Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då jag ser huru liera talare göra sig besvär med att söka afhända Staten sin egendom, ehuru man tvärtom borde tro att R.
St., som äro egendomens egare borde liksom hvarje annan dylik, söka bevara sin tillhörighet; så måste jag erinra derom, att ingen, som icke vill förderfva sig sjelf lärer kunna med skäl förklara det vara hushållning eller fördel för Staten att gifva bort hvad han äger.
Jag hoppas derföre att R. o. Ad. icke måtte antaga denna nya grundsats för statshushållningen.
Vill någon enskild göra det, så må det vara hans ensak, men Slaten må man icke råda dertill. [lr Rosenblad:
I anledn. af hvad den siste värde talaren yttrat, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derå, att i närvande ögonblick äger Slaten icke någon nytta af den honom blott till namnet förbehållna ägande-rätt af dessa egendomar ty Staten har sednast genom det för BondeSt. utfärdade bref eller privilegium af år 1789 tillerkänt innehafvaren af dessa hemman som gå 26 Den 7 September f. m. i arf, full besittningsrätt dertill.
Det är således endast i det rätt sällsynta fall, då innehafvarens ätt utslocknat, der Staten kan få någon regress till hemmanet och deraf komma i verklig besittning.
Olägenheten af detta tillstånd emellan äganderätt och icke äganderätt står således qvar, och någon fördel deraf finnes icke.
Hade jag lefva! 1723, då första gången man började att för en obetydlighet afhända Kronan dess talrika hemman och då haft någon röst att göra gällande, eller detta varit fallet 1789, då detta afhändande förnyades genom ett formligt privilegium, hade jag visserligen stridt deremot efter min förmåga, emedan skäl då kunde förefinnas att söka bibehålla Kronans rätt, men år 1848, anser jag den återstående rättigheten i detta fall vara för Staten af ingen vigt men olägenheterne många.
Deremot skall jag så långt min förmåga sträcker sig, söka försvara de rättigheter Staten verkligen ännu äger.
Det förefaller mig verkligen besynnerligt att Hr Rosenblad kan påstå, att den äganderätt
Staten nu har till kronohemman icke för densamma är af någon nytta.
För att vederlägga detta påstående behöfver jag blott erinra, alt när en åbostam utslocknar, så äger Staten full dispositionsrätt öfver det lediga hemmanet.
Dessutom får jag tillkännagifva, att på Öland får icke något skatteköp ske för än K. kammarcolhm öfver frågan sig yttrat emedan en författning stadgar att derstädes befintliga lediga kronohemman skola användas till bohemman ät lands ta tstjens temän nen derstädes.
Jag anser mig böra uppträda emot den grundsats Hr von Hartmansdorff här uttalat eller att R.
St. som äro Statens målsmän icke böra bidraga till afhändandet af Statens egendom.
St. äro Statens målsmän, så föreställer jag mig att de också måste anses vara individernas och sålunda kunna framställas såsom försvarande, såväl de rättigheter som tillkomma individerna, som dem, hvilka tillkomma samman af alla individer, eller Staten.
Jag tror att deras egenskap af medborgarnes målsmän här bör vara öfvervägande då en verklig fördel skulle tillskyndas dem genom förändring af det närvande förhållandet, hvilket för Staten endast innefattar en skenbar fördel.
Jag instämmer derföre med Hr Sandströmer.
Jag anser mig skyldig rätta ett uttryck af Hr Printzensköld som sagt att kammarcolhm skulle höras öfver sökt skatterätt till kronohemman å Oland och att skälet vore, att kammarcolhm ägde pröfva, huruvida det behöfde användas till bohemman.
Dermed förhåller det sig så, att det Konungabref hvarpå han syftat, icke innehåller annat än att åboer af kronohemman på Öland som icke hafva barn icke må få lill skatte lösa hemmanen förr än samtlige kronolänsman med flere tjenstemän på ön blifvit med bohemman försedde.
Om det förhåller sig så, som Hr Gripenstedt nyss sade, eller att Staten bör, när collisior upp - Den 7 September f. m. 27 slår mellan hans och individens fördel, se mera på den sednares än sitt eget hästa; så synes det mig som borde konungens rådgifvare föreslå alla skatters efterskänkande.
Detta vore det enklaste, men jag tror icke att det för samhället vore det nyttigaste.
Det yttrande som här blifvit fäldt, att II. St., såsom varande Statens målsmän, äfven böra anses såsom målsmän för individerna är sä märkvärdigt, alt det ej bör lemnäs oanmärkt.
Den värde talaren, som fällt detta förflugna yttrande har sammanblandat frågan om äganderätt och beskattning.
Det är ur förstnämnde synpunkt, som han här yttrat att R.
St. icke kunna göra medgifvanden på individernes vägnar, att R.
St. icke kunna efterskänka individens äganderätt.
Jag lemnar osagdt huruvida denna sats må äga tillämplighet på nu ifrågavaride förhållande, men i och för sig sjelf är satsen otvifvelaktigt riktig, och ur denna synpunkt kunna Ständerna på intet sätt gälla såsom målsmän för individerna, eller efterskänka dessas äganderätt.
I fråga åter om beskattning, likasom i fråga om lagstiftning föra visserligen R.
Statens och således sammanfattningen af individernes talan, men att af detta skäl benämna Ständerna individernes målsmän i eganderättsfrågor, röjer i sanning föga begrepp i statsi ältsligt hänseende.
Om jag icke missminner mig, finnes uti grundlagen ett stadgande, som säger att R.
St. äro Svenska folkets representanter.
Svenska folket utgöres af summan af alla medborgare; alltså lära också R.
St. vara representanter för de serskilde medborgare.
Jag har icke påstått att de äro individernas målsmän utan målsmän för summan af alla individerna.
Hr von Hartmansdorff må sjelf förklara huru det skulle kunna anses såsom en förde! för denna summa af alla individer, att alla skatter upphäfdes.
Jag tror tvärtom att långt ifrån att medföra någon fördel, skulle en sådan åtgärd vara högst förderflig.
Om det är sannt, att R.
St. äro individernas målsmän, och Hr Gripenstedt är en individ, så äro ju R.
Hr Gripeustedts målsmän, hvilket torde höra lill prot. antecknas.
Om Hr Gripenstedt dermed ätnöjes, så har jag deremot naturligtvis ingenting att invända, men hoppas jag att satsen icke må gälla för alla, och för egen del ber jag att i eganderätls-frägor få undandraga mig ett sådant målsmanskap.
Då nu öfverläggningen uppå derom framställd propos. förklarades vara fulländad, anmälde och yttrade sig Hr Sandströmer:
I afseende på den hemställan man har gjort till mig i fråga om det af mig väckta särskilda förslag, tager jag mig friheten hos Hr Gr. o. Landtm, hemställa om icke propos. öfver denna punkt kunde framställas i 3:ne afd:r, så att först kunde beslutas öfver Utsk:s förslag från och med höl jan till och med orden: ”der förvaras”, d. v. s. öfver den del som handlar om huru med beräkningen och utredningen af skatteköpsskilliogen skulle förfaras.
Jag föreställer mig alt emot denna del icke 28 Den 7 September f. m. torde vara något att erinra.
Sedermera kunde propos. göras å den delen, som angår rättigheten för K. beflude att utfärda resolutioner å skatterätt.
De som ej vilja detta, rösta natarligtvis för afslag och om den meningen segrar, faller det af sig sjelft att K. kammarcolhii nu egande skyldighet i detta afseende qvarstår.
3:dje punkten skulle komma att innefatta frågan om rättigheten alt afbörda sig skallesUillingen under loppet af 10 år.
I motsats till hvad Hr Sandströmer yrkat, anhåller jag att hela punkten mätte på en gång framställas till beslut.
Dess delar stå i så oskiljaktigt samband med hvarandra, att de mycket väl kunna på en gång afgöras.
Det faller af sig sjelf, att om frågan ang:de förändrade grunder för skatteköps verkställande kommer att afslås, så förfalla, såsom öfverttödiga och onyttiga, de här omtalte uträkningarne om hvilka också linder diskussionen ingen sig yttrat.
Om jag förmodat att Hr Sandströmer skulle komma med en sådan framställning som denna, sä hade jag visserligen icke underlåtit att ingå i granskning af denna serskilda fråga för att visa förslagets oduglighet äfven i den delen.
I anledn. af detta yttrande erinrade Hr Gr. o. Landtm, om den i 54 § Riksd.ordnm meddelade föreskrift, att om målet under diskurserne skiljas uti flere delar, hvaröfver serskilda anmärkn:r göras, då skall, enär sådant äskas, propos. öfver hvardera delen serskildt anställas.
Jag är af Hr Gr. o. Landtm, förekommen.
Det är Hr Sandströmers obestridliga rätt att yrka den propos. han framställt. R. o. Ad. kan afslå hvarje serskild punkt för sig.
Om det förhåller sig så, som Hr Printzensköld sagt, eller att de öfriga förfalla om den första afslås, så går den önskade behandlingen lika fort, som om man lill afgörande företoge hela punkten pä en gång.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, fästade R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att
Utsk. uti förevar:de punkt ansett sig böra ”med underkännande af komiterades framställning om beviljande utan lösen af skatterätt åt kronohemmansåboer, tillstyrka R.
St:s bifall å hvad K.
M. täckts i detta ämne i nåder föreslå,” samt Hr Landtm, derjemte yttrade, att enär denna punkt sålunda innefattade dels ett afstyrkande, dels ett tillstyrkande, R. o. Ad. torde finna att frågan, huruvida R. o. Ad. gillade Ulsk:s underkännande af komiterades framställning, borde först afgöras, hördes R. o. Ad. häruti instämma, hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle den del af ifrågavar:de punkt hvaruti Utsk. underkänt komiterades framställning om beviljande ulan lösen af skatterätt åt kronohemmansåboer.
Härvid ropades starka ja, blandade med ett eller annat nej,, hvarpå Hr Landtm, förklarade att han funnit ja öfvervägande.
Beträffande sedermera den återstående delen af denna punkt eller det af K. M. i nåder framställda förslag, hvarå Utsk. till - Den 7 September f. m. 29 styrkt bifall, framställde Hr Gr. o. Landtm., att Hr Sandströmer begärt att detta förslag måtte i 3 serskilda delar företagas till afgörande, samt att den del, som till följd deraf nu försl komme att utgöra föremål för R. o. Ad:s beslut, innefattade: ”att skaitemannarätt icke allenast till kronorusthåll, säterier och bergsmanshemman, utan ock till alla andra sådane under åborätt upplåtne kronohemman och lägenheter, hvilkas åboer af K.
M:s befh:de antagas, och som, enl. hittills gällande stadganden, emot till staten ingående afgift, kunna till skatte köpas, hädanefter måtte, utan föregången värdering eller annan omgång, än erläggande af den efter grundräntans kronovärde uträknade och bestämda köpeskillingen, erhållas af den person, som å hemmanet innehade lagligen befästad besittningsrätt eller pröfvades vara dertill berättigad; samt att, i enlighet härmed, uträkningar öfver beloppet af skalteköpeskillingen för hvarje med serskild åbo försedd så beskaffad kronolägenhet borde i landskontoren länsvis uppgöras och till Kammareollegii granskning öfverlemnas”; samt ”att sedan dessa uträkningar, efter undergången sådan granskning, som med all möjlig skyndsamhet borde verkställas, godkände eller rättade, blifvit lill K.
M:s beflude återsände, serskild förteckning öfver köpeskillingsbeloppet för lägenheter inom hvarje socken i länet borde utskrifvas och lika med andra kungörelser, i sockenkyrkan uppläsas samt lill vidare uppläsning och efterrättelse der förvaras.”
I afseende pä denna del af förslaget hade blifvit yrkadt dels bifall, utan någon förändring och dels afslag.
Hr Gr. o. Land tm :s härefter först till bifall och sedermera till afslag ä den nu upplästa delen af ifrågavande förslag framställde propos:r, besvarades med blandade ja och nej; hvarpå Hr Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. bifölle förslaget i denna del, samt då härvid åter ropades ja och nej, förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Hi Printzensköld begärde votering, hvarefter till justering upplästes ett så lydande förslag lill voter:s propos.:
Den som bifaller första delen af K.
M:s i fråga om förändrade bestämmelser rörtde skatteköp framstäldta förslag till och med orden ”till vidare upplysning och efterrättelse der förvaras”, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, varder ifrågavande del af berörde förslag af R. o. Ad. afslagen.
Jag hemställer om icke ja-propos. borde något närmare specificeras.
Jag tyckte mig höra talas om K.
M:s propos. eller Utsk:s förslag.
Det torde böra utsättas i hvilken punkt.
Sedan Hr Gr. o. Landtm., i anledn. häraf, låtit ånyo uppläsa den föreslagna voter:spropos:n, yttrade 30 Den 7 September f. m.
Eftersom det är Utsk:s förslag vi hafva till öfverläggning, så hemställer jag om det icke borde heta K.
M:s af Utsi;, understödda förslag eller något dylikt, på det rnau må veta hvar man lätteligen är hemma.
Uti förslaget till voter:spropos. gjordes, i anseende till denna hemställan, det tillägg, att näst efter ordet ”framståldta” infördes: ”och af StatsUtsk. i 2:dra punkten af utlåt.
N:o 242 understödda”, hvarefter det sålunda förändrade förslaget upplästes till justering.
Då det kan hända att en och annan af R. o. Aids ledamöter icke har betänk, till hands och således icke torde hafva full kännedom om hvad förslaget innehåller, så får jag, utan att yrka att förslaget skall inlagas i voter:spropos:n, endast anhålla, att nu ifrågavande del af punkten mätte ånyo uppläsas, på det att icke något missförstånd må ega rum om frågans omfång, utan alla må veta att nu icke är fråga hvarken om skattebrefvens utfärdande af K.
M:s beflude eller om tiden för skatteköpeskillingens erläggande.
Sedan den begärda uppläsningeu försiggått samt derefter det sist upplästa förslaget till voterispropos. blifvit godkändt, anställdes voteringen, och utföllo dervid rösterne med Ja — 58.
Nej — 66.
Hr Gr. o. Landtm, som nu framställde att den del af ifrågavar:de förslag, som, enl.
Hr Sandströmers begäran, härnäst borde blifva föremål för R. o. Adis beslut, var så lydande : ”att, då någon till skatteköps erhållande sig anmälde och tillika i landt ränteriet nedsatte erforderlig andel af skatteköpeskillingen jemte den afgift lill Wadstena krigsmanskassa, som af icke berustade kronohemman vid skatteköp borde utgå, K.
M:s bef:h:de skulle ega att efter behörig utredning angrde innehafvarens besittningsrätt och sedan densamma befunnits lagligen befästad, förordna om lägenhetens omföring i jordeboken från krono till skatte, samt derom hos kammarcolhm göra anmälan, hvarefter K.
M:s beflndes resolution, som emot den för sådana vanliga lösen borde utfärdas, men karteras såsom för skattebref vore föreskrifvet, komme att utgöra den handling, hvarmed skattemannarätt bestyrktes”: omförmålde derjemte, dels alt Hr Stuart härutinnan föreslagit den förändring, att orden: ”samt derom hos kammarcolhm göra anmälan, hvarefter”, skulle utbytas emot: ”hvilket beslut bör kammarcoilegii pröfning och fastställelse underställas, hvarefter och sedan samma beslut blifvit af kammarcolhm faststäldt;” dels ock alt Hr Sandströmer föreslagit att skattebrefven må af kammarcolhm utfärdas.
Härvid anmälde sig och yttrade Hr Sandströmer:
Jag anhåller blott att få fästa uppmärksamheten derpå, att någon serskild framställning på hvad jag yrkat icke behöfver göras, ty i händelse de öfriga förslagen Den 7 September f. m. 31 icke bifallas, så förfaller detta, emedan det innebär hvad som nu äger rum.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr Sandströmer icke eller begärt propos. å sitt nyss omförmäldta förslag, men att då Hr Rosenblad och Hr Gripenstedt begärt propos. i öfverensstämmelse med Hr Sandströmer framställning, Hr Landtm, ansett sig böra omnämna delta förslag samt haft för afsigt att tillika, i öfverensstämmelse med hvad Hr Sandströmer nu anfört, framställa att serskild propos. derom ej vore erforderlig, enär åtskilliga ledamöter yrkat propos. till afslag, och följden af bifall lill denna propos. blefve densamma som af ett bifall till Hr Sandströmer förslag.
Hr Landtm, framställde propos. först till bifall å ifrågavar:de del af K. M:s af Utsk. förordade förslag och sedermera till bifall derå med den af Hr Stuart föreslagna förändring, ropades starka nej, jemte några få ja; hvarefter Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. afsloge denna del af förslaget, samt denna propos. besvarades med ja.
Sedermera förekom sista delen af K. M:s af Utsk. uti förevande punkt omförmäldta förslag innehållande ; ”att då någon önskade anstånd med skalteköpeskillingens erläggande, betalningen deraf finge fördelas på det sätt, att hvad som motsvarade ett års grundränta efter kronovärdi genast skulle erläggas och sedermera ett lika belopp ärligen, intilldess hela köpeskillingen blefve godtejord, börande hvad sålunda ärligen till betalning förfölle, debiteras, uppbäras och redovisas i sammanhang med lägenhetens grundskatter, samt slutligen att, på lika sått, som nu blifvit uppgifvit, borde förfaras om någon anmälde sig till skatteköps erhållande innan ofvanberörde uträkningar öfver skatteköpsskillings-beloppen vore fastställda, dock att i sådant fall serskild uträkning öfver ska t teköpssk il 1 ingen för den lägenhet hvarom fråga vore, skulle uppgöras och i ofvan omförmälda ordning pröfvas; hvarförutan K.
M. läcktes i nåder förklara, att K.
M. ville vara betänkt på vidtagande af lämplig ålgård för alt befordra de ifrågavaride uträkningarne och giauskuingen deraf lill skyndsam verkställighet”.
Efter uppläsningen häraf framställde Hr Landtm., att i afseende på denna del af förslaget blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag; hvarpå Hr Landtnäs först lill bifall framställda propos. besvarades med nej och sedermera Hr Landtmrs hemställan om R. o.
Ad. afsloge äfven denna del af förslaget blef med ja besvarad.
3:dje punkten.
StatsUtsk. har, i denna punkt, dels anfört hufvudsatsen eller den förändring som Utsk. ansett böra vidtagas, dels ock yttrat sig om sältet hur man skulle kunna uppnå det mål, som varit åsyftadt.
Jag anhåller att till en början få yttra mig i sjelfva hufvudsaken utan alt yttra mig i frågan om verkställigheten.
Den delen, som angår hufvudsaken, 32 Den 7 September f. m. innefattar alla de grundräntor, hvilka utgå från de serskilta länen i riket, med undantag af Stora Kopparbergs län.
Delta lyder i Utsk:s förslag som följer: ”Att de på skatteläggniDg grundade ordinarie räntor inom alla delar af riket, utom Stora Kopparbergs län, mätte till ett, för hvarje i jordeboken serskildt upptagen egendom, sammanfördt belopp, bestämmas och åtsättas i riksdaler silfver, samt, för framtiden beräknas och utgöras likmätigt myntbestämningslagen af den 1 Mars 1830”.
Jag har förut, då denna fråga förevarit på detta rum, sökt fästa uppmärksamheten derå att, om de ordinarie räntorne skola förvandlas till silfver, så skulle följden blifva en förminskning af deras värde, icke allenast pä grund af den nedsättning som silfvermynlets värde, i oell för sig sjelft kan i lidens längd undergå, utan äfven i anseende till den fara, som beståndet af ett silfvermynt löper i Sverige, hvarest en hvar är skyldig att, såsom mynt, emottaga bankens sedlar.
Skulle nu olyckligtvis hända, hvad förut här i landet inträffat, eller att banken icke kan med silfver inlösa sina sedlar utan att en myntförsämring sker såsom år 1830, så blefve derigenom myntets värde och derjemte penningeskatternes belopp förringadt.
En sådan nedsättning drabbade då icke blott de i penningar hittills utgående bevillningarne ulan äfven de ordinäre skatterne, grundräntorne, som till penningar blifvit förvandlade.
Således blefve kronans inkomster i det hela förminskade.
Följden för henne blefve den, att hvad hon egde, icke försloge till utgifterne, och att, i st. f. de ordinarie inkomsterna, hvilka Konungen eger alt oberoende af R.
St. uppbära, behöfde han af dem söka anslag genom bevillning för att fylla bristen.
För denna godtgörelses erhållande blefve han beroende af R.
Samma olycka, eller svårighet, som derigenom drabbar kronan i allmänhet, skulle naturligtvis äfven drabba löntagaren, då han finge sin lön i sämre mynt än förut.
Det är klart, att den dåvar:de låntagarens knappa inkomster blefve ännu otillräckligare än de hittills varit, serdeles för dem som hafva indelt lön såsom t. ex. officerare, hvilka redan i allmänhet äro sämre lottade än andra tjenstemän.
I samma mån, som tjensten icke kan föda sin man, skola naturligtvis personer med duglighet afhålla sig derifrån och söka sin utkomst på andra håll.
Arméen skall derigenom förlora sin nuvar:de duglighet utom det att hvarje tjensteman som icke kan lefva af sin tjenst förlorar den sjelfständighet som han bör ega.
Fördeleu för räntegifvaren vore naturligtvis den att han, till en början vunne på den nedsättning i skatterne, hvilken kunde ega rum.
Men det är ock säkert att en hvar som sedan ville köpa fast egendom, finge betala högre köpeskilling än förut, emedan den afjorden minskade skatten lemnade ägaren större behållning.
Åtkomst af jord blefve således svårare för dem, hvilka dittills lätt kunnat förvärfva henne och hvilka ännu innehafva största delen deraf nemi. medlemmarne af BondeSt., hvilkas förnämsta kapital består i deras arbetsförmåga.
Det är klart att jord - Den 7 September f m. 33 jordegaren i st. f. den minskade bestämda grundräntan, som nd icke får förökas, då skulle komma alt utgöra större bevillning, hvilken, vid hvarje riksdag, kan förändras och derföre är till sitt belopp osäker.
Han kunde aldrig beräkna huru ofta eller mycket R.
St. möjligen ville öka bevillningsgrunderna; ännu mindre kunde lian veta huru ofta det behagade hans afundsman i taxeringskomiieerna att uppskatta bans egendom högre än förut.
Det är visserligen möjligt att en myntförsämring ej skulle vidtagas under vanliga förhållanden, emedan såväl Kronan för sina skatter, som löntagaren för sitt uppehälle samt hvarje kapitalist för sina inkomster har ett tydligt intresse att bevara det nuvartde myntsystemet, och följaktligen motverka dess förringelse.
Det vore således ej troligt, alt denna olycka inträffade förr än ett krig eller någon inbördes oro framkallade henne.
Onder liden måste räntegifvarne betala sin grundränta, spanmål eller hvad det må vara, med penningar.
Hvar skulle han få mynt om icke genom försäljning af sina varor eller de s. k. räntepersedlarne?
Men då alla räntegifvare vore tvungne att sälja dem inom en viss tid, eller före afradsdagen, eller, efter nuvartde förslag, före den tid dä Kronans uppbördsslämmor hållas, så blefve försäljningen naturligtvis tvungen
Af delta nödtvång skulle stadsboen och alla sädesköpare naturligtvis begagna sig och landtmannen således få mindre för sin säd än hon verkligen är värd.
Denna missbjudning skulle i synnerhet inträffa på de orter, hvarest mycken ränlespanmå! utgår, såsom i Östergöthland.
Der skulle torgen blifva så öfverfyllda, att landtmannen måhända skulle nödgas sälja 1| ja till och med 2 tunnor för alt få de penningar som nu motsvara en tunna, och äfvert då skulle göra del, emedan den ständiga silfverskatten vore bestämd efter nuvartde pris.
Såsom jag nyss nämnde skulle för stadsboen och alla de personer som behöfva köpa säd en sådan tvungen försäljning vara serdeles fördelaktig, ty alla landtmån som icke hade tillräcklig capilalstyrka för alt kunna till följande sommar behålla sin säd, blefve naturligtvis nödsakade att pä hösten eller vintern föra sina produkter till marknaden, hvilken derigenom öfverfylldes till säljarnes förlust.
Men det är klart att den fördel, som derigenom skulle uppkomma för den köpande stadsboen m. fl. icke kunde räcka länge, emedan Kronan mäste hafva ersättning för den förlust hon lidit genom myntförsämringen.
Medelst bevillning måste då bristen fyllas, emedan inga andra tillgångar funnes.
Men den allmänna bevillningen tillitar man icke gerna såsom det redan visat sigvid denna riksdag med krigsrustningskostnaderna.
Den allmänna bevillningen drabbar alla; och således, i fall den ifrågavarande ersättningen skulle derigenom anskaffas, finge alla umgälla den fördel ränlegifvarne allena förskaffa sig.
Ett stort motstånd skulle följaktligen uppkomma.
För att undanrödja det, skulle intet annat förslående medel återstå än alt lägga den nya skatten på tullen.
Men för alt fä tullinkomsterne att stiga så starkt som behöfdes, så hade man, enär förbrukningen af främmande varor » H. 3 34 Den 7 September f. m. måste rätta sig efter befolkningens tillvext och förmögenhet, ingen annan utväg än att borttaga förbuden, nedsätta tullarne och medgifva den s. k. frihandeln.
Derpå skulle städernes handtverkare och fabrikörer i sin ordning blifva lidande och stadsboerne på det sältet få umgälla den oskäliga vinst, de förut genom den tvungna spanmålshandeln haft pä landtmannens bekostnad.
Det farliga i detta förslag är just att det innebär ett premium pä myntförsämring.
Om den inträffar så drabbar Kronan en förlust, sorn måste, genom bevillning ersättas.