Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ytterligare har blifvit sagdt, att man icke anser sådana utgifter nyttiga, som göras för jernvägarne, emedan dessa icke kunna bära sig.
Det är visserligen för en hvar tillåtet, alt hysa deDna öfvertygelse om jernvägarnes förmåga att bära sig.
För min del tror jag dock, att åtskilliga jernvägar i vårt land ganska snart skola bära sig, ehuru jag äfven tror att det för andra skulle erfordras många år för alt hinna till denna punkt.
Men jag ber emellertid att få fästa upmärksamheten derpå, alt frågan, huruvida jernvägarne mer eller mindre skola bära sig, icke här är någon hufvudsak; ty man måste nemi. föreställa sig att den vinst, de skola gifva, är indirekt; deuna vinst består i landets upodling och förkofran, i höjandet af egendomarnes värden i de trakter, genom hvilka jernvägarne gå, och den består vidare i en förökad möjlighet att afsätta landets produkter.
Man kan dock icke begära att jernvägarne hvarken första, andra eller tredje året skola afkasta någon betydlig direkt vinst, och de stå dessutom, efter min öfvertygelse, i samma förhållande som en mängd andra saker, hvilka i och för sig sjelfva för Staten äro ett naturligt behof.
Jag behöfver blott i detta hänseende erinra om de stora flottor och arméer, som andra länder underhålla.
Det vore visserligen mycket lyckligt om Sverige icke behöfde underhålla en krigshär och en flotta; men, då alla andra länder göra det och i vida större skala än vi, är det gifvet, att oro icke äfven vi å vår sida för detta ändamål använde betydliga summor, skulle vi sätta vår sjelfständighet på spel.
Enahanda är naturligtvis äfven förhållandet med jernvägarne.
Om sådana icke funnos i andra länder, om produktions- och transport-kostnaderna der voro lika höga som i vårt land, så behöfde icke heller vi tänka på jernvägar, men då man vet, att hela Europa är genomkorsadt af jernvägar, att kostnaden för de olika alstrens förflyttning till försäljningsorten öfver allt är ganska lika, att deremot hos oss hela den hufvudsakliga vinsten af produktionen absorberas af transportkostnaden, tror jag att det är gifvet, att, då andra länder lillegnat sig dessa kommunikationsmedel, böra äfven vi göra det, så framt vi icke vilja helt och hållet afsöndra oss från dessa länder.
Man har äfven sagt, alt man på jernvägarne icke bör använda mera medel än man har; man bör icke ruinera sig sjelf för att gynna andra.
Delta uttryck ”att ruinera sig sjelf” visar klarligen, huru mycken sanning påståendet innebär.
Jag ber i detta hänseende att få fästa upmärksamheten derpå, att, om
Ständerna finna lämpligt att i Sverige införa jernvägssystemet, så måste i och med detsamma nödiga medel för detta ändamål anordnas.
Då kan man icke säga: vi skola taga öfverskotten under alla åren och använda dem till jernvägars anläggande; ty i sådant fall skulle kunna hända, att en jernvägsbyggnad, som med betydlig kostnad blifvit satt un - 86 Den 20 September f. m. der arbete, skulle nödgas afbrytas och alt man skulle blifva tvungen alt afskeda den personal, som dermed vore sysselsatt.
Då man sedermera ånyo skulle påbörja arbetet, blefve faux fruis mångdubblade emot hvad de skulle blifvit, om man efter en sammanhängande plan fullföljt arbetet.
Vill man således införa jernvägar, så går det icke an att dertill endast använda de öfverskott, som tillfälligtvis kunna upkomma på våra inkomster, utan vi mäste säga: ”vi gifva så och så mycket efter en viss af oss upgjord plan.”
Denna plan, en gång upgjord, måste sedermera fullföljas, så framt icke stora förluster för Statsverket skulle inträffa.
Men jag ber ali fä fästa upmärksamheten derpå, att det vid hvarje särskildt tillfälle, då en jernväg eller något annat större företag skall beslutas, alltid beror på R.
St. ali bestämma, huruvida de vilja gå in derpå eller icke, och huruvida de hafva tillgång dertill eller icke.
Hafva de icke tillgång, men dock anse företaget böra utföras, så måste sådan tillgång genom län anskaffas.
I delta Betänk, har nu StatsOtsk. endast upgifvit de grunder, på hvilka penningar, i fall de behöfvas, böra anskaffas.
Vi kunna icke förneka att under hela tiden, ifrån 1S09 till våra dagar, hafva R.
St. vid mänga tillfällen nplagil lån; men nästan vid hvarje tillfälle hafva olika grunder för dessa lån blifvit fastställda.
Det är för att undvika denna ombytlighel, del är för att på en gång ordna sättet, på hvilket lånen skola uplagas, då de äro af behofvet påkallade, som StatsUtsk. updragit ett förslag lill införande i vårt land af fond-lånesystemet.
Det beror sedan på R.
St. sjelfva att säga: ”vi medgifva det,” eller: ”vi medgifva det icke och icke lärer väl antagandet af dessa grunder behöfva binda händerna på R.
St. i afseende på jernvägars anläggande.
Frågan är blott att en gång för alla ändamålsenligt ordna vårt kreditväsende, så att, om lån behöfva uptagas, detta kan ske på det for Staten fördelaktigaste sättet.
Sådant är Ulsk:s syftemål.
Hvad beträffar anmärkntne rör:de behöfligheten af Konungens sanktion, så äro de redan besvarade, och jag ber endast att för min del få nämna, att den l:sta punkten i förevar:de Betänk, är, såsom R. o. Ad. torde finna, allenast en slags ingress för sjelfva lånesystemet; vilkoren innehållas i de öfriga punkterna, och så framt icke några andra anmärkmr deremot göras, än de redan framstälda, sä får jag, för min del, vördsammast anhålla om bifall till den nu föredragna §.
' Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Då jag nu ber, att med några få ord få förlänga diskussionen, så sker det visserligen icke med något stort anspråk på att derigenom kunna inverka på utgången af denna sak, ulan endast för alt fästa upmärksamheten på åtskilliga omständigheter, hvilka ännu icke under öfverläggningens gång blifvit omnämnda.
Jag anser Utsk:s Betänk., sådant det här framträdt såsom en förelöpare lill Utsk:s ullät:en öfver åtskilliga föremål, som egentligen framkallat detsamma, vara både icke nödvändigt, i vissa fall icke grundlagsenlig! och lill sina följder i flere afseendeu ganska vådligt.
Den 20 September f. m. 87 Jag torde icke behöfva säga, att jag icke, lika med den förste värde talare, som här yttrat sig, delar den obenägenhet för jernvägar, icke har den absoluta ovilja, som han, mot skuldsättniogssystemet; ty jag tror, att det i vissa fall är nödvändigt, att taga sin tillflykt lill denna utväg för att bereda tillgång till framtida behof, och alt detta är en så erkänd sak, att den icke behöfver underkastas någon diskussion.
Men jag tror likväl, att Hr von Hartmansdorff i sitt yttrande uttalat åtskilliga sanningar, som äro så helsosamma alt det icke kunde skada, ora R. o. Ad. behagade fästa afseende derpå.
Det är på visst sätt måhända origtigt att uptaga R. o. Adis tid med detta ämne och lill en viss grad äfven ändamålsvidrigt att till besvarande och vederläggande uptaga åtskilliga här framställda allmänna satser, enär sådant icke kan anses annat än såsom en slags dissertation; men vi böra i detta fall erinra oss att det icke är deras fel, som yttrat sig, ulan att det är Ulskis eget fel, sorn framträdt med ett så beskaffadt Betänk., som det 1111 ifrågavaride, hvilket i sjelfva verket endast innehåller allmänna satser.
Dessutom vela vi, att hvarje handling, offentlig som enskild, så hos in dividen som hos samhället, utgår ifrån eller hvilar på öfverlygelsen om vissa sanningar, dem man kallar theorier, så att hvar och en vid hvarje tillfälle och hvarje handling utgår från någon theori såsom grund för sitt handlingssätt.
Det är nu de theorier, hvilka innefattas i Ulskis Betänk., som jag anser vara af deri vådliga beskaffenhet, att jag tror dem böra framkalla någon vederläggning af den, som tänkt sig in i ämnet.
Det är bekant, att de hypotheser, som för 30 eller 40 år sedan gjorde sig gällande hos några statslärare, angide den positiva nyttan af ett statsskuldssystem, härledde sig från den tid, då de styrande statsmännen i flera af Europas länder behöfde på hvad sätt som helst åtkomma penningar för krigen, och sålunda, för att på ett mindre motbjudande sätt kunna erhålla ofantliga summor och medel till räntor och ammorteringar, sökte etablera en positiv grundsats, alt stalsskuldssystemet vore i och för sig sjelf något godt.
Det är äfven kändt, att de utmärktaste statsekonomer och statistici på sednare tider fördömt detta system, och deraf har äfven den tanken upstått att det på något sätt borde lindras.
I England har del, oaktadt det der varit lill stor nytta, dock hufvudsakligen bidragit dertill, att landet nedsänkts i dessa svårigheter, hvarmed det f. n. laborerar, och den ära, som sednare lidens Engelska statsmän skördat, har upkommit deraf, att de sökt förminska statsskulden.
Men jag vill icke förlänga diskussionen med npräknande af exempel från andra länder, utan ber att få återkomma till sjelfva hufvudfrågan.
De Hrr ledamöter af StatsUtsk, som hittills yttrat sig, hafva med ganska stor värme försäkrat R. o. Ad., att det alldeles icke varit
Utskis mening att försvara slatsskuldssystemet såsom någonting i och för sig sjelf positivt godt.
En af dessa talare har hänvisat till lista punkten i Utskis förslag och den mellanmening, som der förekommer, nemi. att uplåning skall ske för alt anskaffa de medel, som ”utöfver befintliga och disponibla lillgån - 88 Den 20 September, f. m. gar erfordras för bekostande eller understödjande af jernvägsanläggningar eller andra, rikets framlida gagn företrädesvis afseende större företag” etc.
Men i sjelfva ingressen till Betänk, förekommer pag. 2 yttranden af Hr von Troil och synnerligen af Biskop Heurlin, som visa, alt dessa Hrr verkligen anse sjelfva fondsystemet vara något i och för sig godt.
Biskop Heurlin har till och med antydt de befarade följderna deraf, att, i nödens stund eller vid inträffande oförutsedda olyckor, icke kunna påräkna och anlita en genom vanan vid och förtroendet till ifrågavande obligationer stadgad och bepröfvad statskredit.
På flera ställen i Ulsk:s Betänk, förekommer samma tanke, t. ex. pag. 9, der Ulsk. säger sig anse ”ett efter erfarenhetens lärdomar ordnadt kreditsystem, hvars orubbade bestånd, åtminstone under den närmare framtiden, kan med någon säkerhet motses, utgöra ett bland de vigtigare och angelägnare föremålen för R.
St:s beslut och tillgöranden.”
Här har således Utsk. fastställt den principen, att eli af de vigtigare föremålen för R.
St:s beslut och åtgärder vore fixerandet af ett statslånssystem, och på ganska många ställen förekomma yttranden, som gifva en otvifvelaktig anledning lill den förmodan, att Ulsk:s majoritet antagit statsskuldssystemet såsom ett positivt godt.
Samma resonnemanger förefinnas på sidorna 10, 11 och 12.
Under diskussionen har yttrats, att det är nödvändigt att under fredens lugn utbilda ett fondsystem, så vida man skall kunna hafva tillgång till medel vid ett annat tillfälle, samt att det f. n. endast är vanan vid ett sådant system, som fattas oss.
Nu ber jag, med anledning häraf, att få fråga, om vi icke redan under nära 20 års tid försökt oss på kreditsystemet, och om icke alla Sveriges Hypotheksföreningar hafva lånat penningar utomlands.
Man är således icke i okunnighet om alt man anlitar dessa utvägar.
StatsUtsk. har äfven framställt en ganska lärorik historik öfver de låneoperationer, som Sverige under flera år mäst vidtaga, och således måste det icke vara någon så absolut nödvändighet, alt vi skola etablera ett särskildt princip-beslut, för alt sätta utländuingen i tillfälle att få veta att vi kunna låna penningar.
Det mäste således lill grund för StatsUlsk:s framställning ligga någonting annat, det mäste vara något annat, som Utsk. åsyftar, än det sorn förut försökts.
Detta kan, efter min öfvertygelse, icke vara annat än ett af två; antingen tycker Utsk., alt Sverige icke har nog af lån förut, och vill derföre sätta det ifrågavartde systemet i svang, hvarigenom Utsk. tror att vi skulle komma i vida lyckligare belägenhet än före realisationen; eller också måste det i afseende på sjelfva användningsättet ligga något syfte till grund, som torde vara det egentligen tillämpliga; men just delta anser jag vara det vådligaste i hela förslaget och tror det derföre förtjena alt närmare skärskådas.
Det är denna syftning, som jag tror ligga i den framställning, som Utsk. gör i Usta punkten.
Nu har en Utsk:s-ledamot just åberopat denna punkt till stöd derför att Utsk. icke velat upslälla fondsystemet såsom något i och för sig godt.
Men på andra ställen finner man tydligen att Utsk. sökt reservera den föreslagna utvägen för framtida stora utgifter, egentligen på det att Staten icke skall behöfva använda Den 20 September f. m. 89 något af befintliga besparingar oclröfverskott.
Således tror jag, att vi just nu stå vid gränsen att införa en tredje slags statsreglering.
Vi veta, att vid vårt nuvartde statsskicks början fanns blott ett slags statsreglering; alla utgifter bestredos då under en och samma kalhegori.
Det var först år 1830 sora raan påfann den s. k. extra statsregleriogen, som är mycket beqväm för att erhålla så mycket penningar som möjligt, emedan man vid hvarje Riksdag företager
,sig att först afgöra den ordinarie statsregleringen, då man sedermera måste söka, på hvad sätt som helst, finna medel till fyllande af de extra behofven.
Vi veta, att man ofta kommit i förlägenhet att skilja mellan den ordinarie och extra ordinarie regleringen och att man derföre kommit i stor frestelse att hänvisa på framtiden utgifter, som dock möjligen kunde bestridas roed nu närvar:de generations tillgångar.
Man har anställt många jemförelser med privata personers, med jordegares hushållssätt.
Jag tror dock, att dessa jemförelser lill en viss grad halta; men jag vill nu icke trötta R. o. Ad. med alt uprepa de skäl, på hvilka jag grundar detta påstående; jag tror likväl, all man icke kan sätta staten i paritet med den enskilde, hvilken måste använda sina tillgångar på det sätt, ali de lemna honom den största möjliga afkastning; men när det är fråga om statsmedel, så följer man icke alltid denna regel.
Jag går icke så långt att, såsom en talare sagt, anse jernvägarne såsom en hufvudsak; ty jag tror, alt detta påstående innebär en ganska vådlig princip.
Om man också under åtskilliga förhållanden skulle kunna säga, att det finnes konsiderationer, som äro af högre natur än den enskilda nyttan, så mäste man dock betrakta saken så, att man för staten som för den enskilde upsläller såsom en generell regel, att man bör använda sina inkomster, der de lemna den största vinsten. 1 afseende på jernvägarne vill jag nu blott påminna om, att det efter min öfvertygelse både för staten sjelf och de enskilde kommunerne är klokast att bekosta de jernvägar, som snarast återbetala anläggningskostnaden, emedan staten derigenom förr erhåller medel alt bekosta flere jernvägar, än genom att bygga sådana, som icke betala sig.
Jag vet icke om R. o.
Ad. tillåter mig att fortsätta diskussio nen om statsskulds-systemet; men det har yttrats så märkvärdiga satser, alt jag icke kunnat undgå att protestera deremot.
Man har talat om den stora nyttan för Österrike af statsskulds-systemet; men detta har blott måst tillgripas derföre, att staten icke kunde få lån på annat sätt, och jag kan icke förstå, huru man kan fästa sig vid den tron, att ett land skulle lättare kunna erhålla lån, derföre att det förut är skuldsatt.
Sådant strider mot allt begrepp om en förnuftig hushållning; ty om en enskild person vill lägga ned sina penningar i stats-obligationer, så bör han i främsta rummet veta hvad säkerhet han kan påräkna, och denna säkerhet beror naturligtvis i första hand på statens inkomster och den styrka staten eger såsom nation; men icke är det möjligt, att man kan tänka sig, att denna nation, derföre att hon är skyldig mera, är säkrare än den, som är skyldig mindre.
En talare har till försvar för denna åsigt andragit ett exempel, som möjligtvis skulle kunna anses vara förledande, men som jag icke tror vara riktigt.
Delta exempel rörde Arméens pensionskassas obligationer, hvilka i början nedgingo un - 00 Den 20 September f. m. der deras verkliga värde, eller till 75 proc., elt förhållande, sorn den värde talaren ansåg härröra derifrån, att man icke kände fördelarne af ett fondsystem, d. v. s. alt kapitalister här på Börsen icke skulle kännt den fördel, som ligger deruti, att få upbära räntor utan att behöfva arbeta derför, ulan alt behöfva hafva besvär med räkningar m. m.
Men så är dock icke förhållandet: utan orsaken var, att man på Börsen tvekade, huruvida pensionskassan var i stånd att kunna honorera sina förbindelser, eller, med ett ord, huruvida de någonsin skulle komma att honoreras.
Denna fruktan var visserligen oriktig och obehörig; men delta var
Direktionens eget fel, som icke i tid hade gjort allmänheten underrättad om att kassan verkligen egde säkerhet; och orsaken till denna fruktan var ingalunda, att man icke visste hvad ett fondsystem var.
Jag kan icke föreställa mig, alt det skulle kunnat bidraga till en större säkerhet för pensionskassans obligationer, om kassan varit skyldig en million mera; tvertom tror jag, alt just derföre, att kassan icke var skyldig något förut, hade den också större säkerhet.
Dessa satser äro så eukla, alt jag nästan måste bedja om förlåtelse derföre att jag nämnt dem.
Hvad Englands statsskuld beträffar, återkommer jag dertill, att det icke är fråga om, att icke de obligationer, som utfärdas, sätta i omlopp stora summor; men hvilka äro följderna deraf?
Jo först och främst all England i närvande ögonblick, för att betala räntorna på sin statsskuld, har nästan dubbelt så stora skatter, som det eljest behöfde hafva, och för det andra, alt priset på alla slags lifsförnö denheler i följd deraf är oerhördt högt; och jag tror icke att den Svenska allmänheten skulle vilja vidkännas så dryga tullar, som
England under många år måst vidkännas för spanmål och alla andra nödvändiga lifsförnödenheter.
Men alla dessa åsigter hafva, som kändt är, numera nästan försvunnit, och det år just det, som man räknar de nuvar:de statsmännen i England till ära, alt de, genom en minskning i slatsulgifterne och liberalare grundsatser i afseende på handeln, hafva börjat kunna infria medel af sin statsskuld.
Åtminstone har jag icke förmärkt att någon af de män, som anses föra allmänna tänkesättets talan, vädjat till den princip, som anser statsskuldssyslemet såsom ett positivt godt, ulan de hafva deremot förordat en ganska dryg inkomstskatt, som England under den föreg:de tiden icke haft, och denna skatt har Engelska folket också villigt underkastat sig, för att icke ytterligare behöfva insnärja sig i det af StatsUtsk. förordade statsskuldssyslemet.
Jag skall icke längre uppehålla R. o. Ad:s tid med några allmännare betraktelser i detta ämne, framkallade af de allmänna betraktelser, som StatsUtsk. framställt i sitt Betänkande; men jag hemställer, huruvida man icke kan anse att StatsUtsk. gjort bättre, att först taga frågan om iernvägarne under pröfning, och sedan Ulsk. i detta hänseende kommit till det resultat, som innefattas i Betänk.
N:ris 273 och 274, då för hvarje tillfälle föreslå Ständerna de utvägar, som erfordras för alt anskaffa nödiga medel.
Man komme då icke att inträda på den äfventyrliga bana, som jag icke anser bestå i något annat, äO att Utsk.
Velat reservera för framtiden den
Den 20 September f. m. 31 grundsats, att man alldeles icke behöfver göra några besparingar på de löpande utgifterna.
Tager man nu i betraktande de intill nästa Riksdag blifvande resultaterna af jernvägsanläggningarne, tror jag att man åtminstone icke bordt etablera, som en bestämd princip, att för framliden skuldsätta sig, utan alt behöfva tänka på någon besparing.
Jag vet väl att SlalsUtskis ledamöter här hafva en reservation i behåll i orden utöfver etc.
Men med kännedom om utgången af voteringarne i Förstärkt Utsk., så fruktar jag, att man skulle inledas på en vådlig bana, hvars slut man icke kan varsna.
På grund af dessa förenade skäl, anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, om afslag å Utsk:s Betänk.
J\s 272, med förklarande, att i den mån R. o. Ad. kan komma att besluta i afseende på de serskilda förslagen om jernvägar, vill Ståndet också taga i betraktande frågan om sältet alt anskaffa medel dertill.
I allmänhet torde det väl vara den naturligaste ordningen, att vid pröfniogen af ett ärende först göra sig reda för sjelfva saken, och derefler bestämma ang:de sättet för dess utförande.
Då ett statsskuldssystem naturligtvis icke kan vara sitt eget ändamål, utan blott ett medel, hvarigenom ett annat ändamål skall vinnas, tror jag, på grund af den allmänna mening jag förutskickat, att det varit rättast om de ändamål, för hvilka man vill anlita statens kredit, först blifvit pröfvade, innan man ingick i pröfning af de medel, som dertill borde användas.
Jag vill emellertid gerna medgifva, att man äfven på förhand kan vilja göra sig reda för sjelfva detaljerna af ett statsskuldssystem, då man i alla fall håller för sig frågan öppen, huruvida detsamma skall tillämpas eller icke, samt att man fördenskull äfven nu kan iogå i pröfning af det förslag, som här är under öfverläggning, så vida denna pröfning inskränker sig till de bestämmelser, som närmast röra sättet, men icke sjelfva hufvudsaken, eller huruvida en uplåning för statens räkning skall ske eller icke.
Emellertid har allt, hvad som i delta ämne hittills blifvit ytlradt, hufvudsakligen rört sig omkring sjelfva saken, och icke omkring de olika bestämmelser, som dervid böra göras.
Alla dessa bestämmelser förekomma, klart och redigt samt, efter min öfvertygelse, riktigt ultryckta, i de återstående punkterna; men just den ifrågavartde punkten JVz 1 har i min lanke det fel, att den icke innehåller någonting positift, utan blott är, såsom man här äfven medgifvit, en slags ingress.
Denna punkt har man likväl nu tagit till utgångspunkt för att debattera frågan i sina htifvud grnnder, hvilket jag anser egentligen hafva varit öfverflödigt, enär sjelfva systemets tillämpning ändock alltid måste bero på beslutet om de föremål, för hvilka det skall användas, och derom blir först frågan, när jetnvägarne komma under öfverläggning.
Det är verkligen förledande, då man här hört åtskilliga ganska tänkvärda satser yttras, att inlåta sig på samma kapitel, och söka redogöra för hvad man i delta hänseende anser vara det rälta.
Men då jag icke anser detta leda till något ändamål, afstår jag derifrån och skall strängt hålla mig blott till den sak, hvarom bär är fråga.
Det är gifvet, att, då man till följd af allmänna grundsatser, och så - 9 2 Den 20 September f. m. ledes icke med anledn. afnågra oriktigheter i afseende på tillämpningen, motsätter sig statslåne-syslemet, så måste man också under alla möjliga omständigheter bestrida dess införande.
För min del tror jag dock icke, att hittills några sådana skäl blifvit anförda mot detta system, som kunna fullt motivera ett afslag derå quad méme.
Utsk. att det i sina motiver allt för bjert framhållit de fördelar, sora skulle vara en följd af stalsskuldssysiemet; men jag tycker dock för min del att denna förebråelse mot Utsk. icke är förtjent.
Utsk. har nemi. ganska klart och tydligt på flere ställen i sitt resonnemang ådagalagt, att det ingalunda anser statsskuld vara i och för sig en fördel, utan att dess fördel eller skada är helt och hållet beroende af det ändamål, för hvilket den användes.
Men om det t. ex. kan visas, att fördelarne af en jernväg dels direkte och dels indirekte verkligen motväga de olägenheter, som obestridligen äro förenade med statsskuldsystemet, och öm det derjemte visar sig att utöfver detta direkta och förnämsta ändamål, äfven andra fördelar kunna vinnas såsom biprodukt, om jag så får uttrycka mig; så måtte det väl äfven vara rätt af StatsUlsk. att antyda ett sådant förhållande.
Och att verkligen sådana fördelar, oberoende af sjelfva ändamålet, eller jernvägarna, finnas, vågar jag antaga såsom obestridligt.
.lag vill i delta fall gå rakt på saken, 'och håga, om icke i det ögonblick, här funnes cirkulerande statspapper qaed en allmänt gällande kurs inom landel, sådant vore en fördel?
Vore det icke en fördel, alt de, som ville nedlägga sina besparingar i dylika papper, kunde göra det?
Vore det icke en fördel, att kunna ega dylika valutor, och hafva visshet om att de utan förlust kunde när som helst realiseras, om sådant i nödens stund behöfdes?
Vore det icke en fördel, att statens kredit vore pröfvad, i fall den någon gång under svårare omständigheter behöfde anlitas.