Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man umgås der ännu med förhoppningar, att Penninge-bristen valder vid denna Riksdag afhulpen; och man skulle, kan hända , der anse sig öfvertJad otn man cj finge tid på sig att invänta hjelper», samt tror sig äga , i sjelfva sitt behof, ett tillräckligt skäl tor detta anstånd.
Vid jemnföreise af de Anmärkningar, som voro till Utskottet remitterade, med Utskottets svar derå, står, i min öfvenygel e, Anmärkningens vigt qvar, utan att vara nöjsamt förklarad; ty det torde få a ses såsom tämtneligen säkert, att, utom den skonsamhet, som Disconten, framför enskildte Borgenärer, kan lemna, måste Biir.qnens egen fördel vara bättre vunnen derigenom , att Gäldenären får tid att följa sin vilja, att göra rätt för sig, än att han, som inan sätrei-, på en gång slås för pannan.
Tå de;sa skäl tillstyrker jag bifall till Herr Rosenschölds förslag, så vidt det angår Gäldenärer i Landsorterne.
De» 24 Martil, f. m. 331 Herr Cederskjöld, Pehr GuslaJ:
Så länge det ännu ej blifvit stadgadt, att den enskilda Fordrings ägaren nödgas lemna anstånd, utan han tväuom är bibehållen vid sin rätt att påkalla Lagarnes åtgärd till återfående af sin utlånta Egendom, kan jag ej finna, hvarföre den* na rätt skall nekas BancoDisconten, och dess Gäldenarer sålunda gynnas framför enskildtas:
Jag skulle till och med tro, att en ytterliga re förlängning at Praecriptionstiden för om. sättningsrättigheten i Banco_l)isronten ej en gång skulle lända Gäldenärerna till någon verklig båtnad; utan att deras ställning tvärtom skulle med hvarje nytt uppskof ännu ytterligare försämras; och att det skulle blifva för dem, ju längre anstånd de. fingo, desto svårare att reda sig.
— Jag kan således ej instämma med de värda Ledamöter, som nu talat i detta ämne, utan får tvärtom ödmjukast tillstyrka bifall till Höglofl.
BancoUtskottets Betänkande.
Dessutom skulle stockningen och förlägenheten i allmänna Rörelsen ökas och underhållas, samt den Enskildtes Gäldenärer få så mycket svårare att reda sig, om tillgången, för dem, på nya Lån i BancoDisconten minskades; hellst Discontens möjlighet att utlåna nödvändigt måste inskränkas i samma mohn, som dess rättighet att indrifva sina Fordringar.
Detta är för mig ett nytt skäl att tillstyrka bifall å Utskottets Betänkande.
Då jag likaväl med den sista värda Ledamoten, anser 332 Den 24 Martil, f. m. ett, utöfver hvad BancoUtskottet tillstyrkt, förlängdt anstånd med Discont-låns omsättning snarare innefatta skada än hjelp för Låntagare. och då jag icke tror att blott de i BancoDiscontVerket skuldsatte behöfva hjelpas, utan att äfven andra Medborgare, hvilka äro skyldige annorstädes, böra erhålla u-väg att i BiscontVerket kunna bekomma
Lån, finner jag för min del det af Utskottet föreslagna anstånd af 30 dagar från derom af DiscontVerket erhållen underrättelse v rs tilirärkeiig, samt anhå i ier således om Proposition till bifall al Betänkandet.
Herr Mannerstam , Johan : Den Mofion , som gifvit anledning till förevarande Betänkande, åsyftade endast, att de, b vilka försummat omsätta sina Lån i BancoDiscontVerket, skulle dertill erhålla ytterligare rådrum.
Då nu Motionen blifvit at Utskottet tillstyrkt, samt ifrågavarande Låntagare återfått deras annars förlorade rättighet, att omsätta sina DiscontLån innom ännu en månad efter derom erhållen underrättelse, så kan jag för min del icke finna annat, än att Betänkandet bör an. tagas.
I anledning af hvad Friherre Boye nyss anfört, rörande skillnad emellan DiscontVerkets Gäldenärer i Stockholm och Gäldenärer i Landsorterne, torde jag få erinra, att de båda äga lika förmån, enär det ytterligare fö* reslagna anstånd för båda räknas från derom af DiscontVerket bekommen underrättelse.
Jag tillstyrker således , lika med Herr Påhlman, bifall af Betänkandet.
Den 24 Martil, f. m. 333 Herr Munch af Rosenschöld, Eherhard:
Ändamålet med ifrågavarande Motion var icke att förbättra BiscontVerkets
Låntagares ställning i det hela, utan endast att skaffa dem ett rådrum i afseende å deras
Låns omsättning, hvilket kunde svara emot den tid, som åtgeck innan Myntvärdets reglering fastställdes.
Då nu Riksdagen blifvit törlängd, och denna reglering ännu längre uppskjuten, torde det äfven vara billigt, att i samina förhållande utsträcka anståndet för Lane omsättningarne.
Ingen förlust uppkommer derigenom lör Banquen, hvilken snarare vinner genom tolf Procents ränta, men de Låntagare, hvilka för närvarande sakna utvägar till omsättning, kunna undgå att blifva ruinerade, hvilket annars skulle hända, i lall hela lånet i närvarande ögonblick indrefs, i synnerhet i de Provincer, där de nu ur rörelsen satte
Discont-sedlar utgjort en så betydlig del af RörelseCapitalet.
Hvad angår den af en värd Ledamot anmärkte obillighet, att Banquen icke bör eftergifva mera än enskildte Fordringsägare, får jag anmärka, att Banquen är ställd under Riksens Ständers styrelse och således måste rätta sig efter Ständernas beslut.
Det oagtadt förfares, sedan Malmö och Götha CanalDisconter kommit på obestånd, iåi-gt sti ångare med de Gäldskyldige, som halva
Lån i Disconten, än med dem, sorn h,fva Lån af Enskiidta.
Dessutom torde det icke vara någon fördel hvarken för Banquen eller det Allmänna, att bereda nya Låne tillgångar genom nuvarande Låntagare spolierade Egendom. 334 Dm 24 Martil, f tn.
I anledning af den An märkning en värd Ledamot gjort vid mitt yrt rande, utbeder jag mig ta erinra, det jag icke ansett skillnaden emellan Landsorternes och Stockholms Gäld närer i Disconten , härröra från någon olikhet i tid; ty dä tiden räknas från underrättelsen, så är den lika för alla; men deremot äga sin grund i en ganska märkeiig skilnad i utvägar; och den torde böra modgifvas, då man efteräinnar, att det som är lätt i Hufvudstaden, är dock ganska svårt i Landsorten.
Då RörelseCapitalet ingalunda minskas genom DiscontLånens indrifning, he 11st
Penningarne naturligtvis ej begrafvas i Disconten ; utan genom nya utlåningar genast åter försättas i omlopp, och blott fördelas på andia händer; sä får jag äfven af detta skäl ödmjukast anhålla om Proposition å bifall till Utskottets Betänkande.
Om ändamålet med det af BancoUtskottet föreslagna anståndet skall vara att hjelpa den Gäldskyldige, så torde det icke på detta sätt kunna vinnas.
Det är ej fråga nu, hvar penningar finnas, utan hvad i närvarande ögonblick de penningar äro, som vi hafva att röra o s med.
Deras värde beror af de beslut, som Riksens Ständer gå att fatta.
Innan detta beslut är kändt , kunna inga Penninge transactioner göras.
I anledning af Herr Cederskjölds påstående, att samma förhållande bör äga rum emellan Discon - Den 24 Martil, fm. 335 ten och dess Debitorer, som emellan Credit orer och Debitorer i allmänhet, får jag anmärka, att det är just genom Disconternas inträn* gande i Penninge rörelsen, som de vanliga och naturliga förhållande! ne/mellan Creditorer och Debitorer blifvit rubbade.
Dis* contens mellankomst, semalia penningar, som förr circulerade i Land.orterne , nu gå genom Hufvudstaden.
Hvad som nu indrifves från Landsorterna, kommer ofelbart ock att stadna i Stockholm; hvilket likväl jag anser så mycket oiämpligare, sorn mångfalidiga utvägar der finnas för fyllandet af ögonblickliga Penninge-behof, hvilka ej finnas i Landsorterne.
Jag bifaller således Herr Munck af Rosenschölds proposition.
Då vi hit— kommit för att hjelpa Fenninge Verket samt i synnerhet de Gäldskyldige i Difconterne, bö* ra vi väl icke försvåra utvägarne för dem att kunna afbörda sig deras skuld.
Herr Cederskjölds anmärkning, att de penningar, som inflyta uti Disconterne, åter kunna utsläppas, är icke rigtig ty under närvarande förhållande är en så fullkomlig stockning i alla rörelser, att några Lån visserligen icke kunna inbetalas.
Det är för öfrigt alldeles icke obehörigt, att, likasom Banquen helt nyligen b'gärt Jernbref i afseende å inlösen af dess utelöpande Sedlar, ett anstånd af 30 dagar efter det Pinan ,t Regleringen blifvit af Riks-ns Siänder fastställd, åt BancoDiscontens Läntagare beviljas. 336
Den 24 Martil, /. m. Herr Grefven och LandtMarkalken gjerde Proposition till "•'bifall af BancoUiskottets Betänkande.
Ja och Nej, Hvarefter Herr Grefven och LandtMctrskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade, på sätt Herr Munck af Rosenschöld föreslagit, tillåta att ett ytterligare rådrum af 30 dagar från den dag, då Riksens Ständers beslut, angående allmänna FinanceRegleringen, blifvit kungjordt, måtte beviljas de Låntagare, hvilka icke haft tillfälle omsätta sina Lån i BancoDiscontVerket.
Ja och Nej. *■ Herr von Schulzenheim, David, den aldre:
Jag hemställer , om icke ifrågavarande ämne kunde få hvila intill dess Stats-och Banco.
Utlåtande öfver DiscontVerkens utredning inkommit.
Man bör icke genom ett för långt anstånd minska en flink Execution, hel 1st orsaken, h varföre man i Lansorterne icke äger lika god Credit, sorni Stockholm, härleder sig derifrån, att på förra stället Executionen för närvarande är mycket långsam samt nästan i förfall.
Visserligen må något hvar önska att Executionerne måtte hädanefter gå ordentligare och raskare, än hittills.
Men hardt synes mig vara, att första försöket till förbättring i den vägen skall göras uppå dem , Dm 24 Martii, /. m. 337 dem, sorn i närvaranE ögonblick mäst behofva undseende.
JViånne undantag j kunde be<i viljas åi de Gäldskyldige i Landsorterne, aom bo 20 mil frän Hulvudstaden?
Herr Strussenfelt anhöll att få upplysa, att ehuru i Stockholm ännu finnes någon tillgång på penningar, i Landsorterne likväl all tillgång dertill tor det närvarande saknas.
Jag är visserligen med lika tankar med Herr von Schulzenheim deruti, att en sträng Execution vid fordringars uttagande utgör ett väsendteligt medel till Creditens stärkande.
Jag anser en af orsakerne till Penninge-förlägenheten varaCredit-brist, sorn just är grundad på våra Ex^cu-j tions-sfadgars för ringa stränghet och isynnerJ het på deras långsamma och ensidiga verkställande; men jag anser närvarande tidpunct ingalunda vara lämpelig att skärpa dessa Stadgar och deras verkställande.
Ständer äro här församlade, icke blott för att bevaka Fordringsägarnes, utan äfven de Gäldskyldiges in-f teressen , så vidt det med det Allmänna låter förena sig; i synnerhet som Riksens Ständer sjelf, va tillskapat de för vidsträckta LånetilJgångar och de för milda Concoursstädgar, hvarigenom mångå blifvit lockade in i vidlyftiga Penninge- och HandelsSpeculationer.
Det hade tillhört Nationens Representanter att genom kloka och stränga Författningar förekomma dessa vinglerier, men sedan de uragtlåtit det, måste de, Ridd. 0. Ad.
Prot, IV. B. II.
Afd, 43, 44. 33* Den 34 Martil, f. m. äfven för att icke göra sig sjelfva dementi, geqom lindriga medel söka att hjelpa så många af dessa ^lycklige, som, utan att andra Medborgares rätt förnärmas, möjligen kan ske.
Grefve Mörner, Adolph Gåran:
Eftersom jag fattat de värde Ledamöters meningar , hvilka yttrat sig i detta ämne, äro de samma så nära med hvarandra öfverensstämmande, att jag icke tror någon särdeles skiijagtighet kan komma i fråga.
Herr Munck af Rosenschöld har yrkat, att ifrågavarande anstånd för BancoDiscontVerkets Låntagare, borde räknas från den tid, då allmänna Finance-regleringen blifvit af Riksens Ständer fastställd.
Herr Cederskjöld åter har föreslagit att berörde anstånd måtte taga sin början ifrån DiscontVerkets åt Låntagarr. e derom lemnade underrättelse3 men innan Ridderskapets och Adelns samt de öfrige RiksStåndens
Beslut i detta ämne varda fattade och BancoStyrelsen meddeldte, åtgå troligen några veckor, hvarförinnan FinanceRegleringen möjligen skulle kunna blifva af Riksens Ständer afgjord, och någon serdeles skillnad i tiden för beräkningen af detta anstånd således icke äga rum.
Jag hemställer derföre, om icke, enär i hufvudsaken samma ändamål vinnes, Ridderskapet, och Adeln skulle behaga gilla Utskottets Betänkande.
Herr Grefven och Landt Mars kalken tillkännagaf, att Borgareståndet bifallit Utskottets första Betänkande samt att de öfrige Stånden , enligt den underrättelse Herr Grefven och Landt - Den 24 Martu, /. ni. 339 Marskalken erhållit, skola gillat Utskottets senare, nu ifrågavarande Betänkande.
Hert Munck af Rosenschöld frågade, om den af Herr Grefven och LandtMarskalken nu lemnade upplysning vore tillförlitlig; i anled* ning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det berörde underrättelse väl ännu icke i officiel väg från de andra RiksStånden an-; kommit , men att någon anledning icke vöre att tvifla på rigtigheten deraf, och hade Herr Grefven och LandtMarskalktn endast trott, sig upplysningsvis böra meddela Ridderskapet och Adeln samma underrättelse, utan att derföre anse den i ringare måtto böra verka på Ridderskapets och Adelns Beslut.
Om mitt minne ej allt för mycket bedrager mig, har förut aldrig varit fråga om mer, än hvad Utskottet nu tillstyrkt, nemligen en Månads förlängning af Prae-criptions-tiden, räknadt fiån den dag då Beslut derom blifver allmänt kungjordt.
Då nu deremot blifvit yrkadt, att den Månad, hvarmed Prasscriptions-tiden förlängdes, borde räknas frän den dag, då allmänna FinanceRegleringen kommer till Allmänhetens kunskap; synes detta mig vara en alldeles ny Motion, hvaröfver Utskottet aldrig blifvit hördt, och som således ej nu lär till afgörande kunna upptagas, ej heller göra något uppehåll i detl gamla Frågans afgörande.
Häraf hämtar jag 34® Den 24 Martil, f, m. således en ytterligare anledning till min ödmjuka anhållan om Proposition på Bifall till Utskottets Betänkande.
Jag instämmer, för min del, till alla delar uti hvad Herr Grefve Mörner och Herr Cederskjöld nyss anfört.
I anledning af hvad jag för en stundrsedan hört yttras, att Executionsverket i Landsorterne skulle vara förfallit, samt i följd deraf Crediten försvunnen, önskar jag få veta, i hvad afseende sådant kan sägas hafva inträffat.
Att Executionsverket i Landsorterna är lika verksamt* som i Hufvudstaden, bevisas bäst af den farhåga, hvaraf Discontens Låntagare äro intagne för iodrifvandet af Discontens Fordringar, Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde å nyo, om icke Ridderskapet och Adeln behagade gilla Utskottets Betänkande.
Ja och Nej samt Votering.
Med den vördnad jag hyser för detta Stånd, förenar jag blott den tankan, att, i ändamålet för hvarje Rid^ derskapets och Adelns handling , hvarje dess beslut, måste alltid ligga en allmän nytta, ett allmänt gagn.
Nu kunna vi icke betvifla hvad Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat, nemligen att frågan är redan afgjord af tre Stånd; och när då , i denna fråga, såsom af Reglementarisk egenskap, voteringen hos oss skull#_föra till intet annat Resultat i frågan, Den 24 Martil, f. m. 34* utan blott upptaga en tid , kankända behöflig till annatj sä hemställer jag ödmjukast, Om icke, med samtycke af den Ledamot, som vo* teringen begärt, frågan derom kunde förfalla* Innefattade ämnet någon grundsats att bevara, någon Nationens rätt att försvara, så skulle jag alltid tro, att vi borde, utan allt afse.? ende på de andra Ståndens Beslut, anställa den begärde voteringen; men då nu ingen förtydning kan leda vår eftergift till följd af impo» sition; så tror jag, att vi mycket väl kunna vidtaga den.
I anledning af hvad cn värd Ledamot, Herr af Brinkman, yorat om Execudonsverket i Landsorterne, får jag erindra, att det förfarer ganska strängt då fiåga är om att indrifva Disconternes Fordring gar bos Enskildte, men deremot ganska lamt, då fråga uppstår om att indrifva Enskildtes fordringar hos Disconterne Äfven får jag, i anledning af samma värda Ledamots yttrande, förklara, att jag icke är Låntagare uti ifråga-^ varande Discontverk.
Ehuru jag, såsom Ledamot uti BancoUtskottet, deltagit uti ihågavarande Betänkande, vill jag likväl helldre bifalla Herr Munck af Rosenschölds mening , om votering derigenom kan undvikas, hellst en votering i detta ämne endast skulle borttaga Ridderskapets och Adelns tid, utan att något i hufvudsaken vunnes, då af de öf. rige Stånden, BorgareStåndet redan bifallit
Ut» 342 Den 24 Martu, /. m. skottek första Betänkande , samt Preste- och BondeStånden, enligt hvad BancoUtskottets sa »iteli ge Ledamöter i går berättade mtg, antagit Utskottets nu under pröfning varande Utlåtande, Herr Munch af Rosenschöld:
Om de and’a Stånden redan bifallit Utskottets Betänkande, vill jag, för min del, icke yrka någon votering, men skulle någon officiel underrättelse om de andra Ståndens Beslut i detta Mål än. nu icke vara ankommit, får jag hemställa, om icke Målet finge intill nästa plenum hvila, hvar» förinnan bestämd underrättelse derom anländer.
Herr Grefven och DandtMarskalken föreslog, att Målet mätte intill nästa plenum upp. skju as, hvarförinnan officiel underrätt!
Ise an. gående de andra Ståndens Beslut troligen ankommit j hviiket bifölls.
Herr Grefven och Dandt Marshalk en till. kännagaf, att plenum kom me kl. 5 i efternud* dag att fortsättas.
Föredrogs å nyo BevillningsLTtskottets den 16 det.nes afgifne samt den 17 och 19 i samma
Månad på bordet lagde Utlåtande, angående de emot de föreslagne grunderne för den allmänna Bevillningen gjorde Anmärkningar.
I sammanhang hvarmed upplästes tvenne från Preste- och BoigareStånden ankomne Pxo?
Den 2 3 Martil, f. *». 343 (ocollsUfdrag af den t g och 24 dennes, innehållande det bemälte Stånd bifaliit Utskottets den 23 sisth Januarii i ämnet afgifne första Betänkande, med antagande derjemte af hvad som innefattas i andra Alternativet af Utskottets sednare ifrågavarande Utlåtande, beträffanfande Consumtions-afgiften för Öfverflöds varor och Fyllnadsafgiften för LandtTuilsersättningen.
Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, huruvida Ridderskapet och Adeln beJ hagade antingen på en gång eller pundvis fö-! retaga Betänkandet till pröfning.
Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard, anhöll, att Proposition på Betänkandet i hela dess vidd först måtte framställas.
Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade , att som tredje Puncten af Betänkandet innefattade tvenne Alternativer, ansåge Herr Grefven och LandtMarskalken sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla Betänkandet med antagande af i tredje Pun>- oten föreslagne första Alternativ.
Ja och Nej. Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard:
Jag hade önskat att Bevillningsutskottets ifråJ gavarande Betänkande hade något tidigare till RiksStånden inkommit , emedan man då icke hade kunnat säga, att detsamma borde bilallas på den grund , att tillräcklig tid till e!t annat Förslags uppgörande saknades. Härefter uppläste Herr Munck af Rosenschöld följande 344 Den 2 3 Martn , f. m."
Vi smickra oss att sjelfve äga Beskattnings? rätten, och denna blir dock nästan vid hvar Riksdag ofullkomligt utöfvad derigenom, att Bevillningsutskottets
Betänkanden så sent inkomma, att som skäl för deras antagande med framgång anföres , att tiden ej medgifver be», hörigen granska och ännu mindre att på nya grunder alldeles omarbeta dem.
Hvart och ett BevillningsFörslag måste blifva till någon grad ofullkomligt, och således mycket kunna invändas deremot.
Men intet bör dock antagas, som är orättvist i sjelf* va principen; den principe för all Bevillning står oryggeligen fast , alt den isynnerhet bör erläggas af den behållna Inkomsten eller den behållna Förmögenheten.
För denna principe måste alla considerationer vika, consideratio* ner af svårighet vid Taxeringen, af osäkerhet vid uppgifter, ja! af osäkerhet i anseende till BevillningsSummans utgående.
Dessa considerationer äro utomdess, och i synnerhet den sistnämnda, ej omöjliga att tillfredsställa.
Så länge Bevillningen i Sverige ej upp* geck till mera än tolf Tunnor Guld , såsom ända till 1789, var principen för Summans fördelning af mindre vigt.
Men nu , dä BevillningsSumman i vissa Orter uppgår kanske till hälften af det där i omlopp varande Röjv lseCapitalet, är en rättvis fördelning, i mon af verkelig föt mogenhet och tillgång, en fördelning , som äfven drabbar Capitalisten, af den al i astörsta vigt.
Den Bevillnings-principe, som år 1812 an* Den 24 Martil, f. ni. 345 togs, var då ännu ej så obillig* ehuru orättvis, ty till det året hade den svnhara Förmögenheten jemnt stigit i värde, Penningen deremot jemn t minskats i värdes dä hade ännu den skuldsatte
Ägaren af synbar förmögenhet lätt tillgång ti il PenningvLån, ja! så lätt, att han ej sjelf märkte sin belägenhet och det brådjup , vid hvars biant han redan stod.
Man har hört i8t2 års Bcvillnings-prin. eipe till och med försvaras dermed, att de skuldsatte Äg3re af synbar förmögenhet genom den lida ett välförtjent straff för sitt vingleri och sin fåfänga, att tillhandla sig, till en del med lånta Penningar, Fastigheter.
Men, om det varit ett fel, att i arfskifte, eller af billig farhåga för Myntets ytterligare försämring, hafva velat rädda sitt PenningeCapita! genom Fastighets-köp, eller ock , som varit det största felet, att hafva speculerat på Fastigheter, som på en Handelsvara , så måtte väl ett sådant fel hafva hunnit att försonas och att tillräckligen straffas genom det, att dessa Fastighetsköpare lått i fem år erlägga Bevillning äfven för det de ej ägt, 01 h troligen aldrig komma att äga, samt genom det, att de härvid fått för Capitalisterne gå i förskott, bvdket nästan al; drig blifvit dem af dessa ersatte , och ännu mer derigenom , att deras synbara förmögenhet denna tid', åtminstone i de flesta Provincer, årligen minskats i värde.
Utomdess, då tusendetals Medborgare förtjent att straffas , har aldrig fråga uppstått om mer än hvar tionde j och säkert Ivar sedan 1812 hvar ti - 346
Den 2 4 Martil, f. m. onde af betydligen skuldsatte
Fastighetsägare redan blifvit straffad genom sin fullkomliga ruine.
Låtom oss förekomma de öfrigas Undergång genom kraftiga medel , hvartill äfven hörer antagandet af en BeviiSnings-principe, som på behållen Förmögenhet eller ock behållen Inkomst lägger den betydligaste delen af Bevillnings-bördan.
En värd Ledamot, Herr Grefve A- G.
Mörner, har i denna fråga vid 1812 års Riksdag yttrat: ”Att vilja , det Låntagaren skall fordra ut Statens rätt hos Långifvaren, är ungefär , att begära af flugan, att hon skall gå till rätta med spindeln, sedan hon fastnat i nätet.
Det är endast den förmögne Låntagaren, hvilken, liksom den starka flugan, kan bryta igenom väfnader!, som någon gång kan verkställa ett sådant afdrag.” Samma värde Ledamots yttrande bifaller jag alldeles.
Hvem har väl den största lätthet, att af Capitalisten uttaga, hvad denne till Staten bör gifva, antingen den, som befinner sig i ett - öd.vunget behof af dess Låne-biträde, elle*- Suter), som med all den magt, hvilken är lagd i Styrelsens hand, med alla de medel, all den kraft Lagen ger, kan det befalla ?
Som redan ett Stånd antagit Bevillningens utgående efter behållen Inkomst, torde ej fråga böra uppstå om Bevillning af behållen Förmögenhet, utan af behållen Inkomst ; vid uppgift af denna, bör afdrag få göras för bevisliga skulder, Låntagarens uppgift på des?
Den 24 Martil 3 f. m. 347 sa controllerar
I ångifvarens på dess fordringar Tillika bör en Ölverflöds afgift bestämmas.
Man invänder : 1:0
Att ändå ej Capitalisten åtkomma, emedan han uppsäger sitt Capital, om Låntagaren ej förtiger sin skuld, eller ej sjelf vill erlägga Bevillnings-procenten.
Jag nekar <j , att så ofta mäste hända, men enligt 1812 och 1815 årens Bevillnings-principe, åtkom man Capitalisterne nästan aldrig, 18 to års dock oftast.
Om en del af dessa Medborgare skulle vilja undansnilla Staten dess rätt, bör sådant ej föranleda till den, Capitalisten i allmänhet föiolämpande slutsats, att de alla skulle hysa lika låga tänkesätt.
Det förhåller sig härmed, som med Tullförsnillning.
Oaktadt denna ofta äger rum, inflyta dock betydliga Tullmedel. 2:0 Att r 8 f o års Bevillnings-principe med* förde nödvändigheten af edgång och gjorde många menedare.
Jag för min del finner skillnaden ej så betydlig emellan en menedare och en bedragare eller försnillare af Kronans rät».
Utomdess nämnes icke i Stallmästaren voa Törnes förslag något om edgång. 3‘0 Att det vore obehagligt för en hvar att bero af andras godtycko, i anseende till uppgiften om sin behållna Inkomst.
Men är det väl behagligare att bero deraf, i afseende på uppskattning af sin Egendoms värde?
Då man uppger förra årets Inkomst, kan deraf ej så säkert slutas till ens verkeliga för* 34* Den 24 Marlit, f. m. mögenhefs-tillstånd, ty årliga Inkomsten kan variera och bero af conjuncturen. 4:0 Att Bevillningen ej säkert går ut enligt 1810 års principen men man misscalculerade sig ej mera 1810, än 1812 , i synnerhet som Bevillningen ökades sedan Tabellerne för 18 10 voro uppgjorda.