Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Soldaten kan sättas i bredd med den bäst lottade i verlden; vidare att Arméen härigenom vänjes vid sammanlefnad och fältlefnad vida bättre än genom 3 veckors öfningsmöten; och slutligen, alt då Rotehållarne i så betydlig måtto vunnit genom de nya inrättningarne, det äfven må erkännas, att de hafva skyldigheter å sin sida.
Ur dessa synpunkter anhåller jag om återremiss af Betänkandet.
Såsom jag uppfattat Grafvarne Gyllenborgs Den 16 Februari i f. m. 45 och Horns framställde anmärkningar emot Utskottets Betänkande, förenar jag mig med dem, likväl med den erindran, att jag tror det hafva undfallit Grefve Horn, att sådane Bolag, hvilka redan genom Rikets
Ständers beslut äro berättigade att begagna arbetscommenderingar, icke kunna innefattas i Grefvens förslag.
På denna grund kan jag ej inse, att någon fråga skulle kunna uppstå om Götba CanalBolags behörigbet att fortfarande tillgodonjuta arbetsstyrka från Arme'en, enär en slik rättighet blifvit af Rikets Ständer Bolaget medgifven.
Det är hufvudsakligen i afseende på den princip Utskottet följt vid tillämpningen af i4 §.
Regeringsformen, som jag instämmer uti bemälte Herrars anmärkningar.
Af ordalydelsen i denna §. kan jag ej linna någon rättighet för Verkställande magten , att ensam besluta om Armeens begagnande hos enskildte personer, eller huru Utskottet på grund deraf kunnat förutsätta, att det utan Rikets Ständers medverkan skulle bero äf Verkställande magten, att commendera Svenska Armeen till arbeten af hvad slag som helst.
Sådant bestrider jag på det högsta; så mycket mer, som jag annars ej vet, hvad behof Götha CanalBolag haft af Rikets Ständers medverkan för den tillåtelse Bolaget vunnit.
Såsom sjelf Rotehållare, erkänner jag lika med Grefve von Platen de fördelar, i afseende på Soldatens vård och behandling, som i sednare tider erhållits 44 Den 16 Februarii f. m. genom bättre reglementariske föreskrifter för arbetscommcnderingar; men jag kan derföre ej instämma i slutsatsen, att nya förbindelser derigenom uppkommit för Rotehållarne.
KneckteContractet ensamt lemnar
Roten ledning för de rättigheter han har att åberopa, och detta förhinder honom visserligen icke att afstå sin Soldat till enskildte arbeten, hvilka vi böra öfverenskomma, M ine Herrar, att alldeles utesluta ur Betänkandet, i stället att
Utskottet utgått från en så ovilkorlig synpunct i denna del, att ingen skilnad blifvit gjord emellan enskildte och allmänna företag.
Grefve von Platen har väl anfört de fördelar, som genom arbetscommenderingar vinnas för Soldatens bildning, men han har déremot förbisett de ökade kostnader och svårigheter, som upkomma dels för Soldaten, sam, skild från hembygden, på fremmande ort skall fylla sina behof, och dels för Roten, som får betala drygare lega och vara i mistning af Soldatens påräknade arbetskraft.
Det gifver visserligen ett grannt och vackert resultat, att beräkna, huru många millioner dagsverken Svenska Armeen utgjort lill allmänna arbeten, men man beräknar icke, att lika många dagsverken blifvit borttagne från truppernes hemort, der de skulle hafva bidragit till en ökad pfoduction.
Det är således en falsk räkning, om jag så får uttrycka mig, att Soldaten på detta sätt arbetar mera, eller till större fördel för fä - Den 16 Februarii.f. m. 45 derneslandet.
— I afseende på Grefve von Plåtens uppgift om mortaliteten vid Götha Canal, torde jag få göra den anmärkning, att i beräkningen endast ingått de dödsfall, som skett på stället, men icke de, som sedermera timat på Roten såsom följder af omständigheter, hvilka under arbetet inträffat.
Men jag uprepar min förklaring, att jag icke bestrider Götha CanalBolag rättigheten till arbetscommenderingar.
Jag står blott fast vid öfvertygelse!! om den allmänna princip, att Verkställande magten icke utan Rikets Ständers medverkan äger, att commendera Armeen till privata arbeten.
Sådant öfverensstämmer ej med Grundlagen.
— Hvad åter beträffar den del af Utskottets Betänkande, som handlar om ersättning och pensioner, vill jag blott anmärka, att ett stadgande i detta afseende ej kan gifva tillräcklig säkerhet för ersättningens eller pensionens utbekommande, enär enskildte personer och äfven Bolag kunna blifva urståndsatte att uppfylla sina förbindelser.
— Slutligen får jag, i anledning af hvad som blifvit yttradt angående den lättnad
Roten skall vunnit derigenom, att Soldaten nu mera blifver väl aflönad, tillägga, att jag ej finner någon anledning derifrån kunna hämtas till utvidgade förbindelser å Rotens sida.
Det fordna förhållandet var en orättvisa, som endast af detta skäl borde upphöra; men aldrig kunde det vara Rotehållarens skyldighet att 46 Den 16 Febr uar i i f. m. fylla Soldatens ringa dagspenning.
Deremot kan det ej motsägas, att Roten ännu måste vidkännas stora olägenheter af Soldatens frånvaro, då Rotehållaren, i stället att påräkna soldatens hjelp i sitt arbete, sjelf måste hjelpa denne vid brukningen af dess torp.
Antager man att arbetet, hvartill Soldaten användes, har allmän nytta till föremål, så bör ock kostnaden dertill drabba det allmänna, men icke falla på enskildte Roteintressenter.
Friherre Boyes Ludvig:
Äfven jag anhåller om återremiss, men endast i det afseende, att Utskottet må komma i tillfälle att upptaga, upplysa och vederlägga de anmärkningar, som nu blifvit framställde.
För min del skulle jag anse det som en stor olycka för fäderneslandet, om arbeten af stort omfång, hvilka ej utan stor arbetsstyrka kunna verkställas, på förhand skulle göras omöjlige, genom nekadt biträde af arbetscommenderingar.
Jag hoppas dock ett lyckligare resultat.
Väl vet jag, att en olycklig opinion för närvarande är rådande om Götha Canal.
Men jag hyser det förtroende till Utskottet och Rikets Ständer, att inga främmande opinioner skola inblandas i den allmänna frågan, om till stora och nyttiga företag arbetscommenderingar få äga rum, eller icke.
Den 16 Fcburarii f. m. 47 Grefve Horn:
Hufvudsakligen förekommen af Friherre Anckarswärd i besvarandet af Grefve von Plåtens framställning, anhåller jag blott att få tillägga några ord.
Grefve von Platen tror, att ändamålet med den indelte soldaten varit att skaffa arbetare åt Staten.
Af de äldre handlingar jag sett kan jag ej draga samma slutsats, ty jag finner, att utskrifningarne endast syftat på verklig krigstjenst eller fästningsbyggnader och dylika krigsarbeten.
Grefve von Platen säger vidare, att soldaten genom arbetscommenderingar danas lill duglig militair.
Likaväl sorn genom Canalgräfning, tror jag detta låter verkställa sig hemma på roten.
Soldaten står äfven derunder militairiskt befäl, mödor och besvär undgår han visserligen icke som jordbrukare, hvilket jag förmodar icke är Grefve von Platen obekant, icke eller att den indelte soldatens arbete är påräknadti hemorten, och att detta äfven säkerligen varit Carl XI:s mening, då han uttryckligen stadgade det förbehåll, att
Soldaten under fredstid vöre förbunden att biträda sin Rotehållare, då han ej commenderades till kronans arbete, hvilket måste betyda något helt annat, än arbeten af hvad slag som helst för enskild tas räkning.
Jag vet för öfrigt ej, hvarföre Grefve von Platen så mycket talat om den erkända omsorg och vård Soldaten nu för tiden vid Canalerne njuter; ty 0111 praemissen, eller rotarnes 48 Den 16 Februarii f. na. skyldighet, att till dylika arbeten afstå sin karl, vore gifven, behöfdes ej dessa skäl.
Det vore i sådant fall ett lika föremål för anmärkning, om 2 eller 100 procent af arbetsstyrkan omkom eller förderfvades.
Det sednare förhållandet skulle visserligen vara olyckligt, men något lagligt åtal deremot kunde icke göras.
För min del anser jag allmänna arbeten, som skola åstadkomma någon nytta, bäst utföras genom beting med den årligen kringvandrande, arbetssökande allmogen från Dalarne och Wermland.
Tillgång på arbetare, om de sökas, ej 1000- tals, men 100-tals, skulle på sådant sätt icke fattas.
— Slutligen får jag, i anledning af Friherre Anckarswärds anmärkning, att jag skulle hafva glömt fästa serskildt afseende på sådane Bolag, hvilka genom Rikets Ständers Beslut erhållit rättighet att begagna arbetscommenderingar, förklara, att jag ej känner något Bolag, som åtnjutit sådan rättighet, utom Götha Canal Bolag; men som dess octroy nu är tilländalupen, och jag hoppas, att någon prolongation derå ej skall beviljas, har jag ej funnit något skäl, att utesluta detta Bolag från Categorin af enskildta Bolag i allmänhet.
Jag anser ifrågavarande ämne af vida större vigt, än man i allmänhet föreställer sig vid dess första betraktande.
Jag utbeder mig derföre, att få fästa Den 16 Februarii f. m. 49 Fasta Utskottets1 uppmärksamhet på vigten deraf, att noga göra sig reda för verkningarne af de stora allmänna arbetsföretagen, då de ej utgöra resultat af den utvecklade arbetskraft, som på stället kan disponeras.
Jag vill härmed säga, att då sådane stora företag verkställas genom en Från andra orter samlad arbetsstyrka, bör man först betrakta den följd, att genom den mängd arbetare, som dragas från hembygden och sin vanliga sysselsättning till de trakter, der arbetet är i fråga, arbetslöner ne i de aflägsnare orter, derifrån arbeta,rne blifvit dragne, nödvändigt skola höjas.
Härtill kommer äfven den höjning i arbetslöner, som genom sakens natur skall inträffa i trakterne af det ifrågavarande arbetet; och slutligen uppstår en allmän stegring af arbetslöncrne i hela landet.
När derefter företaget är fulländad!, och den ditlockade folkmassan icke allt framgent i trakten deromkring kan finna sin bergning, tvingas den att återgå till sin förra hemort, eller söka sin utkomst på andra ställen.
Derigenom fällas arbetslönerne åter lika våldsamt.
Må man ej häraf sluta, att jag anser alla allmänna arbetsföretag förkastlige.
Jag tror tvärtom, att de ofta kunna vara af mycken nytta, men jag önskar, att Utskottet ville fästa uppmärksamhet vid de förhållanden jag om nähl t, och göra sig reda för, att det gifves en mängd allmänna företag, hvilkas »3 H. 4 5o Den 16 Februarii f. nr. allmänna nytta heror deraf, att den arbets» kraft, hvarmed de verkställas, kan förblifva på den ort, dit deri blifvit dragen, och att dessa företag i annat fall måste leda lill så väl allmän som enskild skada.
Dessa anmärkningar syfta tydligen på Götha Canal och alla Canaler.
Jag tror att om Götha Canal blifvit fullbordad med den folkmassa, som i orten var att tillgå, eller som der kunnat bosätta sig, skulle man redan af detta företag sett en helt annan elfect, än under närvarande förhållanden, då det blifvit verkställdt med biträde af krigsmagten.
Den mängd förspillde dagsverken, som beständige fram-och återmarcher medtagit , skulle då ej varit en förlust för det allmänna.
Man skulle hafva sett en ökad befolkning i orten, och fördelarne af denna Canalbyggnad skulle redan varit gifne.
En annan fråga är, om det var möjligt, att på detta sätt verkställa Götha Canal?
Jag medgifver gerna, att jag icke tror det.
Men då kommer man åter till den frågan: var tiden för ett sådant företag riktigt vald? och häri ligger just beviset för nödvändigheten, att Utskottet utreder den princip, om stora arbetsföretag böra genom konstlade åtgärder befordras, eller ej.
Det återstår att tillse, huruvida RiksStånden böra antaga hvad Utskottet i sitt Den 16 Februarii f. m. 5i nu afgifne Betänkande tillstyrkt.
Utskottet har föreslagit, att Rikets Ständer skulle begära en författning, som bestämde skyldighet för enskildte Bolag, att gifva ersättning till Soldaten eller dess Enka och Roten, då någon karl under arbetet skadas eller mister lifvet.
Jag är af den öfvertygelse, att detta skulle i verkställigheten blifva ganska kinkigt, och jag inser derjemte faran af att bifalla ett Betänkande, som innefattar ett medgifvande, att Konungen skulle äga rätt, att så tolka lydelsen af Kneckte-Contracten, hvilka endast afse Kronans arbeten, och byggnader på Befälets Boställen, med bestämd rättighet för Roten att i annat fall emot ersättning begagna soldatens arbete, att hvarje enskildt Bolag skulle kunna begära och erhålla arbetscommenderingar.
Denna grundsats är äfven oriktig i det afseende, att den kastar bela tungan af alla stora, allmänna arbetsföretag på den jordbrukande klassen, hvilken redan förut i så rikt mått bär tryckande bördor.
Då man för öfrigt för en sådan rättighet åberopat
Historiens vittnesbörd, torde jag få fästa uppmärksamheten på skilnaden emellan vår nuvarande Armee och de trupper Gustaf Adolph, eller dem, som Carl XI använde till Hjelmare Canal.
De förre voro icke organiserade på sådant sätt, alt de lönades af jordbrukaren, utan af StatsCassan och lågo på en slags värfvad fot.
De sed - 52 Den 16 Februari i f. m. nare Voro hvarken beklädde af roten, eller ännu med torp försedde; utan hodde största delen som drängar lios Bonden.
Hvad detta Canalarbete angår, så är det bekant att Carl XI kastade räkningarne på elden, emedan han ej ville låta någon se, huru mycket arbetet kostat, och detta torde redan få antagas såsom en husliållsam Konungs medgifvande, att han valt en origtig väg till ändamålet.
Jag anhåller på dessa grunder om återremiss, och tror att Utskottet i dess nya Betänkande -ej bör inblanda frågan om ersättning till Soldaten, Enkan eller Roten, på annat sätt, än att då Kongl. Maj:t och Rikets Ständer funnit ett företag af sådan beskaffenhet, att arbetscommendering bör beviljas, ersättningsfrågan må för hvarje serskildt Pall af Kongl. Maj:t afgöras; emedan jag tror det vara omöjligt för Rikets Ständer, att på förhand stadga någon bestämd ersättilingsgrund för alla tillfällen.
Jag skulle således, i likhet med hvad som blifvit föreslagit inom BondeStåndet, vilja föreslå Utskottet att tillstyrka en underdånig skrifvelse, af ungefär följande innehåll: ”Att Kongl.
Majrt hädanefter, med undantag af sådane enskilte Bolag, som i ”enlighet med Rikets Ständers Beslut och ”Kongl.
Maj:ts Nådigst utfärdade Privilegier, serskilt blifvit tillerkände rättighet, att Den 16 Februarii f. ro. 53 » ”begagna Kronans manskap till arbeten, icke ”mätte tillåta, att arbetsconjmenderingar af ”Indelte Armeen eller Båtsmanshållet befordras till arbeten hos enskilte Bolag och ”personer; samt att, enär, till följd af re”dan gifven eller framdeles af Kongl. Majit ”och Rikets
Ständer gemensamt tillerkänd ''rättighet, dylike arbetscommcnderingar af ”enskilte Boing begagnas, Kongl.
Majrt täck”tes låta föranstalta, att sådane öfverens”kommelser med dessa Bolag träffas, angående ersättningar till Karl, Bote eller ef”terlefvande Maka och Barn, i de faM, då ”Soldat eller Båtsman under arbetet till lif ”eller lern skadas, som äro billiga oell för "hvarje fall tillämplige.” Friherre Ridder stolpe, Fredrik:
I anledning så väl af den uppmärksamhet Utskottet egnat At min motion, som de anmärkningar, hvilka i dag blifvit framställde, tror jag mig pligtig att visa, det Rotebällarnes klagan öfver olägenheter oeh kostnader för deras under arbetscommenderingarne skadade soldater ej är utan grund.
Vid Westmanlands Regemente hafva, enligt de underrättelser jag på grund af yttrade klagomål kunnat inhämta, följande Soldater under arbelscommenderingar blifvit skadade, nemligen:
Vid 1818 års Generalmönstring».
LifCompagniet : N:o 47- Urman.
Den 16 Februari i f. m.
Första Majorens Compagnie: 4*.
Wåghalsj behäftad med bråck.
Andra Majorens Compagnie: i.
Frisk, skadad i högra armen. 75.
Holm, förlorat ena tummen. io3.
Forssj mistat högra ögat. BergsCompagnie : 117.
Häll, skadad i högra foten. 129.
Flink, skadad i högra benet.
Salbergs Compagnie: 99.
Trafvare, skadad i armen.
Vid 1822 års Generalmönstring.
LifCompagniet: 85.
Kihlbergj skadad i venstra axeln under marchen till Canalen.
Strömsholms Compagnie: 60.
Ekj skadad år 1817. i45.
Berggrendito dito Kungsörs Compagnie: 87.
Malmj skadad i högra axeln.
BergsCompagnie: 29.
Rese, skadad 1817. 90.
Sterij dito dito 96.
Flankj ena armpipan förderfvad.
Den 16 Februarii f. ra.
N:o i34- Nord, ofärdig i ena axeln. — i4<> Asp, skadad i högra axeln.
Vid 1827 års Generalmönstring.
LifCompagniet: — 68.
Longberg, dubbelt bråck.
Öfverste-Lieutenantens Compagnie: — 07. Lindqvist, svåra kroppsskador.
BergsCompagnie: — 73.
Hedlund, åderbråck.
Troligen finnas ändå flere, sorn komma att ligga Socknarne till last.
Såsom Konungens Befallningshafvande i Länet, anser jag mig, som mine landsmäns, i synnerhet de mindre bemedlades, målsman, och har trott min pligt vara, att föra deras talan.
Hvad grafificali.onerne beträflar, så medgifver jag, att sådane ägt rum vid Götha Canal, men inga pensioner.
De hafva blifvit begärde, men af Directionen ej kunnat beviljas, emedan inga medel dertill funnits, eller emedan
Directionen- ej haft rättighet att utdela sådane.
Det är just för att sätta CanalDirectiönen i tillfälle att utöfva denna rättvisa, som jag önskat ett stadgande härom.
I afseende på Herr Hjertås yttrande, att det vore omöjligt för Rikets Ständer att bestämma den ersättning, som borde gifvas, får jag förklara, att jag för sådane under arbetet skadade Soldater, som 56 Den r6 Februarii f. ra. derigenom urståndsättas att vidare tjena,, föreslagit pensioner, i likhet med livad Staten består.
Om således principen antages, skall, utan afseende på pensionens större eller mindre belopp, en rättvis likhet i förhållanden och vilkor uppkomma» Hans Exeellence Herr Grefve von Pla~ ten; Emot min önskan nödgas jag ännu en gång upptaga Ridderskapets och Adelns tid * för att besvara några inkast och rätta några misstag.
Så har bär blifvit sagdt, att det krigsfolk af Södermanlands Regemente Gustaf Adolph i63.i nyttjade vid Hjelmare Canal, var värfvadt.
Det var en del af Provineens utskrifne manskap.
Vidare synes det, som man uppfattat hvad jag anfört, såsom endast rörande Götha Canal.
Jag har talat om alla allmänna företag, och jag har icke, såsom man tillagt mig,, sagt att soldatens ändamål vore att arbeta; men jag blir af den tankan, att när Rikets försvar lemnar Svenska Soldaten ledighet att vara hemma, är han enligt urgamla institutioner under Konungens disposition, för att användas till sådane arbeten, som af Kongl. Maj:t pröfvas nyttige för det allmänna.
Man har vidare trott, att allmänna arbeten skulle bättre utföras genom enskildte arbetare, än genom Armeen.
Jag hyser en motsatt öfvertygelse af många skäl, och tror ej blott på grund af theoretiske cälculer, utan efter den erfarenhet verkli - Den 16 Februarii f. m. 57 ge försök gifvit, att detta ej allenast icke skulle vara det bästa sättet, utan alldeles omöjligt.
Ty då frågan ej är om några hundrade utan flere tusende arbetare, hvilket är nödvändigt, om arbetet med sammanhang och drift skall utföras, låter ett sådant företag ej verkställa sig med enskildta arbetare, utan de största olägenheter.
Efterfrågan af en sådan mängd arbetare skulle just uppjaga dagspenningen öfver hofvan, enär det stod i hvars och ens skjön, att fordra hvad som helst.
Det skulle derjemte blifva omöjligt, alt hålla ordning bland ett sådant antal enskildte arbetare, som ej erkände någon subordination.
Jag är så mycket säkrare, att detta skulle inträffa, som man äfven i det tätt befolkade England fått erfara olägenheterne, att sammanbringa 5 å 600 enskildte arbetare; och der har man likväl vida lättare att skilja sig från dem.
Härtill kommer sluteligen en annan omständighet, som gör sådane företags utförande genom enskildte arbetare omöjligt, nemligen det förhållande, som skulle uppstå mellan arbetarne och Socknarne i trakten.
Vi hafva författningar om främmande personers införande i Socknarne, hvilka af församling^raes medlemmar ofta på det ifrigaste begagnas.
Äfven då fråga endast varit om 4 eller 5 personer, hvilka för vissa handtverk varit nödvändiga, hav det ofta varit svårt, att orri deraä inflyttning rangera med församlingarne.
Om nu 58 Den iG Februarii f. in. flere hundrade eller tusendetals skulle inströmma, hemställer jag, huru detta skulle låta sig göras.
Försök hafva flere gångor blifvit gjorde äfven med Dalallmogen, och det är just genom dessa försök man kommit i erfarenhet af omöjligheten att använda enskildte arbetare.
Hvad för öfrigt frågan om slitningspenningar angår, så hafva BeklädnadsDirectionerne uppburit sådane för Kronans kläder under fram- och återmarcher, men för karlens egne arbetskläder äro slitningspenningarne inberäknade i dagspenningen; dock har man i anseende till en starkare skoslitning funnit skäligt att tillägga karlen en serskild ersättning utöfver dagspenningar för skoplaggs-slitning.
Man kan således knappt uppleta någon enda detalj, som icke kommit i öfvervägande.
Slutligen får jag, i anledning af den uppgift på skadade soldater, som vi bär hört uppläsas, anmärka, att det ej är sällsynt, att uppgifter, som äro hämtade från olika håll, ej instämma, men utan vidare pröfning antagas.
De uppgifter jag lemnat, äro officiella, i enlighet med ordentlige in- och utmönstringsrullor.
Bråckskador äro allmännare bland menniskor, än man föreställer sig, och hafva ofta orättvist blifvit skrifne på arbetets räkning.
Jag anhåller, att en liten stund få upptaga Ridderskapets
Den 16 Februarii f. m. 5g och Adelns tid med anförandet af några saker rörande det ifrågavarande ämnet, hvarpå jag anser af vigt att uppmärksamheten fästes.
Man har uppdragit en jemförelse emellan den förlust, som den hemmavarande Rotehållaren får vidkännas genom saknad af Soldatens biträde, och det arbete, som genom arbetscommenderingar-åstadkommes, och man har sagt, att denna förlust uppväger nyttan af arbetet.
Härvid måste den fråga uppstå, om arbetet är af nytta för det allmänna, eller icke.
I sednare fallet bar talaren rätt; men annars måste det arbete, som verkställes för liela samhällets behof, vara af större nytta, än det, som verkställes åt enskildta.
Dessutom lära få Soldater arbeta lika mycket hemma, som vid arbetscommenderingar.
Jag vill här endast tala om Skaraborgs Regemente.
Trettio års erfarenhet har lärt mig, att Skaraborgs-Sohlaten arbetade ganska obetydligt på Roten, innan han varit vid Canalen, och der vant sig vid arbete; ty han anser sig ingalunda stå under Rotens befäl, och rätt ofta hände det, att Roten snarare fick sköta Bostället åt Soldaten, än denne biträdde Roten.
Nu är förhållandet helt olika, och Soldaterne äro, genom den vana de fått, det bästa arbetsfolket, som hvar och en med begärlighet söker begagna, helst Soldaterne derjemte lärt sig att vara murare, smeder eller andra handtverkare.
Detta är äfven en omständighet, som jag tror 6o Den iG Febrnarii f. m. böra Is omma i beräkning i afseende på enskildtas fördel.
Huruvida den sats är riktig, att Soldaten hemma på Roten äfven kan blifva skicklig till tjenstgöring i fält, öfverlemnar jag till militairer att afgöra.
Jag skulle likväl tro, att Götha Canal, der jag sjelf haft tillfälle se Soldaten hållas till fältlefnad och vänjas att sköta sin hälsa, laga sin mat och dylikt, kanske i icke ringa mån bidrog dertill, att då fordom
Soldaterne under ett fälttåg tjogtals sjuknade af ovana, den sista campagnen utvisade ett mycket mindre sjukdomstillstånd och en vida mindre mortalitet.
Hvad användandet af enskildte arbetare beträffar, så torde jag af egen erfarenhet kunna yttra mig något deröfver.
Är det blott fråga om att skaffa 5o eller 100 arbetare, så kan det gå an, men icke, då frågan är om ett större antal.
I Nerike, i mitt grannskap, samlades för några år sedan en större arbetspersonal vid Koboltsverken.
Bland den från alla kanter ditströmmande folkmassan kunde knapt så mycken ordning hållas, att icke riktige uplopp skedde i orten.
Församlingarne tackade Gud, alt de åter blefvo denna folkmassa (pilte, och den återvände hem, utan besparad förtjenst, oaktadt den dryga aflöningen, emedan ingen ordning fanns ibland den.
Huruvida den så mycket omtalte
Dalallmogen nu mera är skicklig till sådarie arbeten, lenuiar jag Den 16
F e b r u a r i i f. ra. 61 derhän.
Något bevis derpå har den åtminstone ej lemnat vid Götha Canal.
Det var Dalkarlar, som der användes under det första året, men de gingo sin väg af missnöje deröfver, att de ej fingo preja sig till oskäligt höga beting.
Några år derefter tvång nöden dem att återkomma.
Då åto somlige ihjel sig, och andre skuldsatte sig, under det Soldaten från Dalarne alltid vatit en skicklig och ordentlig arbetare, emedan han stått under befäl.
Jag tror således icke, att större arbeten kunna verkställas genom enskildte arbetare.
Grefve von Platen har dessutom utvecklat, med hvad motvilja desse arbetare skulle emottagas i församlingarne af fruktan för trängsel, sjukdomar och bosatte tiggare.