Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Landtm., att, beträffande den nu förev:de punkten, deruti Utsk:t uptagit och besvarat väckta motioner om förändrade bestämmelser i afs:de på pensionsrätt för fem särskilda tjenstemanna-corpser, hade af Hr Cederschiöld yrkats återremiss af Utsk.-ts hemställan, för så vidt den afsåg mom. litt.
a. ang:de arméens läkare, hvaremot Hr Montgomery yrkat bifall till punkten i dess helhet; och skulle, till följd häraf, delning af propostn ega rum.
Exc. propos. på bifall till Utskits hemställan rör:de mom. litt. a., och då dervid svarades flere ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande; hvaruppå propos. å bifall till Utsk:ts förslag i öfrigt framställdes och besvarades med ja.
9:de punkten.
H. IX. 20 306
Den 29 Augusti f. m.
Af Stat,sUtsk:ts Betänk. är det åtmin stone för mig omöjligt att finna, hvad nytta detta förslag skulle medföra.
Antages det nemligen, sä kommer den nya regleringen af Just.-Stats-Exped:n att genast träda i verket, men Exped.-Sekreteraren Lovén att qvarstå vid sin tjenst, utan tjenstgöringsskyldighet, men med bibehållande af sina nuv:de löneförmåner, hvarefter han vid afskedstagande! kommer i åtnjutande af pension till enahanda belopp för återstående lifstid.
Om det deremot icke bifalles, så blir förhållandet detsamma, med den skillnad blott, att han, i förra fallet, finge upbära sin lön utan tjenstgörings-skyldighet.
Derigenom komme lönen att blifva en slags pension; men sådant är icke rättvist, emedan statens tjenstemän i allmänhet få blott 80 proc. af sin lön såsom pension.
Gör Hr Lovén icke sin tjenst, så bör han väl också icke få upbära hela lönen, utan, på sätt för hvarje annan Svensk tjensteman är stadgadt, endast 80 proc. deraf.
Det skäl, som Utsk:t anfört, att Hr Lovén inom denna statsreglerings-period är pensionsmessig, synes mig icke vara något skäl till bifall, utan tvertom till afslag, emedan saken då reglerar sig sjelf.
Om icke dessa mörka punkter kunna fullständigare förklaras, så måste jag anhålla om afslag på Utsk:ts förev:de hemställan.
Anledningen till den nåd. framställningen om Hr Lovéns förflyttande på indragningsstat, finnes upgifven i StatsUtsk:ts protokoll.
Det visar sig deraf, att R.
St:r vid sista riksdagen hos K.
M:t gjorda framställning om indragning af en bland byråchefs-platserna inom Just.- Stats-Exped:n.
Då nu den ena af dessa anses kunna indragas, och det derjemte inträffar, att Hr Lovén snart är pensionsmessig, samt förlusten af hans upförande på indragningsstat skulle för statsverket endast utgöra 20 proc., men vinsten deremot skulle vara, att regleringen af nämnde embetsverk kunde genast försiggå, så, i händelse R.
St:r haft någon mening med sin förut gjorda framställning hos K. M:t, föreställer jag mig, alt det vore skäl, att R.
St:r nu också bifölle, hvad Utsk:t har föreslagit.
Det är ganska sannt att R.
St:r gjort underd. framställning om indragande af en byråchefs-befattning inom Just.-StatsDepart:t.
Denna önskan af R.
St:r är så gammal, att den uttrycktes genast vid samma riksdag, då den nya organisationen af sagde Dep:t egde rum, eller vid införandet af den s. k.
Departemental-styrelsen.
Dermed var dock R.
St:rs mening att åstadkomma en besparing, och icke en ökad utgift.
Resultatet af den nu ifrågasatta indragningen blir dock alldeles motsatt.
Under det nemligen nuv:de anslag för Just.-Stats-Expedit:n skulle till oförminskadt belopp utgå, komme derutöfver Hr Lovén att tillerkännas hela sin lön på indragningsstaten.
Den person, som vore afsedd att öfvertaga hans tjensteåligganden, skulle genast komma i åtnjutande af sitt arfvode, hvadan således aflöning för samma tjenstebefattning komme att Den 29 Augusti f. m. 307 till två personer samtidigt utgå.
Detta synes mig vara nog fri kostigt, och då härtill kommer att Hr Lovén, som är född 179 5 och således i år fyller 65 år, kan få pension enligt de för tjenstemän i allmänhet gällande grunder, derest han ej vidare har helsa och krafter att sin tjenst bestrida, kan jag ej finna ringaste skäl för R.
St:r att bevilja honom den särskilda faveur, hvarom nu är fråga, särdeles om, såsom sannolikt är, följden deraf skulle blifva, att han aldrig komme att taga afsked, hvilket man sett inträffa med andra tjenstemän inom K. M:ts Kansli, hvilka i förtid kommit på indragningsstat.
Lagerbjelke i yrkande om afslag.
Nog har jag bevistat många riksdagar, men jag har aldrig hört omtalas, att man, för att verkställa en indragning, som R.
St:r beslutat, skall ådraga statsverket en utgift, utan man har låtit den person, hvars tjenst skulle indragas, tjena qvar, så länge han kunde, eller ock befordrat honom till annan plats.
Nu har Hr Carleson förklarat och till och med nära nog medgifvit, att det enda skäl, som förefunnes att förflytta Hr Lovén på indragningsstat, vore att, ju förr desto hellre, bringa R.
St:rs beslut till verkställighet.
Ett sådant skäl kan, efter min öfvertygelse, ingalunda blifva gällande, och då härtill kommer, att Gr.
Mörner ganska riktigt anmärkt, att Hr Lovén skulle blifva bättre lottad, än statens öfrige tjenstemän på samma linie, så är äfven detta för mig ett skäl, att, lika med Gr:ne Lagerbjelke och Mörner, tillstyrka afslag på StatsUtsk:ts framställning.
Jag fruktar, att ett väsendtligt misstag legat till grund för de Hrrs åsigt, som utgått ifrån den premissen, att Hr Lovén skulle, i händelse han förflyttades på indragningsstat, få upbära 45 00 rdr i lön.
I K. M:ts Propos. heter det, att Hr Lovén må upföras på indragningsstat med åtnjutande af hela sin lön, 4500 rdr, om han gör tjenst, men, när ban tager afsked, upbära pension enligt de för andra tjenstemän gällande grunder.
Det är således tydligt, att ett vilkor härvid är fästadt, nemligen att han skall göra tjenst, och det synes således för min del, att han kommer i samma ställning som öfrige tjenstemän i samma grad.
Jag kan fördenskull icke finna mig öfvertygad af de skäl, som af föreg:de talare blifvit anförde, utan anhåller om bifall till ifrågav:de punkt.
Jag försökte i mitt förra anförande å dagalägga, att genom förev:de förslag, om det bifalles, staten verkligen ådrages en utgift.
Jag hör nu af den siste värde talaren, att jag varit otydlig, och skall derföre söka blifva tydligare.
Det är ju gifvet, att om den nya organisationen genast inträder, med upförande af Hr Lovén på indragningsstat och hans bibehållande vid full lön samt tjenstgöringsskyldighet, sä kommer ju den tjensteman, som skall göra hans tjenst, att genast erhålla sitt arf - 308 Den 29 Augusti f. m. vode.
Om nu Hr Lovén icke gör tjenst, så får han upbära sin fulla lön på indragningsstaten för intet; gör han deremot tjenst, så får den i hans ställe tillförordnade åtnjuta arfvode för intet.
Således kommer i alla händelser staten att utbetala två löner, och Hr Lovén kommer att erhålla större pension, än andra tjenstemän i samma grad.
Man gör väl nya organisationer för att åstadkomma besparingar, eller också för att få tjensten bättre skött, och för förev:de fall synes mig det första skälet ligga till grund.
Nu har man val också upskjutit reorganisationens verkställande intilldess det kunde ske utan upoffring för statsverket.
Hr Lovén är pensionsmessig och således eger rätt att upbära 80 proc. af sin lön, då kan man icke längre stäfja sin otålighet, utan vill genast vidtaga reorganisationen med ökad kostnad för statsverket.
För att söka göra ännu mera påtagligt hvad jag förra gången yttrade, får jag erinra derom, att efter en tjen steman, hvars tjenst skall indragas, men som med sina aflöningsförmåner blifvit flyttad på indragningsstaten, kan någon annan, i händelse af afgång, icke tillsättas med rätt att upbära den förres förmåner.
Deraf är klart, att om Hr Lovén doge i dag, kunde icke någon tillsättas i hans ställe.
Således är sjelfva tjenstgöringen här icke det väsendtliga.
För Hr Lovén kan det vara likgiltigt, antingen han upbär sin lön på indragningsstaten, eller på expeditionens stat; men så är icke förhållandet för det allmänna, som, oaktadt Hr Lovén skulle fortfara med sin tjenstebefattning, finge förskottsvis till hans utsedde efterträdare utgifva full aflöning.
Jag anhåller ännu en gång om afslag.
Lagerbjelke hade verkligen icke behöft för min skull uprepa, hvad han förut sagt, emedan jag hörde det ganska väl.
Men jag är ändock icke öfvertygad.
Hr Gr:n utgår från den åsigt, att Hr Lovén slipper göra tjenst;, men det är ingalunda fallet. K. M:ts Propos. förutsätter nemligen tydligt, att han skall göra tjenst, för att få bibehålla sin lön.
Att ingå i specialiteter i afs:de på tjenstgöringens ordnande inom detta Dep:t, tror jag hvarken jag eller Utsk:t eller Ståndet kan göra.
Jag vill blott nämna, att K. M:t i sin Propos. säger att det skall så vara, allt under förutsättning, att Hr Lovén gör tjenst.
Huruvida Hr Lovén har så litet att göra, att han kan slippa att göra någonting, vet jag icke; det är ganska möjligt.
Dessutom torde man derom kunna få uplysning, då man vet, att han för uärv:de är riksdagsman och således troligen någon annan är förordnad att sköta hans tjenst inom Dep:tet.
Saken i och för sig är verkligen icke af någon betydenhet; om indragningen sker en riksdag förr eller en riksdag sednare, tror jag kan vara ungefär detsamma, likasom jag tror, att det är alldeles likgiltigt, om Hr Lovén ville fortfarande vara Expeditionssekreterare, eller taga afsked, äfvensom om han får upbära sin lön på indragningsstat eller bibehålla sin tjenst; ty icke lärer man kunna taga denna ifrån honom.
Den 29 Augusti f. m. 309 ämnar icke vidare yttra mig i frågan; Utsk:t har helt och hållet stödt sig på hvad bilagan till K. M:ts Propos. innehåller.
Den siste värde talaren har visserligen upgifvit, att han hört mitt förra yttrande likasom mitt sista; men icke desto mindre har han vid återgifvandet af detsamma öfverhoppat jerat hälften.
Jag har sagt, att om Hr Lovén slipper göra tjenst, så får han 20 proc. mera i pension, än alla andra; men jag har äfven sagt, att om han fortfarande kommer att göra tjenst, så blir deraf, äfvensom genom den nya organisationens trädande i verkställighet, genast en följd, att den person, som i framtiden skall göra Hr Lovéns tjenst, genast kommer i åtnjutande af arfvode för den tjenstgöring, han i framtiden skall förrätta.
Staten kommer således i alla händelser att lida förlust.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden på dels bifall till och dels afslag å Utskits förev:de hemställan, framställde H.
Exc. först propos. på bifall till densamma, dervid svarades många ja jemte uågra nej, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren utföllo med många ja tillika med åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller StatsUtsk:ts hemställan uti 10:de punkten af Utlåtrt N:o 152, ang:de regleringen af utgifterna under Riks Statens Nionde Hufvudtitel, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. förenämnde hemställan».
H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.- 11 :te—21:sta punkterna.
Då man jemför Utsk:ts behandling af denna punkt med åtskilliga andra i detta Betänk., föranledda af enskilda personers framställningar, kan jag icke undertrycka den öfvertygelsen, att Utsk:t i afs:de på D;r Broman kanske nog litet fästat afs:de på den ställning, hvaruti han med en talrik familj sig befinner.
Utsk:t har icke kunnat bestrida hvad som är med verk - 310 Den 29 Angnst! f, m. ligbeten öfverensstämmande, nemi. att han varit garnisonsläkare vid Dalarö f. d. fästning, och att han således 10 till 12 år upoffrat krafter i Statens tjenst.
Den pension, som för honom blifvit föreslagen, är för öfrigt så obetydlig, att man väl kan säga att oro Staten ger den eller icke, så är det för Staten likgiltigt.
Den är det dock icke för den behöfvande familjen, och om jag icke kan anföra några lagliga skäl för bifall, så är det likväl så ömmande omständigheter, som tala derför, att jag, med afs:de så väl derå som å det obetydliga beloppet, anhåller, det R. o.
Ad. behagade skänka sitt bifall till den väckta motionen och således afslå hvad Utsk:t hemställt.
Jag ber härvid att få förklara, det jag alldeles icke med något slags ogillande omdöme upträdt emot Utsk:t, enär jag då skulle handla både emot min öfvertygelse och emot rättvisans och billighetens fordringar.
Jag endast hemställer, huruvida icke motionen, med afs:de å de omständigheter jag anfört, må vinna mera sympati inom Ståndet, än den gjort inom Utsk:t.
Det må vara, att om man jemför
Ut sk:ts afstyrkande af ifrågav:de motion med dess tillstyrkande af åtskilliga andra, man då kan finna skäl att bifalla den; men jag tror det vara lämpligare att pröfva hvarje sak särskildt.
I afs:de å denna fråga, är förhållandet att motionen varit väckt vid en föreg:de riksdag, men äfven då afstyrktes, samt att det enda skäl, som anförts för bifall dertill, varit D:r Bromans torftiga och nödställda belägenhet.
Men det torde icke vara skäl att under 9:de hufvudtiteln bevilja allmosor, ty derigenom komma R.
St:r att åtaga sig hela fattigvården.
Jag tror att de skäl, som tillförene anförts emot bifall, varit giltiga, och jag anhåller derföre att Utsk:ts hemställan måtte gillas.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels afslag derå samt beviljande af en årlig pension å 75 rdr rmt till D:r P. G. Broman, framställde H.
Exc. propos. på bifall till hvad Utsk:t hemställt och, då dervid svarades några ja samt ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
24:de och 25:te punkterna.
Utskits hemställanden biföllos. 26:te punkten.
StatsUtsk:ts afstyrkande af bifall till K. M:s Propos. om ett årligt understöd af 600 rdr åt afl.
Öfverste Bruncronas enka, på grund deraf att det kommit till Utsk:ts kännedom att fru Bruncrona genom en enskild persons välvilja erhållit den - Den 29 Ang osti f. m. 311 na summa tills vidare, — denna omständighet kati icke för R.
St:r utgöra något skäl att undandraga sig upfyllandet af deras skyldighet, Utsk:t har också erkänt, att Ofverste Bruncronas verksamhet under lifstiden förvärfvat honom anspråk på att hans enka icke skall utsättas för alltför stora bekymmer, och hon bör derföre icke lemnäs utan understöd, om också den enskilda vänskapen framkallat en tillfällig gåfva, som när som helst kan återtagas.
Då Öfverste Bruncronas förtjenster och aktningsvärda karakter äro inom detta Stånd tillräckligt kända, tror jag mig icke behöfva vara vidlyftigare, utan anhåller blott om bifall till K. M:s Propos. och afslag å Utsk:ts förslag.
Då det visat sig, att Statens tjenster blifva allt mindre eftersökta, synnerligen på det militära området, der det fordom fanns surnumerärer, men nu deremot vakanta platser, tror jag att Staten bör vidtaga sådana åtgärder, att detta missförhållande måtte uphöra.
Bland dessa åtgärder torde ingen vara bättre, än att en tjensteman efter längre tjenstetid finner, att Staten drager försorg om hans efterlefvande enka och barn.
Ett dylikt förhållande är här för handen.
Ofverste Bruncrona efter nära 40 års tjenstetid lemnade detta jordiska, hade han i 28 år upburit blott subalternlön för sig och sin familj.
Det var sålunda icke hans fel att han ej kunde samla något.
Först på sednare tider kunde han komma i något bättre vilkor, dock icke så, att han kunnat lemna något åt sina efterlefvande.
Det är visserligen sannt, att en välvillig gifvare tills vidare bestämt ett årligt understöd åt enkan; men då, enl. min öfvertygelse, Staten så väl för sin egen skuld som med afs:de på den aflidnes förtjenster torde böra mellankomma, får jag vördsamt anhålla om afslag å förev:de puukt och bifall till K. M:s Propos.
Inom Utsk:t har jag varit af samma tanke som de sista värde talarne, hvarföre jag äfven instämmer i det slut, till hvilket de kommit, dock med den förändring, att då K.
M. föreslagit en pension af 200 rdr för enkan och lika mycket åt hvartdera barnet, R. o. Ad. i stället ville besluta en pension af 0 00 rdr åt enkan ensam, emedan StatsUtsk:t i allmänhet följt den grundsatsen att på 9:de hufvudtiteln upföra pensioner allenast åt enkor, men icke åt barnen.
För att i detta fall vinna framgång åt förslaget om en pension åt fru Bruncrona, vill jag afstå från mitt yrkande och instämmer med Hr Montgomery.
För att icke inveckla frågan och föranleda flere propos:r, ber äfven jag att, med afstående från mitt yrkande, få instämma med de 2:ne sista värde talarne.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad samt propos. på bifall till Utslcts hemställan först blifvit framställd, men med nej 3JL2 Den 29 Augusti i. m, besvarad, gjordes propos. derå, att E. o. Ad. för sin del skulle bevilja en årlig pension af 600 rdr åt Öfversten Olof Abraham Bruncronas enka, Christina Charlotta Lagerheim, att utgå så länge hon lefver ogift; hvartill svarades ja.
Jag anhåller att en inbjudning måtte afgå till PresteSt:t att förena sig i detta beslut.
Uppå i ani. häraf gjord propos., beslöt E. o. Ad. inbjuda Högv.
PresteSt:t att det nyss fattade beslutet biträda. 27:de punkten.
Eiddarhusets genealogiska tabeller up taga att General Pauli gifte sig 1800, och dog utan att efterlemna någon ogift bröstarfvinge.
Då icke desto mindre Utsk:t upgifver att fröken Pauli är 71 år gammal, så torde K. o. Ad. finna att dessa förhållanden sakna öfverensstämmelse sins emellan, hvarföre jag anhåller om uplysning i detta hänseende.
Hvad de genealogiska tabellerna i detta fall innehålla, är mig obekant; men vid motionen var fogadt ett intyg af pastorsembetet i Linköping, som uptog allt hvad Utsk:t i denna punkt anfört.
Då man icke kunde antaga att betyget var förfalskadt, så höll man dermed till godo.
Beträffande motiverua för bifall till motionen, så lago de dels i General Paulis utmärkta förtjenster och dels det efterlefvande barnets nödställda belägenhet.
Dessa motiver hafva i andra fall verkat bifall, hvarföre jag hemställer, att sådant äfven nu måtte blifva händelsen.
Efter härmed slutad öfverläggning samt uptagande af de gjorda yrkanderne å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förey:de hemställan, blef propos. på bifall till den,samma framställd och besvarad med flere ja jemte ett eller annat nej; hvaruppå ja förklarades haft öfvervigten.
Hr Printzensköld: StatsUtsk:t har erkänt, att Öfverste Ström uuder sin långvariga lefnads- och tjeustebana gjort sig förtjent om fäderneslandet.
Pland lingarne uplysa vidare, att, ehuru någon behållning förefinnes i boet, denna dock icke är så stor, att enkan deraf kan erhålla sin bergning, hvadan hon befinner sig i en ganska bekymmersam ekonomisk belägenhet.
Motiouären, Landshöfdingen v. Troil, i hvars residensstad
Ström större delen af sin lefnad vistats, och som sålunda noga känner enkans omständigheter, har föreslagit att pensionen måtte bestämmas till 5 00 rdr.
Att StatsUtskit då nedprutat denna enl. min åsigt ringa summa med 100 rdr, synes mig ådagalägga en måhända nog långt drifven sparsamhet, då Utsk:t deremot i andra punkter af detta Be - Den 29 Augusti f. ra. 3X3 tänk. visat prof på motsatsen.
Jag anhåller fördenskull, att E. o. Ad. måtte i så måtto bifalla Utsk:ts hemställan, att det föreslagna pensionsbeloppet ökas till den af motionären föreslagna summan, eller 500 rdr rmt.
StatsUtsk:t har genom sitt tillstyrkande i hufvudsaklig mån af motionen väsendtligen ingått på alla de motiver, som Hr Printzensköld anfört.
Ströms förtjenster hafva också blifvit till fullo erkända; men skälet, hvarföre Utsk:t tillstyrkt 400 rdr i st. f. 500 rdr, var endast det, att boupteckningen efter Ström visade en behållning af 7,000 rdr och att enkan dessutom får upbära pension af arméens pensionskassa.
Vid sådant förhållande ansåg man att någon egentligen nödställd belägenhet icke var för handen, utan att pensionen borde gifvas såsom ett erkännande af den aflidnes förtjenster om riket.
Beloppet bestämdes också till 400 rdr, af den anhn, att K. M. i sin Pro pos. om pension åt Ofverste Hjelms enka icke äskat mera.
Jag hemställer derföre om bifall till Utsk:ts förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels bifall dertill, med den förändring, att pensionsbeloppet höjdes från 400 till 500 rdr; framställdes propos. på bifall till Utsk:ts hemställan oförändrad och besvarades medja. 29:de punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls. 30:de punkten.
Vid detta Utsk:ts förslag tager jag mig fri heten erinra.^ att, efter hvad Riddarhusets genealogier utvisa, Öfverstelöjtnant Åkerstein aldrig varit gift med den i Betänk:t såsom enka titulerade personen.
Han har väl med henne sammanaflat 5 barn, men icke i, utan utom äktenskap.
Jag tror icke att det är i sin ordning, att E.
St:r bevilja pensioner åt personer, hvilka icke, enl. gällande pensionsreglemm, kunna få sådan förmån sig tillerkänd.
Jag får derföre anhålla om afslag på Utsk:ts ifrågav:de framställning.
Pir Montgomery:
Jag medgifver att åtskilliga af dessa genealogiska invändningar, som här göras, äro så beskaffade att de icke kunna lätt besvaras; men jag ber dock att i detta fall få lemna några uplysningar.
Det har blifvit mig från fullt tillförlitligt håll sagdt, att ehuru Öfverstelöjtnant Åkerstein icke var gift med den ifrågav:de enkan, så hade det dock lyst 3 gånger för dem.
Under sådant förhållande och då Hr Åkersteins förtjenster torde vara kända för litet hvar af R. o. Ad., och då han otvifvelaktig! inlagt meriter inom det militära området samt nitiskt arbetat för det vapen, han tillhörde, dervid han också gjort åtskil - 314 Dea 29 Augusti f. m. liga upfinningar, sora äro af värde, hvartill kommer att enkan är i mycket nödställd belägenhet, så har jag trott att i dessa omständigheter skulle finnas skäl att bevilja den pension, hvarom jag får anhålla.
Mörner anfört eger myc ket skäl för sig så tillvida, att det icke kan vara billigt att gifva pensioner åt personer, som lefvat i olagliga förbindelser, eller, om sådant ändock skulle komma i fråga, att det då åtminstone bör ega rum med personer i högre ställning, än Åkerstein.
Men anse R. o. Ad. och R.
St:r hans förtjenster så stora, att de göra anspråk på någon välvilja, så höra väl också de, för hvilka Hr Åkerstein var ett naturligt och lagligt skydd, nemi. hans barn, hvaribland 4 minderåriga döttrar, komma i åtnjutande af denna välvilja, synnerligen som de, efter våra lagar, äro hans lagliga arfvingar, ehuru deras moder icke var hans hustru.
Under sådana förhållanden skulle jag för min del anse, att det vore lämpligt, att man beviljade barnen det understöd 400 rdr, hvarom här är fråga.
Eljest skulle, i fall enkan erhölle denna pension, ett prejudikat till förmån för brottsliga förbindelser gifvas, som icke vore lämpligt.
På grund häraf anhåller jag, att R. o. Ad. för sin del ville besluta, att ett belopp af 400 rdr måtte anvisas att utgå med 100 rdr rmt årligen tili hvar och en af de 4 efterlefvande döttrarna, tilldess de upnått 21 år eller inträdt i äktenskap.
För att kunna betraktas såsom enka fordras väl i främsta rummet att någonsin hafva varit gift.
Om nu också en olaglig förbindelse ur moralisk synpunkt kan ursäktas, så är det väl icke Staten hvarken värdigt eller eris tillständigt, att taga sådana saker under armarna.
Detta torde väl icke kunna bestridas.
Men äfven om fru Åkerstein varit gift, hade hon enl. gällande pensionsreglemm icke kunnat få pension efter sin man; ty dessa reglemm innehålla att enka icke kan erhålla pension, så vida hon ej varit gift minst 1 år, hvilket här icke kunnat blifva händelsen, äfven om Ofverstelöjtnant Åkerstein lefvat så länge, att vigsel kunnat ega rum.
Jag nödgas derföre för min del afstyrka bifall till ifrågav:de punkt.
Dertill kommer ytterligare, att StatsUtsk:t vid detta tillfälle icke iakttagit hvad som eljest vid dylika frågor plägar iakttagas, nemi. att pensionen skall utgå endast så länge enkan lefver ogift.
Förmodligen har Utsk:t ansett, att det icke ingick i denna frus vanor, att gifta sig.
Hvad för öfrigt angår barnen och pensionen åt dem, får jag fästa upmärksamheten .derpå, att motionen icke afser någon sådan; och då modren icke kan få pension, så lärer det väl icke vara med formerna öfverensstämmande att gifva den åt barnen.
Det är alltid ömtåligt att yttra sig i en fråga, som tager hjertat i anspråk; men man måste i alla fall följa vissa bestämda grundsatser.
Min grundsats är att Staten icke har någon skyldighet att pensionera några embetsmäns
Den 29 Augusti f. m. 315 enkor och barn.