Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. blifvit föreslagen till enahanda belopp, som vid sednaste statsregleringen blifvit beräknadt eller 1,760,000 ndr; och då ett högre eller lägre värde å denna ränta medför hvarken öfverskott eller brist uti slatsberäkningen på det hela, anser Utsk. denna inkomst äfven nu kunna upptagas till 1,762,000 ndr”.
Det gör ingen ökning eller minskning i statsinkomsterna hvad de enskilde indelningsliafvarne uppbära eller upptaga, det är visserligen sanni; men om det skulle inträffa al t staten ville lill kronan indraga de indelta ränlorna, som efler K.
M:s uppgift de sednare åren utgjort 1,860, 699 ndr, och ersätta dem till indelningsliafvarne kontant från statsverket, och R.
St. i sina beräkningar öfver statsinkomsterna upptagit samma ordinarie ränta (ill 1.762.000 ndr, så komrae förlusten af skillnaden emellan dessa båda summor att drabba indelningshafvaren: ty icke kunde K.
M. någonsin ersätta till indelningshafvaren mera än hvad inkomsten blifvit af R.
St. beräknad till.
— Jag yttrade mig kanske otydligt förra gången, då jag sade att R.
St. borde hålla sig till K. proposm.
Jag menade dermed K.
M:s uppgift på hvad ordinarie räntan utgjort från och med 1841 t. o. m. 1845.
Denna uppgift hafva vi i den K. propos:n, och det är denna uppgift jag önskar att Utsk. skulle anföra såsom summa för den ordinarie räntan.
Cederström har isynnerhet fästat vigt vid den beräkning StatsUlsk. gjort af den ordinarie räntan, derföre, som jag tror, att han fruktade att, i händelse den ordinarie räntan skulle till staten indragas, den ersättning skulle blifva för ringa, som indelningshafvaren af statsverket skulle tillgodonjuta efter den här gjorda beräkningen öfver statens inkomster.
Delta tror jag dock vara ett ganska betydligt misstag af Frih.
Cederström, ty denna uppgift i inkomslbetänk. kan omöjligen komma att verka på denna ersättning, hvilken kommer att uppgöras efter vissa bestämda grunder.
Utsk. ej ansett sig böra beräkna den indelta räntan högre, än hvad det gjort, är redan af Frih.
Palmstjerna uppgifven; och det är klart att det är den höga markegången som verkat det höga beloppet af den ordinarie.
Detta synes tydligen af uppgifterna för år 1844, då markegången var låg och inkomsten af den indelta räntan också ej uppgick till mer än 1,573,739 ndr, säle - Den 16 Februari f. m 507 cles omkring 200,000 r:dr mindre än hvad den här är beräknad (iil, och denna beräkning är gjord i öfverensstämmelse med hvad K.
M. föreslagit och med hvad den ordinarie räntan varit beräknad till vid sisla riksdagen.
Jag kan sålunda ej tro, alt Frih.
Cederströms anmärkn, nu kan föranleda till ålerremiss.
Det är visserligen sannt alt, enär denna summa på ena sidan uppföres i räkenskaperna och ä den andra afföres till samma belopp, emedan hon går omedelbart från räntegifvaren lill ränletagaren, sä är det för slatsregleringen alldeles likgiltigt om hon är upptagen till sitt rälta belopp eller (ill något annat.
Men dä dessa summor, ehuru de ej ingå till Kronan, likväl införas i slatsregleringen, så mätte väl meningen dermed vara, att någon sanning skall genom dem uttryckas.
Vore ej meningen sådan, så inser jag ej hvarföre man icke kunde lika gerna upptaga beloppet till 1,762 r:dr, som till 1,762,000.
Men denna sanning är ej likgiltig.
Cederström har redan omförmält ett af dithörande förhållanden.
Jag vill anföra ett annat.
Om de indelta räntorna skulle indragas, så skulle ju, på sätt Frih.
Tersmeden antydt, deras verkliga belopp ersältas indelningshafvarcn?
Men om R.
St. ej, genom en sannfärdig uppgift på dessa räntors verkliga värde, vissle hvad de i sjelfva verket gällde, så skulle det kunna hända att man gjorde sig oriktig föreställning om den ersättning, som vore i fråga, samt att man gjorde orätt, och derigenom ådroge sig oändliga tvister.
I afseende å dessa tvisters beskaffenhet i flera hänsenden, vill jag t. ex. erinra R. o. Ad. om den tvist, som föreföll emellan Hr Gripenstedt och mig vid riksdagens början, då jag uppgaf beloppet af Sveriges statsreglering, men han förklarade det vara betydligt större, emedan mycket icke syntes i slatsregleringen.
När nu härtill kommer att det icke blott är mycket, som ej synes i statsregleringen, utan att mycket, som deri upptages, ej synes till sitt sannskyldiga belopp, så lemnar man ett alltför vidsträckt fält för inbillningskraften, antingen för att nedsätta eller för att öfverdrifva det sanna förhåffandet.
Jag tror således att R. o. Ad. gjorde väl för sanningens skull, om Ståndet fordrade att dessa summor skola i statsregleringen upptagas till deras verkliga belopp och ej till något godtyckligt.
Hvarföre har man ej upptagit räntespanmålen enligt kronovärdi till 36 sk. i st. f. 6 r:dr tunnan?
Jo, derföre att 6 rulr äro närmare det sannfärdiga beloppet än 36 sk.
Alltså, mine Hrr! siffror i Statsregleringen äro ej ali leka mech Det kan än lända den ene, än den andre till skada, man vet ej hvem.
Man måste derföre alltid söka att vara sannfärdig så långt man kan.
Jag gillar för min del fullkomligt den sats sorn Hr von Hartmansdorff nu nyss anfört, nemi. att man bör vara sannfärdig i sina uppgifter, äfven när det i resultatet till ingenting leder, såsom här är förhållandet.
Man bör, som sagdt är, äfven här vara sannfärdig, men då mäste man också taga i betraktande sannolikheten huruvida den ifrågavar. indelta räntan, som i medeltal för åren 1841 —1845 utgjort 1,860,699 r:dr, äfven för framtiden kommer att uppgå till delta belopp eller icke.
Jag vill blott för dem, 50S Den IG Februari f. m. sorn icke hafva handlingen i sina händer, upplysa att 1S44 har detta belopp uppgått till 1,573,739 r:dr.
Nu är den deremot föreslagen till 1,762,000 r:dr.
Jag hemställer således om man skäligen bör upptaga det högre, äfven om det vöre något behof eller någon vinst att i denna beräkning uppdrifva summan till sitt högsta möjliga belopp.
För min del lägger jag visserligen icke särdeles stor vigt härvid, alldenstund det, för resultatet, utgör jemt ingenting, men det skall blifva rätt märkvärdigt att se, om Hr von Hartmansdorff m. fl, komma att framgent vidhålla den princip, de nu yrkat.
Inom en qvart kommer det att visa sig, när fråga blir om den kronan behållna delen af ordinarie räntan.
I öfrigt hemställer jag huruvida det verkligen vore klokt att lill grund för denna beräkning taga ett medium precist lika med en femtepart af de sista årens räntebelopp, då en hvar torde veta, alt, med ett undantag, hafva dessa 5 årens markegångar varit just de högsta som kanske någonsin i medeltal varit.
Såsom flere talare förut yttrat, är det verkligen likgiltigt till hvad belopp dessa summor upptagas, men det är just för sannfärdighetens skull, som jag anser nödvändigt att vidhålla det förslag för ifrågavar. räntas beräkning till 1,762,000 r:dr, sorn såväl af K. M. som af Stats-Uisk. blifvit föreslagen, emedan medelbeloppet af de sista åren är helt och hållet tillfälligt genom de höga markegångstaxor, som under loppet af dessa 5 är ägt ruin.
Det har blifvit upplyst att 1844, dä markegängstaxan var särdeles låg, sä sjönk summan betydligt under det bär beräknade beloppet.
Om man betraktar tabellernas uppgifter för de förra åren, så skall man finna att Utsk:s förslag mycket nära slår in med beloppet för de sista 5 åren; men det är helt och hållet tillfälligt att medelbeloppet för dessa 5 år är så högt och det är just för sannfärdighetens skull, som Utsk. vidblifvit den af K. M. föreslagna summan.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag i denna del.
Hr Gripenstedt har önskat veta huru det skall gå med sanningskärleken i de följande punkterna och jag skyndar att det omförmäla hvad mig beträffar.
Först och främst instämmer jag med honom deri, att det är likgiltigt för statsverket huru i denna punkt beslutas; men det är icke så i andra.
Min tanka är den, att äfven der bör man gå sanningen närmare än Utsk. gjort, hvilket jag skall utreda när vi komma till punkterna, men nu vill jag icke sammanblanda det ena med det andra.
Frih. von Kraemer har omförraält huruledes markegången för 1844 hade varit så låg, att beloppet, om jag rätt fattade honom, hade understigit den summa, som Utsk. här föreslagit.
Det kommer sig deraf, mine Hrr! att markegången för 1844, till lycka för dem som vilja begagna delta exempel, var lägre än hon varit på 10 år, men efter ett särskilt undantag får man icke rätta regeln.
Jag har här uppgifter öfver 10 års medelmarkegång; men jag skall icke taga upp dem nu.
Jag vill blott nämna slutsatsen deraf, och den är, att då riksmarkegången för 1844, utgjorde 5 r:dr 20 sk. för tunnan, så utgör medel markegången för 10 år, nemi. åren 1838 Den 16 Februari f un 509 •—1847, 7 r:dr 40 sk. 71 rst-, hvilket är betydligt högre än 5 r:dr 20 sk. eller 6 r:dr, som StatsUtsk. upptagit.
När nu denna fräga icke det minsta inverkar till skada för statsverket i något afseende, men man deremot bör sträfva lill det närmast riktiga förhållande, man känner, så kan jag icke inse någon betänklighet för det H.
Ståndet att i denna del gifva sanningen sin rätt.
Faran af att till högsta belopp uppdrifva beräkningen af statsverkets inkomster, tror jag bör falla något hvar i ögonen dä man betänker alt, äfven med föresats att uppsätta förslags-anslagen till hvad man anser behofven fordra, sä kunna de sällan uppstiga till det belopp, hvartill de i verkligheten uppgå.
Jag tog mig friheten att i sista plenum uppgifva riksg.-konhs ställning.
Hvarföre visar den sig vid denna riksdag icke sä fördelaktig som vid de föreg:de?
Hufvudsakligen derföre att man vid sista riksdagen sträfvade alt uppdrifva beräkningen af statsverkets inkomster, men att man deremot i fråga om förslags-anslagen upptog dem vida under det belopp, hvartill de i verkligheten gingo.
Hvad den ifrågavar. beräkningen beträffar, är d t visserligen i sjelfva verket detsamma, såsom af föreg:de talare blifvit sagdt, lill huru stort belopp den nu upptages; men jag skulle för min del tro, att den sä mycket mindre bör upptagas högre än StatsUtsk. föreslagit, som, enligt hvad af Hr Gripenstedt och flere talare blifvit anfeldt, markegångspriset under ett af nu uppgifne år betydligt understigit hvad StatsUtsk. nu föreslagil.
Vid den kalkyl
Hr von Hartmansdorff sednast gjort öfver de sednasle 10 årens medelmarkegäng, bör jag fästa R. o. Adis uppmärksamhet på den omständighet, att Ilr von Hartmansdorff upptagit markegången pä spanmälen för 1846 och 1847.
Vi veta alla att dels genom den missväxt, som inträffat under dessa år, dels genom den särdeles betydliga spanmålsexport, sorn dä ägde rum, spanmälsprisen uppstigit till en i värt land förut okänd höjd.
Alt nu på en medelberäkning, deruti dessa årens höga markegångspriser ingå, grunda beräkningen af till huru stort belopp den ordinarie räntan kan såsom statsinkomst upptagas, tror jag för min del skulle vara högst vådligt, oell får derföre detsamma afstyrka.
Jag yrkar bifall till den af Utsk. i denna punkt föreslagna beräkning.
Afven jag och troligen alla inom detta hus vilja iakttaga sanningen, men dertill fordras att göra sig reda för hvad som är sanning.
Här är icke fräga om att upptaga hvad dessa räntor utgjort under de föreg:de åren, utan att iakttaga hvad man förmodar att de komma att utgöra under de kommande åren.
1 delta fall lärer ingen af oss kunna iakttaga sanning, ty den är fullkomligt eventuell och beror pä huru skördarne utfalla under de kommande åren.
I sådant fall tror jag att det alltid blir bättre att beräkna lågt, än att räkna för högt, och då instämmer jag i allo med hvad StatsUtsk. i detta fall föreslagit.
Jag har begärt ordet i anledn. af Hr von Troils yttrande emot den medelberäkning af 10 är i st. f. 5, 510 Den 16 Febr uä r i f. ra. hvilken af Hr von Hartmansdorff blifvit yrkad.
Jag är skyldig att såsom f. d president i kam.-coll:m, som har med markegångssättningen att göra, härom yttra några ord.
Hr von Troil synes hafva fraktat, då han uppgifvit att de sista årens, 184f> och 1847, markegång skulle vara af beskaffenhet att verka förhöjning af medelberäkningen för de 10 åren, att detta skulle åstadkomma ett falskt resultat för de närmast följande.
Om denna förhöjning ingår i medel-beräkningen pä 10 år, så lärer väl den värde talaren få medgifva, att det kommer att verka mindre häruti än om de inflyta i de 5 följande årens medelberäkning.
Hvart vill det då taga vägen med proportionen, när man upplager de der höga siffrorna inom 5 års medium?
Det är en erkänd sanning alt medel beräkningen, för att gifva någon säker ledning, borde icke tagas på mindre än 10 år, men väl ända till 20, och tager man den på 20 år och går igenom en cirkel i 5 serier och icke såsom vanligen och icke rätteligen sker med ett års skilnad i hvardera, så skall man finna och se, att proportionen går i 20 och 20 år efter hvarandra i en någorlunda jemn stigande serie i förhöjda priser.
Man kan derigenom komma till en närmare bestämd beräkning af markegångarnes rätta medelbelopp.
Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff att medelberäkningen bör upptaga 10 år och icke 5.
Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. godkände den afStatsUtsk. i förevar, mom. af l:sta punkten föreslagna beräkning af indelta ordinarie räntan.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han funnit ja hafva öfverröstat nej.
Dä Frih.
Cederström delat mening med mig, så hemställer jag till honom, om han icke vill afstå från denna votering.
Om R. o. Ad. icke gör afseende på hvad i detta fall blifvit yttradt, så, och emedan utgången är likgiltig för statsregleringen, vore det ju bäst för tidens besparande att vi finge utan omröstning gä till följande punkt.
Såframt icke R. o. Ad. förklarat diskussionen vara slutad, så skulle jag taga upp till svaromål hvad Hr von Hartmansdorff anfört.
Upplästes lill justering samt godkändes följande förslag till voterings-propos.
Den som godkänner den i lista mom. af l:sta punkten i StatsUtsbs utlåt.
N:o 37, föreslagna beräkning af ordinarie räntan, voterar ja; den det ej vill, voterar nej:
Vinner nej, kommer förenämnde mom. af berörde punkt att på grund af deremot gjorde anmärkmr återremitteras.
Den 16 Februari f. m. 511 Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att plenum komrae alt fortsättas kl. 6 e. m., företogs voteringen, och vid dess slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 119.
Nej — 23. 2:dra morn.: ang:de den del af ordinarie räntan, som är kronan hekullen.
Jag anser mig här böra göra samma anmärkn., som den jag nyss gjorde; men då Ståndet är af annan mening, vill jag blott nämna min, utan att yrka någon propos. derpå. R. o. Ad. godkände den af StatsUtsk. i 2:dra mom. af lata punkten föreslagna beräkning af den del af ordinarie räntan, som är kronan behållen. 2:0.
AJ'r a dssp a n m a leii.
Jag anser det här upptagna priset vara för lågt, enär man icke upptagit det till hvad det verkligen utgjort.
Det har, såsom jag förut nämnt, under 10 år varit högre markegång.
Jag skall uppnämna medelärliga priset en gäng för alla.
Är 1838 var det 7 r:dr 40 sk., 1839, 8 r:dr 29 sk., 1840, 7 ndr 15 sk., 1841, 7 r:dr 5 sk., 1842, 8 r:dr 22 sk., 1843, 8 ndr 17 sk., 1844, 7 r:dr 17 sk., 1845, 5 r:dr 20 sk., 1846, 8 r:dr 38 sk. och 1847, 9 r:dr 11 sk., tillsammans 78 ndr 22 sk.
Me deltalen af denna summa, delad med 10, utgör 7 r:dr 40 sk. 7 g vst.
Det oaktadt har StatsUtsk. upptagit kronans behållna spanmål, endast till 6 ndr tunnan.
Della pris är, enligt min lanke, pä grund af de förhållanden, jag uppnämnt, obestridligen för lågt.
Således har man icke heller här hållit sig till sanningen.
Hr Gripenstedt och andra värde ledamöter hafva likväl ansett det vara mycket bättre att taga en lägre summa, på det att man måtte vara säker om alt inkomsten må fullt utgå och man har omförmält hvad som inträffat sedan sista riksdag nemi. att brister uppkommit, hvilka man borde förekomma.
Det gifvas 2 sätt till att uppgöra statsregleriugen.
Det ena alt sannfärdigt beräkna inkomsterna till deras verkliga belopp och att lika sannfärdigt upptaga utgifterna till deras rätta belopp, så vidt nemi. som man kan med säkerhet beräkna de förra och de sednare.
Ett annat sätt är att upplaga både inkomster och utgifter under deras verkliga belopp samt säga, att när man beräknar dem orätt på den ena sidan, bör man göra likaledes pä den andra.
Men det finnes äfven ett 3:dje beräkningssätt, och det var del, sorn man begagnade vid sista riksdag, nemi. att på ena sidan upptaga inkomsterna närmare sanningen, men på den andra sidan utgifterna alldeles för lågt.
Det var detta förhållande som jag då här pä Riddarhuset, särdeles i fråga om fångvården, förutsade och sökte förhindra.
Men det lyckades ej och det är förnämsta anledn. till de brister, hvilka sedermera visat sig men hvilka alldeles icke härrört deraf, att man beräknat inkomsterna för högt.
Med undantag af några småsummor på endast 500 å 600 ndr, hafva inkomsterna 512 Den 10 Februari 1. m. i det hela slagit riktigt in med beräkningen.
Jag yrkar således afven nu alt man må beräkna både inkomster och utgifter till det fulla belopp som de utgöra.
Förfar man på detta sannfärdiga och ärliga sätt, så är man i möjligaste måtto förvissad om en pålitlig statsreglering.
Det är för att fä -en sådan, som jag gör mina anmärkmr.
Jag kan icke med Hr von Hartmansdorff instämma deruti, alt spanmälen under den titel, hvarom öfverläggning nu är, skulle upptagas utöfver hvad StatsUtsk. beräknat.
Det är omöjligt att förutse hvad framtiden bär i sitt sköte, hvad skördar vi komma att skära, och hvad priserna komma att blifva under följande 3:ne år.
Dessa priser kunna nu blifva lika låga, som de under de sistförflutna åren varit höga.
Det är allmänt erkänt att de priser, som varit under de sisla åren, hafva varit högre än man på förhand kunnat förmoda alt de skulle blifva.
Ett motsatt förhållande kan nu lätteligen komma att äga rum under de nästkommande åren.
Vi hafva sett i allmänhet att spanmålspriserna vexla periodiskt.
En följd af år äro de höga, med ett eller annat undantag, och sedermera en följd af år äro de lägre.
Må hända stå vi nu på vändpunkten då, efler de höga priserna, de lägre återkomma.
Mången torde påminna sig att under en följd af flera år omkring 1820, stodo priserne betydligt under 6 r:dr tunnan, hälften råg och hälften korn.
Om detta skulle inträffa, så är väl bättre att man beräknar spanmålsinkomsten till ett lägre belopp, än att man skulle beräkna den så högt att statsbrist uppkomme.
Skulle återigen hända att spanmålsprisen bibehöllo sig i den höjd som de varit under de sistförflutna åren, så uppkommer ett öfverskott, hvaraf man aldrig är besvärad.
Måhända kunde dä R.
St. under nästa riksdag deraf komma att erfara de bästa följder, och bättre än om man skulle förfara på motsatt sätt.
Sannings-kärleken tror jag visserligen böra råda vid beräkning af Statsverkets inkomster, och således bör man afse och omnämna hvad som förut varit, men att profetera om det tillkommande, det tror jag vara vanskligt, och anser derföre att man bör hålla sig till den probabilitet, som är närmare minimum, hellre än att i sina beräkningar närma sig maximum.
Jag tillstyrker således bifall till Utsk:s tillstyrkande i detta mom. af den föredragna punkten.
Hr von Hartmansdorff har i min tanka ganska träffande karakteriserat de olika sätt, pä hvilka statsregleringen kan uppgöras, nemi. antingen att upptaga summorna temligen lågt pä begge sidor, eller ock att beräkna så skarpt man kan, så väl inkomster som utgifter.
För min del är jag med honom ense derom att den sednare methoden är den rätta, och StatsUtsk. har verkligen delat denna öfvertygelse, hvilket närmare torde visa sig, när utgiftsbetänk. inkommer.
Jag kan nu såsom exempel derpå anföra, att i afseende på anslaget för fångvården, så har Etsk. tillstyrkt en förhöjning af icke mindre än 300,000 r:dr; i afseende på beväringens öfningskostnad en förhöjning af 50 procent eller 40,000 r:dr o. D e 11 16 Februari f. m. 513 o. s. v. Således liar Utsk. så nivcket det kunnat, ansett sig böra följa sanningen, och göra det verkliga förhållandet till grund för sina beräkningar, .lag delar till viss grad äfven den öfvertygelsen nied Hr von Hartmansdorff att man skulle kunna i någon mån höja inkomstberäkningen i allmänhet, och inkomsten af denna post har verkligen uppgått till 45,000 r:dr, eller, om man afdrager 5,000 för Öland, till 40,000 r:dr utöfver hvad som bär blifvit beräknadt.
Vid ett föreg:de tillfälle, dä fråga var om den indelta spanmålen, kunde det i min tanka vara alldeles likgiltigt om man bibehölle den der uppförda summan eller ej, men nu deremot, dä det verkligen ingriper i statsregleringen, sä må jag säga att jag också icke har någonting emot en måttlig förhöjning af denna inkomstpost, men äfven med all önskan att träffa sanningen så nära som möjligt, så mäste man likväl äfven taga en annan omständighet i betraktande, nemi. försigtigheten att icke uppställa sina beräkningar så, att man löper allt för stor fara att råka i bryderi vid den slutliga liqviden.
.lag troi' att hvar och en enskild, som räknar klokt, upplager sina inkomster, visserligen så mycket möjligt är i öfverensstämmelse med sanningen, men ändock alltid med en viss jemkning hellre under än öfver, och tvertom med utgifterna.
Samma grundsats torde man kanske äfven böra följa vid statens reglerande och derföre vore det val ändock säkrast att vidhålla den här föreslagna summan.
För samhället är det af alldeles lika följd om statsregleringen kommer att genom oriktig beräkning lemna brist, hvilken genom bevillning skall fyllas, som om genom andra oriktiga beräkningar af inkomsternas belopp man bereder besparingar, som komma alt ligga oförräntade eller ock göras fruktbara genom utlåning.
För det skattdragande samhället är nyttigast om i statsregleringen ordinarie inkomster och utgifter gå emot hvarandra och hvad som då utgiften fordrar utöfver inkomsten, det får fyllas af bevillningen.
Det är i öfrigt icke så skadligt som man tror, mine Hirf att något höja inkomstberäkningen i st. f. att bestämma utgifterna på för lågt beräknade inkomster, då de summor, som genom högre beräkning af inkomsterna kunnat vinnas, hade kunnat användas till behöflig:», nyttiga och t. o. m. nödvändiga utgifter, som man bortresonerat, derföre att man ansett sig äga mindre inkomster än man verkligen har.
Emot en sådan ordning vid statsregleringen reserverar jag mig fullkomligen och instämmer ronde denna punkt med Hr von Hartmansdorff.
Frih. von K riemer:
Om man återgår till föreg:de slalsregleringar t. ex. de för 1840 och 1844, så upptages i dem priset pä spanmålen till 6 r:dr tunnan, och tabellerna visa afl denna beräkning för de flesta fall var den riktiga.
Jag tror således att man bör bibehålla samma beräkning äfven för denna statsreglering.
Af tabellerna, som åtfölja betänk., inhemtas att inkomsterna ett är understigit beräkningen under denna titel, och endast uppgått till 213,233 r:dr, ehuru beräkningen upptog 246,000 r:dr.
Således visar det sig alt det kan inträffa år, då, äfven med 6 r:drs medel2 H. “ 33 514 Den 10 Februari f. m. värde vid beräkningen, inkomsterna kunna understiga det belopp, hvartill de blifvit beräknade.
Jag tror alt det är farligt alt här höja en sådan inkomstberäkning af spanmålen och taga till skäl derföre de höga markegångspriser, som varit under de föreg:de åren.
Deraf skulle bestämdt uppkomma en för framtiden vådlig missräkning, hvarföre jag anhåller om bifall till betänk.
Huru denna fråga kommer alt afgöras, inverkar betydligt på efterföljande punkter.
Här är fråga om priset på spanmålen 6 r:dr eller något annat för tunnan.
Hr von Hartmansdorff har icke föreslagit något bestämdt pris, men jag förmodar att hans mening är att förhöja spanmåls beräkningen till 7 r:dr per tunna.
Skulle detta blifva R.
St:s beslut, så skulle beräkningen höjas med öfver 200,000 r:dr, men vid uppgörande af stats regleringen, anser jag af vigt att man tillser alt inkomster och ut gifter gä ihop.
StatsUtsk. har vid denna riksdag, hvilket R. o. Ad. ännu icke varit i tillfälle att pröfva, höjt de förslagsanslag, sorn hittills varit under dess pröfning ungefärligen till de belopp, hvartill de under föreg:de år uppgått.
Detta har naturligtvis skett för att förekomma att icke för framtiden sådana brister skulle uppkomma, som verkligen ägt rum under loppet af de sednare åren.