Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu sjelfva frågan angående Westanå FideiCominisInnehafvares rätt till Representation å Riddarhuset för Attén Gyllensvan redan blifvit i dess nuvarande skick, och på grund af de enda handlingar, sorn kunna åberopas, pröfvad och afgjord, skulle visserligen Utskottet, derest Majoren Gyllensvans hos Kongl. Maj:t nu ingifna underdåniga ansökning kunde anses åsyfta direct rubbning af detta Högloflige Ridderskapets och Adelns beslut, icke kunnat på annat sätt fullgöra Kongl. Maj:ts Utskottet, såsom under Riksdagarne utöfvande RiddarhusDirectionens befattningar, gifna nådiga befallning, att
Utlåtande öfver samina ansökning afgifva, än att i underdånighet anmärka, det detta ärende såsom egentligen varande ett introductions-mål, redan blifvit af Ridderskapet och Adeln, med den Ridderskapet och Adeln i sådane mål tillkommande egna beslutande rätt, afgjordt.
Resolutionen af den 16 Junii 1786, hvarigenom den ofullständighet uti samma Resolution, som varit en åberopad grund för Ridderskapets och Adelns beslut i8i5 skulle blifva genom ett tydligare stadgande undanröjd, och alla de rättigheter nogare bestämde, hvilka den åt Innehafvaren af Westanå FideiCommiss upplåtne rätt till Gyllensvanske namnet borde anses medföra; och Ridd. 0. Ad.
Afd. åg, 4 O. 306
Maj:t skulle i nåder finna för godt att
Sökandens underdåniga begäran 1 sä måtto villfara, saken möjligen skulle kunna komma, att i förnyadt skick å nyo underkastas Högloflige Ridderskapets och Adelns pröfning, dervid icke, såsom förut-, ordalagen uti 1786 års Kongl. Resolution, utan den förklaring, de af Kongl. Maj:t erhållit, komma att tjena till ledning för beslutet; har Utskottet trott sig böra, uti det till Kongl. Majit afgifvande underdåniga Utlåtande, hufvudsakligast anföra, att, ehuru Ridderskapets och Adelns beslut af år 1815, det någon representationsrätt för Ätten Gyllensvan, såsom utgången, icke kunde äga rum, måtte i sakens oförändrade skick tjena så väl nu varande RiddarhusUtskottet, som de autoriteter, hvilka framdeles med Riddarhus-polletters utgifvande komma att äga befattning till ofelbar efterrättelse, detta beslut likväl ej bör kunna anses gällande längre, än de skäl och anledningar, hvarpå samma beslut sig grundar, likaledes förblifva orubbade beståndande, utan en på lagligt sätt meddeld förklaring, det oftabemälte 1786 års Kongl. Resolution verkligen innefattar en så beskaffad adoption af innehafvaren till Westanå FideiCommiss, på Adeliga Ätten Gyllensvan, som medför fullkomligt åtnjutande af alla samma
Regeringslagar var ostridigt berättigad att lemna bifall, tvärtom kunna ochböra föranleda till ett fullkomligt förändradt behandlingssätt af detta ärende, samt till återupptagande af den nummer bland Den 27 Maji. 307 Riddarhusets röstägande Ätter, till hvars uteslutande från de lefvandes antal och hänförande till de utdödas, endast tillämpningen af en då ofullständig och otydlig, men sedermera till alldeles motsatt betydelse förklarad författning gifvit anledning.
Vidkommande åter sjelfva den af Majoren Gyllensvan i underdånighet sökte förklaring öfver Kongl. Resolutionen den 16 Junii 1786, så har väl Utskottet, enär Ridderskapet och Adeln, genom merberörde dess år i8i5 fattade beslut, redan bestämt den enda tydning, Ridderskapet och Adeln funnit kunna åt ordalagen i samma Resolution gifvas, icke ansett sig tillständigt, att till Kongl, Majit i denna del framställa tillstyrkande om något förklaringssätt af dessa ordalag, som med den af Ridderskapet och Adeln antagna tydning deraf, icke öfverensstämde, men likväl, då saken nu ytterst kommer att bero på Kongl. Maj:ts nådiga pröfning, icke trott sig böra underlåta, att för sin egen del i underdånighet anmärka, det Utskottet så väl af framlidne Öfverste GyllenSvans Testamente och Ansöknings-skrift om Kongl.Majits fastställelse å det samma, tyckt sig finna dermed hafva varit afsedt en ti11 evärde!i— ga tider utsträckt, och med besittningen af "Westanå Egendom städse förenad fortsättning af alla de rättigheter Testator sjelf, i grund af den honom föriuidta adeliga värdighet tillkommit, som ock af då Varande RiddarhusDirectionelrs Öfver nämnde ansökning infordrade och afgifne underdåniga Utlåtande, att 308 Den 27 Maji.
Directionen dertill, hufvudsakligast af det skäl, tillstyrkt nådigt bifall, att den föreslagne FideiCommissInrättningen innebure ett närmande till det uti andra Europeiska länder öfliga bruk, hvilket, genom föreningen af Representationsrätten för vissa Ätter, med besittningsrätten af vissa Gods , betydligen bidragit till AdelsStåndets sjelfbestånd och Adelskapets anseende, af hvilket allt Utskottet anser anledning kunna hämtas till den förmodan, att det uti 1786 års Kongl. Resolution nyttjade ordasätt, genom någon tillfällig omständighet torde hafva fått en inskränktare betydelse, än som med vederbörandes då för tiden hyste afsigt och mening öfvererisstämt; hälst af då gällande författningar icke kan finnas något hinder hafva varit för ett fullkomligt bifall till Testators yttrade önskningar, och har Utskottet slutligen ansett sig böra i underdånighet erinra, det, genom nådigt bifall till den sökta förklaringen, Westanå FideiCommissEgendom endast kommer, att på samma sätt alltid blifva tillhörig Representanten för Adeliga Ätten Gyllensvan, som, enligt de särskilt utfärdade Kongl.
Ätt i öfrigt kommer att blifva i alla hänseenden jemförlig med de nya Grefliga, Friherrliga och Adeliga Ätter, hvilka genom upphöfelser, i enlighet med nu gällande RegeringsForm, uppkommit och uppkomma, blott med den åt - Den 37 Maji. 309 skillnad att de, efter hvarandra i Ätten inträdande Ättemännen, icke ovilkorligen bör vara från hvarandra i rätt nedstigande led härstammande, men att deremot de alltid komma att vara innehafvare af samma fasta Egendom, och deras egna interesse och förmoner derigenom med Fosterlandets välgång och sannskyldiga förkofran alltid lika förbundne.
Den åsigt af detta ämne RiddarhusUtskottet sålunda fattat, har Utskottet ansett sig, innan dess underdåniga Utlåtande till Kgl. Maj:t afgifves, böra Högloflige Ridderskapets och Adelns pröfning och godkännande underställa.
Öppnades Herrar Electorers lista till val af en Ledamot i ExpeditionsUtskottet efter N:o 329 Friherre Adlerbeth, Gudmund Göran, StatsRåd; och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 3io Friherre Carpelan, Wilhelm, StatsSecreterare.
Uppbröts Herrar Electorers Lista till val af Irenne Ledamöter, hvilka borde afresa till Trondhjem i Norrige för att deltaga i Norr - 310 Den 27 Maji. ska Folkets allmänna glädje vid Hans Maj:t Konungens höga Kröning derstädes; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 3.
Grefve De la Gardie, Jacob, Ge-» neralLieutenant; N:o 319.
Friherre af Nordin, Carl Johan, ÖfversteLieutenant, N:o 21 i8.
B, Herr Lagerheim, Fullmäktig, Herr Rappe, Carl, ÖfversteLieutenant, Företogs till pröfning Särskilta Utskottets den 6 dennes afgifne, samt den 21 i samma månad förmiddagen, på hordet lagde, Betänkande angående grunderne för en allmän reglering af Statens Embeten och Tjenster, Grefve De la Gardie, Jacob, hemställde om icke, enär Utskottets Betänkande redan vore tryckt, detsamma kunde, utan att förut behöfva uppläsas, nu genast till pröfning företagas.
Jag förenar mig så mycket helhe med den siste värde Talalaren, som jag förmodar att Betänkandet torde böra remitteras till ConstitutionsUtskottet, att börås öfver de delar deraf, som gå ut på ändringar i vår Constitution.
De skäl, hvarpå jag grundar min tanka, alt Betänkandet icke Den 27 Maji. 311 nu kan bifallas, skall jag rättnu hafva äran framställa.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, ansåg Ridderskapet och Adeln ej nödigt, att Betänkandet, som var vidlyftigt, och dessutom redan tryckt, beliöfde uppläsas.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, uppläste följande; Då Högloflige Särskilta Utskottet erhöllt det uppdrag, att föreslå grunder för indragningar i Rikets Embets- och TjenstemannaStater, samt en förbättrad arbetsinethod, och föremålet egentligen var att bereda inskränkning i Statens utgifter, förmodade jag så mycket mindre, att Utskottet skulle utsträcka dess åtgärd till föreslående af hufvudsakliga förändringar i vår Statsförfattning, som Utskottet sjelf synes medgifva, att dess åtgärd varit, genomföreskrift, till förstnämnde afseende allena inskränkt; men om under en flyktig genomläsning af Utskottets Betänkande, jag icke mig misstagit, skulle icke allenast ali CollegialForrn, ali ansvarighet genom Collegial-beslut, upphöra, utan äfven alla mål mindre beredde, och blott efter föregången handläggning i mindre
Departements eller Contoir, till pröfning och afgörande hos Konungen förekomma, i närvaro endast af Föredraganden och den SlatsMinister, till hvilkens
Departement ärendet hörde; och ehuru det medgifves, att ärender - 312 Den 37 Maji. na afgöres långsammare vid nu varande Collegial-inrättning, är likväl deras utveckling och behöriga pröfning otvifvelaktigt säkrare, då flere Coll eg i i Ledamöter, under ansvarspligt, deras yttrande deröfver meddela, och då den stundom icke utan anledning öfverklagade långsamheten icke är en följd af Collegiala inrättningen, utan fel i tillsyn, att författningar till befordran af skyndsamhet icke efterlefvas, så bör derifrån icke hämtas skäl till upphäfvande af hvad som i en längre tidsrymd beredt en allmän nytta.
Säkerheten för ärenders behöriga utveckling och behandling, då de omsider förekomma till Konungens pröfning, skulle genom Utskottets förslag betydligen försvagas, då de blott i närvaro af den Minister, under hvilkens tillsyn ärenderne förut blifvit beredde, skulle afgöras, i jemförelse till hvad man bör förvänta af ärenderuas föredragande och afgörande i ett talrikare StatsRåd, jemlikt Grundlagens föreskrift i 8:de och flere af RegeringsFormen; den i öfverensstämmelse med denna tanka hos Riksens Ständer rådande mening manifesterade sig äfven sista Riksdag, då alla Riksdagen förut föreslagne grundlagsförändringar, i samma ändamål som det nu framställdte, blefvo i RiksStånden afslagne och har -vid sådant förhållande det varit oväntadt, alt ifrån ett Utskott, inrättadt hufvudsakligen i ändamål att föreslå grunder för minskning i Statens Embets- och Tjenstemän, och Statens löne-utgifter, emottaga de förslag förnyade, i afseende på ärenders behandling inför Konungen i SlatsKådet, som så nyligen Den 27 Maji. 315 blifvit af Rikets Representanter afslagne.
DomareMål kunde lämpligen upptagas af HofRätten, men om detta å ena sidan beredde en inskränkning i antalet af Collegiernes Embets-och Tjenstemän, torde etttillokadt antal, svarande deremot, i HofRätten tarfvas, och nyttan för det allmänna blifva mindre betydlig.
I anledning af hvad jag nu andragit, tillstyrker jag, att Betänkandet må afslås, eller åtminstone, i händelse af återremiss, Utskottet anmodas, att i ett föränd rädt Betänkande utesluta de nu framställde, och förlidne Riksdag ogillade, förslag, till ändring i ärendernas behandlingssätt i StatsRådet, och rubbning i de föreskrifter, som i detta afseende i 8:de och flere §§. af RegeringsFormen innefattas, och hvari Utskottet, emot förmodan, tillstyrkt att ConstitutionsUtskottet redan vid denna Riksdag skulle föreslå en i förenämnde afseende förändrad redaction.
Jemte det jag åberopar mig de skäl den siste Talaren framställt, utber jag mig att få erinra, att det förslag, till förändring i våra Styi elseFormer, som Betänkandet nu ger, är alldeles detsamma som det var, hvilket vid 1812 års Riksdag gjordes, och som då behandlades såsom constitutions-fråga, samt vid i8i5 års Riksdag af alla fyra Stånden enhälligt afslogs.
Den enda skillnad jag kunnat förmärka, består deri, att detta förslag är mindre blygsamt, och i samma nion mera afskräckande, som det nu 314 Den 37 Maji. förestår att alldeles borttaga äfven den controll, som det förra förslaget ändå lemnade qvar, såsom nödig.
Samma behandlingssätt sorn förslaget då fick, torde det böra få nu: och ehuru lifligt jag önskar att det kunde genast afslås, tror jag likväl ej att sådant går an förr, än ConstitutionsUtskottet, som bör höras i alla Constitutionsfrågor, förut blifvit hördt.
En föregående Riksdags ConstitutionsUtskott bar varit nog Svenskt för att afslå detta förslag; och jag väntar detsamma af vårt nuvarande ConstitutionsUtskott.
Regeringsform var till sin natur blott ett föregifvet Testamente af Konung Gustaf II Adolph, innehållande Instructiön för Förmyndarne för Hans omyndiga Dotter.
Den gaf en sådan ofantlig magt åt desse Förmyndare; och så väl de, som sedermera Förmyndarne för Carl XI begagnade sig på ett sådant sätt af denna magt; att hela Adeln derigenom gjordes till föremål för Nationens hat; ett bat, som vållade 1686 års souverainitet, och som sedermera, förvandladt till Ståndshat, räckte alltför länge, Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard:
Jag kom icke nog tidigt upp i Plenum i dag, för att få höra begynnelsen af Grefve Gyllenborgs nu uppläste Memorial; men med anledning af Den 27 Maji. 315 slutet deruti, och hvad Friherre Boije sedermera i ämnet yttrat, utbeder jag mig få anföya några ord.
Lika med Grefve Gyllenborg anser jag, att om Ministrar antagas, böra de ej enskilt föredraga de till deras
Departementer börande mål, undantagande de som angå utrikes firender och Commandomål; utan all föredragning ske samfält inför Konungen i StatsBådet.
Hvad beträffar den nytta som Collegiala Styrelsen skall medföra, tror jag man har mycket skäl att sätta i fråga, om nyttan deraf varit så stor, att man deraf kati hämta tillräckligt skäl för dess bibehållande.
Man jemföre Rikets Styrelse på 1600-talet, då den var lika med hvad Utskottet nu föreslagit, med den på 17- och 18-hundradetalen, och man skall finna, att den förre i allmänhet hade flere fördelar.
Jag förenar mig äfven med Friherre Boije deri, att det är nödigt anmoda ConstitutionsUtskoltet, att, ifall den nya planen för Rikets Styrelse an* tages, utarbeta förslag till ändringar i de delar af Regeringsformen, hvilka icke stå i sammanhang med den nya Organisationen.
Men jag kan ej dela Friherre Boijes öfvertygelse, 316 Den 27 Maji. att i634 års Regeringsform var skulden till de missbruk, som inträffade under Drottning Christinas minderårighet, och som gjorde Svenska Adeln till föremål för de öfriga Medborgare-Classernes hat Åtminstone hade en stor del af dessa missbruk förekommits, om Ministrarne varit underkastade den ansvarighet, som i vår nuvarande Statsförfattning för StatsRåd och föredragande är stadgad, och enligt serskildta Utskottets Betänkande äfven för Ministrarne och de Föredragande måste fortfara. i634 års Regeringsform hade sina stora brister, men den hade ock i afseende på styrelsens kraftfullhet och drift sina fördelar.
Det vigtigaste skäl emot den föreslagna Ministeriella styrelsen har jag ej hört anföras, att nemligen vår lagstiftande magt blott hvart 5:te år är ovilkorligen berättigad, alt utöfva controllen öfver densamma.
Detta är hvad jag hufvudsakligen haft, att vid de sista värda Talarnes anföranden erindra.
Den 27 Maji. 317 Grefve Spens} Jacob Melcher} anförde skrifteligen:
Det Utskott Rikets
Ständer funnit nödigt förordna för utarbetandet af allmänna grunder, icke allenast för indragning och sammanslående af öfverflödiga embeten och tjenster, utan ock för en förändrad Arbetsmethod, har nu fullgjort sitt uppdrag på ett sätt, som, om det tilläfventyrs icke så fullkomligt instämmer med den syftning mången trodt ligga till ensam grund för Rikets Ständers steg i denna del, och hvilken åtminstone med lika om ej större lätthet kan hämtas af de vidsträckta och obestämda ordalag, hvari uppdraget gafs, som någon annan, likväl jag och flera med mig från början ansågo vara det enda, hvarpå Utskottet med framgång och någon sådan båtnad för det allmänna, som kunde rättfärdiga dess sättande, skulle kunna behandla det dem uppdragna vigtiga värf.
De svårigheter, hvilka vid detta arbete måste möta och mött Utskottet, icke mindre än de tillförene för samma ändamål tillförordnade och hörde Auctoriteter, och som Utskottet tror icke kunna undfalla den som bemödar sig att af ärendet taga närmare kännedom, hafva äfven, med den obetydliga kännedom deraf, hvilken jag kunnat inhämta, icke heller undfallit mig, och då Utskottet ansett sjelfva sitt uppgifna förslag icke hafva kunnat blifva annat än ofullkomligt, borde väl jag förutse, att hvad jag i denna del skulle kunna hafva ait erindra, borde blifva så ofullkomligt, att 318 Den 27 Maji. det alldeles icke förtjente att upptaga en tid * sorn för Högloflige Ridderskapet och Adeln börjar blifva allt mer och mer dyrbar.
Det är också icke något fullständigt Systeme, sorni jag ernar motsätta Utskottets plan till förändring i Inrikes Administrationssättet; min inskränkta erfarenhet och af flera andra göromål upptagne tid tillåter det ej.
Om Utskottets förslag inskränkt sig till en Committees skyndesamma förordnande och oafbrutna bibehållande i verksamhet, med uppdrag att föreslå en förändring i de Embetsverks organisation, som med den inrikes styrelsen skulle komma att äga befattning; öm Utskottet endast till Riksens Ständer framstält hvad soni genom organisationen af vår Statsförvaltning bör åstadkommas, på det att vår Statsförfattning må rätt kunna uppfylla sitt ändamål; om Utskottet dermed för den blifvande Committeen endast faststält målet, dit dess arbeten, borde syfta, att leda Statskroppen, icke vägen, som dervid utan afvikelse borde följas; om Utskottet i stället att uppgifva uppränningen tillen Plan, hvars detaillerade utförande skulle öfverlemnas åt Commiteen, blott föreslagit bestämd fastställelse af Riksens Ständer på oundgängligheten af uppgörandet af en sådan plan, och successiva införandet af förbättringar i administralions-sättet fastställelse af de brister, hvilka såsom sådana vidlåda det nuvarande, i grund af dess sammansättning och beskaffenhet, och de välgörande verkningar man fordrade af förändringen deruti; om Utskottet sålunda endast uppgifvit problemet, Den 27 Maji. 319 som skulle solveras af Commiltecn, skulle jag visserligen ej å Utskottets förslag hafva tillstyrkt annat än bifall.
Men då nu frågan ar att Commite'ens arbeten endast skola få till föremål inpressningen af den gamla materien i de nya faststälde formerne, kan jag icke underlåta, att på åtskilliga af de åsigter Utskottets Betänkande innehåller söka fästa Ilögloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Otvunget instämmer jag med Utskottet deri, att det skulle vara utan ändamål att uppgöra project till Embetens och Tjensters indragning, så länge Inrikes Ådministfationssättet är detsamma, som hittils, och att det följakteligen vore i högsta måtto olämpligt, att påkosta medel till erhållande af ett sådant förslag; jag instämmer ock deri, att för bibehållande af en ny sakernas ordning, särdeles den som Utskottet föreslagit, om den skulle blifva införd, fordras nödvändigt genomseende och förenkling af de författningar, som nu af de nuvarande administrativa auctoriteterne tillämpas, och handhafvas, och som skulle blifva tillämpade och handhafde af de i förnyadt skick satte.
Utan utarbetandet och antagandet af en Economisk Lagstiftning, befriad icke blott från alla onyttiga och förvillande stadganden, utan äfven från alla de stadganden, som i sig sjelf och i sammanhang med det närvarande sättet, hvarpå de handhafvas, rig^ tigt fattade, hvarken onyttiga eller förvillande, 320 Den 27 Maji. ofelbart skulle i hög grad blifva det, om det nya infördes af en Lagstiftning som behöfde vara rättad lika mycket efter möjligheten att utan fara för de skadligaste missbruk kunna sarnmanstå med detta handhafnings-sätt, som efter tidens verkliga behof, utan en sådan förändrad Economisk Lagstiftning, skulle hvarje hufvudsaklig förändring i det inrikes Administrationssättet ej allenast vara ett Palliativ, utan ett af de läkemedel, hvilka, med bibehållandet af den förut förda diaeten, endast förvärra sjukdomen.
Gäller detta i den egentligen civila och criininella Lagstiftningen, måtte det ändå mer gälla i den economiska , der föreskrifterne, genom sjelfva föremålens natur, omöjligen kunna blifva så bestämda, som i den förra.
Man vill förekomma den motsägelse som skulle blifva genom ett icke samtidigt förändrande af lagen och lagens tillämpnings- och handhafningssätt\, derigenom att från den ministerialstyrelse, som skulle ersätta den collegiala, skulle afskiljas alla mål af egentlig judiciell beskaffenhet, hvarmed lärer förstås alla sådane som fordra urskiljande af tvenne tvistande personers rätt, eller af det allmännas rätt, mot den enskilda, och dessa mål till de ordinarie
Jag hemställer till deni, hvilka fullständigare än jag känna våra econo * - Den 27 Maji. 321 economiska författningar, huruvida icke oaktadt denna söndring, som jag, serskildt betraktad, visserligen anser högst nyttig, men som jag i vissa afseenden åtminstone ej tror vara möjlig med bibehållande af de ordinarie
Domstolarnes nuvarande beskaffenhet, och utan inrättningen af en ny sort ordinarie Domstolar och ÖfverDomstolar, ensamt för mål a£ economisk beskaffenhet, hvilkas utredande fordrar kunskaper af så serskild art, från dem, hvilka den egentliga Domarebefattningen kräfver, och hvilka Domstolars inrättande jag i synnerhet för den större helgd, som vår opinion och våra grundlagar tillägger Domstolar, framför verk med annan benämning, hoppas skulle afhjelpa mångå af de öfverklagade olägenheterna; jag hemställer om det oaktadt icke många stadganden om åtgärder af mera egentelig administrativ natur skulle qvarblifva, hvilka, skiljda från den styrelse de hittils varit uppdragne, antingen skulle öfver höfvan sysselsätta högsta makten med saker, hvilka för den enskilta välfärden visserligen betydliga, likväl, särdeles då de i myckenhet förekomma, skulle af den egentligen afgörande anses för obetydliga, att finna någon särskild uppmärksamhet, och således kunde komma att i sjelfva verket afgöras af den det icke vederborde, eller ock med erkännande deraf, att detta i alla fall skulle bli följden, en gång för alla öfverlemnas åt en serskild persons afgörande, antingen utan rätt att klandras, eller med försvårad möjlighet dertill, i ändamål Ridd. o. Ad.
II Mil. 442* 322 Den 27 Maji. alt vinna den så ofta prisade enheten i behandlingssättet af likartade ärender, hvilken jag åtminstone med den ringa kännedom af menniskonaturen, af forntid och samtid, som jag hunnit inhämta, ej kan finna så ofelbart gifven derigenom, alt blott en enda person behandlar dem.
Bokstafven dödar, heter det väl, och andan gör lefvande, men lifvet är eli continuerlig af omständigheter beroende omvexling och det är just en sådan omvexling, som bör undvikas.
På hvilketdera lia vi de flesta exempel?
Skall den som ensam besluter, icke lättare öfverlemna sig åt ögonblickets ingifvelse!-, än den som är omgifven af andre, hvilka gemensamt med honom besluta, och för hvilka han måste framställa skälen för sitt beslut, om han vill, att det skall verka på deras?
Skall icke den, som har en ordentelig instans öfver sig, der han vet, att hans steg kunna på det noggrannaste skärskådas, och som derjemte ej har mera sig uppdragit än han sjelf, och utan att behöfva lita på andra, kan medhinna alt noga genomgå, med mera omtanka och pröfning genomgå sakerna och förrätta sina skyldigheter, än den som handlar, eller för de flesta fall, kan lia full anledning att tro sig handla i högsta maktens namn, men måste deremot nödvändigt tillåta, att äfven andra handla i hans, Den 27 Maji. 323 utan annan säkerhet eller tillfredsställelse, än Vizirens, som när
Sultan låtit ge honom några rapp under fotsålarne, går hem och låter ge sin Effendi dubbelt så många.
Skall icke den, som vet, att han sjelf och ingen annan skördar frugten till heder eller skam, till ansvar eller belöning af sina åtgärder, mera betänka sig på, hvad han söker befrämja, än den som på visst sätt endast kan anse sig ämnad till machin åt en annan; men som snart måste märka, huru lätt det är för honom att tvärtom göra densamme andre lill machin åt sig, som, antingen han eller den andre är den verkliga machinen, likväl alltid icke passerar föi’ något annat.
Man torde skylla äfven mig för den besynnerligheten, som nu verkeligen börjar blifva nymodig, alt vilja vara gammalmodig.