Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Allmänna Beswärs- och Heconomiä-Utsikoltets utlärande rörande fängffjutsen, hwilket i plenum den första Junii blifmii pä bopdet lågt, kstef ä uyo föredragit.
Friherre rk k^äl^ankon, ^nöors, yltrave sia, alt han för sin Vel anlag forewarqnde ärende för, tjena en särdeles npmärksamhet, Skyldigheten arr forsta och bcmaka brottstige och sänqne personer, more efter hans öfwerry. gelfe, en ibland de hemmamsägare åliggande sikyl» dj,heter, som innebar flrrfaldiga besmärlighetek.
Y-U det vbehageliga, att nödgas i sine hus emottaga dylike personer, more dek med heras mördande förenade answar, nästan mera än en hemmansägare efter sakens natur borde äläggge, När härtill kommer, aft alf hetta ffjnksandei endast träffade de wid stora landswägarnc boende hemmansägare, hwaremot de fjermare icke widkändes nägon tunga af hmgrkcn dek ena eller andra, sa läge uti betsa ojemna fördelande as en allmän skyldighet, ett nytt ffäl att önska sädane författningar aygäende sangeforsiandet, som med befordrande af hufwud, ändamälet, grgndlade mera sättwifq emellan medborgare och icfe kastade hela tyngde» endast pä wisie, Friherre ak ftL^anton hade wäl funnit af det uplästa, och Ulsikoltels Utlåtande, att Utffottet pusedt, der genom wäniiga öfwerenokymmelftr emes län - Den z Iunii. 487 län hemmans innehafware, de medgifne olägenheter skulle kunna afhjelpa-; men, utom det att erfarenh» ten oska wisar honom swärigheren alt tillwäqabringa sädane öfwerenskommelser, när deras ingående» bero pä eger behag, saint nar bestämd föreskrift icke funnes, efter hwilkcn, en Landshöfdinge kunde rigta den härom nödige framställningen, saknade han äfwen uti Utskottets utlåtande alt förslag om medel 06) sätt att efterkomma den nödiga rättelsen och jakttaaa de åtgärder som dertill höra.
Ärendet fordrade således i detta afseende ett närmare utredande sa mycket angelägnare, som Riksens Ständer detzförinnan icke torde wara i belägenhet atr föredraga detsamma hos Kongl. Maj:k, pä err sätt, som satte Kongl. Maj:t i tillfälle akt upsylla Riksén- Ständer- underdäniga önskan, om sädane för. fattningar i denna del, som finnas lämpade efter dej sökta ändamälet.
Alt medel och sätt giswas hy-arigenom fänge, forflsndet, om der genom denna brukliga bewak. »lingen kan sörås till ert med sakens natur mera förenligt förhållande, derom were Friherren öfwertygad, och derest ärendet lomme att återgå till Oe» eonomiä.Utskottet, förbehölle stg han akt närmare härom afgifwa sine tankar för atr komma Utskott tet tillhanda, äerr Lskänström, ?tchr, conformerade sig Med Friherre ak kjLksnlon; I anledning af Friherre »fkräksnsOns yttrande, HeMstälde Herr Landl-Marskalken om Ridderskapet och Adela skulle behaga äterremittera Utskotlers betän. kande med anmodan, ark inkomma med förslag nr he« 438
Den Z Junit. bestämde grunder för de friwilliga öfwerenskommeijer l afseende pa fanaförtngen, hwilka Utskot» tet i sikl utlåtande asyfiat.
Föredrogs ä nyo allmänna Beswärs och Oeconomi»-Utskottets, i sista plena pä bordet lagda, memorial, angående vacaaceafgifl för Le mindre bätsmanshällen.
Bifölls. Widare föredrogs Allmänna Beswärs- och Oes concmiä-Utskoitets utlåtande öfwer giord motion, att ett särskildt läns Lazarett för Bohus län matte bliswa i Uddewalla stad inrättadt, samt det i Strömstad warande Curhuseis för veneriska sjukdomar, förflyttande till förstnämnde stad.
Hanö Excellence Herr Grefwe krake:
Der ifrän Oeconomi» - Utskottet inkomne nu uplästa betänkande, hörer jag nu innefatta blott ett önskningsmål att för Hans Kongl. Majtt framföra.
Jag will derföre ej uppehåll» Högloft.
Ridderskapet och A« Deln med granskningen af witzö utaf Utskottet gjorda tillstyrkanden, hwilka kanhända skulle leda til! rubbning i de inrättningar, som kill en mängd olyckligas underhall här i Riket äro gjorda, och till hwilken granskning jag såsom ledamot af Seraphimer-Ordens Gillet skulle anse mig befogad.
Jag har ej eller nu tillgäng till de papper och dvcu» mcnter, som för en sadan granskning skulle behöfwas; utan sär allenast anföra, att, dä detta mäl under form as underdånig önskan till H. Kongl» Majtt Den z Junii. 489 Majit framföres, sä kan twisivelsmäl ej äga rum, att HanS Maj.t gör deruppå det afseende som de förra inrätlningarnes beskaffenhet kunna medgifwa.
Herr Landt-Marskaiken gjorde derefter prv. posnion pa betänkandet, hwiiken Bifölls. OpnadeS Herrar Bankmäns lista till wal af Electorer uti nio tid efter annan inträffade varancerj/ och hade dertill blifrvjt utftdde: N:o Z6 Grefwe korton, kabian, En af Rikets Herrar. 87 Grefwe levenheim, 6arl Oustak. iZo Friherre von Otter, Oullaf. 254 — I^aAerb^elke, ^xel. 284 — Örnlkoicl, ^oli- Willielm.
290 von koten, Fuslmägtig
Fri herre nk VVetterlleät, kric. 447 Herr äVyndlaä, Larl. 501 käklman, Otto kreärie. 2 ivy ^nk,artvär6, kelter.
Äfwenwäl anmodade Herr Landt-Ukarskalken Herrar Eleckorerne, att jemte utwäljande as ledamöter till de 2.ne särskilta Utskotten »rse en ledamot i Lag-Utskottet ester Herr von Lecker, som, för någon lid bortrest, förklarar sig icke widare kun, na till Riksdagen återkomma.
Uplästes ett utlåtande as den 2Z Maji fran Riddarhus Utskottet hwaruti, det yttrar sig, uppå anförda skäl, icke kunna tillstyrka bifall dera, att till Sabatsbergs Fattighus en, medelst fran öfwer. 490 Den 3 Iunij. werstathällare-Embetet aflemna» debetsedel, Rid» dårhuset påförd afgift stor zo R:dr B.co mätte as Ridda,-hustaflan erläggas. pr Landt A7arffalken:
Dä delta mäl sä. som tran Riddarhus-Ulffollck inkommit, och innefattande ett Ridderstkapet och Adelns cnskilta ärende icke efter Riddarhus-Ordningen hehöfwer hwitå pa bordet, fäx jag proponera Höglofl.
Riddcrffa. pet och Adeln bifall kill detta betänkande.
Friherre 8tael von HoIIllein, Lorlltr I^uävig, »pläste lill prvtocollet följande t
Bland de wigtigare föremål, för Ständernes -fwerlaggning wid detta Riksmöte lärer onekligen wara, sedan för Rikets försmak, hlifwit sörjdt, dek, att förbättra lönewilkoren för Statens Em. betoipän, särdeles deni, ät hwilka folket anförrrodt »pärden om sin wälfärd, genom skipandet af Lagen denna grundwal, hwqrpä hela samfunds byggnaden r',r upföxd, hwars undergräfwande intet hqr mindre päfölgd, an uplösn»Ng af samhället.
Emot billighet är det stridande, att ej löna den, som för sta. tens bästa skall npoffra sin tid, med dagelig och trä. gen tjenstgöring, sa att han har en tarfwelig samt efter embetet paflande och anständig inkomst; men rakt stridande emot simda förnuftet är det, att in, rätta lönewilkoren för de Embetsmän, som äga sa till sägandeö, medborgares wälfärd i sine händer, jag menar Domare, salunda, att om de äga sam, wete och läka hederslagen bli sin Ledsagare, upcfsras de ät armodet och eländet.
Desi redlige und» Den z Iimii. 49 r wiker akt genom behofwet säktaS i frestelse och wäljer hälldre nägot annar mindre inxratL vitcc Zenus, dä deremot den samwerslöse nied begärlighet emotrager en systa, den man wäl icke enligt lagen, men eller mana och nn mera längligt bruk kan stköia, som man behagar, och ber öppet tillfälle gifwcs, ait icke endast, hafwa en rundelig utkomst, utan sifweu samla förmögenhet, derigenom» att man ka, ger, jrpts lagen och Koungens bud, de rikes guld för ait förtrycka enkan med de fadcrlöse.
Ma jn?
gen rättskaffens
Domare sinna sig särad af hwad jag här yttrat, manga sädane finnas pch agrningen de förtjena är sä mycket större, som tidsens sedy» fördärf, gjort, att dä allmänna föraktet af den orätt» wise med en spotsk arryganre, föredrages och fruktan för straff, aldeles sörswunnit sedan ber kommit ur bruk ar göra gial, sä synes det sä mycket klarare, art det blott, är äran och samwelet, som styrsr den redljges handlingar.
Ingen mä nstwika mig, att ben» na nägor skarpa målning, härsedex sig frän enskilt agg och bitterhet; det allmänna omdömet är sä stadgadt i denna del. att jag icke behöfwrr äbe« sopa, näaol annar, Statens förste Embetsman, har likwäl sjelf witoordat hwad jag sagt.
Urj desi i sista pleno inlemnade memorial, npmqnas Riksens Srän» der till widkagande af sädan åtgärd, till beha tjen» siemäns bästa, qti ej behofwet ffa I kminga dem till stpoffring af sin ära och folkets wälfärd, I myra prydcstga och delikata ordasätt har han sågs, detsamma, som jag; Ja han har sagt der, som jaq icke wägat yttra, om han ej sjelf brurir isen, och gistvik andra anledning art säga der ester.Han sjelf 492
Den Z Iunii. såsom första Embetsman i staten såsom Thef för hela justiee» medgifwer, alt han jemte alla andra, som wärdén öfwer domstolarnes ätgärder är anförtrodd, känna och wela ordningen; men menni, sto kärlek den jufwaste och ädlaste af alla dygder, up, rörd wid ätankan af det olyckliga öde, som skulle blifwa lotten för en orättwis domare famille, hustru och barn, om lagens kraf emot honom skulle sättas i fräga, har kommit i strid med den pligt embetet och gängen ed älagt, men hwanill fordras ett härdt och för ömmande känslor vtillgängeligt hjerta.
Wig föreställningeA af den härdhet, att alfwarligen behandla en Embetsman, som ej walt det grymma ödet, att sjelf med de sine hungra till döds, häldre än att göra afwikelser frän det rätta, har embekspligten mäst wika för känslan af mennistokärlek.
Ifrigt önskar jag rältwisans ordentelig» gäng. men lycklig skattar jag mig likwäl, att lefwa i det land, der en mild behandling fast pä bekostnad af lagarnes bokstaf, äger företrädet för ytterligheten af härdhet, da mildrande stät och omständigheter högt tala; häraf ser man likwäl nödwändigheren att bota delta onda, dä en sadan Embetsman nödgas bekänna, glt högsta rätt blefwe högsta orätt, om naturen gifwit honom ett stenhärdl hjerta, som intet olyckligas jemmerrop kunnat röra.
Ständers begärtande af detta granlaga amne, kan ej sältas i fräga, men willrädigheten, all finna tillgäng till afhjelpande af det onda, är lika säker, hälst, dä de öfrige statens wanlotkade Nenninge löntagande Embetsmän, om icke sa absoluta innehafware af medborgares wälfärd, dock be - Den 3 Juni!- 493 stridande nytkiga och oumbärliga embeten, således äga samma pretention, au pästä deremot patzande lönewilkor, hwilken rätt de säkerligen lära yrka.
Det torde således först bli nödigt npsöka ordsaken dertill, att detze lönewilkor nn äro sä otillräc. kelige, dä de likwäl wid statens reglerinq är 1696, wore aldeles efter bchofwet afpaflade.
— Denna ordsak är läkt funnen : i:o har waruwardet genom den öfwerflödige och emot producterne disproporkionerade circulerande penningestocken, sä stigit i wärde, att allting är ro gänger dyrare nu än för 120 är sedan, och dock är penninge löntagarens wilkor obc-> tydeligt förbättrade.
2:0 äro göromälen sa förökade, att flere tjenstemän mäste tillskapas, manga uran någon eller dock högst obetydelig lön- Nägra andra bisaker kunde wäl också anföras, men som de omnämnde äro de hufwudsakelige, som rarfwa rättelse, wore det goda ändamälet wnnnit, om sadanl kunde ske.
Det är kändt, att wär cours, oackladt kriget, ännu före är 1809, war blott omkring 60 fl; efter i8ic> Lrs
Riksdag steg den till tgo och har sedermera ej kunnat fädt ett stadgadt fall, till lägre än omkring 90 fl. En Riksdaler i papper är fäledeS knapt mera wärdt än Z i silfwer.
Detta härleder sig wäl egenkeligen frän en hämmad export, men förökad import, som stegrat wäxlar och drabbar särdeles luxuS tvarorna, men äfwen har det inflytelse pä landets egna nödwändighers waror, fastän fadant af somlige will bestridas, men den mäst »verkande ordsaken till inländska prvducrernas höga pris dör wäl ända sökaö i den mängd pappersmynt, som si«- 494 Den z Junti finnes i rörelsen.
Man aklor icke mera penningar, Len ena bjuder öfwer ven andra, och päsädaiusakt upkonuncr dyrt pris pä all ting- en naturlig fölgd af disproportionerad myckenhet af mynt emot wa, tumängdcn; denna ökade myiustoch, har tillkommit sedan t8c>9, Banquen satt flere Millioner sedlar i omlopp, nion deremot swarande fond; tvärkan rön» k«s strax, coursen började stiga, meN i behofweks stand wac ingen annan ntwäg, ekt större ondl mäste genom ett Mindre UNdwikas, det
Mak till statens räddning, ock om hwatje iudividue härigenom led nägon förlust, war ber böck kill det helas gagn^
Men ur eN helt annan synpunkt får man betrakta den andra ordsaken till det cirkulerande pappersmpntctv förökande, och deraf följande dyr lid, ountvikelig undergång för ven mindte bemedlade- för tjenstemannen och pensionären, neml. discontcrnk med deras mNneuvre.
Deras inrättning, till, kommen i bästg afsigt, att lemna biträde ät Härin» garns och underlätta händelö spekulationer, har ge» nom Urartande haft en aldeles motsatt wärtan; näringarne mäste genom dyrhkten pä förnödenhets waror och derigenom stegrade arbetslöner, öka sing försäljningspriser, som hindrar afsättning da de icke kunna genom facilt pris Möra koukurenken- af utländsk tiltwerkning.
— Capikalisten, som skulle anse för winst, insticka sitt kapital i en fabriquesrörelse, som gus 8 äio prokent, söker nu hälldre aktier i diScon» ter, svin ger 15 ä 20.
Genom län tillgäng till pen» tunge län i besia werk, ha egendomar blifwit sä stegrade, att om minskning i rörelsecapitaler yrkas för alt derigenom nedsätta produckrna till en stä» ligt Den 3 Juni;. 49Z ligt pris, sä, art andra menniskor än blott rike kunna lefwa i lander, sa upstär etk faseligtrop, as alia dem som köpt dyrt och härigenom skulle lida stora förluster, och änteligen huru mycken ungdom, har icke för sent, fält ängra ven lätthet art genom län åtkomma penningar, som blifwit pä nöjen, spel och utswäfningar förstörde, hrvaruli består dä gagnet af vesta inrättningar?
Pä den fot de nu äro skola ve blott rigta aktieägaren i samma män som de utarMa andra medborgare; det ar af denna anledning jag tar mig friheten wäcka allmänna Up< Märksamheten pä elt mitzbruk, som disconterne tillatit sig, som haft de stadeliga påföljder hwilka i föregående nämnde äro.
Enligt dergö octrorj hafwa de af banquen biträde till wist determinerad summa, emot Z procent fä deremot af läntagare taga 6, samt räntan genast asdrageu, widare kunna be begagna emot z procent fädane penningar, som af private för disconterngs räkning i banquen insättas, hwarpa de kunna astignera; nien desta astignationer lill läntagare ukgisne, för att derföre upbära penningar i banquen, bli i det stället utelöpande i landet fäsom mynt, och inlösas tväl de fleste äter af diecoillerne sjclfwa wid inbetalningen, eller af l ortcrnc anmodade ombud, utan att Nagonsttt i banquen presenteras, hwarigeuorn först banquen förlorar den procent, ben borde bekomma och sedan etr obestämdt och öfwerdriswit capital komitier i rörelse, hwctraf diskonten drak winning utöf» wek det tillärna hwarföre fond är tlisatit, och lärer ej lät eligen af Revisorer kunna eonirolleras.
Som betra nu är etk mistbruk, medförande högsta stkav» för 496
Den 3 Iunii. för det allmänna, destutom stridande mot 72 §. i Regeringsformen, som bjuder, att endast Riksens Ständer ma genom banque» ukgilwa sedlar, som för mynt i Riket ärkännas mä, torde detta blifwa räktadt och Vesta discontsedlar ur cirkulation förswinna genom deras inlösande; denna digrcstion skulle synas wara Utom det egenteliga ämnet, men dä det till påföljd skulle hafwa mindre dyra -ider; är det näqot, som bör ga in i beräkningen da fråga bliswer om lönetillökningar.
Wid den andra »mständigheten att förökade gjöromäl fordra större antal embelsmän, sä är ganska pätageligt, alt der härleder sig ifrän flera och widlöskigare rättegångar, än i förra tider, och ordsaken härtill ater är den, alt domares och sakdrifwares interesie beror derpå, att först inleda folk i räktegängar och sedan uppehålla dem i det längsta.
Dageligen ökas den för det allmänna sa skadcliga sakdrifwarecorpsen och i samma mähn ökas rättegångar, som nödgar att öka embelsmännen och förordsakar utgift för staten.
Sätter man i »verkställighet det som Swea Hofrätts universal af den 16 Junii i8vi innehäller, som nu sä ringa efterlefwes, att det kan anses svin alldeles okändt; sä skall »nan fä se rättegängar förminskas och andra icke ouödigiwis förlängas; del kan derigenom bliswa möieligt förminska embetsmännens amal och löna de öfrige bättre.
Genom tagandet af sädane »natt och steg, nemligen förminskning af embetsman, och wahruprisers nedsättande, more det en möjclighet, att med nägon tillökninK i lön bereda dem en skälig utkomst - Den z Junit. 497 komst; men dä likwäl det kraftiga förbehåll att raltwisan annorlunda handhafwes än nu, ty blir in» gen förbättring härutinnan, fa more bättre, akt wara utan bade lag och embetsman, samt rn hwar sjelf fä sörja för sin rätt, ty mindre lyckligt wore wäl det solk, svin ingen beskrelwen lag ägde, men olyckligt det, sou» har lagar, hwilka icke efterlesi was — och domare, som skyddade genom sitt embete, äga öppet tillfälle, att behandla medborgare sä, till person som egendom, efter wälbehag.
Herr Landt-Marstalken:
Sä mycket jag af Friherre Ltaels diktamen kunnat fakta, äsyfkar detsamma någon förändring i tnsconkrörellen, hwarföre Nidder^apek »ch Adeln torde sinna lämpeligasi att det till Banco-Urskouet mä remitteras.
Friherre 8tae1 von lckollstgin började anföra hwad han ansage läfom hirfwiidsakeliga älyftningen af hang diktamen, dä dek samma bl'f af Friherre Legerström, stustolptt, begärt pä bordel.
Friherre Leöerkröm, ^sacob, anmärkte, alt
Friherre 8tael5 diktamen innefaiiade twanne ämnen, den ena angående förbättrad köniiigSsiat för Hof Rätterna och det andra angående Diöcontrörelsen, samt att Riksdagsordningen sörlöde, att rtt och samma memorial finge innehålla s:ne äunu-n, hwarföre han ansäge der simma icke i desi närwarande Mck kunna as Ridderffapet och Adeln nptagas.
Lörsta Del. N s Z2. 4-8 Den 3 Junti.
Ilplästes ett Dicka,ne» af Herr vakilmsn, Lars polian, sä lydande; Till Protokollet:
S-dan jag förgäfweS wänkat akt nägon Riksdagsman med mera anspråk pä upmärksamhet skulle anmäla ett ämne af sä stort och wigkigt inflytande, som penninge conjuncturen i wärt Iand, anser jag mig äligga, akt efter min lilla förmåga »värka eftertanka,, dit ät, och utber mig derwid det skonsamma omdöme, hwartill en god afsigt berättigar.
En lika sä bedröflig som klar sanning är den, att Bankens depositions attester uphöra representera och aequivalera mynt, sä lange detta ejärhalles, enär attesterne i Banque» upwisas.
Sedan Rikets Ständer 1809, autoriserat Banquen, att pä nationens garantie eller credit, i rörelsen ukgifwa attester ä mänga millioner R:dr, som alldrig blistvit insatta och till hwars realisation wid påfordran icke medel eller valuta funnos, förwandlades natnrligtwis besia sedlar frän mynrrepresentanker till creditpapper.
Källan till det onda ligger således här Uti, ej mindre än i den syndaflod af inbillningsmynt, som genom en mängd discont- och andra dylike papper upkonmnt, eller med ett ord uti den ofantliga disproportion, som finnes emellan productwärder och rörrlsecapitalet i wärt land. öfwer denna dc-t ondas hufwudordsak lär föga wara ds» lade meningar, men för att rätt werksamc anlaga sig hjelpen, mäste man uran prevenfion tänka pT klyckans widd.
Om inbördes förtroende och allmän credit är» af Den Z Iuni!° 499 af ett oberäkneligt wärde i ekt samhälle; om mist. nöjen och förtviflad nedslagenhet, i anseende till mängdubblade warupriser, dryg beffatknl»,, hotande ulsigter, möjligen skola undwikas, finner jag ingenting nödigare, likasom icke något mera liggande i sakens natur, än akl den förmögenhet, som, antingen wid en upajord handel, eller wid lemnade försträckningar, blifwit beräknad efter SwerigeS myntfot, det är 2 H lod I4:lödigt silfwer, bctccknadk med hwarje R:dr B.co specie, aldrig kan utan wald, emot längif,vårens wilja, w>d cn liqvid nedsättas under detta sitt owilkoriiga warde, ej ellrr blott till sitt utsätta ziff.rtal aterlemnaS pä samma tid de realia läntagare»» medelst detta län sig förwärfwat, mängdubblar drfi numeraira valeur.
Ester finnes någon lagstiftning i weridén, som kan neka de medborgare lagens skydd, hwilka under detta wilkor bara Statens tunga och bidraga till befi uprätthällande, medborgare, hwilka i förlitande pä benna reciprocite och i fast öfwerkygelse, att BanquenS solidite, samt dest anwisningars honorerande wore den heligaste grundwal för hela Rikets bestånd, anförtrott pa god tro fin förmögenhet under intecknings det är realisations rätr, till dem, som förut ägt föga eller intet, men nu wilja se sina skulder, i ziffra skyldrande, skyndsamt r wärde bortsmälta, se längifware och fastigheisförsaljare förwaydlas lill tigga e, och sig sjelfwa till millionairer, utan annan förtjenst ä deras sida än hajardspelarens eller annat brott ä den lidandes — än förtroende till samhällscontractet?
här finnas de, som ej älffa Vågspel, som ej hafwa Den z Jun!!. skaplynne för annat, än en fredlig, stilla, obemärkt lefnadsår!, här finnas de, som i den nänvarande sakernas ställning, icke utan att blistva derangcrode och sakna de nödkorstigaste behof för en stor samille, kunna med si» lilla förmögenhet i bancosedlar återlemna-, köpa fastigheter, hwilkao pris, pä grund «f bränwinctS winst och dylikt, blifwit, sa orimligt upstegradt: gifwes dä intet beskydd för desie? skall deras trygghet under den naturliga och beskrifna lag, hwilken förmär, alt der wärde, som länäs, skall jämngodt äterställas, kunna obarmhertigt gäckas, under der sä mycket göres för den wägsammes blomstrande lycka? och är denne nyttigare? förenar han alkiv med winningslystnaden en wördnadswärd industris, en warm häg och drift för allmänt nyttiga företag för odling eller annan nationalwinst? winna åkerbruk och näringar pä detta twanq, alt köpa fastighet, pä denna esprit, att deraf göra en handelsgren?
jag tror det intet och skall aldrig tro det.
Erfarenhet tvisar helt annat.
Och med hwad fosterlandskänsia, med hwad redlighet och mod, skak af en sadan bedragen, wanlottad medborgares revenne, det möjeligafie mästa frambäras pä fäderneslandets altare, eller desi söner utlemnas till krigs, ständeis faror och påföljder, da hans werkliga capital förmögenhet, förbliswer odcterminerad och botar att förswinna, i fall nu warande mynrförhällande skall permane-a.
S^yndom dä, akt widtaga de kraf igaste älgärder häremot! hela nationen suckar derefter och blott egoistcr kunna motwerka der?
afbidom ej der smara ögonblick, att annars alt uplöfes, en manlig följd, när ej contraceer s ömse sidor hällas heliga, Bä Den z Iunii- zor
Dä jag nu i största ofullkomlighet wäqar framställa widdén af del onda och d-tz nprinnelse, öfwerlemnar jag lill de Heiron och Män, som äga med mig lika warm patriotisms, men mera erfarenhet och infigkcr i financesrägsr, atk päyrka och detaillera sanna methoden för en snar hjelp.
För Min del, kilskär jag, atl alr hvad bliswit inwandt emot bokförda eller sä kallade annuiterslän, samt emot en del Stålens Domäners anwändande kill den olyckeliga credit sedelstockens försättande i fin rilbörliga jemnwigt, aldrig synrs mig af öfwerry» gande beskaffenhet, och de angisne hindren hofwa mä hända blifmit skadade genom det egna interefiets skamliga förstoringsglas.
Jag har ock trott och tror, att alla Rikets D>6conker borde wid octroyenö uphörande, förklaras för Stålens, och att private aktieägare endast skulle berättigas lill sex procents ränta af deras arner, samt att derefter, i den progrefiion, som finnes möjlig och för bet hela oskadclig, Disconlpapperen borde ur rörelsen indragas och nya län endast pä de nlföriitligaste bewis om sökandens idoghet och dest drift i riket gagnande företag, kunde bewiljas.