Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stockholm den 12 maj 1824 En fråga om statens ansvarighet för enskildas medel, som förskingras av publik ämbetsman, har väckts, Vi har förordnat, att den summa, som uppbördsman bör ställa som borgen vid sitt tillträde, hädanefter skall anses lämna säkerhet även för de enskilda medel, som efter de allmänna, uppbördsmannen får om hand.
Stockholm den 12 maj 1824 CARL JOHAN
Kungörelse angående vad vid utfärdandet av pass åt lösdrivare, samt gifta personer som tillhöra de arbetande klasserna och icke är bofasta, iakttagas bör.
Stockholm den 18 maj 1824 För att avböja de vådliga följderna för den allmänna säkerheten, som uppkommer genom att lösdrivare och gifta personer av den arbetande klassen inte är bofasta, utan stryker omkring i landet skall vid utfärdandet av pass för dessa personer följande noga iakttagas:
§ 1 De personer, som enligt Förordningen av den 31 augusti 1819, anses för lösdrivare och blivit straffade för stöld, kan inte förpassas från det län de tillhöra utan att förete bevis att de skaffat sig laga försvar eller näringsfång i det län dit de vill gå.
§ 2 Har de inte blivit straffade för stöld och söker pass skall befallningshavande pröva, om det begärda passet må utfärdas.
§ 3 Är personen gift kan han inte förpassas ur länet med mindre än att hustru och barn följer med.
Annars skall han bevisa att de har sin bärgning under hans frånvaro utan att ligga församlingen till last.
§ 4 De gifta personer som nämns i § 2 och inte är lösdrivare, men tillhör de arbetande klasserna och inte är bofasta kan inte förpassas utom länet utan att kyrkorådet styrker vad som sägs i § 3.
§ 5 Är den ort, där någon av ovannämnda personer vistats, misstänkt för venerisk eller koppsmitta, bör, innan pass utfärdas ett sundhetsbevis företes, som lämnas utan avgift av läkare.
§ 6 Med pass för allmoge, som behöver söka sin utkomst med arbetsvandring till avlägsna orter, gäller som förr, att prästbevis är tillräckligt.
§ 7 Befallningshavande bör pröva om de personer, som vanligtvis utfärdar pass, bör göra det även nu.
I städer, där landshövding inte residerar, äger magistraten rätt att utfärda pass, men med skyldighet att genast underrätta befallningshavande.
§ 8 Passet för sådana personer som här nämns, skall innehålla namn, ålder, utseende, frejd, ändamålet för resan, varifrån han kommer, vart han blivit förpassad, resvägen och tiden för resan.
§ 9 Avviker han utan laga skäl från den bestämda resvägen, skall han häktas och med fångskjuts återsändas till den ort han kom ifrån.
Är han lösdrivare, erhåller han aldrig mer pass.
§ 10 Så snart ett pass blivit beviljat, skall avskrift sändas till befallningshavande i det län, dit personen blivit förpassad.
§ 11 Övrigt som stadgas om lösdrivare och i anseende till pass i allmänhet kommer att förbli gällande: Stockholm den 18 maj 1824 CARL JOHAN
Kungörelse angående Brännvinsbränningen och därmed gemenskap ägande ämnen.
Stockholm den 19 maj 1824 Ständerna har anmält att åtskilliga av de beslut rörande jämkning av brännvinsbränningens avgifter behöver ses över.
Vi har därför utfärdat en helt ny författning om grunderna för bränningsrättigheten, avgifterna, tillverkningen och försäljningen.
Första artikeln om Brännvinsbränningsrättigheten § 1 Fri brännvinsbränning av vilket tjänligt ämne eller växt och med tillåten pannrymd samt mot avgifter och övriga villkor, som här föreskrivs, skall vara tillåten hela året.
Endast högst viktiga omständigheter föranleder inställandet av denna tillverkning.
Brännvinsdestillering är tillåten hela året, men endast av dem som är berättigade till brännvinsbränning.
§ 2 Rättighet till bränning skall på landet åtfölja hemman och hemmansdelar med åsatt mantal i jordboken, med åbo försedd utjord, som deltar i ordinarie roteringen eller icke roterade, som betalar särskild ränta till Oss och Kronan samt innehavare av torp.
I städerna de till varje stads område hörande jordlott.
§ 3 Brännvinspannerymd beräknas intill nästa riksdag efter 1822 års taxeringar och indelas i tre klasser.
Klass I
Klass II
Redogörs för de olika avgifterna.
§ 4 Ingen panna får vara större än 90 kannor, dock kan stora egendomar få ha en mindre panna vid sidan om.
Gäller inte för pannor vid ättiksfabriker.
§ 6 Den som har flera egendomar inom en radie av en mil får slå samman värdet av egendomarna och bränna på ett ställe för alla gårdarna.
§ 7 På landet kan ägaren av ett hemman upplåta rätten att bränna till annan person, som inte själv är berättigad att idka brännvinsbränning.
§ 8 I städerna beslutar man om hur fördelningen av tillstånden skall upplåtas på innevånarna eller om innevånarna i staden skall bränna gemensamt.
§ 9 Pannrymden och stället där bränningen skall ske uppges vid mantalsskrivningen enligt justerarens anvisning.
§ 10 Alla pannor skall uppges, men rymden räknas samman vid debiteringen.
§ 11 Mantals - och skatteskrivare skall i januari upprätta förteckningar över de som lämnat felaktiga uppgifter.
Förteckningen sänds till befallningshavanden för kontroll och eftersyn.
En förteckning skall anslås i sockenstugan.
§ 12 Den som inte utnyttjar sin rätt att bränna, men ångrar sig, anmäler hos befallningshavande och får om han erlagt avgift, bränna under den tid han betalat för.
I Stockholm, Göteborg och Karlskrona där brännvinsbränning och destillering utövats för statens räkning, kommer kronobrännerierna att upphöra och bränning tillåtas som i andra städer.
Andra artikeln om bevillningsavgiften § 2 Pannrymds avgiften, så väl på landet som i städerna, beräknas i allmänhet enligt följande tariff (tre sidor).
§ 3 Fabriker med pannor över 90 kannors rymd, som har Vårt särskilda tillstånd att begagnas till brännvinsbränning, betalar 4 skilling kannan.
I ättiksfabriker betalas endast om man bränner brännvin, men inte av de ämnen som blir restprodukt vid destillering och sedan används i ättiksmassan.
§ 4 Redogörs beräkningssättet för dem som vill betjäna sig av större pannrymd än vad hemmansvärdet är.
§ 5 Den som inte utnyttjar hela den pannrymd han egentligen har rätt till, betalar endast för den rymd han utnyttjar.
§ 7 Skulle Vi på grund av särskilda anledningar behöva påbjuda inställande av bränning, minskas avgiften med 1 / 8 per månad förbudet varar.
§ 8 Destillationspannor av högst 6 kannors rymd är tillåtna utan särskild avgift, om man har rätt att bränna.
Apotekare har rätt att destillera 30 kannor utan avgift.
Vid stora apotek tillåts 3 apparater en på 30, en på 18 och en på 9 kannor.
§ 10 I Dalarna där en utsträckt hemmansklyvning är tillåten, må i stället för den minsta hemmansskatten, bevillningen utgöras efter rotarnas delningsvärde.
§ 11 Gästgiverier och krogar får betala särskild avgift utom vanlig bevillning, högre ju förmånligare läge utminuteringen har.
Taxeringsmännen bestämmer avgiften.
De gästgiverier, som är att betrakta endast som skjutsombytesställen slipper denna avgift och är även befriade från annan bevillning.
§ 12 1 % av summan, som inflyter genom brännvinsbevillningen skall innehållas och gå till Vårt Statskontor, för att täcka kostnaderna för debitering och redovisning.
Tredje artikeln om Bränningsredskap § 1 För att undanröja alla anledningar till tvister om brännvinspannors beskaffenhet och inte motverka en lovlig industri, som genom förbättringar av redskapen spar bränsle, tid och arbete, har Vi tillåtit att pannorna får tillverkas av vilken metall eller annat tjänligt ämne och ha vilken form som helst.
§ 2 Pannans rymd får inte överstiga 90 kannor.
Görs den större bötar tillverkaren första gången 20 riksdaler, sedan 40 riksdaler varje gång och blir den olovliga pannan förlustig.
§ 3 Då brännvinspannor görs av koppar, järnbleck eller dylikt, skall tillverkarens namn, hemvist och tillverkningsår stämplas in.
Dessutom skall han ombesörja att justeraren mäter och stämplar.
Gäller också då pannor byggs om.
Gjuts pannorna av tackjärn sätts stämplarna i övre kanten.
Missbruk med stämplar ger böter.
§ 4 För denna stämpling utser befallningshavande ett antal lantmätare eller justerare, som inom sitt distrikt mäter och stämplar redskapen.
De har samma ansvar som vid vanlig målkärls justering.
§ 5 Pannor som mäts skall ha fast pannbröst och därtill hörande hatt eller stängselskiva med rör.
Vatten fylls på och mäts från botten till halsen.
§ 6 Mäskvärmare får begagnas utan mätning.
Annars skall alla redskap där eld används avgiftsbeläggas.
§ 7 Stämpeln skall innehålla justerarens initialer, kannetalet och året då mätningen skett.
Skriftligt bevis skall meddelas ägaren om höjden från mitten av botten till översta öppningen, diametern vid översta och nedersta kanten samt formen på övriga dimensioner.
§ 8 Lantmätare eller justerare, som kallas till förrättning av enskild man, betalas av honom för resekostnad, ersättning och arvode som för andra ämbetsförrättningar.
Sker det där justeraren bor får han 6 runstycken för varje kanna, som pannan innehåller.
Han kan begära hantlangare.
§ 9 Om pannrymden är större än som uppgivits och det kan bero på pannans nyttjande eller eldens verkan tas inte redskapen i beslag, utan mäts bara om.
Skulle stämpeln vara nött och sliten pliktar inte ägaren, om rymden är den som uppgivits vid mantalsskrivningen.
§ 10 Har justeraren stämplat orätt, skall han mista tjänsten på längre eller kortare tid eller för alltid.
Ägaren mister pannan.
§ 11 Destillationspannor för apoteksbruk mäts på samma sätt som brännvinspannor och med samma ansvar.
§ 12 Den som inte har rätt att bränna får inte inneha redskap.
Den som har rätt att bränna men inte begagnar sig av rätten, får inneha redskapen om de är förseglade.
Vill någon endast använda en del av sina redskap skall resten förseglas.
Ingen får inneha större eller flera pannor än vad som är tillåtet efter författningen.
Den som låtit sin rätt gå till någon annan på hans ägor boende person, har inte rätt att själv inneha redskap.
§ 13 Den som skaffar sig fler redskap än vad som är tillåtet skall ange det hos kronobetjänt och inför tjänsteman antingen göra redskapen obrukbara eller lämna dem till förvaring.
Behöver han dem senare, skall han visa, att de han använder är obrukbara och återfår då de som är satta i förvar.
Vill han överlåta de överflödiga redskapen till annan person är det tillåtet § 14 Blir brännvinsbränningen inställd skall pannor med fast bröst, hatt, löst pannbröst, pipa och slang eller andra avkylningsredskap förseglas.
Övriga pannor får användas till andra hushållsförnödenheter.
Förseglingen sker med mässingstråd, genom att den träds genom borrade fina hål och knyts med linnetråd samt förseglas i båda ändarna med sigill.
Kronan betalar kostnaden men kronobetjäningen får ingen ersättning.
Från försegling undantas de s k bröst eller lock av trä, som i åtskilliga orter används av allmogen.
Fjärde artikeln om ansvar för överträdelser av vad rörande brännvinsbränningen förordnas.
§ 1 Redogörs för de olika bötesbeloppen som skall dömas vid olika slags förbrytelser av författningen, dock gäller alltid att redskapen och brännvinet tas i beslag.
Destillering får inte ske om bränningen är inställd.
§ 2 Tillmäskning på malt och jäst för ladugården är tillåten även om annan bränning är inställd.
Anmälan görs hos kronobetjäningen.
Annars bötar man 10 riksdaler och förlorar mäsken.
§ 3 Bränner någon under förbjuden tid bötar han 5 gånger avgiften, som han skulle erlägga om pannan vore lovligen brukad.
Redskapen och brännvinet är förbrutet.
Begår han förbrytelsen tre gånger mister han rättigheten att bränna under två år förutom böterna.
Detsamma gäller för bolag i städerna.
§ 4 Hemmansägare som har rätt att tillverka för flera nära honom belägna hemman, får inte bränna på annan plats än den som anvisats.
§ 6 Sker brännvinsbränning på sön- och sabbatsdag, pliktar den brottsliga även för sabbatsbrott.
§ 7 Ägare av ättiksfabrik, som inte betalar avgift för pannorna och tillverkar brännvin står till vanligt ansvar, men förlorar också rättigheten att nyttja de tillåtna större ättikspannorna, vilka underlättar ättiksberedningen.
Apotekare som destillerar mer än farmaseptiska behovet mister sitt privilegium.
§ 8 Vid olaga bränning, redskapsinnehav och försäljning ansvarar mannen för hustruns åtgärder, även om hon erkänner förbrytelsen och utan hans vetskap och vilja utfört den.
Samma gäller för husbonden gentemot tjänstefolket.
Sker det när husbonden är borta blir tjänstefolket själva ansvariga.
Femte artikeln om brännvinsförsäljning § 1 Brännvinsförsäljning är inte tillåten under en kannas mått, annat än på gästgivargårdar på landet och i städerna på ställen med tillstånd.
Jordbrukare kan obehindrat sälja mindre kvantiteter till underlydande.
Befallningshavande har rätt att efter noggrann prövning ge tillstånd att försälja brännvin i minut vid segelledet, sommar- och vintervägar som begagnas utan att vara landsvägar.
Vid utminuteringsstället bör gott och rensmakligt svenskt brännvin sälja till fastställd taxa.
§ 2 Böter om man säljer utan tillstånd.
§ 3 Brännvin får inte säljas på torg, hamn eller öppen gata i städerna, utan vid köparens hem eller inom hus och gård.
På landet får det inte säljas vid marknader, där de övriga marknadsstånden står, utan på särskilt ställe, som kronobetjäningen anvisar.
Den som bryter mot bestämmelserna bötar och blir brännvinet förlustig.
§ 4 Källare- och värdshusidkare, marketentare och de som driver näringsställen där mat serveras får inte sälja brännvin annat än i anslutning till måltid.
Bryter han häremot tre gånger mister han näringstillståndet.
Brännvin får inte säljas i öppna bodar eller på apoteken.
Den som vid bruk och herrgårdar med ägarens tillstånd lämnar spisning åt husfolk eller resande får inte sälja brännvin annat än vid måltid och endast till ovannämnda personer.
Förbryter han sig får han inte fortsätta med verksamheten.
Vid större bruk, gruvor och manufakturier, där värdshus för resande erfordras skall tillstånd anmälas och begäras av Befallningshavande.
§ 5 Vid kyrkor på landet och inom en fjärdedels mil därifrån får ingen försäljning ske på sön- och helgdagar annat än till resande.
Bryter han tre gånger förlorar han näringsrätten.
§ 6 Säljer någon, som inte har rättigheter till brännvins utminutering, vid ting, uppbördsstämmor, mantalsskrivningar, mönstringar, husförhör, auktioner, kronoskjutsar eller skallgång bötar han 20 riksdaler och sedan dubbelt.
§ 7 Särskilda bestämmelser gäller i Stockholm.
I övriga städer skall befallningshavande efter magistratens hörande ge tillstånd till lämpligt antal näringsställen och tillse att endast ordentligt folk får hand om utminuteringen.
§ 8 På näringsställen med tillstånd skall dörren lämnas olåst och utminuteringen ske i krogrummet.
§ 9 Vad som menas med olovlig brännvinsförsäljning, må inte tillämpas på den som vid tåg har manskap inkvarterat hos sig.
Det skall dock ske med kronobetjäningens vetskap.
§ 10 Köpare får inte vittna i fråga om försäljning av det brännvin han själv tillhandlat sig, däremot köpare som anses ojävig må vittna att brännvin blivit sålt till andra personer.
§ 11 Svenskt brännvin må inrikes orter emellan fritt föras.
För att ha kontroll att inte utländskt smugit sig in skall det vara försett med tillverkningsbevis.
Gäller också brännvin som införs från skärgården.
I skeppens förråd får finnas två kannor per man.
Är brännvinet utländskt straffas förbrytelsen som lurendrejeri.
Till utrikes ort får svenskt brännvin utföras efter bestämd tull.
§ 12 Befallningshavande har att hålla allvarsam hand över brännvinsförsäljningen, men andra förordnade personer inom sitt distrikt skall på gästgivargårdar, källare, värdshus och övriga näringsställen ha noggrann uppsikt.
Sjätte artikeln föreskriver författningarnas verkställighet § 1 Alla och envar har rätt att ange och åtala förbrytelser mot denna författning utom barn mot föräldrar och tjänstehjon mot husbönder.
Endast landsfiskaler, kronobetjänter och polis- och stadsbetjänter har rätt att göra visitationer och beslag.
Det skall alltid ske i två vittnens närvaro.
Har de att undersöka förbrytelse, som de hört av andra, har de inget ansvar om anklagelserna saknar grund eller är falska.
Vid beslag av redskap får det inte ske förrän domstol förklarat redskapen förbrutna.
§ 2 Visitation får företas från klockan 5 om morgonen till 9 om kvällen i kök, brygg- och bageristugor och andra byggnader där brännvinstillverkning kan vara inrättad.
Beslagarna skall, om de vill ha det beskydd, som dem tillkommer, bära sina synliga brickor och alltid visa sina fullmakter innan beslag görs.
Kända i orten boende kronobetjäning är frikallade från den skyldigheten.
Den som vägrar låta beslagare göra visitation bötar 33 riksdaler 16 skilling oavsett om någon förbrytelse upptäcks.
Sker våld i anslutning till beslag eller visitation döms efter Missgärnings Balken.
Vill beslagare under den tid bränning är tillåten mäta pannrymden, måste han vänta tills pannan avrunnit, så att undersökningen inte medför skada eller olägenhet för ägaren.
§ 3 Om någon betjänt som är satt att vaka över författningen själv olovligen bränner eller säljer bötar han dubbelt och mister tjänsten.
§ 4 Sker vårdslöshet eller försummelse vid förseglingen av redskapen bör betjänten skiljas från tjänsten alldeles eller på viss tid.
§ 5 Böterna fördelas så att 1 / 3 tillfaller Kronan och 2 / 3 målsägaren.
Redskap och brännvin som tagits i beslag fördelas på samma sätt, sedan de sålts på auktion.
Vikten av metallen de är gjorda av skall bestyrkas i auktionsprotokollet.
§ 6 Böterna tas ut av den bötfälldes egendom i löst och fast, så långt det räcker med förvandling endast av bristen.
Målsägaren går före Kronan.
Vid förvandling till vatten och bröd räknas att 10 riksdaler svarar mot 8 dagar, t o m 20 riksdaler till 12 dagar, t o m 50 riksdaler 16 dagar och däröver till 20 dagar, som är det högsta antal dagar någon kan dömas till.
Våldsmål är inte medräknat här.
Kan den dömde betala något i pengar, minskas kroppsplikten i förhållande till avbetalningens storlek.
§ 7 Avgifter eller taxering av tillverkning och försäljning av brännvin behandlas som den vanliga bevillningen.
Den som olovligt sålt under ting och åtalas innan tingets slut döms av häradsrätten.
Övriga förbrytelser anmäls hos befallningshavanden.
I städerna avgörs förbrytelserna Vid vederbörande domstol med undantag av olovlig försäljning, som förs under särskild polisinrättning.
Denna författning gäller från början av 1825.
Därmed upphör kungörelserna från 6 september och 20 december 1815.
Ingen förmenas rättigheten att redan från 1 oktober innevarande år använda sig av den nya beräkningen av 1822 års taxeringsvärde på fastigheten och brännvinsredskap av vilken form som helst som författningen medger.
Stockholm den 19 maj 1824 CARL JOHAN
Förordning angående bestämmande av vad såsom köpeskilling för en genom Lotteri försåld fast egendom må anses.
Stockholm den 20 maj 1824 20 april sistlidna år gavs tillstånd att under bestämda villkor försälja fast egendom genom lotteri.
Köpeskillingen stadgas i särskild Förförfattning, så att köpeskilling för fast egendom, som sålts genom lotteri skall i köpebrevet uppföras till den summa som egendomen vid 1 § av Kungörelsen föreskrivna värderingen blivit uppskattad.
Stockholm den 20 maj CARL JOHAN
Kungörelse angående preskriptionstiden för enskilda aktieägare i det med år 1812 tilländalupna tullarrende, till uttagande av sista tiondelen av prenumerationssumman.
Stockholm den 24 maj 1824 General Tulldirektionen har genom kungörelse i officiella tidningar meddelat, att när den sista tiondelen av prenumerationssumman för tullarrende blivit erlagd, skall den enligt kontraktets innehåll återbetalas och på utsatta tider skall aktierna ingivas.Utdelningen är för varje aktie av 100 riksdalers värde, 1 riksdaler 32 skilling.
Trots dessa anmaningar har efter 2 månader inte alla aktier inkommit.
Kongl Maj: t har medgivit Tulldirektionen att uppsätta en tid av natt och år.
Därefter kommer utdelningen att tillfalla Tullstatens enskilda pensionsinrättning för änkor och barn.
Stockholm den 24 maj 1824 M ROSENBLAD
Kungörelse angående Lånekontorens Assignationers emottagande i betalning av Allmänna skatter och Avgifter till Oss och kronan.
Stockholm den 26 maj 1824 Vi tillåter att de av direktionerna för lånekontoren i Malmö och Göteborg på Rikets Ständers Bank utfärdade assignationer på 100, 150, 500 och 1000 riksdaler, som är tryckta på bankens papper, beslagna med vitstämpel och valör samt underskrivna av minst två direktörer och kontrasignerade av kamrern, får mottagas som betalning av skatter och avgifter till Oss och Kronan.
Stockholm den 26 maj 1824 CARL JOHAN
Reglemente för Veterinärinrättningen i Stockholm.
Stockholm den 28 maj 1824.
För att främja veterinär vetenskapen i riket har Vi låtit anlägga en veterinär inrättning i huvudstaden, vars ändamål är att utbilda skickliga djurläkare.
Där finns tillfälle till praktisk undervisning, då staden har ett större antal husdjur och blir till nytta för stadens djurägare, vilket befrämjar både den allmänna och enskilda nyttan med möjligaste minsta kostnad.
Följande reglemente är förordnat:
Om styrelsen för Inrättningen § 1 Inrättningen skall stå under Sundhets Kollegiets tillsyn och styrelse i vars stat medel är anslagna.
Om professorerna vid Inrättningen § 2 Det skall finnas två professorer, av vilka Kongl Maj: t utnämner den ena till direktör.
De har bägge lön på stat och fria husrum, så snart utvägar därtill hunnit beredas.
§ 3 Sundhetskollegiet upprättar förslag till lärartjänsterna.
Inga andra sökande antas än de, som har grundliga akademiska studier och de för en veterinär erforderliga insikter och erfarenheter.
Innan förslagets upprättande, skall de försvara, av dem själva valda teser inom veterinär vetenskapen inför Kollegium eller någon av dem författad avhandling och hålla en publik föreläsning på samma sätt som krävs av professorerna vid Karolinska Medico-Kirurgiska Institutet.
§ 4 Direktören är Inrättningens styresman och chef på stället.
Han skall leda undervisningen, bestämma lärotimmarna, vaka över elevernas uppförande, ha tillsyn över byggnader, inventarier, bibliotek och samlingar.
Han skall föra förteckningar över handlingar, se till att Inrättningens Häst - Boskaps Apotek är i ordning och försett med fullgoda läkemedel, redovisa ekonomin och inlämna utlåtanden till Sundhetskollegiet, när så fordras.
I allt bör han erhålla biträde av den andra professorn.
Vidare skall direktören hålla föreläsningar om de yttre kännetecknen, av vilka husdjurens värde kan bedömas, om sjukdomar, farsoter, skador och åkommor som de kan råka ut för och om sättet att undvika dem.
Han undervisar om djurens vård och bruk när de är friska samt vad som kan bidraga till rasernas förädling.
Hur man kurerar sjuka djur både medicinskt och kirurgiskt, om nödvändiga åtgärder för att hämma farsoter och vad lag och författningar därom stadga samt beskoningskonsten.
Han skall själv förordna medel till vård av djur som förvisas till Inrättningen och utföra operationer och därvid lämna praktisk undervisning till eleverna.
§ 5 Andra professorn håller föreläsningar om örtkännedom, särskilt med tanke på foderväxter, giftiga eller eljest skadliga växter, läran om läkemedels beredning och verkan, om husdjurens naturalhistoria och anatomi, leda elevernas arbete i anatomisalen och apoteket, göra botaniska exkursioner, lära eleverna insamla växter och i Inrättningens blivande plantage praktiskt öva eleverna i att odla medicinal - och foderväxter.
Han skall också hålla föreläsningar för de vid Karolinska Institutet studerande läkarna i den del av Veterinär vetenskapen de bör känna till i sitt blivande arbete som provinsialläkare.
§ 6 Professorerna bör inrikta sina föreläsningar så att det viktigaste hinner gås igenom inom ett år och så att eleverna får möjlighet att repetera.
De skall också genom förhör och repetitioner hålla ett vaksamt öga på elevernas framsteg.
Om pensionären § 7 Vid Inrättningen skall även finnas en pensionär, som erhåller månatligt arvode, rum, ljus och värme.
Han förordnas av Sundhets Kollegium, sedan direktören blivit hörd över hans skicklighet.
Ingen får antas som inte har bevis på akademiska studier och insikter i de vetenskaper vilka som förberedande, bör innehas av dem, som ämnar bli veterinärer, läkare eller lärare.