Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har dock inom Ulsk:t icke kunnat undgå att upptaga de förhållanden, som af revisorerna blifvit anmärkta, och anhålla, att ångbåts- och jernvägs-kornmunikationerne måtte för postbefordringen begagnas i ännu vidsträcktare omfång, än hittills varit förhållandet.
Under ett villigt erkännande
Den 14 Janoari e. m. 151 af poststyrelsens bemödanden, vill man hafva uttalad den Önskan, att styrelsen alltmer måtte fullfölja den beträdda banan, ju mer dessa komnumikationsanslalter utvecklas, och jag tror icke att uttalandet af denna önskan är något, hvaröfver poststyrelsen kan finna sig sårad, då man gjort rättvisa åt dess sträfvanden.
Som jag således finner den föreslagna skrifvelsen ganska oskyldig och lämplig, yrkar jag bifall till Stats*L'lsk:ts Betänk.
Åtgärden är visserligen, såsom Hr Montgomery-Cederhjelm yttrat, ganska oskyldig, men alt den är lämplig, vågar jag bestrida.
Det torde väl icke kunna anses lämpligt, att R.
St:r ingå till K.
M. med en skrifvelse, som är alldeles obehöflig.
Låt oss vänta med en sådan skrifvelse, till dess den blir al behofvet påkallad och poststyrelsen blir försumlig i bemödandet att tillfredsställa allmänhetens önskningar; men så länge (len gör allt möjligt för att uppfylla allmänhetens anspråk, tycker jag att R.
St:r icke skulle besvära K. M.
Det är visserligen icke för poststyrelsens egen skull som jag hemställer orri alslag å detta Betänk., utan för R.
Sl:rs egen skull.
Jag vill att man skall vara litet rädd att aflåta en sådan skrifvelse, när den icke är fullt behöflig, och såsom sådan anser jag den, sorn R.
Sl:r, örn Betänk, vinner bifall, nu skulle afgifva.
Jag förnyar min anhållan om afslag.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ls förev.de hemställan, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja, tillika med ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. §§ 16, 17 och 18.
Utsk:ts hemställanden biföllos. § 19.
Lades till handlingarne. §§ 20-23.
Utsk:ts hemstälianden biföllos. § 24.
Om det ock å ena sidan må medgifvas, att R.
St:rs revisorer kunnat ega anledning att i detta läll framställa anmärkning, derföre alt vid årets slut de inom Consistorii i Linköping vård varande medel icke gjorts fruktbärande, anser jag dock densamma böra förfalla.
Domka - 152 Den 14 Januari e. m. pitlet upplyser npml. i sitt afgifna utlåt.: »att af ifrågav:de kontanta medel 3.776 rdr 25 öre icke kunde komma i fråea till utlåning, såsom tillhörande dels allmänna premie- och fattigkassan, hvars inkomst, enligt 133 § i den nådiga läroverksstadgan, borde årligen utdelas, och dels stiftets folkskolelärare-seminarieanslag.
Det öfriga beloppet tillhörde byggnads- och läroverksemeriti-kassorna, hvilka för de löpande, icke obetydliga utgifternas bestridande erfordrade tillräckliga medel; men äfven om så stor kontant behållning, som för det dåvarande förefunnits, icke vore behöflig, kunde likväl stundom en betydligare kassabehållning icke undvikas, dels i brist af tillfälle till utlåning mot fullgod säkerhet, och dels derföre att de under räkenskapsåret förfallna räntorne för de ntlånta kapitalen till icke ringa del först under tiden mellan räkenskapernas afslutande och deras uppgörande inflöte, och hvad som efter räkenskapsårets slut inkornme, sålunda, ehuru upptaget i årets räkenskaper såsom betaldt, i sjelfva verket icke förr än under följande år varit att tillgå lör utlåning».
Enär domkapitlet sålunda, som mig synes, fullkomligt nöjaktigt förklarat det anmärkta förhållandet, så hade det icke varit nödigt, att förnya anmärkningen i afseende å kassabehållningen.
Icke destomindre har.StatsUtsk:t funnit för godt alt hemställa om en skrifvelse till K. M., det vederbörande måtte förständigas att noga tillse, det dylika kontanta behållningar framdeles, så fort ske kan, genom utlåningar göras fruktbärande.
Men månne man icke äfventyrar, hvad Domkapitlet ock anfört, att en sådan föreskrift skulle kunna leda derhän, att kassaförvaltare för fullgörande af föreskriften måhända nödgades förbise beskaffenheten af den säkerhet, som erbjödes?
Jemför man förhållandet vid andra förvaltande verk, som revisorerne äfvenledes granskat, visar det sig att stora kontanta behållningar der förefunnits, utan att revisorerna funnit sig föranlåtne att deremot rigta några anmärkningar.
Då härtillkommer, hvad en af reservanterna upplyst, att Consistorium i Linköping hade ett stort byggnadsarbete föreslående, ett byggnadsarbete, som under de 3 åren 1860—1862, enligt officiella handlingar, medtog öfver 140,000 rdr rint, så förekommer det mig verkligen som R.
St:r borde låta denna anmärkning förfalla.
Jag begagnar mig af detta tillfälle att upptaga och åberopa hvad en löreg:de talare, Frih.
Stjernstedt, yttrat, att R.
St:r icke böra besvära K.
M. med obehöfliga skrilvelser; tvertom böra de genom att koncentrera sina skrifvelser till få och verkligen angelägna ärenden, åt dessa vindicera all den kraft, som R.
St:r åt sina framställningar böra gifva.
Jag hemställer sålunda att R. o. Ad. måtte afsiå förev:de punkt.
Det kunde visserligen synas som denna anmärkning i och för sig icke vore af någon betydenhet, eller borde kunna föranleda till afgifvande af den före - Den 14 Januari e. m. 153 slagna skrifvelsen till K. M.; men revisorerne hafva uppmärksammat rict anmärkta förhållandet, eller att medel, uppgående till ternligen betydliga belopp, icke vore utlånte vid räkenskapsårets slut, så mycket mera som samma förhållande inträffade jemväl med flera konsistorier.
Anmärkningar hafva dock endast blifvit framställda mot konsistdrierne i Linköping och Carlstad, emedan der de största kassabehållningarne lörefunnits.
Konsistorium i Linköping har i sitt afgilna utlåt, uppgifvit anledningen till den stora kontanta behållningen vara den, att fullgod säkerhet icke alltid kunde erhållas.
Detta skäl aynes mig föga giltigt, enär i alla stiftstäder hank-inrättningar finnas, der medlen kunna insättas mot ränta, äfven 0111 detina icke blir så synnerligen hög.
Det är just detta man afsett skola vinnas genom en sådan skrifvelse, enär konsistorierna eljest förmena sig icke vara berätligade att i enskildta banker insätta inneliggande medel.
Till de skäl för afslag å denna punkt, som af Frih. Cederström blifvit anförda, ber jag att få lägga äfven det, att vid 1861 års granskning i K.
Kammar-rätten af kassabehållningen i Linköpings konsistorium, befunnos 27.500 rdr rint insatte i Östgötha Bank.
Af föregående årens revisorers granskning finner man att 3 proc. fåtts å dessa penningar, och konsistorium har således sökt göra dem så fruktbärande som möjligt.
Att icke konsistorium till enskilda utlånar byggnadsfondens medel, kan icke förefalla besynnerligt, och när man vet hvilka vidlyftiga byggnadsarbeten förestodo, finner man att det svårligen kunnat undvikas, att icke större penningebelopp måste ligga inne, för att genast vara disponibla.
För öfrigt torde dessa belopp icke hafva varit så betydliga att man derför borde aflåta någon särskild skrifvelse till K. M. Det är, såsom prosten Ljunggren i sin reservation sagt, ofta ett sådant bokföringsfel, att de obetalda räntorna uppföras som kassabehållning från den 31 December, ehuru de kanske mången gång först i Januari inflyta, som gör att kassabehållningen synes så betydlig.
Men ett sådant räkenskapsföringssätt torde väl icke böra föranleda till någon R.
St:rs skrifvelse till K. M.; och äfven om en sådan komme att afgifvas, torde K.
M. derå icke egna någon uppmärksamhet, dels emedan beloppen äro så obetydliga, och dels derför att konsistorium icke varit i tillfälle att inkomma med erforderliga upplysningar.
På dessa skäl anser jag mig böra yrka afslag å Betänk:t.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt Hr Gr. 0. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utskrts förev:de hemställan, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades många nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft öfvervigteu. 154 Dea 14 Januari e. m. § 25.
Utsk:ts hemställan bifölls. § 26.
I följdriktighet med R. o. Ad:s åsigt vid nyss behandlad likartad frågas afgörande, anhåller jag att R. o.
Ad. behagade alslå äfven ifrågav:de punkt.
Efter härmed slutad öfverläggning framställdes först propos. på bifall till Utsk:ts förevide hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag å densamma, hvilken propos. med ja besvarades. § 27. Gr. Mörner, Carl Göran:
Jag befarar att Stats-Utsk:t vid denna punkt tillmätt K.
Kammar-rättens utlåt, allt lör stort afseende.
Nämnde utlåt., som är ölverlemnadt till R.
St:r i sammanhang med 1860 års revisionsberättelse, är nemi. endast en Ivammar-rättens förklaring i anledning af de anmärkningar, revisorerne framställt vid konsistoriernas, elementarläroverkens och andra förvaltande myndigheters räkenskaper för år 1858.
Bet har i några föregående punkter visat sig, att när K.
M. af inkomne förklaringar öfver revisorernes framställningar funnit skäl besluta någon åtgärd, denria redan blifvit vidtagen.
Något sådant beslut har, i ani. af Kammar-rättens nu ifrågav:de utlåt., icke mig veterligen kommit till allmänhetens kännedom, och jag skulle derföre tro det vara tjenlig! att R.
Sl:r beslöte en sådan skrifvelse till K. M., som revisorerne begärt.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad, samt Hr Gr. o.
Landtm, yttrat, att derunder endast hade yrkats, att R. o. Ad., med afslag å Utskds hemställan, måtte för sin del besluta, att till K.
M. skulle afla tas en underd. skrifvelse, i enlighet med R.
St:rs år 1860 församlade revisorers i förev:de § omförinäldta förslag; framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till ifrågav:de hemställan, hvartill svarades nej, och sedermera propos. på afslag å samma hemställan och antagande af ofvanberörde förslag till beslut, hvilken propos. med ja besvarades.
Hermelin, Carl:
Jag hemställer att Hr Gr. och Landtm, behagade framställa propos. till det Höglofl.
Ståndet att utfärda inbjudning till Med-Stånden att förena sig i det beslut, R. o. Ad. nu fattat.
Benna hemställan blef, uppå framställd propos., af R. o. Ad. bifallen.
Den 14 Januari e. m. 155 §§ 28 och 29.
Utsk:ts hemställanden biföllos. § 30.
Frih. af Uselas, Gustaf:
Vid hirra riksdagen väcktes inom Vallöf].
Borgare-St. motion af enahanda syftning som ifrågav:de framställning.
Denna motion tillstyrktes af Allin. Besv.- och Ekon.-Utsk:t, men hiel' af U. o. Ad. utan votering afslagen, och lärer äfven i något annat Biks-Stånd rönt samma öde, enär någon skrifvelse till K. M. icke blifvit algJIven.
Nu har emellertid genom revisoternes framställning samma fråga ånyo bragts å bane, och jag anhåller, alt B. o. Ad. behagade stadna i det beslut, som vid förra riksdagen fattades.
Bevisorerne yttra i sin skrifvelse, alt det skulle vara särdeles nödvändigt alt eea tillgång lill alla de beslut, sorn inom de förvaltande verken blifvit fattade, lör alt deraf kunna bedöma, huruvida någon otydlighet i gällande författningar eller någon godtycklighet vid deras tillämpning egt rum.
För min del vågar jag tro, att en så långt utsträckt granskning af förvaltningen i allmänhet icke öfverenstämmer med den instruktion, som för revisorerne finnes utfärdad.
Härtill kommer det ökade besvär för de förvaltande verken, i läll särskildt protokoll skulle föras vid beslutet i hvarje mål. B.
Sl:rs revisorer äro berättigade att se alla de beslut, som af något förvaltande verk blifvit fattade; men jag tror icke att revisorerne enligt
Grundlagen ega rättighet att fordra lå tillse huru besluten tillkommit.
Jag kan icke heller inse, hvartill något sådant skulle gagna; men hvad sorn är uppenbart, är, alt det ovilkorligen skulle medföra ökadt besvär för verket; och då sådant besvär icke erfordras, för att revisorerne må kunna uppfylla de deln ålagda skyldigheter, anhåller jag örn afslag ä framställningen.
Hr von Troil, Samuel Gustaf: Jag är af Frih. af Ugglas förekommen och förenar mig med honom.
Hr Cederschiöld, Bobert Theofron:
Då B.
Stirs revisorer endast hafva att befatta sig med räkenskapernas granskning, så är det ganska gifvet, att den framställning, som här blifvit gjord, endast åsyftar de ekonomiska frågorna, och af dessa endast dem, vid hvilkas afgörande skiljaktighet uppstått.
Om man genomläser revisorernes berättelse, bör detta vara ganska klart, ehuru Utsk:ts Betänk, lått en olycklig och vilseledande uppställning.
Bevisorerna säga sig hafva erfarit »huru svårt, för att ej säga omöjligt, det är icke allenast alt fullständigt genomgå dessa digra, i omfång och mångfald årligen tilltagande räkenskaper, hvilka revisorerne lått sig tillställda, utan ock alt med tillbörlig noggrannhet öfverse och granska öfriga delar af stats-förvaltningen.
Visserligen äro revisorerne, jemlikt instruktionen, berättigade att få del af de utaf vederbörande verk och 158 Den 14 Jsnnari e. m. myndigheter till K.
M. afgifna underd. berättelser, äfvensom, när framställning derom göres, de protokoll, sorn föras vid handläggningen af de inom embets-verken förekommande ärenden; men den för revisorernes sammanvaro bestämda tid är alltför kort, för att revisorerne, all flit oaktadt, derunder skulle medhinna att taga erforderlig kännedom om ifrågav:de, i allmänhet ganska vidlyftiga handlingar.
Derigenom måste ock inträffa, att mången gång frågor af vigt och (örtjente af särskild uppmärksamhet blifva förbigångne, likasom det olla nog torde bero af en tilllällighet, när några så beskaffade ärenden göras till föremål för revisorernes pröfning.
Svårt blir det jemväl, under dessa förhållanden, för revisorerne att upptäcka och anmärka sådana fel och brister i förvaltningen, hvilka härfhta antingen af otydlighet i gällande författningar eller af godtycklighet vid deras tillämpning, ehuru äfven detta måste vara ett revisorernas åliggande.
Huruvida dylika brister verkligen förefinnas, torde vanligen visa sig derigenom, att skiljaktiga meningar om författningarnes rätta förstånd uppstått emellan dem, åt hvilka tillämpningen deraf varit anförtrodd, och i della afseende måste det vara af vigt för revisorerne att, utan allt för stort besvär eller långvariga undersökningar, erlara hvilka författningar, som sålunda föranledt stridiga meningar och möjligen till och med mot hvarandra stridande beslut rörande deras tillämpning.»
Då man läser denna revisorernas framställning, så finner man, som jag nyss sagt. att meningen icke är att de skola få kännedom om alla inom förvaltningen handlagde mål och ärenden, utan allenast de som röra den ekonomiska förvaltningen, vid hvilkas afgörande meningsskiljaktighet mellan vederbörande uppstått.
Emellertid har Stats-Utsk:ts framställning icke blifvit lyckligt redigerad.
Utsk:t hemställer nemi., »att R.
St:r måtte hos K. ål. i underdånighet anhålla, det täcktes K. M. i nåder anbefalla vederbörande att vidtaga erforderliga åtgärder, hvarigenom R.
St:rs revisorer må kunna erhålla nödig kännedom om de inom de förvaltande verken förekommande vigtigare frågor, uti hvilka vederbörande varit af skiljaktiga åsigter om författningarnes rätta tillämpning.»
På enskild väg har jag inhemtat, att ehuru uppställningen blifvit sådan, Stats-Utsk:ts mening dock icke varit annan än revisorernes, nemi. alt revisorerne skulle beredas tillfälle att med större lätthet få kännedom om de olika meningar, som gjort sig gällande vid de ekonomiska ärendernas afgörande i de förvaltande verken.
Att det åter är revisorernas rättighet att anställa en sådan granskning, synes af 9:de mom. i löreskrifterne för samtlige förvaltande verken med afseende på revisionen.
Här heter det: — — — »och skola de öfriga förvaltande verkens räkenskaper med dertill börande verifikationer, protokoller och handlingar likaledes revisorerne tillhandahållas, då de af dem äskas».
Då det sålunda är en skyldighet för de förvaltande verken alt tillhandahålla revisorerne alla sina protokoller, så är klart att revisorerne ega rätt att taga kännedom äfven om alla Den 14 Januari e. m. 157 de mål, i hvilka ledamöterna varit af olika mening.
Det är för alt underlätta revisorernes arbete i och för granskningen af »dessa digra, i omfång och mångfald årligen tilltagande» handlingar, som denna hemställan blifvit gjord.
Revisorerne kunna visserligen anställa 10 å 12 biträden lör alt söka reda på hvad som kan vara anmärkningsvärd!; men jag kan icke inse, hvarför R.
St:r skola betunga staten nied ytterligare utgifter, då den föreslagna åtgärden tyckes leda till målet, utan att åstadkomma lörökade kostnader.
En talare, sorn är landshöfding, har sagt, att det skulle medföra ett särdeles stort besvär att lemna den ifrågasatta uppgiften.
Sjelf tillhör jag ett af de förvaltande verken i hufvudstaden, och under loppet af hela sistlidna år har icke, så vidt jag kan erinra mig, en enda fråga förekommit, om hvilken ledamöterne varit af olika mening.
För detta verk åtminstone kan det icke vålla något besvär att lemna de önskade uppgifterna; — men för den händelse att det verkligen skulle medföra något större besvär för läns-styrelserne, så hemställer jag, att R.
St:r måtte hos K. M. i underd. anhålla, det täcktes K. M. i nåder vidtaga sådan åtgärd, att R.
Sl:rs revisorer erhålla uppgift på de inom förvaltande embetsverken i hufvudstaden hand* lagde, årsredogörelsen rörande frågor, vid hvilkas afgörande olika meningar förekommit.
Tersmeden, Wilh. Fredr.; Den olikhet, Hr Cederschiöld funnit mellan revisorernas framställning och StatsUtsk:ls Utlåt., har jag icke kunnat upptäcka.
Revisorerna anhålla, »att hvarje statens embetsverk, hvars förvaltning och räkenskaper granskas af R.
Stms revisorer, skall vid de räkenskaper, som årligen afgifvas, foga förteckning öfver de förvaltningsfrågor, i hvilka under året olika meningar inom embetsverkets styrelse förekommit, jemte hänvisning till de protokoll, deruti de skiljaktiga meningarne återfinnas»; och Stats-Utsk:t hemställer, »att R.
St:r måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, det täcktes K. M. i Nåder anbefalla vederb;de att vidtaga erforderliga åtgärder, hvarigenom R.
St:rs revisorer må kunna erhålla nödig kännedom om de inom de förvaltande verken förekommande vigtigare frågor, uti hvilka vederlole varit af skiljaktiga åsigter om författningarnes rätta tillämpning.» Stats-Utslcts framställning är endast en utveckling af revisorernes åsigt, och innefattar i något olika ordalag precist samma sak.
Nu återstår att tillse, hvad som kan vara revisorernas mening med den gjorda framställningen.
Att det icke kan härröra af någon tillfällig nyfikenhet, inses lätt, utan meningen måste vara, att genom de förvaltande verkens uppgifter få en hjelp vid sin granskning.
Embetsverken skola nemi., enligt förslaget, sjelfva påpeka hvilka skiljaktigheter hos ledamöterna under årets lopp förekommit.
— För min del tror jag icke att det är lämpligt att ingå till K.
M. med en sådan skrifvelse.
Revisorerne hafva, såsom också Hr Cederschiöld anfört, i alla fall tillgång till de förvaltande verkens pro - 158 Oen 14 Januari e. ra. tokoll, och kunna af dem inhemta, hvad de akta nödigt; således hehöfves icke någon särskild åtgärd härvidlag.
För öfrigt torde det vara af temligen obetydlig vigt, att erfara, om ett eller annat
Råd i någon Rätt varit af olika mening med de öfriga; hufvudsaken är att få veta, om de handlat öfverensstämmande med lag och rätt.
Ilr Cederschiöld: Frih.
Tersmeden tyckes tro att re visorerne verkligen åsyfta något mer än hvad jag uppgifvit, eller redogörelseverket.
För min del kan jag icke instämma i Friluns åsigt af saken, utan anser, att om revisorerne åsyftat något annat, så hafva de öfverskrida sin befogenhet.
Detta hindrar dock icke att man kan bifalla hvad som är billigt i deras begäran, och jag anser att man bör på allt sätt underlätta hvad som kari sätta dem i tillfälle att fullgöra sitt granskningsverk.
Jag kan icke heller föreställa mig att deras ilrågav:de begäran skulle vara föranledd af nyfikenhet.
— Revisorerna hafva sin tid fullt upptagen med fullgörande af det värf, R.
St:r åt dem anförtrott.
Då emellertid olika meningar uppstått om hvad revisorernas afsigt varit, hemställer jag, att denna punkt måtte till Stats-Utsk:t återremitteras.
Enligt min tanke, förefinnes en ganska betydlig skillnad mellan Hr Cederschiölds hemställan och den, som af Stats-Utsk:t blifvit gjord.
För min del kan jag likväl icke biträda någondera af de gjorda framställningarne, ej heller inse, hvad revisorerne rätteligen afsett med den föreslagna skrifvel sen.
Det är dunkelt sagdt och dunkelt tänkt.
Hr Cederschiöld bar begärt, att de underrättelser, som skulle meddelas revisorerne om en eller annan reservants mening, borde hafva afseende endast å de förvaltande verken i hufvudstaden.
Sådan framställningen är gjord både af revisorerne och Stats-Utsk:t, har den afseende å alla förvaltande verk, såväl i stad som i landsorten.
Några skäl att bifalla denna framställning kan jag icke finna, lika litet som jag vill billiga att revisorne förmycket ingå på ekonomiska lagstiftningens område, och befatta sig med sådana småsaker,som fallet varit med 1860—61 års revisorer, och hvarpå jag kan anföra såsom ex. revisorernes förslag, att vid veterinärinrättningen skulle hållas ett antal mölkekor, m. mi; flere andra ex. att förliga.
Då jag för min del icke kan inse att revisoremes instruktion är otydlig, anhåller jag. i likhet med flere andra talare, att Stats-Utsk:ts Utlåt, måtte afslås, sam att Hr Cederschiölds förslag måtte vederfaras samma öde.
Om man genomläser revisorernas framställning, skall man finna, att denna Den 14 Januari e. m. icke blifvit lyckligt uppfattad af Utsk:t.
Revisorerne hafva föreslagit, alt hvarje verk eller myndighet, som är underkastad deras granskning, bör meddela uppgift å de förvaltningsfrågor, å hvilka under årets lopp olika meningar inom verkets styrelse förekommit.
Deraf synes tydligen, att revisorerne blott velat hafva reda på de olika beslut, som röra sjelfva förvaltningen.
Ulsk:t har för sin del sagt, att R.
St:rs revisorer må erhålla kännedom om de inom de förvaltande verken förekommande vigtigare frågor, uti hvilka vederbule varit af skiljaktiga åsigter om förlätlmngarnes rätta tillämpning.
Det kan således icke nekas, att ganska stor olikhet förefinnes mellan Utsk:ts och revisorernes framställning.
Revisorernes framställning tror jag icke saknar skäl.
De hafva nemi., som bekant, sig ålagdt att granska en mängd vidlyftiga räkenskaper och genomgå de deröfver förda protokoll.
Sådant är icke gerna möjligt att medhinna på den korta tid, inom hvilken revisionen skall vara afslutad, och det vore derföre en stor lättnad, om revisorerne finge en uppgift, som satte dem i tillfälle, att veta, vid hvilka frågor de förnämligast hade att fästa sig.
1 allmänhet kan man väl antaga, att der ingen reservant funnits, det icke är skäl förmoda någon origtig uppfattning af en punkt eller någon felaktig tillämpning af densamma; men der någon reserverat sig, och meningsskiljaktigheter förefunnits, är det sannolikare att misstag kunnat ske.
Hr von Troil har åter åberopat olämpligheten deraf, att revisorerne skulle få ingå i granskning af alla deärender, hvarom olika meningar uppstått inom stats-förvaltningen.
Häri äro vi fullkomligt ense; — äfven jag anser, att detta är något som icke tillkommer revisorerne; men den ekonomiska förvaltningen måste ju granskas af revisorerne, och då kan jag icke annat än anse R.
St:r böra, i hvad på dem ankommer, underlätta revisorernes bemödanden att fullgöra sin pligt och gå deras önskningar i den vägen till mötes.
Jag har icke, på sätt Hr von Troil tyckes tro, uppgifvit att det endast vore de förvaltande verken i hufvudstaden, som denna föreskrift skulle afse; men jag har trott, att hufvudändamålet med revisorernas framställning skulle vinnas, äfven om föreskriften inskränktes till de förvaltande verken i hufvudstaden.
Det är icke något nytt, att de förvaltande verken i hufvudstaden hafva särskilda föreskrifter med afseende på revisionen.
K. Förordningen af den 13 November 1848, t. ex., stadgar, att det åligger de pennirigförvaltande verken i hufvudstaden att tillhandahålla journaler och böcker.
I konseqvens härmed, kunde de förvaltande verken i hufvudstaden åläggas att lenina revisorerne de uppgifter, som af dessa blifvit begärda.