Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förbehåll äro gjorda och iakttagas noggrannt, såsom villkor för slika församlingars bildande; Kyrka skall byggas, boställe och en rätt ansenlig årlig lön tillförsäkras själasörjaren m. m., som till själavården och den offentliga gudstjenstens uprätthåliande nödigt anses.
Engelska biskopliga kyrkans ritual följes, så vidt jag vet, och måste, efter hvad jag tror, följas uti alla dessa församlingar.
Endast med afseende å sångböcker har jag funnit någon olikhet med statskyrkan och mellan dessa församlingar inbördes.
De närmare bestämmelser, som gälla för dessa särskilda församlingar inom Anglikanska kyrkan, har jag, oaktadt löfte, ännu ej erhållit.
De skola dock, såsom jag hoppas, snart kunna vederbörligt Utskott meddelas.
På grund af det nu anförda föreslås, att K.
St:r må hos K. M:t i underd. anhålla, att, under villkor och på sätt K.
M:t må finna tjenligt, församlingar, oberoende af jordområdet, må tillåtas att bilda sig, när ansökan derom göres af evangeliskt lutherska kristna, som förbinda sig, att till statskyrkans presterskap utgöra de i lag och författningar stadgade eller på gällande konventioner grundade rättigheter, samt underkasta sig den i Svenska statskyrkan antagna ordning; att de sålunda npstående församlingarnes förhållande till statskyrkan må af K.
M. genom allmän författning stadgas; samt att hvarje sålunda tillkommen församlings medlemmar må ega, att sjelfva till själasörjare utse och kalla en, till sjelfständig presterlig embetsutöfning behörigen qvalificerad prestman, mot förbindelse att honom tillständigt löna, kyrka bygga och underhålla, samt i öfrigt vederb:n fullgöra allt, hvad till gudstjenstens uppehållande och ett rätt kyrkoskick inom församlingen nödigt är.
Leijonhufvud, Axel Gabriel, afgaf fö!j:de motion:
Då Svenska folkets ombud städse upfattat som ett kärt åliggande att, då en förtjent embetsman bortgår och efterlemnar enka och barn i torftiga omständigheter, draga försorg om desamma —, H. II. 9 130
Den 1 December e. m. måste det också tillhöra den enskilde representanten att framdraga och påpeka sådana enskilda fall, hvilka gifva tillfälle till utöfvandet af denna sköna pligt.
Ett sådant tillfälle har genom förre Chefens för Wermlands reg:te, Öfversten Olof Abraham Bruncronas död yppat sig.
Eyratio-årig tjenst i Kronans led, dervid hans redbara karakter och fosterländska sinne, i förening med utmärkt duglighet som militär, stiilde honom högt i anseende, kunde, oaktadt största ordning och sparsamhet i lefnadssätt, icke sätta honom i stånd att trygga sin familjs framtid, hvilket han ofelbart gjort, om ej döden, i hans ännu kraftfulla ålder, ryckt honom från den större verksamhet, han just tillträdt och deraf han ej hann skörda någon frukt i ekonomiskt hänseende.
Behållningen i sterbhuset utgjorde, enligt boupteckningen, 117 rdr 8 öre; och 75 rdr rmt är den pension, som enkan, med tvenne sjukliga, oförsörjda döttrar, har rätt att upbära af Arméens Enke- och Pupillkassa.
Att något större belopp derifrån icke kommit enkan till godo härrör deraf, att frami.
Öfverste Bruncrona, såsom varande Fändrik vid gardet, bort för Adjutants-beställning göra inbetalning till Enkekassan efter högre pensionsklass, men genom missförstånd det underlåtit, hvilken omständighet, enligt kassans reglemente, förhindrade för alltid enkans upflyttning till högre klass.
På grund af hvad jag haft äran anföra, och med fästadt afseende på de siffror, deruti förekomma, vågar jag vördsamt föreslå lt.
St:r, att frami.
Öfversten O. A. Bruncronas enka, Fru Charlotta Bruncrona, född Lagerheim, och tvenne oförsörjda döttrar måtte under nionde hufvudtiteln upföras till ett pensionsbelopp af 600 rdr rmt.
Till 8tatsUtsk:t, dit jag anhåller att denna min motion må remitteras, skall jag inkomma med de vidare uplysningar, som kunna vara af nöden.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, sedan den nu väckta motionen blifvit skriftligen till Protokollet aflemnad, den skulle blifva K. o. Ad. föredragen.
Exc. härefter upmanat den eller de Ledamöter af R. o. Ad., som måhända ännu hade någon motion att afgifva, att nu anmäla sig, emedan H.
Exc. i annat fall ämnade framställa propos. att R, o. Ad. måtte åtskiljas, men någon Ledamot af Ståndet ej i anledning häraf sig anmält, blef nyssnämnde propos. framställd och med ja besvarad, hvarefter R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. m.
Just. 12 prot.-utdrag för d. 30 Nov. e. m. samt d. 1 dennes f. och e. m.
Sedan härefter prot. för den 19 sistl.
Nov. blifvit upläst och godkändt, anmälde sig och yttrade Hr Gripenstedt, Johan August:
Sedan nu prot. för d. 19 Nov. f. m. blifvit justeradt, uti hvilket förekommer ett yttrande af Frih. Bonde, som, enl. min tanka, är i flera afs:den förvillande, och innehåller åtskilliga upgifter, som jag tror vara oriktiga, anser jag mig böra härpå fästa upmärksamheten.
Jag anhåller således att få vid detta Frih.
Bondes anförande, som jag icke hade nöjet afhöra när det afgafs, nu göra de anmärkningar, hvartill jag anser detsamma gifva anledning.
Det afgafs, såsom titeln å det tryckta exemplaret angifvet-, i anledu. af Frih. von Schwerine motion om Bankreformen, och jag väntade och hoppades derföre med stort intresse, att der finna någon utredning eller granskning af denna motion, som otvifvelaktigt är i många afseenden ganska tänkvärd; men i detta hänseende har min förväntan blifvit bedragen, ty ehuru Frih. von Schwerins motion efter en ganska utförlig motivering innehåller ett förslag i 11 särskilda punkter, så har Frih.
Bonde dock icke ens vidrört mera än 2 af dessa, och detta i sjelfva verket så förknappadt, att han om dem lernnat blott ett summariskt omdöme, nemi. för det första, att, i öfverensstämmelse med förslaget, inga sedlar af mindre valör än 10 rdr rint borde i rörelsen utsläppas, och vidare, att, i olikhet med Frih. v. Schwerins tanka, det icke ginge an att insläppa enskilde aktieegare i Banken.
De öfriga frågor, som Frih. v. Schwerin i sin motion behandlat, har Frih.
Bonde deremot i sitt anförande alldeles förbigått.
Men deremot förekomma i detta anförande åtskilliga andra upgifter och betraktelser, hvilkas syfte är, att tillsammans bilda en tablå öfver vår finansiela ställning, synnerligast med hänseende till jordbruket, och hvilka framställa denna tafla i högst dystra färger.
Bonde säger i sitt tal, att i sådana ämnen, som det ifrågavande, kommer det icke an på en rhetorisk framställning, utan bör afs:de endast fästas vid siffror och fakta.
Otvifvelaktigt har den värde talaren häruti fullkomligen rätt, men just detta har för mig varit en anledning, att underkasta Frihms siffror och fakta en särskild granskning, och det har då befunnits, att desamma äro i flera afseenden ingenting mindre än tillförlitliga. 132 Den 3 December f. m.
Vid jemförelse mellan den sedelmassa, som här i landet cirkulerar, i förhållande till det klingande myntet, och förhållandet i detta afs:de uti andra lander, upgifver Frih. Bonde, att i England, der det klingande myntet antages utgöra omkr. 30 mill. pund St., skulle de i cirkulation varande banknoterna upgå till endast 20 mill. s. m.
Jag har här till hands en berättelse, hvilken, såsom officiel, är fullt tillförlitlig, och sorn är intagen i »Economist» för d. 29 Okt. hvaraf inhemtas, att sedelutgifniugen blott af Engelska banken då utgjorde omkr 30 mill,, hvilken summa dock, genom afdrag af depositioner m. m., reduceras till 23,173,000 pund St., såsom utelöpande sedelstock.
Men härtill kommer ytterligare omkr. 6 mill. för de öfriga bankerna i England, samt omkr.
10 mill. för bankerna i Skottland och Irland, eller tillsammans nära 40 mill. pund St., i st. t', de af Frih. Bonde upgifua20; ty att frågan var om sedel-cirkulationen i de förenade rikena tillsammans, synes tydligt deraf, att den metalliska myntqvantiteten är på detta sätt beräknad.
I Frankrike ater skulle, enl.
Frihms upgift, cirkulationen i guld och silfver utgöra 3V2 milliarder francs, men banksedlarne endast 500 mill.
Jag får emot denna upgift anföra Michel Chevaliers beräkning, hvilken, på grunder, som han framställer, säger, att den metalliska cirkulationen kati uptagas till 2‘/4 ä 2Va milliard.
Denna summa kan så mycket mindre anses vara för ringa, som den nämnde författarens ändamål är att visa, hvilket stort kapital Frankrike under tidernas lopp lillegnat sig som rörelsemedel, och han säger då: »Jag tror mig icke öfverdrifva, om jag antager det klingande myntet till 2l/2 milliard».
Bonde har således uptagit den metalliska cirkulationen i Frankrike till en hel milliard mera än Michel Chevalier.
Hvad åter sedelutgifningen i det landet beträffar, kan jag åberopa en upgift af d. 19 Nov., som visar, att »notes in circulation» upgingo i Nov. 1858 till 690 mill., i Okt. 1859 till 702, och i Nov. månad d. å. till 7 05 mill., således nära eli half gång mera, än hvad Frihm upgifvit, som var 500 mill.
I afs:de A cirkulationen af Svenska sedlar, finnes också en oegentlighet i Frihms upgifter.
Han har antagit denna för Riksbanken till 40 mill., och denna siffra är riktig, såvida jag tager summan brutto, d. v. s. deri inräknar hela depositionsrörelsen; men, som nyss visades, togs summan för England netto, och icke brutto.
Om vi då äfven för den Svenska banken taga summan af cirkulerande sedlar netto, så reduceras de 40 mill. till 34V2- Allt detta är visser), icke af någon synnerlig vigt, ty jag medgifver i alla fall, att för närvarande (jag lägger vigt härpå) är sedelstocken jemförelsevis större i Sverige, än i de andra länder, som blifvit nämnda, men jag har dock velat visa, huru det rätteligen förhåller sig med de siffror, som Frilen upgifvit.
Men, såsom jag nyss sagt, detta medgifvande gäller blott för den närvande ställningen, ty enligt hvad hvar och en kan finna, som granskar redovisningarne för Engelska banken under den förflutna tiden, har denna banks metalliska kassa vid flera tillfällen slått uti ett långt svagare förhållande till sedelcirkulationen, än fallet är hos oss, hvarpå såsom exempel må nära - Den 3 December f. m. 133 nas, att 18,20 den metalliska kassan blott utgjorde */10 och 1839 omkr. % sedelemissionen o, s. v. Det egentligen vigtiga i Frill.
Bondes framställning är dock att finna först, då han kommer in på sitt hufvudärane, som är att visa den förtryckta ställning, hvari det Svenska jordbruket skall befinna sig. i anseende till dels en ofantlig gravation och dels de allt för dryga skatterna.
För att ådagalägga detta, anför den värde talaren en stor mängd siffror, hvaraf jag visserligen ej ämnar uptaga alla till granskning, men hvaraf dock en stor del tål att väsendtligen justeras.
Till en början ber jag att få fästa mig vid den pag.
10 i det tryckta yttrandet förekommande upgiften, att under år 1858 pantsattes i utlandet den Svenska jorden för den oerhördt stora summan af 30 mill. mark Hamb. bko eller 40 mill. rmt, och ehuru Frihm medgifver, att icke hela denna summa ännu blifvit indragen, beräknar lian dock det indragna beloppet till 34 mill.
Detta är dock ett eget sätt att behandla^ siffror; ty här har redan för några dagar sedan blifvit af Hr Akerman tillförlitligen uplyst, att den indragua summan af ifrågav:de lån utgjorde blott 6 mill. i st. f. de af Frihm uptagna 34 mill.
Då man på detta sätt handskas med mill., är det icke svårt att komma till nästan hvilka resultater som helst. — Vidare påstår Frihm, att man i utlandet börjar förlora förtroendet till Sveriges materiela resurser och finausiela soliditet.
Detta omdöme är tillräckligt graverande och allvarsamt, för att behöfva stödjas på andra fakta, än en i Hamburg utkommen broschyr, för hvilken man väl icke kan hafva särdeles stort förtroende, och som dessutom blott säger, att de Svenska godsen svårligen kunna hafva det värde, hvartill de blifvit upskattade.
Siffror och fakta, hvilka Frihm sjelf med rätta så varmt rekommenderar, tala också på helt annat sätt.
Kurslistan för d. 30 Nov. visar, att de Svenska papperen, i jemförelse med andra hinders, alldeles icke stå illa.
Man behöfver dervid till jemförelsepunkter ingalunda taga sådana staters papper, hvilkas finanser befinna sig i en svår och osäker ställning, såsom de Österrikiska, åtskilliga Amerikanska, de Spanska o. s. v., hvilka alla stå ganska lågt, utan jag vill jemföra de Svenska papperen med sådana staters, som hafva en fullt tryggad kredit, och man finner då, att t. ex. Belgiens obligationer å 4Y2 proc. stå till 98 och ett bråk, Danmarks å 5 proc. till 98, Frankrikes å 4'/2 proc. till 95!/2, Preussens å 4'/2proc. till 983/4, Rysslands å 4V2 Proc- till 98.
Jag har med flit, så mycket som möjligt, hållit mig till samma ränta, för att göra jemförelsen lättare.
Huru stå nu våra egna statspapper?
Jo, våra obligationer å 4V2 Proc- stå *>11 95 Va, och synas dessutom vara i jemnt stigande.
Detta är visserl. några proc. lägre, än de nämnde staternas, hvilkas kredit är gammal och erkänd, men skiluaden är visserl. ej sä stor, att deraf, enl. min tanka, kan dragas någon missgynnande slutsats.
Med hypotheks-föreningarnes obligationer, på hvilka räntan löper med 4 proc., är förhållandet ingalunda sämre; ty om jag tager den verkligen betalda kursen äfven för dem, som äro mest tryckta, nemi. dem, som stå till 87 å 87 V2, och reducerar denna kurs till 4% proc. ränta, eller till likhet med den, som gäller för Den 3 Deeember f. m. de papper* jag nyss anfort, så blir resultatet, att hypotheks-obligationerna skulle stå till omkring 99.
Jag kan således icke, åtminstone i kursnoteringarne, spåra något misstroende till Sveriges finansiela resurser.
Att hypotheks obligationerna för ögonblicket icke hafva någon stor afgång, kan ej heller skrifvas på räkningen af bristande förtroende, utan kommer sig deraf, att beloppet af dylika papper i marknaden för tillfället är allt för stort; och hvar och en vet, att förhållandet är alldeles enahanda med hvilka effekter som helst, nemi., att de icke finna köpare till skäligt pris, så snart de utbjudas i öfverflöd.
Detta faktum bevisar således endast ett missförhållande mellan tillgång och efterfrågan.
Men den hufvudsakligaste punkten i Frihms anförande är, som jag redan förut nämnt, hans påstående, att den Svenska jorden är högre intecknad och hårdare betungad af skatter än andra länders.
Han har, för att bevisa detta, gjort en beräkning öfver den Svenska jordens gravation, och dervid följt en väg, som efter min tanka måste leda till stora misstag.
Han har nemi. efter Just.StatsMinisterns tabeller sammanräknat intecknings-summorna för hvarje år, och på det sättet kommit upp till 500 millioner, hvarifrån han afdragit en godtycklig summa af l/s eller 100 millioner, motsvarande dels hvad som skulle hafva förfallit, utan att vara vid domstol dödadt, dels hvad som är deponeradt i bankerna såsom säkerhetshandlingar, eller aldrig blifvit användf, utan qvarligger i enskildas ego.
Men detta beräknings-sätt är likväl allt för otilJförlitligt, för att derpå bygga en slutsats, och det visar sig tydligt, att de inteckningar, hvilka utan anmälan vid domstol, så att säga, sjelfdö genom att blifva mer än 10 år gamla, äfvensom de, hvilka ej representera någon aktiv skuld, måste upgå till ett vida högre belopp, fin Frilnn beräknat, ehuru det är omöjligt, att med bestämdhet angifva summan.
Finans-komitéen har emellertid i detta afs:de infordrat åtskilliga upgifter, som sätta Komitéen i tillfälle, att åtminstone approximativt bedömma förhållandet, och, ehuru jag nu ej kan framlägga alla dithörande beräkningar, vill jag dock nämna det resultat, hvartill Komitéen kommit, nemi. att de inteckningar, som nu anses verkligen existera, skulle upgå till omkring 300 millioner, under det Svenska jordens värde måste anslås till minst 1500 millioner, hvadan således de förra skulle utgöra ’/5 af det sednare.
Detta är visserligen i alla läll ganska betydligt, men dock icke mera, utan tvertom mindre än i flera andra länder, hvilket förhållande jag nu ber att något närmare få utveckla.
Bonde säger, att Passy, hvars värde som stats-ekonomisk författare icke kan underkännas, upskattar Franska jordens inteckningssumma till l/ln af dess värde; Wolowski likaledes, och att Thiers uptagit den blott till V,7.
Vid dessa upgifter måste dock åtskilliga anmärkn:r göras.
Passy säger icke, att förhållandet mellan inteckningar och jordvärde är som 1 till 10, utan han anslår jordens kapitalvärde till 50 milliarder och det intecknade beloppet till Gl/2 milliard, således 13 proo., hvilket gör mellan VT och Vg. ' f- Vin- Wolowski nämner visserligen Den 3 December f. m. 135 Vxo i raen han säger att det anses vara »mellan V5 och ’/10».
Detta är dock något helt annat än att bestämma. y10, hvilken siffra således egentligen blott angifves som ett minimum.
Thiers, så är det fullkomligt riktigt, att han i sitt berömda tal om hypotheks-väsendet upgifver %7. men huru kom han till detta resultat?
Först och främst bör ihågkommas, att den komité, som var tillsatt för frågans utredning, ansåg att inteckningarnes belopp upgick till 12 milliarder fr., och jördeus kapitalvärde till 40 milliarder, således att förhållandet var nära som 1 till 3.
Dessa siffror reducerade nu Hr Thiers så, att han nedsatte inteckningarna till 4'/2' men höjde fastighetsvärdet till 72 milliarder, hvarigenom han kom till yi7.
Skälen härtill upgifvas vara, i förra hänseendet, att endast il/2 milliarder inteckningar lades till grund för beskattningen, och i sednare hänseendet, att jordens värde borde bestämmas genom upmtiltiplicering af den kalkylerade inkomsten 2 milliarder 200 millioner, enl. en räntefot af 3 proc.
Jag lemnar nu derhän, huruvida dessa Hr Thiers’ siffror och det resultat, hvartill han sålunda kom, förtjenar mera förtroende än Komitéens upgifter, enl. hvilka inteckningarna i Frankrike skulle utgöra nära '/3 af jordvärdet, men ihågkommas bör dock, såsom nyss nämndes, att Passys beräkning likaledes skiljer sig till mer än hälften från Thiers’.
Afven förtjenar det att särskildt observeras, att just vid detta tillfälle, då Thiers kalkylerade jordvärdet efter en räntefot af endast 3 proc., upgaf den komité, som skulle undersöka frågan, att inteckningarna i allmänhet löpte med en ränta af 10 proc.
Passy, som noga utreder detta ämne, säger visserligen att häruti ligger någon öfverdrift, men tror dock, att man kommer sanningen nära, om räntefoten för jordbrukets skulder i allmänhet antages till 7 proc.
Under sådana omständigheter vill det dock synas, som vore Hr Thiers’ kalkyl allt för hög, och att med allt erkännande i öfrigt af Thiers såsom en stor auktoritet, icke i detta fall hans upgifter förtjenade förtroende framför andras.
Det tyckes sålunda visa sig, att äfven i Frankrike, som blifvit företrädesvis åberopadt såsom lyckligt framför oss i detta hänseende, skillnaden icke är så stor som man trott.
Men huru är förhållandet i andra länder?
Låtom oss derom söka uplvsning just hos Passy, hvars tillförlitlighet Frilen sjelf framhåller.
Han säger, att i Tyskland upgår inteckningarnes belopp till 30 å 50 proc. af jord värdet, allt efter olika trakter deraf; och beträffande England, som den värde talaren så hastigt gått förbi med den enkla förklaringen, att der finnas ganska lå skulder på landtegendomarna, yttrar denna författare: »En Angleterre, d’aprés des calculs dont 1’exactitude au dire de Hill Burton n’est point coutestable, c’est 50 pour 100 et la proportion s’éleve plus haut encore en Ecosse et en friande» 50 proc. torde således vara det minsta, hvartill gravationerna i England kunna upskattas, och långt ifrån att jorden skulle vara lindrigare graverad i omförmälda länder än hos oss, är förhållandet i sjelfva verket, såsom man ser, alldeles omvändt.
Äfven i afseende å beskattningen gör Frih.
Bonde åtskilliga jemförelser, som jag för min del icke kan gilla.
Sa säger han 136 Oen 3 December f. m. t. ex., att i Belgien var skattebeloppet 1857 för hvarje person i medeltal 22 fr. 41 cent., och han citerar såsom kalla för denna upgift l’Annuaire Statistique Beige 1859.
Jag betviflar visserligen icke, att ju siffran är riktigt afskrifven, men jag har här andra källor till hands, såsom t. ex. 1’Annuaire de 1’Economie politique, enligt hvilken jemförelsen slår annorlunda ut.
Der upgifves deu Belgiska budgeten till 147 millioner francs; och om denna summa divideras med 4'/2 million, som är ungefärliga antalet af laudets befolkning, upstår en qvot af 32 francs.
I dessa 147 millioner äro likväl icke kommunalskatterna uptagnn, och man får således, om jemförelsen skall blifva riktig, ej heller för Sverige inräkna sådana utskylder, såsom skjutsning och väghållning rn. m.
Om jag då vill göra denna jemförelse, visar den följande resultat.
Budgeten i Sverige upgår till 26 '/2 millioner rdr; dertill kommer 2 millioners bevillning, summa 28‘/2 millioner.
Divideras denna summa med folkmängden, som kan antagas till 3,000,000, så får man i skatteqvot för hvarje person ungef. 8 rdr, således omkring Vg af det belopp, som belöpte sig på Belgien.
Jag fäster visserligen för min del ganska ringa vigt vid alla dessa jemförelser, men då de göras, torde det vara skäl att också siffrorna ställas i närmare öfverensstämmelse med verkliga förhållandet.
Slutligen kommer Frih:n till den svåra tyngd, som, enl. hans tanka, hvilar på Svenska jorden genom grundskatterna, och hail citerar dervid ett yttrande af Thiers, hvilket han anser vara aldeles som sagdt öfver Svenska jordbrukets ställning.
Jag vill nu uprepa dessa ord af Thiers, emedan de kanske fallit ur minnet, han säger: »La propriété fonciére, 1’agriculture, c’est la premiére industrie du pays; c’est celle qui me touche le plus, parceque je ne comprends pas sans elle de force et de grandeur pour un pays.
De quoi sou£fre-telleP Elle souffre de Timpöt fonciér, voilä son mal.»
Jag anhåller att på detta med en stor auktoritet gjorda angrepp mot sjelfva principen af grundskatter få svara med en annan stor auktoritet, nemi. den ofta omtalade Passy, hvilken säger, att sedan grundskatter engång finnas, och sedan de småningom sammanvuxit med eganderätts-förhållanderna, sä äro dessa skatter de rättvisaste af alla.
Jag vill icke trötta eder, mine Hrr, med att upläsa allt för mycket af hvad han i detta hänseende anfört, men jag ber dock, att såsom en motvigt mot Hr Thiers’ yttrande fä anföra ett kort utdrag af hvad denne utmärkte författare härom tänker.
Han säger: »Uue remarque essentielle, en ce qui coucerne 1’impöt territorial, c’est qu’il fin it par ne plus étre constitué å titre veritablement onereux pour ceux qui 1’acquittent.
Cet efiet resulte des transmissions dont la terre est 1’objet.
Sur chaque fraction du sol pése par l’effet de 1’impot une rente reservée å 1’Etat: acheteurs et vendeurs le saveut; ils tiennent compte du fait daus leurs transactions, et les prix auxquels ils traitent eutre eux se réglent uniquement en vue de la portion de revenue qui, 1’iinpot payé, demeure nette, c’est-a-dire affranchie de toute charge; aussi le temps arrive-t-il ou nul n’a plus droit de se plaindre d’une redevance antérieure å son entrée en possession, et dont 1’existence Den 3 December f. m. 137 eonnue de lui a attenné proportionellement le montant des sacrifices qu’il a eu å faire pour acquérir;» samt vidare i afseende å dessa skatters förändring: »Or en changer la repartition afin de dégréver les parcelles qui rapportent le moins et de reoharger celles dont le produit s’est accru, c’est arreter ce mouvemenl, c’est en réalité prendre aux uus pour donner aux autres, et, sons une apparence trompeuse de justiee faite aux choses, comrnettre une veritable injustice envers les personnes.»
Enligt min tanka är det nästan omöjligt att mera klart och bindande uttrycka de tvenne vigtiga hufvudsatser, som här förekomma, nemi. att sedan under tidernas lopp grundskatterna blifvit sammanbundna med jordvärdet, dessa i sjelfva verket äro att anse som en intecknad ränta, tillhörig Staten, hvaröfver ingen har skäl att klaga; samt att rubbningar i detta slags skatter, under sken af rättvisa mot. jorden, i sjelfva verket blifver en orättvisa mot personerna.
Jag vill härmed visserligen ej hafva sagt, att all förändring i detta hänseende skulle vara absolut förkastlig; Tvertom! jag tror, att sådana fall kunna finnas, då den är af giltiga skäl påkallad, men jag har velat åberopa en ryktbar författares ord, för att ådagalägga oriktigheten af den föreställning, som mången hyser, att alla slags grundskatter vore olämpliga, och för att visa, med hvilken försigtighet detta ämne bör behandlas.
I afseende å dessa grundskatters förhållande till skattebeloppet i sin helhet, förekomma också i Frih.