Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag vill icke yttra mig om huruvida dylika graders utdelande eller tiel hittills följda befordrings-syslemet är det rätta eller icke, utan fäster mig blott vid det oriktiga att vilja beskatta deni sorn icke hafva någon del i tillkomsten eller tillämpningen af dessa befordringslagar eller befordringsgrundsatser.
Om delta förslag bifalles, skulle vi komma alt liga 3:ne särskilda beskaltningsgrader å s. k. karaktersfuilmakter, nemi. sådana som icke erlägga någon annan beskattning än sjelfva fulImaktslösen, sedan, de sorn skatta 6 proc. af beloppet af del slämplade papper, hvarmed fullmakten är försedd, och 3:dje cathegorien biefve den, som skall betala 10 proc. af eharlse-sig beloppet.
Vid nästa riksdag kunna vi få en 4*de, så en 5:te cathegori o. s. v.; jag hemställer om detta kan kallas sammanhang, och om det ej är ett förkastligt beskaltningssätt.
Beskattningen torde dessutom komma att drabba personer, som Utsk. icke förutsett eller ämnat någon särskild bevilln., jag menar officerare vid Stockholms borgerskaps cavallen- och infanteri-corpser, hvilka, till följd af LJtskts förslag, borde åläggas den ifrågavar. beskattningen, emedan de icke hafva lön på stat.
Det står visserligen i 3 morn., att den sorn erhållit högi e karakter än som åtföljer innehafvande ijenslegrad och, efter behörigt förordnande, minst ett år förrättat den tjenst, som motsvarar den högre karakteren, samt sådant vederbörligen styrker, erlägger icke under samma tid någon karakIcrs-bevillning.
Således kan man derifrån under detta förhållande blifva fri; men då skall man likväl äga en grad under den befattning man på behaglig lid förrättar; ty" figer man icke en sådan, så får man skatta.
Jag påminner mig, alt StatsUlsk. i sitt i:sta betänk, rörtde statsregler:n löreslog eller åtminstone framkastade den ideen, alt ett anslag för officerare vid Gottlands nationalbeväring vore mindre behöflig!, emedan officerarne kunde göra tjenst för intet.
Ifall den meningen gjort sig gällande och officerarne vid nämnda corps hade åtagit sig en så lönlös möda; så hade hela tacken derför varit att de blifvit beskattade som fåfänga varelser.
Vid sisla riksdag tillkom denna beskattning på det sätt, alt det först voterades i förstärkta StatsUtsk. om principen; Bevilln.Utsk. ålåg det sedermera att tillämpa denna princip.
Bevilln.Utsk:s tanke var då att den svårligen kunde tillämpas, och Utsk:s dåvar. ordför.
Gr. von Fersen yttrade sig sålunda:
"Jag begärde ordet i anledn. af "Hr von HartmansdorfFs begäran om ogillande af betänkandet.
Äfven jag ogillar den ifrågavar. beskattningsprincipen; ”men jag får upplysa, alt det ur förstärkta StatsUtsk., som "beslutat det en sådan beskattning skall äga rum, och endast ”verkställigheten deraf har ålegat Bevilln.Utsk. Nu är allt”så frågan, om
Utsk. i detla afseende tillfredsställande för - i6o Den 7 October e. m. ”farit; men ogilla betänk, kan man icke, utan ett annat ”verkställighetsförslag måste sättas i stället, såvida R.
St:s ”beslut i förstärkta StatsUtsk. ej skulle komma att annul"leras.
Man bade hoppats alt de, som beslutat beskaltn., ”jemväl skulle inkomma till verkställighet; men då sådant ”icke skett, har Utsk. varit försatt i den bårda nödvändig”beten att bereda verkställighet åt ett förslag, som Utsk. i ”början af riksdagen förklarade overkställbart.
Jag hoppas ”att hela saken vid en kommande riksdag skall förkastas; ”men nu måste man bifalla den föreslagna verkställighels”metoden, såsom den enda möjliga.” Nuvar.
Bevilln.Utsk. bar icke funnit sig bundet af delta förhållande, men hvad ordföranden i samma
Utsk under förra riksdagen hoppades, bar likväl icke inträffat.
Principen är dessutom i sin grund oriktig och i tillämpningen orimlig.
Det finnes många andra förhållanden, hvarpå den borde användas, ifall den vore riktig: hvarföre ej äfven beskatta ordnar?
Det finnes många titlar, som äro allmänt gängse i samhället, men som icke äro belagda med charteradt papper; hvarföre icke pålägga äfven dem beskattning?
Dessutom tror jag det vara ett misstag att söka qväfva fåfängan, derigenom att man söker operera mot symptomerna deraf.
Under Fransyska revolutionen helte det: e'galite', fralernite' ou la mort; men derföre lärer ingen påstå, att Franska nationen är mindre fåfäng än någon annan nation.
Utsk. har omnämnt det öfverflödiga i lefnadssätt, som högre t i LI a r medföra.
Jag skulle tro, att Utsk. genom denna tankeyttring endast erinrat om hvad som förut är kändt, att fåfängan beskattar sig sjelf.
Utsk. hade således ej beliöft besvära sig dermed.
Dessutom torde jag få erinra om det orätta att vilja kringgå någons rättigheter; delta är ett sätt att kringgå Regeringens rättighet att gifva fullmakter.
Ständerne vilja pålägga någon beskattning för att kringgå denna rättighet, så kan del leda derhän, allden andra Statsmakten kunde komma på den ideen att kringgå Ständernes föreskrifter.
Dertill behöfdes i detta fall ej mer än att Regerten tilläde den person, hvilken bon ville titulera, ett arfvode af i r:dr , så vore den betitlade fri från beskattning.
Jag anhåller om propos. till afslag å 37 punkten.
Då jag riktat en anmärkn. i detta fall emot i835 års bevilln.förordning och jag funnit nu var.
Bevilln.Utsk. hafva gått i de förras fotspår, så har jag icke funnit betänkligt att vända samma anmärkn. emot detta Utsk:s tillgörande.
Jag anhåller derföre att få uppläsa denna del af min anmärkn., som icke lärer vara känd af andra än dem sorn deltagit i Utsk., oell Utsk, har, sorn vanligt, gått knapphändigt - D c 11 7 O c t o 1) c r c. m. digt till väga nied besvarandet af anmärkntr, sorn riktats mot detsamma.
Min anmärkt), lyder sålunda: såsom en motsägelse mäste det uppfattas, att uti samma stadga, som har till föremål att beskatta elfectiv inkomst, jemväl finna med afgifter belagda s. k. karaklersfullmakler, just af det skäl, all de icke medföra innehafvaren någon inkomst.
Denna stadga pålägger alltså skatt, både för det man har inkomst och för det man icke har inkomst.
Belenda tänkbara skäl för karakter'.sfullmakters ytterligare beskattande vore, om de kunde hänföras till cathegorien af öfverflödsartiklar; men bevilln.stadgan är dock ingen öfverflödsförordning.
Omisskänneligen går denna beskattning derpå ut att inskränka tilldelandet af dylika fullmakter; men ehuruväl sådant ändamål låter motivera sig, kan man ingalunda säga detsamma om sättet för dess ernående.
Då Konungen, för att utmärka förljenster, icke alltid kan befordra till högre värdighet med thy åtföljande lön, ej heller vid alla tillfällen lämpligen anvisa penninge-gralifieationer; lior för dylika fall begagnats tilldelandet af karaktersfullmakter, redan beskattade genom den ganska betydliga stämpelafgift eller charta, hvarmed de beläggas; att gå derutöfver, medelst påläggande af bevillning, antyder en åtgärd, hvilken så väl i motiv, som i tillämpning, är främmande för R.
Jag anhåller att på grund af de nu upplästa skälen hela denna artikel måtte uteslutas och förenar mig i öfrigt uti hvad flr von Rosen yttrat.
Jag anmälde mig egentligen för alt, i afseende på hvad Frih.
Stjernstedt anfört rör:de militären, nämna, att detsamma inträffar i anseende till de civila tjenstemännen, åtminstone till en stor del.
— Det är bekant, att t. ex. unga domare, som länge fortfarit med förvaltningen af ett domare-embete, få häradshöfdingefullmakt.
Detta är icke blott en titel, utan en verklig tjenst, d. v. s. en verklig grad, som berättigar innehafvaren alt söka andra tjenster.
De hafva, då fråga exempelvis uppstår om befordran till ordinarie-dornare-embete, vare sig till häradshöfding, assessor i en af Hofrätterna eller något dylikt, sin tur dertill efter datum å deras häradshöfdingefullmakt.
Det vore hardt för dessa lönlösa unga män alt utgöra en så hög skatt, som Utsk. nu föreslagit.
Jag förenar mig således i hvad Frih.
Stjernstedt och Hr von Rosen yttrat i afseende å Utsk:s förslag i denna del.
Från hvilken synpunkt man än ma betrakta den beskattning, hvarom nu är fråga, kommer man dock icke till annat resultat, än att den blifvit föreslagen och vunnit Ständernes bifall vid i834 års riksdag i och för den fåfänga, som en karaktersfullmakts sökande och erhållande skall medföra.
Jag tror mig, utan att begå miss i4 H> 2 1 Den 7 O c t obe r c. in - tag, kunna erinra, att Hr Cederschjöld var motionär till denna beskattning; jag minnes också, huru han anförde den titelsjuka, som inritat sig i landet, och att densamma borde beskattas.
När jag går tillbaka till äldre bevilIn.förordningar, linner jag äfven der försök gjorda att beskatta fåfängan; således innehåller den af 1789 afgifter för begagnande af sidentapeter och sidenöfverdrag, ja för begagnande af ett visst antal fönsterlufter, hvarigenom man ville beskatta den, som hade den fåfängan att bebo en stor våning framför den som var rik, men belåten med ett mindre antal rum.
Ständerne funno likväl tid efter annan olämpligheten af dessa beskattningsgrunder, hvarföre de också ur bevilln.förordn. försvunnit.
Äfven de sista försöken att beskatta vindrickande och kortspel hafva derifrån blifvit utplånade.
N11 har man velat förnya försöket, men detta har icke medfört fördelaktig verkan; och hvarföre skulle man då fortfara dermed?
Jag tror att sådaut vore olämpligt och får på dessa och de flera skäl, som föreg:de talare anfört, tillstyrka att ifrågavar.
§5 må ur bevilln.förordn. utgå.
Jag begärde egentligen ordet, för att yttra mig i sjelfva saken ; men det må tillåtas mig att först nämna några ord i anledn af den tillvitelse Utsk. fått emottaga af Frih.
Nauckhoff att knapphändigt hafva besvarat de anmärkntr han förut framställt.
Bevilln.Utsk. har dock vid hvarje § sökt i möjligaste korthet upptaga och besvara de deremot riktade anrnärkn:r, och det oaktadt har Utskrs betänk. vuxit till den vidd, sorn en hvar ser att det äger.
Hvad särskildt Frih. Nauckhoffs anmärkn:r beträffar, sä häråt dem blifvit -egnade första, hela andra och största delen af 3:dje sidan, hvarföre så väl med afseende härå, som vid betraktande af Utsk:s betänk, på det hela, jag ej väntat, att Utsk. skulle af honom få emottaga en sådan tillvitelse.
Jag vill nu öfvergå till sjelfva saken.
I min reservation har jag antydt, att jag ansåg beskattningen på karak tersfullmakter obillig; men under förutsättning att ej hela artikeln derom i bevilln.förordn. skulle utgå, har jag framställt ett jemkningsförslag för att göra beskattningen i någon mån rättvisare.
Jag framställde ett sådant förslag, säger jag, derföre, att om de öfriga Stånden icke skulle fin nas inom sina respective Stånd, mera än inom Utsk. beredda att ingå på det rättvisaste förhållandet, de dock måtte kunna göra något medgifvande; men då man i allmänhet yrkat, att hela denna artikel skulle försvinna, frångår jag mitt alternativa förslag och förenar mig med dem som yrka att hela art. måtte utgå.
Jag får förklara, att jag icke fäster mig vid sjelfva summan, ty det kan vara likgilltigt huru man beskattar dessa fullmakter, och capitalräkningen i den för 1837 afslutade rikshufvudboken visar att bevillningen å karaktersfullmakter endast uppgått till 3o4 r:dr, hvar - Den 7 Octo ber e. m. if>3 med troligen fåfängan icke utrotas här i landet, hvarföre således hela den 3:dje art. endast är att anse som en opinionsyttring.
Man har sagt, att karaktersfullmakter blifvit utdelade utan skäl och utan afseende på förtjenst: jag tvekar icke att deltaga i en sådan opinionsyttring, och jag beklagar att vi icke i afton hafva den nog sällsynta lyckan att finna ibland oss någon Konungens rådgifvare, som kunde blifva delaktig af den opinion, som här uttalas.
Jag har uttalat min i den reservation jag afgifvit, och vidblifver densamma, förenande mig med dem, sorn yrka att 3:dje art. må ur hevilla.förordn. försvinna.
Om här ej finnes någon af Konungens nuvar. rådgifvare tillstädes, så finnes här åtminstone en f. d. rådgifvare.
Han kan i det fallet upplysa något, åtminstone för sin del.
Han är ingen älskare af karak tersfullmakter, och han har visat sin tro med sina gerningar ända derhän, att han, för motståndet emot en karaktersfullmakts meddelande, troligen fått sig en mäktig ovän.
Han har för två andra fall gjort motstånd, så långvarigt, att de, som skulle hugnas med karaktersfullmakter, funno ingen annan utväg, än att skaffa sig hoftitlar, hvilket bättre lyckades.
Hvad sjelfva beskattningen angår, så är jag af samma mening, som flere talare yttrat, nemi. att den är olämplig.
Bevilln.förordn. åsyftar, som förnuftigt är, att beskatta inkomst; men att beskatta hvad sorn vanligen för innehafvaren vållar utgift, det har man icke velat på, i annat hänseende än här.
Vill man beskatta fåfängan, så är det icke nog att beskatta den som yttrar sig i åstundan att äga en högre värdighet än innehafvande embete medförer; utan då borde man äfven beskatta den fåfänga, som består deruti att t. ex. kläda sig bättre än man har råd till, eller eljest i allt hänseende lefva öfverdådigt eller öfverflödigt.
När man icke vill göra det, utan lemnar rikedomen obeskattad och gifver den tillfälle att på allt sätt yfvas; så borde man äfven tillåta, att, der verklig förtjenst finnes, Konungen må kunna utmärka henne utan att Ständerne sätta sig deremot.
Att denna rättighet oell denna utväg till förtjenstens uppmuntran möjl. blifvit missbrukad, vill jag icke bestrida; men man bör icke borttaga bruket för missbrukets skull, synnerligast som våra grundlagar utvisa den väg Ständerne hafva att beträda, om anmärkn:r mot Konungens rådgifvare i ett eller annat hänseende böra äga rum.
Men denna utväg beslår icke i beskattning på dem, som icke äro rådgifvare.
Det är dessutom ett oriktigt sätt af Sländerna, att vilja med kringgående af den utväg våra lagar utstaka, begagna en annan för att inskränka konungamakten medelst en obillig lagstiftning i beskattningsväg.
Detta bevisar att man icke vill följa den stadgade grundlagsvägen, utan att man på orätta och olagliga vägar i64 Den j October c. m. vill nappas med Konungen om makten.
Jag önskar och hoppas alt R. o. Ad. borttager hela denna artikel.
Genom uppläsningen af Gr.
Fersens vid sista riksdag afgifna yttrande i ämnet, finner R. o. Ad. huru det tillgick med sjelfva stiftandet af delta stadgande, och huru nian då önskade att detsamma vid denna riksdag måtte försvinna.
Det ser ut, som om denna 3:clje art. skulle komma att stryka, men jag kan ej vara kall för behandlingen af den fordna Svenska redbarheten.
Jag tror, att man är skyldig alt på allt tillåtet sätt söka att densamma bibehålla, såvida möjligt är, och densamma föröka.
Obestridligt är det, att den genom dessa många och rundJigen utdelade karaktersfullmakter faller.
Ostridigt är alt dessa fullmakter bidraga till fåfänga, öfverflödig lefnad och dylikt mera.
Ostridigl är, att den verklige embelsmannens förtjenst kommer att ganska myckel lida af samma karaktersfullmakters utdelande.
Jag behöfver ej nu derpå citera exempel, jag har gjort det förr en gång på detta ställe.
Det är så så ofantligt stora prejudicer, som härigenom uppkomma, att man icke behöfver uppräkna dem.
Man talar i allmänhet om fördelen af den indirecta beskattningen : jag frågar om något kan vara mera värdt alt beskatta än fåfängan?
Man jemför fåfängan efter titlar med den som uppkommer af rikedom och den döda fåfängan, om jag så får yttra mig, hvilken består i grannt möblerade rum: visserligen är liknelsen icke så oriktig; meli för min del får jag säga, att jag sätter mera värde på granna möbler än på rang.
Genom detta utdelande af titlar blir ofta en yngre tjensteman ställd vid sidan af den äldre , ofia nog tager den betitlade högra handen af den andra vid ceremoniella tillfällen och allmänheten skall ju tro, alt den yngre och betitlade möjligen äger ett större värde som tjensteman , än den äldre.
Är det då rätt ali bedraga allmänhetens omdöme?
Jag har hört att man erkänner riktigheten af den princip jag framställt; men jag vet ej hvartill det tjenar att erkänna ett fel, om man ej vill söka att I ö re k om rn a* d ess förnyande.
Man säger alt det icke skall hjelpa att förhöja bevillningen på dylika fullmakter: man kan ju dock försöka.
Jag har ofta hört personer, hvilka blifvit, sorn det heter, hugnade med sådana fullmakter, beklaga sig deröfver, emedan de saknat råd alt lösa deni, alldenstund de ej medfört någon lön.
Jag tror det skulle göra godt, om den föreslagna högre beskattningen ålades; ty nian skulle draga i betänkande att begära en sådana fullmakt, och få äro väl de sorn få sådana, utan att sjelfve söka derefter.
Jag biträder Utsk:s betänk, och anhåller att detsamma må bifallas.
Den siste talaren liar yttrat, ifall jag förstått honom rätt , alt allmänheten kunde förvillas i begreppet mellan den verkliga förljensten och den titulerade:
Den 7 Octobcr c. m. iG5 jag tror det icke.
Förtjensten uttryckes icke hvarken i namnet eller fullmakten, denna sednare må nu vara stundom en belöning för verklig förtjenst eller icke.
Nu skulle en sådan titel få ett värde efter den beskattning man erlade derför.
Man köper sig [denna bevillning, som man måhända icke ägde, om man ej vore beskattad.
Ändamålet, som man önskar, tror jag icke vinnes på detta sätt.
En talare bar sagt, att missbruket bör ej laga bort sjelfva bruket: jag yttrar mig icke om huruvida jag gillar eller ogillar tillvaron af karaktersfullmakter, det är blott beskattningen derå jag vill hafva bort.
Vi få se hvad påföljden blir, när Const.Ulsk:s betänk, kommer under öfverläggning.
Jag hade hoppats kunna undgå att yttra mig i denna fråga ; men då den urartat till en s. k. opinionsyttring från den ena sidan, så må det tillåtas mig alt begagna tillfället att i samma fråga yttra min opinion i motsats till de många ledamöter, som talat emot Bevilln.Utsk:s betänkande.
Man har sagt, alt föremålet för bevilln.förordn. vore blott att taxera inkomst, och att det således vore orätt att taxera hvad som blott medförde utgift.
Jag kan lill en början icke finna det vara rött att säga, det en karaklersfullmakt icke är en inkomst; ty visserligen kan väl det sägas vara en inkomst, som utgör en tillfredsställelse för mången af dem , som utan förtjenst kunna få sådana fullmakter, för att dymedelst vinna företräde framför sina likar i samhället.
Det är en inkomst, som förvärfvas mycket lättare än mången annan inkomst, som är högre beskattad än denna ; och sålunda anser jag sjelfva förslaget att beskatta den ingalunda som en obillighet, synnerligast om samhället skulle befinna sig på den punkt, alt missbruk och kanske mycket vidsträckta och stora missbruk insmugit sig vid sådana titlars utdelande, så alt lagstiftningen funne sig föranlåten att söka alla möjliga lofliga utvägar för alt förekomma desamma.
— En värd talare på andra sidan yttrade, att om den sällsynta lyckan inträffat, alt någon af Konungens nuvar. rådgifvare varit tillstädes, skulle talaren funnit sig tillfredsställd, om en opinionsyttring blefve öfverbörd till Konungen i detta ämne; men jag tror ej att meningen var sådan som följden blef, att af en f. d. Konungens rådgifvare få höra omtalas den ovänskap , hvaruti han med en mäktig person råkat, derföre att lian velat förhindra en karaktersfullmakts meddelande.
— Man yttrar sig mot Utsk:s förslag att åsätta bevilln., under det alt man ej vill tala om sjelfva saken eller motverkandet af dylika fullmakters utdelande, hvilka jag åtminstone för min del anser som en af de största samhällskräftor, som någonsin funnits och verkat mera ondt, än mycket annat inom vårt samhälle; ty jag skulle föreställa mig, att tjenstemännen borde finna sig hedrade mera af den Statens tjenst, hvarmeden hvar arbe - i6S Den 7 October e. nr. klädd, utan att behöfva söka denna större hedern i en högre charta på sin fullmakt eller i en annan benämning, än den som åtföljer hans innehafvande grad.
Denna titelsjuka har verkat mycket ondt under de sednast förflutna 3o åren, derigenom ibland annat , att de lägre tjenstemännen velat föra ett dyrare lefnadssätt, än deras löner medgifvit, i jemförelse med de högre och vållat de ständigt vid hvarje riksdag yrkade behofven på löneförhöjning.
Beträffande discussionen rörtde detta ämne i öfrigt, så har äfven häruti det K. prserogativet blifvit insvept, och jag får med anledn. deraf bekänna, att jag rättnu ej vet hvaruti Ständernes praerogativ består, då Konungens inblandas i snart sagdt hvarje ämne, som här till öfverläggning förekommer; ty när det skall kallas olofliga vägar att Bevilln.Utsk. föreslår skattebelopp, som just bar detta sig uppdraget, när det, säger jag , kallas att kringgå konungamakten; så vet jag i sanning icke hvaruti vår lagstiftningsrätt numera består, eller huru man skalt kunna undgå ett s. k. kringgående och olofligt förfarande.
Jag beklagar slutligen, att de, som så mycket ifra för konungamaktens helgd genom försvaret för, som en maktens attribution , att utdela karaktersfullmakter, derigenom äfven försvara möjligheten att kunna förstöra samhällets moral.
Man har sagt, att bruket ej bör borttagas för missbruket: jag ber en hvar, med handen på hjerta!, svara om det ej är just missbruket, som bör borttagas, mera än bruket.
Del är redan i denna fråga så mycket taladt, att jag har föga att dervid tillägga.
Jag vill derföre icke vara vidlyftig, utan blott besvara en anmärka., framställd af Hr Ribbing, som skäl hvarföre den ifrågavar. bevillningen borde bifallas, att det stundom händer, att en lägre tjensteman, försedd med en högre karaktersfullmakt, derigenom ställer sig framför en högre tjensteman, som ej äger annan fullmakt än den som åtföljer hans verkligen innehafvande grad, och hvarigenom denne sednare kunde anse sig förnärmad.
Jag skulle mycket beklaga, om det funnes någon tjensteman med verklig förtjenst, den der icke sökt någon karaktersfullmakt, som skulle anse sig förnärmad, då vid enskilda sammankomster eller vid ceremoniella tillfällen den lägre tjenstemännen gick framför honom.
Förtjensten står qvar, hvarest den linnes, och stämplas icke af platsen vid en ceremoni; och jag tror ej, att någon tjensteman, som äger eget värde och vet att uppskatta det, linner sig förnärmad af den lägre plats , som vid en ceremoni eller ett samqväm han ägde alt intaga.
Anckarsvärd har anfört, att dessa karaktersfullmakter föranledt framställningar om behofvet af ökade anslag för Regertns embetsman : jag skulle hemställa, om någonsin anslagen för Rikets embetsmän blifvit beräknade efter karaktersfullmakter.
Jag tror att de blifvit beräknade efter de verkliga platser, som finnas i Ri - D e n 7 0 c l o b er e. m. kets embetsverk och således komma karaklersfullmakterne icke der i beräkning.
Jag vill blott nämna, att jag lika litet bes trid t, som jag hört någon annan göra det, Bevilln.- Utsk:s rättighet att föreslå ett dylikt stadgande eller Ständerna att antaga detsamma ; men lika gifvet måtte det vara, att om
Ständerne finna den föreslagna afgiften orättvist drabba vissa personer, och att beskattningsprincipen är oriktig, sä äro de berättigade att förkasta en dylik beskattning.
Om man vill lägga en alltför hög afgift på karaktersfullmakter, så kan följden blifva, att personer, som dermed hugnas, icke kunna, i anseende till den dermed förknippade utgift, emottaga en sådan utmärkelse, och Regerm , hvars prerogativ det är att kunna gifva hedersbevisningar, blir på detta sätt denna rätt betagen.
Det är ej rätt att så söka kringgå Regerrns rättigheter, ty hon kan i stället kringgå Ständernes föreskrifter.
Här har blifvit taladt om opinionsyttring i afseende å karaktersfullmakter. R. o. Ad. har härutinnan redan afgifvit en ganska kraftig, då Ståndet antagit Ekon.Utsk:s betänk, att till K.
M. ingå med und. anhållan, att titlar utan medföljande embete eller tjenst, eller med högre värdighet än den innehafvande embete eller tjenst medför, ej må förlänas.
En värd talare har yttrat, att de högre tjenstemännen icke hafva annat medel att uppmuntra förtjensten i de lägre graderna, än förmedelst karaktersfullmakter.
Jag tror deremot, att ett vida kraftigare finnes uti ett förändradt befordrings-systeme, der såsom grundsats antages, att vid alla tillfällen låta den af de sökande, som äger skicklighet och god conduite, vinna företräde framför den oduglige, fastän denne sednare dermed skulle förena börd och relationer.
— Embetsmanna-värdighelerna skulle äfven på detta sätt återvinna det anseende och den aktning de understundom genom en och annan individs oduglighet, och, jag nödgas tillägga, osedlighet, förlorat.