Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Erfarenheten har nemi. alltför ofta visat, dels att köpeconlract icke företes för domstolen, i hvilket fall undantaget, om det endast i köpecontractet blifvit infördt, icke erhåller offentlighet, dels alt, ehuru förmånerna uppräknas i köpebrelvel, de likväl ej blifva omförmälda i det fastebref, sorn för köparen utfärdas.
Om under sådana förhållanden köparen sedermera», med förtigande deraf ali egendomen är med undantag besvärad, säljer densamma till annan person, som, med företeende endast af förra ägarens fastebref, erhåller klanderfrilt uppbud, och, efter tagen kännedom af behörigen utfärdadt gravationsbevis, deruti undantaget, såsom ej intecknadt, icke kan vara upptaget, utbetalar köpeskillingen; så uppstår den fråga, hvilken ofta utgjort föremål för tvist och blifvit af domstolarna på olika sätt afgjord, huruvida den nye köparen, som före handelns afslutande icke haft kännedom om tillvaron eller beskaffenheten af undantagsförmänerna, eller ägt något i lag anvisadt sätt att derom få underrättelse, är pligtig att ansvara för samma förmåner, eller om dessas innehafvare endast äger alt för deras utbekommande hålla sig till den, åt hvilken han sålt; och då första köparen merendels ar oförmögen att godtgöra sitt bedrägliga förfärande, mäste förlust oell lidande uppkomma, antingen för undanlagsinnehafvaren eller sednare köparen.
För samma äfventyr är afven den fordrings - i66
Den 19 Augusti f. m. ägare utsatt, sorn (einnar lån emot inteckning i sällan fastighet, utan att hafva eller kunna äga kännedom om förut träffa dt aftal af omförmälda beskaffenhet.”
Deraf tinner R. o. Ad., att så väl den sorn tillgodonjuter undantag, som fastighetsägaren, blifva betryggade, och alt följaktligen förslaget utan våda kan antagas.
Ilr Ribbing, Arvid:
Då jag var en bland dem, sorn, när frågan förra gången förevar, yttrade mig emot förslaget, derföre att intecknings-lageu stadgar, alt inteckning icke må ske utan till bestämdt belopp, men undanlagsförinåner, bestående i boningsställe, spanmål, betesrättighet, vedbrand m. m. sålunda äro till beloppet obestämda; så skedde det under den förutsättning, att inteckningsägarens rätt skulle undergräfvas, i händelse intecknade undantags-contract skulle hafva samma rättighet som andra inteckningar.
Jag har hoppats att Utsk. skolat gjort något afseende på mitt förslag alt betrygga dessa undantagshjons rättighet, hvilken är lika dyibar som andra inteckningsägares, oell som kunde bevaras derigenom , att undantagsförmånerna evalverades uti bestämd peuningesumrna, för hvilken inteckning kunde beviljas; men som det icke skett, anser jag Utskts betänk, icke böra antagas, såsom stående i strid med vår till gällande inteckningslag , enligt hvilken inteckning icke får ske utan för bestämdt belopp i penningar eller varor.
Ulskts betänk.
N:o 35 och utlåt.
K:o 94 blefvo af R. o. Atl. bifallna.
Likaledes bifölls, vid förnyad föredragning, LagUtskts den 13 dennes på bordel lagda betänk.
N:o ()5, i anleda, af väckt motion 0111 ändring af 1 cap. 2 §:n Utsökn.-b:n. Ånyo föredrogs Lag- samt Allm.
Besvärs- och Fkon.- Utsktns den i3 dennes på bordat lagda betänk.
N:o 4: angrde ändring af författningarna rörtde sockenstämma, samt om bildande af communal-styrelse.
Begärdes ånyo på bordet af Frih. Cederström, Anders, Frih.
Sprengtporten, Jac. Willi , m fl ledamöter.
Föredrogs ånyo Coust.Utsk:s den 1 och i5 dennes på bordel lagda mein.
JV:o 23, med föreslående af ett tillägg uti 28 §:n Reg.Fm.
Det stadgande, som Const.Utsk. föreslagit, är öfverensstämmande med föreskriften i 23 §:n af Norrska grundlagen, och är såsom theori betraktadt visserligen riktigt.
Jag har äfven, för 17 år sedan, i ett tryckt arbete yrkat samma stadgande.
Men det mäste förenas med åtskilliga andra, som för närvar, saknas, och förutan hvilka den ifrågavar. föreskriften skulle blifva, Den 19 A ii g u s t i f. m. icke Mull onyttig, titan äfven skadlig för Rikets tjenst, icke blott i krig, utan äfven i fred.
Första frågan är:
Hvad menas med embete eller tjenst?
Menar man dermed en lön, som är ledig eller icke?
Om t. ex. en officer utoärnnes till underlipntenant, utan att någon underlieutenants-befattning är ledig vid det reg:te eller den corps, hvartill lian hörer; skulle sådant vaia olagligt, eller stridande emot den ifrågavar. föreskriften?
Skall del icke vara tillåtet att utnämna en öf vertalig lindel lieutenant, utan får denna utnämning först ske i del ögonblick en sådan beställning med lön varder ledig; så blir följden att vid intet reg:te komma flera officerare än löner att finnas.
Då måste antingen vissa reserv-löner anslås, eller ock skola officerare saknas, när någon af dem är sjuk eller af annat laga förfall hindras alt sin tjenst förrätta.
När i delta land löner icke äro anslagna för stabsofficerare, huru skulle sådane erhållas, om icke öfvertalige officerare funnos inom ieg:tena för att göra de frånvarandes tjenst?
Huru skulle det blifva möjligt för officerare att få åtnjuta den högst gagneliga undervisningen vid Marieberg? och huru skulle det slutligen tillgå i krig?
Några officerare måste alltid lemnäs hemma för att emottaga rekryter och ombesörja förekommande militära angelägenheter.
Om icke öfvertalig» funnos, så skulle deras antal, hvilka gingo i fält, blifva för ringa.
Dessutom, örn uti en träffning en lieutenant förer sin afdelning så väl alt befnlhafvaren finner honom vara skicklig alt föra ett eompigni, och följaktligen böra för mandom och skicklighet till capitaine befordras, men något compagni icke råkar vara ledigt emedan ingen capitaine blifvit ihjelskjuten, skulle då K.
M. icke få till capitaine utnämna den förtjente, derföre, ali den ölyckan icke inträffat, alt någon capitaine blifvit ihjel sk j 11 tell ?
I de länder, der man äger särskilda löner för staber, der Regeringen äger medel alt gifva löner, sorn motsvara värdigheten, kan stadgandet vara lämpligt, men icke hos oss.
Hvad civila tjenster beträffar, så förhåller sig dermed ungefär på samma sätt, härledande sig egentligen från brist på pensioner.
Åtminstone har förhållandet hittills varit sådant i K.
M:s cancelli, att som ingen gammal embetsman kunnat afgå förr än han tjena! 4o, och uppnått 65 år och dertill varit sjuklig så att läkarebetyg kunnat derom meddelas; så hafva de gamla tjenstemännen måst tjena qvar så länge, alt de slutligen varit nästan oskickliga al t förrätta t jernsten.
När jag såsom statssecret. tillträdde Ecclesiastik-expedilionen, sä var förhållandet, att den som innehade första copistlönen var expedts-secret. och gjorde expedtssecret. -tjenst, och den som innehade andre copistlönen gjorde prot.secret.-tjenst och hade i många år innehaft prot.secret.- iullmnkt.
Den äldste tjenstemännen, som icke var försedd med någon lön, innehade prot.secret.-fullmakt och hade i manga år förrättat dylik tjenst med exped.secret.-värdighet.
Han h ide tjenat i 1781', men hade, som sagdt är, ännu ingen i68 Den ig Augusti f. ra. lön.
Annat sätt att fasta tjensteinännen vid verket och få Kronans tjenst förrättad gafs då icke, än att meddela vederbör. fullmakter på beställningarna, som de ulöfvade, fastän de icke bade löner derför.
Om 1111, sedan baltie och flera löner äro beviljade, sådana förhållanden likväl måste ytterligare fortfara, derföre att R.
St. eller två Stånd afslagit rättighet för dessa gamla tjenstemän att öfverflyttas på indragn.sl.it; fullmakt och förrättar cancellisl-tjenst eller har prot.secret.- fullmakt och förrättar dithörande tjenst men icke är försedd med dithörande lön?
Är lian lilulerad eller icke?
För mili del anser jag förslaget overkställbar t i vårt land, så länge tjensteförhållandena förblifva sådana de ännu äro.
Jag underställer derföre R. o. Ad:s bepröfvande, om icke Ståndet täcktes återremittera utlåt, lill Const.Utsk. med det yttrande såsom Ståndets gemensamma tanke, att förslaget för närvar. är onyttigt.
Hr Cederschjöld, Fehr Gust.:
Den siste välde talaren har grundat hela sin argumentation på ett misstag, emedan Utsk;s förslag tydligen innehåller, att fråga endast är 0111 titlar utan medföljande embete eller tjenst, och Const.Utsk. har således ingalunda haft afseende på lönen, utan blott på skyldigheten att tjena samt deri deremot svarande rättigheten alt få tituleras efter tjenstebefattningen.
E11 med copist—lön, sorn gör exped.secret.-tjenst, är också berättigad till denna högre titel, men i annat fall icke.
—Hvad den siste värde talaren sagt i afseende på militära förhållanden förstår jag icke så noga.
Men det förekommer mig orimligt, att samme person kan vara t. ex. capitaine med compagni, major i reg:tet, Öfverste-lieutenant i armeen och öfverste i Generalstaben, så att han, så till sägande, går på alla fyra på ärans trappa.
Jag har i långliga tider med bedröfvelse sett den titelsjuka, som är epidemisk liers Svenska folket, och jag har trott, att det vöre roten till det ogräs, som kallas lux, flärd och fåfänga, och sorn förtager välsignelsen af åkrarnes gnida.
Della är helt visst en af de väsentligaste orsakerna, hvarföre icke den enskilda välmågan är svarande mot hvad omständigheterna eljest kunnat tillåta.
Efter långt öfvervägande försökte jag vid sista riksdagen att gå en genväg till mitt mål, medelst förslag tili titlarnas beskattning.
Denna beskattning infördes, ehuru måhända icke nog högt tilltagen.
Men jag har funnit, att mitt hufvudändaroål icke vanns, ulan erfarit att inenniskorna äro narrakligare än jag hade förmodat att fika efter högre titlar, äfven 0111 de äro förknippade med en för deras omständigheter betungande kostnad.
Jag kari derföre icke annat än hålla Const.Utsk. räkning för det försök det gjort att äfven genom grundlagsändring, eller, om jag så får säga, på den stora kungsvägen söka P c n 19 Augusti f. m. 16g söka viunu samma ändamål.
Jag förutser visserligea, att, äfven om
Ständerne skulle förena sig om denna grundlagsförändring, densamma likväl icke skulle blifva sanctionerad, emedan många kanhända anse dylika nådebevisningar t i 11— böra del K. praerogativet.
Detta anser jag vara så mycket oriktigare, sorn dylika nådebevisningar snarare tyckas vara i grundlagen förbjudna, emedan der väl står att Konungen äger utnämna lill embeten och tjenster, men ingenstädes till titlar.
Men oaktadt jag sålunda fruktar, att detta grundlagsförslag icke blir antaget, anser jag dock nyttigt, alt Representationen på alla möjliga sätt uttalar deras vedervilja mot sträfvandet efter titlar; oell tillstyrker jag derföre R. o. Ad. att låta förslaget hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Horn, Claes Fredr.; Jag erkänner utan ali fråga den goda afsigt, som ligger lill grund för Const.Utskts förslag, nemi. att afböja den förderfliga litel- eller rangsjukan i vårt land; men jag tror icke att ändamålet vinnes, så länge 48 §:n Reg.Fin orubbad qvarstår, hvilken lyder sålunda: ”Konungens hof står under dess enskilda styrelse, kunnande flan häruti förordna som Honom godt synes.j
Alla beställningar vid sitt hof må Konungen efter behag tillsätta och derifrån afsätta.”
Så länge denna § finnes oförändrad, tror jag icke att mali kan förebygga det fikande efter fullmakter, sorn medföra rang och företrädesrättigheter, äfvensom jag anser det blifva svårt för K.
M. alt förebygga detsamma, så länge nationens håg ligger dilåt, enär K.
M. har så lätt att tillfredsställa en sådan önskan.
Äfven har Hr von Hartmansdorff anfört exempel, sorn jag icke kan jäfva, på sådana fall, på hvilka det synes mig vara skäl alt K.
M. bibehålies vid rättigheten att tillägga personer tjenslevärdighet utöfver det embete de innehafva; men jäg skulle dock önska, att genom något lagstadgande eller genom en högre hevilla, för sådana fullmakter, hvilka tilldelas personer, som icke äro i tjenst, man kunde förebygga fikandet efter tomma titlar; ehuru jag icke kan neka, att, innan nationen hinner till högre upplysning och större begrepp om egen värdighet och förtjenst, det lärer vara förgäfves att genom sådana partiella stadganden söka åstadkomma en annan anda inom nationen.
Jag ber R. o. Ad. icke förbise Konungens praerogativ så väl i 48 §:n, som äfven uti den, som medgifver Konungen rättighet att upphöja till adlig värdighet, samt utdela riddar-ordnar.
Så länge dessa tj§ qvarstå, tror jag alt nian för tidigt tänker på att ändra 28 §:n Reg.Fai.
Då inom detta Hus endast Const.Utsk:s ledamöter synas tala för betänk., så skulle det måhända synas alldeles öfverflödigt att ytterligare förlänga discussionen; men hvad Hr von Hartmansdovffs ytt12 H. 22 Den ig Angui ti f, m. rande vidkommer, så bör jag tro, det jag hört orätt; ty, såsom jag uppfattat hans mening, har han tillkännagifva, att åsigten vore rationeit riktig, och att han för mer än 17 år sedan i tryckt skrift hade hyllat densamma, samt att Norrska folket i sin grundlag äger en § af den syftning, som det grundlags-stadgande Utsk. föreslagit.
Om jag i dessa hänseenden hört riktigt, så må det förlåtas mig, om jag finner den välde talarens derpå följda argumentation i strid med de föregrde i ämnet uttalade åsigterna.
I afseende på hvad talaren nämnde rör:de de militära förhållandena, så torde jag få åberopa mitt eget exempel, att jag under ett helt års tid under campagnen i Tyskland fört ett compagni-befäl såsom lieutenant, och alt jag icke har skäl att tro, alt befälet fördes sämre än under compagni-chefen sjelf, ehuru jag icke Lief beklädd med högre titel än embetet påkallade.
Jag tror således, att hela argumentationen är falsk; men hela saken beror derpå, huruvida man anser det vara ett moraliskt ondt eller icke, att rang och titlar eftersträfvas inom ett samhälle framför verklig förtjenst.
Det beror på omdömet, om man tror det vara nyttigt inom ett samhälle, att embetsmannen icke anser sig vara hedrad af den tjenst han bekläder, eller den titel, som åtföljer densamma.
Constit.
CJtsk. har trott, att den ranglystnad, som under de 3o sistförflutna åren allt mer och mer tilltagit, varit i högsta måtto skadlig för de ekonomiska förhållandena; att i allmänhet icke vore nyttigt att uppflytta classer högre än deras effectiva ställning i samhället vore; alt det vore i högsta måtto skadligt att man söker genom rangen uppstiga lill likhetsförhållanden, som påkalla ett dyrbarare lefnadssätt än det som med hans tjenstebefattning är förenligt.
Ur denna synpunkt har jag betraktat saken.
Hvad en värd talare Gr.
Horns yttrande, rör:de 48 § Reg.F:n ocb dess gemenskap med detta ämne, vidkommer, så bör jag hafva äran för Ståndet anföra, att motionären uti sin motion jemväl föreslagit för hofbenämningar ett sådant stadgande, som det i fråga var.; men att Utsk. icke fann lämpligt att ställa dessa karaktersförhållanden i cathegori med Statens embets- och tjenstegrader.
Utsk. fann nemi., alt då K.
M:s hof står under K.
M:s enskilda disposition, så kunde hofcharger och benämningar icke hafva någon inverkan på embetsmanna-förhållanden inom samhället, och derföre blef den delen af motionärens yrkande underkänd.
Jag kan för min del icke af de talare, som yttrat sig i ämnet, anse mig öfvertygad om hvarken onyttan eller olämpligheten af Utskts förslag, och tager mig derföre friheten anhålla att R. o. Ad. ville låta detsamma blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Hr Cederschjöld och Gr.
Anckarsvärd hafva, efter min öfvertygelse, fullkomligen utvecklat andemeningen och äfven ordalagen i den jj, hvar - Den 19 Augusti f. m. 171 om fråga nu är; och jag tror derföre, att ämnet kan anses så lill vida utredt, att någon tvekan icke kan uppstå om betydelsen af den fråga hvaröfver vi ämna besluta.
I sjelfva saken har jag litet eller intet att tillägga, men får blott anmäla det jag såsom ledamot i Ekon.Utsk., till följd af åtskilliga framställningar i motionsväg, bilrädt åtskilliga tillstyrkanden i underd. önskningsform, hvilka fullkomligen öfverensstämma med den theori, som Const.Utsk. antagit, och som uttryckes i de få rader, hvarom nu debatterats.
Utan behof att vidlyftigt yttra mig, anhåller jag blott att få tillägga, det jag tillhör det parti, som hyllar en så beskaffad reslriction, som blifvit ifrågaställd, och att jag derföre tillstyrker att förslaget må hvila för grundlagsenlig behandling till nästa riksdag.
Horn; Jag började med att förklara, det jag godkände principen, som ledt Const.Utsk., nemi. alt förebygga en oriktig tillämpning af Konungens höga prerogativ att utdela hedersbevisningar; men jag fästade mig egentligen vid tillämpningen på armeen, utan att likväl nämna hufvudsakliga grunden hvarföre jag ansåg tillämpningen der mindre passande.
Atomens hela organisation förbjuder Konungen alt i anseende till anciennetet och skicklighet flytta officerare från den ena tjenslegraden till den andra inom armeen; hvaraf ofta händer, att inom det ena regrtet blifva officerare 2 å 3 gånger längre qvarstående i en grad än vid ett annat reg:te.
Den orättvisa, som derigenom verkligen vederfares de officerare, hvilka sålunda komme att qvarstå uti en grad, från hvilken officerare vid ett annat regUe, hvilka icke äga större skicklighet eller förtjenst, mycket hastigare avancera, skulle otvifvelaktig! verka menligt på armeens moral, hufvudsakligen linder blandad tjenstgöring i fält, om icke K.
M. ägde elen utvägen att i någon mån jenina detta missförhållande genom tilldelande af en högre tjenstegrad; men så snait denna organisation af arméen upphör, så att befälet kan blifva mera flyttbart inom sina grader, förfaller det skäl jag nu anfört.
Långt ifrån att, i likhet med en värd ledamot, afstyrka förevar, förslag såsom onyttigt, kan jag icke annat än biträda den tanken, att det är nyttigt och välgrundadt.
Detta förslag åsyftar, om jag icke misstager mig, hvad som understödes af en ganska allmän opinion inom Svenska folket, nemi. att den fåfänga och flärd uti lefnadssätt, sorn vinner näring och understöd af tilelväsendet, mätte upphöra på den enda rätta vägen, nemi. genom sjelfva sakens afskaflfande, och icke på den väg, sorn jag aldrig kunnat biträda, att mer eller mindre drygt beskatta en tjensteman eller medborgare, för det han välförtjent erhållit en belöning af sin Regering.
Finner man att della belöningssätt icke gagnar, utan snarare skadar, sä anser j'g det l7a Den 19 Augusti f. m. förenligt med Representationens värdighet att på ett genomgripande och allvarsamt sätt anhålla liers Konungen, att Han ville biträda Representationens åsigt, oell all helöningssättet matte upphöra; men alt skattlägga medborgare för det de blifvit belönte för tjensler, sorn Staten saknar tillgångar att på annat sätt vedergälla, innefattar en bestämd motsägelse; emedan belöning neli betalning derför äro begrepp som upphäfva hvarandra.
Af sådan anleda, biträder jag hvad Const.Ulsk. föreslagit, oell tror att det är mycket gagneiigt, isynnerhet i landsorten; ty en hvar, som känner tilla nies inflytande på de lärjre medborgareclasserna, skall icke kunna neka, att de medfört ökad lux och i följd deraf i ra k ad t obestånd; men då nu så ar, alt det står i Representationens makt att medverka till upphörande af detta missförhållande, så tror jag att
Representationen icke bör försumma tillfället dertill.
Men saken har en annan allvarsam sida.
Genom titlars meddelande ät andra än dem, sorn innehafva tjenster motsvarande titeln, nedsattes den höga aktning, som bör vara förenad med tjensten, den må vara hög eller låg.
Jag tror alt R. o. Ad. är ense om att godkänna principen, och äfven att den må blifva tillämpad; ty de lvänne ledamöter, som talat mot saken, hafva begge erkänt grundsatsens riktighet.
Den ene af dessa talare frågade, huruvida principen skulle tillämpas på tjenstebefaltningar, med hvilka lön icke är förenad, så till förståendes, som skulle lönen utgöra villkoret för rättigheten alt tituleras efter innehafvande tjenstebefattning.
Detta har Const.Ulsk. icke ifrågaställt, och denna anmärkn. förfaller således.
Den andre talaren ansäg föislaget olämpligt, derföre att ändamålet icke skulle kunna fullkomligen vinnas, emedan det stod Konungen flitt att efter godtfinnande utdela titlar inom sitt hof, och att följaktligen den öfverklugade titelsjukan i landet på denna väg skulle kunna erhålla sin näring.
Jag betviflar alt hoflitlarne skola så allmänt eftersträfvas; men om så vore, så vore del i alla fall väl alt blifva af med en del titlar, och skulle förmodligen det onda kunna fullkomligen hjelpas, 0111 den rang, sora hoftitlarne medföra, endast finge gälla inom Konungens borg.
På dessa grunder tillstyrker jag, att förslaget må blifva hvilande till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Den siste värde talaren har så fullständigt yttrat sig i detta ämne, att jag har föga att tillägga.
Likväl torde jag få taga mig friheten fästa R. o. Ad:s synnerliga uppmärksamhet på den del af hans yttrande, deruti han antyder, att hvarje utnämning till en titel, som icke är förenad med verklig tjenst, i sjelfva verket nedsätter den aktning, smn den i utöfning af embetet varande tjcnstemannen bör tillgodonjuta; men det är icke nog dermed, utan hvarje sådan upphöjelse, hvilken endast moltages såsom en K. nåd, Den 19 Augusti f. ni. >73 nedsätter liela den öfriga embelsmannaclassen i den ort, inom hvilken en på så sätt upphöjd person är boende.
Den grundsats är visserligen riktig, på sätt Gr.
Horn nämnt, att andra företräden, som bero på K.
M:s höga ynnest, stå uti ungefär samma calhegori, och att dessa företräden icke blifvit föreslagna att undergå någon modificatiön.
Delta må medgifvas såsom en ofullständighet; oell del må äfven medgifvas, att inom monarkiska samhällen den grundsats ännu torde slå qvar alltsedan Montesquicus tid, att det är äran, som utgör den monarkiska styrelsens lifsprincip.
Och om begreppet om ära derjemte erhåller en sådan modification, att den erhålles såsom en skänk af konungamakten, så är hela systemet härstädes icke lätt alt attackera; men om också dylika grundsatser stå qvar hos en och annan af nutidens män, torde det likväl vara rätt, så ofta man får tillfälle dertill, att yttra sin opinion huru man anser förhållandet böra vara.
Af dessa skäl, och under det jag conformera!- mig med Frih.
Hamilton i afseende på detaljerna, anhåller jag att Const.Utskrs förslag må blifva hvilanda till nästa riksdag.
Hr Tersmeden, Carl Reinhold:
Jag förenar mig med de talare, som yttrat sig för bifall till betänk., emedan jag anser karakters-fuilmakter skadliga i moraliskt hänseende, derföre att de gifva en hyllning åt Härden och yttre företräden, samt bereda fåfänga, hvarigenom slutligen nationens allvar och redbarhet måhända undergräfvas.
Jag kan icke neka, att de sednare 10 a 3o åren gifvit betänkliga exempel i detta afseende.
Det händer äfven, att man genom en karaktersfullmakt öfversmeta!- odugligheten och gifver den en hyllning, hvaraf exemplet är ganska skadligt för den uppväxande generationen.
Jag anhåller derföre om bifall till betänkandet.
Jag anhåller alt få till prot. antecknadt, att jag tillstyrker bifall till Consl.Utsk:s förslag, hvars nytta Frih.
Hamilton och andre talare så fullständigt deducerat, altför mig endast återstår att fästa uppmärksamheten derpå, att då Gr.
Horn emot förslaget velat finna ett inkast uti Konungens rätt alt utdela hoftitlar, hvarigenom i allt fall det nu stadgade förbudet skulle eluderas, detta inkast endast och allenast kan gälla R. o. Ad., emedan K.
M. till hofsysslor endast utnämner ledamöter af detta Stånd.
Det är således egentligen de öfriga Ståndens lätt till titlar vi nu afgöra, och då dessa
Stånd antagit förslaget lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag, tolde R. o.
Ad. saklöst kunna biträda deras mening, ulan äfventyr af uppoffring för egen del.
Jag tror alt den siste värde talaren något misstagit sig, då han förmodat, att hvad jag yttrat blott skulle hafva afseende på R. o. Ad. såsom Stånd; ty om K.
M. skulle finna för godt att taga sin hofstat äfven utom den - >74 Den 19 Augusti f. ni. na kast, ser jag ingenting, som hindrar det, och jag lior äfven alt så skett; ty jag vet icke, att alla hofkamererare, hofchatullmakare, hoffourirer med flera äro adliga personer, men att dessa titlar eflersträfvas, likasom direcleurs-fullmakter, äfven af ofrälse personer, tror jag mig med visshet veta.
Jag skulle gerna se, om det vore möjligt, att dessa missbruk kunde förebyggas; men fö'ljden blefve väl ingen annan än den, att de, som nu blifva ekonomi-direcleurer, i stället hlefvo adelsmän eller riddare, så att vinsten icke blefve särdeles stor.
Hr Tersmeden, Gustaf Reinhold: