Gnsselhamn eller Sjövägen landa på våra Kuster och hota Hufvudstadens bör då peri ferie-försvaret antagas framför Central-för sv ar et; och om det sednare antagesj huru bör det anor dtias?
Historien lärer oss, att med ganska få undantag har aldrig någon med kraft anfallande fiende kunnat å periferien motstås, af en endast till försvar uppställd Armee,der ej Termopyler varit att tillgå eller Armeerna jemnlika.
Man måste således, då båda delarna saknas, söka positioner, i förening med samlade stridskrafter, hvilket icke står att erhålla öfverallt på en kuststräcka af några ioo:de mil, öppen för fiendtliga anfall, och med en indeldt Armee, så organiserad, att hon under den djupaste fred kostar Nationen nära nog så mycket som en stående, utan att likväl 100 man kunna kommenderas till serskild tjenstgöring, med mindre än att nya utlagor dertill måste ut - Ben 10 Augus fri e. m. 99 skrifvas; men jag blir, vid frågan om Armeens organisation, i tillfälle att närmare utveckla detta ämne.