Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har likväl godtyckligen förklarat alla Innehafvarne af FilialDisconternas Assignationer böra genast Dm 17 Martil, f. m. 63 få dem betalte; då deremot Fordringsägare för 3 ProcentsScdlar, och på Aiskrifnings-räkningen, böra åtnöjas med en , på fem års tid utställd betalning, samt böla all Ränta förlora.
Till skäl för ett sådant tillstyrkande åberopar
Utskottet en nödvändig omsorg fcr allmänt väl: och vi böra då tillse, huru dermed sig förhåller.
Begreppen om allmänt väl kunna vara olika, och kunna förändras; men Nationen synes vara berättigad att tro på de begrepp, sorn i sista RiksdagsBeslut voro antagne.
Der förklarades, att allmänt väl fordracie, det
RörelseCapitalet förblef så stort det varj och derpå gafs Nationen det mäst högtidliga löfte.
Att RörelseCapiralet nu är lika stort, som det vid sista Riksdags slut var, lärer väl ändå icke kunna sägas ; ty om också de ansenliga Summor, som till Banquen ingått i Räntor för Fastighets- och EffectLån, samt vinst af Riks* Disconten , icke få anses såsom förlorade för RörelseCapitalet; om man ej får antaga, att mera än 6oo,coo R;dr Banco af Malmö
Disconts fordringar blifvit, sedan sista Riksdag, mera indrifne än utlåntc; så kan man icke neka skälig trovärdighet åt den uppgift en Ledamot i CanalDisconten , Herr CommerceRådet Santesson, lemnat Allmänheten derom, att blott sedan Maji Månad 1816 har CanalDisconten förminskat sitt Utlåningsbelppp med icke mindre än 1,300,000 R:dr Banco.
Discont har under samma tid likaledes med ansenliga Summor förminskat dess Utlåningar; 6 4 Dm 17 Martil 3J. m. och blott genom jemnförelse med TullSpecialerne på varor-, sorn inkommit från Finland mera, än sorn dit utgått, finner man en bevisad anledning att ändå betydligare Summor af vårt Pappersmynt blifvit dit öfverflyttade.
Vid detta fötbåiiande, och efter så starka indragningar, fur Nationen till äfventyrs haft en skälig rätt att tro, det Utskottet bordt anse allmänt väl fordra RördseCapitaiets vidmagthållande vid dess varande storlek 3 eller att af Utskottet vänta åtminstone så mycken aktning för nyssnämnde löfte, att om en Indragning skulle ske, den blef måttlig, och företogs efter hand, icke på ett brådstörtande sätt.
Utskottet begär likväl nu, att 3 ProcentsSedlarne , uppgående till ett belopp af omkring 4 Millioner, skall på en gäng Nationen fråntagas.
Af den framställning, sorn, i sammanhang dermed, göres, nemligen, att 3 ProcentsSedlarnes belopp skulle i fem år, till en femtedel hvarje år, betalas, kan den enfaldiga delen af Allmänheten lätt förvillas att tro, att hvad nu Rörelsen fråntogs, skulle på sådant sätt, innom fern år, till Rörelsen återgifvas; men från denna förvillelse skall Allmänheten snart återkomma, när hon påminner sig, att, enligt hvad Betänkandet tillika utsätter, en femtedel af FilialDisconternes alla utestående Fordringar skall, med upplöpande Ränta, årligen inbetalas i BancoSedlar, hvaraf sig visar , att icke mera årligen till Rörelsen för 3 ProcentsSedlarne ätergafs, än som ärli ge»> - Den 17 Martti, /. m. 65 gen, fiån ^rörelsen, af Lånhafvare inbetaltes; 6å att af de nu indragande Millioner icke en enda Skilling komme att till rörelsen återställas Allmänna Lagen bjuder, att Gäld får mot Gäld qvittas.
I frågor om Gäldenärers rätt att med 3fJrocentsSedlar sine skulder till Disconterne betala, hafva Domstolarne redan tillämpat Lagen; och genom Voteringsbeslut har Högloflige Ridderskapet och Adt,dn ådagalagt sin alltid visade håg att vidmagthålla Lagens helgd; men af alla dessa band har Utskottet icke ansett sig hindradt, att begära, det fordringsägarne väl må njuta denna rätt, men må tvingas att den serskilt betala med i<s Procents Rabatt på deras fordringar; hvaraf följden naturligtvis skulle blifva, att de Statspapper , som af Staten sjelf åsättas ett sådant agio, också skulle, såsom ett sålunda gilladt nytt föremål för agiotagen,- troligen i Allmänheten komina, att vidkännas ett vida större.
Då FilialDisconterne inrättades, var egenteliga ändamålet att, till uppmuntran åt Industrien, lemna Allmänheten en lätt penningetillgång; men visserligen icke att ensamt gynna ActieÄgarne: Och Disconternes bibehållande till slutet af deras Octroyer var således en rätt, mera tillhörig Allmänheten, än ActieÄgarne.
Nu har likväl Utskottet funnit, attalia tre Disconterne böra Allmänheten fråntagas; utan att man just inser, hvarken hvarigenom Allmänheten förverkat sin rätt, eller hvilken Ridd, e.
IV- B. II.
Afd, 9, ro, 66
Den 17 Martil, f. m. anledning Utskottet haft att tro, det Allmanheten skulle, mindre nu än förr, vara i behof' af dessa allmänna Låne-biträden.
Att Utskottet verkeligett trott på stora fördelar, att vinna, genom alla dessa Förslag, kan man sluta deraf, att Utskottet ansett sig icke kunna betala dem lör dyrt.
Uppoffring af allmänna rättsbegreppens värde, af Lagens helgd, af Allmänhetens förlitande till rättskaffenhet i Statens handlingar, till redlighet i Ständers löften ; ja ! med ett ord, af sjelfva dessa Grundvalar för allmänna säkerheten, uppoffiingen af allt detta har ansetts icke vara för mycket5 och Utskottet har, under erkän* nande att till verkställigheten behötdes en Lex in Casu, icke heller tvekat, att älven föreslå den.
Det stora företräde, som Utskottet sjelf ger åt resultaterne af Betänkandet, framför de resultatet, som skulle inträffa, om
Disconternes alla liqvider bänvistes till ConcoursDomaren, kan jag för min del ingalunda erkänna.
Är det en hårdhet mot Nationen, att, i dess närvarande belägenhet, på en gång borttaga en ansenlig del af RörelseCapitalet, så är denna hårdhet alldeles likadan i båda fällen.
Är det möjligt för Banquen , att årligen indrifva en femtedel af Disconternes fordringar, för att dermed betala en femtedel af TreprocentsSedlarne; så vore också möjligheten likadan för Concour^Massans Curatorer.
Klokheten att icke, genom för mycken brådska, sjelf göra fordringarnes indrifvande omöjelig , hade likaså väl Ben 17 Martu , /. 6? tillbakahållit
Curatorerne från försöket att annorledes, än elter hand , verkställa incasstfandetj som hon nu skulle återhålla Banquenf och vid ansträngningames gräns, vore det alltid för Gäldenären likgiltigt, om hans ofärd befalis af Banquen, eller befalldes af Cur*torer.
Den enda fördel (framför Concours tillståndet), som Betänkandet medför, består deri, att As* signationerne genast infrias; men derföre pligtar Allmänheten med förlust af 3:ne Disconter; och hvad Assignationernes ägare vinna, det förlora TreprocentSedlames.
Ridderskapets och Adelns fleste Herrar Ledamöter känna tillståndet i Landet; och ärö sjelfve bäst i tilliälle att bedomina , hurudant det skulle blifva efter en penriinge - förminskning af denna ansenlighet; synnerligen i de Provincer, där knappast något annat Mynt finnes, än Discontpapper.
Ingen man , tillgifven sanningen, lärer neka att Penningebristen är vida svårare nu, än den var år 1815. jag torde då få föra Ridderskapet och Adeln till minnes det yttrande till detta Stånds Protocoll, som Landshöfdingen i Malmö, Friherre af Klinteberg den 29
Maj berörde år afgaf, 1 frågan om TreprocentSedlames indragning; ett yttrande, på hvars sanning i uppgifter ingen då tviflade, och än mindre nu lärer tvifla.
},A1!«> männa penningebristen, sade hart, är beklageligen för väl känd, för att behöfva någon detaillerad visshet.
Med allt det artspråk
Di-con* tén har att göra på executiva åtgärders verksamhet, för indrifvande af Discontens Lånesut*: 68 Den 17 Martil, /. m. ”mor, skulle i tidens närvarande skick, ej minsta effect å Pennmge-tiilgångar åstadkommas ”genom Lagsökningar, UtmätningsAuctioner ”och Bysättningar.
AuctionsKamrarne skulle ”ej kunna anskaffa tillräckliga rum för Pan”ter , oeh ej heller vanliga ställen förslå tör ”Gäldenärers bysättning.
Jag hvarken kan tl”ler bör göra Taflan så ryslig, söm den skulle ”komma att visa sig, derest inställelsen af Tre”procentsSedlarne skulle så fortskynda?, som ”Betänkandet projecterar, med mindre att om”tankan tillika fästes på någon tillräcklig
Fond ”för de utevarande Sedlarnes inlösen.” Sådan var, mine Herrar ! den beskrifning på allmänna tillståndet i Skåne, som gafs oss af den Embetsman, hvilken var närmast i tillfälle att känna det; och likväl vill man nu, att, sedan tillståndet sjunkit djupare i förlägenhet , vi skola på en gång, både till stor del förminska RörelseCapitalet, och äfven borttaga de Låne-anstalter, hvarest något biträde för Gäldenärerne kunde sökas; men likafullt fordra, det alla Gäldenärer skola innom fem år deras Skulder till Disconterne till fullo inbetala.
Följderne, som dessa Förslags antagande skulle medföra, äro ingalunda svåra att förut-; se.
A-Ha KronoUtlagor beräknade, då Nation nen åtog sig dem efter då varande Penninge-i tillgångar, skulle, liksom alla enskilta Skulder, indirect fördubblas Procenteriet skulle sti» ga till en höjd,' mägtig att förqväfva Industrien.
Jorden skulle, genom Kronoutskylder, Dm 17 Martil, /. m. 69 nes tyngd och FörlagsRäntans dyrhet, falla till vanvärde, att hågfällas inged annan än Fordringsägaren, som tog den för så litet han ville, sedan ExecutionsLagarne af sjelfva nöden förvandlades till PlundringsLagar.
Näringarne skulle aftyna, Productionen förminskas allt mer och mer y samt, i slutföljd, Populationen aftaga.
Snart skulle också Fordringsä-j garne sjelfve dela Allmänhetens öde, då Räntor på intecknade Capital icke mera ingingo; och ingen annan Inteckning blef god, än den första.
Och det ar dessa Förslag, som Utskottet kallar: ”att afhjelpa Fenninge-förlägenheten och afböja Ali mänhet ens olyckor ,•” * Må mig likväl tillåtas att fråga :
Hvilken större förlägenhet, hvilka större allmänna olyckor kunna vara att befara , än just de , som ligga ovilkorligen innom Betänkandets egna Resultater?
Man säger oss, att allt detta skall vara nödvändigt till förbättring i Myntvärdet; men jag frågar : förbättras då Myntet derigenom , att Nationen nedtryckes under bekymmer och bördor? och är då Myntets förbättrande, om det också icke rakt motverkades af allt, som verkar menligt på Productionen, är det också nödvändigare än Nationens räddning, under ett tillstånd, som snart skulle bringa den stora massan af Näringsidkare till förtviflan?
När man eftersinnar, att Myntvär. det på nio år icke varit bättre än det nu är; när man besinnar, att under denna tid hafva Den 17 Martn , f. m.
KronoUtlagorne blifvit förhöjda , Embetsmännens Löner förökade , och nästan alla de Köpe- och LåneTransactioner tillkomna, för hvil* Ka Penningar nu kunna fordrasj och när man vidare betänker , att vid allt detta har det just varit till ersättning för Myntets kända fall i värde, sorn i alla dessa förhållanden , alla Summor blifvit större • så tror man sig berat, tigad att fråga :
Är det billigt, är det rättvist, att Myntvärdet förbättras utöfver hvad det var, då ersättningen sålunda gafs?
Är det billigt att det sker på deras bekostnad , hvilka sålunda redan en gång gifvit ersättningen, men nu skulle behandlas, som vore den icke gifven ?
Nej, mine Herrar! är allt detta icke billighet, icke rättvisa, så är det icke heller klokhet, ÄrO KronoUtlagorne icke mera tillräcklige för Statens behof, så höjom dem frivilligt , om vi kunna; men lemnom dessa RestrictionsSystemers indirecta fördubblings-operationer; och vi skola åtminstone bespara oss fördubblingen i sådana förhållanden, der den icke är nödvändig.
Den är alltid skadlig i allmänna PenningeRäntan : o h den är vhserl gen icke nödvändig i förhållande till enskilda Gäldenärer , de der dock. man må säga hvad man vill, äga någon billig fordran på äfven ett oeconomiskt beskydd af Staten.
Att hindra Nationens brådstörtande i ett artificielt armod , är Ständernas första pligt 1 äfven derföre, att af Nationens ceconomiska tillstånd beror hufvuds kligast hennes känsla för sjelfständighet och frihet, — Tiggaren var Den 17, Martn f. m.
7* alltid de facto Slaf, och Slafveri ägde ännu aldrig något Fädernesland att hvarken älska eller försvara.
Jag fullgör alltså min pligt, såsom Riks* dagsman, då jag härmed har den äran ödmjukast tillstyrka, det ifrågavarande Betänkande mätte till alla delar ogillas..
Man fordrar, kanhända, att, då jag ogillar ett Förslag, jag bör uppgifva ett annat: och jag går att göra det.
Angående Allmänhetens fordran, det
Dis* contPapperen måtte al
Ständerne upprätthållas, har jag en tanka, som grundar sig i min rättskänsla , och jag anhåller att få framlägga den.
Jag vet att Ständerne icke utfärdat någon form* lig
Garantie för dem; och jag sätter icke i tvifvelsmål hvad en värd Ledamot af detta Stånd har sagt, nemligen: att då vid 1812 års Riksdag, en Lag begärdes, som skulle fästa samma straff vid efterapning af DiscontPapper, som vid förfalskning af Banquens Sedlar, så hade Ständerne sådant afslagit, på den grund, att DiscontPapperen icke voro
Mynt j men hvad det förra skälet angår , så tror jag , att i de mångfaldiga åtgärder, som Lagstiftande och Executiva Magterne vidtagit, för att inleda Publiken i förtroende till dessa Papper j äfvensom i sjelfva sättet af det fal! de gjort, ligger för Staten en moralisk förbindelse till ersättning, en förbindelse, äfven så helig, sorn någon formlig Garantie, emedan jag 7*
Dm 17 Martii, f. nu alltid tror , att den, som annors skada vållar , bör dt n ock upprätta.
Beträffande åter det yttrande, angående de sa Papper, som Siänderne lagt till skäl för deras beslut i ett annat ämne; så kan det ingalunda anses hafva utgjort någon varning för Publiquen, då det aldrig blifvit genom nå on Kungörelse Publiquen meddeladt l?e åtgärder , ifrån hvilka jag anser ersättnings-ansvaret uppkomma , äro, å Lag* stiftande Magtens sida, att hafva tillåtit
Discontpapperens tillvarelse, såsom Myntvaluter; och att h .fva iklädt sig Controllering vården å Disconternes förvaltning, men densamma, genom sina Revisorer, icke bättre uppfyllt, än att d^-n missförvaltning kunnat både förofvas och döljas, som gaf anledning till Pap, perens suspension; ett sätt att controllera, för hvilket Allmänheten alltid äger en moralisk rätt att vänta ersättning af Ständerne; ehvad de finna för godt att deras rätt emot Revisorerne efterskänka eller ej: och , å Executiva Magtens sida åter , att hafva lemnat tillstånd till en d l DiscontP;»ppers emottagande i Kronog Uppbörden , att hafva år 1815 med ansenliga bidrag undersiödt en annan del af DiscontPapperens gångbarhet i allmänna Rörelsen: anstalter, hvilka naturligtvis skulle gifva Allmänheten det begrepp att dessa Papper voro Statspapper; samt ändtligen att hafva ej allenast sönderbrutit dessa Pappers Credit, innan den ännu var hos Allmänheten förlorad, utan äfven satt sig i besittning af Malmö
Disconts en del tillgångar, och dem disponerat.
Den 17 Martii, /. m. 73 Dessa åtgärder hafva ägt deras skäliga orsak i tidernas omständigheter, och deras ändamål i allmänt välj vi äro skyldige att med djup vördnad och tacksamhet erkänna det. —_
Men deras verkan på den ensknte mannens rätt, har derföre icke varit mindre och följakteligen icke heller den moraliska förbindelse til! ersättning , sorn dem åtföljt.
Från denna för-! bindelse kunna Ständerne fritaga sig , genom ett beslut af Magt; men d t skulle aldrig blifva ett af Rätt; och jag kan ali sa det icke tillstyrka
När jag det åter icke kan , så måste jag tillstyrka, att Hiscontp ipperen åter försåt, tas i detas förra Credit, hvilket också synes vara enda medlet att löilägenheten afhjelpa.
Jag älskar icke
Dhconter, emedan jag an} ser en af de största orsaker till vår Finan, ciella oreda hafva legat i Discontemps procenteriväsende j men då deras afskaffande icke torde kunna företagas utan i sammanhang med ett omby;e af FinanceSysteme, som icke synes vara på ännu kan hända lång tid att förvänta eller hoppasj så måste jag anse dem tills vidare för ett nödvändigt ondt, och jag tror således icke, att man, utan våda för Näringarnes verksamhet, kan borttaga tre
Disconter utan att gifva andra Låneanstalter i stället, eller också gifva åt RiksDiscontens Fond en förökning, som åter, efter min tanka , vore bättre använd om den gafs i RiksgäldsSedlar, och anställdes såsom serskild Discont åt de Provincer, hvilka annars skulle på en gång både sättas i större behof af Läs nebiträden, och likväl dem fråntagas.
74 1Den 17 Martu, f. m.
Om vårt fel vid jSoo års
Riksdag var att förvandla vårt då redan för långt utsträckta Statscredit-Systeme till ett Bancocredit-Systeme ; och om vårt fel vid 1809 års Riksdag var, att genom den onödiga penningeförökning, som Götha CanalDiscont med allt för mycken bråd. ska , satte i omlopp, gifva åt vårt BancocreditSysteme en lördärflighet , sorn , genom utvidgande af TreProcents Sedelstocken, blifvit än m r ökad, så har jag trott att till de olägenheters afhjelpande , som derifrån uppkommit, bjir nödvändigt, att vi återgå till Naturen af det CreditSystems vi hade, innan allt detta börjades, och hvars serskildta fördel just bestod i den större lättnad, som kunde med mindre våda lemnäs allmänna Rörelsen, det vill säga, att vi återgå till Statscredit-Systemet, och ic-' ke af Bancocredit Systemet behålla mera, än som fordras för att åt Statscredit-Systemet bevara förtroendet.
Med uppmärksamheten fä stad å den skillnad, som beklageligen hos oss existerar emellan Penningestock och RörelseCapital, har jag trott angeläget vara, att icke låta farhågan för Penningestockens redan tillkomna storlek hänföra oss till en förminskning i RörelseCapital, som ändå, emot vår fördel, årligen verkställes, genom Finska handeln.
Jag har trott, att då vi icke mera kunna återgå till lika Numeraire af Penningestock, som vi hade på i790talet; så vida dertill fordrades icke mindre än ett fullkomligt borttagande af hela vårt inre RörelseCapital; (hvilket man finner, då man besinnar, att vår förra Pennim gestock icke varit till Numerairen större, än Den 17 Martiin f m.
75 som nu svarar till blott den del «f vår nu varande Penningestock, hvilken man med säkerhet kan antaga, befinner sig i .Utlämning ens ägo); så skulle vi likväl kunna 1 det närmaste framkomma till samma jemvigt, ehuru i en annan Scala; och skulle det derigenom, att vi småningom inskränkte vårt Bamocredit-Systeme, och deremot utvidgade vålt Stalscredit-Sy3 sterne, samt sökte mattan i båda.
Jag har trott att ett steg till detta ändamål vore, om vi, utari att nu särdeles öka vårt RörelsrCapital , kunde åter införa RiksgäldsSedlarne till ett sta* digvarande rum i RörelseCapitalet; och detta har jag trott kunna verkställas derigenom att vi låta TreProcents Sedelstocken, förvandlad till RiksgäldsSedlar, i allmänna Rörelsen åter ingå, för att småningom aflösa den del af Banco; Sedelstocken, som utgjort Skiljemynts Sedelstock; det vill säga bestått i Sedlar under fern R;drs valeur.
Af behofvet skulle detta ombyte nu med begärlighet emotfagas och af vanan skulle det sedermera bibehållas.
På endast detta sätt skulle, som jag tror, utan förminskning i RörelseCapitalet, Banco - Sedelstocken kunna småningom förminskas, i efi n mohn, som behofvet och förtroendet gaf tillfälle till RiksgäldsSedlarnes förökande, utan fall i värde; och utan att tillställa allmän nöd , skulle sålunda den tid kunna sagta förberedas, då vi, med mera hopp om framgång, kunde lemna oss åt den omsorg till BancoSedlarnes förbättring, som äfven jag anser angelägen, men hvars svårigheter endast kunna af tiden undanrödjas, aldrig af våldsamma operationer brytas. 76 Den 17 Martil, {. m.
Om vi måste medgifva, att en hastig öfverg|ng ifrån ett vidsträckt CreditSysteme, till allmän skuldfrihet, är omöjlig; så böra vi också erkänna nödvändigheten att lenina tid till utarbetningen, och, förlag till den Production hvarmed utarbetningen skall verkställas
För att kunna lemna detta förlag, är nödvändigt att ännu fortfara uti ett derefter lämpadt CreditSystéme, och i valet deraf, synes väl det vara bäst, som, derest det återvinner allmännaförtroendet, kan blifva ett sannskyldigt medel till stöd åt vår Banque.
Allt CreditSysterne hvilar på allmänna förtroendet, som förutsätter en allmän god sinnesstämning, hviU ken åter aldrig kan äga riam under en tid af allmän nöd.
Jag är innom mig öfvertygad, att, om man nu begagnar sig af det tillfälle till RiksgäldsSedlarnes åter införande, som allmänna förlägenheten erbjudir; samt derefter med varsamhet vårdar detta CreditSysteme; så skall det allmänna förtroendet icke uteblifva, hvilket lemnade rum åt någon sådan anstalt, till förökning i Banquens Silfverfond, sorn tilläfventyrs kunde i sjelfva sättet göras förenlig med Allmänhetens interesse.
Jag tror fullt och fast, att det endast är gerom en stor förökning i Production, som vi böra bereda oss utvägar att sluteligen undslippa nödvändigheten af en Banqueroutte.
Denna förökning anser jag icke omöjlig, om vi vilja den; men alltid och ovilkorligen omöjlig, så länge vi älska tillståndet af Penningebrist.
Tror man äter att Banqueroutten , i hvilket CreditSysteme sorn väljes, icke ändå sluteligen kan undvi - Den 17 Martil, f. m. 77 kas; så måste RiksgäldsSedlarnes fall blifva mindre farligt än BancoSedlarnes.
Jag har dervid hört sägas, att i sådant fall vore de Gäldenärer, hvilkas skulder voro ställ de i BancoMynt, särskilt olyckligen men jag fruktar icke derför; emedan jag icke anser omöjligt, att Lagstiftande Magten kunde, i sådant fall, mellankomma med säker utväg till deras räddning , uran förnärmande af Fordrinsägarnes primitiva och skäliga rätt.
Genom Discontpapperens återgående till alk märna Rörelsen, blifva Capitalisterne, sorn icke mera på dem erhålla Ränta, sjelfve angelägne att dem utlåna, eller att för dem ingå i Näringarne och i båda fallen kommer interesset hos Capitalisten på penningar, att till ansen» lig del återhålla Capitalisten pd Inteckningar från allt det missbruk af magt öfver sina Gäldenärer, hvartill annars allmänna ställningen ger tillfälle.
När man eftersinnar att
DiscontPapperen redan länge tillhört RörelseCapitalet, samt att alla Varupriser redan, som man säger, satt sig efter RörelseCapitalets så beskaffade storlek ; så finner man , derest man med allmänna ordet Myntvärde menar PappersMyntets förhållande till Varupriserne , att detta värde icke minskas derföre, att Treprocents Sedelstocken ombytes till RiksgäldsSedlar ; ty då RörelseCapitalet icke derföre blir en Skilling större, än det länge varit, 6a kunna V irupriserne icke af ombytet stegras. Priserne hafva icke fallit sedan DiscontPapperen suspenderadesj och på 78 Dea 17 Martil, j. m. dem skall
DiscohtPapperens återställande icke verka skadligt.
Jag har nu med en vidlyftighet, som varit svår att undvika, men tor hvilken jag begär tillgift, redovisat mina'tänkesätt oeh mitt ändamål:
Och jag föreslår alltså : 1:0
Att FilialDiscönterne upphöra, hvarvid dock Götha CanalBolags rätt sålunda godtgöres, att den vinst, sorn, enligt uppgift till 1815 års Ständer, varit påräknad af 120,000 R:dr Banco årligen, skulle till Bolaget af RiksgäldsContoiret, i RiksgäldsSedlar, efter.
Realisationsgrunden, erläggas till Octroyens slut.
RiksgäldsContoiret dock förbehållit att derå årligen afdraga de afbetalningsposter å Canalens skuld till Barquen, samt blifvande skuld till RiksgäldsContoiret, som Canalföretagets forU gång kunde medgifva. 2:0 Att FilialPisconternas fordringar och skulder må af RiksgäldsContoiret, icke af Bätiquen , öfvertaga® 3:0
Att genom aFmän Kungörelse alla Disconspapper förklaras för Statspapper, att inlösas af RiksgäldsContoiret, till Capital och full ränta, intill Kungörels ns dag, samti allmänna Kronouppbörden emottagas.
Då efter kungörelsens dag, Capitalet vore att lyfta; och Discontpapperen jemväl då öfvergingo till full egenskap af mynt; så synes också räntans
Den 17 Martil, f. in. ■79 upphörande ifrån samma dag icke förnärma någon skalig rätt. 4:0 Att RiksgäldsContoiret inlöser alla sådana Papper, när de dit inkomma, med RiksgäldsSedlar, efter Realisationsgrunden.
Då hvar man i Samhället vet, att han får sin DiscontSedel u,tbytt när han vill, så lur han ingen orsak) att mera vilja det; och med undantag af första ögonblickets tillopp, kan man förutse, att, i växlingsväg, skall föga Discont pap. per inkomma.
Det är deremot troligt att sjelf, va bristen af annat Mynt skall göra, att de, till största delen, ingå genom KronoUppböfden.