Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Sundlers vil kori iga omfattande af Hr Silfverslolpes tanka i delta hänseende.
Dessutom är väl tydligt, att om Utsk. också ansett sig berälligadt att bygga sin framställning på de af Hr Silfverstolpe inför K.
M. anförda meningar, så förefanns ingalunda för Utsk. någon befogenhet att sträcka förslagen ännu derutöfver och att gå så långt som det gjort.
En dylik maktfullkomlighet är icke af grundlagen åt Utsk. förunnad.
Äfvenledes bör anmärkas, hvad Hr doktor Stenhammar i dess afgifne reservation jemväl åberopat, alt Utsk. funnit godt, i strid med K, M;s derom fattade och genom den nåd. propos:n tillkännagifna beslut, föreslå inrättande af skolstyrelser, hvilka icke kunna antagas innan i grundlagsenlig våg förut blifvit upphäfne kyrkolagens stadganden, som uttryckligen bestämt uppsigten öfver läroverken att tillhöra vederb. biskopar med konsistorierne.
Detta har Ulsk, behagat helt och hållet lemna utur sigte.
Men då nu uppmärksamheten fästes på ett dylikt förbiseende, lära R.
St. ej kunna godkänna ett betänk., som är behäftadt med, om det än vore blott ett enda, sådant lyte.
Härmed tror jag mig, utan att behöfva ingå i flere detaljer, hafva tillräckligen vidrört anlednjne lill mitt ogillande af Utsk;s förfaringssätt i ämnet, hvad proceduren beträffar.
Pen ö Maj e. m. 439 Jag öfvergår nu till granskning af innehållet.
Det utgöres af en mängd otjenliga stadganden, framställda i form af vilkor.
Jag vill här icke upprepa de anmärkn:r emot lista och 2:dra punkterna, som Hr Silfverstolpe redan anfört, utan endast anmäla milt instämmande i hvad han derom yttrat.
Hvad beträffar 3:je och 4:de punkterna, så erkänner jag mig emot deras ordalydelse icke hafva så särdeles myckel alt anmärka, men jag har del så mycket mera emot det af Ulsk., till grund för sin hemställan i dessa punkter, pag. 15 i betänk, framställda resonnemeut, hvaruti man alldeles underkänner nyttan af sambandet emellan kyrkan och skolan.
Långt ifrån att vara af den öfvertygelsen, önskar jag att dess giltighet få på del bestämdaste bestrida.
Likväl och på det att icke det inom kyrkan tjenstgörande presterskap må allt för mycket af skollärare stängas i befordringsväg, så vill jag, såsom nämdt är, icke sälla mig emot det resultat, hvartill Ctsk. kommit.
Om jag deremot trodde att sådant skulle medföra en småningom skeende skilsmessa emellan skolan och kyrkan, då skulle jag visserligen aldrig gå in derpå; ty det är ganska säkert, att kyrkan har af skolan fått emottaga sina bästa lärare, hvilkas gagnelighet för församlingen vida öfvervägt skadan af en eller annan i skolans tjenst alldeles utarbetad och föråldrad person, som till kyrkans tjenare antagits; sistnämnde händelser äro undantagsfall och motstrida ej den sanning, att mången för skolan ej mera räll lämplig lärare blifver för kyrkan en utmärkt herde.
Sådant är erfarenhetens vittnesbörd; och del är äfven säkert, att den som, under eli mångårigt, hjertligt och faderlig! umgänge med ungdomen, tillbragt tiden med dess undervisning och vänjt sig vid dess rälta behandling, har derigenom haft tillfälle inhemta en ganska stor menniskokännedom, som bör komma honom särdeles väl lill pass, dä han såsom kyrkoherde får att leda en församling.
Derjemte har denna förening emellan kyrkan och skolan säkerligen verkat helsosamt på hela skolväsendet, emedan det tvifvelsutan bidragit att deråt gifva en religiös pregel.
Skolläraren bar haft för afsigt, eller åtminstone tänkt sig såsom möjligt, att framdeles inträda i det andliga ståndet; och man bör väl vara öfverlygad derom, ali denna utsigt till det presterliga kallets framtida åtagande bordt föranleda och verkligen ofta föranlcdt honom att i en presterlig och religiös anda sjelf utbilda sina inre krafter och desto allvarligare, uti den riglning chrislendomen bjuder, arbeta i sitt värf för ungdomens förädling och bildning.
I afseende pä 5:te punkten, åberopar jag hvad Hr von Hartmansdorff vid densamma anfört.
Den särdeles skickligt och med fyndig enkelhet valda ordaställniugen må ej förvilla vårt omdöme om saken.
Djupt ogillar och beklagar jag det föreställningssätt som linner det vara rätt och väl handladt, att genom lockelser tubba menniskor alt vika ifrån hvad deras öfvertygelse dem rätteligen förestafvar.
Det är allom uppenbart, att tvång vore härvid högeligen oljenligt, men minst sagdt lika otjenligt vore det val, att genom sådana frestelser, som de af Utsk, förordade vilka* 440 Den 6 IVIaj e. in. ren innebära, söka sakteligen inleda lärarepersonalen på de vägar derå de tilläfventyrs eljest icke skulle, om de lingö, ostörde af främmande inflytelser och med ledning af sin öfvertygelse, ingå.
Hvarken det nya skolsystemet, lärare eller lärjungar skulle vinna på detta förfaringssätt.
Förbehållandes mig alt till sluts återkomma till den öde punkten, i dess helhet betraktad, enär anmärknme dervid, såsom rör:de den vigtigasle delen af alltsammans, torde lämpligen till sist böra sparas, önskar jag att i förväg nu endast fästa mig vid det i besagde punkt förekommande uttryck, att icke någon förbindelse må för skolornas lärjungar äga rum till studium af de klassiska språken.
Ar det då sä långt kommet med vår tid och dess s. k. praktiska, jag ville dock fast hellre kalla det materiella riglning, att man med sä uppenbar och fullständig otacksamhet förbiser de vigtiga och mångfalldiga förbindelser, dem man fordom ansett oförgätliga, heliga, i hvilka man står lill den klassiska forntiden?
År det möjligt att man till denna grad förbiser det gagn man har af de klassiska språken, och den genom deras kännedom beredda möjligheten till de klassiska studierna, för den högre bildningen till upphöjda och vidsträckta äsigter öfver verlden, lifvet och menniskans bestämmelse?
En ståndpunkt, sådan som den djupare lärdomen, den vetenskapliga forskningen, hos läraren och hvarje sorgfälligt bildad man uti samhället med rätta klafver, skulle den kunna intagas, utan all kännedom af en storartad fornverld, utan all aning om de ädla och rena former, hvaruti antikens herrliga språk sig utbildat?
Tror man sålunda på fullt alltvar, att barnet och ynglingen, genom studium af de moderna språken allena, kan vinna en så redig insigt i ordfogningarnes logiska kedja, och äga för sin tanke en så åskådlig uppfattning ej blott af språkens mekanik, utan jemväl af språkens anda, som om han derjemte grundligen inhemtat de gamles tungomål?
Tror man verkligen, att något slags lärd bildning kan åstadkommas ensamt med de moderna språkens kännedom, utan någon insigt i de antika?
Ofullständig blefve den i hög grad.
Hvilket begrepp kan man väl göra sig om en s. k. lärd man, en lärare, en vetenskapsman, som ej vore i stånd alt tolka en rad af Cicero, vore döf för rösten af en Virgilius eller Horatius, nödgades af en skamlig okunnighet, fastän icke alldeles förvållad, afstå från att studera en Linné, en Baco, i det språk de mest begagnat?
En lärd, som mäste i allt lita på öfversättningar?
Besynnerlig är den invändning mot latinets studium, alt då Grekerne ej kände nämnde språk, men ändå uppnådde en hög bildning, man lika väl i våra dagar kan umbära del.
Behöfver jag väl, till svar härå, anmärka, huru olika vår ståndpunkt är, i jemförelse med Grekernes, och huru orätt det vore af oss, att, i det läge hvarutinnan vår tids mensklighet sig befinner, man skulle frånsäga sig ett ypperligt bildningsmedel, derföre att Grekerna omöjligen kunde begagna det.
Det var väl icke denna brist, det var Helleniska stammens stora och snillrika egenskaper, som lyflade della folk så högt.
Hvar finner man nu ett folk så lyckligt be - Den 6 Maj e. m. 441 gäfvadl?
— Hurusomlielst svaret derpå må nirälla, aldrig kan det försvaras af det i den citerade invändningen valde exemplet, det
Sveriges läroverk tilltänkta afliändandel af det som tinder Sveriges ärorika tidehvarf varit så högt aktadl, sorn burit så ädla frukter, och som vår lid så väl behöfvcr: ett allvarligt studium af classiciteten.
Om 8:de och 9:de punklerne har jag, enär de äga samband med den redan inom del Höglofl.
Ståndet ventilerade fråga rörrde enskildes skolafgifter, blott alt åberopa de af mig dervid yttrade åsigter.
Lien enskilde betungas mer än förr.
Staten ger ökade summor, och man skall få se att ännu långt mer behöfves, om nya metoden införes.
Sakkunnige lärare må härom yttra sig; de skola vitsorda dessa farhågor.
I 10:de och 11 :te punkterna har blifvit föreslagen en skolstyrelse af den mest vidunderliga beskaffenhet.
Jag har redan i det föregide baft äran framställa huruledes StatsUtsk. mycket öfverskridit sin befogenhet, då det har velat taga lill utgångspunkt
Hr Silfverstolpes förslag, hvilket Ulsk. icke i min tanka bade rätt att i annat än i alternativt hänseende vidhålla; men när Utsk. godlfunnit göra det, så hade Disk. väl ingalunda bordt öfverskrida förslaget, ytterligare förverldsligande den deruti lillämnade styrelsepersonalen, och lill på köpet insätta sådana bestämmelser, som synas vara i högsta måtto opraktiska för verkställigheten.
Hvad vill del säga t. ex., att det skall väljas direktörer för viss tid i skolstyrelsen af elevernas föräldrar eller målsmän.
Det är icke sagdt att dessa föräldrar eller målsmän bo i stiftsstaden; det är icke ens troligt att de alla bo i närheten deraf, utan de kunna finnas spridda öfver hela stiftet, ja öfver hela riket.
Huru skola de då kunna samlas till ett möte, eller huru skulle de på annat sätt lämpligen öfverlägga och välja?
Idel overkställbarhet möter ju härvid.
Jag bör icke vidare taga liden i anspråk med att utbreda mig öfver de öfrige brislerne i de föreslagna organisationerne till skolstyrelsen.
Sä mycket torde vara nämndt, som för anförande af exempel är erforderligt.
Jag återgår, enl. hvad jag förut förklarat vara min afsigt, lill pröfningen af punklerne 6 och 7.
Deras innehåll försvarades och förtydligades, ifall det sednare behöfdes, i märklig män af hvad Frih.
Tersmeden denna afton har förklarat.
Det är, yttrade han, genom ingående, i den raan som medlen medgifva det, på det nya skolsystemet, som förbättringar i våra skolor böra åstadkommas.
Om verkligen allt hvad som kallas förbättringar vore hvad namnet innebär, då kunde man med glädje till deras verkställande med sitt bemödande söka bidraga; men det förhåller sig ofta långt annorlunda; del förhåller sig, efter min öfvertygelse, icke heller sä i förevar, fall.
Ogerna är det som jag företager mig att vidröra del nya elemenlar-lärosystemet.
Om man åtnöjde sig med att låta det utveckla sig i stillhet och visa hvilka frukter det kan bära, så borde dock vi som tänka olika derom, icke kämpa emot dess tillvaro; men det framträder här med anspråk att uttränga hvarje annan metod, alt belt och hållet ersätta de 442 Den C
Maj e. m. äldre skolornas.
Det blifver då en skyldighet att yttra sig deröfver.
De uti enstaka fall förekomne lysande resultat af i myckenhet inhemtade läroämnen och med stora loford aflagde kunskapsprof vid afgång ur det hufvudstadens läroverk, som man plägar anföra såsom förebild för systemet, må gälla för hvad de kunna, men hvem svarar för att metoden, använd under helt andra förhållanden uti landsortarne, skulle förete enahanda berömda verkningar: se der hvad jag alltid bestridt och betvitlat.
Om derföre på försök något läroverk i landsorterne inrättades efter nya elementar-skolans princip, så skulle det väl visa sig i hvad mån de fördelar man väntade sig blefve synliga.
Först när säkra fördelar visade sig, skulle jag önska antagandet af systemet i dess helhet och för alla läroverk; men ju mera man begrundar förhållandet, ju mer blifver det å andra sidan omöjligt att redan nu undgå anmälandet af stora betänkligheter emot hela metoden.
Hvarpå är detta system grundadt?
Uppå intet annat än personlighetsprincipen.
Det är individualitetens seger öfver samhälligheten; det är ärelystnadens princip, satt i pligtkänslans ställe, eller åtminstone i jemnbredd dermed.
Besinnen eder derföre, mine Hrr!
J som älsken det bestående i staten, i samhället, besinnen Eder, förrän J obetänkt gån att förorda en princip i undervisningsväsendet, en destructiv princip af otillbörligt individualitetsvälde, som skulle förr eller sednare på ett ytterst vådligt sätt grundlägga realiserandet af enahanda samhällsskadliga idéer inom staten, eller rättare sagdt gifva en ökad styrka åt dem som redan i så betänklig mån deri vunnit insteg, Det vore mycket klandervärd! af mig, om jag förklarade mig öfverlygad derom, att principen ovilkorligen och för hvarje särskildt fall skulle frambringa en så beklaglig verkan.
Jag skulle då förbise värdet af ålskillige, ur nya lärosystemets skolor utgångna män, utmärkta af en börjad hedrande verksamhet.
Enskilda förhållanden, isynnerhet medelst lyckliga familjeomständigheter, bidraga lika mycket som skolväsendet, lill en god själsdaning, Jag högaktar emellertid uppriktigt och tillbörligt dessa redbare män, de äro i mine ögon dubbel heder värde.
Jag värderar ock efter förtjenst det nitiska bemödandet och omsorgen hos dem, som, i den åsigt de bildat sig om systemets förträfflighet, arbeta och vaka för dess praktiska tillämpning
Men icke destomindre qvarstå mina betänkligheter mot metoden; och jag önskar af allt hjerta, måtte denna undervisnings-princip icke blifva allmän, det vore i min öfvertygelse icke gagneligt, och jag gjorde orätt om jag icke, ehuru oangenämt det är för mig, vid delta tillfälle oförbehållsamt yttrade min åsigt härom.
Det rastlösa framåtskridandet och skiljandet ifrån kamraterna, blott på det att individualiteten måtte utveckla sig; samhällskäuslan uppoffrad för personlighetens skull; lofordsbegäret smickradt; ambitionen från alt vara en blott medverkande kraft, upphöjd lill den egentliga driffjedern för flit och kunskapers inhemtande, det är allt detta och mera i samma väg, som hotar med så farliga påföljder för en framtid.
En gång erkänd i skolan, lärer den nog skadliga principen icke länge låta afvisa sig inom staten.
Vore det alltid rätt gjordt af oss, om vi kasta oss in på Den 6 Maj e. m. 443 en sådan olycksbringande bana?
Jag tillstyrker återremiss, och vore glad om jag sluppe återse så beskaffade vilkor, som dem jag bär endast för formens skull återremitterar, men inom mig redan nu ville afstå.
Hr von Hedenberg, Carl Aug., anförde skriftligen:
StatsUtsk. har föreslagit förändrande af K.
M:s nåd. propos. i afseende å utvidgandet af lärarepersonal vid Pitea lärdomsskola, och icke fästat afseende ä dess inrättande till elementar-skola, der ungdomen kunde bibringas nödiga kunskaper, för alt, undvikande gymnasium i Hernösand, direkte beredas till student-examen.
Ulsk. synes icke konsidereral ortens innevånares inskränkta tillgångar, dess aflägsenhet af 50 lill 100 mil från stifts-staden, den betydliga skillnaden i dyrbeten af resor och underhåll på så långt afstånd, hvad det sednare beträffar, jemt upp dubbelt i Hernösand mot i Piteå, med ett ord, ortens enhälliga önskan och begäran, uttryckt i sockenstämmor öfver hela länet, förutan mångfaldiga särskildta anmälanden hos mig, och af mig inför tronen nedlagda.
Föräldrars bekymmer, att kunna gifva sina söner den uppfostran de önskade, är allmänt i orten; flertalet måste i brist af tillgångar afbryta undervisningen efter fulländad kurs i trivial-skolan, och se barnens framlid lillbakasatt, helst nu, sedau student-examen fordras för att kunna ingå i nära hvarje tjensteraannagren.
Huru hårdt är icke ett sådant förhållande? fordras icke statens mellankommande i sådant fall?
Göres jemförelse af behofvet, lärer lätt synas, alt utvidgningen af Piteå skola har mera skäl för sig, än jag vågar säga någon enda af de ifrågavar.
Utom Norrbottens läns ungdom, skulle största delen, om icke hela Westerbottens läns, deraf hafva en oersättlig vinst.
Utan att vilja förminska någon skolas fördel skulle, om de 4 förberedande läxläsningsklasserne, å särskilde ställen, blott etablerades, tillgång beredas utan ökadt anslag.
Då K. M., så väl som konsistorium, funnit skäl till den nådigst föreslagna utvidgningen, vore det högst önskligt, alt R.
St. ej motverkade denna för 2:ne län så högst nyttiga och af verkligt behof påkallade inrättning, om än något ökadt anslag i obetydlig mån skulle fordras.
Hos H. R. o.
Ad. anhåller jag om förenande i mina åsigter, och om återremitterande af StatsUtsk:s utlät, i detta fall.
Till alla de anmärkmr, som äro gjorda emot StatsUisk:s utlåt., har jag ännu en alt tillägga, nemi. i afseende på sammansättningen af den eforal-styrelse, som Ulsk. har föreslagit.
Utsk. har nemi. föreslagit att K. bef:de eller landsten skall utgöra en af medlemmarne deri eller ock den han i sitt ställe förordnar.
Jag bar någon erfarenhet i afseende på landslens tjenstgörings-skyldighet hittills, och vet att del för honom är nära omöjligt att så fullgöra sina nuvar. åligganden, att man verkligen kan säga alt han fullgjort dem.
Om ännu flera åligganden skulle landshm påläggas, så blir det för honom ännu mera omöjligt att fullgöra hvad honom åligger.
Detta är dess - 444 Den 6 Maj e. m. utom en fråga, som jag bctviflar alt de flesta landslnr förstå alt bedöma, åtminstone jag erkänner min oförmåga i detta afseende.
Huru och på hvad sätt skolor kunna organiseras, skulle måhända kunna af en landsh. med någon eftertanka utfunderas, men huru och på hvad sått sedermera läroämnena der skola föredragas, hvilka läroböcker som skola gillas, och hvilka som höra ogillas, allt delta är frågor, som jag betviflar, all någon landsh. kan befatta sig med, så alt något gagn deraf uppstår eller att det kan ske med hvad man kallar besked.
Jag hemställer derföre, ätt StatsUtsk. måtte förändra sitt förslag, och helt och hållet utesluta landshm ifrån den äran att deltaga i dessa eforalstyrelser.
SlatsUlsk. har blifvit strängt klandradt, dels derföre att det vid detta anslags föreslående har fästat några vilkor, och dels för beskaffenheten af dessa vilkor.
Hvad beträffar det första, eller alt StatsUtsk. icke skulle vara befogad!, att vid ett anslag, sådant som delta, fästa några vilkor, så är det något, som StatsUtsk. vid flere föreg:de riksdagar, äfvensom vid denna, har gjort, och hvilket af R.
St. har blifvit mångfaldiga gånger godkändt.
Det förefaller väl naturligt alt när ett Ulsk. anser sig kunna tillstyrka eli sä betydligt statsanslag som 90,000 r:dr, eller 3 gånger så mycket, som K.
M. begärt, meningen dermed icke kunde vara att blott lemna detta anslag utan att uttrycka hvad man dermed åsyftade och hvad man önskade skulle blifva verkställdt.
Denna åsigt har också gjort sig gällande i StatsUtsk., och Hrrme kunna vara öfvettygade derom, att anslag och vilkor voro der så nära förbundna, att man icke ansåg dem kunna eller böra åtskiljas.
När denna sak afgjordes inom Ulsk., gick man också försl igenom vilkoren och sedan de voro afgjorda, tillstyrktes anslaget.
Här har äfven i afseende på den frågan blifvit klandradt, att icke SlatsUlsk. har sammanirädt med Ekon.Ulsk., och här har t. o. m. en eller möjligen 2:ne ledamöter yrkat, att StatsUtsk. borde åläggas att till öfverläggning i detta ämne sammanträda med nämnde Ekon.Utsk.
Förhållandet är sådant, att Ekou.Utsk. har i prot.- utdr. till StatsUtsk. hemställt, huruvida icke StatsUtsk. ansåg alt i fråga om elementar-läroverken den K. propos:n borde behandlas gemensamt af båda dessa Utsk.
Som likväl denna K. propos. var remitterad till StatsUtsk. ensamt, och ingår såsom Hrrme vela i den stora proposm om statsverkets tillstånd och behof, så ansåg SlatsUlsk. sig böra behandla denna fråga ensamt.
Detta gaf SlatsUlsk. också till svar på Ekon.Utsk:s hemställan, men erbjöd sig tillika, att i fall i sådana frågor, som angå läroverkens organisation i allmänhet, Ekon.Utsk. önskade att med StatsUtsk. fä sammanträda, dertill samtycka.
Dessutom var det väl en temligen ovanlig åtgärd af eli Utsk., att begära att fä deltaga i behandlingen af de mål, som åro remitterade till ett annat Utsk.
Det vanliga och det enligt grundlagen föreskrifna är, att om ett Ulsk. har några mål lill sig remitterade hvilka det anser äfven böra behandlas af ett annat Ulsk , så inbjudes delta sednare alt Den 6 Maj e. m. 445 gemensamt med del förra för behandling af dessa frågor sammanträda.
Således skulle jag väl tro, att ifall delta mern. blir återremitterad!, SlatsUtsk. får i all fred och ro behandla denna återremiss, efter det är della Utsk. som ensamt kommit fram med sjelfva förslaget.
Hvad beträffar vilkoren för anslaget, så medgifver jag visserligen, att åtskilliga här gjorda anmärk:r kunna hafva sin goda grund, synnerligast den anmärkn. emot formen, som Hr Silfverstolpe vid l:sta och 2:dra punkten gjort.
Hvad beträffar tiden, då skolafgifterne skola erläggas, så bör den visserligen vara densamma med tiden, då den nya staten träder i verkställighet, emedan skollärarne eljest skulle gå i mistning af en del af sina inkomster.
Den 5:te punkten har blifvit strängt klandrad här, dels såsom varande öfverflödig och dels såsom stridande emot kyrkolagen.
Dessa anmärkmr stå icke väl tillsammans, ty är den öfverflödig på den grund, att del faller af sig sjelf all läraren är underkastad den af K.
M. utfärdade skolordning, så måste det icke strida emot kyrkolagen.
Huruvida den nu är öfverflödig eller icke, det vet jag ej, men skulle tro att så är, ty min öfvertygelse är lika med Hr von Hartmansdorffs, ali del är lärarens ovillkorliga pligt, att underkasta sig hvad K.
M:s skolordning innehåller.
Hvad beträffar den mycket klandrade föreskriften i öde punkten, alt lärjungen icke skulle hafva förbindelser att studera de klassiska språken, så har denna fråga blifvit så utredd af Hr von Hartmansdorff, att det torde vara öfverflödigt för mig att vidare upptaga den.
Likväl vill jag nämna, alt det var ett vilkor, hvarpå en stor mängd af StatsUtskis ledamöter fäste ganska mycken vigt likasom i allmänhet vid valfrihet i ämnen, och att hvar och en lärjunge skulle i läroverkan kunna få den fullständiga bildning, som kunde vinnas under den lid, han der vistades.
Detta var eli af de vilkor, som man ansåg bidraga till framgången af sjelfva anslagets beviljande.
Hvad beträffar eforalstyrelsen, sä medgifver jag visserligen, alt del är en af de punkter, som minst kan anses tillhöra Utsk:s behandling.
Utsk. har likväl varit af en an nan tanka, då Utsk. har föreslagit en förändring uti sammansättningen af denna styrelse, emot hvad dårvar. föredraganden för ecclesiastik-ärendena ansåg lämpligt på sätt stats-råds prot:n upplysa.
Huruvida denna förändring är en förbättring, lemnar jag derhän.
För min del anser jag det icke så.
Hvad deremot angår sådana styrelsers inrättande, så tror jag, att de skola blifva af ganska mycken nytta för elemenlar-läroverken.
Det är gifvet, att örn sjelfva målsmännen, eller föräldrarne, få deltaga i sådana styrelser, så skall ett mycket större intresse för skolan uppstå hos allmänheten i och med detsamma som den sjelf får mera kännedom om skolan.
Det ligger i sjelfva naturen af saken, alt så jskall gå, och vi hafva ett exempel här i Stockholm af en sådan skolstyrelse, hvaraf följden är, att Stockholms undervisningsverk äro åtminstone fullt så goda, om icke bättre än de i landsorterne.
Jag anser således sådana styrelser vara gagneliga, fastän jag icke 446 Den 6 Maj e. m. derföre tror att StatsUtsk. bordt göra dem till ett vilkor; men att R.
St. gå in till K.
M. med en skrifvelse och anhåller om skolstyrelsers inrättande i allmänhet, är hvad jag anser lämpligt.
För öfrigt vill jag, såsom jag nyss yttrat, icke motsätta mig återremiss af betänk.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att utom den af flere ledamöter yrkade propos. å återremiss, som Hr Landtm, ansåge sig böra först framställa, hade Hr Tersmeden begärt en propos., som icke uteslöte den förenämnde och särskildt komme alt underställas R. o.
Adis pröfning; hvarefter Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot ifrågavar. under litt. b) i 21 punkten upptagna mom. gjorde anmärkmr föranleda till samma momis återremitterande.
Jemte det Hr Gr. o. Landtm, sedermera framställde, att det yrkande, hvarå Hr Tersmeden begärt särskild propos., innefattade, att StatsUtsk borde vid återremissens besvarande, i förening med Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. behandla de under litt. b) i 21 punkten föreslagna vilkor, som uteslutande voro beroende af K.
M:s beslutande rätt, samt i sammanhang dermed de till sistnämnde Utsk. remitterade likartade frågor, hemställde Hr Landtm, om R. o Ad. instämde i denna Hr Tersmedens åsigt.
Härvid ropadas starka nej, blandade med åtskilliga ja, hvarjemte Hr von Hartmansdorff yttrade: