Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r böra äfven hafva del deri; men att denna lag icke bör vara af grnndlagsnatur, torde vara lika gifvet, enär den kommer att innefatta en hel mängd special-bestämmelser, för hvilkas antagande och förändring de mera stela formerne för grundlags stiftande icke lämpa sig, hvarför Const.Utsk. ansåg lämpligast, att denna lag stiftas af Konung och Ständer gemensamt, på sätt för Civil-lag är föreskrifvet.
Derigenom erhåller man en lag, som fastställer sättet och vilkoren för en naturalisation, hvaremot genom grundlagen bör bestämmas, att endast den utländning, som, enl. en af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag, blifvit naturaliserad, erhåller full medborgarerält.
Jag yrkar alltså bifall till denna §.
Afven jag anser af vigt, att bestämmelser finnas, huru utländningar må kunna naturaliseras och tillerkännas Svenska medborgerliga rättigheter, men jag kan likväl icke antaga detta förslag; ty om det antages skulle, såsom Hr von Hartmansdorff anmärkt, kunna hända, att 104 Den 8 Mars f. m. en utländning blir ledamot i Stats-Rådet.
Man kan tänka sig möjligheten deraf, att Konungen i Sverige äfven är Konung i ett annat land, eller att vi hade en utländning till Konung.
Han kunde då besätta hela Stats-Rådet med utländningar, som skulle möjligen medföra oerhörda olyckor för Sverige, och just till förekommande af dessa olyckor anser jag att i grundlagen bör uptagas sättet och vilkoren för utländningars naturalisation, hvarför och då det ifrågavar:de förslaget ej är så upstäldt, jag afstyrker bifall till detsamma.
1 Hr Printzensköld, Carl:
Äfven jag erkänner vigten af det stadgande Const.Otsk. här föreslagit, och jag skulle med min röst biträda detsamma, såvida icke derför mötte det hinder, Hr von Hartmansdorff anmärkt.
Enl. mitt omdöme har Gr. Lagerbjelke, såsom Ordf:de i Const.Utsk., hvarken vid denna eller sisth Riksdag på ett öfvertygande sätt vederlagt de farhågor, Hr von Hartmansdorff här uttalat om möjligheten för Konungen, att, sedan Han naturalisera! en utländning, utnämna honom icke endast till civil tjensteman utan äfven till Stats-Råd.
Lagerbjelke åberopade § står visserligen att Konungen eger till civile tjenstemän utnämna infödde Svenska män; men när nu förslaget innehåller, att en efter vissa former naturaliserad utländning skall åtnjuta samma förmåner och rättigheter som infödde Svenske män, och det måtte väl vara en förmån och en rättighet för den infödde Svenske mannen att kunna Utnämnas till Stats-Råd och andra tjenster inom fäderneslandet, så följer deraf tydligen, att den utländske mannen, efter naturalisationen, också eger samma rättigheter och förmåner, hvilket alltså icke innebär ett kringgående af grundlagen utan är en följd af gifna sladganden, att Konungen eger antaga infödde Svenske män till tjenster inom landet.
Jag afstyrker bifall lill förslaget och önskar, att Const.Otsk. måtte inkomma med ett ändamålsenligt förslag, då jag icke betviflar, att det af R.
St:r skall godkännas.
Lagerbjelke har, såsom sä- * kerhgt mot utländningars inträde i Stats-Rådet, åberopat de vilkor, lagen om infödingsrätt skulle innehålla; men hvilka äro dessa vilkor?
Detta förslag är behäftadt med samma fel, som det nyligen fallna representations-förslaget, ty här åberopas en författning, som ingen sett, och om hvilken ingen vet, hurudan hon möjligen blifver.
Jag tror, att R. o. Ad. icke bör i fråga om förevar:de förslag mera än om representalions-förslaget, köpa grisen i säcken, såsom ordspråket säger.
Då del icke brådskar med denna förändring, är det bättre att förkasta henne, än ali blindvis gå tillväga.
Jag förnyar alltså min anhållan om afslag.
Föreg:de talare hafva enstämmigt erkänt nyttan och nödvändigheten af den föreslagna grundlags-förändringen, men icke desto mindre ansett sig f. n. förhindrade att antaga densamma.
Sedan, år 1809 har i detta ämne så tillgått, Den 8 Mars f. m. 105 att vid alla Riksdagar inses nyttan och behofvet af en förändring, men man har aldrig kunnat komma öfverens om dess antagande, just derföre att man i grundlagen föreslagit intagandet af allt för många specialiteter.
Om vi såsom betryggande anse formerne för stiftande af civil- och criminel-lag, hvilka lagar dock angå menniskors lif och välfärd, så måste dessa former äfven kunna anses tillräckligt betryggande för åstadkommande af en lag med de stadganden, genom hvars upfyllande en utländning erhåller rätt att kunna utnämnas till civilt embete inom landet.
Men, säger man, denna lag finnes icke.
Förslag dertill borde vara upgjordt.
I detta afseende anhåller jag att få framdraga exemplet af 1809 års grundlags-stiftare, hvilka sagt i 106 § Reg.F., att Stats-Råd skola dömas efter en lag, som af Konung och Ständer fastställd varder.
Jag vågar vördsamt framhärda i anhållan om bifall till förslaget.
Hr Te rsmeden, Nils: Sedan Gr.
Lagerbjelke yttrat sig, återstår för mig endast att förena mig med honom.
Då man är ense om nyttan och behofvet af förändringen, borde det icke heller vara svårt att förena sig om sättet för dess åstadkommande.
En hvar har erkänt nyttan och nödvändigheten af, hvad äfven Gr.
Lagerbjelke visat, att en pä utländsk ort född, men i Sverige bosatt person må förr eller sednare kunna komma i åtnjutande af samma rättigheter som infödde Svenske män.
Huru denna naturalisation skall tillgå, har nu blifvit visadt.
Den är helt och hållet en Konungens ensak för det närvande.
St:r hafva dermed intet att skaffa.
Utsk:s förslag kan något förhastande icke ega rum, och nödvändigt är det, att en lag finnes, hvarefter naturalisationen skall ske.
Hufvudsaken är, att en utländning kan här i landet undfå fulla medborgerliga rättigheter : men hvarför skall sättet, hvarpå detta skall tillgå, intagas i grundlagen?
Ar det icke nog, att, såsom Gr.
Lagerbjelke yttrat, sättet och vilkoren intagas i en af Konung och Ständer gemensamt stiftad civil-lag.
Har icke just genom dessa specialbestämmelser i grundlagen upkommit all den villervalla deri, som nu finnes, t. ex. ibland annat, äfven om sättet för vinnande af grundlagsförändringar.
St:r skola nemi. uttala gemensamma tankar, men just delta har bragt oss derhän, att vi nu i förstärkt Const.Utsk. måste rösta om 2 serskilda grundlagsförslag, ja om vi skola hafva monarki eller republik i landet.
Det är en sanning att, hvad äfven åtskilliga talare på motsatta sidan visat, vår grundlag saknar ett stadgande ang:de naturalisation af utländningar.
Det är visserligen hårdt, att en person, som inkommer i landet vid ett års ålder, upfödes och erhåller sin hildning här, likväl icke kan undfå medborgerliga rättigheter; men man har dock icke motsagt, att genom den föreslagna grundlagsförändringens antagande de största vådor kunna upkomma i framtiden, ty ännu en gång kan vårt land blifva förenadt med ett eller flera andra, och en Konung intaga den Svenska Timonen, den der delar Sitt 106 Den 8 Mars f. m. intresse för andra länder.
Sådant har skett och hvarföre man då skall lösligen stifta en lag, som åstadkommer så stora vådor, som den föreslagne påtagligen medför, kan jag icke fatta.
En eller annan persons lidande af den nuvande lagsliftningen betyder intet eller föga mot det lidande hela landet skulle tillskyndas, och man bör väl då icke antaga en lag, hvaraf vådorna äro så i ögonfallande.
Det synes vara Const.Utsk. ensamt förbehållet, att vid upgörande af lagstadganden hålla sig vid en gifven gräns, och vid densamma stanna sägande: härutöfver beliöfverjag icke gå; men tankarne hafva i det afseendet varit högst delade.
Man har föreställt sig, att Const.Utsk:s ledamöter kunnat gå något längre, och att de af dem upgjorda lagstadganden icke äro så serdeles lämplige.
Vi hafva hört den satsen drifvas här, att special-bestämmelser icke höra inrymmas i grundlagen, men orsaken (ill denna frågas fall anser jag vara densamma, som störtade förra grundlags-förslaget, och man skulle nästan kunna tro, hvad man dock icke bör göra, att desse grundlagsförändrings-förslag tillkommit just för att förkastas.
Man har här till stöd för detta förslag åberopat exempel från olika tider till och med från år 1809.
Det torde vara svårt att finna skäl, då man behöfver framdraga exempel från en tid så full af faror och af kraft, men som dock åstadkom ett hastverk.
Den närvande tiden är helt annorlunda.
Vi kunna nu i lugn begrunda våra förhållanden och böra derför icke antaga en lagstiftning så lösligen upgjord som denna.
J Hr Printzensköld: Gr.
Lagerbjelke har försvarat detta förslag dermed, att en serskild lag skulle stiftas, i hvilken de naturaliserade utländningarnes rättigheter och förmåner skulle bestämmas och från detta försvar har Gr:n hemtat stöd för den af honom yttrade åsigt, att ingen fara vore för handen af detta förslags antagande; men jag hemställer till Hr Gr:n, om den lag, som kommer att stiftas, skulle stå i strid med grundlagen, efter hvilken alla andra lagar skola rättas, om denna lag, säger jag, afböjer de farhågor man här befarat.
När nu Const.Utsk. i sitt förslag intagit att sålunda naturaliserade utländningar njuta samma rättigheter och förmåner som infödde Svenske män, frågar jag om deri lag, som serskildt skall utfärdas för naturalisationen och vilkoren dervid, får ställas i strid med detta stadgande.
Enl. min åsigt skulle det blifva omöjligt att genom en ny lag åstadkomma en förändring häruti, enär den vore af grnndlags-natur.
Kände jag den blifvande lagen, kunde jag dock icke godkänna detta förslag, i händelse den serskildta lagen stod i strid med grundlagen.
Hade Utsk. i sitt förslag upgifvit grunderna för den nya lagen, hade det ju varit ganska lätt att framdeles antaga §:n sådan den i öfrigt är upstäld, ty med ordet naturalisation måtte väl menas, att utländningar skola erhålla full medborgare-rätt.
När nu i §:u står att de skola blifva naturaliserade i den ordning och under vilkor, som i serskild lag kommer att bestäm - Den 8 Mars f. ra. 107 mas, synes det mig, som skulle just det ändamål Gr:n och hvar och en annan söker, ganska lätt kunna upnås, men att inlägga i förslaget cn slutföljd, som ger rättigheter, dem man icke vill och icke bör tillerkänna utländningar, är en oförsigtighet, som bör undvikas, hvarföre jag förnyar min anhållan att förslaget, sådant det nu är, må af R. o. Ad. ogillas.
Enl. min åsigt sammanblandar man här två i sjelfva verket åtskiljda frågor.
Den ena af grundlagsenlig vigt, hvarom i grundlagen bör stadgas, den andra af mera rörlig beskaffenhet och hvilken derför bör återfinnas i civil-lag.
Af constituliv natur är att K.
M. till civila tjenster eger att befordra endast infödde Svenske män, samt att det icke må bero j>å Konungens eget godtfinnande alt utstaka de grunder, efter hvilka en utländning kan blifva till Svensk medborgare uptagen, och såsom sådan komma i åtnjutande af samma rättigheter som infödd Svensk man.
Detta är af grundlagsnatur och detta har Const.Utsk. i sitt förslag intagit.
Skulle nu detta förslag blifva lag, så kan derefter ingen utländning utnämnas till Svenskt civilt embete eller uptagas till Svensk medborgare annorledes än efter en lag, gemensamt stiftad af Konung och Ständer; men att åter stadga, att alla de vilkor, hvilka i denna lag innehållas, skola vara af constituliv natur och intagas i grundlagen, torde vara mindre rätt.
Skulle man t. ex. insätta i grundlagen, att en utländning, för alt erhålla Svensk medborgare-rätt, skall hafva vistats 30 eller 31 år i landet, att han skall vara_ 20 eller 21 år gammal, när han inkommer i landet m. m.?
Jag fortfar alltså i min vördsamma begäran om bifall till förslaget.
Man har här af tvä skäl bestridt förslaget.
Det första är att Const.Utsk. föreslagit att sättet för naturalisationen skall bestämmas genom en serskild lag, och att denna lag icke blifvit på förhand utarbetad, så att den nu samtidigt med grundlags-förändringen skulle kunnat antagas.
— Jag tror dock, att detta är en förtjenst hos förslaget, emedan de detalj-bestämmelser, hvilka erfordras för en sådan lag, icke rätteligen böra stå i grundlagen, och om de således bordt i en serskildt lag uptagas, skulle, om än förslaget dertill varit på förhand utarbetadt, sådant icke hafva tjenat till något, emedan vi i alla fall hade mäst först antaga grundlagen, innan vi kunnat fatta något giltigt beslut om den serskilda lagens beskaffenhet.
— Det andra skälet är, att, genom grundlags-förändringen, en icke infödd Svensk man skulle kunna komma att bekläda de högsta embetena i riket.
— Jag kan icke heller finna något skäl, att på denna grund ogilla förslaget, ty på sätt här blifvit uplyst, kunna personer, som blifvit upfostrade och tillbringat hela sitt lif i Sverige, och som till följd deraf hafva förvärfvat sig de insigler om landets förhållanden, som fullt bordt berättiga dem, ali, fastän icke här födde, dock få bekläda Rikets högsta embeten, icke enl. nu gällande grundlag dertill af Konungen 108 Den 8 Mars f. m. utnämnas.
Och jag kan icke helier finna någon skada deri, att naturaliserade utländningar, som dertill finnas passande, fä bekläda de högsta embetena i landet, utan tror tvertom alt sådant ganska väl kan ske.
Både vår egen äldre historia bevittnar detta och i Frankrike, hvars innebyggare, mera än andra, äro ömtålige om sin nationalitet, har man icke blott sett landets öden med utmärkt framgång och till nationens belåtenhet styras af en icke infödd Fransman, utan jemväl låtit de högsta embetena ännu i sednare tider ofta intagas af utländningar både ifrån Schweitz och Italien.
Och om den provins, som Sverige för ett halft århundrade sedan med stor afsaknad förlorade, under tidernas lopp och händelsernas utveckling skulle kunna vinnas tillbaka, borde då icke heller en derinom född person kunna få bekläda ett högre embete i Sverige.
— Flere andra exempel för nyttan af den föreslagna förändringen skulle kunna framställas; men dem jag anfört anser jag tillräckligt tala till bifall för förslaget, hvilket jag derföre för min del antager.
Detta ämne bar från åtskilliga sidor blifvit afhandladt och man har visat vådor af antagandet utaf denna lag, som otvifvelaktig! hafva skäl för sig.
Hr Adelborg bar ådagalagt några, och jag instämmer med honom derutinnan, men från en sida, som ligger närmast, synes mig att man icke sett saken.
Grundlagen är hufvudsakligen ämnad att utstaka Statsmakternas ömsesidiga rättigheter och göra dem så bestämda som möjligt.
I detta afseende har Utsk. till §:n gjort ett tillägg så lydande: ”Konungen ege att genom naturalisation till Svensk medborgare uptaga utländsk man i den ordning och under de vilkor, som uti serskild derom af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmas.
Sålunda naturaliserad utländning njute samma rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man”.
Det är således en bestämd rätt man vill lemna Konungen, men om vi nu antaga förslaget, frågar jag, har väl Konungen denna rätt?
Den siste talaren tyckes tro det, och han anser denna rätt af stor vigt.
Ja den är visserligen af stor vigt, men den är också af ingen, och äfven derföre är den af stor vigt, att intet är vådligare än att gifva Konungen en rättighet, från hvars utöfvande R.
St:r kunna afhålla Honom så länge de behaga.
Detta kan ske sålunda, alt Konungen eller II.
St:r, hvilkendera är likgiltigt, men vi antaga att Konungen, som vill hafva denna rättighet, föreslår R.
St:r en naturalisations-lag, men vid dess pröfning stanna 2 Stånd emot 2, hvarigenom förslaget förfaller, hvad har Konungen då för rättighet? ingen, den står blott på papperet.
Uti Utsk:s förslag är väl föreskrifvet, att utländsk man kan uptagas till Svensk medborgare i den ordning och under de vilkor, som uti serskild derom af Konung och Ständer gemensamt stiftad lag bestämmes.
Såsom jag visat kan händelsen göra, att någon lag icke kommer lill stånd under flere Riksdagar, men möjligen kan Konungen icke finna
Sig belåten med en sådan behandling.
Han kan då fintaga utländningar till embetsman obe - Den 8 Mars f. m. 109 roende af en sådan lag och säga:
Jag rår icke för det, då ni icke antagit förslaget, hvilket Jag åter lemnar Mitt godkännande.
Emellertid anser jag, såsom jag redan nämnt, förslaget kunna medföra ganska eftertänkliga följder, serdeles under förhållanden mindre lugna än nu, och säkert är, att man icke bör blindvis följa den ena eller andra sidans önskningar, då klara skäl deremot framläggas.
Jag vet icke hvad, som hindrar de Hrr, hvilka här önska antagandet af denna lag, att framlägga förslag till naturalisations-lagen, hvilken nu eller vid nästa Riksdag kunna antagas.
Att, såsom jag nämnt, lemna Konungen en rättighet, från hvars utöfvande R.
St:r efter godtfinnande kunna afhålla Honom, anser jag vådligt, helst en sådan åtgärd kan medföra ganska eftertänkliga följder.
På dessa skäl yrkar jag afslag å Betänk.
Rr Printzensköld: Gr.
Lagerbjelke har städse fortfarit att försvara grundlags-förslaget i den riktning han anser det böra tolkas, men detta försvar eller rättare detta syfte, såsom vi hafva hört af Hr Mannerskantz, visar redan vanskligheten af den förklaring Gr:n sökt gifva åt grundlags-förslagets verkliga syfte.
Hr Mannerskantz har nemi. förklarat, att om man gifver förslaget en sådan tolkning, som, enl. min åsigt, man fruktar för att det skall få, vore detta icke ett fel hos förslaget.
Jag åter tror att, då en sådan tolkning kan gifvas förslaget, det icke eger den tydlighet, som är nödvändig för detsamma, för att vinna kraft af grundlag.
Jag har icke heller kunnat inse någon möjlighet att genom en serskild lag tillintetgöra sista punkten i grundlagsförslaget, hvilken är tydlig och klar deruti, att en naturaliserad utländning skall åtnjuta alla de förmåner och rättigheter, som enl. våra lagar blifvit infödde Svenske män tillagde; och lill dessa förmåner och rättigheter hör, såsom jag förut visat, att blifva befordrad till alla tjenster inom Staten på grund af skicklighet och förtjenst.
Deraf måste följa, att enl. sista punkten i förslaget en naturaliserad utländning ovilkorligen skall erhålla samma rättigheter.
Man kan icke, jag uprepar det ånyo, genom en civil-lag ändra grundlagen, och hade sista punkten aldrig funnits, hade förslaget varit både nyttigt och ganska oskyldigt, ty dä hade man i civil-lagen alla de vilkor och rättigheter, hvarunder ulländningar kunna naturaliseras, men Utsk. har gjort ett pluss af de rättigheter och intagit detta just i grundlagen.
Då ingen talare yttrat sig mot behofvet af en naturalisations-lag, synes mig frågan, huruvida förslaget bör bifallas eller icke bero deraf, huruvida man vill medgifva utländnigar rättigheten, att bekläda Stats-Råds-platser eller icke.
Jag anser sådant vådligt och vill icke medgifva att, på sätt Gr.
Lagerbjelke yttrat, sådant kan bestämmas i den blifvande lagen; men jag tror, hvad äfven Hr Printzensköld visat, att det är ett misstag, att den blifvande lagen endast skall innehålla vilkoren och sättet, hvarunder naturalisation skall erhållas, ty hafva vi engång antagit detta förslag, är det påtagligt, att alla sedermera lia Den 8 Mars f. m. naturaliserade ega just på grund af sista mora. rättighet alt, likasora infödde Svenske män, kunna blifva till Siats-Råd utnämnde.
För dem, hvilka blifvit naturaliserade, kan något hinder derför icke inläggas i den civila lagen, emedan denne då försattes i uppenbar strid med grundlagens sista mora.
På denna grund och då i grundlagen skall utstakas Konungens och R.
St:rs rättigheter, afstyrker jag bifall till förslaget såsom vådligt.
På samma gång raan angifvit nyttan och nödvändigheten af en lagbestämmelse för utländningars naturalisation, har man äfven funnit vådor i förslaget, hvilka genom deras betänkliga beskaffenhet borde verka till förslagets förkastande.
Dessa vådor skulle, såsom man sagt, bestå deruti, att utländningar kunde befordras till högre civile embeten, såsom exempelvis Stats-Råds-platser.
Enl. min åsigt hafva dessa förespeglade vådor icke någon verklig grund.
Jag tror tvertom, att det skulle komma att innebära ganska stora garantier för samhället, om den föreslagna lagen antages, enär, såsom händelsen f. n. är, naluralisationen nu icke är af några lagliga former begränsad.
Det synes mig ock naturligt, att principen intages i grundlagen, och att detalj-bestämmelserne åter få plats i den blifvande civila lagen.
Huru- sistnämnde lag då skall kunna komma i strid med grundlagen, kan jag icke fatta.
Jag kan dessutom icke se några faror deruti, att en utländning, som gjort sig förtjent af sitt nya fädernesland, lemnäs rätt att bekläda Statens högsta embeten.
De sköldar, som bekläda dessa murar, vittna lill en del om store män, de der varit naturaliserade utländningar, men icke destomindre beklädt Stats-Råds-embelen utan att vi erfarit, att landet derigenom i någon mån varit blottställd! för faror.
Först efter 1809 har uti vår lagstiftning saknats bestämmelser för möjligheten af utländningars naturalisation, och just denna brist har man genom förslaget velat afhjelpa, och jag tillstyrker alltså bifall till förslaget.
Frih. Tersmeden, Wijh.
Det nu föredragna grundlags-förslaget har i tvenne afseenden blifvit klandradt, nemi. först derföre, att i slutmeningen förekommer följande: ”Sålunda naturaliserad utländning njute samma rättigheter och förmåner, som infödd Svensk man”; och vidare derför, att något förslag till naturalisations-lag icke blifvit upgjordt eller att man icke vet, hurudant det skall blifva.
Just båda dessa omständigheter anser jag vara en förtjenst hos förslaget.
Meningen med en naturalisations-lag måtte väl vara, att en i enlighet dermed naturaliserad utländning, i och med detsamma han blifvit naturaliserad, är Svensk medborgare, och följaktligen icke längre utländning.
Med det land, som förut varit hans fädernesland, har han brutit alla band; han har ingått nya förbindelser, underkastar sig de lagar det landet har, till hvilket han flyttat och han har blifvit erkänd såsom medborgare inom detta länck.
Sedan detta skett, kan jag icke inse något skäl, hvarför han icke der skall få åtnjuta fullt medborgerliga rättigheter, tvertom anser jag det nöd - Den 8 Mars f. ni. lil vändigt, så vida man vill, att en sådan naturalisations-lag skall finnas.
Hvad åter angår anmärkn:n, att naturalisations-lagen icke är uti förevande förslag intagen, är, såsom jag nämnt, en ganska stor förtjenst.
I allmänhet böra grundlags-stadganden vara korta, bestämda och tydliga.
Const.Utsk:s förslag eger alla dessa egenskaper.
Deruti är tydligen bestämdt att, för att blifva naturaliserad, en lag skall stiftas af Konung och Ständer, som bestämmer de grunder, hvarefter naturalisationen skall ske.
Skulle man nu uti grundlags-förslaget intagit alla de minutiösa stadganden, som naturligtvis i en naturalisations-lag måste finnas, skulle den, såsom den Gud nås f. 11. är, blifva belastad med en mängd stadganden, hvilka icke äro af grundlags- utan af civil-lags-natur.
Jag hemställer då, huruvida icke många oändligt vigtigare saker j än dem ronde naturalisation förekomma i civil- och criminal ^ lagarne, hvilka lagar Konung och Ständer ega rättighet att än \ dra.
Huru man än ser saken, är delta förslag det rätta och än damålsenliga och jag kommer således att rösta för detsamma.
Att utfärda en lag för utländningars naturalisation kan visserligen efter vår nu gällande grundlag ega rum.
Att derom införa ett serskildt stadgande i grundlagen anser jag öfverflödigt.
Att uti föreslagne grundlags-stadgandet införa ett annat, som strider mot ett föreg:de morn. i samma §, tror jag vara mindre lämpligt.
Att vidare föreslå ett sådant stadgande vid en tid, då flere länder finnas, hvilka aldrig befria sina undersåtare från de med dem ingångna förpligtelse!-, torde vara mindre tjenligt.
Att äfven förklara, att sådana personer aldrig få bösätta sig i Sverige med åtnjutande af medborgare-rätt, emedan deras förbindelse till deras fädernesland fortfar, är väl icke rätt lämpligt.
Vi känna alla alt från England lemnäs aldrig något förklarande, att en Engelsk undersåte är befriad från sina förbindelser till detta land.
Skall man dä medgifva Engelska undersåter rättigheten att nedsätta sig i Sverige, under det alt deras undersåtliga förbindelser till England fortfara?
Detta torde vara skäl för afslag å ifrågavar:de punkt, hvarom jag anhåller.
Hr F åbraeus, Olof Immanuel:
Afven jag finner det af vigt, att lagstiftningen, rör:de naturalisation af utländningar, blir definitivt ordnad, men det oaktadt hyser jag betänkligheter mot antagande af detta förslag.
Emot förslaget hafva flere skäl blifvit anförde och jag befarar, att för dess antagande hinder i formelt hänseende möta.