Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att de ofvannämnde afstånden, 3,000—5,000 alnar, alldeles icke kunna hindra bombardering, icke tvinga fienden att bilda stor omslutningsbåge och derigenom skydda hufvudstadens förbindelser med eget land, är påtagligt.
Redan vid den tid, komitén afgaf sitt betänkande, voro verkens afstånd för korta; efter det nya artilleriets användande äro de alldeles för små.
Kommitterade äro derföre af den tanke, att ett nytt befästningsförslag borde uppgöras, närmare öfverensstämmande med här framställda åsigter, hvilka icke synas .hufvudsakligen skilja sig från de af 1856 års komité angifna grunder, utan blott i dessas tillämpning.
Då uppgörandet af ett sådant förslag icke ligger hvarken inom närvarande kommitterades befogenhet, icke heller inom området af deras tekniska kunskap, hade de beslutit underdånigst föreslå, att en komité, sammansatt af ingeniör-, artilleri- och andre officerare från armén och flottan, måtte af Eders Kongl. Maj:t för ordnas för denna frågas fullständiga besvarande, alltför vigtig, att icke af fleres kunniga omdöme pröfvas; men då Eders Kongl. Maj:t, sedan detta 81 beslut af kommitterade fattades, redan förordnat en komité till detta ändamål, ehuru på annat sätt sammansatt, hafva kommitterade numera ingenting att härom anföra.
Då kommitterade sålunda icke äro i tillfälle att kunna uppgifva kostnaden för Stockholms blifvande befästning, förmoda de likväl, att då den från chefen för Kongl, ingeniörcorpsen senast uppgifne kostnad å de af 1856 års komité föreslagna verk, med några vid dem af bemälde chef vidtagna förändringar, uppgingo till följande:
Norra fronterna 3,180,000.
Södra fronterna : 5,034,000.
Vid Södertelje 1,081,000.
Vid Oxdjupet 276,000.
Bestyckningen 1,950,000.
Tillsammans 11,521,000. så hafva komitterade förslagsvis trott sig kunna upptaga en sammanräknad kostnad för Stockholms befästning, efter en mera utsträckt plan, med dess bestyckning, till 15 millioner, och skulle den äfven uppgå till 20 millioner, hvilket vore nära dubbelt mot den nu föreslagna och således icke sannolik, så anse kommitterade i alla fall denna kostnad vara för det vigtiga militäriska och politiska ändamålet ganska väl använd, ådagaläggande inför verlden, att vi icke sky någon kostnad för att sätta oss i ett försvarsskick, som tillåter oss att till det yttersta värna vår ömtåliga gräns, hvilket, om det underläts, skulle kunna tydas antingen som trots eller som efterlåtenhet, båda lika litet värdiga ett förståndigt folk.
Nämnde kostnad är ändå, såsom många gånger blifvit visadt, i följd af den lyckliga fördel vi ega, att kunna anlägga våra verk på det skottfria hälleberget, mycket understigande den, hvartill fästningsbyggnaderna på sand i främmande land uppgå.
Icke blott för vår egen, fastän nu minskade flotta är det angeläget, att ega en skyddad hamn med dockor och sjöförråd; det är äfven nödigt, att vi kunna i Östersjön erbjuda en sådan åt våra naturliga bundsförvandters flottor, att vid behof dit ingå.
Carlskrona uppfyller detta behof, när de framför liggande öarne blifvit befästade, på hvilka en fiende nu kan landstiga och nalkas staden tillräckligt nära, för att med det nya artilleriet förstöra både flotta och förråd.
Denna befästning kan ske genom anläggning af några få, af läget gynnade fästen och således med måttlig kostnad.
Men från landsidan är tillträdet alldeles öppet.
Också på denna sida gynnar naturen anläggningen af några fästen, hvilka stänga passet vid Hvita krog.
Flottans manskap, understödt af ortens beväring, utgör tillräcklig besättning att möta anfall från sjösidan; men mot angrepp från landsidan är behof af något understöd af trupper från armén.
Enligt hvad från ingeniörcorpsen blifvit upplyst äro planer till sådana befästningar under arbete, och det antages, att kostnaden derför, jemte igenfyllandet till en del af det stora inloppet, icke bör komma att öfverstiga 3,000,000 R:dr.
Då äfven Carlskrona befästning varit föremål för olika åsigter, och i senaste tider undergått flere förändringar i planen för fästenas anläggning på närmare eller aflägsnare holmar, hade kommitterade innan den af Eders Kongl. Majit i och för Stockholms befästning, förordnade komité blifvit dem kunnig, redan beslutit tillstyrka, att denna angelägna fråga hänskötes till den komité, som i och för samma ändamål blifvit af dem föreslagen. 32 Marstrand.
Sedan denna fästning blifvit i senare tider helt och hållet ombyggd, återstår till planens fulländning endast det norra strandverket.
Det nuvarande jordverket uppfyller icke behofvet att stänga norra inloppet till den ypperliga och välbelägna hamnen, samt bör derföre fullbordas, helst kostnaden härtill icke är betydlig.
Af öfriga befästningar, som kunna ifrågakomma, tillstyrka kommitterade följande: L Inloppet till Göteborg.
Denna rikets betydliga handelsstad ligger alldeles öppen för ett möjligt fiendtligt anfall, så att den förstkommande fiendtliga kryssare eller t. o. m. kapare nu kan beskjuta staden.
Några verk till inloppets försvar äro derföre angelägna, kunna lätt anläggas och har både af 1819 och 1839 års komitéer blifvit föreslagne, och få äfven af kommitterade tillstyrkas. 2.
En befästning i Norrland.
Vid ett alvarligt anfall mot rikets midt, måste, för att icke sprida våra krafter, Norrland till en betydlig del öfverlemnas åt sitt eget försvar.
Det är då af vigt, att der hafva en fast ort, till säkerhet för militärförråd, till stöd för de försvarande trupperne, och man kan tillägga till uppmuntran för den befolkning, af hvilken vid ett krig stora uppoffringar fordras och hvilken bör se, att riket under fred gör hvad möjligt är att bereda denna landsorts försvar och icke vill alldeles öfverlemna den åt krigets första skiften.
Båda nyssnämnda komitéer hafva också tillstyrkt en sådan fästnings anläggning.
Dess läge vore ©tvifvelaktigt fördelaktigast söder om Angermanelfven på operationslinien till Jemtland, den naturliga återtågslinien för en del af de trupper, som icke längre kunna här hålla stånd.
Kommitterade fästa så mycket mera vigt vid en fast orts anläggning i Norrland, som äfven ett allvarligt anfall från denna sida alldeles icke är osannolik. 3.
En befästning på Gotland.
Af samma skäl, som en fast ort i Norrland, är äfven en sådan på Gotland, vid dess hotade läge, högeligen önskvärd, och den gotländska befolkningen har visserligen genom frivilligt åtagande af en utsträckt vapenpligt gjort sig väl förtjent af detta understöd vid försvaret af sitt hemland.
Då fullständiga planer och kostnadsberäkningar för dessa trenne befästningar icke ännu kunnat uppgöras, nödgas kommitterade inskränka sig till att uttala sin öfvertygelse om angelägenheten af att de så snart förslag hinna uppgöras och tillgångarna det medgifva, måtte verkställas.
Fråga har förevarit och bör med allt skäl öfvervägas, om anläggandet af befästning vid något af de vigtigare Mälaresunden, dels för att lätta strategiska rörelser från den ena sidan om Mälaren till den andra*, dels för att stänga vidare framträngande för en fiende, som skulle lyckats att inkomma i denna sjö med mindre krigsfartyg.
I detta afseende erbjuder
Qvicksund med den nära liggande Nyckelön en fördelaktig ort.
— Kommitterade tro det vara angeläget, att så fullständiga planer under fred uppgöras för anläggningen af starka fältbefästningar vid denna vigtiga strategiska punkt, att de genast vid början af ett krig kunna uppföras. 33
De befästningar, hvarom hos föregående komitéer varit fråga, vid Gefle, Carlshamn och Landskrona, anse sig kommitterade, för att icke splittra befästningsanslagen, sakna skäl att för närvarande tillstyrka.
Fråga har äfven förevarit om befästningars anläggande i trakten af Söderköping och Mern, för att derigenom skydda kanalens utlopp.
En mindre fästning skulle ej erhålla nog styrka, helst intet i taktiskt hänseende gynnande ställe för en sådan anläggning här förefinnes.
En större och starkare fästning skulle, utom den betydliga anläggningskostnaden, fordra en stark besättning, hvilken då skulle komma att försvaga krigshären i fält.
Inga politiska eller militäriska skäl, jemförliga med de för Stockholms befästande, kunde här tvinga till afvikande från den allmänna regeln, att ej anlägga fästningar, så att de blifva föremål för fiendens första anfall.
Att åter skärgårdsfartyg, af hvad slag dessa än må blifva, understödde af landtrupper och starka fältverk i väsentlig mon kunna såväl försvåra fiendens landstigning, som bidraga till kanalens skydd, är ©tvifvelaktigt.
Kommitterade anse för öfrigt, att i allmänhet på flere ställen större och betydande fältverk kunna i krig ifrågakomma att uppföras, samt att således fullständiga förslag till desamma böra under fred vara beredda; men då allt detta tillhör sjelfva försvarsplanerna, lärer bearbetandet af hvad härtill hörer blifva ett åliggande för generalstaben, att i samråd med ingeniörcorpsen taga om hand och underställa Eders Kongl. Maj:ts pröfning.
Landförsvarslcomit, Bet. I, ä 34 Bil. A. Beräkning öfver Rysslands stridskrafter oell sannolika anfalls styrka mot Sverge.
Rysslands anfallsstyrka är visserligen svår att i siffra uppskatta, i följd af detta stora öfver tvenne verldsdelar utsträckta rikes icke fullt kända tillgångar, samt i följd af de ovissa politiska förhållanden, hvilka på fjerran från oss belägna punkter kunna mer eller mindre fördela och fasthålla dess krafter.
Men genom betraktande af den truppstyrka, Rysslands lagar medgifva att uppkalla; den, som det i närmast föregående krig kunnat uppställa; den, som det förmått använda till strid utom sina gränsor; den som det för det närvarande eger till sitt förfogande; medlen att den sammandraga; möjligheten att sända den till en från det öfriga Europa så aflägsen ort, som vår kust, samt befintliga sjöforslingsmedel att densamma hitföra — genom betraktande af allt detta kan måhända någon ledning vinnas för att ungefärligen bedöma den styrka, hvaraf Sverige, i händelse af krig, från denna sida kunde hotas.
Rysslands kejsare eger oinskränkt makt att utskrifva manskap, och det kan fördenskull svårligen påräknas huru stor styrka Ryssland, efter en längre tids förberedelse, skulle kunna uppställa.
Under det senaste stora kriget mot Turkiet och Vestmakterna voro säkerligen öfver en million soldater inskrifne i arméens rullor.
Icke destomindre uppträdde aldrig på någon del af krigsområdet ett så betydligt antal, som denna siffra kunde gifva anledning att vänta.
Afven efter ryska uppgifter uppnådde de olika arméerna ändå icke ett högre antal än följande:
Donau-arméen: mellan november 1853 och samma tid 1854 200,000 man.
Krim-arméen: från november 1854 till samma tid 1855 250,000 » Södra arméen: på våren 1855 70,000 » Vestra arméen (i Polen): 1854 150—160,000 » 1855 120—130,000 » 1 Finland: 1854 20,000 » 1855 60,000 » I Kaukasus och mindre Asien: 1855 250,000 »
Under detta krig hade Ryssland skäl att anstränga sig allt hvad det förmådde.
Det hade också allt att frukta.
..Ett förenadt franskt, engelskt och turkiskt inbrott var att i de södra landskapen befara.
Hvarje dag kunde
Österrike frambryta ur sin hotande flankställning; de kaukasiska bergfolken stå upp ur sin dvala; en rörelse i Polen utbryta; en landstigning ske på Östersjökusten.
Alla dessa hotande moln uppgingo öfver Ryssland.
De kunde alla samtidigt hafva sammanstött.
En stor kraftyttring var derföre nödvändig.
Men äfven i sina närmast föregående krig har Ryssland aldrig på någon punkt utom sina gränsor uppträdt med så öfverlägsna krafter, som man af dess krigsstyrka haft skäl att förmoda.
Under kriget mot Napoleon 1812, som var en strid på lif och död, satte ryssarne mot fransmännen aldrig mer än omkring 200,000 man.
Under fälttåget i Tyskland 1813 hade de icke mer än 140,000 man och med större styrka inryckte de icke i Frankrike 1814.
Under kriget mot Turkiet 1828—29 räknade ryska hären aldrig 100,000 man.
Vid fredsslutet i Adrianopel hade han sammansmält till 20,000.
Den största styrka Ryssland hade inom polska gränsen 1831 var 120,000 man.
Detta var likväl ett krig af högsta vigt för Ryssland; det handlade om dess europeiska maktställning.
Den till Ungerns kufvande 1849 sammandragna hären var 190,000 man, som då utgjorde mer än hälften af den genast användliga ryska arméen.
Genom ungerska rörelsens kufvande skulle Polen hållas i stillhet och Österrike räddas från undergång, hvilket för Ryssland var den väsendtligastc sak.
För att få någon ledning till bestämmande af den styrka, hvarmed Sverige skulle kunna af Ryssland anfallas, måste man först taga i betraktande styrkan af Rysslands s. k. aktiva armé.
En fullständig ombildning af ryska arméen i nästan alla dess delar skedde 1863, och är knappt ännu fullständigt afslutad.
Dess hufvudsyfte har varit, att förvandla den stora mängden reservtrupper, hvilka förut voro mindre rörlige och i krig mindre användbara, till aktiva och derigenom betydligt öka den genast användliga styrkan.
Denna är numera icke delad i armé-corpser, hvilka hädanefter först bildas vid krigets början, utan blott i infanteri- och kavalleri-divisioner. 35
Den reguliera ryska arméns fälttrupper, utgörande dess stridskrafter, äro numera följande: 3 garde- I 4 grenadier-[-divisioner.
40 infanteri- | 47 divisioner å 4 regementen eller 188 infanteri-regementen.
Af dessa trupper tillhöra 1 grenadier- och 6 infanteri-divisioner kaukasiska armén.
En grenadier- och tre infanteri-divisioner hafva 4 bataljoner å regementet; alla öfriga 3.
Tillsammans äro bataljonernes antal 596.
Derjemte 44 jägarebataljoner. 2 ssrdG-1 8 armé-1 kavalleri-divisioner å 6 regementen, hvardera å 4 sqvadroner: 240 sqvadroner.
47 fotartilleri-brigader å 3 batterier, de 4 kaukasiska å 4, eller 145 fotbatterier, samt 18 ridande batterier, tillsammans 163 batterier å 8 kanoner: 1,304 kanoner.
11 sappör- { 6 ponton-half- (bataljoner.
Den ungefärliga styrkan är, efter planen, på fältfot: 596 infanteri-bataljoner å 900 man 536,400. 44 jäg.-bataljoner å 720 31,680.
Infanteri 568,080.
Kavalleri, 240 sqvadroner å 150 hästar 36,000 hästar.
Artilleri, 163 batterier 1,304 kanoner.
Ingeniörtrupper 48 kompanier.
Infanteriet har på fredsfot tre olika slag af styrka: den förstärkta fredsfoten (beredskapsfoten) 680 man å bataljon, vanliga fredsfoten 480 man, cadrefoten 320 man å bataljon.
Den kaukasiska fältarmén består af 64 bataljoner, 16 sqvadroner, 21 batterier, 2 sappörbataljoner, reguliera trupper samt en stor mängd irreguliera, af icke mindre än 14 corpser.
Denna armé kan ej uppskattas lägre än 200,000 man.
För fullständighetens skull må anföras att Ryssland, utom denna aktiva armé, har: 80 depotbataljons-cadrer (70 infanteri, 10 jägare-) till 1,000 rekryters danande i hvarje depotbataljon, 3 depotsappörbataljons-cadrer, 54 depotsqvadrons-cadrer, Artilleri- och ingeniör-parker, Lärbataljoner, lärsqvadroner och lärbattcrier, 23 reserv- och fästnings-bataljoner, 48 guvernements-bataljoner, ort-trupper i landskapen, 61 liniebataljoner till gränsbevakning i Asien.
Trupperne i Orenburg. » i Ostsibirien. » i Vestsibirien. » i Finland.
Donska kossackerna.
Gensdarmeri-corpsen m. fl. Rysslands ofvannämnda aktiva armé, med sin så högst betydliga styrka, är likväl förlagd i det vidsträckta riket, i östersjölandskapen, i Polen, i turkiska gränslanden, vid Svarta hafvet och i det omätliga inre, förlagd öfver en yta af ungefär samma vidd, som hela Tyskland, Frankrike, norra Italien och en del af Ungern.
Ehuru genom jern vägs förbindelserna och en bättre organisation de ryska massorna numera kunna lättare sammandragas än förr, så är det likväl en omätlig skillnad mellan att sammandraga arméer till försvar inom egna gränsor, och att låta dem utgå till stora krigsföretag i aflägsna land.
Detta gäller i allmänhet, men ännu mera ju vidsträcktare ett rike är.
Ryssland har just genom sin vidsträckthet en förvånande defensiv kraft blott uti sin geografi, ty efter en månads marsch är den anfallande knappast kommen ur gränsorterna.
Operationerna förlora härigenom all kraft, alla tillgångarne ödas genom förlorad tid och förlorade syftemål.
Denna förmon för den försvarande är deremot, då ett anfallskrig af honom skall utföras, en stor olägenhet.
Det är då operationernas längd och deraf föranledda ödande tillgångar för honom inträda.
Han kan icke med alltför stor styrka öfvergifva ett land, nästan lika stort som en verldsdel, isynnerhet icke med stor makt kasta sig i ett långväga krigsföretag på andra sidan hafvet, och för två mäktige afundsamme grannar blotta fullkomligt öppna gränstrakter af 200 svenska mils utsträckning.
Alla dessa skäl, med stödet derjemte af den erfarenhet, som vitsordar hvad styrka Ryssland i de senaste krigen kunnat till krigsföretag utom eget land använda, föranleda antaga, att det af sin stora styrka, så betydligt också denna må hafva genom den senaste organisationen vuxit, icke skulle kunna hafva att mot Sverige använda mera än, högt räknadt, 100,000 man.
Men skulle ens så månge kunna hit öfverföras?
Det vore föga troligt. 36 Ryska flottan, med hvilken den svenska icke kan mäta sig, är visserligen öfverlägsen i Östersjön, och dess örlogsångllotta har under senaste åren vunnit en högst betydlig tillväxt, ända till 130 fartyg af beskaffenhet att kunna öfverföra trupper, med tillsammans något öfver 20,000 hästkrafter.
Likväl kan icke hela denna flotta användas att intaga trupper, ulan en del, afsedd blott för striden, måste besörja bevakning och försvar af hela forslingen under öfverfarten, och vid framkomsten till den hamn eller redd der utskeppning skall ske besätta och försvara ditledande farleder, samt skydda sjelfva landstigningen, så att trupperne kunna samlas i tillräckligt antal och der ordna sig, innan de nödgas inlåta sig i strid.
Örlogsflottan kan icke heller ensam verkställa forslingen af trupper, hästar och massor af materiel.
Härtill fordras en stor mängd handelsfartyg, bogserade af ångfartygen.
Ryska och finska kusterna hafva något öfver 600 sådane, af omkring 64,000 läster eller 160,000 tons.
Man kan icke antaga betydligt mera än en fjerdedel af denna handelsflotta vara tillstädes i Östersjön och således påräknelig för en truppforsling.
Enligt de upplysningar i ämnet, som af sakkunnige blifvit inhemtade, skulle den del af handelsflottan, som sålunda kunde beräknas vara att tillgå, kunna öfverföra omkring 8,000 hästar och 70 kanoner med alla tillbehör af ammunition m. m.
Örlogsfartygen åter skulle kunna intaga omkring 35,000 man, med lifsmedel och foder för minst en månad.
Denna beräkning af en landstignings-armés forslingsbehof öfverensstämmer ungefärligen med hvad erfarenheten visat erfordras vid de största landstigningsexpeditioner under nyare tider och särskildt vid fransmännens landstigning i Algier 1830 och den engelsk-franska å Krim 1854.
Beskrifningarna om de stora och långvariga förberedelser, som vid dessa båda expeditioner blefvo nödvändiga för att inskeppa den oerhörda materielen; den mängd fartyg, som fordrades endast för några veckors lifsmedel til! sådana massor af menniskor och kreatur, lemnar begrepp om svårigheterna vid sådane tillrustningar, då på en dag och på ett ställe skall samlas hvad som annars har en betydlig utsträckning både i tid och rum.
Ilen sålunda öfverkomna styrkan kunde möjligen inom några veckor efterföljas af en lika styrka.
Denna tid torde vara den minsta, som kan antagas för återresan, inskeppningar af nya trupper och deras öfverförande.
Men en gång öfverkomna, och sedan de några veckors lifsmedel som antages hafva medförts, blifvit förtärde, vore dessa massors förplägning genom vårt lands tillgångar omöjlig.
Nästan allt skulle hemtas öfver hafvet, och så väl detta, som ersättningen af förbrukad ammunition och materiel, skulle fordra en aldrig afbruten sjöforsling genom en stor mängd fartyg.
Ju större de öfverförda massorna blifva, i desto mer storartade mått växa vid ett sådant krigsföretags omfång, dess svårigheter, oberäknelighet och vådor.
Skulle Ryssland af politiska förhållanden finna anledning, att, utan synlig förberedelse, i ett eller annat ändamål, mot Sverige försöka ett öfverraskningsanfall, hvartill vår hufvudstads framskjutna och åt landsidan fullkomligt obetryggade läge inbjuder, så torde den styrka, hvarmed ett sådant anfall då skulle kunna verkställas, icke kunna uppskattas högre än til! hälften af nyssnämnda styrka eller omkring 20,000 man; men hvilka då kunde oväntadt uppträda i närheten af Stockholm.
Andra angrepp än mot Stockholm eller mot hjertat af Sverige, kunna naturligtvis af en fiende företagas, t. ex. mot de norrländska landskapen, men detta vore då icke en öfverrumpling för att med ett slag förlama hela vår försvarskraft.
Af här gjorda undersökning skulle då följa, att den fiendtliga anfallsstyrkan, under vanliga förhållanden, kunde beräknas till allrahögst 100,000 man, hvaraf, efter öppen förberedelse, 35,000 man, och mera oförmodadt högst 20,000 man kunde på en gång till deri svenska kusten öfverföras.
I dessa senare antal ingå dock äfven befäl, staber och den talrika icke stridande personal, som för en armé är behöflig och ofta uppgår till en femtedel af dess styrka.
Naturligtvis skulle likväl Ryssland, efter längre förberedelse, kunna i trakten af Petersburg och på Östersjökusten sammandraga en hotande vida större truppstyrka än här är antagen.
På intet ställe i hela det ryska väldet kan en stor krigshär så lått underhållas och förses med sina förnödenheter, som omkring Petersburg, der ej blott hafsförbindelser stå till buds, utan der äfven det vidsträckta kanalsystem sammanlöper, som sätter finska viken i förbindelse med Wolga, Dwina och Dnieper-floderna, och följaktligen med Kaspiska, Svarta och Hvita håfven.
Tvenne stora jernvägar utgå äfven derifrån, den ena öfver Moskau till det inre landet, och som kommer att fortsättas till Krim och Kaukasus, den andra till preussiska gränsen och Warschau.
Härigenom eger numera Ryssland en lätthet att från vidt skilda delar af sitt stora land kunna sammandraga trupper, hvilken icke förr fanns.
De stora svårigheter, som i detta afseende förr voro att bekämpa, den månaderslånga tid trupper förr behöfde för att framkomma; den otroliga afgång, som så långa marscher orsakade samt alla häraf hemtade skäl till de betydliga afdrag, man förr alltid var befogad att göra i ryska truppers angifna styrka, finnas icke mer.
Men det är att märka, att stora truppmassors sammandragande omkring Petersburg, måtte ske uppenbart i hela Europas åsyn, och om det också kunde antagas, att Europa blefve likgiltig vid ett krig med syftemål att afhända oss ett eller annat landskap, så kan en sådan likgiltighet dock icke antagas, i fall vårt sjelfbestånd sattes i fråga.
Ett krig med det förra syftemålet är således vida snarare att befara än det senare. 37 Andra frågan.
”Huru böra försvarskraftcrua vara ordnade med afseende på krigshärens indelning, sammansättning af stam, beväring och förstärkningstrupper, särskilda vapenslag, staber, intendcntsväsende, sjukvård m. m., och hvad erfordras af materiel för såväl den rörliga styrkan, som det genom fästningarna påräknade försvaret?” 2. GRUNDERNA FÖR ARMÉNS ORGANISATION, BEVÄRINGSINRÄTTNINGEN OCH LANDSTORMEN.
Ordnade stridskrafter uppfylla med mesta hushållning af folk och penningar stridens ändamål.
De hafva gjort det i alla tider; huru mycket mera i den nuvarande odlingens och krigskonstens.
Vilkoret för ordnade stridskrafter är att någon betydligare del af landets stridsmakt ständigt underhålles utgörande dess fredsfot.
Först derigenom kan krigslydnad läras, trupp danas, befäl bildas, vapenkunnighet meddelas och militäriska egenskaper fortplantas hos krigshär och folk.
Endast sålunda blir möjligt och rådligt att låta den öfriga delen af stridsmakten, intilldess den i krig uppkallas och sättes på krigsfot, egna sig åt fredliga yrken, åt menniskokraftens verksamhet i det medborgerliga lifvet.
Ett verkligt samhällsbehof uppfylles således genom underhållandet af en ständig stridsmakt.
Den ständigt underhållna stridsmakten är den ordnade, tillredda, i alla sina fogningar starka ram (cadre), i hvilken de uppkallade stridskrafterna samlas, infattas och organiseras; den stam, med djupa rötter, som fasthåller rörliga, smidiga och fruktbärande grenar.
Obegränsad utskrifning, förr allestädes det vanliga sättet att anskaffa manskap, numera endast fortfarande i Ryssland, är öfverallt annorstädes afskaffad, såsom underkastande befolkningen godtycke och osäkerhet.