Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror att Utsk:s förslag kan antagas, oaktadt Utskrs hemställan om en Diskont-kassör icke blifvit godkänd.
Fullm:ges och Diskont-Direktms förslag afser nemi. alt det skall finnas en kassör vid verket.
Det är den s. k. kreditiv-kassören.
Han blir icke detsamma som Bankens nuvande kassörer, men han blir i alla fall kassör vid verket.
Han kommer alt emottaga alla insältningsbevis och verkställa alla utbetalningar på krediliverna.
Således skulle äfven efter Fullmiges förslag en kassör komma all finnas och naturligtvis bör väl denne kassör ställa borgen för de penningar han emoilager.
På samma sätt kommer Kamreraren att hafva en kassa och af honom fordras redan borgen för hans penningeförvaltning.
Den erinran, som den siste värde talaren gjort, är riklig, men jag tror icke det vore skäl för R. o. Ad. alt nu bestämma ordalagen, utan Ståndet böra för säkerhets skuld återremittera denna punkt, på det alt Utsk. måtte sätta den i öfverensstämmelse med Ståndets öfriga beslut.
Om de andra Stånden fattat beslut, skiljaktiga från våra: så är det i alla fall förgäfves alt hår upgöra ordalagen.
Jag anhåller således om återremiss af denna punkt.
Efter först till bifall å detta mom. framställd propos., som besvarades med Nej, biföll R. o. Ad. den 'fcf Hr von Hartmansdorff yrkade återremiss.
Slutligen förekotn och bifölls det i förevar:de punkt föreslagna 7:de mocmtet. 17:de punkten. 108 Den 28 Oktober e. m.
Denna punkt företogs, uppå derom af Hr Gr. o. Landtm, framstäld propos., momentsvis till afgörande.
1:sta mom:tet.
Till följe af R. o.
Adis beslut, att Direktörerna skola utses såsom hittills, kommer det i förevaride mom. framställda förslag alt förfalla.
Jag hemställer alltså att R. o. Ad. behagade, med afslag å förevaride morn., antaga del förslag, som står midt emot å samma sida och är af följande lydelse: ”Direktin öfver hvart och ett af Låne-kontin utgöres af fyra inom kontorets distrikt boende ledamöter, en af hvarje RiksStånd, tillika med ett Banko-ombud. R. o. Ad. beslöt, uppå härefter framställd propus., att, i st. f. detta morn., det deremot svarande stadgandet i Banko-Reglitets 77:de § skulle bibehållas. 2:dra mom:let.
Då det icke kan nekas att ombyten af Banko-ombuden bör kunna ske, allt efter som Fullraige pröfva sådant vara för Låne-kontin och det allmänna gagneligt, men den af Utsk. begagnade ordställning icke torde, till följd af R. o. Adis fattade beslut i afseende på lista monaitet, kunna bifallas, anhåller jag vördsamt att 2:dra momitet måtte blifva återremilteradt, för att af Utsk. omredigeras. R. 0.
Ad. biföll att förevaride mom. skulle återremitteras på det alt redaktionen måtte sättas i öfverensstämmelse med R. o. Adis förut fattade beslut. 3:<lje mom:tel. R. o. Ad. fann, i öfverensstämmelse med af Hr Gr. o.
Landtm, framställd propos., att detta morn., till följd af Ståndets angide Diskont-Direktms sammansättning fattade beslut, hade förfallit.
A:de mom:let.
Jag tror att jemväl della bör återförvisas, emedan ordalagen utgå från en förutsättning, som förfallit, nemi. alt Fullmige skulle tillsätta Direklina.
Jag tror icke att det är nödvändigt alt återremittera detta morn., utan att man kan antaga det, emot detta mom. svarande, samt nu gällande stadgandet, som är af följande ly-‘ delse: ”Blifver någon ledamot af RiksStm för längre tid än 3:ne veckor hindrad att i Direktms sammankomster deltaga, inkallas i Direktin den för honom utsedde suppleanten.”
Då sammansättningen af
Direktörerna vid låne-kontin kommer att ega rum på sätt hittills skett, följer deraf, att om en ordinäre ledamot blifver hindrad, så inkallas suppleanten att tjenstgöra.
Jag anhåller således att samma stadgande, som nu gäller, måtte fortfarande bibehållas.
Den 28 Oktober e. ffl. 109 Hr vort Hartmansdorff:
Jag skulle icke hafva något emot Gr.
Gyldenstolpes förslag, om icke 81 :sta §:n 4:de mom:tet 2:dra punkten i nu gällande Reglemente, stadgade: ”för längre tid äu 3:ne veckor.”
Denna tidsbestämning anser jag vara oriktig, ty sä många ledamöter kunna blifva hindrade, alt, om suppleanterna icke må inkallas förr än efter 3:ne veckors förlopp, flera sammanträden måste inställas.
Då det således icke är lämpligt att binda
Direkltna vid denna tid, hemställer jag, att R. o. Ad. behagade antaga det gamla stadgandet, med uteslutande af orden för längre lid än 3:ne veckur.
Jag har ingenting emot att orden: ”för längre lid än 3:ne veckor” må utgå, men jag trodde, alt då IIr von Hartmansdorff varit så noga med allt annat, han äfven skulle bålla pä dessa ord.
Jag tror det icke vara riktigt att borttaga dessa ord, ty då skulle, hvarje gång en Direktör blifver hindrad alt närvara, hans suppleant tillkallas, hvilket torde komma ali medföra stort besvär, isynnerhet när det kan hända att suppleanten icke bor på stället.
Dessutom äro Banko-ombudet och 2 Direktörer tillräcklige för att fatta beslut.
Jag hemställer följaktligen att det gamla stadgandet måtte oförändradt bibehållas, samt anser derjemte ingen återremiss behöflig.
Jag tror icke man behöfver be fara, del suppleanten onödigtvis inkallas, ty är Direkt:n, ehuru en eller annan ledamot vore förhindrad alt närvara, ändock fulltalig, lärer hon väl icke befatta sig med att inkalla någon suppleant.
Hos Banko-Fullm:ge tillkallar man icke någon dylik, så länge antalet likväl är beslutfördt, eller utgörande 8 ledamöter, vanligtvis 2 af hvarje Stånd.
På samma sätt, kan man äfven förfara vid lånekont:n; ty icke bör stadgandet blifva för dem mera inskränkande, än för Fullm:ge.
Då jag således icke vill bibehålla något, som jag anser vara onödigt och onyttigt, fortfar jag med min vördsamma anhållan.
Uppå härefter serskildt framställde propos:r, bibehöll R. o. Ad., i st. f. lista punkten af förevande morn., det deremot svarande stadgande i Banko-Reghtels 81:sta § mom. 4 punkten 2, likväl med uteslutande af orden ”för längre tid än 3:ne veckor”, samt bifölls ifrågavande mom:s 2:dra puukt.
S:tc till och med it:te mom-.ne. Biföllos.
I8:de punkten.
Hvad första mom. beträffar, så tillstyrker jag bifall derå.
Ad. af den motsatta spalten finner, har 2:dra mom:tet förut haft följande lydelse: ”Ingen ordinarie eller vikarierande ledamot i Banko-diskont-direktm” etc.
Stadgandet har af 110 Den 23 Oktober e. m.
Ulsk. nu blifvit sålunda förändradt: ”Hvarken ledamot af Bankodiskonl-direkt:n” etc.
Man skulle, till följe af den sednare ordalydelsen, kunna påslå, alt om någon vore suppleant eller vikarierade för en ordinarie ledamot, skulle han kunna sälla sig i skuld hos Diskonten.
Detta kan icke vara Utsk:s mening.
Det har förmodligen trott att ordet ”ledamot” skulle innefatta både en ordinarie och vikarierande.
Men då i gällande Banko-Reglem:tet serskildt stadgas om ordinarie och vikarierande ledamot, synes mig, alt om man ändrar den gamla föreskriften, skulle möjligen åt stadgandet gifvas en sådan förklaring, som jag nyss omförmält.
1 Jag anser derföre riktigast att bibehålla 2:dra mom:s ordalydelse oförändrad.
Gyldenstofpe:
Jag vet visserligen, att man fasligt mycket tvistar om ord, men jag kan icke iuse, att man kan kalla någon annan för ledamot, än den som verkligen är det.
Vikarierar jag, så är jag också med detsamma ledamot af Direktm.
En suppleant har samma rättigheter och skyldigheter, som hvarje annan menniska, ty han är endast utsedd alt framdeles kunna blifva ledamot, man skulle kunna kalla honora för en vikarierande ledamot.
Om man nu införer de ord, som finnas uti gamla Reglem:t, sä skulle en suppleant, som icke vore vikarierande ledamot i Direktm, vara förmenad alt erhålla lån.
På grund af en sådan tolkning, skulle man säga åt honora: nej, ni kan inte bekomma lån, ty ni är utsedd att vikariera för en ledamot.
Jag tror således att icke någon tvistighet upkommer genom Utsk:s förslag, ty ledamot är man icke annars, än när man sitter i Direktm.
Gyldenstolpe har misstagit sig i ordens betydelse vid det försvar, han framställt för Utsk:s förslag.
Ordet ”vikarierande” innebär alldeles icke den betydelse Gr:n åt detsamma velat gifva.
Man vikarierar icke för någon, så länge man icke inträder i tjensteutöfning, och då det sker, är det i egenskap af suppleant, men ingalunda såsom vikarie.
Efter allmänna språkbruket innefattar detta sednare ord ingenting annat än att man förrättar en annans tjenst, och då man det gör, är man vikarie, men icke annars.
När man är suppleant kan man blifva vikarierande ledamot, men man är det derföre icke.
Jag anser derföre den nu gällande redaktionen vara vida bättre och klarare än den Utsk., jag vet icke af hvad orsak, föreslagit.
Medan jag har ordet, må det tillåtas mig att, i afseende på 3:dje mom:!et, anmärka någonting, som jag anser vara ett tryckfel, emedan det utgör en så hård Svenska, att den icke gerna kan begagnas.
Det står nemi. huruledes den, som blir vald till ledamot af Låne-kontors-direktion, skall till fulla beloppet betala sin skuld ”genast den är förfallen.”
Någon sådan ordställning känner jag icke till uti Svenska språket, utan den måste uplösas med något annat ord, som åstadkommer mera tydlighet, och jag skulle önska, att det blefve ordet dä, hvarigenom ett svenskt uttryck upkommer.
Den 28 Oktober e. ra. 1)1 Jag hemställer alltså alt ordet da måtte inflickas emellan orden genast och den, hvarigenom det följaktligen skulle komma alt heta: ”genast då den är förfallen.”
I öfrigt bar jag ingenting att emot mom. erinra.
Om jag medgifver, att man icke egentligen på annat sätt än genom advokatyr, hvilket Hr Printzensköld ganska väl förstår sig på, kan kalla en suppleant för en vikarierande ledamot, så torde Hr Printzensköld, utan advokatyr, medgifva mig, att med ledamot aldrig kan förstås annat än den person, som förrättar Ijensten, och att således det är öfverflödigt, alt här utsätta ordinarie eller vikarierande jedamot.
Således anser jag Utsk:s förslag endast innefatta en förkortning af meningen, samt ett uteslutande af hvad som icke är behöflig!.
Hvad angår den prydlighet i Svenska språket, för hvilken Hr Printzensköld är känd och hvarpå haa vid flere tillfällen aflagt lysande prof, får jag fästa den värde ledamotens npmärksamhet deruppå, att det af honora klandrade uttrycket finnes intaget i nu gällande Banko-Reghte, och jag förmodar det stått der under lika lång tid, som Hr Printzensköld befattat sig med Svenska språket.
Jag tror att om man, i st. f. orden ”genast den är förfallen”, bade begagnat uttrycket ”så snart den är förfallen”, hade det icke blifvit ett så hardt uttryck, som det förevar:de, ty ordet ”genast” är mera peremtoriskt än så snart.
Jag medgifver visserligen, att om man anser Banko-Regl:tet böra i alla afseenden upfylla Svenska språkets fordringar, vore det rätlast att förändra nu ifrågavande uttryck, men jag tror det dock icke vara af den betydenhet, alt R. o. Ad. bör derom (atta serskildt beslut.
Jag anhåller följaktligen om bifall lill både första och andra mom.
Gyldenstolpe uti icke ringa grad begagnat sig af advokatyr, då han säger att ordet ledamot icke kan tillämpas på någon annan än den som förrättar tjenstenj samt är verklig ledamot i Direktm.
Har då Gr:n aldrig hört omtalas om alt en ordinarie ledamot kan blifva af förfall förhindrad att sin tjenst förrätta, samt att en annan person förprdnas att hans tjenst förvalta.
Denne är en vikarierande ledamot.
Ordet ledamot innefattar egentligen det förhållande, att man har antingen fullmagt eller förordnande att en tjenst under längre tid förrätta; men vikarierande ledamot är endast den, som för ett eller annat tillfälle eller någon kortare tid tjensten förrättar.
Således kan icke jag — huru Gr:n än må advocera — finna annat, än att den uti gamla Banko-Reghtet nyttjade redaktion tydligast och riktigast uttrycker meningen, hvilket åter icke är förhållandet, utan hell och hållet motsatsen, med den af Utsk. föreslagne.
Hr Gr:ns yttrande om mina bemödanden att få språket i Reghtet prydligt, så är det mig angenämt och kärt att Gr:n erkänner sådant, men jag kan icke gifva Gr:o samma vitsord, då jag städse hör Gr:n bestrida hvarje försök alt göra språket rent, vare sig uti Banko-Reghtet eller hvilken annan offentlig hand - 112 Den 28 Oktober e. m. ling sorn helst.
Då det måste vara hvars och ens pligt att vårda språket, så synes mig att man, äfven om det nu ifrågavar:de hårda uttrycket stått uti det gamla Banko-Regblet huru länge sora helst, icke kan godkänna en sådan Svenska, sora Gr:n sjelf ansett vara oriktig.
Jag tror den hafva härledt sig mera från ett förbiseende eller tryckfel, än från okunnighet.
Emellertid hör man väl försöka härutinnan åstadkomma en rättelse, och jag kan icke finna det vara under R. o.
Ad:s värdighet att vårda sig om språket, ulan anser jag det tillhöra R» o. Ad. att, såsom Rikets första Stånd, ifra för en omsorgsfull behandling af vårt språk.
Hvad det första mora:tet beträffar, så kan jag icke finna skäl all förändra de i Banko-Regblet nu befintliga ordalag, emedan de äro tydligare än de nya, som Ulsk. föreslagit.
Jag anhåller således, att det gamla momfiel måtte oförändrad! bibehållas.
I afseende åter pä 3:dje mom:t, instämmer jag med Hr Printzensköld deruti, att efter ordet ”genast” bör insättas ordet ”då.”
Det är — i allmänhet taladt — en skara för Svenska Representationen, alt hon så litet vårdar sig om språkets renhet.
Hvarje Utsk. öfverlemna!' vanligen åt sin Sekreterare att upgöra ordalydelsen.
Den ene gör del bättre, den andre sämre.
Det finnes egentligen ingen annan granskare, än Exped.Ulsk., och när detta får saken om hand, heter det, att Utsk. måste troget följa hvad som slår i Belänkma.
På detta sätt tillkommer del ojemna och klena språket i våra författn:r.
När vi se huru noggrannt Norrmännen upställa sina författmr, samt huru omsorgsfulla i delta hänseende Preussarne äro, så synes mig att vi, som ega ett så vackert språk, icke borde vårdslösa detsamma.
Jag anhåller följaktligen om bifall till den af Ilr Printzensköld föreslagna ordalydelsen.
Jag tror icke heller, att det af Gr.
Gyldenstolpe föreslagna utbytet af ”genast” lill ”så snart” är lämpligt, emedan orden ”så vidt” följer straxt efter.
I detta sednare mom. förekomma först orden: ”hos Bankodiskontverket i Stockholm”, och sedan blott Banko-diskonlvcrket, såsom det i nästa 19:de mom. och andra stycken af Betänk:! heter.
Det kan visserligen vara likgiltigt antingen det står ”i Stockholm” eller ej, men det visar dock den oaklsamhet vid redaktionen, hvilken faller Utsk. till last.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då olika yrkanden i afseende på de i denna punkt föreslagne mom:r förekommit, serskilda propos:r torde böra framställas, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. bifölle det utan anraärkn. lemnade lista mom:t.
Efter framställning, att i afseende på 2:dra mom:t blifvit yrkadt dels bifall, dels ock afslag, med antagande af det deremot svarande stadgande i Banko-Regbtets 80:de §, mom. 4, punkten 1, och sedermera å dessa yrkanden framställde propos:r, som besvarades med hlan - Den 28 Oktober e. m. 113 blandade Ja och Nej, blef förnyad propos. till bifall å detta moment framstäld och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade att han ansåg
Tiden är så långt framskriden, att jag icke vill begära votering, utan inskränker jag mig endast till att afgifva min reservation emot det af R. o. Ad. nu fattade beslut.
Proposition till bifall a 3:dje momentet blef sedermera framstäld och besvarad med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle detta moment, med den af Hr Printzensköld yrkade förändring, att deri, näst efter ordet ”genast”, tillädes ordet ”då”, samt, sedan svaren härvid utfallit med Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade att han funnit
Ja öfvervägande. i9:de punkten.
Vid första mom. får jag framställa den anmärkning, alt jag icke kan inse, hvartill det skall tjena, att, då det blifvit föreslaget att pröfning af inlemnade lånehandlingar icke må vid Låne-kontoren i Götheborg och Malmö fördröjas utöfver 3:ne dagar, för Låne-kontoret i Wisby utsträcka denna tid ända till 7 dagar.
Hittills har, vid delta sednare ställe, så tillgått, alt om Fredagarne hafva låne-ansöknings-handlingarne blifvit inlemnade, derpå följande Måndagar inför
Direktionen föredragna och afgjorda samt genast derefter fxpedierade.
Då jag icke vet hvartill det skall tjena att för Låne-knntoret i Wisby bestämma längre tid än för dem i Götheborg och Malmö, och då dessa 7 dagar möjligtvis torde hafva tillkommit genom tryckfel — hvarom jag vördsamt anhåller att någon af Utsk:s ledamöter behagade upplysa —, så får jag föreslå, att äfven för Låne-kontoret i Wisby måtte, såsom för dem i Götheborg och Malmö, stadgas 3:ne dagar.
Här har Utsk. föreslagit att
Diskont-ärendens behandling skulle vid de särskildta Låne-kontoren ske någorledes lika skyndsamt, så alt med pröfuingen icke fördröjdes, vid Banko-Diskont-verket utöfver 2, vid Låne-kontoren i Götheborg och Malmö utöfver 3, och i Wisby icke öfver 7 dagar.
Då man åsyftat förenkling och reda i göromålen: så tror jag att raan misstagit sig, när man, i afseende på Allmänna
Diskontens omsättningslån, utsatt
Direktionens sammanträden så tätt, att de borde hållas 3:ne gånger i veckan.
Utlåningen tillgår nu på det sätt, att sedan handlingarne blifvit inlemnade, sysselsätter man sig Måndagar och Tisdagar med undersökning af deras riktighet m. m.
När lånen blifvit om Onsdagen pröfvade och afgjorde, användes de återstående dagarna i veckan till deras bokföring och expedierande.
På delta sätt gå ärenderna sin jemna gång från den ena veckan till den andra, utan att klagomål öfver långsamhet förspörjes oftare, än penningar fattas, då
Direktionens tätare sammanträden vore utan ändamål.
Beträffande åter öfriga lån lill handel och näringar, samt - 14 H. 8 Den 28 Oktober e. m. vexlar, diskontering m. tn., anhåller jag alt Ståndet måtte antaga det förslag, som Hr Wallenberg gjort i sin reservation, sid. 43, så lydande: ”På
Direktionen ankommer att bestämma dagarne för Direktionens sammanträden i hvarje vecka; dock, hvad Direktionen i Slockholm beträffar, sålunda, att pröfuingen af handlingar, som afse diskontering eller lån från fonden för handel och näringar, icke fördröjes utöfver två dagar, samt pröfningen af ansökningar om län från fonderna till utlåning dels mot hypolkek af aktier oell publika papper, dels med omsättning, icke utöfver sju dagar, sön- och helgedagar oräknade.” Hvad Låne-kontoren i Götheborg och Malmö angår, så tror jag det vara tillräckligt, om man stadgar, såsom jag redan nämnt, och på sätt Utsk. föreslagit.
Det är icke, såsom Hr Bildt synes tro, Direktionerna förmenadt att sammanträda, så ofta de behaga, utan det är dem endast förbjudet att längre, än utsatt blifvit, fördröja sina sammanträden.
Alt göra dem alltför täta, tjenar ju'till ingenting.
Men som jag icke så noga känner förhållanderna vid Låne-kontoren i landsorterna, lemnar jag derhän, huruvida man i afseende pä dem bör ändra Utskts förslag.
Jag instämmer med den siste värde talaren deruti, alt jag anser, det R. o. Ad. bör antaga den af Hr Wallenberg i detta ämne afgifna reservation, ty jag tror icke, att man kan gå längre, serdeles när R. o. Ad. beslutit att med utväljandet och sammansättningen utaf direktörerne skall förfaras på sätt hittills skett.
Då man icke fordrar, alt
Direktörerne skola vara boende uti den stad, der Direktionens sammanträden ega rum, ulan de konna vara bosatte 7 å 8 mil från densamma, synes mig att man icke kan ålägga dessa personer att infinna sig 2 å 3 gånger i veckan för handläggning och afgörande af ifrågavarmde ärenden, hvilka, måhända med undanlag af dem uti Götheborg, icke äro så brådskande.
Jag tror således, att om man börjar med att stadga, alt Direktionens sammanträden i Stockholm böra ske 2 gånger i veckan, så är det tillräckligt.
Om de öfriga Direktma, till följe af sin sammansättning och sin ifver att vilja befrämja hvad som för det allmänna är gagnelig!, skulle vilja sammanträda oftare, så är det dem icke förbjudet.
Jag lägger så mycket mera vigt pff antagandet af Hr Wallenbergs reservation, som densamma åsyftar ett skyndsammare expedierande endast af de lån, som från Handelsoch Närings-Diskonten utgå, men icke att understödja den lånerörelse, som enligt min tanka är den minst ändamålsenliga, nemi. den med omsättningsrätt, ty jag hyser den tanken, att den allmänhet, som begagnar sig af dessa lån, hvilka man enligt mitt förmenande bör söka förminska, icke har något behof af desammas hastigare expedierande.
Jag anhåller således att R. o. Ad. behagade antaga Hr Wallenbergs förslag.
Det skäl, sorn inom Utsk. gjorde sig gällande för framläggandet af det förslag, att sammanträdena för
Direktörerne i Götheborg och Malmö borde blifva oftare än som nu är förhål - Den 28 Oktober e. m. landet, var hufvudsakligen, att tran inom Otsfe. ansåg, att lånerörelsen i Götheborg var af nästan samma omfång som lånerörelsen i Imfvudstaden, samt all lånerörelsen i Malmö visat sig vara i ett betydligt tilltagande.
Man trodde, på denna grund, alt föreskrifter borde gifvas om oftare sammanträden i hvarjé vecka uti ofvannämude Låne-kontor, till undvikande afl de lånsökande ej behöfde, som nu är händelsen, vänta en 8 å 10 dagar på medlens erhållande.
Hvad åter Wisby Låne-konfor angår, så ansåg map, i afseende på detsammas för blott Irenne år tillbaka gjorda organisation, att ingen förändring för det närvarande der vore af behofvet påkallad.
Jag anhåller således att Ulsk:s förslag, i afseende på Lånekonloren i Götheborg, Malmö och Wisby, må varda godkändt, hvaremot jag har intet all anmärka, om Hr Wallenbergs förslag, såvidt detsamma rörer Diskonten i Stockholm, antages.
Då jag, enligt mitt förra yttrande, icke bar närmare kännedom om förhållandet vid Låne-kontorena i landsorterna, och emedan Hrr Bildt och Aminoff yrkat, det
Direktionernas sammanträden måtte oftare komma att ega rom än händelsen nu är: så vill jag icke bestrida antagandet af Ulsk:s förslag.
Om Utsk:s förslag i afseende på Götheborg och Malmö skulle antagas, blefve följden den, att icke allenast lånen ur Handels- och Närings-diskonten — hvilka väl äro värde en hastigare expediering — komma att skyndsammare afgöras, utan äfven alla andra lån med omsättningsrätt expedieras 2 å 3 gånger i veckan, samt följaktligen
Direktionerne sammanträda lika mångå gånger i veckan.
Detta vore en obillighet.
Om R. o. Ad. hade medgifvil Fullmäglige rättighet, att, utan afseende på Stånd, få utse
Direktörerne, och man således bade blifvit i tillfälle att utvälja dem, som bodde i sjelfva städerna, der sammankomsterne hållas, då hade det kunnat låta sig göra alt ålägga dem tätare sammanträden, men nu, då Stånden vid valen icke göra afseende på nyssnämnde omständigheter och då
Direktörerne ega frihet att bosätta sig hvar de behaga, synes det mig vara obilligt hegardt, att en Diriktor t. ex., som bor 8 mil från Malmö, skall 2 å 3 gånger lili veckan resa in till staden för att handlägga och afgöra ifrågavar:de mål.
Nästan hela veckan, förutom de dagar han afgör målen, skulle han således befinna sig på landsvägen.
Man bör väl göra afseende härpå.
Utsk:s förslag, i afseende på de tätare sammankomsterne, bärleder sig väl från den förutsättning, att hvad Utsk. föreslagit, i afseende på Låne-kontorens organisation, skulle blifva antaget.
Jag får således anhålla att R. o. Ad. icke måtte ålägga Direktörerne vid Låne-kontoren i landsorten skyldighet att oftare sammanträda, än som hittills varit förhållandet, så vida icke Direktörerne sjelfve vilja derpå ingå.
Vid upgörande af ifrågavar:de moment, har Utsk. fästat sig mer vid allmänhetens fördel än Direktörernes, och *8 116
Den 28 Oktober e. m. jag tror alt IJtsk. i delta afseende haDdlat rätt.
Vilja
Direktörerne icke ingå pä att sammanträda oftare i hvarje vecka, än som nu är händelsen, så kunna de afsäga sig förtroendet.
Om Direktören bor 8 mil från staden, som man upgifvit, så kan ju suppleanten, som lärer bo uti staden, inträda i tjenstgöring.
Skulle man upskjuta förslagets antagande lill en blifvande Riksdag, så skulle då inhäfta hvad som nu skett vid denna, nemi. att man först valde
Direktörer i låne-kontm och sedan, när Utsk. framkommit med sitt förslag, förklarade att detsamma icke kan antagas, emedan valen redan äro gjorde.
Jag anser det vara af stor vigt för allmänheten att, inom 3 å 4 dagar efter liandlingarnes inlemnande, få sina affärer med lånekonht afgjorda och att icke behöfva, som nu är händelsen, derpå vänta 8 å 10 dagar.