Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mig synes det vara så mycket nödvändigare, att Den 9 November e. m. det af Herr Hjerta klandrade tillägg vid 8 af 17 Capillet HandelsBalken qvarstår i den nya redactionen, som det äldre stadgandet gifvit anledning till olika tillämpning, ehuru alltid de skickligaste Juristerne tillämpat det efter Utskottets mening, eller sålunda, att afgälden ansetts tillhöra Fastigheten, och alltså tillkomma Inteckningshafvaren.
För att emedlertid förekomma den osäkerhet i tillämpningen, som hittills ägt rum, tillstyrker jag på det högsta, att det ifrågavarande tillägget måtte antagas.
Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf: Då Lagutskottet, för att betrygga Inteckningshafvares rätt, borttagit den säkerhet Lagen gifvit åt omyndige Barns medel, sorn befinnas i deras Förmyndares händer, kan jag icke instämma med Utskottet, så vida man icke, på sätt Herr Berg von Linde i sin reservation pag. a5 föreslagit, antager följande redaclion af 22 Cap. 4 §•
ÄrfdaBalken:
The lösören, som omyndig ej sjelf behof ver, böra till hans nytta föryttras; men ej må Förmyndare sjelf handla till sig något af then omyndiges gods, löst eller fast.
Then omyndiges redbara penningar skall Förmyndaren förränta och förkofra, som bäst synes, mot sådan säkerhet, som Domstolen pröfvar fullgod vara, och förthy åligger Förmyndaren, att, i Stad inom en månad, och ä Landet vid nästa Ting, sedan han förordnad blef, inför Domstolen Den g November e. ra. 79 styrka , huru han sin förmyndarepligt i ihy fall fullgjort häfver.
Ej må sådan säkerhet rubbas, eller medlen lyftas, förrän annan säkerhet blifvit ajj
Domstolen pröfvad och godkänd.
Detta förslag synes mig vara någorlunda tillräckligt för bevarandet af de omyndiges rätt, utan att innebära något förnärmande af Inteckningsliafvares rätt lill jorden, och jag kan icke annat än tillstyrka bifall till detsamma.
Herr Hjerta: Sedan Herr Cederschjöld nu mera yttrat en särskild mening, anhåller jag att få besvara så väl honora som Herr Crusenstolpe.
Hvad först Herr Berg von Lindes förslag beträffar, så innehåller detsamma något, som synes vigtigt i timonen, men blifver omöjligt i verkställigheten; ty Domaren skall derigenom blifva så öfverhopad och få en sådan ansvarighet sig ålagd, alt jag icke inser, huru han skall taga sig ut dermed, så vida icke ett särskildt biträde skall hållas för uppsigten öfver dessa ärender.
Jag tillstyrker derföre, att förslaget må lemnäs utan afseende, och alt Utskottets Utlåtande måtte antagas.
Men hvad 8 §. och Herr Crusenslolpes anmärkning beträffar, torde jag få fästa uppmärksamheten på de invecklade förhållanden, som skola uppstå genom afgäldens afsättande för deras räkning, som hafva inteckna? de Skuldebref i panten.
För mig är det åtminstone tydligt, att om gamla Lagen bi - 8o Den 9 November e. ra. behålles i detta afseende, kan aldrig fråga uppstå om de ständiga Processer, som måste blifva en följd af afgäldens behandling som fastighet, tvertemot dess verkliga natur af lösören.
Jag afstyrker således detta tillägg, men tillstyrker i öfrigt bifall till Utskottets Utlåtande.
Då jag här hört fråga väckas om antagande af Herr Berg von Jjindes reservation, måste jag för min del bestrida den.
Det är lätt att uppgöra Lagtheorier, om man icke tager i betraktande, huru Lagen skall kunna verkställas.
Det ifrågavarande förslaget skulle så mycket försvåra
Domarens pligter och föröka dess göromål, att föreskriften icke skulle kunna verkställas, utan att man lemnar
Domaren ett särskildt biträde för detta ändamål.
Det skulle ock medföra mycken kostnad för de omyndige; ty man lärer icke kunna begära, att Förmyndaren på egen bekostnad skulle resa till Tinget, och lösa Utslag hvarje gång fråga uppstod om medlens omflyttning.
Och då, i synnerhet i fråga om allmogen, de omyndigas lösa capital sällan öfverstiga 20, 5o till 100
R:dr, skulle dessa kostnader snart förtära icke blott räntan, utan äfven sjelfva capitalet, så att intet öfverblef för myndlingens underhåll och uppfostran.
Af dessa skäl afstyrker jag på det högsta bifall till Herr Berg von Lindes förslag, såsom ledande till skada för de omyndige sjelfve.
Herr Den 9 November e. m, 81 Herr Cederschjöld:
Om det förslag jag påyrkat belinnes overkställbar^ och intet bättre förslag i stället kan uppgifvas för betryggandet af omyndigas rätt, mäste jag afstyrka bela förslaget, att borttaga den tysta, förmonsrätten.
Jag skulle likväl tro, att det icke borde blifva tungt för
Domaren, alt äfven med någon tidsuppoffring gå omyndige tillhanda, helst det hittills varit en skyldighet för hvarje Domare, som samvetsgrannt velat uppfylla sin pligt, att hafva tillsyn öfver de tillförordnade förmyndarnes qvaliteter, och det sätt, hvarpå de uppfyllt sitt kall.
Jag kan derföre icke frångå den mening, att antagandet af Deri' Berg von Lindes förslag är det enda vilkor, hvarunder Utskottets Utlåtande i hufvudsaken bör kunna bifallas.
På de skäl, sora blifvit anförde så val af Derr Tham, som af Herr Hjerta, instämmer jag i öfvertygelsen, alt Herr Berg von Lindes reservation icke är antaglig.
Men jag tror dessutom, att hela förslaget lill förmorisrättens borttagande för omyndigas medel är förkastligt.
Frågan, om denna förmonsrält framför inteckningar bör upphäfvas, synes mig bero på besvarandet af frågan, antingen den omyndige i vaggan eller i skolan har lättare att försvara sin af andra förvaltade egendom, och taga sig till vara mot förlu 49 H. 6 82 Den 9 November e. m. ster, eller om den, som är till myndige år kommen och sjelf vårdar sina egna eller andras penningar, liar lättare att se sig löre?
Den sednare må, enligt min tanka, skylla sig sjelf, om lian icke gör det; men barnet har ingen annan än lagen att förlita sig på, emedan förmyndarens fördel ofta kan komma i strid med myndlingens.
Jag afstyrker således bifall till ett förslag, hvarigenom omyndige skulle förlora den förmonsrätt de för närvarande äga.
Jag bekänner, att jag icke beredt mig på försvarandet af sjelfva principfrågan; jag trodde det vara en alltför erkänd sanning, att det är af yttersta vigt, att ordna Credit-bruken, och göra allt för deras förbättring, särdeles i närvarande omständigheter, för att kunna tro, det någon bär skulle tala för de tysta förmonsrätternes bibehållande.
Jag hoppades, att nu få se ett slut på det oskick, som vår Lag i denna del hittills tillåtit, och jag hoppades så mycket mera, alt detta nu skulle lyckas, som Utskottet på så goda skäl grundat sitt förslag.
Jag trodde derföre, att här endast skulle komma i fråga att afhjelpa den brist, som enligt min tanka förefinnes i Utskottets redaction af 8:de §:n, genom det införda tillägget om afgälden, hvilken jag, i motsatts mot Utskottet, anser böra betraktas såsom lösören; men då Herr von Hartmansdorff nu yrkat afslag på hela Utlåtandet, nödgas Den q November e. m. 83 jag besvära Ridderskapet och Adeln nied framställning af de skäl, hvilka, jemte de Utskottet anfört, så påtagligen tala för upphäfvande af dessa tysta förmonsrätter och emot Herr von Hartmansdorff: sals.
Den målning den värde ledamoten gjort af de unga medborgares öde, som icke kunna skydda sig sjelfva, är utan ali tvifvel grundad; roen jag frågar, om icke alltid det fall inträffar, att der Staten våldsamt mellankomroer med skyddsanstaller, der upphöra alla andra naturliga skyddsmedel att verka.
För min del är jag öfvertygad, att om den ifrågavarande onaturliga tysta förmånsrätten borttages, skall det föranleda till vida större omsorg hos föräldrar, att på förhand förordna förmyndare för sina barn, och hos slägten att tillse, huru förmyndaren uppfyller sitt kall, så att till och med en större säkerhet för de omyndiga skall uppkomma, än den, som i Lagen nu är förvarad.
Jag kan derföre ej annat än på det högtidligaste protestera mot afslag å hela Utlåtandet, men får för tredje gången hemställa, om icke tillägget i 8:de §:n om afgälden borde borttagas, och utbeder mig att få fästa uppmärksamheten derpå, att om detta tillägg nu genom ett formligt beslut borttages, hafva ock Rikets Ständer förklarat sig anse den tillämpning af gamla Lagen oriktig, der afgälden icke blifvit ansedd som lösören, och detta är allt hvad som behöfves, för alt för 4a it 6 * H
Den 9 November e. m. framliden i denna del vinna likhet i Lagskipningen.
Herr Crusenstolpe: Lika med HerrHjerta är jag oberedd att nu försvara sjelfva principen.
Jag hade väntat, att någon af Utskottets egna ledamöter skulle hafva uppträdt till försvar för saken; men förmodligen anse de, liksom jag, ämnet fullkomligen utredt i sjelfva Utlåtandet, och äro derföre nu frånvarande.
För min del vill jag således blott inskränka mig lill den förklaring, att jag instämmer med Herr Hjerta i den öfvertygelse, att någon reda i våra Creditförhållanden omöjligen kan till vägabringas, innan de tysta förmonsrätterne borttagas, och inteckningar komma att medföra en ovilkorlig säkerhet.
Jag tillstyrker på denna grund bifall till Utskottets Utlåtande, men jag bestrider Herr Hjerta borttagande i 8:de §:n af tillägget, rörande afgälden.
Till hvad jag förut anfört, vill jag blott tillägga, att man i stället för den tysta förmonsrätten synes vilja sätta inteckning i förmyndarnes fasta egendom, och uppmärksamheten hos den omyndiges slägtingar.
Men det är osäkert, om förmyndaren har så mycken fast egendom, att arfvet skulle kunna intecknas; och dessutom vöre det obilligt, att tvinga honom gravera densamma.
Hvad slägtingar beträffar, kunna många omyndiga finnas, som icke hafva nå - Den ij Npvember c. in.
S5 gra.
Barnarf blefve således blottsLäldt. för alla möjliga öden.
Hittills har deremot barnarf, enligt ordspråket, hvarken kunnat sjunka eller brinna; och jag afråder, alt nu tillintetgöra folktron på en sådan barnarfs oförstörlighet.
Herr von Hartmansdorff,:
En ledamot liar hoppats, att man numera kommit så långt i utbildning, att det oskick, som vore följden af omyndigas förmonsrätt, afskaffades.
Jag deremot gläder mig deråt, att icke min röst allena på Riddarhuset höjes till de omyndigas försvar.
I laglösbetens tider var det Riddersmannen, som i främsta rummet borde försvara de värnlösa.
Dessa tider äro väl nu förbi, men Lagen kan sjelf blifva hård och orättvis.
Då är det Ridderskapet och Adeln, som i sista rummet aldrig bör undersöka egennyttan emot dem, hvilka icke kunna försvara sig sjelfva.
Jag åtminstone ville icke upplefva den dag, då på Svenska Riddarhuset ingen röst höjdes lill deras skydd.
Man säger, att föräldrar och släglingar skola, om förmonsrätten afskaffas, med mera omsorg tillse, hvilka förmyndare som förordnas för de omyndiga, och huru de handhafva uppfyllandet af sina åligganden.
Jag tror väl, alt detta i allmänhet kan gälla om föräldrar, men med all välvilja för sina barn kunna de ej förekomma, att döden öfverraska!’ dem.
Mången befinner sig för öfrigt 86
Den 9 November e. m. utan slägtingar, och i alla fall är det säkrast, att till sin målsman hafva Lagen, som ej är slägt med någon och aldrig är i behof om penningar.
Om den oskylda Lagen försvarar de omyndige, så biifver det en uppmaning för slägten att än mera göra detsamma.
Man säger vidare, att ingen reda kan tillvägabringas i våra Credilföi hållanden, så länge tysta fÖrmonsiatter äga rum.
Jag tror deremot, att det just är genom oredan i sådane myndiges Creditförhållanden, hvilka bära sig åt så, att de förljenle vara omyndige, som mati kommit på den tankan, att återbringa ordningen på de omyndiges bekostnad.
Om, i Utskottets första Betänkande, hvilket jag nu icke har lill hands, jemväl föreslogs, såsom jag vill minnas, afskaffandet af Kyrkors och Fattiginrättningars förmonsrätt hos deras föreståndare, Kronans hos bennes uppbördsman, eller Frälsemans hos sina bönder, så har jag ingenting emot alt Betänkandet i dessa delar bifalles, enär Embetsmyndigheter, eller myndiga personer finnas, hvilka kunna och böra emot vinglare och bedragare iakttaga nödiga säkerhetsmått.
Men det är emot borttagandet af omyndigas förmonsrätt, hvilka icke kunna sjelfva försvara sig, som jag ifrar.
Jag tillstår, att jag förenar mig med dem, som försvara de omyndigas sak, och yrka afslag på Utskottets Utlåtande.
Min lilla erfaren
- Den 9 November e. ni. »7 het liar redan visat mig så mänga exempel på olyckor, som öfvermått omyndiga barn, oaktadt den säkerhet
Lagen för närvarande gifver, alt jag icke kan annat, än anse dess borttagande vådligt.
Jag stöder mig jemväl på den princip, att det är Statens ovilkorliga skyldighet, att i främsta rummet skaffa skydd och säkerhet j särdeles åt dem, som icke kunna skydda sig sjelfva, och att omsorgerna för samhällets förkofran först i andra rummet höra komma i åtanka.
Oin derföre äfven vid detta tillfälle förkofran uti industriell afseende genom förbättrade Creditföi'hållanden mäste stå tillhaka för omyndiga harns säkerhet, kan jag ej finna, alt dermed något är förloradt för samhället; och jag tillstyrker derföre afslag å Utskottets Utlålande.
Det synes som man ville beskylla oss att vilja beröfva de omyndige all säkerhet för deras egendom.
Det är likväl icke så; ty säkerheten af den tysta förmonsrätten är ingen, hvaremot vi söka bereda en bestämd säkerhet för de omyndiges penningar, der de utsättas.
Jag får till hvad jag förut anfört, vördsamt tillägga, att en af de värde ledamöter, som talat för de omyndige, är ansvarig redogörare vid ett Uppbördsverk, som har nära £ Million om händer, och en mängd utlåningar.
Han har 88 Den 9 November t, m, häst varit i tillfälle att erfara, hvad inflytande stadgandet om de tysta förmånsrätterna haft på allmänna Crediten, och då han icke dessmindre yttrat sig på del salt han gjort, fastän han derigenom kan blifva embaraserad i sitt Embete, tvekar jag för min del ej, alt tillstyrka afslag å Utskottets Utlåtande.
Herr Dalman„ Wilhelm Fredrik:
Till svar å Herr von HartmansdorfFs yttrande anhåller jag få fästa uppmärksamheten vid Herr Berg von Lindes reservation.
Jag vågar tro, att de deruti upptagne skäl äro så kraftiga, att de helt och hållet vederlägga den förmodan Herr von Hartmansdorff synes äga , att det beslut, som blifvit af LagUl.skoltet tillstyrkt, skulle laedera de omyndiges rätt, och strida emot den menniskokärlek, hvilken tillhör Ridderskapet och Adeln, liksom hvarje medborgare, att iakttaga.
Jag tillstyrker derföre bifall till Herr Berg von Lindes reservation, emedan jag icke anser öfvergången böra vara så vidsträckt, som Lagutskottet tillstyrkt.
Herr Printzenskjöld j, dxel:
Jag har begärt ordet egenleligen med anledning af Herr Bråkenhjelms åberopande af en Corporation, som förvaltar en half Million, samt en redovisande Embetsman vid samma Corporation, hvilken Embelsmans auctorilet Herr Bråkenhjelm åberopat emot Lagförslaget.
Den 9 November e. m. 89 gissar, att Herr Bråkenhjelm med Corporationen menar RiddarhusDirectionen, och med den redovisande Embetsmannen Herr von Hartmansdorff.
Detta exempel tror jag likväl icke vara riktigt.
För det första är det icke RiddarhusKamrerarn, som pröfvar lånehandlingarne, utan RiddarhusDirectionen.
För det andra har RiddarhusDirectionen just beklagat sig öfver svårigheten, att få RiddarhusCassan utlånad; en svårighet, hvilken jag är öfvertvgad okas genom den tysta förmånsrätten.
Hvad hufvudfrågan angår, så är jag ock af deras mening, som anse det af högsta vigt, att Utskottets förslug bifalles, i synnerhet som det icke finnes någon likhet i rättigheter emellan de myndlingar, som hafva en förmyndare, hvilken icke äger fastighet, och de, som hafva en fastighetsägare till förmyndare.
Jag tror, att den vederhäftighet, som finnes i heder och ära är vida större, än den, som endast stödjer sig på tillgångar i fastigheter.
Jag är sjelf förmyndare för personer, som hafva 4 å 5 gånger mer än jag, och efter den emot Utlåtandet drifna sats, skulle ingen säkerhet hos mig finnas, emedan jag icke hade fastighet att ersätta med.
Man har sagt, att emedan omyndiga barns medel icke kunna fullkomligt försäkras genom Lagens stadgande, borde man äfven taga bort det värn, som finnes.
Med samma skäl borde man sä - 9° Den 9 November e. ro. ga, att alldenstund medborgares lif och lemmar icke fullkomligen försäkras genom halshuggning och andra vid deras våldförande fästade straff, emedan menniskor finnas, som äfventyra sitt eget lif, för alt slå en annan ihjäl, så borde man äfven borttaga det värn Lagen gifver den personliga säkerheten.
Det ena vore lika klokt, som det andra.
Man har också tagit exempel af RiddarhusCassan.
Denna har mig veterligen aldrig förlorat på omyndigas förmonsrätt, men väl på en concurs, hvars beskaffenhet ingen bör bättre känna än Herr Printzensköld.
.Tåg torde deremot äfven få åberopa exemplet med Banken, som har 5 till 6 millioner utlånte mot inteckning, och som under de efter sista Riksdag förflutna 5 åren förlorat på den lysta förmånsrätten endast en summa af 3q
R:dr och några skillingar, eller deromkring.
Jag minnes ej så säkert ziffran, men det var en obetydlighet.
Jag skulle således önska, att man mera såg på verkliga förhållandet, än på utrop.
Man kan väl framsöka skäl för hvad sak sorn heldst, då man icke gör sig samvete af att framdraga dem till hälften eller fjerdedeln.
Det måtte vara klart, att publika Cassör icke kunna lida genom den tysta förmonsrätten, enär med de dit inlemnade lånehandlingar måste följa bevis, att låntagaren icke innehar något förmynderskap.
Men så mycket större blir för - Den 9 N°vcii]Lei' c. ra. g t lusten för de enskifte; en förlust, hvilken det måste vara en lika helig pligt för lagstiftaren att afvända.
Jag sk il 11 e dessutom tro, att just denna svårighet, alt kunna inteckna sin egendom, ofta gör att myndlingar förlora högst betydligt; och att man således i verkligheten motverkar det ändamål man söker.
Hvar och en, som varit i tillfälle alt taga kännedom om allmänna tänkesättet, har så pass hört dessa förmånsrätter öfverklagas, och så väl insett, huru de inverka på creditförhållanderne i ett samhälle, som går i jemn fortskridning, att man icke kan jemnföra de följder ett bifall till förslaget kan hafva för de omyndige, med det oerhörda missförhållande, som nu äger rum.
Jag får likväl upprigtigt bekänna, att, för att undvika mera an två voteringar, vill åtminstone jag, vid denna ljusets strid emot mörkret, för att afvända den största faran, gå in på Utskottets förslag.
Jag beklagar att det skäl Herr von Hartmansdorff sist anfört, är ett ibland dem, som bevisa mest emot honom sjelf.
Bankens förhållande är det, att
Banken icke utlånar några penningar till den, som är förmyndare; och att det ovillkorligen fordras, icke allenast bevis härom , utan ock, i fall Låntagaren förut varit det, bevis att han erhållit decharge för sin förvaltning.
Just detta talar mest emot den tysta förmånsrätten.
Så litet jag kan för - Den 9 November e. m. ena mig med Herr Berg von Lindes förslag i afseende på de omyndiges lösören, måste jag likväl göra det i afseende på skadan af den tysta förmånsrätten.
Dessutom får jag tillägga, alt lagen ovillkorligen ålägger förmyndare att redovisa inför
Domstol hvart 3:dje är, äfvensom skyldeman kunna begära räkning livart år, i fall de hysa någon misstänka om oredlighet i förvaltningen.
Hans Excellence Herr Grefven ock LandtMarshalken gjorde proposition till bifall af LagUtskottets förevarande Utlåtande.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå Utskottets berörde Utlåtande.
Ja och Nej. Herr Hjerta begärde votering.
Då votering är i fråga, får jag, under medgifvande af bifall lill Utlåtandet, i allt öfrigt anhålla om bestämdt undantag för omjmdige barns medel, åt hvilka jag anser förmånsrätten böra bibehållas.
Den, sorn bifaller LagUtskottets sednare Utlåtande om ändring af 17 Gapitlet Den 9 November e. m. 93 HandelsBalken och 20 Capitlet ÄrfdaBalken, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; "Vinner Nej, anses Ridderskapet och Adeln bifalla LagUtskottets berörde Utlåtande i allt öfrigt, utom hvad angår förmonsrätt för omyndiges medel hos Förmyndare, i hvilken omständighet, med afslag å Utskottets Utlåtande, kommer att förblifva vid hvad derom för närvarande är i allmänna Lagen stadgadt.
Hvilken Yoterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs.
Voteringen börjades klockan ett qvart till 9 e. m. och befunnos efter Voteringens slut, sedan en Voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige Voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer:
Ja — 4°* Nej — 25.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Prolocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att LagUtskottets ofvanberörde Utlåtande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Jag får till Protocollet anmäla min reservation emot Ridderskapets oell Adelns genom votering nu fattade beslut.
Tisdagen d. to November 182g.
Företog Högloft.Ridderskapet och Adeln val af 14 Ordinarie Ledamöter och 8 Suppleanter uti Förstärkta ConsLitutionsUtskottet; och befunnos, efter valförrättningens siut klockan tre qvart till 9 e. m. följande Herrar, genom de fleste rösterna, hafva blifvit utsedde till Ordinarie Ledamöter: N:o 246.
Friherre Manderström; Fullmäg tig Herr Franc Sparre, Bengt Erland 90 röstef. „ 2^5.
Fri herre Sprengtporten, Jacob Wilhelm 90 ,, „ 834- Herr Staél till Wapnö, Mathias 89 „ Den 10 November. 95 N:o io33.
Herr Hammarhjelm, Carl Fredrik 93 röster. 99 1047.
Herr Stjernstolpe, Jo- nas Magnus 89 99 39 1372.
Herr Silfverstråle, Gustaf 88 99 99 1861.
Herr von Hartmansdorff, August 88 99 99 20i3. B. Herr Rosenblad, Bern- bard* . • • • • • • . • . 88 99 99 2i5o.
Herr af Wingård, Jo- han Diedrik 9° 99 99 2208.
Herr von Brinckman, Carl Gustaf 88 99 99 2262.
Herr Hegardt, Christian Bernhard 88 99 99 22^5.
HerrLefren, Johan Pehr 88 99 99 2279.
Herr af Tannström, Nils Magnus 89 99 99 2299.
Herr von Beskow, Bern- hard Suppleanter: 9° 99 99 2160.
Herr Munck af Rosen- schöld, Eberhard . . . 47 99 99 1870.
Herr von Rappolt; Full- mägtig Herr Uggla, Gö- ran Guslaf 45 99 99 478.
HerrPrintzensköld, Axel A3 99 99 862.
Herr Gyllenkrok, Johan 43 99 99 2210.
Herr af Lehnberg, Cail Magnus 43 99 99 »99* Friherre Wrangel af A- dinal, Henning 42 99 9S Den 10 November.
Friherre Tersmeden , ■Wilhelm 42 röster.
„ 1313.
HerrEhrenpreuss; Fullmäktig Herr Ri ben, Carl Wilhelin; genom lönning med N:o 1563.
Herr Cederstråle; Fullmäglig Friherre Boye, Fredrik, och N:o 2068.
Herr af Darelli; Fullmägtig Herr af Uhr, Gustaf 41 » Upplästes följande från nedannämnde Ulskott inkomne Utlåtanden: Från Stats- samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten:
Af den 1 dennes: N:o 91.
Med anledning af gjorde hemställanden om lindring för åtskilliga
Län i vilkoren för betalandet af Undsättnings-skulderna efter 1826 års missväxt.
I fråga om Indelnings jemkning och lindring i Båtsmanshållet inom Blekinge Län.
Från lagutskottet i Af den 27 sisllidne OctoherJ N:o 126.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets Betänkande N:o 46, öf - Den 10 November, 9- öfver väckte motioner om ändring af 5 §. i 23 Cap. ÄrfdaBalken ui. m.
Af den 3i sistlidne October: N:o 127.
I anledning af väckte frågor om ändringar och tillägg i Allmänna Lagens och särskilde Författningars stadganden angående hysättning.
I anledning af väckte frågor om stadgande af skyldighet för gäldenär, att, i brist af annan tillgång, med arbete aftjena sin skuld.
In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim, Onsdagen d. 11 November 1829, Plenum klockan g förmiddagen.
Föredrogs å nyo till justering FkpeditionsUtskottets under N:o 216 afgifne, och den 4 dennes på bordet lagde Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse 49 H. 7 93 Den ii November f. m. till Kongl. Maj:t, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om anslag för Undervisningsverken i Riket.
Herr Bråkenhjelm, Pehr Reinholdj bade inlemnat ett anförande, som upplästes, så lydande:
Vid ExpeditionsUtskottets ifrågavarande förslag anhåller jag få göra den anmärkning, att då det Betänkande, som borde ligga till grund för denna underdåniga skrifvelse, bland motiverna för beviljandet af 60,000
R:dr till Undervisningsverken, anförer, att äfven Carlbergs KrigsAkademi vore att räkna bland dem, som af delta anslag skulle komma i åtnjutande, så vidt dermed vore afsedt fullkomnandet af TillämpningsSkolorna, borde sådant uti den underdåniga skrifvelsen uttryckeligen nämnas; emedan Kongl. Majit i annat fall möjligen kunde blifva hindrad uti fri disposition af de anslagne medlen i och för de afsedde ändamålen, derigenom, att anslaget tillhörer 4:de, men Carlbergs KrigsAkademi 3:dje HufvudTiteln af RiksStaten.