Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Erfarenheten har nemligen visat, att medlen icke alltid blifvit använde till det ändamål, hvartill de blifvit gifna, utan ingått i den Allmänna Cassan.
Det är ej någon anledning att åter lemna till sådan disposition de medel, som nu tillskjutas.
Jag undrar derföre ej, om Innevänarne vilja veta, huru medlen disponeras, och vilja hafva en röst Den (3 November e. m. ined deruti, samt ej lemna dem till något främmande Gille.
Dessutom, om en återremiss beslutas, tjenar deri troligen till intet annat än att erhålla ett nekande svar.
Det har äfven nu mött motstånd, att denna afgift skall utgå.
Till och med oriktiga uppgifter hafva blifvit lemnade, som Utskotten måst vederlägga.
Det liar blifvit påstått, att Cut husfonden i Stockholms
Län skulle hafva jag tror öfver 5o,ooo R:dr, hvarföre man föreslagit, att af allmänna medel en måttlig summa för ändamålet skulle anslås.
Alla klagomål, som blifvit anmäldte om bristande redogörelse, hafva förmått Utskotten att förskrifva detsamma, som vid förra Riksdagen, att afgiften skall användas till Curhusanslalterne; alt medlen skola redovisas af Länens egna Direclioner, och att desse skola lemna underrättelser om förhållandet; men man har tillagt, att, om öfverskott uppkomma, de må användas till den allmänna hälsovården; och om det är Länens skyldighet att skaffa tillgångar till Lazaretterne, när de behöfvas, så bör sådant bero på Länsstyrelsen att ombesörja, emedan Länen säkerligen genom sina Cornmitte'er anslå tillräckliga medel, då de se, att de blifva ordentligt använde.
Fonden bör derföre ej sammanblandas, utan redovisas särskilt.
I annat fall kan den misstänka uppkomma, att penningarne ryckas från sitt ändamål, och då blir det svårt, att vid en annan Riksdag få denna afgift
Den 13 N o v e m b e r e. m. beviljad.
Jag bar äfven reserverat mig emot Utskottens beslut, men får börja med att nämna, alt för mig såsom Landshöfdinge är det nästan likgiltigt, hvad beslut som fattas, ty jag är lycklig nog, att Lazarettet i Calmar har egen fond.
Saken rör således icke det Länet; men jag anser mig pligtig att framlägga min tanka om saken.
Jag tror det vara lika angeläget för ett Län, alt kunna vårda öfriga sjuka, hvilka för andra sjukdomar intagas på Lazaretterne, såsom för benbrott, eller sådane olycksfall, der chirurgiska operationer äro af nöden, som de, hvilka äro angripne af venerisk smitta.
I ett väl ordnadt samhälle böra Lazarelter och Curhus vara detsamma, så att sjuka af alla slag kunna på båda intagas.
Enligt Utskottens förslag skola blott, öfverskotten, om sådane uppkomma, få användas lill Lazaretterne.
Men man kan ej, förr än vid årets slut, säga, om det blir några öfverskott.
Det vill säga att under hela det löpande året skulle man ej få intaga någon patient, icke förr än vid årets slut, då man ser, om något öfverskott uppkommit; ehuru jag visserligen tror, alt hvarje Läns innevånare äro så upplyste, att de finna, att afgiften bör tagas till så, att den förslår.
Den värde Talaren har nämnt, alt BondeStåndet var emot denna afgift vid Den i3 November e. in. 23g förra Riksdagen.
Det voro de.
Det var några Ledamöter från de norra Länen, som framstälde, att der ej fanns någon patient af venerisk smitta.
Nu liar sedan i8a3 upptäckts, att der är så mycken venerisk smitta, att afgiften är bestämd lill 4 skillingar.
Jag tror ej, att BondeStåndet nu har så mycket emot saken.
Äfven har det blifvit sagdt, att medlen skulle ställas under egna Directioner.
Lazarettsmedlen redovisas likväl redan äfven för PröfningsCommitteen.
Mig är det likgiltigt, ty saken rör ej mitt Län, men då Konungen gjort proposition, alt afgiften skulle gemensamt användas, och ingen kan misskänna den vackra afsigt, som deruti ligger, hade jag trott, alt ett annat Utlåtande från Utskotten bordt afgifvas, än en anvisning på blott möjliga öfverskott.
Äfven jag får anhålla om återremiss, ehuru icke på samma grunder, som de andre talarne.
En anledning, som i synnerhet förmår mig att derom anhålla, är, alt Utskotten tillstyrkt, att i händelse af öfverskott af Curhusafgiften, de skola användas särdeles vid uppkommande farsoter.
Jag för min del skulle föreslå, att dessa öfverskott blifva använde särdeles till förekomma:}de af farsoter.
Förhållandet är merendels sådant, att då man söker hjelp genom anlitande af allmänna medel, t. ex. genom Sund - Den i 3 November e. m. hetsCollegium, eller genom andre Anthonteter, hafva redan ända Lill hundradelals personer blifvit angripne af farsoten.
Använder man tvertom medlen till förekommande af farsoten, så kan man val ej hindra en till sin natur smittsam feber att uppkomma hos en eller annan, men man hindrar dess vidare spridande derigenom, att man afstänger de förste sjuke från dem, som kunna smittas.
Yi hafva i sednare åren ofta haft härjande koppfarsoter, oaktadt vaccinationen, som blifvit till en del af oskickliga eller vårdslöse personer förrättad.
Desse farsoter skulle hafva blifvit förekomne, och flere tusende personers död eller ofärd förekommen, om man hade haft publika medel att afstänga det första koppsmittade barnet från all gemenskap med sådana personer, som kunnat smittas.
Så förhåller det sig äfven med andra elakartade febersjukdomar, t. ex. rödsot.
Manbar haft exempel på, att flere tusende personer deraf blifvit angripne genom smitta.
Hade de förste sjuka blifvit afstängde från gemenskap med de icke smittade, och tillgång till dem blifvit lemnad endast åt personer, nödige för deras vård, och så ålderstegne, att de ej så lätt smittas, hade man uträttat mycket mera än man, då farsoten redan uppkommit, kunnat göra genom äfven de bästa Läkares och Apothekares biträde.
Jag tillstyrker derföre den förändring, att öfver - Den t3 November e. m. 241 öfverskotten i stället att användas särdeles md uppkommande järsäter, användas särdeles till förekommande af farsoters uppkomst.
Af denna anledning anhåller jag om återremiss.
Herr Tham har förklarat, att då det verkeligen kunde blifva utredt, alt Lazaretterne voro i behof af understöd, skulle han dertill bifalla.
Det lär hafva undfallit honom, att i sjelfva Konungens proposition ligger en så fullständig utredning af behofvet af understöd, som man kan begära; men att det är ännu mera tilt sina detailler constateradt i SeraphimerOrdensGillets tryckta underdåniga utlåtande af år 1828.
Jag anhåller att få uppläsa den del af Betänkandet, som utreder detta ämne, hvaraf Ridderskapet och Adeln kan finna, om någon upplysning brister.
Den lyder sålunda: ”Sedan Kongl. Maj:t i Nåder ”tillkännagifvit: alt SeraphimerOrdensGil”lets Berättelse och dervid bifogade Sam”mandrag utvisade, det
Curhusafgiften för ”år 1826 utgjort 102,8o5 R:dr 35 sk. 5 r., ”men Lazarettens inkomster blott 28,047 ”R:dr 33 sk. 5 r.
B:co; att utgifter och af”skrifningar uppgått till 121,641 R:dr 28 ”sk. 1 r, B:co; samt att Lazarettens inkomster bestå iCollecter, frivilliga gåfvor vid ”bröllopp och barndop, legosängs-afgift af ”dem, som kunna betala, och på några 49 H. 16 242 Den i3 November e. m. ”ställen, i räntor af frugtbärande Capital, ”yttrar Kongl. Maj:t, att de flesta Lazarett ”iiro i den belägenhet, att de icke kunna ”med dessa sina inkomster underhållas, samt ”än mindre, fastän behofvet sådant kräfde, ”utvidgas och förbättras på ett sätt, som. ”en väl inrättad hälsovårds-anstalt fordra"de, och att de icke äga något grundadt ”anspråk på understöd af Hospitalsfonden.
”Ehuru det med Rikets Ständers underdåni”ga tillstyrkande instämmande Kongl. Bref”vet den io September 1765 innehölle, att ”Lazaretten skulle underhållas på Läns-in”nevånarnes egen bekostnad, hade Lazaret”ten likväl, de tider, då spanmålsprisen va”rit högre och Hospitalens utgifter lägre, ”i anseende dertill att deras ändamålsenli”ga inrättning ej varit i fråga, erhållit af ”Hospitalsmedlen betydliga understöd, som, ”utom större summor före år 1808, från och ”med nämnde år till år 1825 bestigit sig ”till 328,069 R:dr 4° sk. 8 r., och hvilka ”för Hospitalsfonden haft den menliga påföljd, att dess Capital under samma tid ”blifvit minskade ifrån 212,091 R:dr 38 sk. ”8 r., till 82,602 R:dr 42 sk. 2 r. B:co.” —•
Deraf är det skäligen utredt, att den tiden, som Lazaretten förvaltades af SeraphimerGillet, var det Hospitals-fonden, som fylde bristen, och då det medtagit så stor summa, samt Hospitals-fonden hvarken har någon förbindelse eller utväg att vidare understödja LänsLazaretten, skulle deras un - Den i3 November e. m. 243 dergång beredas, om icke tillfälle lemnäs att få tillskott af Curhusmedlen i mån af behofvet.
Det är väl sagdt, att ett eller annat Läns Cassa skulle hafva betydliga behållningar, men det bevisar icke, att ju ett annat
Län kan hafva behof, utan blott att det förra Länet ej behöfver mera, och då förfaller frågan för samma Län.
Det är också icke meningen annat, än att det skall bero af Länets innevånare sjelfve att få disponera, hvad de vilja anslå, och att icke något band må vara på dem i det fallet.
StatsUtskottet har väl biträdt detta Betänkande, men i ett särskildt Betänkande, som samma Utskott afgifvit under N:o 296, slutar StatsUtskottet med att säga: ”Utskottet har erfarit, att uti de fleste
Läns ”Räkenskaper Curhusmedlen blifvit, emot ”tydliga stadgandet uti 7 Mom. i Kongl. ”Maj:ts Nådiga Kungörelse af den 10 Mars ”1824, med Lazarettsmedlen sammanbfan”dade.
Men då en detaillerad utredning ”häraf skulle fordra en ganska lång tid, har ”Utskottet ansett sin åtgärd böra inskränkas ”till en blott anmälan af berörde anmärkte ”förhållande, desto lielldre3 som det huf"vudsakligen torde böra ankomma pä Lugnets Innevånare sjelfve att tillse, att de "af dem sammanskjutne medel varda till ”deras ändamål använde och behörigen re”dovisade—
Det är just hvad jag yrkat, eller att det skall bero af Länets innevå49 H. 1 6* Den i3 November e, in. nnre sjelfve.
Vidare bar StatsUtskottet i Utlåtandet N:o 23o, i anledning af Anders Ericssons motion om Curhus-afgiftens användande till understöd för Hälsobrunnar, yttrat sig sålunda: ”Då, enligt de för Cur”bus-afgiftens utgörande hittills gällande och ”äfven nu antagne grunder, denna afgift är ”ämnad att egentligen och i första rummet ”användas till anstalter för den veneriska ”smittans hämmande, samt endast i händelse af öfverskott och särskild öfverens”kommelse emellan de bidragande i hvarje ”Län kunna till sjukvårdens öfriga före”mål disponeras; så och då innevånarne i ”hvarje
Län äga rättighet att inom visst ”minimi- och maximi-belopp bestämma så ”väl ärliga af giftens belopp , som ock grun”den för användandet af hvad som öfver”bli fver, sedan erforderliga anstalter för ”Veneriska smittans hämmande vidtagits, ”och sålunda äfven kunna besluta, men icke ”åläggas, att anvisa sådana öfverskottsme”del till fattigas intagande och underhåll, ”vid allmänna hälsobrunnar, anser Utskot”tet Anders Ericssons ofvanberörde motion s’böra förfalla.”
— Det vill således häraf synas, att StatsUtskottet förut yttrat sig stridigt emot detta Betänkande, som är bernit af BevillningsUtskottet, hvilket förhållande torde böra tillskrifvas StatsUtskottets öfverhopande göromål, och att Utskottet af BevillningsUtskottets förslag fått samma förvillelse, som den Herr Tham nu Den i3 November e. ni. 245 vill bibringa oss, nemligen att Betänkandet innehåller, det Länens innevånare verkeligen få använda dessa medel efter deras godtycko.
Utan att vilja bestrida den theori, som Herr Munck af Rosenschöld framställt, vill jag blott fästa uppmärksamheten derpå, att jag ej tror en återremiss behöfves för det ändamål han söker, tydå det står för allmänna hälsovårdenj och jag dermed begriper farsoters så väl förekommande, som hämmande, tror jag ej, alt någon amplification behöfves.
Hvad saken angår, fägnar det mig, att Herr af Billbergh just bevisat hvad jag sagt.
Hvad han yttrat, visar, att StatsUtskottet hegripit saken, såsom jag; ty om Curhusafgifterne blifva så tillräcklige, att öfverskott uppkomma, kunna de användas till allmänna hälsovården, derest Länets innevånare det vilja.
Det är intet, som hindrar, alt de bestämma afgiften till 5 skillingar.
Icke eller är det något, som hindrar, men väl som anmanar dem, att använda medlen tili hälsovården, hvarmed jag begriper Lazaretterne.
Utskotten ej fästat sig vid en allmän uppgift om Lazaretsfonden, är ej underligt; flera Län finnas, der ingen brist är; eli exempel derpå är Skaraborgs Län, som har egna fonder.
Jag menade med mitt yttrande, att, om från Länen inkommit uppgift i all - 246 D e n 13 November c. m. mänhet, alt deras Lazaretter saknade tillgångar, att då vore tid nog, att fatta ett annat beslut.
Nu tror jag, att behofvet, der det finnes, blifver uppfyllt med det som föreslagit är, så vida man beslutar 5 slullingar, men det kunna ej Rikets Ständer ålägga Länens innevånare; beloppet bör bestämmas af deras egna Committerade, med afseende på behofvet.
Jag kan ej annat än afstyrka återremiss, öfvertygad alt den ej förorsakar någon förändring, utan blott en onödig tidsutdrägt, och att de ord, som Herr af Billbergh yrkat, måtte införas, ej hjelpa saken.
Som förslaget nu är, vinner det mera förtroende, ty Länens innevånare vilja, att SeraphimerGillet ej skall äga någon annan befattning dermed, än räkenskapernes granskning.
Under den öfverläggning, som nu ägt rum, har man velat finna motsägelse emellan några af StatsTJtskottets förra Utlåtanden och delta Betänkande; och det är väl möjligt, att så förhåller sig.
Men för min del får jag, såsom Ledamot af StatsUtskottet, upplysningsvis nämna, alt då jag på en afdelning i Utskottet öfvervar detta måls förberedning hyste jag samma mening, som den Herr af Billbergh i sin reservation anfört.
Likväl då jag sedermera genom sysselsättning på financeafdelningen icke hann att öfvervara målets slutliga handläggning; så är Don 13 November e. m. 247 det skälet, hvarföre jag ej afgifvit någon reservation.
Grunderna för mig att instämma med Herr af Billbergh äro följande.
Då det icke är blott venerisk smitta allena, utan äfven andra sjukdomar, som besvära folket i Länen, är det äfven skäl, alt andra sjukdomar botas och att bidrag dertill lemnäs.
Frågar man hvem, som bör lemna dem; så svaras, att ingen är närmare dertill än innevånarne i de Län, som behöfva sjukvården, särdeles då så olika förhållanden inträffa, att i de norra Länen inga bidrag ibland behöfvas, och då behofvet inom hvarje Län är omvexlande.
Bör således denna afgift utgå af hvarje
Län för sig, så återstår frågan, örn det är skäl till farhåga, att bidragens användande kan undandragas granskning af Länens innevånare, och medlen förskingras genom några Styrelseverk?
Derpå svaras, alt ingendera delen kan äga rum, emedan Lazaretten ej mindre än Curhusen stå under vård af
Directioner valda inom Länen.
När således all fara i detta hänseende är undanröjd, och Directionerna öfver Lazaretten ofta äro desamma som öfver Curhusen, så har Konungen framställt, om icke det vore lämpligast, att redogörelserne äfven blefve för bäggedera gemensamma, såsom de redan äro från åtskilliga Län.
Jag kan ej finna något skäl att skilja dem åt, om icke för att göra vederbörande onödigt besvär, på samma sätt som man onödigtvis fört särskilta 248 Den i3 Ä o vern b er e. m. landsböcker öfver Bevillningen och den öfriga uppbörden, intilldess man nu slutligen funnit det vara utan ändamål.
Jag tillstyrker återremiss, på det man ulan farhåga för medlens förskingring måtte afgöra saken på ett enkelt och sammanhängande sätt.
Herr Nordenanckar: Herr Tham har nämnt, att Utskottens förslag skulle föranleda derhän, att äfven medel kunde tagas lill LänsLazaretterne.
Jag medgifver, att det kan ske, men genom förtydning af Utskottens ordalag; ty då Utskottens Betänkande innehåller, att, om det blir öfverskott, det må användas till Lazaretterne, frågar jag när man får veta, om det blir något öfverskott?
Ej förr än året är slut.
Under löpande året skulle man då ej få intaga någon, om än de bröto af sig armar eller ben.
Så föreslå Utskotten äfven, att räkenskaperna skola skiljas.
Det är visserligen en möjlighet, att skilja dem, men då samma Läkare har vården om båda Inrättningarne, är det väl lämpligt, att han skall föra en räkning för de patienter, som äro behäftade med venerisk smitta, och en annan medicamentsräkning för dem, som hafva andra åkommor.
Då redogöraren är densamma, finner jag ej, hvartill det skulle tjena.
Jag har icke yttrat, att jag har fprhåga för räkningarues samman - Den i3 November e. m.
Blandande.
Det är den stora allmänheten, som har denna farhåga; det är BondeStåndet, som yttrat den, nästan hvar enda Ledamot vid remissen.
Jag har således skäl att tro, det farhåga finnes för missbruk.
Jag liar ej sagt, att jag har den.
Jag är för mycket upplyst för att behöfva säga det.
Hvad det sista skälet angår, som Herr Nordenanckar anfört, så är det ej bestämdt att Curhusafgiften skall utgå lika på alla ställen.
Committerade bestämma den i de Hesta Länen.
Om de bestämma afgiften till 3 skiIlingar, och beräkna medlen till veneriska smittans hämmande, men en del användes till Lazaretten, kan det uppstå en brist på andra sidan för anstalterne till veneriska smittans hämmande, hvilket är svårare att hjelpa.
Benbrott och dylika åkommor kunna få vård genom hjelp inom församlingarne, men värre är, om venerisk smitta uppkommer.
Man bör ej blanda andra saker dermed; helldre kunde man då bestämma en särskild afgift, men ej blanda ihop dessa ämnen, ty derigenom skulle kunna hända, att veneriska smittan toge öfverhand.
Jag öfverlemnar åt Ridderskapet och Adeln att återremittera Betänkandet, eller ej, men tror ej, att något ändamål dermed vinnes.
Tham nu yttrat, att det ej vore för dem, sora äro lika upplyste ined honora, utan a5o Den i3 November e. ra. blott för den okunniga allmogen, som någon farhåga kunde framställa sig i afseende på redogörelsen för de ifrågavarande medlen; så följer af Herr Thams önskan, att Ridderskapet och Adeln mätte bifalla Betänkandet, icke allenast hans förmodan, att Ståndet skulle vara mindre upplyst, än han, utan äfven att han, oaktadt sin högre upplysning om det rätta, ville föranleda Ridderskapet och Adeln att handla såsom en okunnig menighet.
Ingenting synes mig bättre, än denna bekännelse, uppdaga grundlosheten i Betänkandet och tala för ålerremissen, särdeles som jag tror, att de okunniga lika litet utgöra pluraliteten inom Statsoch BevillningsUtskolten, när de komma på egen hand, som inom detta Stånd.
I anledning af hvad Herr Tham yttrat emot mig, får jag anmärka, att Utskotten uttryckligen stadgat, alt öfverskotlen af Curhusmedlen, om sådane inträffa, böra användas väl för allmänna hälsovården, men särdeles vid uppkommande farsoter.
Vi hafva nu så mycket hört talas 0111 möjliga missbruk af Curhusmedel och deras öfverskott; men huru stora ock dessa missbruk må blifva, så kunna de dock blott åstadkomma en förlust af högst 10 ä 20 procent.
Om åter öfverskotten användas, sedan sjukdomen spridt sig och hunnit blifva en farsot, i stället för att användas till förekommande deraf, så kan I Den i3 November e. m. a5i förlusten blifva flera hundrade ja ända lill tusende procent, ty man kan uträtta mera med 100 R:dr till förekommande af en farsot, än med 10,000
R:dr, sedan farsoten redan uppkommit och hunnit mycket sprida sig.
Vi hafva sett, att koppfarsoter helt enkelt uppkommit derigenom, att ett enda först smittadt harn fått vandra eller afvisas från by till by, och alt detta härledt sig deraf, att man väl varit rädd för smittan, men ej haft medel att hyra ett särskilt aflägse hus, eller åtminstone ett särskilt väl afstängt rum, der man kunnat med bevakning hålla detta barn från gemenskap med personer, som ännu kunnat blifva smittade.
Så är det äfven med rödsot, rötfeber och flere smittsamma febersjukdomar.
Man har till och med sett, att en enskild man, ovanligt angelägen att i tid förekomma spridande af sådana sjukdomar, uträttat mera än, sedan sjukdomen redan så spridtsig, attén farsot uppkommit, de mest nitiska bemödanden å Authoriteternes sida, att skaffa Läkare och medicamenter, kunnat åstadkomma.
Derföre yrkar jag återremiss, ty jag anser för det allmänna bästa af väsendtlig nytta, att öfverskotten användas till förekommande af farsoters uppkomst, eller af smittsamma febersjukdomars vidare spridande.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg Stals- och BevillningsUl - 201 Den i3 November e. m. sköttens förevarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade bifalla berörde Betänkande.
Ja och Nej. Hans Excellence förnyade väl dessa tvenne propositioner, men de blefvo åter båda med Ja och Nej besvarade.
Jag vill endast yttra den öfvertygelse angående detta Betänkande, på grund af de anmärkningar flere Ledamöter gjort om räkenskaperne för framtiden, att jag tror, att det är af största vigt, alt räkenskaperne må så upprättas, som Utskotten föreslagit, att nemligen de åtskiljas.
Jag anser det så mycket angelägnare, som det lär vara enda sättet, att controllera dessa utgifters behörighet.
Jag tror, att hvad man i synnerhet åsyftar, att nemligen sammanblanda dem, måste vara för att för alltid aflägsna all granskning, huru till Hospitalerne dragits, hvad som förr varit tillräckligt för både dem och Lazaretterne.
Jag skulle tro, att om Ridderskapet och Adeln bifaller Betänkandet, återstod för mig enskilt den ledsamheten att icke kunna få vidare förklaring på den an - Den i3 No vein ber e. m. 253 märkning jag gjorde, då remissen skedde, att Utskotten borde utreda, huru förhållandet var dermed, att vilkoret för afgiften ej blifvit uppfyldt, att nemligen Lazarettsfonden skulle bidraga efter säng-antalet.
Utskotten hafva gifvit ett undvikande svar, då de sagt, att jag misstagit mig om namnet.
Men det är förlåtligt, ty det står i Skrifvelsen Hospitals- och Lazarelts-fonden.
Den har varit en, och sedan blifvit delad i två; då man skulle finna, att man kunde få från Curhusen något understöd för Lazarettet Jag skulle tro, att om, såsom Bevillnings- och StatsUtskotlen föreslagit, redovisningen blifver åtskild , återstod en möjlighet att finna, 0111 Hospitalsfonden bidrager, som den bör, eller om den ej fråndragit Lazarettet! all den hjelp de förut erhållit.
Om så är, återstår för Rikets Ständer vid nästa Riksdag att begära en granskning, då det måste upptäckas, att de haft bidrag, och att i sjelfva donalionerne vilkor finnas till förmån för Lazaretten.
Derföre tillstyrker jag hvad Utskotten föreslagit, men ifall Ridderskapet och Adeln skulle bevilja återremiss, hvilket jag ej annars yrkar, anhåller jag, att Utskotten måtte utreda hvad jag begärt, eller om Hospitalsfonden bidragit hvad den bort göra.
Herr von Hartmansdorff V Herr Fljerta sammanblandar här två olika frågor och inrättningar, Hospitalerne och Lazaretterne. 254 Den i3 November e. rn.
Hospitalerne hafva ej fått bidrag från Lazaretterne, utan tvärtom hafva de sednare fått medel från de förra; men det är derföre att erforderliga bidrag numera icke kunna från Hospitalsfonden erhållas, som de Lehöfvas från Länen sjelfva.
Skillnaden emellan Inrättningarne är den, att Hospitalerne äro inrättade för dårar och obotliga sjuka rn. fl. dylika olyckliga personer; men Lazaretterne äro Curhus för andra botliga sjukdomar, än de veneriska, för hvilka de egentligen så kallade Curhusen äro stiftade.
Det är således 3 slags Inrättningar; och icke fråga om att sammanblanda Hospitalerne och Lazaretterne, utan blott att Lazarett och Curhus, som tillhöra Länen, skola under deras vård gemensamt förvallas.
I fall Ridderskapet och Adeln ej skulle vilja bifalla återremiss, utan votering, får jag derom anhålla.
Jag får upplysa ett förhållande i anledning af hvad Herr von Hartmansdorff nu nämnt.
Han yttrade, att Hospitalerne och Lazaretterne äro skilde från hvarandra.
Förut lemnades från Hospitalerne till Lazaretterne allt hvad som var öfver.
Sedan Hopitalerne nfskiljdes och centraliserades, afskickades ifrån Kongl. SeraphimerOrdensGillet tili LänsLazaretterne de öfverskott, sorn befunnos, och för ett par år sedan erhöllo Lazaretterne sådane understöd, men i den Kongl. Propositionen
Den i3 November e. ra. a55 omförmäles, att sedan nu Hospitalsfondeu ej har mera att disponera till Lazaretterne, hemställer Konungen, att Curhusafgiflen äfven för dem må få användas.
Det måtte vara billigt.