Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle Utsk:n tillerkännas rättighet att från sig förskjuta sådana propositioner eller motioner, som påtagligen liörde till deras handläggning, så skulle man komma på den punkt, att det icke mera vore Ständerna, utan Utsk:n, som afgjorde målen; ty hvad blefve väl följden, örn Utsk:n förklarade, att de icke kunde upptaga de mål, som till dem blifvit remitterade, då R.
St. enligt Riksd.Ordnls 44 §•’cke äga att omedelbarligen pröfva målen.
Jag anser den enda väg för att komma till beslut vara, att BancoUtsk. behandlar målet.
Uti detta yttrande, som jag anhåller må få åtfölja remissen, får jag göra det tillägg, att jag för min del anser det tillhöra BancoUtsk. att från Konungens propos. afskilja det, som icke står i öfverensstämmelse med grundlagen, men upptaga, hvad som rörer grunderna för Bancostyrelsen.
Jag anhåller således om R. o. Ad:s beslut, att BancoUtsk. skall upptaga målet.
Utan att på något sätt vilja bestrida bordläggningen, vill jag dock fästa Hr
Dalmans uppmärksamhet derpå, att det icke vore att frångå den vanliga ordningen, om detta BancoUtskts memor. genast afgjordes; ty det är icke af den natur som vanliga utsk:sbetankm, hvilka afhandla sjelfva ämnet, som blifvit remitteradt.
Dessa böra alltid hvila på bordet till nästa plenum efter första föredragningen; roen 44 §•
Riksd.Ordn. innehåller, alt i anledn. af sådana utlåt:n som det förevarande böra RiksSt skyndsamt yttra sig, under hvilket Utsk. de anse målet höra.
Frågans afgörande nu genast vore således icke att frångå ordningen.
Den i; Mars e. m. 33i Hr Dalman förklarade, att han icke kunde afstå från sin begäran, att ifrågavar. memorial skulle få hvila på bordet.
Frih. Rantzou, Joh. Alb., och Gr. Spens, Garl Gust., förenade sig med Hr Dalman.
Företogs till pröfning BancoUtsk.'s d. ii dennes e. m. och d. i3 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o 4> i anledn. af R. o. Ad:s Utsk. gifna anmodan att ofördröjligen inkomma med kategoriskt svar i fråga om silfverutvexlingen.
Frih. Rantzou, Joh. Alb., begärde, att detta memorial ytterligare måtte få hvila på bordet.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att sådant icke kunde ske, emedan BancoUtskrs memorial redan tvenne gånger varit bordlagdt.
Då Ronungens nåd. skrifvelse af d. 17 sisth Febr. tillkännagifver Ronungens bestämda åsigt, att silfverutvexlingen kan och bör taga sin början d. 1 nästk.
Juli, och dåBancoUtsk. nu torde vara i tillfälle bedöma, i hvad mån omständigheterna för närvarande medgifva att med den silfverfond, som finnes, verkställa realisationen; så anser jag intet hinder möta BancoUtsk. att nu kathegoriskt yttra sig, huruvida silfverutvexlingen kan, enligt vid sista riksdagen gifven lofven samt enligt de af Regeringen yttrade åsigter, nu fullgöras.
Jag kan ej annat än på det högsta instämma i den af Regeringen yttrade åsigt om utvexlingsdagens bestämmande och tror, lika med hvad en åldrig, vördnadsvärd man, realisationens veteran, som man här kallat honom, yttrat, att stadgandet af tiden, då vexlingen skall taga sin början, här är det vigtigaste, samt att vi sedan i fred och ro kunna komma öfverens om det öfriga.
Om deremot vi först skola strida om garantierna, innan hufvudsaken är afgjord, skola de splittrade interessena svårligen kunna förena sig.
Men sedan förlikningen är slutad, är det allas gemensamma interesse att upprätthålla realisationen.
Jag yrkar således återremiss å BancoUtsk:s memor.
, med föreläggande för Utsk. att, i enlighet med R.
St:s vid sista riksdagen fattade beslut samt af R.
M. bekräftade lofven och försäkran, äfvensom de afsigter, hvilka R.
M. förklarat vara den egentliga grunden och anledningen för Ständernas närvarande sammanträde, att, säger iag, i enlighet med alla dessa grunder föreslå R.
St., att Banken d. 1 instund.
Juli må öppnas för silfverutvexling.
Om här vore fråga om att stadga några garantier på den grund, att garantier icke förut funnes, utan vore behöfliga för silfverutvexlingen och realisationen, skulle jag fullkomligen förena mig i BancoUtsk:s memor.j men då jag å andra sidan considererar, att 33a Den i-j Mais c. m. K.
St. vid sista riksdag, utan aning om elt annat sammanträde, beslutat, att
Konungen skulle äga att utsätta dagen för utvexlingen; då jag considererar, att Ständerna då antogo en banklag och alt
Sländerna dä stadgade de garantier lör realisationen, hvilka Ständerna ansågo innehålla säkerhet för dess bestånd, linner jag endast den fråga här böra undersökas, huruvida reella fonden nu tillåter en varaktig vexling eller icke.
Jag medger visserligen, att några nya försigtighetsmått kunna och böra vidtagas; men jag ser intet hinder för deras vidtagande, sedan R.
St. först bestämt, huruvida reella fonden tillåter utvexlingen.
Min enskilda öfvertygelse är, att denna fond lemnar full säkerhet för realisationens framtida bestånd, äfven om utvexlingen genast företages.
Det är på sådan grund och då jag föreställer mig, att BancoUtsk. icke kan hafva särdeles mycken svårighet alt genom ett generelt öfverslag granska, huruvida fonden hav tillräckliga realia för att börja vexlingen, jag vågar yrka återremiss på memor., med föreläggande för BancoUtsk. att, så fort sig göra låter, inkomma med betänk., huruvida reella fonden tillåter utvexling eller icke; ty derpå torde vexlingen bero och icke på några nya garantier.
Jag föreställer mig, att realisationens motståndare vid detta tillfälle ej kunna bättre blanda sina kort, än då de oupphörligen yrka på nya lagar och garantier.
Vi hafva likväl redan fastställt garantier och lagar för Banken i den akt och mening att derigenom fullkomligen trygga realisationens bestånd; och jag tror, att om R.
St. blefye i tillfälle att fatta ett beslut om utvexlingsdagen, skola opinionerna och interessena jemnka sig.
De, som nu framställa så många farhågor och yrka så mångå garantier, skulle troligen då blifva mindre ihärdiga, sedan de blifvit öfvertygade om omöjligheten att förhindra realisationens verkställande.
För alla, som äro af den tanka, att realisationen är ovilkorligen en lycklig, en nyttig sak, för alla dessa personer är det också ganska naturligt, att de önska ett afgörande af tiden, då silfverutvexlingen skall ske; men för mig, som redan haft äran förklara, att jag ser realisationens nytta blott ur en vilkorlig synpunkt, nemligen såvida näringarna få något understöd, om de till följd af realisationen kunna öka sina produetioner; för mig, som tror, att Nationens tillstånd här utgör första frågan och Bankens den andra; för mig, som ömar för alla de olyckliga personer, hvilkas skulder kunna blifva uppsagda, och som finner möjligheten af uppsägningar på 70 millioner r:dr utan minsta tillgång till deras betalande; för mig är det icke likgiltigt, om tillfredsställande garantier för realisationens bestånd finnas, innan den går i verkställighet.
Jag är långt ifrån att vara en fiende till realisationen, och i fall de vilkor, sorn Nationens val fordrar, blifva uppfyllda, skall jag mottaga realisationen såsom en välgerning; men i annat fall Den 17 Mars c. m. 335 ber jag
Er, mina Hrr, emottaga en gammal mans försäkran, att J skolén komma att ångra Er.
Jag anhåller följaktligen, att BancoUtsk:s memor. må läggas till handlingarna.
Med åberopande af hvad jag i föregående plenum yttrat vid remitterandet af Gr. v. Schwerins memorial, får jag ytterligare yrka, att BancoUtsk. måtte ofördröjligen vidtaga de åtgärder, som äro erforderliga för utvexlingen.
Jag kan icke, lika med en värd talare här midtemot, finna, att några ytterligare garantier aro af nöden, enär R.
St. redan vid sista riksdag stadgat alla de då nödigt befunna garantierna, och vi, i fall deras beslut blifvit satt i verkställighet, redan kunnat hafva en utvexling.
Likväl återstår ännu en omständighet, som måste afses, nemligen förhållandet emellan reella fonden och sedelstocken.
Lika med en annan värd talare anser jag den för vexlingens bestånd nödiga proportionen emellan silfver och sedlar vara uppnådd, och att vi således icke böra vidhålla den proportion af 5 till 8, som vid sista riksdagen stadgades, helst denna proportion är alldeles oberoende af lagen för utvexlingen; men i fall BancoUtsk. skulle finna nödigt, att denna proportion iaktlages, tillkommer det Utsk. att föreslå R.
St. de åtgärder, hvarigenom den kan uppnås.
Ehuru jag anser sådant lätt kunna ske på ett eller annat sätt, vill jag dock icke föreslå någon utväg dertill, helst jag tror, att det skulle vara mer att skada än att gagna saken, om jag derom yttrade någon opinion.
Jag anhåller, alt
Utsk. måtte åsidosätta alla mindre betänkligheter för att komma Nationens önskningar till mötes och omsider hinna ett slut på de oredor, som olika interessen förorsaka i våra myntförhållanden; och hinna vi icke detta slut genom realisationens verkställande d. 1 Juli, så tror jag, att vi förgäfves skola bemöda oss att hinna målet under denna riksdag.
Det förundrar mig, att i en så vigtig fråga som den, när Bankens tjugoåriga moratorium skall upphöra, man föreställer sig, att BancoUtsk. redankan vara i tillfälle att yttra sig om det förhållande, hvari Bankens rörelse står, och den tillgång, som reella fonden, relativt till sedelmassan, lemnar för utvexlingen; att man icke vill lemna Utsk. tid att noga betänka dessa ämnen, utan deremot fordrar, att Utsk. genast skall bestämma dagen, då utvexlingen skall börja.
I fall en närmare utredning icke vore nödig, behöfde Utsk. icke utlåta sig, utan Ständerna endast decretera denna dag; men då Utsk. skall utlåta sig, äro R.
St. berättigade att af Utsk. fordra upplysning om Bankens ställning, om de författningar, som för dess lånerörelse äro vidtagna och möjligen behöfva förändras, samt om lagstiftningen för hela dess rörelse.
I annan händelse kan icke någon förutse utvexlingens följder; den skulle troligen icke blifva långvarig och ett ytterligare moratorium 334 D e » 17 Mart e. m. blifva nödvändigt, hvilket dock ingen rättskaffens man kan önska.
Jag skulle derföre tro, att sedan R.
St. fastställt siffran för utvexlingen, och någon fråga om ändring deruti icke blifvit vackt, bör ett uppskof icke väcka farhågor, utan tvärtom ingifva större förtroende för beståndet af den ordning, sorn skall inträda; ty liden, när detta skall ske, bör vara grundad på öfverläggning, när det kan ske, utan att förrycka våra samhällsförhållanden.
En motion har blifvit gjord om undersökning af Riksg.Contts ställning, som äfven verkar på Bankens; men denna motion hafva vi ännu icke sett besvarad af StatsUtsk., och vi veta således icke, hvilket inflytande förhållandet i Riksg.Cont. kan hafva på Banken; med ett ord, det är omöjligt att med betänksamhet i afseende på följderna för samhället yrka, att BancoUtsk. kan eller skall, innan det hunnit granska allt, hvad till dess handläggning i frågan blifvit remitteradt, afgifva ett bestämdt utlåtande om den tid, då realisationen bör gå i verkställighet.
Jag anhåller, att Utsk:s mentor., såsom välgrundadt och icke erfordrande någon åtgärd, må läggas till handlingarna.
Innan jag går att yttra mig i hufvudsaken, ber jag fa nämna, att jag allt ifrån förra riksdagen ifrigt önskat, att beslutet om realisationen må komma till verkställighet, så fort sådant med säkerhet kan ske; denna min öfvertygelse har jag aldrig under någon öfverläggning i BancoUtsk. vikit ifrån att hafva till synpunkt.
Efter detta förklarande anhåller jag att få fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet vid hvad som är meningen med en remiss från RiksSt. till Utsk.
Meningen måste vara den, attUtsk., som har närmare tillgång till handlingarna och som känner de motioner, hvilka i de öfriga Stånden i samma ämne kunna vara väckta, må komma i tillfälle att taga noggrann kännedom 0111 de på ämnet inverkande förhållanden, för alt sedermera med sakkännedom afgifva sitt utlåtande.
Nu är dock förhållandet sådant, att i denna stund icke ens alla remisser kommit BancoUtsk. tillhanda; mycket mindre har Utsk. haft tillfälle att taga kännedom om dem så fullständigt, som för afgifvandet af utlåtande i en så vigtig sak som denna erfordras.
Här har af en ledamot inom R. o.
Ad. blifvit yttradt, att garantierna vore tillräckliga, att de nödiga lagstadganderna redan funnes och att förhållandet emellan reella fonden och utelöpande sedelstocken vore det enda, man beliöfde beräkna, för att kunna lemna det anbefallda kathegoriska svaret.
Om så vore, skulle jag nu genast kunna lemna de nödiga upplysningarna; ty detta förhållande känna vi nästan alla.
Man behöfde i sådant fall endast lemna det svar, att Banken har 17 k 18 millioner i silfver, och att de utelöpande sedlarna uppgå till 32 millioner.
Jag tror dock, att något mer erfordras för att kunna fatta ett så vigtigt beslut som det ifrågavarande.
Jag tror det vara nödigt att Den 17 Mars e. m. 335 länna, hurudan Bankens rörelse efter luckans öppnande skall Blifva, och BancoUtsk. kan icke beräkna, hvad beslut R.
St. skola fatta om lånerörelsen, hvilket beslut jag anser böra föregå utvexlingsdagens bestämmande; ty om Sländerna besluta lånerörelsens utvidgande, är den nuvarande proportionen för ringa.
Skulle Ständerna deremot besluta att minska lånerörelsen, är proportionen öfverflödig.
För min del anser jag den vara tillräcklig, om lånerörelsen får förblifva vid nuvarande förhållande; och då sålunda proportionen endast vilkorligen kan bedömas, tills K..
St. fattat sitt beslut örn lånerörelsen, är det nödigt, att de Hrr, som uppriktigt önska realisationens framgång, för att vinna sitt mål, gifva sig den tid, att
Utsk. må kunna sammanjemnka de nog stridiga tankar, hvilka kunna äga rum inom Utsk.
Ett för starkt påskyndande kunde leda till resultater, hvarmed dessa
Hrr kunde blifva föga nöjda.
BancoUtsk:s utlåtande innehåller dock icke, att utvexlingen icke kan börja den dag, K. M. föreslagit, utan blott, att Utsk. icke för närvarande derom kan utlåta sig, hvilket Utsk. ansåg sig vara pligtigt att anmäla, då R. o. Ad:s remiss innehåller, alt Utsk. borde skyndsamligen inkomma med kategoriskt svar,j och icke orden: så fort sig göra låter, vid svarets infordrande blifvit nyttjade.
Jag ber derföre, att R. o. Ad. ville gifva sig tålamod; tydå Utsk. ännu icke kan beräkna följderna, kan det icke taga på sitt ansvar att föreslå någon viss utvexlingsdag.
Men om R. o. Ad. ville lägga förevarande memorial till handlingarna, är jag öfvertygad, att hvar och en skall arbeta på att, så fort sig göra låter, inkomma med ett definitivt utlåtande, som skall leda omdömet i stället för att, såsom nu kunde ske, missleda det.
Jag har för ofta yttrat mina tankar i detta ämne, för att någon, sorn derå fästat uppmärksamhet, skulle kunna betvifla, hvilka de äro.
Men i anledn. af de anmärkningar, som blifvit gjorda mot hvad som utgör min önskan, eller ett snart afgörande af denna vigtiga fråga, egentliga föremålet för R.
St:s närvarande sammankomst, vill jag fästa uppmärksamheten på hvad Gr.
Cronhjelm redan vidrört, att nemligen alla de för realisationens verkställighet vid sista riksdag nödiga befunna, förberedande åtgärder (och, som man vet, bestämdes besluten af en stor majoritet) sedermera jemväl blifvit fullbordade, endast med undantag, att en liten brist finnes i silfverfondens föreskrifna förhållande till sedelstocken.
Frågan är således, örn denna lilla brist, som d. 1 Juli, efter den ofördelaktigaste beräkning, föga kan öfverstiga 1 proc., bör verka något ytterligare uppskof i den utvexling, vid hvilken sednaste Ständer fastat så mycken vigt och som de påräknat skola hafva långt för detta inträffat.
Boye har sagt, att man borde se på Nationen och ej ensamt på Banken.
Detta är också min tanka; men Nationens dyrbaraste interessen fordra att ju förr 336 Den ij Mars c. m. dess hellre få den frågan afgjord, o ra och när vi skola äga ett säkert mynt, en säker värdemätare af all den egendom, sora bestämmes i Svenskt mynt, — en säker beräkningsgrund för alla de industriens företag, sora måste afse afsättning i Sveriges gångbara mynt.
För nationens stora och allmänna interessen är det vida mindre magtpåliggande — huru nyttiga, kloka och ändamålsenliga beslut äfven i det fallet onekligen äro —, om den eller den lånerörelsen blir litet bättre eller sämre reglerad, får några hundratusen r:dr mer eller mindre.
Enligt hvad redan ganska riktigt är anmärkt, så, fastän vi skulle bestämma utvexiingsdagen, äro vi derigenom ingalunda förhindrade att sedermera fatta alla de beslut rörande Bankens rörelse, creditens underlättande m. m., som jordbrukets och öfriga näringars bästa kan anses fordra; men skulle vi vid dessa beslut fästa vilkoret af utvexlingens medgifvande, komme vi att befinna oss på samma punkt af osäkerhet, ,som före 1829 års Ständers realisationsbeslut.
Hafva vi icke i förutnämnde frågor hört de mest olika, ja, rakt motsatta förslag framställas, såsom fordringar, såsom garantier, än för realisationens bestånd, än för dess nytta, från och med anspråket att från Statens sida skaffa tillgång för liqviden af de 58 millioner enskilda inteckningar, som finnas i Sveriges jord, om det skulle falla fördringsägarne in att uppsäga dem, till det att från Banken skilja all lånerörelse och endast göra den till en cassaförvarare för Stockholms allmänna verk och köpmän; och huru många olika planer, liggande emellan dessa begge ytterligheter, hafva icke erhållit hvar och en sin förespråkare?
Jag vidrör ändå icke de olika opinionerna ronde det lagstiltningssätt för Banken, som hvar och en anser utgöra garantien för dess bestånd.
Då det således vore omöjligt, att lånerörelsen kunde så regleras, att allas anspråk blefve uppfyllda, skulle man genom dess förnyade och onödiga sammanblandning med den enkla frågan: skall i83o års realisation verkställas eller ej, endast gifva denna nya motståndare, och gifva de gamla nya förevändningar.
Det enda inkast, som hos mig gjort någon verkan, är den farhåga, en så varm och nitisk vän af realisationen , som BancoUtsk:s ordförande, tyckts äga, att nemi. sakens forcerande möjligen skulle kunna frambringa ett resultat, motsatt hvad man önskar.
Lifligt kännande hela vigten af att så ej måtte inträffa, tillstår jag, att detta ett ögonblick gjort mig tvehågse; men denna tvekan har dock snart försvunnit vid ett närmare skärskådande af förhållandena.
Utvexlingen är det stora föremålet för denna riksdag.
Dess vigt och nödvändighet tyckas numera vara så allmänt insedda, att man till och med från de håll, der man minst väntat det, hört yttras, att mot dess verkställighet, efter en gång fastställd grund, ägde man ingenting att invända.
Men vid åtskilliga i sam - Den 17 Mars e. m. 337 sammanhang med realisationen väckta bifrågor har man hört — i rikt mått — betänkligheter och farhågor yttras, hvilkas uppkomst det lugnade, opartiska sinnet måhända en dag skall finna svårt att förklara.
Misstroenden hafva uppstått (misstydningar å ett håll framkalla likartade å ett annat), att icke öfverallt vid dessa bifrågors behandling man afsett dem sjelfva, utan den verkan, deras bifall eller afslag kunde äga på hufvudfrågans afgörande.
Må då denna öppet, ärligt och enkelt snart blifva föremål för våra ofverläggningar.
Då skall hvar och en nÖdgas bestämdt förklara sig såsom realisationens vän eller fiende, utan att äga en 72-a eller en banklag att skjuta framför sig.
Då jag här oförstäldt uttalat, hvad sorn hos mig öfvervunnit alla betänkligheter mot utvexlingsfrågans snara afgörande, anser jag mig skyldig att uttrycka den tillfredsställelse, hvarmed jag i afton hört tvenne värda talare, hvilkas nit för realisationen aldrig af mig varit betviflad, men som i föregående dagarnas vigtiga frågor försvarade motsatta meningar med mig, i denna fråga dela samma öfvertygelse och värma.
Jag önskar uppriktigt att snart blifva skyldig alla mina motståndare i förutnämnde frågor samma förklaring.
Jag anhåller om återremiss af memor., med förnyad anmodan till Utsk. att skyndsamt föreslå utvexlingsdagen.
Ilr von Heijne, Georg:
Under förutsättning, att mynlbestämningslagen af d. 1 Mars i83o i allt anses vara grunden för den realisation, som nu i allmänhet önskas, tror jag frågan vara, huruvida också alla vilkor för denna lag äro uppfyllda.
Jag anhåller, att den korta motionen i detta ämne, som blott innehåller 1 k 3 rader, måtte uppläsas, på det R. o. Ad. må finna, om vi icke aflägsnat oss från ämnet.
Den af Hr von Heijne begärda uppläsning verkställdes.
Hr von Heijne fortfor derefter:
Denna nu upplästa anmodan är ganska kort och afser blott ett kategoriskt svar ang:de möjligheten af utvexlingens verkställande.
Mig förefaller det såsom om detta svar endast behöft upptaga, huruvida proportionen af 5 till 8 är vunnen eller kan vinnas genom några åtgärder från R.
St., samt, ifall proportionen icke är uppnådd, hvad som återstår för att fylla den; ty utan något nytt beslut af R.
St., som förklarar, att denna proportion icke behöfves, kan man, enligt min tanka, icke frångå förraStänders beslut, att reella fonden vid barlcoluckans öppnande skall utgöra fem åttondedelar af sedelstocken.
Den arithinetiska uppgiften i delta fall tror jag således vara det kategoriska svar, Utsk. bort afgifva och derpå basera svaret i hufvudfrågan.
Om här vore fråga om att fastställa garantier och grunder för en realisation, som vid denna riks 4 H. 43 338 Den 17 Mars e. m. dag först blifvit ifrågaställd, skulle jag trott, att Frih. af Nordin hade rätt; men dä frågan
Ur att verkställa en realisation, som har för sig garantier, af sednaste
Ständer ansedda för tillräckliga, anser jag vår pröfning numera endast afse, huruvida utvexlingen kan börjas å den utsatta dagen.
Då Ständerna uppdrogo åt H. M. Konungen att bestämma tiden för utveXlingens början, skedde sådant utan allt afseende på lånerörelsen eller någon af utvexlingen beroende förändring derutinnan.
Ständerna åtskiljdes med den öfvertygelsen, alt utvexlingen kunde börjas, så snart man uppnått den nödig ansedda proportionen, såsom 5 till 8, emellan silf— vex-fonden och sedelstocken.
Skulle här vara fråga om något annat, än huruvida den reella fonden är tillräcklig, befinna vi oss på samma punkt som förut.
Jag vill icke bestrida, att åtskilliga tillägg eller förändringar i banklagen i och för realisationen kunna vara nödvändiga, men jag finner dem icke nödvändigt böra föregå beslutet om utvexlingens början å bestämd dag; ty så länge vi strida 0111 de nödiga garantierna, så länge ledamöter kunna säga, att vi först böra tillse, att näringarna gått framåt i större scala, och framställa fromma önskningar, för hvilkas uppfyllande kanske en hel mansålder icke skulle vara tillräcklig, så länge står realisationen, mina Hrr, i vida fältet.
Då jag fått prdet, begagnar jag tillfället för att yttra min förundran deröfver, att Konungens rådgifvare, hvilkas interesse det bör vara att understödja Konungens propos., att de, säger jag, icke här vilja uttrycka någon ledning för vår opinion.
Är det K.
M:s mening, att utvexlingen skall börjas den 1 Juli, så anser jag dem böra bistå de svaga röster, som här höjas för denna tanka; men är det åter Konungens tanka, att försigtigheten bjuder realisationens vänner icke drifva på dess verkställighet ännu någon tid, så må man öppet yttra det, ty målet är för vigtigt, mina Hrr, för att vi längre skola fördjupa oss i en strid om garantier, som efteråt kunna bestämmas.
Prot. skall åtminstone i framtiden utvisa, att från den sidan, der man mött mesta motstånd vid 72 §:s genomdrifvande, något hinder icke uppstått för realisationens antagande, utan att samma personer tvärtom varit mest varma för en åsyftad stadga i myntväsendet; att de yttrat den opinion, att ju längre vi dröja härmed, ju mera splittras sinnena och aflägsnas målet.
Jag tror derföre, att vi böra komma till ett slut härutinnan.
Jag vill likväl icke vidare vara envis om återremiss, blott vi af Konungens rådgifvare få veta, på hvad punkt vi stå; ty skola vi längre uttänja riksdagen med närvarande strider, vinna hvarken landet eller realisationen, men kanske några enskilta interessen derpå.
Jag upptager med tillfredsställelse den uppmaningen, sorn blifvit gjord af en värd ledamot.
Jag svarar med all den redlighet, hvaraf menniskan är mäglig, Den 17 Mars e. ra. 339 att jag vill realisationen, och jag ger cn borgen för mitt allvar, då jag förklarar, att realisationen, efter min öfvertygelse, utgör ett vilkor för näringarnas förkofran.
Jag vet icke, hvartill denria brådska skall tjena.