Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H. Ex. förklarade, att ja öfverröstat nej.
Vid förnyad föredragning af Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s d. 5 dennes f. ra. på bordet lagda mera.
N:o 130, ang:de minskning i Utsk:s cancelli-personal och vaktbeljening, fann R. o. Ad. delta mern. ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Föredrogos ånyo och biföllos Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulslcns nedannämnjle d. 8 dennes f. ra. på bordet lagda ullåt:n: N:o 45, i anledn. af väckte motioner om förändrad organisation af Lifgardesregementena; N:o 46, i anledn. af dels K. M:s nåd. propos., ang:de anslag till boskapsskötselns befrämjande i Riket, medelst anläggande af stamholländerier, dels en i ämnet väckt motion; N:o 47, i anledn. af väckt fråga om åtgärders vidtagande för vissa inhemska kreatursracers förbättrande; N:o 48, i anledn. af väckt motion, att Directionen öfver Danviks hospital mätte upplösas, Hospitalet ställas under Seraphimerordens Gillets förvaltning och Hospitalets säkerhetshandlingar få af R.
St:s Revisorer granskas; N:o 49, i anledn. af väckt fråga om spridda rusthålls- och rote-andelars sammandragning; N:o 50, i anledn. af vackt fråga, att rolehållarne i ”Kongsöhrs län” måtte återbekomma 2:ne tunnor kronotiondespanmål, som af ålder varit dem till understöd i knektehållningen tillagde; samt N:o 51, i anledn. af väckt fråga om förändring i beväringsmanskapets beklädnad.
Ekon.Utskms d. 8 dennes f. m. pä bordet lagda betänk.
N:o 25, i anledn. af väckte motioner om skyldighet för bruk och bergverk samt qvarnar och fabriksinrältningar å landet att deltaga i kostnaden för allmänna vägars och broars underhåll.
På begäran af Hr von Troil, Sam.
Gustaf, upplästes den af honom vid Utskrns betänk, fogade reservation, hvarefter Hr von Troil yttrade:
På de skäl jag i min reservation framställt, och hvartill äfven kan läggas den af Gr.
Hamilton, Malcolm, gjorda anmärkn., att en del bruk, fabriker och sågverk hufvudsakligen transportera sina effecter sjöledes och således icke i ringaste mån förderfva vägarne, får jag anhålla om propos. på afslag å betänk.
Frih. Cederström, Jacob: Den af Hr von Troil nu upplästa reservation är skäligen fullständig i vederläggningen af Utsk-.ns betänk.
Likväl får jag dervid tillägga, alt en rubbning af de real-onera, som nu åligga jorden i Sverige, icke kan utan största 318 Den 12 Februari. orättvisa ske annorlunda, än i sammanhang med alla drätselns delar.
Den skulle eljest komma alt medföra så invecklade förhållanden, stridigheter och olikheter i personliga skyldigheter, att det blefve svårt om icke omöjligt att utreda dem.
Jag instämmer i.
Hr von Troils begäran om afslag å betänk.
Jag är förekommen af den sisle talaren, och ber alt endast få tillägga, i afseende på omöjligheten af en rättvis tillämpning af detta förslag, att flera bergverk och sågverk utföra sina förnämsta körslor vintertiden, då vägarne äro kä lade och således icke kunna skadas eller också på alldes egna vintervägar, dem de sjelfva upptaga.
Huru vill man då rättvist kunna skilja emellan sådana bruk och andra?
Det är ju att famla ef ter luften, att vilja verkställa ett sådant förslag.
Afven jag förenar mig i anhållan om afslag å detta betänk.
Utsk:n har utgått från den princip, alt man bör taga, der det finnes, och gifva, der det fattas; men denna princip leder till ganska besynnerliga resultaler.
I' öfrigt får jag hemställa, huruvida icke Utsk:n ganska obetänkt galt tillväga, när de i premisserna hafva förklarat, att en alltför stark rubbning skulle uppstå i nuvar. förhållanden, om man skulle fördela väghållningsskyldigheten jemväl på ifrågavar. verk, hvarföre Utskm i stället föreslagit en allmän beskattningsåtgärd och öfverlåta till Konungen att pröfva huru den skulle kunna sältas i verket.
För min del anser jag Lag- o. Ekon.Ctsk.n hafva till ett sådant förslag varit alldeles oberättigade.
Så snart en beskattningkommer i fråga, måste nemi.
SlatsUtsk. deruti deltaga.
Denna omständighet anser jag äfven vara ett skäl för afslag å betänk.
Den princip, som ligger till grund för hela förslaget, är dessutomganska vådlig; ty på samma grund skulle Utskm kunna säga, att den eller den personen har en så stor förmögenhet, att vi anse honom vara skyldig att på del eller del sättet bidraga till det eller det ändamålet.
Jag undrar hvad man skulle säga om ett sådant förslag.
Ur Printzenskjöld, Carl:
Till de skäl, som af flera talare blifvit anförda för afslag å detta betänk., torde jag få lägga ännu ett, som kanske är det vigtigaste af dem alla, nemi. att delta förslag skulle innebära en uppenbar kränkning af äganderätten.
Det är klart, att de onera realia, som vidhäfta jorden, bestämma denna jords värde.
De nuvar. innchafvarne af ifrågavar. verk hafva köpt, ärft eller förvärft dessa egendomar med de onera, som för närvar, finnas.
De hafva icke tänkt sig möjligheten att i lagstiftningsväg kunna få dem ökade.
Skulle nu ifrågavar. onus dem åläggas, så blifva i följd deraf deras innehafvare för nära trädda i den rätt, som de äga, att behålla sin egendom i oförminskadt värde.
Efter de många anmärkmr, som blifvit anförda emot Ulskms förslag, inser jag visserligen, att det kommer alt falla, och jag ämnar derföre icke inlåta mig i något utförlig
Den 12 Februari. 319 gare försvar.
Jag kan likväl icke underlåta alt yttra några ord, då jag inom Utsk:n deltagit i detta betänk.
För min del finner jag icke obilligt att ägare af bruk, bergverk och sågqvarnar skola, liksom jordägarne inom socknen, deltaga i underhållet af de vägar, deraf de draga en omedelbar, ja den största nytta.
Inom bergslagsorterna skadas vägarne aldramest just af foror, som gå till bruken.
Man kan säga, att det är den kringliggande allmogen, som derpå förljenar i forsellön; men det är blott en del af allmogen, som deltager i väghållningsbesväret, och forslor föras äfven från främmande socknar till bruken, ehuru det är communen, der vägen ligger, som ensam får underhålla den.
Man har sagt, alt detta förslag skulle leda till invecklade förhållanden.
Till undvikande af dessa invecklade förhållanden, dem Utsk:n förutsåg, vidtogs den utväg, alt bruksägarne blott med en contant afgift skulle bidraga till underhållet af broar och vägar.
Man har sagt, att en stor del af dessa verks effecler transporteras vintertiden; men månne icke äfven vintertiden väghållningsbesväret är högst tryckande?
Man har tvekat att ålägga bergverken ett nytt onus, men jag skulle tro att jordbruket i värt land är så tungt och så tryckt, att det väl lönade mödan att underlätta dess besvär.
Såsom jag redan sagt, ämnar jag icke envist vidhålla Utskms förslag i händelse R. o. Ad. detsamma ogillar, men jag får förklara, att jag finner det vara grundadt på billighelsskäl.
Jag vill endast yttra några ord till svar på livad Gr.
Sparre anfört, och ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att för den jordegendom, som dessa verks innehafvare besitta, få de deltaga i väghållningsbesväret lika med andra jordägare.
Hvad åter väghållningsbesväret vintertiden beträffar, sä gifvas en mängd vintervägar, hvilka icke hållas öppna af communen , och det är just på sådana, som brukens effecler hufvudsakligen transporteras.
Till hvad jag nyss nämnde, vill jag endast lägga en fråga:
Huru skulle sådana bruk beskattas, hvilka äro belägna vid sjö, der allt tackjern föres på vatten och kolen komma vintertiden?
Vintervägarne underhållas nemi. af hyttorna sjelfva.
— Jag finner de starkaste skäl alt afslä betänk.
Frih. Hermelin, Au g. Söderling; Här har blifvit sagdt, att väghällningsskyldigheten vore tryckande för jordbruket.
Jag får derpå svara, att skyldigheten för en qvarnägare att mala för en bestämd tull och att såga för en bestämd afgift, äfven är ganska tryckande.
För min del yrkar jag afslag å betänk.
Då nu öfverläggningen förklarades vara slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle Lag- samt Allm. Resv.- o.
Ekon.Ulsk:ns betänk.
Propos. till afslag ä detta betänk, blef härefter framställd och 320 Den 12 Februari. besvarad med starka ja, blandade med några nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han funnit att ja härvid öfverröstat nej.
Jag nödgas anmäla min reservation emot de sammansatta Lag- och Ekon.Utskms förfarande, då dessa Utsk. i den nyss afgjorda frågan tagit sig före alt befatta sig med beskattningsmål.
Vore delta rätt, så blefve StatsUlsk. öfverflödigt.
Föredrogs och lades till handlingarne Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utskms d. 8 dennes f. m. på hordet lagda mern.
N:o 26, i anledn. af RiksSlms skiljaktiga beslut, ronde betänk.
N:o 13, ang:de väckt fråga om prygelstraffets afskaffande m. m.
Ånyo föredrogs Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Utskms d. 8 dennes f. m. på bordet lagda betänk.
N:o 27, i anledn. af väckte frågor om upphäfvande af ej mindre K. brefven d. 9 April 1805 och den 6 Nov. 1822, ang:de rättigheten till svedjande inom Blekinge län, än äfven det emot svedjande inom bergslag stadgade förbud.
Cederström, Jacob: Anledn. till denna lags stiftande inom Blekinge län härrörer från omsorgen om bok- och ekskogarnes bevarande derstädes.
Det är ett kändt factum, att ekoch bokplanlorne alldeles förstöras genom svedjande, och denna plantering är inom Blekinge ännu icke kommen till den ordning, att man kan ansvara derför, i händelse svedjande tillätes.
A andra sidan medgifver jag, att författningen har medfört verkligt tryckande följder, genom de glupska böter, som densamma ålägger, så att det finnes exempel pä böter, hvilka för en enda hemmansdel uppgått ända till 800 r:dr b:co, emedan ett större antal bokplantor vid svedjandet blifvit förstördt.
Jag anser emedlertid betänkligt att bifalla ifrågavar. punkt af Utskms betänk., utan anser densamma böra afsläs och den sednare bifallas.
Ifrågavar. ämne har redan vid flera föreg:de riksdagar blifvit af Riksdagsfullra. från Ble kinge län anmäldt lill Ständernas behjertande.
Anledn. till deras önskan, att i det fallet blifva ställda under samma lag, som hela det öfriga Riket, är den, att de nu mera äga rättighet att sjelfva råda öfver sina ekskogar; men detta är icke förhållandet till alla delar med bokskogen.
Så snart de nu vilja svedja och bokskogen dervid tager minsta skada, så äro de utsatta för den lägre kronobetjeningens vexationer, och Konungens Bef:h:de nödgas dömma dem till högst betydliga böter.
På grund häraf hafva samtliga Riksdagsfullra. från Blekinge anhållit om dessa speciella författningars upphäfvande, och då deras begäran icke innefattar någonting annat, än att blifva ställda i likhet med Rikets öfriga innebyggare, så får jag vördsamt tillstyrka bifall till Utskms betänk, i denna del.
Sedan härefter undert. von Den 12 Februari. 321 voll Hartmansdorff, Äng., upplyst, alt någon underrättelse om de öfriga RiksStms i delta ämne faltade beslut icke hade erhållits, yltrade Hr von Hartmansdorff:
Cederström i fråga 0111 första punkten i Ulsk:ns betänk.
I st. f. alt införa svedjande i Blekinge, vore bättre om del förbud, som der finnes, kunde införas i åtskilliga andra delar af Riket, der skogen skötlas på ett sätt, som är alldeles ohjelpligt.
Våra gamla urkunder omtala Halland såsom ett land, betäckt med bok- och ekskogar.
Nu gör man fruktlösa försök att åter plantera dem.
Jag anhåller vördsamt, alt R. 0. Ad. måtte afslä denna punkt i betänk.
Jag instämmer till alla delar tili hvad Hr von Hartmansdorff yttrat om olämpligheten af svedjande i allmänhet, men tager mig likväl friheten att anmärka, att den författning, som i della hänseende är för det öfriga Riket gällande, innehåller, att svedjande är förbjudet å sandmo samt bergaktig och stenbunden mark i allmänhet, och att således, om denna författning tillämpas jemväl i Blekinge, skulle i alla läll svedjande blifva förbjudet å sådan mark, der skogens återväxt vore förbunden med större svårigheter.
Jag har endast velat anföra detta, utan att för öfrigt envist vilja motsätta mig ett afslag å Ulsk:ns förslag.
Jag förenar mig med dem, sorn yrka afslag, och vill endast anmärka, att det vöre mera stalsekonomiskt handlade om man i stället hade något nedsatt den höga tull å utförseln af skogseffecter, som vid denna riksdag blifvit fastställd.
Skogsägarne skulle derigenom finna sin fördel vid att värda skogen bättre.
Ofverläggningen ansågs härmed vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. 0. Landtm, hemställde, 0111 R. 0. Ad. behagade bifalla Lag- samt Allm. Besv.- 0.
Härefter hemställde II. Ex., om R. 0.
Ad. afsloge den del af detta betänk., hvaruti en und. anhållan hos K. M. om upphäfvande af K. brefven d. 9 April 1S05 och d. 6 Nov. 1822 blifvit tillstyrkt.
Ex. lillkännagaf, alt härvid ja öfverröstal nej.
Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad. den del af ifrägavar. betänk., som innehåller hemställan, alt det väckta förslaget om upphäfvande af förbudet emot svedjande inom bergslag mätte lemnäs utan afseende.
Föredrogos ånyo och lades till haudlingarne Lag- samt Allm. 7 II. 41 322 Den 12 Februari. Besv.- o. Ekon.Utsk:ns nedannämnde d. 8 dennes f. m. pa boidet lagde mern. och utlåt.:
N:o 28, i anledn. af återremiss utaf betänk.
N-.o 8, rör:de väckt fråga om ändring i K. br. d. 5 Febr. 1808, samt Kammarcoll. derpå grundade kungör, d. 29 i samma månad, ang-.de besittningsrätt till kronohemman; och N:o 29, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Utsk:ns betänk.
N:o 4 öfver väckt motion om förtydligande af föhfattningarne rör:de snöplogning.
Cederströms, Jacob, d. 8 dennes e. m. på bordet lagda yrkande, al t hans reservation emot R. o.
Ad:s samma dag fattade beslut, alt till K.
M. ingå med en und. skrifvelse, ang-.de R. o. Ad;s bibehållande vid dess gamla arfs- och giftorätt, mätte få åtfölja berörde-und. skrifvelse.
Hr von Hartmansdorff, A ug.: 57 § Riksd.Ordn. medgifver, att sådana särskilda meningar kunna afgå lill RiksSlm, men alt de skola kunna bifogas und. skrifvelse!- lill Konungen är ingenstädes medgifvet, hvarken af grundlagen eller af bruket.
En und. skrifvelse afgår till Konungen allena, antingen såsom uttryck af det beslut samtliga Stånden eller något visst Stånd fattat.
Vid förevarande tillfälle bar R. o.
Ad. redan godkänt den und. skrifvelse, som skall till Konungen afgå; huruledes skall då, om man blott betraktar saken från den formella sidan, något sådant bihang, som bär yrkats, kunna dervid fogas?
I sjelfva skrifvelsen kan intet tillläggas, och det passar icke att skicka prot.utdr. lill Konungen på samma sätt som till Stånden.
När nu jemväl ledamöter, som i sjelfva saken talat för samma mening, som Frih.
Cederström, redan förra gången förklarade sig anse det ifrågavar. hillänget olämpligt; så hoppas jag att han afslår från sitt yrkande.
I annan händelse anhåller jag, att R. o. Ad. måtte afslå detsamma.
Cederström, Jacob: Jag underkastar frågan R. o. Ad:s beslut.
Den är nu af Hr Gr. o.
Landtm, föredragen och det tillhör Ståndet att deröfver besluta.
Jag var icke närvar, i Ståndets plenum d. 8 sisth Fehr., då det beslut fattades, emot hvilket Frih.
Cederströms reservation afgafs.
Jag var icke eller närvar, vid det plenum, som derpå följde, och dä jag hort, alt ålskillige ledamöters begäran att få reservera sig emot beslutet då mötte invändningar, på grund af 20 § Riksd.Ordn., samt jag befarar alt samma invändningar med ännu mera skäl skulle nu kunna göras emot mig, så vill jag sorgfälligt afhålla mig från att lala å beslutet.
Likväl måste jag äga rätt att tala om Frih. Cederströms reservation, och jag får då förklara, alt jag instämmer i densamma, hvad sjelfva saken beträffar.
I afseende på formen, så erkänner jag visserligen, att det icke skulle vara olämpligare för R. o. Ad:s minoritet att till K.
M. ingå med en reservation emot majoritetens beslut, än för sjelfva denna majoritet, som utgör mi - Den 42 Februari. 323 noriteten af R.
St., alt göra det.
Jag anser tverlom, att det ena vore en fullkomligt conseqvent utveckling af det andra, och skulle lill och med icke finna något underligt, om eii sådan propos. skulle komma i fråga inom denna minoritet, som t. ex. icke gillade ordalagen i denna reservation, och så skulle det kunna komma att gå i oändlighet.
Jag kan verkligen icke förutse hvad som i tidens fullbordan skulle kunna blifva följden af en sådan complett utveckling af splittringssystemet.
För närvar, torde likväl saken icke vara så farlig, och således en sådan enskild opinionsyttring icke vara sä mycket alt tvista om.
Jag skulle vilja deltaga deruti, men öfverläggningen derom finner jag icke vara pä sitt ställe inom detta rum, och det sätt, som nu här blifvit salt i fråga, anser jag innefatta åtminstone en nyhet, kanske litet nyare än hvad sjelfva ski afvelsen innefattar, och derföre skulle jag för min del vilja afstyrka den.
Då grundlagen tillåtit en representant, som stannat i minoritet, att afgifva sin reservation, så liar meningen med denna lilllätelse icke kunnat vara endast den, att han skulle få tillfälle freda sin personlighet eller sin politiska karakter såsom representant från delaktighet i majoritetens beslut, eller för det han mätte kunna för sin egen förkastade mening utveckla nya skäl.
Lagstiftaren har icke kunnat bedömma reservalionsbehofvet ur så inskränkta motiver, helst det ofta leder lill vidlyftighet och tidsförlust.
I förra afseendet, kan man alltid sätta i fråga, hvad det väl för det allmänna betyder, antingen en enskild man anses hafva rätt eller orätt.
Och i det sednare är det representantens eget fel, om han ej, medan beslutet stod öppet, förmådde så framställa motskäl i fullständigt skick, att hvad som deri var förnuftigt och rätt, gjorde behörigt intryck på de rådslående och verkade lill sanningens seger.
Härmed vare dock icke sagdt, att en enskild mans karakter såsom representant någonsin kan vara likgilltig för ett samhälle, ej eller att hans, från mängdens afvikande mening bör undertryckas, eller att, i synnerhet då en efterföljande högre pröfning af det fattade beslutet skall ske, det icke alltid är i sin mån nyttigt, att särskilda meningar, med de motsatser, som finnas i reservationer, belysa de vota, som afgjort beslutet.
Tverlom, der personer inom en representation finnas, hvilka efter yttersta förmåga förut sorgfälligt undersöka den fråga, hvari de yttra sig, aldrig förråda benägenhet att låta egna fördelar, menniskofruktan eller gunst, hos hvem det än vara må, inverka på sin öfvertygelse eller bestämma sina utlåtanden för eller emot, än mindre tillåta sig ett bedrägligt sätt att framställa föremål och motiver i en falsk, förledande dager, så alt skäl begagnas, som veterligen äro oriktiga eller grundlösa, sålunda äfven dels undvikande att blifva beträdde med uppgifter, satser eller framställningar, som äro haltlösa, omöjliga att inför det sunda vettet försvara eller lumpna och ovärdiga, dels ock aldrig, eller åtminstone högst sällan, blottställa sig för grofva misstag i syftning, skäl el - 324 Den 12 Februari. ler uttryck och än mindre för uppenbara inconseqvenser; linnas sådane personer, säger jag — och hvarföre skulle icke finnas mänga, om representationen består af ädle, fosterländskt sinnade, oegennyttige, bildade, sakkunnige och någorlunda öfvade män — då äro deras meningar visserligen af högt värde för hvarje nation, som vill bibehålla sin fria statsförfattning och fortskrida under lagens skydd till upplysning och förkofran.
Det är således för ett vida högre ändamål derjemte, som reservationsrätten kan gagna samhället, och som lagstiftaren må hafva tänkt sig bruket deraf.
Svårligen kan man ock tänka sig, alt der tryckfrihet finnes och rätt begagnas, minoritetens reservationer, i den mån de utgå från sådane män, icke skulle äga förmågan att småningom hejda deni, som råkat på afvägar och slutligen kunna liksom luttra hela representationen ifrån allt oförnuft och allt sofisteri.
Dock gifves ännu ett fall, då reservationsrätten framstår, såsom det enda återstående — ja såsom ett dertill enkom helgadt •— medel att rädda fäderneslandets dyraste intressen och afvärja den största olycka, som kan träffa ett samhälle, då nemi. sjelfva grundvalen för samhälle, laglydnaden, hotas af offentliga auetoriteter, af sjelfva lagsliftarne!
Låtom oss tillse under hvilka omständigheter dylika fall möjligen kunna inträffa.
Det är icke af vanliga skiljakligheler i åsigter, vare sig politiska eller ekonomiska, ännu mindre af personliga tvister, som sådane fenomener uppstå.
Nämnde skiljaktigheter och tvister splittra endast individerna, och sätta in andra personer till hnfvudmän eller ledare för partierne.
Ar ej representationen af en alltför vidunderlig sammansättning, så anser jag för mindel de fenomener, hvarom är fråga, icke af sådane omständigheter gerna kunna härleda sitt upphof.
Det måste väl gränsa nära till det otroliga, att män, som veta sig lala i nationens namn, med samtid och efterverld till domare, skola bete sig så, som om ingenting funnes, hvarken i de enklaste begreppen om samhällslagar eller i de mest otvetydiga former, gällande och besvurna, med nog förmåga att hejda dem eller att tygla deras vilja.
Mäktigare, ja nästan oemotståndliga impulser, och de starkaste politiska passioner måste träda fram, för alt bringa eljest lugna, tänkande och laglydiga medborgare — ja äfven dem, som visat sig nästan politiskt likgilltiga —■ till alt lyssna på fanatismens bombast eller machiavillismens invecklade härklyfverier.
Båda två dessa medel, om de skola förvilla män med bildning, i öfrigt humana och i allt sitt väsen belefvade, de äro nästan omöjliga och obrukbara att använda såsom retmedel, längre än för några ögonblick, så framt ej en stor kris förestår, hvarom en inre dunkel aning hviskar, och hvaraf en hel församling af kloka män liksom genom ett trollslag betagas ifrån bruket af deras sunda förstånd.
Det är endast, jag upprepar det, under inre inverkan af öfver representanternes hufvuden hängande, oundvikliga kriser, som den modigaste i all annan strid blir skuggrädd, den yppersta dialektikern blir confus, och den redbaraste lagfarne
Den 12 Februari. 325 man blir tveksam emellan rätt och orätt.
Ifrån skuggrädslan är sedermera blott ett steg till fanatism, liksom ifrån confusion till sofisteri och ifrån tveksamhet till öfvergifvande af alla sunda grundsatser.
Månne väl någon utförlig bevisning behöfves, för all ådagalägga, det en kris, sådan som kan ensam förklara fenomeuer af nyssnämnde art, nu är för handen, då just de talare, hvilka med största häftighet i uttryck yrkat den nu beslutade adressen till K. M., flere gånger alluderal på den oafvisliga representationsfrågan, till hvars utgång åter, på ett efter deras mening olyckligt sätt för Riket, för Konungamakten och i synnerhet för Adeln, de till likhet för man och qvinna jemnade arfs- och giftorättslagarne a.<scs såsom förelöpare?
Nej, härom är vidare intet tvifvel möjligt.
Med flit afhållande mig från några bestämda citalioner ur talares yttranden under discussionen sistl.
Lördag, emedan jag ingalunda vill göra några enskilda ledamöter moraliskt ansvariga för den riktning majoriteten redan för detta tagit, må jag dock erinra derom, att man talat om den lika arfsrätten såsom ägande till påföljd att tillintetgöra Adeln och att beröfva densamma dess egendom, med ett ord, alt denna ändring skulle störa äganderätten hos en hel sarahällsclass, hvilket man till och med försökte att med sifferberäkningar bevisa.
Något sådant har man i sanning aldrig förut hört på delta rum.
Dessa ytterligheter i den upprörda känslan bevisa till öfverflöd, att fantasien fått välde öfver förnuftet, och så länge berusningen fortfar, mäste det sednare beklagligtvis ligga under.
Hur kan man säga, att någon medborgare blir tillintetgjord eller hans äganderätt kränkt för det lagstiftningen i stadgad ordning företager sig att jemna förut ojemna och onaturliga skillnader i rättigheter, qvarstående i allmänna lagen från barbariets tidehvarf?