Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man ville ingå i några vidare detaljer, skulle svårligen någon enstämmighet kunna åstadkommas emellan de 4 Stånden, — ja! kanske icke ens emellan de 3 Stånden, sorn hittills varit öfverens, ty man kan aldrig beiäkna, huru majoriteten skall utfälla.
Jag tror derföre, alt del ej skulle lända till nytta för saken, om man ville gå in i detaljer; och hvad principen beträffar, tror jag, att den är tillräckligen uttalad, ehuru jag måste bekänna, att jag numera har svårt alt vidhålla denna tro, sedan en af Konungens rådgifvare yttrat, att den icke är det.
Jag har icke någon anledning att betvifla, alt elt bestämdare utlät, skulle behöfvas, och om derföre
Ståndet vill besluta en återreiniss, skall jag visserligen söka göra yttrandet så bestämdt sorn möjligt.
Jag ber dock af skyldig grannlagenhet i afseende A den förändring, som målet kunde undergå, om det ytterligare i detalj behandlades, att Ståndet ville tänka på, om icke detta betänk, tillräckligt uttrycker hvad behofvet påkallar.
För min del tror jag det och begär derföre bifall till detsamma.
Såsom ursägt derför att Utsk. summariskt behandlat denna fråga, får jag lemna den upplysning, att de arne motionärer, hvilka afgifvit de mest skarpa framställningar i frågan om näringsfriheten och yrkat densamma obegränsad, voro ledamöter uti Ekon.Utsk. och funno sig tillfredsställde af förslaget.
Den ene af inotio-t Den 17 Juni f. ra. närerna var äfven ledamot i afdelningen, som utarbetade delta betänkande.
Ledaniöterne af BorgareSt. funno förslaget vara ett försoningsförslag, som, efter livad de och afven pluraliteten inom Ulsk. trodde, åsyftade alt afleda schismer och missförhållanden.
Uuk. i sjelfva motionerna haft en anledn. att icke ingå i detaljer.
Utsk. hur gjort sig den förhoppning, alt betänk, skulle tydligen innehålla den lanke, alt det är stort behof af näringsfi ihet; men Ulsk. har ansett betänkligt, att i detalj framkasta en enda ide'e, en enda ventilations-]}., emedan betänk, då varit utan ändamål.
Vi hade då kommit till detaljer om skråförfattningar, 0111 mästerskap, 0111 gesallbref 111. 111., som vi velat undvika, af anledn. som jag redan nämnt.
Vi hafva trott oss genom de yttranden, som ligga lill grund för det slutliga tillstyrkandet, hafva tydligen utmärkt frågans stallning.
Jag anhåller att få uppläsa några moment af betänk., emedan troligen åtskillige ledamöter icke genomläst ingressen.
Sidan fi heter det:
'Vid riksdagen 182! förklarade K.
M. ”i skrifvelse: alt ehuru K. M. funnit den för
Rikets allman”na hushållning vigtiga frågan örn en vidsträcktare frihet i '”utöfning af handel och handtverk varu af ekonomisk beskaffenhet och följaktligen beroende endast afK.M:s nådiga pröfning och afgörande, K.
M. likväl icke velat derom ' besluta, utan efter föregången öfverläggning med R.
St., ''hvarföre ock K. M., med tillämpning af Reg.F:ns 89 §., i "nåder för godt funnit till R.St. öfverlemna, att frågan om "näringsfriheten, i likhet meri hvad ang:de lagfrågor är stad"gadt, gemensamt med K. M. afgöra; och hade K. M., i "förenämnde afseende, till R.
Sirs pröfning hiinskjulit de af "en i nåder tillförordnad comité år 1816 författade förslag "till handtverkeri- och handels-regleinenten samt till en "förordning ang:de gerningsmäns antagande på landet.
I "anledn. häraf yttrade R.
St., i lind. svar den 12 Dec 1823:
"då detta ämnes behandling, i likhet med lagfrågor, ålagt "R. St. förbindelsen alt i detalj utarbeta de sladganden, för "hvilka hufvudgrunderna nu blifvit föreslagna, erkänna R.
"St. med tacksamhet den ledning, som dervid erhållits af de "utaf E. K. JVI. nådigst förordnade comiterades förslag, der"af ej allenast uppställningen, utan ock i många fall åsig"terna och de deraf härledda föreskrifterna blifvit begagnande i de förslag lill förordning om handtverkerien, till författning om gerningsmäns antagande på landet och till "handelsordrring, som R.
St. tili i und. få till E. K. M:s "visa och nådiga pröfning härjemte öfverlemna."
Detta antyder en pröfning och alldeles icke fråga om någon propos.
Vid 18 >5 år s riksdag betedde sig
Ständerne på samma sätt, mati föreslagit att nu skulle ske.
På 7:de sidan innehåller betänk, derom följande: ”Sedan näringsfrågan åter blifvit väckt vid sistförflutna liksdag, afgåfvo "R. St. den 28 Mars 1835 en und. skrifvelse, deruti, efter 3 ii Den 17 Juni f, m. ''upptagande af livad sorn sig tilldragit under 1823 Ars ''riksdag, R.
St. anhålla, att de då i lind. öfverlemnade för”slag till förordning 0111 handtverkerien, lill författning om "gertiingsmä ns antagande på landet och till handelsordning "matte, efter föregången nåd. pröfning, och sedan de rättelser och förändringar, sorn lili berörde förslag kunna anses ’’nödiga, blifvit verkställda, varda, löre nästa riksdag, såsom ''allmän lag till efterrättelse utfärdade.” Genom della lind. yttrande hafva Ständerne i min tanke en gång för alla undanbedt sig all reglementarisk befattning nied näringsfrågan och i und. öfvei leninat tlen till K. M, som också på det sättet betraktat saken; ty genom skrifvelse den 19 Juni 1835 har K M., jemte öfverlemnande af de till näringsfrihetsfrågan hörande handlingar, i nåder anbefallt K. C0111 merce-c<dl:in ali, efter pröfning af de förändringar och jemkningar, som sednare tiders erfarenhet och ombytta förhållanden kunde påkalla i det af särskild comité utarbetade och vid i8a5 Ars riksdag til! R.
.Sits granskning öfverlemnade förslag till författningar rörtde utöfning af handel och handtverk, afgifva und. förslag till förnyade författningar i dessa ämnen och dermed sA tidigt inkomma, alt K.
M. mätte blifva i tillfälle att före slutet af i8>5 i nyssnämnda af ekonomisk beskaffenhet varande frågor nådigt beslut fatta.
Jag hemställer till R. o. Ad., om icke Utsk. tydligen uttryckt den önskan, att näringsfriheten en gång måtte blifva etablerad.
Jag kan icke föreställa mig, att saken kommit i det bakvända skick, om jag så får säga, att Ständerne behöfva begära särskild propos. till lagförändringar eller förklaringar.
Ständernes ändamål är att begära, det K.
M. täcktes utfärda förslag.
Propostn kommer af sig sjelf.
Cederströms förslag skulle gå igenom, så stodo vi på samma punkt, som när vi böjade; ty skulle frågan ytterligare behandlas särskildt som lagfråga och särskildt som ekonomiskt mål, så ser jag ej, huru det skulle slutas.
Jag förnyar min anhållan, alt R. o. Ad. icke måtte återremittera betänk., emedan derpå ingenting är alt vinna.
Jag beklagar, att jag af de flera skäl, som här utaf åtskilliga ledamöter på andia sidan blifvit framställda, ej kunnat finna mig föranledd att instämma i deras önskan om bifall lill betänk., ulan att jag tvertom vid detta tillfälle måste instämma uti den mening, sorn af H. Ex. Hr Gr.
Posse blifvit yttrad.
Jag handlar härvid i öfverensstämmelse med hvad jag förut några gånger under riksdagen uttalat, nemi. att jag anser det vara R.
St:s ovillkorliga pligt att, i samma mån de fordra sträng räkenskap af Styrelsen, dertill de äga bade rättighet och skyldighet, gifva Styrelsen ett stöd, då hon begär det, genom alt uttala den generella riktning, i hvilken de önska att Stv ' *f Den 17 Juni f. m. 3.3 Styrelsen måtte framgå.
Det tior jag ej, att Ekon.bitsk, tillräckligen gjort vid detta tillfälle.
Man kan vissei ligell af Utsk:s betänk sluta, såsom Frih.
Hamilton nyss anfört, att R St. och nationen önska och redan länge önskat någon näringsfrihet; men dervid har man yttrat sig alltför ofullständigt och uti så allmänna uttryck, som jag icke tror hufva varit behöflig t.
Det ligger i makten af vissa grundsatser, sorn äro på förhand anordnade af den eviga rätts i— san, alt de till slut måste tillkämpa sig allmänt erkännande.
Så är det med näringsfriheten, och så förhåller sig äfven med pressens frihet.
Det ligger så klart för menniskans tanke, att det slutligen icke linnes någon, ej en gång dess värsta fiender, som rent ut säga: vi äro fiender lill dem; men det förhåller sig med näringsfriheten som med pressens frihet.
Hvar och en säger: jag är vän af tryck friheten; men den ene alser en oinskränkt tryckfrihet, och den andre ställer den inom de trångaste gränser.
Så är äfven förhållandet med näi ingsfriheten.
Den ene vill, att hvar oell en, oberoende af alla band och föreskrifter, skall få egna sig åt hvilken näring som helst.
Andra åter vilja hafva denna frihet så omhunden af föreskrifter, att det blir nästan omöjligt att bibehålla namnet näringsfrihet.
Det är i detta afseende jag finner Ulsk:s betänk, ofullständigt.
Min mening är likväl icke, alt IJtsk. vid en ålerremiss skulle föreslå Stånden att pröfva och i detalj reglementera något ang:de mästerskap och gesällskap m. m.; ty jag tror, alt Regeringen i detta fall har til Ira Is. lig ledning uti de utlåtanden, sorn blifvit leinnade af föregående Ständer, och att den oordning och cliaoljska förbistring, som ägt rum bland näringarna under förflutna åren, hafva visat sig så stora och af så stort mehn, att det icke är möjligt, alt ej något deraf skall blifva afhulpet, så snart vi få en regering, inom hvilken icke en lika stor chaotisk förbistring existerar, så att den ene af Konungens rådgifvare är vän af näringsfriheten och den andre af skråtvånget Jag tror ej, att frågan om näringsfrihet får så inskränkt behandlas, som Utsk. har gjort det, hvilket äfven visar sig af ingressen till betänk., der Frih. Hamiltons och Hr Oxehufvuds motioner finnas resu inerade.
Vi mäste bemärka, mine herrar! att under näringsfriheten innefattas icke allenast den frågan om frihet inom borgerskapet, emellan gesäller och mästare, eller huruvida jag får försörja mig med mina händers arbete, utan afven frihet alt egna sig åt modernäringarna, jordbruket, skogshushållningen, bergsrörelsen, qvarnanläggningar m. 111., som ingriper i lagstiftningen för sjelfva landet.
Jag tror således, alt i närvar, ögonblick är hufvudfrågan, som skall utkämpas, icke egentligen en regleringsfråga emellan städerna, utan emellan städerna och landet.
Det är här, som Regeringen behöfver stöd af Sländernes majoritet, om hon skall 8 H. 4°
Den 17 Juni f. m. våga taga ett steg, emedan det är här, sorn de mäktigaste intressena stå spända emot hvarandra.
Vidare skulle jag tro, att det linnes en omständighet, i hvilken det vore väl om
Ständerne kunde uttrycka deras mening till stöd för Regeringen, i afseende på del särskildta runi, som nordens natur och klimat anvisat vårt fädernesland i hänseende till näringarna.
Vi hafva långvariga vintrar, under hvilken tid en storde! af befolkningen är sysslolös, då något arbete icke kan. företagas vid jorden.
Jag tror derföre,, att Regeringen borde rikta sin uppmärksamhet, derhän, alt söka sprida och befrämja handaslöjder och folknäringar på landet, Städerna, kunna och böra icke i vårt land blifva stora fabriksstäder,, utan böra hufvudsakligen blifva stapelplatser för landtmunna-industrien.
På det sältet ur det, som industrien spridt sig i Schweitz.
Ilos oss gifver naturen ännu mera anvisning dertill; men på åstadkommandet deraf har, i min tanke, förhållandet emellan städerna och landet det vigtigaste inflytande.
Vidare förekommer fråga om förändring i städernas beskattning, ett ämne hvarpå jag tiger mig friheten fasta Utskts uppmärksamhet, såsom det der nödvändigt hör betraktas i samman- „ hang med hnfvudfrågan.
Det är ej nog att hafva en allmän theorelisk princip.
Ett helt sysleme måste införas, och då är det af stort inflytande, att Regeringen har någon ledning of Ständerna, hvilka utgöra den allmänna beskattningsmaklen.
Ytterligare förekomma förändringar i allmänna civil-lagen, såsom om landsköp ni. 111. ålit sådant kan man icke på slump öfverlemna åt Regeringen utan något yttrande frän Ständerna, hvilket likväl ej behöfvcr innehålla något reglemente! ande; men är det väl skäl att, i afseende på dessa vigtiga ämnen, handla så, som det står uti en riksdagsvisa, 0111 jag minnes rätt, under i8t5 års riksdag, uti hvilken det heter: sist togo de hela luntan och skrefvo deruppå: E. i\l ! var nådig och hjelp oss härifrån.
Jag tror det vara skäl att gå närmare på saken.
Det är sanni, man bör visserligen akta sig för att upprifva de motsatta intressena, emedan de skola göra allt för alt sönderrifva hela arbetet; men 0111 en pluralitet linnes för hufvudsaken inom nationen, så bör den äfven, åtminstone i de allmännaste hufvudgrunderna, kunna göra sig mera gällande inom Ulsk., än alt blott öfverlemna till Stånden en resumé'.
Dessa äro i korthet de grunder, hvarpå jag stödjer min önskan, att återremiss måtte beviljas.
Disgussionen har fått en an nan vändning, egentligen genom den siste värde talarens yttrande.
Dessförinnan ansåg jag mig endast böra yttra mig i samstämmighet med dem, hvilka funnit måttet af und. önskningar tillräckligen fullt, för att våga hoppas alt få frågan afgjord i enlighet med de flera Under föregående Den 17 Juiri f. m. 315 lifsdagar i lind. gjorda framställningar.
Jag anser det icke vardt att skalla någon ytterligare råga till detta mått af lind. önskningar, och ehuruväl H. Ex. Hr Gr.
Posse förklarat, alt en ytterligare och mera bestämd framställning af Ständerna stadie åtminstone förskaffa B.
St. viglen af Hr Gref— vens tillstyrkande inom Conseljen, har jag dock troll mig böla närmare undersöka och calculera, huruvida viglen af eli sådant hiding för R.
St. till vinnande af deras önskan vore jemförlig med den våda, som kunde vara förenad med frågans återskickande till TJi'k:s ytterligare behandling.
Jag kan nemi. svårligen anse värdet af Gr.
Posses tillstyrkande så stort, då jag dels känner, alt II.
Ex. egentligen ej är föredragande i sådana ärenden inför H.
M. och dels hört Hr Grefvens sednare yttrande, deruti Hr Grefven tydligen lillkännagifvit, att såvida ej Ständerne, tydligen uttryckt hvad de önskade oell det sammanstämmande, så skulle resultatet icke gerna kunna blifva sådant, sorn han och vi önska.
Jag bekänner, att jag hakade mig egentligen vid delta yttrande.
Deruti ligger, efter mitt förmenande, den föreställning, alt Ständerne lili sådana ämnen, der de, i anseende till frågornas natur, hafva svårt att komma öfverens, skulle de minst hafva att vänta någon sådan skiljedomare inom Conseljen, som just i sådana fall bäst behöfdes.
Jag tillstår, att della yttrande, aldramest i en fråga, sorn denna, deruti Ständerne endast äga önsknings- och icke beslutande rätt, väckt min farhåga och föranledt mig att söka protestera deremot såsom princip.
Skulle det nemligen vara så, att K.
M. icke anser det tillhöra
Dess höga [digt att vara skiljedomare emellan nationens intressen, då de collidera med hvarandra, så försvinner för mig ett af de första villkoren för behöfligheten af en Regering.
Är det Konungens rådgifvares tanke och lyckas det dero, genom deras rådslag, förmå K. M. till Ständerna öfverlemna beslutande-rätten i sådanu frågor, som röra deli ekonomiska lagstiftningen, så är det
Ständer ries skyldighet att utkämpa striden lill slut; men i förevar, fall, då fråga endast är att råga måttet af nild. önskningar, ser jag ej behofvet att råga detta mått.
Likväl har talaren, som yttrade sig näst före mig, npplrädt i en hel annan tanke.
Han har nemi. ansett nödigt, att
Ständerne skulle genom opinionsyttringar understödja Regeringen, för att förmå henne att bifalla nationens önskningar.
Jag tillstår, alt hela tendensen af den värde talarens yttrande förvånar mig.
Han har bland annat sagt, att han fruktade, alt
Regeringen icke skulle våga att sätta sig emot ett intresse, som blifvit kraftigt understödt.
Jag äger icke så lycklig erfarenhet, att jag kunnat finna, att
Regeringen någonsin visat den ringaste fruktan att sälta sig emot Representationens uttalade lanke.
Deremot tror jag, att vi hafva mångå exempel derpå, att Regeringen icke fästat ringaste afseende på Representationens und. önskningar.
Jag vet således ej, hvarifrån man 3 iG Den 17 Juni f. m. nu i hist kan hemta anledn. förden tro, att, blott nationen uttalar sin önskan, man med säkerhet skall kunna påräkna, alt Regeringen skall rätta sig derefter, hvilket aldraminst torde äga rum i denna fråga, uti hvilken, på sätt flere talare redan anmärkt, det synes mig svårt att beräkna någon absolut öfverensstämmelse emellan Stånden, helst det är säkert, att så snait man nedgår till detaljerna, hvilket Ulsk. försigtigt vis undvikit, skall man finna mer än ett tillfälle för tillämpning af den gyldene regeln: divide el irnpera!
E11 värd ledamot, Frih.
Cederström, liar framkastat en upplysning, sorn, om jag fattade densamma rätt, skulle innebära, att K. ;\1, genom en nådig skrifvelse af år iöä3, till R St. skulle hafva öfverlemnal beslutanderätt i vissa delar af frågan.
En sådan uppgift har jag icke haft tillfälle att controllera; men äfven om det vore möjligt, faller mig likväl in, att en dylik skrifvelse vid en föregående riksdag, hvilken icke föranledt till immediat beslut af Ständerna, icke kan anses som bindande för Regeringen vid denna riksdag.
M. vid denna riksdag förnyat sin framställning derom, di hade man haft en säker grund för sitt tillgörande; men nu måste jag tills vidare, och intill dess jag blir upplyst om motsatsen, anse en sådan under en förfluten tid afgifveu skrifvelse såsom en opinionsyttring af Regeringen, hvilken opinionsyttring jag saknar all anledn. att betrakta annorlunda, äti som sådan, att Regeringen, om hon så vill, vid denna riksdag kan frånträda densamma.
I följd af alla dessa skäl kan jag icke öfvergå på den af flera talare yrkade satsen, att det vore en fördel att återförvisa ärendet till Ulsk., aldraminst som en sådan återremiss icke kan inskränka sig lill någon viss yttrad mening, utan blir en generel återremiss af allt hvad här blifvit sagdt; och då en ledamot, nemi.
Hr von Hartmansdorff, yttrat sig i saken, innan jag kom tillstädes, och jag skulle förmoda att i detta yttrande anmärkntr förekommit mot näringsfriheten, hvilka jemväl komma att medfölja till Utsk., så skulle man sätta Utsk, i tvifvel 0111 hvad för mening R. o. Ad. hade till Utsk. återremitterat, och följaktligen skulle resultatet säkerligen blifva en ovisshet inom Utsk., huruvida R. o. Ad. vid i84o års riksdag lika varmt och lika allmänt, som vid föregående riksdagar, ifrade för näringsfriheten.
Dessutom anser jag mig höra fästa uppmärksamheten på det tillstånd, hvaruti frågan sig befinner, och jag anhåller, alt Hr Ridd.SecreCn behagade upplysa om prot.utdr. från de öfriga Stånden ankommit, med tillkäunngifyande af den behandling ärendet der erhållit.
Skulle, sorn jag förmodar, betänk, redan vara af ett Stånd bifallet, så vore det ett ytterligare skäl för R. o. Ad. alt äfven bifalla det.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att ännu ingen underrättelse ankommit, huru detta mål hos något af de öfriga RiksStånden blifvit afgjordt.
Den 17 Juni f. 111. 3'7 Gr Horn:
Flere värde talare hafva delat min åsigt, alt en återreiniss till Ekon.Ulsk. af delta betänk, der ma handa skulle uppväcka split och stiidigheter mellan ledamöterna derinom af de särskildta Stånden, om an det ej skulle sprida sig till de särskilda ståndsförsamlingarna, och Gr.
Posse har visserligen invändt, alt om än en sådan stridighet uppstod mellan Stånden under denna riksdag, så vore det dock fördelaktigare, än örn denna stridighet skulle uppstå mellan Konungen och R.
Jag skulle visserligen dela den värde talarens tanke, örn meningen vore att uppväcka strid mellan Konungen oell R.
St., derföre alt man söker afböja splittring inom Stånden enskildt; men den värde ledamoten torde tillåta mig få erinra derom, att en stor, en ofantlig skilnad uppstår , då en Regering framgår conseqvent i handling, stödd på en bestämdt uttalad åsigt inom representationen i all mänhet oell dermed möjligen stöter ett eller annat mindre intresse, än 0111, under pågående riksdag, en sådan stridighet och splittring skulle sprida sig inom den rådslående församlingen. handlande conseqvent och lill (öije af R.
Sits redan yttrade önskningar, skall Regeringen visserligen stöta några mindre intressen, hvilket otvifvelaktigt i alla frågor skall uppslå, om Regeringen än går aldrig så vist och lyckligt lill väga; men detta motstånd är så ringa, att jag ej kan tänka mig någon regering, som skall anse sig behöfva undvika en sådan strid, örn den så ens kan kallas.
Cederström har önskat återremiss af betänk., blott på det att Utsk. malte tillägga den önskan att
Konungen må så fort sorn möjligt utfärda en författning i ämnet i öfverensstämmelse med hvad i8a3 års Ständer föreslogo och i835 års Ständer detsamma biträdt.
Om det vore behöflig!, skulle visserligen äfven jag instämma i Frih:s åsigt i detta fall; men jag tror att Utsk:s föreslagna skrifvelse med dess till grund lagda moliver innehåller detsamma, och jag tror, lika med en föregående talare, att om återremiss äger rum, så blir det icke det skälet, som kommer att upptagas inom Utsk., utan troligen det, som man ingalunda här inom Ståndet önskar göra gällande; och jag fruktar, att långt ifrån att få denna skrifvelse så föreslagen, som Frih.
Cederström afsett, kommer den att blifva mycket mindre båtande för det helas framgång.
Jag kan således ej annat än vidblifva min anhållan, att R. o. Ad. täcktes bifalla detta betänkande. lii’ Dalman, Wilh. Fredr.:
Sedan jag anmälde mig att erhålla ordet, hafva redan flere talare yttrat de åsigter jag ville framställa.
Jag hade visserligen ansett det vara önskligt, 0111 man kunde föreställa sig, att alla 4 Stånden kunde öfverenskomma 0111 en anhållan hos Konungen om ett sådant svar, som Frih. Cederström önskat, nemi. att
Konungen måtte under riksdagens lopp öfverlemna ett förslag till lag om «n slöfre, näringsfrihet; men jag betvifla!’ myc - 3iS Den ij Juni f. m. ket att från Rikets 4 Stånd kunna erhålla en sådan skrifvelse, hvaremot jag förmodar, att blotta bemödandet att erhålla en sådan skulle uppväcka split och tvedrägt inom
Stånden och sålunda mera skada än gagna sjelfva saken.
Posse finna, att betänk, ej är tydligt och klart i sjelfva frågan, och Frih.
Hamilton har med citation ur detsamma visat, att ingen annan slutsats deraf kan dragas, än att näringsfrihet bör införas.
Om Regeringen behöfver en ledning för sina åsigter, om hon behöfver en opinionsyttring, så har en sådan uttalat sig alltsedan 180g viii de flesta riksdagar.
Jag tror således icke, att den nya Styrelsen äfventyrar att misstaga sig om nationens mening genom att följa Utskts förslag.
Det finnes visserligen några få intressen inom Representationen och inom Rikets småstäder, som motsätta sig näringsfriheten; men dessa kunna ej öfvertygas af de skäl, som under de 4° sistförfluten åren öfverallt gjort sig gällande, och det är fara värdt , att Ekon.-
Utsk. derutinnan skall bättre kunna lyckas genom en återremiss af ifrågavär. betänkande.
BorgareSt. har gjort vissa coneessioner, hvilka, om Regeringen vill förstå dem rätt, ganska väl kunna sammanställas med den allmänna principen af näringsfrihet, hvars erkännande är hufvudsak, och som kunna verka till utfärdande af en lag derom.
Jag yrkar derföre bifall och tillägger det skäl för detta mitt yrkande, att jag har mig bekant, att det Stånd, hvars hufvudsakliga intresse beror på näringsfrihet, nemi. BondeSt.. bifallit detta betänkande.
Jag röstar ovillkorligen för näringsfrihet.
Vår Stat plågas af 2:ne högst betänkligen tilltagande kräftsår, nemi. criminalileten och pauperismen.
Jag vet, att sådana skador icke botas ef ett medel; men jag påstår, att hvarje kurmetod, som ibland medlen icke främst upptager arbetsförtjenstens bredaste tillgänglighet, skall ofelbart befinnas kraftlös.
Skråordningen hade en vacker sida på den tid, då mästaren utöfvade öfver sina gesäller och lärgossar en patriarkalisk makt, skötte dem i religiöst och sedligt hänseende, och kunde ansvara för dem inför samhällsordningen.
Men roästarnes förmåga dertill har upphört med det lefnadssätt, som bildade den, och numera blifvit ganska sällspord!.
Ej nog att näringsfrihets-principen nu hyllas.
Vi böra hasta utur det närvar, tillståndet.
— Alla förhållanden, såväl staters som individers, lida och aftyna i det obestämda, det oafgjorda, — det dunstiga.
Jag rättvisar fullkomligt den hittills iakttagna varsamheten, men jag anser tiden till afgörandet nu vara för handen.
Någre blifva till efi början misslvnte.
Men om sådant borde bilda hinder, kunde aldrig något framsteg beslutas; hvarje förbättring af detta slag skadar i begynnelsen något intresse.
Sålunda skulle nya vägar, D c b i j Jani f, n. 3ig canaler och ångbåtslinier icke anläggas; ty allt detta förfördelar dem, sorn hade fördel af gamla trafiken.
— Nu är det icke några, sorn äro missnöjde.