Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, för alt det verkligen billiga i detta afseende må befrämjas, om återremiss af Utskts betänk., med begäran, att StatsUtsk. ville härtill anvisa ett förslags-anslag af några tusen r:dr, som kan fyllas af Riksg.contoret, derest brist uppstår; i hvilket fall jag är öfvertygad, att några hinder icke kunna möta för K.
M:s bifall till Ständerncs begäran, Hr von Hartmansdorff, Au g. t
Då det anslag, som StatsUtsk. för ifrågavar. utgifter anvisat, redan är till sin natur ett förslags-anslag, så kan jag icke finna, att för tillgången på medel någon återremiss behöfves, StatsUtsk:s utlåt.
N;o i32 blef af R. o.
Föredrogs StatsUtskrs den 27 sisth Maj f. m. på bordet lagda utlåt.
JN:o 133, i anleda, af K. M:s nåd. skrifvelse, ang:de väckt fråga om statsanslag för en pharmaceutisk liiroa nstaft.
Den 3 Juni c. ra.
På begäran af Fril).
Sprengtporten, Jac. Wilh., biel' dess reservation upplåst.
Frih. Cederström, Jacobi Lika med Frih.
Sprengtporten anser jag frågan icke vala ratt behandlad af Stats(Jtsk.
Det år icke ensamt Apolhekare-societeten, som har nytta af att pafmacenterne erhålla grundlig Undervisning; det år Svenska allmänheten, som är i behof af inedicafnenter, som har det största intresse, att desse personer icke äro of uninge. och misstaga sig om ingredienserna vid medicamenterncs tillblandning å apotheken.
Det är dessutom fråga om en allmän bildnings-anstalt; ty fastän apothekare Uteslutande hafva rättighet att hålla medicamenter lill salu, så är det icke blott ett visst antal personer, som få vara apothekare, Utan de fä vara så mångå som helst, blott de visa sig dertill hafva skicklighet.
Jag kan icke finna annat, än att det för samhället är nyttigt att bereda fortfarandet af della instituts ytterligare Utbildning, och får, under anhållan om återremiss, i fråga om anslaget förena mig med Frih. Sprengtporten.
Hr Ekströmer, Carl Joli.:
Den ifrågavar. under visnings-anstalten är af behofvet påkallad, och alt Apolhekare-societeten först insåg detta behof och till fyllande deraf bidragit, är berömligt.
Under den korta tid, och i den lilla scala denna undervisnings-anstalt fortfarit, har den redan visat en ganska stor nytta; ty det är säkert, att den ganska betydligt bidragit till att höja den Vettenskapliga bildningen hos de efter dcnsnmfnas inrättande utexaminerade apothekare.
StatsUtsk. har grundat sitt afstyrkande förnämligast derpå, afl då Apolhekare-societcten äger ett slags uteslutande privilegium på medicamenlers försäljning, vore det egentligen i denna socielels enskildta intresse, som en sådan skola skulle Verka.
Denna grundsats skulle kunna vinna sin tillämpning i afseende på hvarje undervisnings-anstalt i hela Riket; ty det är Ovedersägligt, att ali kunskap i första rummet är ett fÖrvärfvadf capital hos den, som äger densamma, men lika sannt är det, att detta capital ingalunda är förloradt för det allmänna, om det rätt användes.
Det är af vigt, att vi äga skickliga apothekare för betjenande af allmänheten, såsom här blifvit erinradt; och vcttenskapligt bildade apothekare kunna dessutom på mångfalldigt sätt med sina kunskaper gagna det allmänna, särdeles i tecknisk väg, och det så myckel mera, som de äio spridda i alla landsortsstäder och äfven flerestädes på landsbygden.
Jag får derföre hembära min tacksamhet till så väl Frih.
Sprengtporten som öfrige herrar, hvilka i Ulsk. reserverat sig emot pluralitetens beslut.
Sprengtporten har föreslagit, att
Slaten med 1000 r:dr årligen skulle under ett visst villkor understödja den ifrågavar. pharmaceutiska undervisningen.
Medgifvande, att undervisningen möjligen kan bestridas med stor So Den 3 Junion*. fördel för den pharmaceutiska vettenskapen med mindre än livad i den K. propos:n upptages, skulle jag dock tro, att en summa af 1000 r:dr är något för ringa.
De understöd, undervisnings-anstalten nu åtnjuter af Apeotlikaresocieteten, äro temmeligen prekära.
De bero på frivilliga årligå tillskott.
De, som först bidrogo lill bildandet af denna undervisnings-anstalt, afgå så småningom, och det har luindt, alt de, som inträdt i deras ställen, icke funnits så beredvillige till bidrags lemnande.
Jag skulle tro, att denna undervisnings-anstalts bestånd vöre tryggadt, om Staten ville understödja den med omkring 2000 rrdr.
De arfvoden, som äro beräknade för de båda egentliga lärarne kan jag visserligen icke anse under vanliga omständigheter för högt beräknade.
Om man föreställde sig att desse lärare skulle uteslutande egna sig åt denna undervisning, så vore lönen säkerligen för liten; men då bär är föreslaget, att den skall utgå såsom arfvode, och det således blefve möjligt för den lärare, som hade befattning med undervisningen vid delta institut, att dermed förena en annan ordinarie tjenst, så anser jag möjligt, att till och med något mindre än det föreslagna beloppet vore nog.
Hvad åter beträffar anslaget för laboratorium, ved och ljus, äfvensom den del af hushyran, som skulle afse möjligheten för en lärare alt bo på stället; så anser jag dessa behof icke vara alldeles positivt oundgängliga för undervisningverkets gång, helst de laborationer, som der anställas, snarare böra lemna vinst än bereda någon kostnad.
Således om jag antager 5oo r:dr för hvardera läraren och 200 för hvarje biträdande lärare, så utgjorde lö nerna tillsammas i4oo r:dr, och om dertill beräknas 600 r:dr till hushyra, såvidt dermed afses tjenlig local för laboratorium och lärosal, så uppkomme en summa af 2000 r:dr.
Behöfdes större löner, så finge Apothekare-societeten dertill medverka, äfvensom till aflöning för betjening och de materiella behofven i öfrigt.
Jag anhåller om återremiss och att Utsk. måtte fästa uppmärksamhet vid hvad jag nu haft äran anföra.
Orsaken, hvarföre jag icke inom Utsk. deltagit i den af Frih.
Sprengtporten anförda reservation emot detta betänk., har härledt sig deraf, att jag icke varit närvar, vid det tillfälle, då detta mål af Utsk. in pleno afgjordes, hvarvid man kom till ett helt annat resultat, än i den förberedande afdelningen åsyftades.
Afdelningen hade nemi. tillstyrkt ett anslag af 1000 r:dr för det pharmaceutiska institutet, och denna summa blef uppgifven på den grund, att man ingalunda, såsom den srste värde talaren nämnt, kunde såsom osäkra beräkna de ifrån Apothekare-societeten utgående directa inkomster.
Det syntes eller uppgafs visserligen, att en del af dessa afgifler icke riktigt in - Den 3 Jun! e. ra.
Si ingått, men det föreföll afdelningen, som dessa -afgifter ljoid§ ingå; ty då en viss afgäld var bestämd för hvarje qvartal, så borde afgifterna vara något så när säkra, och var det ined beräkning af dessa afgifter, sorn afdelningen föreslog beviljande af förenamnda 1000 r:dr.
Måhända är det för litet, det vill jag hvarken bestrida eller bejaka, ty jag kanner det icke.
Jag rättar mig gerna efter den siste talarens erfarenhet i detta fall, oell då flere talare yttrat sig för återfemiss, får-jag instämma i den derom gjorda begäran.
Jag vill vis serligen medgifva, att den summa af 1000 r:dr, hvilken jag i min reservation föreslagit alt af Staten utgå för ett pharmaceutiskt institut, må anses nog ringa för ändamålet; men skälet, hvarför den icke blifvit föreslagen högre, har varit, att då det pliarmaceuliska institutet, visserligen icke fullkomligen utbildad t, likväl, såsom Hr Ekströmer yttrat, med nyttig påföljd hittills kunnat existera och gå framåt med ett anslag af 2000 r:dr, så föreställer jag mig, att det måhända ej kunde vinna all den utbildning, som med ett större anslag kunde ernås, men åtminstone till beståndet vore tryggaitt, om Staten dertill anslog 1000 r:dr, äfvensom alt detta å Ständernes sida skulle ådagalägga, alt de fästade uppmärksamhet vid de förtjenstfull åtgärder, som Apothekare-societeten sjelf vidtagit; och jag kan ej heller undgå att nämna, det jag fruktade, att om ett större anslag blifvit begärdt för ändamålet, bela saken kunnat komma att förfelas.
Jag begagnar mig äfven af delta tillfälle, då jag föreställer mig, alt en återremiss måhända af R. o. Ad. bifalles, alt hemställa'' till Hr Ekströmer, som har så mycken speciel kännedom i frågan, huruvida det vore otänkbart, att de ynglingar, sorn söka undervisning vid detta institut och hvilka äro ämnade att ingå i en ganska fördelaktig näring, med ett slags exclusiv rättighet till densammas bedrifvande, —- 0111 det vöre otänkbart, säger jag, alt desse ynglingar kunde sjelfve erlägga någon afgift för institutets upprätthållande.
Frågan är för principens skull af mycken vigt.
1 vårt land behandlas uppfostringsverket med mycken liberalitet.
Hittills hafva ej några afgifter blifvit erlagda af studerande vid universitetsverken.
Jag erkänner, att detta har en god sida; men det finnes likväl andra länder, t. ex. hela Tyskland, der ingen undervisning meddelas gratis, hvarken vid universiteten, gymnasierna, apologistskolorna eller folkskolorna, hvilket också gör, alt, i följd af denna tillökning af inkomster, (örarne derstädes kunna aflönas bättre än i Sverige, samt iner motsvarande deras möda, hvilket i sin mån äfven otvifvelaktig! bidragit att höja undervisningen till den ståndpunkt, hvarpå den för närvar, befinner sig öfverallt i Tyskland.
Då här är fråga om att stifta ett nvtt institut, så skulle jag tio, att, 8 11, ' it om någonsin en sådan princip skall göra sig gällande i vårt Iand,! den förtjente att tagas i betraktande i denna speciella fråga; och då jag är öfvertygad, att Hr Ekströmer, som mycket intresserar sig för denna fråga, vill lemna oss en vägledning i detta fall, så tager jag mig friheten att till honom sjelf hemställa, huruvida den principfråga jag framställt härvid förtjenar afseende.
I anledn. af den till mig ställda hå ga, får jag vördsamt upplysa, att i allmänhet äro de ynglingar, som egna sig åt det pharmaceutiska studium, ganska medellösa.
Det är sannt alt de hafva för sig en hana, hvilken åtminstone i de större städerna lemnar hopp om en icke riklig, men dock ganska tillräcklig utkomst, men i allmänhet är det ganska få bemedlade ynglingar, som egna sig åt detta yrke.
I följd deraf skall det i sanning blifva svårt att af dem påräkna något betydligare bidrag till skolans upprätthållande.
Ett litet bidrag lemna de redan.
Hvar och en, som inskrifves såsom elev i det pharmaceutiska yrket, betalar, om jag rätt minnes, en r:dr b:co, och vid hvarje examen, som de sedan aflägga, betalas en liten afgift, hvilken tillfaller Apothekare-societetens cassa, och det i ändamål att för undervisningsverket användas.
Dessa afgifter äro dock obetydliga och några lectionspenningar, på samma sätt som vid universiteten i Tyskland och äfven i England äger rum, tror jag icke, att man af denna dass af studerande kan rimligen påräkna eller fordra.
SlatsUlsk:s utlåt, Nio i33 återremitterades.
Vid förnyad föredragning af StatsUtskts den 27 sisth Maj f. m. på bordet lagda mern.
Nio 134» i anledn. af skiljaktiga beslut i fråga örn den af Statsrådets förändrade or ganisation foranledtla lönereglering, blef den deruti förslagna voterings-pröpos. af R. o. Ad. godkänd.
Föredrogos ånyo och biföllos StatsUtsk:s d. 27 sisth "
JBäj >. m. på bordet lagda utlålini .
. Nid i^(3, i'anledn. åf Hr Pedes, T., motion angide pen sioner för ledamöter af' Statsrådet Och Högsta Domstolen, Statssérrelerare och andre föredragande, under vissa förutsatta fall; N:o 14.7, 1 anledn. af Hr Nordenskölds, O. G., motion, om de vid vacancer inom sjöstaten under vacance- och liggetiden besparade löners anslående lill Amiralilets-krigsmanscassan.
Uppå begäran af Frih. Cederström, Jacob, samt Gr.
Gyldenstolpe, Anton Gabriel, bordlädes ånyo, vid förnyad föredragning, StatsUtskrs förut den 27 sisth
Maj på bordet lagda utlåt, Nio 148, i anledn. af anmarknir vid
Den 3 Juni «. id. ) 83 Utsk:s uti betänk.
N:o 45 afgifna yttranden, ang:de R.
Sils revisorers berättelser om granskningen af Riksgälds-verket, m. m.
Föredrogs ånyo StatsTJtsk:< d. 27 sistl.
N:o 149, ang;de föreslagna åtgärder till ullcullurens befrämjande.
Vid de!ta betänk. äro bi fogade reservationer af Frih. Sprengtporten saint Hrr Tersmeden, af Geyerstam, von Troil och af Harmens, emot lånebeloppets nedsättande lill 5o pioc. utaf det ullen åsätta värde; anseende beinälde reservanter detta belopp böra bestämmas till 66| proc. af ullens värde.
Jag instämmer nied dessa reservanter, ty under iakttagande af den efter min lanke riktiga bestämmelsen af ullens värde, skulle jag tro, att lånebeloppet, såsom de föreslagit, bör bestämmas till 6(>§- proc., oell jag finnér Ulsk:s förslag besynnerligt, helst då det blifvit afgifvet på en tid, då man just aldra mest borde befordra ullculturen.
För att visa alt man vill skaffa klädestillverkningen inhemska rudimaterie!' och, så vidt som möjligt, vill bispringa så väl dem, hvilka måste sälja, sorn dem, hvilka behöfva köpa ull, de förra från nödvändigheten att sälja för ett alltför lågt pris, som för ögonblicket kan äga rum, och de sednare från förlusten alt för ett likaledes för ögonblicket uppstegradl pris nödgas göra sina inköp, anser jag högst nödigt, att ull med |dehu' af dess åsätta värde må belånas.
Det kan ingalunda anses för mycket, helst orri man besinnar, att belåningen sker för att ej behöfva sälja eller köpa, då orimligt pris äger rum, och att i alla fall ett betydligt capital ligger dödt för den, som begagnar belåningsrätt till 6fi|- proc. af sin varas värde.
Jag anhåller således om återremiss af detta betänkande.
Jag instämmer äfven i re servanternes åsigt, att vid belåning af ull hör med säkerhet kunna beviljas 66§ proc. af värdet, och anhåller således om återremiss; men då hufvudsaken, nemi.
Ulsk:s tillstyrkan att lånefonden må ökas, är ganska vigtig, så får jag tillika framställa den önskan, att StatsUlsk. måtte med största skyndsamhet behandla detta ärende och företaga det oberoende af andra ärenden, så att detsamma, i händelse af återremiss, må återkomma till Ständernes afgörande så tidigt, att deraf kan erhållas den fördelaktiga verkan, som i afseende på snart förestående ullmarknad är att motse.
Jag instämmer äfven i den åsigt, reservanterne uttryckt i afseende på belåningsprocenlen, och tror dem hafva funnit den rälta medelvägen; ty 75 proc. tror jag varit för mycket, men 66J- procent synes mig vara lagom.
Jag yrkar på denna grund återremiss af betänkandet.
H Den 3 Juni e. m. Gr. von Plnlen, Ballzar:
Utan alt mycket vilja be strida den begäran om återremiss, som här blifvit yttrad, Jjer jag att fö nämna, alt så tryckande den af Ulsk. föreslagna nedsättning af belåningsproc:n af mången kan anses, är den det likväl icke, jemförd med hvad förut ägt rum, då man tager i betraktande, alt, enligt Utskts förslag, Commerce-eollegii rättighet alt nedsätta låneproc:n skulle försvinna.
Förr har 70 proc. belåning varit medgifven, menCommercecoll:m varit berättigadt alt nedsätta den efter behag.
Ullproducenten här således trott sig berättigad att låna mot 75 proc.; men dä han kommit till eollegium, fult det svor, alt sådant alldeles icke kunde beviljas, utan endast ett lägre belopp medgafs.
Derföre har man nu, med borttagande af denna collegii rättighet, nedsatt låneproc:n.
Della har jag blott velat nämna, på det man må se, att Utslits mening varit att gynna ullculturen, hvilket afven visar sig deraf, att Utsk. föreslagit lånefondens förökande till 3oo,ooo r:dr.
Jag har i öfrigt intet att anmärka emot återremiss, ty äfven jag har varit af den tanke, att 66| proc. utan våda skulle kunna fastställas såsom den högsta belåningen, så mycket mer, som det skäl, hvilket gjort sig gällande lill nedsättning af låneproeln, eller en misslyckad speculalion på England, icke bevisar något; ty dess misslyckande härrörde af andra orsaker och utgör intet bevis, att Iåneproctn varit för högt beräknad.
Denna förlust är dessutom den enda, som inträffat, och torde således vara af mindre betydenhet än man dervid fästat.
JN!:o 149 återremitterades.
Till pröfning föredrogs StatsUlsk:s d. 27 sisth Maj f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o i5o, ang:de föreslagna förändringar i villkoren för det vid sista riksdag beviljade lån till återuppbyggande af staden Venersborg.
På begäran af Hr Sandelhjelm, Paul, blefvo reservationerna upplästa.
Hr Sandelhjelm uppläste derefter följande:
Med anleda, af H. StatsUtsk:s nu föredragna utlåt.
N:o i5o, uther jag mig att få dervid vördsamt göra åtskilliga anmärkningar.
Jemte hufvudfrågan, ang:de förändring i villkoren för det vid sista riksdag beviljade län till återuppbyggande af staden Wenersborg, hvilken fråga, i följd af K. M:s till R.
St. aflåtna nåd. propos. och af 2:ne inom RiksSttn gjorda motioner, blifvit remitterad lill StatsUtsk:s handläggning, har Utsk. i dess afgifna utlåt, behandlat en af fullmäktige uti Riksg.contoret hos Utsk. gjord anmälan om olikheten i fullmäktiges samt de för lånemedlens förvaltning och utdelning utsedde comiterades åsigter om dessa sednares ansvarighet och öfriga åligganden i berörde hänseende.
Efter hvad mig synes, äga dessa ämnen icke något oskilj - Den 3 Juni e. ni. 85 * »klist sammanhang, emedan det förra ensamt angår de af Wenersborgs innevånare, som upptagit lån till uppförande af stenhusbyggnader, och de der följaktligen, med hänsigt till Riksg.eont. såsom långifvare, stå i lika förhållande med hvarje annan låntagare, hvilken hos långifvaren söker betinga sig lindi ing i lånevillkoren; hvaremot bifrågan mellan fullmäktige i Riksg.contoi et och ofvanberörde comiterade, angtde dessas ansvarighet och öfriga åligganden vid låneanslagels förvaltning och utdelande, måste bedömmas efter ordalydelsen af de instruclioner, sorn härom handla, nemi. R.
St:s år 1835 utfärdade reglemente oell K.
Mts nåd. bref af d. 28 Mars samma är, hvilka instruclioner, så vidt jag känner, icke äro sinsemellan motsägande, och i hänseende till hvilka någon förändring dessutom icke lagligen kan göras, Som skulle verka retroactivt, vare sig lill ökning eller förminskning af comiterades ansvarighet såsom förvaltande verk.
Då likväl Högh StatsUlsk. i sitt utlåt, sammanställt dessa begge-ämnen, som onekligen hvila på alldeles olika rättsgrunder, är jag nödsakad vöidsarnt påyrka, att de måtte från hvarannan åtskiljas, för att hvardera särskildt underställas R.
Jag uther mig fördenskull att nu få särskildt upptaga först och främst Imfvudfrågan, 0111 den hos R.
St. sökta förändring och lindring i vissa delar af villkoren för låneanslaget till Wenersborgs stads återuppbyggande efter eldsvådan i8}{.
Följande historik torde dervid få tjena till inledning.
— Eldsvådan inträffade, efter det choiera-sjukdomen nyss upphört, på aftonen den 4:<le oc!' natten till den 5:te Oetober, samt hade, i hänseende tillstadens, med trädhus byggda, concentrerade läge, den förlidne sommarens starka torka och stor del af innevånarnes, såsom convalescenter efter cholera», oförmåga att bidraga till släcknings- och bergningsarbetet, den olycksbiingande följd, att staden nästan totalt afbrann pä ilen korta liden af 8 ä g timmar, med undantag allenast af kyrkan och landshöfdinge-residensets corps de logis samt 18 lill 20 små hus, eller kojor, i yttersta omkretsen.
Ned-* brända hus och gårdar voro öfver 200, för hvilka, så vidt de hade blifvit brandförsäkrade, försäkringsbeloppet motsvarade omkring 200,000 r:dr.
Efter branden uppgifna förluster i oförsäkrade hus, lösegendom och varulager utgjorde dessutom 244,200 r:dr, eller jemte de brandförsäkrade husens högre värde, än försäkringen 55,800 rtdr, tillhopa 3oo,ooo r:dr; således i det hela ungefärligen 5oo,ooo rtdr b:eo.
Denna staden öfvergångna rysliga olyckshändelse väckte den tiden ömt och verksamt deltagande hos den välgörande Svenska allmänheten, sorn skyndade alt bispringa med frivilliga gåfvor, hvilkas belopp, med inheräkning af spanmål och andra födoämnen samt några byggnadsmaterialier, kan antagas hafva utgjort omkring 85,oooi :dr.
— Uppå af Konungens Bef:h;de, 86
Den 3 Juni e. m. tilan innevånarnes särskilda begäran eller börande, i underdånighet gjord framställning om samhällets betryckta och äfventyrliga belägenhet saint 0111 behofvet af allmänt låneunderstöd för stadens återuppbyggande, täcktes K. M. år 1835 föreslå, och behagade Rikets då församlade
Ständer bevilja det nu ifråga var. byggnadslånet till belopp af i5o,ooo r:dr, nemi. 120,000 för enskilda tomtägare och 25,000 med afseende på stadens allmänna byggnader; men villkoren för beviljandet häraf bJefvo i så måtto ganska stränga, som, 1:0, husen skulle återuppbyggas af sten, tegel eller något annat ej eldfarligt ämne; och 2:0, räntan skulle utgå med 5 proc., eller 2 proc. högre än för det Borås stad efter 1822 års eldsvåda tillerkända lånebiträdet för trädhus, och 1 proc. högre än för det lån
Vexiö stad sedermera fått tillgodonjuta, äfven för blotta trädhusbyggnader.
Det är likväl notoriskt, att orsaken till den för Wenersborg 1835 bestämda högre räntefoten var, att Riksg.contrs ställning vid denna tidpunkt påfordrade låns upptagande mot 5 proc. ränta, — ett behof, sorn nu mera ej lärer existera.
För öfrigt skulle lånförsträckningen till Wenersborg, enligt hvad då bestämdes, amorteras med 3 proc., och således tillsammans 8 proc. böra erläggas årl. från den i:ste nästkommande Juli; hvaremot Vexiö-lånet får amorteras med 2 proc., och således godtgöras på längre tid, med erläggande af 6 proc. årligen.
För att nu om förhållandena efter eldsvådan i Wenersborg och närvar. tillståndet derstädes lemna en på fada grundad åskådlig öfversigt, som tilläfventyrs kunde undanrödja någon förut fattad oriktig mening derom, utber jag mig få anmärka, att, enligt hvad redan är vordet upplyst, besteg sig hela förlusten vid eldsvådan till . ..... r:dr b:co 5oo,ooo. och att de tillgångar, som då kunde tagas i beräkning, icke alla såsom ersättning för förlusterna, men dock såsom medel för tillfället till den husvilla folkmängdens hjelp och stadens återuppbyggande, utgjordes af: brandförsäkringsbeloppet 200,000. gåfvomedlen 85,000. byggnads-lånet .
. i5o,ooo. S:a 435,ooo.
Men af gåfvo-fonden åtgick åtminstone hälften till uppförande af provisionella hus och baracker för det fattigare folkets hysande och till denna del af befolkningens underhållande vintern emellan 1834 och 1835 samt än längre.
Hvad sålunda påkostats, måste fördenskull afräknas från tillgängliga medlen till stadens återuppbyggande med.
. 42>^oo.
Den 3 J ii 11 i e. m. 8?
Oell likaledes måste den del af brandförsäkrings-beloppet, för hvilken de nedbrända husen varit intecknade, till säkerhet för lån i publika cassör, och hos enskilda personer utom staden, afräknas från tillgången nied minst 100,000. i42,5oo.
Återstår . . . 2g3,5oo.
I sjelfva verket måste stadens innevånare således, på flerehanda sätt och jemväl genom minskning af tilläfventyrs, på någon hand samlad capilalförmögenhet, eller genom Ökad skuldsättning, för nytt rörelse-capital m. m , genast vidkännas det öfriga af förlusten r:dr b:co 206,5oo; det oberäknad!, att byggnadslånet, med deri belöpande räntor, ehuru samma lån beiedt en tillgång för tillfället, dock skall efter hand återbetalas.
Kär oersatta förlusten vid eldsvådan dermed ökas, öfverstiger den följaktligen 35o,ooo r:dr b:co, utom förminskade inkomster af handel och näringar, åtminstone första året efter eldsvådan; och man torde då, utan svårighet, kunna bedömma samhällets ekonomiska belägenhet, sådan som den i verkligheten varit, ar och länge måste blifva, nemi. högst bekymmersam, Sannt är, alt stadens innevånare, detta oaktadt, med berömvärd uppoffring af flera enskildta intressen, ansträngt sig till det yttersta, för att ånyo uppbygga deras stad på ett förståndigt och ändamålsenligt sätt.
Om det förra ej skett, hade det sednare icke kunnat ske; och resultatet torde således förtjena R.
Sits bevågenhet.
Detta resultat, med hän.- sigt till de uppförda enskilda byggnaderna, visar sig, så vidt det med siffror kan uttryckas, sålunda: 23o nya hus oell gårdar äro färdigbyggda, många bland de större af slen, tegel eller annat ej eldfarligt ämne, mende flesta af träd. i3o af dessa äro redan brandförsäkrade, för tillhopa omkring ... . . . r:dr 420,000. för de öfriga mo, hafva ägarne, — medellöse mindre näringsidkare och personer af arbelsclassen, — icke mäklat bekosta brandförsäkring.
Deras gemensamma värde kan utgöra omkring . . . 60,000. tillhopa r:dr 010,000. hvartill således de hittills färdigbyggda husen i värde minst uppgå; hvilket ytterligare bevisar, hvad tillförene är sagdt 0111 innevånarnes betydligen nedsatta rörelse-capital och ökade skuldsättning; emedan det lärer vara nog påtagligt, att stadens återuppbyggande ej kunnat derförutan äga rum.