Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nej — 41. 29:de punkten.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att pä grund af den utredning StatsUtsk. gifvit åt denna punkt, R. o. Ad. torde finna att den deri förekommande fråga jemte den derom föreslagna votens-propos.
N:o 45G Den 25 September. 17 hade förfallit, till följd af R. o. Adis i afseende på 28 punkten fattade beslut.
Ropades ja. 30:de punkten.
Lades till handlingarne, 31:sta punkten.
Hvad som menas med dessa orden : ”alla arrenden af Statens egendomar som äro till särskildte ändamål anvisade etc.” är icke af Utsk. närmare uppgifvet.
Skulle deruti innefattas sådane egendomar, som äro upplåtna till hvarjehanda ändamål och der egendomens begagnande mäste hafva ingått i syftemålet med upplåtelsen, emedan arrendet eljest icke uppfyller sin bestämmelse, så vore detta högst skadligt.
Sådane upplåtelser hafva verkligen ägt rum.
Ulltuna kungsgård blifvit utarrenderad för en viss afgift med det samma han blifvit anslagen lill landtbruksinstitut.
Att nu återkalla detta arrende vore högst menligt för det ändamål som med arrendet afses.
Jag hemställer vördsammast att R. o. Ad. måtte ogilla denna votens-propos.
Den siste värde talaren har anfört åtskilliga skäl hvarföre det skulle vara olämpligt att bifalla hvad SlatsUtsk. här föreslagit.
Jag trodde det nu icke vara fråga om det lämpliga eller olämpliga i de förslager uti sak, StatsUlsk. framställt, utan jag trodde att vi afhandlade rätta sättet att få ett slut på dessa frågor samt bestämma antingen de skola afgöras genom votering i förstärkt StalsUtsk. eller förfalla.
De skäl den värde talaren anfört kunna vara ganska goda att ha till hands då frågan skall af det förstärkta Utsk. afgöras, eller hade varit det då frågan förra gången här förevar.
Men icke hafva de det ringaste alt skaffa med frågan huruvida votering skall ega rum i förstärkt Utsk. eller icke.
Något skäl till afslag af denna punkt är således icke an förd t, och då de argumenter som flere gånger förut blifvit an förde synes tala för bifall äfven lill denna punkten, anhåller jag äfven om propos. till godkännande af densamma.
Till denna punkt hörer utan tvifvel frågan huruvida R.
St. äga rätt att i förstärkt StalsUtsk. votera bort arrende-kontrakt.
Dessutom är det bär icke fråga blott om sådane egendomar som genom serskildta arrende-kontrakt äro bortdisponerade, utan äfven om sådane, som blifvit upplåtne t. ex. till Lunds akademi.
Månne sådana afhandlingar kunna genom förevarande förslag brytas?
Hr Stuart; Ehuru, på sätt Gr.
Lagerbjelke nyss anförde, det icke är fråga om huruvida StatsUtsk:s förslag bör bifallas eller afslås, utan endast huruvida detta förslag bör blifva föremål för votering i förstärkt Ulsk. eller icke, har jag dock ansett mig böra upplysa att med samma förslag icke afses andra än Statens egendomar, samt alltså hvarken rättningars tillhörigheter, Det är naturligt, att någon fråga ej har uppstått alt för den återstående arrendetiden rubba redan ingångna pch ännu gällande kontrakter, hvadan förslagets tillämpning först
Den 25 S e p t e m b e r. 457 kan vidtaga då deremot nu stridande arrendevilkor upphöra att redan gidia, Såsom exempel på egendomar, för hvilka arrendeafgifterna sålunda skulle komma att ingå till Statsverket torde jag endast behöfva uppgifva de till Skogsplanteringskassan a'nslagna hemman och lägenheter.
Det är i sanning högst beklagligt att StatsUtsk. så behandlat denna fråga, att en ledamot af Skattejemknings-komitéen nödgats uppträda för att närmare förklara hvad som åsyftas med förslaget.
Ensamt detta utgör för mig ett skäl att afslå proposm, emedan jag vill veta hvarom jag skall votera, innan jag voterar.
Att i öfrigt denna fråga icke inverkar på Statsregleringen, upprättad i den ordning 69 § lleg.F. gifver vid handen, är också alldeles påtagligt, emedan någon så beskaffad indragning som denna icke kan ega rum under den tid, den nu skeende Statsregleringen kommmer att gälla.
Förändringen kan nemi. icke komma till stånd förr än det hunnit utredas, hvilka arrenden af Statens egendomar, som äro anslagne till vissa ändamål, och under hvad villkor sådant skett ty dessförinnan är det omöjligt att bedöma huruvida det är lagligt eller icke att verkställa den föreslagna indragningen, enär anordningarne kunna vara grundade på författningar tillkomma i Civil lagstiftningsväg, om hvilkas gällande kraft det således icke tillhör det förstärkta StatsUtsk. votera.
När nu frågan befinner sig i detta outredda skick — till föga fromma för dem som haft att behandla, och utreda densamma — så hemställer jag om det väl är klokt och med nödig försigtighet förenligt, att göra förevarande förslag lill föremål för det förstärkta StatsUtsk:s votering?
Hvad Hr von Hartmansdorff anfört om arrende-kontrakternas helgd kan jag icke finna har med denna fråga att skaffa.
Här är nemi. fråga blott om att till Stasverket indraga de årliga utgående arrende-beloppen, i st. f. att låta dem fortfarande såsom hittills tillfalla de verk, som hafva fått dem sig anslagne.
Att detta icke har någon gemenskap med en befarad violation af sjelfva arrendekontrakten, synes vara klart, så länge man icke tillika föreslår att arrendatorerne skulle åläggas någon ny afgäld eller tunga, hvilket här visserligen icke är ifrågasatt.
Den siste värde talarens påslående att frågan icke skulle röra Statsregleringen tror jag vara lätt besvarad med det ena faktum, att Statverket i ersättning för de åtskilliga arrenden, som till detsamma, efter förslaget borde indragas såsom en dess inkomst, skulle komma att ärligen utbetala bestämda kontanta anslag hvarigenom Statens inkomster och utgifter i della fall, naturligtvis kunde blifva underkastade förändring, emedan ersättningarne för de indragna arrendena skulle utgå med ett visst oförändradt belopp, men Statens deremot erhållna nya inkomster komme att variera efter de olika belopp hvartill arrendena i en framtid kunna komma att uppgå.
Möjligtvis kan efter 8 å 10 års förlopp det blifva fråga om att i Statsregleringen iakttaga det förhållande, som Gr.
Lagerbjelke nyss omförmälde, men då man vid den 458 Den V5 September.
Statsreglering, som nu är för handen, icke kan komma till någon slags tillämpning utaf hvad man här vill göra till föremål för votering i förstärkt StatsUtsk., så är det för mig alldeles obegripligt luiru sådan votering nu kan påyrkas; ty man måste väl veta hvarom voteras skall och hvilka arrenden som skola indragas, innan man beslutar sig dertill.
Komitérade hafva icke uppgifvit hvilka arrenden, som blifvit anvisade till vissa ändamål och StatsUtsk. har i det afseendet troget följt komiterades exempel.
Nu kan det hända att deribland finnas sådane arrenden, som grunda sig på framfarne
Konungars donationsbref och som således hvarken kunna af K.
M. ensamt eller gemensamt med R.
St:r återtagas.
Månne man då kan votera deröfver i förstärkt Utsk.?
Den största svårigheten är utan tvifvel den jag förut omnämt, eller alt man här icke vet hvarom voteras skall.
Hr Stuart säger visserligen, att det icke är fråga om nu gällande arrenden, utan endast om dem, som för framtiden kunna ingås.
Om så är förhållandet, torde del också vara klart att frågan icke rörer den nuvande
Statsregleringen och således icke kan komma under votering för förstärkt StalsUtsk.
Men här är ännu en annan betraktelse att göra, nemi. den, att om det skulle inträffa att några större arrenden blefve lediga under den Statsreglering som börjar innevar:de år 1848 och som varar intill dess 1850 års Ständer stadga en ny reglering, så medgifver jag att då blifvande R.
St:r kunna derom efter behag förfoga.
Det är således svårt att säga ja eller nej till denna punkt, ehuru jag likväl är mera böjd för att säga nej, emedan jag icke vet hvarom fråga egentligen är.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. godkände den i fråga om 31 punkten föreslagna voter:s-propos.
N:o 18, samt ropades dervid ja och nej, hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
-Hr Printzensköld begärde votering, men innan voter:spropos:n i anledning deraf hann blifva uppsatt, anmälde sig ånyo och yttrade:
Ehuru jag icke lika med Hr Gr. o. Landtm, kunnat uppfatta det svar, som afgifvits å Hr Gr. o.
Landtm:s framställda frågor; likväl och då möjligen en olika tanka om voter:spropos:ns lagenlighet skulle emellan Hr Gr. o. Landtm, och Ståndet kunna uppstå; vill jag icke sätta Hr Gr. o. Landtm, i nödvändighet att sig närmare förklara, utan afstår helt och hållet ifrån den votering jag begärt. \ 32, 33, 34 och 35 punkterne.
Utsk:s i fråga om dessa punkter afgifne yttranden godkändes. 36, 37 och 38 punkterne.
Lades (ill handlingarne.
Dun 25 September 451) 39:de punkten.
Ulsk:s härom afgifna yttrande godkändes.
40 och 41 punk ter lie.
42 och 43 punkterne.
Utsk:s rörande dessa punkter afgifna yttrande godkändes. 44, 45 och 46 punkterne.
Jag anhåller att PresteSt:s beslut öfver denna punkt mätte varda för Ståndet uppläsen.
I anledn. häraf upplästes PresteSt:s i afseende på 47 punkten fattade beslut, innehållande: ”Vid denna punkt beslöt Ståndet, att med frånträdande af sitt beslut, antaga Utsk:s inbjudning att instämma med Borgare- och BondeStm; i följd hvaraf den 19:de voter:s-propos:n komme att förfalla.”
Hi- von Hartmansdorff:
Vid sådant förhållande torde den här föreslagna voter:s-propos:n komma att förfalla.
Då ifrågavar:de voter:s-propos. äfvensom de i anledning deraf i Borgare- och BondeStm sannolikt blifvande beslut stå i rak strid med rättvisan, ithy att man vill frikalla mankönet i Herjedalen frän en af ålder utgående afgift, och i stället lägga den på qvinnokönet, och det utan all annan anledn. än att det fallit komilérade in att önska bort en rubrik i räkenskaperne, — så kan jag icke annat än yrka pä votens-proposms ogillande.
Hvad det påstående beträffar att antalet af män och qvinnor i Herjedalen skulle vara lika, så visar det att komiterade icke tagit kännedom om de s. k. quiuquennii-tabellerne, der ett helt annat förhållande visar sig.
Hade de det gjort sä skulle de troligen icke vågat framkomma med sin uppgift.
Då nu, såsom sagt är, förslaget innefattar en orättvisa emot qvinnokönet i Herjedalen, anhåller jag att Ståndet måtte ogilla voter:s-propos:n. Gr.
Den siste värde talaren har begärt den nu föredragna votens-proposms ogillande pä den grund att det förslag, som SlalsUtsk. i sjelfva hufvudsaken uppgjort icke skulle vara lämpligt och synes således hafva alldeles förgätit att det nu är fråga huruvida om de olika besluten i saken skall voteras i förstärkt Dtsk. eller icke.
Då frågan derom emedlertid numera måste anses vara förfallen, i följd af PresteSt:s beslut, sä anser jag mig icke böra framställa någon begäran om propos. till bifall, utan har endast velat anmärka detta Frih. Cederströms förfarande.
Det grundlagsvidriga i förslaget att borttaga en grundskatt som åligger en klass af medborgare, för att lägga den på en annan (då nemi. en sådan åtgärd icke med rättsgrun - 460 Den 25 September. der kan försvaras), har redan varit föremål för öfverläggning hos R. o.
Ad., när sjelfva saken här förevar.
Då afslog R. o. Ad. det väckta förslaget.
Om R. o. Ad. nu vidblifver detta sitt beslut, så må det ankomma på PresteSt. att genom instämmande i de öfriga Ståndens åsigter framkalla ett R.
Enär tre RiksStänds sammanstämmande beslut i saken förefinnes så kan det väl icke blifva fråga om att derom votera i förstärkt StalsUlsk.
Då kan icke heller den här föreslagna voter:s-propos:n blifva föremål för R. o.
Ad:s pröfning, utan frågan derom mäste anses förfallen på sätt jag redan yttrat.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan det blifvit upplyst att PresteSt. instämt i Rorgare- och RondeStms i detta ämne fattade beslut, R. o. Ad. torde finna alt den ifrågavande voter:s-propos:n N:o 19 hade förfallit.
Ropades ja. 48:de punkten.
Utsk:s härom afgifna yttrande godkändes.
49 till och med 53 punkterne.
54 :te punkten.
Det skäl StatsUtsk. här uppgifvit för uppställande af voter:s-propos., är på sidan om saken och har alldeles icke med den någon gemenskap.
Detta skäl är att de båda uppbördsstämmornas hällande, skulle inverka på Statsinkomsterna.
Jag önskade att någon ledamot af StatsUtsk., som deltagit i detta beslut, vore här tillstädes, för alt kunna till honom framställa den frågan, huruvida han på allvar kan påstå att Statens inkomster förändras deraf att de på olika tider uppbäras.
När Statsinkomsterne beräknas för 1 år i sender huru kan i beloppet af dem någon skilnad då uppstå deraf att uppbörden inträffar i tvänne terminer i st. f., såsom nu, i blott en?
Förslaget inverkar således icke på Statens inkomster, utan endast på tiden när dessa inkomster komma Statsverket till godo, och då 69 § i Reg.F. icke talar om tiden när Stats- eller Riksgäldskonlms inkomster skola dit inflyta, utan om deras belopp, hvilket belopp otvifvelaktigt skall förblifva enahanda, ehvad de uppbäras vid en eller flere uppbördsstämmor, torde R. o.
Ad:n finna, att det är en hårddragen tolkning af 69 § Reg.F., som förmått StatsUtsk. att framställa förevar, propos.
Frågan är af den natur att den icke kan blifva föremål för en så beskaffad behandling, som Utsk. här föreslagit och jag anhåller derföre att den framställda voter:s-propos:n måtte, såsom grundlagsvidrig, varda ogillad.
I motsats med den siste värde talaren, nödgas jag anse denna voter:s-propos:n vara en af dem sorn aldratydligast äro af beskaffenhet att böra godkännas.
Det torde vara R. o. Ad. i allmänhet och den siste värde talaren i synnerhet bekant att riksgäldskontoret icke har någon grundfond för sin rörelse.
461 år således af största inflytande på riksgäldskontorets förvaltning om kontoret erhåller sina inkomster för år 1845 antingen pä våren 1846 eller om hösten 1845.
Möjligheten för detta verk att uppfylla sina förbindelser hvilar i hög grad derpå om det får sina inkomster ett halft år förr eller sednare.
Hade riksgäldskont. en grundfond såsom
Statskontoret så kunde det vara oberoende deraf att det erhölle sina inkomster litet förr eller litet sednare; men då förhållandet så icke är, så blir det en ofantlig skillnad för riksgäldskontoret antingen det får sina inkomster det ena äret eller det andra.
För att alltid kunna bestrida förefallande utgifter har riksgäldskontoret visserligen under vissa månader af året kreditivrätt på Riksbanken, men denna kreditivrätt är likväl oberoende af reglementet, hvilket tvärtom måtte rätta sig efter krediti vrätten, sådan den befinnes.
I fall man icke afsåge denna kreditivrätt skulle det således visserligen göra en stor skillnad vid reglerandet af riksgäldskontorets penningeförvaltning, om man kunde påräkna riksgäldskontorets inkomster för ett visst år, antingen före slutet af samma är eller först sedan åtskilliga månader af det påföljande gått till ända.
Nu innehåller 69 § Reg.F. följande stadgande.
”Uppstå, antingen hos RiksSt:ns plena gemensamt, eller uti något af RiksSt:n, betänkligheter att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti del, som rörer antingen Statens reglerande, eller bevillms derefter lämpade liela belopp, eller hvad till riksgäldskonhs utgifter och inkomster hörer eller grunderna för riksgäldskontorets styrelse och förvaltning etc.”
Det afgifna förslaget har, efter min öfvertygelse, ett sä väsentligt inflytande på riksgäldskonhs inkomster och utgifter, äfvensom å grunderna för dess styrelse och förvaltning att jag icke anser denna propos. kunna på sätt Ilr Printzensköld föreslagit, afslås, utan tror jag den böra bifallas, hvarföre jag äfven anhåller alt Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. till bifall.
Den siste värde talaren har tydligen ådagalagt, att antagandet af det förslag, som nu är i fråga, skulle inverka på riksg:skont:s inkomster.
Jag vill söka visa, alt sådant äfven komme att hafva väsendtligt inflytande på Statsinkomsternas belopp.
Genom bifall till den framställning, StatsUtsk. gjordt; skulle nemi.
Statskont. komma att under årets lopp uppbära bränvinsbränningsafgiften samt mantalspenningarne, hvilka utskylder sammanlagde uppgå till 1 million r:dr.
Således skulle
Statsverkets inkomster för nästkommande år 1849 derunder ej mindre summa än innevarande års uppbörd af mantalspenningarne och bränvinsafgiften komme att inflyta, ökas med sagde belopp utöfver den statsinkomst, som med bibehållande af nuvar:de uppbördsformen, är att under nästa års lopp påräkna.
Vid sådant förhållande synes man åtminstone icke med skäl kunna bestrida, att det nu ifrågaställa beslutet inverkar på Statsregleringen.
Utsträckes beräkningen vidare eller för de 3:ne åren 1849, 1850 och 1851, hvarunder denna riksdags statsreglering troligen kommer alt gälla, så visar det sig, att de redan exempelvis uppgifna statsintraderna eller bränvinsbränningsmedlen att mantalspenningarne för sistnämnde år, hvilka efter nu gällande uppbördssätt, icke skulle 462 Den 25 September. under denna statsregleringsperiod till statsverket inflyta, deremot skulle under samma period blifva att för statsverkets utgifter påräkna, i fall den föreslagna förändringen i uppbördstiden varder antagen.
Jag anhåller således äfven om propos. till bifall å hvad Utsk. i afseende på denna frågas afgörande hemställt.
Det fägnar mig högeligen att G r. Lagerbjelke och Hr Stuart uttalat sina åsigter af saken, sä att hon kan blifva fullständigare utredd än eljest.
Genom sitt försvar för saken bafva de fört henne sä långt att öfverdriften är synbarare än förut.
Det är klart att då R. o. Ad. samt PresteSt. afslagit frågan om räntornes i kronoliondens förvandling till penningar, en gång för alla; så kommer uppbörden af kronans så beskaffade inkomster att hädanefter ske på samma sätt som hittills.
De beslut R. o. Ad. fattat verka följaktligen icke i den ringaste män pä beloppet af statsverkets inkomster, ty de inflyta på samma lider som förut.
Men om vi antoge att så icke vore förhållandet, utan att den ständiga förvandlingen verkligen skolat ega rum samt att uppbörden skolat ske på flere serskilda tider af året, och andra än dem , som förut varit bestämda, så skulle man säga bemälde ledamöter, att detta förhållande otvifvelaktig! inverkat på riksg:s-konl:s inkomster, ja äfven på stals-kOnt:s, emedan räntorna då skolat tidigare inflyta.
Frågan härom hörer således, efter dessa Hrns förmenande, under 69 §:n Reg.F. Nu förhåller det sig likväl, på sätt R. o. Ad. nogsamt vet, härmed så, att riksg:s-kont., för att kunna förskottsvis till stats-kont. utbetala hvad detta verk utöfver egna inkomster behöfver till qvartalsutgifterne, äger ett kreditiv på banken, som riksg:s-kont. för sådant ändamål får begagna.
Då nu således riksg:s-kont:s inkomster äro till tiden beroende af denna kreditivrått, sä följer väl äfven deraf att frågan om berörde kreditivs bibehållande rörer statsregleringen.
Amnet hade således, efter de värde ledamöternes åsigter, bordt behandlas efter meranämnde 69 § och beslutet derom i händelse 2 Stånd slädnät mot 2 hafva fattats i förstärkt StatsUtsk.
Hittills har dock denna kreditivrätt betraktats såsom en bankofråga, hvadan då 2 Stånd stannat emot 2 hon antingen förfallit, eller om hon ansetts icke kunna förfalla, gått till förstärkt BankoUtsk.
Väl har man tillförene hört talas om circulation i åkerbruk, men i R.
St:s beslut trodde jag aldrig sådant skulle ifrågakomma.
Godkänner R. o. Ad. dylikt växelbruk, så må voter:s-propos. godkännas; men eljest måste förslaget derom förfalla.
Ett hufvudsakligt skäl hvarföre frågan om tiden för uppbördsstämmors hållande icke kan anses såsom en statsregleringsfråga, är äfven det, att detta ärende icke beror af R.
St. allena utan väsendtligen är underkastad K.
M:s pröfning och på sin höjd med Ständerna gemensamt, ehuru den saken kan vara tvifvelaktig.
Säkert är dock att R.
St. i del afseendet icke hafva någon öfvervägande myndighet i förhållande till den andra statsmakten.
Dermed må nu vara huru som helst, så hafva likväl R.
St. så väl vid 1845 års riksdag som vid den nu pågående, tydligen erkänt det de icke ägde uteslutande pröfningsrätt i fråga om uppbördssättef, hvilket dessutom i en mängd serskilda K. författningar finnes om - Den 25 September 463 förmäldt. R.
St. hafva nemi. så väl i den vid förra riksdagen beslutade, som uti den nu antagna bevillningsförordningen uttryckligen förklarat att dem icke tillkomme att i sjelfva bevillningsförordningen allena bestämma annat än som rörde bevillningsafgifternas belopp och sättet för deras fördelande; men då K.
M. ägde att deltaga i bestämmandet af de föreslagna bötesbeloppen äfvensom i pröfningen af hvad som rörde uppbördssättet, så skulle K.
M:s sanktion begäras på hvad R.
St. i dylika frågor beslutat.
Vid 1845 års riksdag meddelade K.
M. också den begärda sanktionen. R. o. Ad. torde häraf finna att man icke, utan att emotsäga ett redan vid denna riksdag fattat beslut, kan förklara att den förevaride frågan är af beskaffenhet att R.
St. äga densamma afgöra i enlighet med 69 §:n Reg.F. Hr Printzensköld: Gr. Lagerbjelke och FIr Stuart hafva, under bemödandet att genomdrifva denna punkt, råkat att sammanblanda 2:ne frågor af så olika natur, att de alls icke tåla någon sammanblandning.
Den ena rörer inkomsternes belopp och den andra tiden när dessa inkomster borde inflyta.
Föi min del erkänner jag öppet, det jag alldrig tillförene hört påstås, att derföre alt tiden då Stålens inkomster inflyta kan vara oviss eller undergå förändring, frågan derom skall anses inverka på sjelfva inkomsterne.
Om man antager att Hr Stuart har en lön på 2000 ridr och stadgar det han hädanefter skall uppbära hela lönen först vid årets slut och icke qvartaliter såsom nu sker, så lärer det väl ligga för öppen dager att ett sådant stadgande icke en hårsmån inverkar på lönens belopp, hvilket är och förblifver 2000 ridr.
Med kronans uppbörd inträffar precist samma förhållande.
Den blifver till beloppet enahanda, ehvad uppbörden sker tidigare eller sednare.
Nu är det föreslagit att dela uppbörden så att den ena delen skulle ingå tidigare än den andra.
Men hvad har väl delta alt skaffa med sjelfva beloppet af Statens inkomster eller stalsregleringen ?
Uppbördsterminerne äro en sak för sig, som alldrig kan eller bör blifva föremål för förstärkt StatsUtskis handläggning.
Att också StatsUtsk. tillförene icke ansett denna fråga vara af statsreglerings natur, visar sig deraf, att då vid sistlidne riksdag en motion var väckt derom att uppbördsstämmorne, hvilka efter nu gällande författningar hållas i slutet af Januari och början af Februari månader, måtte framflyttas till Mars och April, så blefve denna motion handlaggd af Stats- och BevillmsUtsk gemensamt; jag minnes icke nu om detta skedde till följd af motionens beskaffenhet eller remissens föreskrift.
Jag deltog sjelf, såsom ledamot i sistnämnde Utsk. uti pröfningen af sagde fråga.
St. beslöto då, på grund af de förenade Utskins framställning, att hos K.
M. anhålla om vidtagandet af den föreslagna framflyttningen.
Denna fråga hvilar ännu oafgjord hos K. M.
Dä det således är klart alt det förevande förslaget alldeles icke inverkar på beloppet af Statsverkets inkomster, utan endast på tiden för deras ingående, och ehuruväl det är sannt att möjligheten för stats- och riksgis-kont. att verkställa de dem åliggande utbetalningar, är beroende deraf, att deras inkomster på viss lid inflyta; så dä likväl dessa verks utgifter alltid varit 464 Den 25 September. ställda så alt de ej behöft ske förr än efter det inkomsterne i stadgad ordning influtit, samt riksg:s-kont., just på det att detta verk alltid måtte kunna fullgöra alla detsamma åliggande utbetalningar, särskildt haft och har sig tillerkänd kreditivrätt å riksbanken — vet jag sannerligen icke huru man kan påstå att denna fråga inverkar på statens reglerande och i sammanhang dermed yrka på dess dragande under förstärkt StatsUtsk.
Jag förnyar min anhållan om ogillande af den här föreslagna votens-propos, Frih.
Uppbördsstämmorne i Sverige hafva förr varit flere till antalet, men nu mera finnes blott en.
Då flere stämmor höllos, skedde detta dels pä sommaren och dels på hösten.
Den skattskyldige ägde rätt att betala vid hvilken han ville, men han var ej pligtig att göra det förr än vid den sista eller den så kallade reststämman, då det likväl borde ske vid äfventyr att skatten eljest utmätningsvis ultogs.