Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skulle man här få afgöra saken efter blotta tron på den ena eller andra parten, så ville jag häldre sätta tro till den, som tagit fram sina documenter, än till den, som endast sagt, att han har deni.
Men hvartill skulle för öfrigt en Den io September f. m. uppläsning af alla dessa documenter tjena, då, såsom vi hört, man bland annat åberopat 23 särskilda Arrendecontract; t3^ hvarken Ridderskapet och Adeln särskildt, eller RiksStånden gemensamt, få upphäfva sig till domare öfver enskildtas afhandlingar?
Jag finner således olämpligt, ej blott att här ingå i sakens pröfning, utan ock att till Kongl. Maj:t ingifva den framställning
Utskotten föreslagit; ty den innebär jn en anhållan, att Kongl, Maj:t måtte ålägga vissa egendomshafvare att bevisa sin eganderätt?
Det är ju att inqvisitorisk omvända den vanliga och rätta ordningen, sorn bjuder, att hvarje innehafvare bör orubbad förblifva i sin besittning, intilldess någon annan styrker sig äga bättre rätt?
Med samma skäl som Riksens Ständer skulle anhålla om en sådan Författning, angående Kyrkohemmanet! i Halland, skulle de äfven kunna begära, att ingen Adelsman i Halland finge bortarrendera sina innehafvande hemman förr, än han styrkt sig vara ägare dertill?
Då en hvar inser olämpligheten häraf, så lärer man äfven finna, alt saken är af beskaffenhet, att endast höra till vederbörande Embelsmyndigbeters handläggning.
Antingen den då slutligen afgöres i Högste Domstolen eller i StatsRådet; så finnes en OpinionsNämnd för att bortvotera det JustitieeRåd, eller RiksRätt lör att sakfälla den Konungens Rådgifvare, som icke fullgjort sin skyldighet.
Att behandla denna egande - Ilo Den io September f. m. rätts-fråga på annat sätt, än alla andra frågor af enahanda beskaffenhet, är ett bestämdt ingripande i eganderätten, den må tillhöra Kronan eller Presterskapet.
Jag tillstyrker derföre afslag å Betänkandet.
Jag instämmer fullkomligt med min värde vän, som näst före mig yttrat sig, att det tillkommer Domstolarne, och icke Rikets Ständer, att pröfva denna fråga.
Men så vidt jag kunnat fatta, åsyftar just Utskottens Förslag, att eganderätts-frågan bör pröfvas i den ordning
Lag stadgar.
Det är således af de premisser Herr von Hartmansdorff anfört, som jag drager den slutsats, att Betänkandet bör bifallas.
Jag skulle instämma med Herr von Hartmansdorff, om jag kunde medgifva, att den grund han antagit vore vigtig, nemligen att följden af Utskottens tillstyrkande skulle blifva, i fall Betänkandet bifalles, att nuvarande innehafvare af Städselrätten ovilkorligen blefvo skyldige att bevisa sin eganderätt.
Men jag kan ej finna denna följd af Utskottens förslag.
Der står ej ett ord om förhållandet med städselrätten; det angår endast hvad som bör föregå vid yppade frågor om Skatteköp, och det är såledés först sedan fråga om Skatteköp uppstått, det vill säga, sedan Kyrkornas eganderätt blifvit bestridd och Den io September f. ni. 111 gjord tvistig, som denna egnnderätt kominer under pröfning.
Åboen, sorn icke är egare, kan härvid ej vara Part, utan är det å ena sidan Kronan, enär Frågan angår förmente Kronohemman, och å andra sidan Kyrkorne; och det faller således af sig sjelf, att Kronan här måste blifva Kärande.
Men der, hvarest ingen fråga om Skatteköp uppstår, kari jag ej finna, att det Beslut Utskotten tillstyrkt, lägger något hinder för Kyrkornas fortfarande utöfning af städselrätten.
Det är denna upplysning om syftningen af ULskottens Förslag, som jag ansett mig böra afgifva, i anledning af Herr von Hartmansdorffs yttrande.
Jag är af samma tanka, som Herr Cederschöld, att Herr von Hartmansdorffs önskan om frågans dragande under
Donistolarne uppfylles genom Utskottens förslag; och det är just derföre, att ingen pröfning af sjelfva saken här bör komma i fråga, som jag ansett öfverflödigt att här uppläsa mina Danska Documenter.
Men om Herr von Hartmansdorff önskar se dem, skall jag med nöje öfverlemna deni till honom sjelf, särdeles om jag derigenom kan vinna honom på min sida; hittills synes han likväl hafva gjort mera afseende på documenternas mängd, än på deras halt, då han förklarat sig penchera för Herr Rosenblads.
Brefvet, af 1819 synes vara gifvet med afseende på åboernes rätt, enär 112 Den io September f. m. deruti stadgades bevisnings-skyldighet för Kyrkorna, att de allt ifrån Danska tiden varit innehafvare af Städselrätten; mea behandlingen af hela denna fråga utvisar detsamma, som jag erfarit allt ifrån den tid jag började bevista våra Riksdagar, nemligen att man alltid sökt åtkomma de conqueterade Provinserna, Önskligt vore, att detta en gång upphörde.
Frågor, i afseende på det fattiga Halland, hafva efter hvarandra uppstått, dels om Schlegelska, dels om Trippiska hemmanen, och nu slutligen om Kyrkohemmanen; men skall denna provins, som behöfver lugn för att vinna ordning och trefnad, beständigt oroas på sådant sätt, lärer den otvifvelaktigt blifva utfattig.
Jag får derjemte erinra, att Halland utgifver i Skatter öfver 200,000 R:dr, deraf kanske i5o,ooo gå ur landet; och man borde således snarare behjerta Provinsens ställning, än söka att förkrossa den.
Det är i sanning svårt att bedöma halten af Friherre Wrangels documenter, då vi ej fått höra dem; de jag framdragit, äro alla tryckta Handlingar, med kraft af gällande Lagar.
Jag upprepar föröfrigt, att Utskottens fel består deri, att förslaget kullkastar ali vanlig Rättegångsordning, enär pröfning af Skatteköpsfrågor tillhöra Konungens Befallningshafvan - de och KatnmarCollegium; och då dessutom hvar och en, som tilltror sig att emot Kyrkorne bevisa en bättre rätt till de ifrågavarande hemmanen, kan, enligt 17 Cap. 33 §.
RättegångsBalken, göra sina anspråk gällande, utan den hemställan Utskotten gjort, finner jag ej minsta skäl till bifall å Betänkandet, utan fortfar i min begäran om proposition på afslag.
Jag har tyckt mig finna, att alla de, som talat emot Utskottens Betänkande, sjelfve så fullständigt visat sakens t vistiga beskaffenhet, att intet tvifvel bör äga rum om rigtigheten af Utskottens Förslag att hänvisa den till
Domstol, och jag kan således ej annat än förundra mig öfver dessa Talares ihärdighet, att ännu bestrida en undersökning i ämnet.
Hvad föröfrigt beträffar Herr Rosenblads yttrande om min farhåga för Jöns Bengtsson och bans anhang, får jag blott förklara, att man läser tryckt sådan galimathias, som liknar dystra genljud från Jöns Bengtssons graf.
Jag bekänner, att jag i fråga om ett Betänkande, som så nära rörer personlig rätt, icke väntat att höra bifall eller afslag ensamt yrkas, då Betänkandet är före första gången.
Jag har trott, då meningarna finnas delade, att man 4i H. 8 u4 Den io September f. m. borde afbida ytterligare upplysningar af Utskotten, och att det ej vore för mycket, om man lemnade Utskotten tillfälle, att under pröfningen af de gjorde anmärkningarna ännu en gång öfverväga ämnet, äfvensom jag kunde, till stöd för denna mening om lämpligheten af en återremiss, åberopa 56 §.
RegeringsFormen, som säger, att ett Utskott bör erhålla del af de Anmärkningar, hvilka hindra antagandet af dess Förslag första gången.
Men då våra Former tillåta proposition till förkastande af ett Utskotts Betänkande, sådant det först blifvit afgifvet, skulle det kanhända synas obehörigt att fordra af de Talare, hvilka yrkat afslag, att de derifrån skulle afstå.
För min del tvekar jag ej eller, huru denna fråga bör afgöras, och min öfvertygelse derom bar blifvit stadgad genom Presterskapets tystnad allt sedan ir]23; ty det är gifvet, att med den uppmärksamhet
PresteStåndet alltid lemnat till sådane ämnen, som röra deras Privilegier och Rättigheter, hade klagan icke uteblifvit under ett helt sekel, om Ståndet sjelf ansett sig dertill ega fog.
För att ytterligare visa de skäl, som tala för åboernes besittningsrätt utan att afPresterskapet kunna uppsägas, torde det göra tillfyllest, att åberopa det svar, som lemnades iy56 på PresteStåndets då ingifne besvär angående Kyrkohemmanen samt de *) Se Lundequists KameralVerk, pag. 297.
J Den 10 September f. m. 115 motbesvär BondeStåndet likaledes afgaf.
Jag frågar, om icke Presterskapet, efter nämde Resolution, borde genast hafva gjort sin rätt gällande, i fall någon rätt funnits; ty om de icke visade någon bättre rätt, skulle stadgandet af 1718 äga bestånd, alt Hemmanen, som fordom varit uppförde inom Geistliche-linien, öfverfördes till Krono» columnen.
I händelse återremiss beviljas, anhåller jag derföre, att Utskotten i synnerhet måtte fästa uppmärksamhet vid in56 års Resolution, emedan den gäller öfver hela Riket, de eröfrade Provinserna ej undantagna, och deraf är ty d I i g t, att, oansedt 1719 och 1723 års Sladganden, 1718 års Beslut, hvarigenom de ifrågavarande hemmanen inregistrerades till Krono, nu mera är gällande.
Då jag likväl förenar mig med dem* som anse rättast, att äganderätt må underkastas en laglig undersökning, instämmer jag för min del uti bifall till Utskottens Betänkande, men anhåller, i händelse af återremiss, att dessa anmärkningar få åtfölja till Utskotten.
För min del skulle jag icke vara emot en återremiss, om ej två Stånd redan bifallit Betänkandet; men då en sådan åtgärd nu mera endast skulle 4i H. 8* n6 Den 10 September f. m. lända till tidsutdrägt, fortfar jag i min anhållan om proposition till bifall af Betänkandet.
Herr Bråkenhielm:
Till hvad Friherre Wrangel senast yttrat, anhåller jag få bifoga, att, enligt de underrättelser jag erhållit, har PresteStåndet afslagit Betänkandet, och Ridderskapets och Adelns Beslut är således af vigt i denna fråga af ekonomisk beskaffenhet; ty derpå beror, antingen saken belt och hållet skall förfalla, i fall två Stånd stadna emot två, eller om 3 Stånds sammanstämmande Beslut skall verka till den framställning Utskotten föreslagit.
I afseende på sjelfva saken, är det visserligen öfverflödigt att yttra något vidare; men jag vill blott, i anledning af Herr Hjertås påstående, erinra om hvad jag redan haft äran anföra, att det gifves en mängd Kongl. Resolutioner sedan 1756, som visa, att Herr Hjerta har orätt; äfvensom hela massan af befintliga StädselBref utvisar, att Kyrkorna äfven efter den tiden varit i oafbruten besittning af städselrätten.
I afseende åter på sättet för frågans behandling, får jag förklara, att jag förblifver vid min begäran om afslag å Betänkandet.
Hans Excellence Herr Grefven och Zandt Marskalken gjorde proposition till bi - Den 10 September f. m. ”7 fall å Stats-, Lag- och EkonomiUtskottens förevarande Betänkande:
Ropades starka Ja, blandade nied Nej. Herr Rosenblad begärde votering.
Den, som bifaller Stats-, Lag-och EkonomiUtskottens Betänkande, rörande förklaring öfver Kongl.
Brefvet af den 22 Maji i8i(), om Åbo- och Bisittnings-rätten till Kyrkchemmanen i Halland, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses Stats-, Lag- och EkonomiUtskottens berörde Betänkande hafva blifvit af Ridderskapet och Adeln afslaget.
Hvilken Voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs. Sedan l\2, A3 och 44 §§• i RiddarhusOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan tre qvart till r eftermiddagen; och befunnos efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, sami de öfrige vo - Den io September f. m. teringssedlarne öppnade, rösterna hafva utfallit sorn följer:
Ja — 120.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskilt förde Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, det.
Stats-, Lag- och EkonomiUtskottens ofvanberörde Betänkande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Ridderskapet och Adeln åtskildes klo an tre qvart till 2 eftermiddagen, In fidem Protocolli, O. J.
Thorsdagen den io Sept. 1829, Plenum kl. half till 6 Eftermiddagen, Upplästes till Justering och godkändes, följande från ExpeditionsUtskottet inkomne Förslag till Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Majit: N:o 158.
Angående CancellieStyrelsens Handcassas förflyttning till RiksgäldsCon - Den io September e. m. toret, i händelse af förenämnde Embetsverks upplösning.
N:o i5p.
Om förändring af Stadgandet i Kongl.
Placatet den 27 Augusti 1728, angående vilkoren för Bergsbruks anläggande.
Angående behofvet af nya Provincial-Läkares tillsättande i åtskilliga delar af Riket.
Angående angelägenheten af en Allmän Reglering om Krono-Brefbäringsskyldigheten.
Om upphörande af den Kronan hittills förbehållne Options-rätt till de uppå Krono-Skattejord växande Mast- och Storverksträd.
I fråga om anslående af ett Kronan tillfallit
Dana-arf till en Skolefond i Wahlö Församling af Upsala Stift.
Föredrogs å nyo RiddarliusUtskottets den 20 sistlidne Augusti aflåtne, och den 7 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial innefattande dels förslag till Ridderskapets och Adelns underdåniga skrifvelse till Kongl. Maj:t, med anhållan om sanction å en ny Riddarhusordning, dels ock en fullständig redaction af berörde Riddarhusordning.
Friherre Wrangel > Henning och Herr Crusenstolpej Magnus Jacob„ begärde, alt 120 Den 10 September e. rn.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LaniltMarskalken förklarade, att RiddarhusUtskottets Memorial horn me att, enligt 4p §•
Företogs till pröfning Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den s3 sistlidne Julii under N:o 4p afgifne, samt den 7 och 2g Augusti på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 22 förut meddeldte
Betänkande angående åtskillige för-!- ändringar i de med Skogshushållningen gemenskap ägande Lagar och Författningar.
Friherre Wrangel j Henning:
ÖfversteLieutenant Rappe har anmodat mig att inför Ridderskapet och Adeln uppläsa ett af honom författadt
Utlåtande rörande skogshushållning.
Jag anhåller derföre att få uppläsa följande:
Ibland Fäderneslandets till förbättring påkallade Ekonomiska ärender äro få så vigtige, som Skogshushållningen.
Man ser af Tabellverket, huru märkbart Sveriges folkmängd de sednare åren ökat sig; och under ett luftstrek, sådant som vårt, ökar sig i samma proportion behofvet af hvarjehan
- Den io September e. m. 121 da skogseffecter, i synnerhet, i de couperade eller så kallade Skogsorterne.
I desse finnas sällan några andra tjenliga byggnads-ämnen än skog; till stängsel fordras skog; till eldning skog.
Lera finnes ofta på flere mils afstånd icke i sådana Orter, och der den förekommer är den merendels af en så grusig och mager beskaffenhet, att den ej kan användas, hvarken directe till husbyggnad eller till brändt eller soltorkadt tegel; hvarföre också husen nästan uteslutande måst täckas med ämnen ur skogen, Fortfar Skogsförödelsen i sådane orter med samma storsteg, hvarmed den fortgått alltsedan 1^83, så skola de snart förete rysliga med kullersten likasom öfversådde ödemarker, å hvilka väl småningom skog till vedbrand och stängsel åter växer; men lill tjenliga Byggnadsämnen ej på sekler; största vådan för blifvande skogsbrist är derföre störst i dessa så kallade skogsorter.
Med de nu eller från äldre tider varande skoglöse Landskaperna förhåller det sig helt annorlunda.
För en tillämnad Boningsplats, der finnes Byggnadsämnet till det mesta på tomten — leran.
På fältet omkring uppväxer efter första plöjningen täckningsärnnet halmen, hvarmed äfven brödet bakas, i torfmossen tages bränslet.
Den så högst välgörande EnskiftesFörfattningen för Skåne
Den io September e. m. af i8o3, föreskref lorfmossarnes förvarande för alla delägare i bylaget, och åtkomstvägar dit för dem.
Den af fäderneslandet så högt förtjente författaren till nämde Förordning må aldrig glömmas, då man nämner Skåne.
Den nitiskt Patriotiske Hofdinge, som med hård ansträngning och uppoffring, påskyndade dess verkställande, och de nya Bostädernas omplanteringar i södra trakten, lefva äfven i tacksamt minne, fastän kanske stundom misskände den tiden.
Provinsen, återtagen för 170 år sedan, förvärfvades egenteligen först nu.
Den ökar Svea Land, som odlar Svea jord, Jag ämnade blott visa, att de från äldre tider skogrika provinserna hafva mångfaldigt större behof af skog, än de alldeles skoglöse, hvilket utan utveckling kanske synts origtigt.
Jag korn. ifrån mitt egentliga ämne, hvilket likväl säkerligen förlätes mig af hvar och en, som sett Skåne i8o3 och 182c). 1783 års Förordning om Landtmäteriet i Riket hade visserligen sina förtjenster, men jag vågar anmärka såsom hufvudorsaken till ali skogs förstöring i de skogrika provinserna, att den medgaf delning af den så kallade ståndskogen.
Den medgaf stubbebygge till de lotter i Byen, å hvilkas skiften ingen skog fanns, att på vissa år fällas i de skogrika lotterna.
Dessa skogar föllo såsom säden för lian, men skörden medhann man ej bärga.
De inskärningar, som gjor - Den 10 September e. m. i ij des i skogarne, insläppte stormväder; stora fält folio för blåsten; svedjandet fick fritt utrymme, och lösare sidländt jord, hvarå oftast de största skogar växa, förtärdes allt ner till stengrunden; de högländtare magrare ställen förtärdes allt ner till alfven.
De större trädstammarne ligga ännu qvar ej fullt förruttnade sedan 4o år.
Man trodde då, och beklageligen kanske många ännu, att, genom skogens fördelande till hvarje enskilt ägare, skulle den bättre vårdas, än om den förblef i byns samfäldta ägo.
Denna tanka, sorn låter så väl i theoriens slutkonster, är och förblifver origtig.
Jag vet, att jag skall stöta många med detta yttrande; men de må std med stora bokstaf - ver för min räkning.
Mångfaldiga byar i Småland, och i andra så kallade Skogsprovinser, hvilka för 4° 5o år sedan hade sköna skogar merendels å de magraste delar af byns område, och så stenbundne att de af naturen äro fråntagne all annan odling än begagnande till skogväxt, äga nu ingen skog, knappast tecken till skog, hvarken till gärdsle eller vedbrand, icke en enda stock, hvaraf kan skäras bräde lill en likkista.
Den, som tviflar på rigtiglieten af denna sats, kan besöka Öland 12 å i5 år härefter, eller snarare, om han behagar.
I äldre tider voro
Lagstiftarne kanske för stränga i författningar om skogarnes vård 124 Dea 10 September e. m. matte de ej sedan hafva blifvit för mycket liberala.
Man har ej velat sätta annat värde på skogarne, än det, som uppkommer genom afsalu.
Man bar kommit ifrån den gamla ärliga tankan att högt uppskatta det, sorn knn hafva värde för efterkommande.
Delta är dock den skönaste sidan af Regenters och Lagstiftares åtgärder till menniskoslägtets förbättring i moraliskt och ekonomiskt afseende.
Delta kall utgör deras rätta förordnande till förmyndare för individuerna, som dö, då deras anda lefver och verkar för framtiden.
Jag vill i få ord våga framställa några enkla grunder för en blifvande författning om skogarnes vård, hvilka, om de förtjena något afseende, af sakkunnige personer kunna utvecklas.
1:0 Å alla oskiftade Byar och Hemman afsättes vid blifvande skiften för byens gemensamma behof en viss rymd, olika efter localen, efter ifrågavarande ägo vidd, och jordmånens natur, som under byens gemensamma vård nyttjas i skiften.
Ingen fällning sker förrän efter i Bystämma fattadt beslut.
Hvarje jordägare gore arbete och erhålle virke i förhållande till sin lott. 2:0 All öfrig Bjrn eller Hemmanet tillhörande Mark och Skog nyttjas efter hvarje Den 10 September e. m. n5 jordägares eget behag, till syrfällning eller uppdragelse af sur skog, eller stundom till berömligen afsatte enskilte uppväxande ståndskogsparker, hvilka väl kunna delas inom jordlotten emellan barn eller köpare, men evärdligen aldrig få ingå i någon ny delning i byn.
Den i denna punkt omnämnde afsättning vid skiften af ståndskog eller tjenlige rymders afsättande till blifvande ståndskog, kan, i redan skiftade byelag eller jordrymder, ännu med ringa möda och kostnad ske.
Der sådan skog redan skulle vara förstörd, (hvilket kanske stundom ej inträffar, då skiften nyligen för sig gått) finnes ändå oftast redan i god växt varande skog, som visar, om den i framtiden kan blifva tjenlig till byggnadsämnen.
Den kan, med obetydelig förändring i skiftet, afsättas, och på den varande Chartan noga utmärkas och beskrifvas.
'W
Man kan ej föreställa sig, med hvilken benägenhet Allmogen skulle ingå uti sådana ting, eller ärligt hålla de förbindelser den åtoge sig, mot vilkor att blifva befriad från all vexation, som den fordom undergått af Skogs- och mindre Kronobetjening. 3:o Då desse Krono- och Kronoskatteägare tilldelas fri disposition af all deras öfriga 12Ö
Den 10 September e. m. mark, skola de med största välvilja förbinda sig, alt vid hvarje by eller hemman inrätta trädskolor för de ädlare trädslagen ; att för dessas utplanterande vid ofvannämde skiften utse och afsätta tjenlig rymd, heklst närmare byn, i fall jordens natur är sådan, att Ek och Bok derå möjligen hafva trefnad.
Desse planteringar böra dock i början ej tilltagas i för stor skala. 4:o
Detta uppfyldt — voro dessa jordägare, i hvad som rörer de till deras fria disposition öfverlemnade jordrymder, fria från allt klander af Jägeri- och KronoBetjente, utom hvad angar eldens vård vid svedjande, hvaruti Författningarne torde böra skärpas och förtydligas.
Svedjandet är väl oftast skadligt, men å vissa lokaler nödvändigt till erhållande af mulbete och ny uppväxande syrskog. 5:o Alla Skattefrälseägare skulle säkerligen med fägnad till jordägare öfverlemna de* ras dispositionsrätt öfver skogen, på samma vilkor, som Staten gjort det. 6:0
Vid sädane skiften borde utmärkas och beskrifvaS alla möjligt befintligestorverksträd eller dyrbarare
Ekar — deras värde efter apterad kubikfot, i vissa kappar eller kappe torr Råg efter Markegångspris; den tid Slaten behöfde och låte fälla sådane träd, blefve byns gemensamma in - Den 10 September e. m. 127 komsfc efter lott.
Så förliålles äfven med tillväxande stor verks träd. 7:0
För vård och tillkomst af varande och blifvande dyrbarare trädslag, hvartill jag vill räkna Ek och Bok, som gerna växa tillsammans, må man med skäl hoppas välgörande och verkställbara Författningar genom Kongl.
Majrts redan vidtagne åtgärder till uppöfvande af kunskapsfull underbetjening för Jägeristaten.
De kraftigaste medel till Fäderneslandets förseende i framtiden med dessa så högst nödige behof äro visserligen inga andra, än planteringar å af en klok och verksam Öfverstyrelse utsedde tjenlige jordrymder: a) Å delar af alla sorter Allmänningar, der jordartens beskaffenhet gör sådan plantering tjenlig och förmånlig. b) Å alla Kungsgårdar.
Vid deras bortarrenderande kunna lätt vissa afdrag beviljas Arrendator, i fall han har synnerlig olägenhet af planteringar. c) Å vissa af Staten inköpta tjenliga lägenheter.
Å alla större Allmänningar, hvarå inga växande goda skogsrymder borde fördelas eller säljas, torde jordrymder, hvilka ej till skogsväxt äro tjenlige, kunna till Boställen i2Ö
Den io September e. m. teredas för en kunnig och redlig Skogsbetjening, samt dessas löneförmåner göras goda, med vilkor alt Skogs-ÖfverStyrelsen för bevisad otrohet eller uppenbar vårdslöshet, agde sådane förafskeda; möjlighet för Staten, att nu väl löna Skogsbetjeningen, är mycket försvårad derigenom, att vissa Höfdingar sedan 4o å 5o år med nit besörjt försäljning af Jägeristatens fleste Boställen till Skatte för en högst ringa penning.
Månne ej dessa Boställen, mot en kanske något förhöjd lösen, af Staten kunde återtagas?
Detta onda gick alfvarsammast i början af 1790-talet efter 1789 års SkatteköpsFörordning, men upphörde snart, jag vet ej af hvad orsak.
Alt efter en klok början med ädel skogsplantering flere
Possessionater skulle vidtaga sådane å de egendomar, som dertill äga tjenlig jord, är otvifvelagligt, heldst då de af Skogs-Öfverstyrelsen säkerligen på begäran erhöllo FöYordnanden till Underbetjening, alt temporärt mot ersättning härvid biträda och undervisa.
Att vidare ingå i ämnets utveckling, skulle blott upptaga Ridderskapets och Adelns dyrbara tid.
Carl Rappe. i.sta Punkten.
Alt skogsåverkan må såsom tjufnad, eller inbrottsstöld, anses och bestraffas.
2 :dra Den io September e. m. 129 a:dra Punkten.
Om rätta förståndet af Kongl. Förordningen den i8 December 1823. 3:dje Punkten.
Om förtydligande af Stadgandet i i5 Cap. 1 §.
ByggningaBalken. 4-'de Punkten.
Om förändrad Redaction af sista Momentet uti 62 §. af i8o5 års SkogsOrdning.
S:te Punkten.
Om upphäfvande af förbudet i 53 §. af i8o5 års SkogsOrdning. 6:te Punkten.
Om förbud mot ett i nordligaste delarne af Riket brukligt taktäckningssätt, medelst användande af unga träd och näfver. y:de Punkten»
Om befordrande af Skogsplantering genom Premier. 8:de Punkten.