Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Deremot kan jag försäkra Gr. af Ugglas, att om JernvägsKomitéens förslag hade legat till grund för StatsUtsk:s Betänk., eller att vägen skulle fortsättas till Gefle, hade den bestämt burit sig ganska väl och haft en liflig trafik, derom är jag fullt öfvertygad.
Det är icke allenast de foror som föras från Upsala till Gefle, utan hela norra Rikets produkter som komma att forslas på denna väg.
Den som färdats dessa vägar vet, att hela långa sträckor af foror komma ända ifrån Gefle till Upsala för att sedan gå till Stockholm och andra orter.
Om således denna fortsättning af Upsala-banan hade legat till grund för StatsUtsk:s Betänk., hade sådant varit välbetänkt.
Deremot blifva, genom vägens sträckning till Sala, de pulsådror afskurna, som löpa ned till Mälaren.
Beträffande den vidare sträckningen från Upsala till Giresta, som JernvägsKomitéen äfvenledes lörordat, erkänner jag upriktigt, att jag delar den åsigt, att det varit vida bättre om vägen, på sätt Komitéen föreslagit, förts öfver Stäket åt Stockholm.
Men jag anser mig, till följd af det beslut R, o. Ad. i natt fattade, nemi. att lemna den tvistiga frågan, 132 Den lO Jnni f. m. huruvida vestra stambanan borde ledas norr eller söder om Mälaren, öppen, hafva af grannlagenhet varit förhindrad att ånyo yrka, att vägen från Stockholm till Upsala skulle föras vester om Sigtunafjärden, hvilket ovilkorligen skulle haft till följd, att raan redan tagit ett steg till fördel för banans läggande norr om Mälaren.
Jag uprepar, det jag trodde, att det icke var passande att göra en sådan framställning, hvarföre jag nu yrkar, att It. o. Ad. ville bifalla det föreslagna anslaget af 4,800,000 It dr till banan emellan Stockholm och Upsala, hvilken, på sätt en reservant äfven yttrat, utgör ett helt för sig, och ovilkorligen kommer att bura sig samt icke medföra några bekymmer lör Staten, emedan jag är öfvertygad, att den skall betacka alla kostnader, så väl för underhållet som för ränteoch kapital-afbetainingar, till följd hvaraf också det gifna anslaget kan betraktas såsom ett räntefritt förskott, hvilket i tidens längd blifver till Staten återburet.
Den reservant, jag tagit mig friheten åberopa, har anfört åtskilliga siffror.
Jag medgifver att siffror kunna användas på många sätt; men jag kan försäkra att dessa äro riktiga.
J-Ir Henschen anför, ibland annat, att behållningen af den trafik, som eger rum emellan Stockholm och Upsala', äfven under nuvarande dåliga förhållanden, utgör million om året, och såsom ett exempel på huru liflig denna rörelse är, kan jag anföra, att det första ångfartyg, som i Sverige färdiggjordes, var det af Owen byggda »Gamla Upsala», hvilket lemuade en behållning af 70 proc., och han ansåg det som sin guldgrufva.
Han uppmanades slutligen att bygga ett bättre fartyg, men han gjorde ständiga uppskof dermed, hvilket föranledde mig att bilda ett särskildt bolag, som sedermera i medeltal haft 25 proc. på sina penningar och dessutom byggt tvenne nya fartyg, hvilka tillsammans kostat bolagets byggnadsfond 1 10,000 Edr Bco.
Jag är sjelf den största aktieägaren och jag talar således mot min egen fördel; ty det är otvifvelaktigt, att om en jernväg skulle anläggas emellan Stockholm och Upsala, skulle ångbåts-aktiernas värde falla; men det är icke det enskilda intresset., som här får tala, utan det allmänna, och min öfvertygelse är, att en jernväg mellan ifrågav:de tvenne städer kommer att bära sig förträffligt.
Jjig tror äfven, att rättvisan emot Stockholms stad bjuder, att den, likasom öfriga huf vudstäder i den civiliserade verlden, erhåller en jernväg, särdeles när denna är ämnad att föras till en allmänt besökt ort, der trafiken kan bära sig.
Härigenom skulle äfven den orättvisa, som af 1844 års Ständer begicks emot hufvudstaden, blifva godtgjord.
Det är af dessa skäl, som jag fortfarande yrkar bifall till Stats Utsk:s förslag, hvilket både af K. M. och af Ofverste Ericson på ganska vidlyftiga skäl blifvit förordadt.
Hr Paykull, Carl Samuel:
Jag vill icke länge uptaga tiden, utan ber blott att få nämna, det jag anser, att en jernväg direkte mellan Stockholm och Upsala skall blifva mycket förmånlig, och oaktadt den opinion, som gjort sig gällande, att en jernväg icke ännu bör gå genom Stockholm, vågar jag- dock på det högsta Den 10 Juni f. m. 133 tillstyrka den väg, som uti ifrågavrde punkt är föreslagen.
Visserligen hafva åtskilliga talare sagt, att en jernväg emellan Stockholm och Upsala icke bör anläggas på Statens bekostnad, emedan denna bana troligen kommer att bära sig sjelf och således bör öfverlemnas åt enskilda bolag att utföra.
Men på samma skäl bör då icke heller någon jernväg emellan Stockholm och Orebro anläggas af Staten.
Det har blifvit uplyst, att fraktvärdet på vägen emellan Stockholm och Upsala upgår till 262,000 Rdr; denna beräkning är dock gjord efter en mycket låg grund.
Gr. af Ugglas har sagt, att Upsala vore en ort, der man icke beräknar så mycken fraktförtjenst; det betydliga värdet af frakten mellan Stockholm och nämnde stad tyckes dock bevisa, att en ansenlig trafik eger rum.
Det kan visserligen anmärkas, att en stor del af varorna fortfarande komma att föras sjövägen; men ännu är det blott £:del af den stora frakthandeln emellan förenämnde begge orter, som förs på sjön, och således går den betydligaste delen af trafiken landvågen.
Jag, för min del, är således öfvertvgad, att en jernväg emellan Stockholm och Upsala skall bära sig, och anhåller derföre om bifall till StatsUtsbs Betänk, i denna punkt.
Det är en beklaglig omständighet, att den riktning, som discussionen synes taga på detta rum, gifver anledn. till farhågan, att den ovisshet, som sväfvar öfver frågan om den riktning, som jernvägarna i en framtid skola komma att taga, ännu en längre tid kommer att fortfara.
Man fordrar Statens verksamhet för kommunala föremål; men jag lemnar derhän, huruvida verksamheten under denna Riksdag varit upmuntrande för vårt land.
Hvad som dock är säkert, är, att en stor del af landet är lemnad i okunnighet om hvad uti en framtid i afseende på kommunikations-anstalters utförande kan vara riskabelt eller icke, emedan man i detta fall icke erhållit någon vägledning för sitt omdöme.
Den verksamhet, som nu är beslutad, är obetydlig, och måste komma att förlamas samt möjligen blifva helt och hållet tillintetgjord.
Jag vill anföra ett exempel:
En talare har under ett föreg:de sammanträde framkastat en förebråelse emot den provins jag tillhör, derföre att man icke utvecklat mera omtanka för att kanalisera de betydande vattendrag, som genomskära detta landskap.
Om likväl i en framtid den föreslagna jernvägen blefve framdragen i den riktning, som K. M. och Utsk. tillstyrkt, så blefve hela kanaliseringsföretaget reduceradt till en kostnad af icke fullt 200,000 Rdr.
Sker det deremot icke, så fordras det, ifall företaget skall fullständigt utföras. en kostnad, som icke understiger 2,000,000 Rdr Ernt.
Huru är det tänkbart, mine Hrr, att någon kommunal verksamhet kan upstå för orterna, då man vill att dessa orter skola handla med förbundna ögon?
Då Gr. af Ugglas så vidlyftigt och så omständligt deducerat fördelarna af att draga en jernväg till Upsala, icke på sätt K. M:s Propos. innehåller, utan till och öfver Giresta, så hade jag i sanning väntat en konklusion, ett bestämdt förslag, hvaröfver vi kunnat rösta.
Om han också af sparsamhet icke hade velat bevilja det erforderliga 134 Dan 10 Juni f. m. anslaget, så borde han väl dock hafva angifvit jernbanans sträckning, emedan kännedomen derom är högst nödvändig, på det att ovissheten i dessa delar matte blifva skingrad.
Jag tvekar icke att öppet uttala den tanke, att en bana, som anlägges norr om Mälaren öfver Giresta, omöjligen kan bära sig; men den kan ännu mindre göra det, om man i bredd med densamma anlägger en bana söder om Mälaren; åtminstone erfordras dertill en lång tid.
Den naturliga följden af att antaga systemet af denna banas dragning öfver Giresta, är, att man måste vara betänkt på andra koramunikationslinier.
Tersmeden har väckt förslag derom, och det är denna väg, som jag anser att man bör följa.
Jag tror, att det är nödvändigt att denna bana anlägges och att den måste mötas från de södra provinserna.
Det är af dessa skäl, som jag önskar, att man måtte komma till ett bestämdt resultat, och jag anser, att ovisshet härutinnan är sämre, än ett felaktigt system.
Emellertid är det icke min mening att framställa någon proposition, utan mitt yttrande har blott varit att anse såsom en reservation, och jag hoppas, att E. o. Ad. skall finna, det jag gått öppet tillväga och icke döljer några afsigter i ena eller andra afseendet att leda denna fråga i framtiden uti en riktning, som är någon annan, än den jag öppet erkänt.
Jag begagnar tillfället att yttra några ord med anledn. af en föreg:de talares reklamation mot en annan ledamots anförande.
Jag får erkänna, att jag icke funnit den ringaste anledn. till denna reklamation.
Jag har i den nyssnämnde ledamotens anförande funnit en allegorisk framställning; ty han har icke sagt, att majoriteten haft för afsigt att åstadkomma något ondt för landet, utan han har sagt, att följderna af dess beslut kunna blifva skadliga, och jag hemställer, huruvida det icke må vara hvar och en tillåtet, att om han finner någonting vara skadligt för sitt fädernesland, signalera detsamma och gifva det öppet tillkänna?
Jag förnyar min förklaring, att jag icke funnit den ringaste anledn. till Frih.
Cederströms framställning emot Hr Bildts yttrande.
En af mina enskilda vänner har här upträdt med en upmaning till mig, att återtaga ett yttrande, som förekommer i den af mig vid pleni början afgifna reservation.
Han har, jag vågar säga det, missförstått och vanställt detta yttrande, och jag var beredd på, att, när jag i denna fråga skulle upträda, man också skulle misstyda mina ord.
Jag har blifvit van dervid under dessa debatter.
Hvad jag emellertid hade haft rätt att hoppas var, att dessa misstydningar icke skulle tagas allt för mycket ur luften, och jag anhåller derför, att, för att freda mig, få upläsa slutet af min reservation, hvilken jag, för säkerhetens skull, skriftligen upsatt: »En talare af gårdagens majoritet upmanade E. o. Ad. till öppen votering i jernvägsfrågan och jag foijer hans upmaning, då jag nu mot
Ståndets beslut rörande vestra stambanan nedlägger min reservation.
Den 10 Jani f. m. 115 »De, som i går utgjorde majoriteten, hafva under vinterns lopp af de större allmänna tidningarna blifvit framställda såsom de der ville iakttaga nödig sparsamhet med Statens medel, såsom de, hvilka ensamma vore i besittning af nog mycken fosterlandskärlek för att låta det enskilda intresset vika för det allmänna.
De hafva under Ståndens gemensamma öfverläggningar bestridt StatsUtsk:s förslag, hufvudsakligen af trenne skäl, nemi. den stora skuldsättningen, farhåga att jordbruket och näringarne skulle lida alltför mycket af arbetskraftens dragande till jernvägs-arbetena samt brist på undersökningar.
Deras tillämpning häraf har varit, att de flyttat ett anslag från en väg, som var dem likgiltig, till en annan, utan väsendtlig ändring i beloppet, så att skuldbehofvet ej minskades; att de sammanfört behofvet af arbetskraft på en punkt, hvarigenom det onekligen kan blifva tryckande, i st. f. att, genom arbetets fördelande, såsom Utsk. föreslagit, göra det oskadligt; samt slutligen, att de beslutat en bana, om hvars riktning de ej varit säkrare, än att dess närmare bestämmande måste göras af K.
M beroende.
»Jag reserverar mig mot deras beslut, hvilket jag anser för landet så mycket mera skadligt, som det under flera år hindrar en lättare förbindelse mellan hufvudstaden och söder derom liggande orter, således minskar möjligheten af dess försvar i farans stund och der. igenom kan blifva en utsträckt hand åt den fiende, som måttar sitt hugg åt fäderneslandets hjerta.»
Detta är min åsigt om följderna af det beslut, som R. o. Ad, fattat.
Dermed har jag ingalunda sagt, att någon finnes på dett» rum, som räcker sin hand åt en fäderneslandets fiende; men jag har sagt, att följden kan blifva den, och jag tror att så blir.
Detta är beklagligt; men jag har alldeles icke påstått, att någon af dem, som röstat emot StatsUtsk:s förslag, haft ett sådant motiv.
Jag anser, att hvar och en äger rätt att uttala sina åsigter, utan att derföre behöfva beskyllas för att svärta sina motståndare; så har jag ock gjort, då jag helt enkelt framställt mina åsigter i jernvägsfrågan.
Har jag haft rätt, och detta måste väl åtminstone jag äga rätt att påstå, blifva konseqvenserna deraf de, som jag framställt, Äro premisserna origtiga, förfalla slutsatserna; detta är också klart.
Att alla mina motståndare med samma lugn behandlat frågan, bestrider jag.
Det är ej längesedan det yttrades, att StatsUtsk. velat snärja R.
St:r, d. v. s. att det försåtligt framlagt ett förslag, som innehåller något annat, än det, som är synligt i detsamma.
Jag frågar, om de ledamöter af detta Utsk., som deltagit i Utsk:s beslut, någonsin dolt sina afsigter?
Månne icke dylika framställningar äro sårande och af helt annan art, än den åsigt jag har om följderna af majoritetens beslut inom detta Stånd.
Man har vidare sagt, att StatsUtsk:s förslag är ett lappsystem.
Nå väl! de, som hafva denna åsigt, må behålla den; ett dylikt yttrande tillåter jag mig dock icke emot dessa
Hrr; det må ankomma på hvars och ens omdöme att afgöra, hvilken som mest lappar på sina åsigter.
Emellertid hade jag icke väntat mig, att här få höra ett dylikt yttrande om StatsUtshs åtgöranden, ehuru jag någon gång sett det framställas i tidningarna. 13S Den 10 Juni f. ra.
Det har blifvit sagdt, att den föreslagna banan mellan Stockholm och Upsala icke nu borde byggas, och att intet anslag dertill borde gifvas.
Jag har, mine Hrr, i afseende på sträckningen söder eller norr om Mälaren, redan uttalat mina åsigter.
Jag anser, att det för vårt sjelfbestånd och fäderneslandets försvar fordras, att hastigt kunna draga trupper till Stockholm; det fordras att åt mellanliggande provinser gifva en bättre och lättare omsättning och derigenom höja produktionen; och derföre kan jag icke, om också anslaget till banan söder om Mälaren icke beviljas, finna något skäl att motsätta mig det af Utsk. föreslagna anslaget åt den norra banan.
Om man ieke kan vinna ändamålet i sin helhet, bör man dock vara glad, att det till en viss grad kan ernås.
Man har ansett, att den föreslagna banan öster om
Sigtunafjärden ur militärisk synpunkt är obehöflig.
Jag tror dock, att de militäriska skäl, som hindrade åtskilliga ledamöter att rösta för banan söder om Mälaren genom Södermanland, icke böra hindra dem att votera för banan öster om Sigtuna-fjärden.
Om några pulkor kosacker skulle kunna förstöra denna jernväg, kan man väl knappast förutsätta att vår Regering vårdar fäderneslandets angelägenheter så, som han hittills gjort det.
Om man hastigt kan på denna bana komma fram till Stockholm, så har man derigenom också betryggat sig att kunna föra stridskrafter hit; det är detta, som jag ur militärisk synpunkt främst åsyftar.
Denna bana går dessutom genom bördiga orter och stäcker sig till Uplands hjerta, Upsala, sjelfva medelpunkten för Uplands rörelse.
Man kan på några få timmar förflytta sig till Stockholm, och Uplands stridskrafter sättas i en hastig förbindelse med denna stad, på samma gång sorn denna förbindelse med alla andra stridskrafter norr om Mälaren underlättas.
Det är således af största vigt, att utförandet af denna bana icke fördröjes.
Det är för öfrigt, på sätt en annan talare nämnt, i Hr Henschens reservation tillräckligt utredt, att denna bana verkligen kan bära sig, så att äfven ur financiel synpunkt något skäl icke finnes för E.
St:r att neka det begärda anslaget.
Att man skulle vinna de ändamål, som åsyftas med denna bana, ännu fullständigare om den blifvit lagd vester om Sigtuna-fjärden och gått direkte på Sala med en bibana till Upsala, tror äfven jag; men då detta nu ej är i fråga, vill jag icke längre uppehålla tiden med att framlägga de skäl, som tala härför ur militärisk och industriel synpunkt, då flertalet af R. o. Ad., likasom jag, redan torde vara uttröttade af de långvariga debatterna öfver detta ämne, utan inskränker mig blott till att-yrka bifall till StatsUtsk:s förev:de förslag.
Då jag i går yttrade mig, tillkännagaf jag bestämdt min afsigt vara den, att försöka stifta fred mellan de stridande intressena, genom att yrka, det man icke borde draga vestra banan längre än till Hallsberg.
Resultatet har visat, att R. o. Ad. varit af samma tanke.
En gifven följd af detta beslut är, att R. o. Ad., efter min öfvertygelse, nu bör afslå den föreslagna banan emellan Stockholm och Upsala, emedan, om man icke Den 10 Juni /. m. 137 det gör, så har antingen den ena eller andra sidan af de tvistande fasta på att dragningen bör gå vester eller öster om Sigtuna-fjärden.
Denna fråga bör, enl. min tanke, upskjutas till nästa Riksdag, då R.
St:r blifva i tillfälle att afgöra den stora striden emellan dem, som vilja gå norr eller söder om Mälaren.
Jag hoppas, att ingen skall lägga någon annan afsigt i detta mitt yttrande, än den, att söka få frågan på en neutral ståndpunkt.
Här har åtskilligt talats om reservanternes yttranden; de såra åtminstone icke mig.
Jag är född i ett land, som nogsamt tillkännagifves genom den dialekt jag talar; men må det tillåtas mig att säga, att icke fruktar jag, det någon skall räcka handen åt Rikets fiender, och icke skall jag vara den siste, ifall jag lefver, att söka sätta mig emot den, som vill framstå. K. o.
Ad. torde ursäkta, att jag gör ett kort afsteg, då jag framställer den önskan, att Ståndet måtte, då de egentliga frågorna förekomma, på hvilka fädernesneslandets försvar hufvudsakligen beror, nemi.
Beväringsmanskapets vapenöfningar, tillkännagifva hvad som tillkännagifvas bör, om man vill se försvaret till godo eller lemna det derhän.
Hr Oxehufvud, And.
Eolf:
Då jag tagit mig friheten begära ordet, är det för att förena mig med Gr. af Ugglas.-
I afseende på beskaffenheten af den trakt, genom hvilken den föreslagna vägen emellan Upsala och Sala skulle framgå, instämmer jag fullkomligt med Gr. af Ugglas deruti, att marken är alldeles otillgänglig på siua ställen; kärr och moras sträcka fram i längder af ^ mil; ingen stuga finnes på betydliga rymder och hela trakten är nära nog en ödemark.
Hvad der skall kunna frambringas att transportera, torde således vara lätt att finna.
Hvad vägen öster eller vester om Sigtuna-fjärden beträffar, hemställer jag, om icke afgörandet af denna fråga borde upskjutas till nästa Eiksdag, af det skäl, att det ännu icke är bestämdt hvar banan ifrån Stockholm skall gå, och derpå beror mycket huruvida vägen norr om Mälaren skall gå på ena eller andra sidan om Sigtuna-fjärden.
Det skulle icke vara konseqvent af mig, om jag på morgonen voterade för banan mellan Götheborg och Örebro, och således så mycket som möjligt ville inskränka utgifterna under nästa Statsregleringsperiod, och deremot nu skulle rösta för millioner till Upsala-banan.
Då dessutom ångbåtskommunikationen emellan Stockholm och Upsala är högst liflig, tror jag icke att någon olycka sker om så får fortfara ännu i tvenne år till.
Den mening, som af Gr. von Eosen blifvit framställd, att nemi. en reaktion inom E.
St:’r skulle inträffat mot det beslut, som Ständerna vid sista Riksdagen fattade, att stambanorna i Riket skulle anläggas på Statens bekostnad, innefattar ett ämne, som skulle påkalla ett vidlyftigare svar af mig, derest öfverläggningen derom nu tillhörde den fråga, som är E. o. Ad. till afgörande föredragen.
Jag inskränker mig derföre endast till att bestrida riktigheten af Gr:s yttrande i detta afseende, och till styrka för min åsigt derom, åberopar jag så väl K. M:s 13S Den 10 Juni 1. m. Propos. och StatsUtskis Utlåt, derom, som det beslut R. o. Ad. i natt fattat.
Gr Hamilton, Jacob Essen:
Jemte det jag instämmer i Frih. v. K mern ers första yttrande i denna fråga, ber jag att få uplysa, det
Stockholms kommun verkligen är villig att lemna bidrag, i likhet med andra kommuner, till bangårds anläggande, hvarom framställning också troligen kommer att göras till K. M.
Man har här yttrat, att
Upsala-banan skulle blifva särdeles vinstgifvande; jag iir också derom öfvertygad.
Ingen punkt inom Svea land har så stor rörelse, som Stockholm; under de sednare åren har de resandes antal utgjort 25,000 anmälde personer, och säkerligen har ett lika stort antal icke blifvit anmäldt.
Om en jernväg kommer till stånd, kan denna summa måhända fyrdubblas.
Hvad nu särskildt Upsala-banan beträffar, så, enär det är synbarligt, att den kommer att bära sig, så är ju det begärda anslaget blott ett förskott, som Staten gifver till dess anläggande; det kan väl icke den för skuldsättning mest förskräckte jäfva.
Det har blifvit sagdt, att medel böra beviljas till Beväringsöfningarne; jag medgifver det, men medel böra också lemnäs till en lättare transport af denna Beväring.
Ty kan den icke i farans stund komma fort, tjenar den icke till mycket.
Här har jemväl anmärkts, att, såsom Frih.
Palmstjerna nyss yttrade, man icke borde hafva statsbanor, utan låta dem blifva föremål för enskild spekulation.
Detta måste jag på det högsta motsätta mig, itliy att statsbanorna alltid blifva solidare byggda än enskilda, äfvensom emedan derigenom det vingleri förekommes, som i andra länder eger rum med jernvägsaktier.
Det har vidare blifvit yftradt, att om man arbetar på flere punkter, skulle det försätta arbetarne i uprorstillstånd.
Jag kan försäkra att något sådant icke försports ibland arbetarne, utan snarare belåtenhet.
De hafva nu kommit i den ställning de böra ega, och detta bör icke missunnas dem.
Jag vill ieke längre uppehålla tiden, utan slutar med att önska det J, mine Herrar, icke vid detta tillfälle måtte glömma den dyrbaraste punkt i vårt fädernesland, nemi. hufvudstaden.
Den förklaring, som jag i mitt förra yttrande åsyftade att framkalla af Hr Bildt, har nu blifvit afgifven; och jag finner deraf, att den mening låg i hans reservation, som jag äfven gerna förutsatte Hr Bildt hafva inom sig haft.
Men det hindrar icke, mine Herrar, att så länge orden hafva en valör, en förklaring var nödig, aldra helst då de, efter min öfvertygelse, icke kunnat upfattas på mer än ett sätt.
Ty då man väljer för sitt uttryck den allegoriska formen af en fritt handlande menniska, måste dermed förstås en lefvande person och icke en automat.
Att räcka handen åt en fiende blifver fördenskull icke ett verk af den viljelösa, utan af den genom viljan till handling lifvade handen.
Herr Bildt har förklarat sina uttryck, men han har icke Velat återtaga sitt yttrande, och således lära både hans och mitt få qvarstå i pro - Den 10 Juni f. m. 139 tokollet.
Då jag emellertid fått veta, att Hr Bildt var frånvarande, under det jag yttrade mig, måste jag deruti söka förklaringsgrunden, att han kunnat föreställa sig, att en person, som med sann tillgifvenhet städse visat sig högt upskatta hans insigter och värde, skulle hafva velat »misstyda» och »vanställa» hans ord.
Jag har endast fästat upmärksamheten på hvad de enl. min upfattning syntes innebära, och trott detta deras innehåll icke kunna försvaras inför rättvisans domstol, och icke kunna med tystnad emottagas, emedan det finnes vissa tillvitelser, dem man hvarken kan eller bör med likgiltighet åhöra, bland dem väl en af de mest gripande, mest smärtande, den att svika fosterlandet i farans stund.
Min känsla vid åhörandet af sådana ord har varit delad af många mina Ståndsbröder; och jag har funnit både för vår och Hr Bildts egen skull nyttigt, att en sådan, anledning till framtida missförstånd genast undanröjdes.
Om detta ändamål, såsom jag vill hoppas, på varaktigt sätt vinnes, har jag ej upträdt förgäfves.
Helt och hållet bestrider jag Frih.
Sprengtportens påstående att jag för mitt yttrande »icke ägt ringaste fog.»
Af hvad som blifvit anfördt, torde detta icke kunna dragas i tvifvelsmål.
Må mig icke heller tillräknas såsom fel, att jag tillåtit mig med detta- ämne några ögonblick uptaga lt. o. Ad:ns tid.
Den är dyrbar, jag vet det, men så är ock för oss ej mindre vigtigt, att andan af våra öfverläggningar bevaras vid den lugna och broderliga stämning den bör äga.