Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vidkommande hästarne åter, så inträffar visserligen det förhållande, att de ryttare, som härmed föreslås att uppsättas för de nummer, som nu äro anslagne till underofficerare och trumpetare, blifva oberidne, enär hästarne för dessa nummer äro afsedda för nämnde underbefäl, som icke utan alltför stor kostnad för statsverket på annat sätt kunna, under fredsfot, göras H. 1. 11 162 Den 27 November. beridne; men vid en blifvande mobilisering kunna äfven dessa ryttare ganska snart förses med tjenstbara hästar, och således blifva att påräkna för fält-sqvadronen.
Då jag derjemte föreställer mig att, vid de tillfällen hela arméen ställes på krigsfot, och en eller flere klasser beväring inkallas, hästar måste för kronans räkning uppköpas, för alt samtidigt med kavalleribeväringen dresseras, och således några hästar från sqvadronerna ej böra (ör depöten afses, samt då det dessutom, för att under ett fälttåg ersätta afgången af kavalleriets hästar, ej är tillfyllestgörande att rusthållaren i vanlig ordning remonterar, hvarföre en förutseende krigsstyrelse väl lärer draga försorg om att färdigdresserade hästar med full hästutredning finnas att i depoterne tillgå, då ersättningen blifver en sednare åtgärd emellan rusthållaren och Kronan, så torde äfven, hvad hästarne beträffar, fält-sqvadronen kunna hållas uppe vid sin primitiva styrka.
Om till hvad jag här vördsamt föreslagit, R.
St:r besluta uppsättande af åtminstone 2:ne värfvade sqvadroner af 100 man hvardera med nödigt befäl, så skulle Svenska kavalleriet erhålla en behöflig tillökning af 257 man oberidne indelte, utöfver hvad komiterade föreslagit, samt 200 man värfvade och 5- å 600 fullt exercerade kavallerister, tillhörande kavalleri-reserven, och detta för en kostnad, betydligt understigande den af Landtförsvars-komitén för 404 man värfvad trupp föreslagna utgift, såväl hvad beträffar första uppsättningen som för årliga underhållet.
Jag får sålunda vördsamt föreslå: l:o att, med bibehållande af sqvadronernas nuvarande indelning, äfven de till underofficerare och trumpetare anslagne nummer vid de indelta kavalleri-reg:tena eller korpserne med ryttare uppsättas, hvaremot den hittills för dessa nummer utgående vakans-afgift af kronan ersältes; 2:o att tvenne värfvade sqvadroner af 100 man hvardera uppsättas med nödigt befäl, hvarutaf 11 man per sqvadron kunna vara oberidna, och att dessa båda sqvadroner tilldelas Lifgardet till häst; 3:o att indelt soldat eller ryttare må, om han det önskar, erhålla afsked efter 18 års tjenstetid, men med skyldighet för hvar och en, sorn från indelt trupp erhåller afsked före sitt 25:te tjensteår, att ingå uti krigs-reserven, för att vid krigstillfällen tjenstgöra dels vid depoten, dels vid den aktiva arméen, samt att uti reserven qvarstå under 5 på hvarandra följande år, likväl ej längre än lill uppnådda 45 lefnadsår, hvaremot den tid han sålunda deruti qvarstår, beräknas honom till godo för uppförande på expektans till pensions erhållande, enligt redan bestämda grunder; 4:o att, i öfverensstämmelse med K.
Propos., exercis- eller rekrvt-sqvadronerna vid de indelta kavallerireg:tena må tillökas med 10 man på bataljonen, hvilket blifver så mycket nödvändigare som afgången bland manskapet kommer att ökas, då tjenstetiden nedsättes.
Den 27 November. 163 Hr af Klint, Erik
Med anledning af Hr von Knorrings anmärkning, vill jag lemna den upplysning, att det visserligen är sannt, att Landtförsvars-komitén i afseende å Wermlands lältjägare-regemente föreslagit, att befälet för denna trupp, som tillhör det värfvade infanteriet, skulle förändras till vanligt bataljons-befäl, men att i sjelfva verket en förökning i befälsstyrkan skulle åstadkommas derigenom att, såsom kornitén föreslagit, hvarje bataljon komme att erhålla icke mindre än 20 kompani-officerare. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Jag beklagar att jag icke kunnat fullständigt uppfatta och i minnet behålla alla de anmärkningar, som blifvit framställda mot den Kongl. Propos:n.
Som denna emedlertid stöder sig på Landtförsvars-komiténs betänkande, får jag hänvisa till hvad deri anföres, samt vill nu endast lasta mig vid några få momenter.
När denna fråga förevar i komilén, ansågs den vara af så stor vigt, att komiterade borde i afseende å densamma rådföra sig äfven med personer utom kornitén.
Uland dem, som då anmodades deltaga i komiténs arbeten, var äfven General Silfverstolpe.
Hr Silverstolpe anmärkte mot det förslag, komiterade uppgjort — och sedan äfven vidhöllo — att, med nuv:de indelning, fält-sqvadronerna skulle blifva starkare än komiterade ansågo, att de större sqvadronerna blifva svåra att manövrera, samt att det tillökade befälet icke skulle erhålla tillräcklig öfning.
Dessutom anmärkte Hr Silfverstolpe, att komiterade icke tagit hänsyn till de Svenska förhållandena, utan rättat sig elter utländska mönster.
Dessa anmärkningar bemötas i komiténs betänkande, och hvad säskildt beträffar det sistnämnda påståendet, torde det få anses desto mera ogrundadt, som kornitén just stödjer sitt förslag på nödvändigheten att, med ledning af våra egendomliga förhållanden, så ordna att den Svenska sqvadronen med fördel må kunna bestå striden med de utländska.
Beträffande sqvadronernas styrka, anser Hr Silfverstolpe, att något afdrag icke behöfver ega rum, med undantag för några få underåriga hästar.
Jag hemställer dock, huruvida man icke också måste afräkna den årliga afgången, hvilken f. n. utgör ungefär 7 hästar pr sqvadron.
Lägges härtill de underårige hästarne, hvilka vanligen uppgå till halfva antalet af dem för året antagna, så visar det sig, att de otjenlige hästarne utgöra pr sqvadron II å 12 st.
Beräknar man ytterligare såsom sjuka cirka 5 proc., så kommer man till den af Landtförsvars-komitén uppgifna siffra.
När man uppgör ett förslag, måste man göra detta icke sanguiniskt, utan så alt en missräkning icke allt för lätt uppstår.
Då sqvadronen således vid utryckandet icke kan anses utgöras af mera än något öfver 70 hästar, blir nästa fråga: hvilken styrka eger sqvadronen efter några månaders tjenstgöring?
Jag erinrar mig att vid ett tillfälle Hr Silfverstolpe för mig uppgifvit, att under 1814 års krig deri sqvadron, vid hvilken Hr Silfverstolpe tjenstgjorde såsom Löjtnant, och som vid upp - 164 Den ?7 November, brottet bestod af 123 man, inom få månader, utan att hafva deltagit i någon strid, sammansmälte till några ocii 80 man, således till icke fullt J:del utaf numerären.
Tillämpas denna beräkning på nyssnämnde fält-sqvadroner, i styrka några och 70 man, finner man att dessa inom kort icke skulle räkna mer än omkring 50 man.
Det var insigten härom, och icke några utländska mönster, som föranledt förslaget om den 5:te sqvadronens sammanslagning med de återstående fyra, en åtgärd, som komilerade ansågo bättre att på förhand — såsom äfven fredsorganisation — vidtaga, då sqvadrons-bandet naturligtvis blifver fastare, än att till en blifvande mobilisering uppskjuta.
Att vid fältrustning behof af sammanslagning uppstår, bevittnas bäst derutaf att alla mobiliseringsplaner, som blifvit uppgjorda sedan den tid fördelningen på 5 sqvadroner infördes, för fältfoten åter på 4 sqvadroner ordnat bataljonen.
Hr Silfverstolpe har anmärkt, att sqvadronen, sådan den blifvit föreslagen, skulle blifva för tung att manövrera.
Enligt komiterades förslag skulle sqvadronen, sedan afdrag skett till underbefäl och spel, utgöra 116 man.
Om härifrån afgår det ytterligare beräknade afdraget för depot, sjuke, m. fi., återstå 96 man, och om kommenderingar till tross o. d. jemväl afdragas, kan man vid uppbrott icke med säkerhet beräkna mera än 90 man.
Denna styrka lemnar 15 rotars troppar, och torde således icke kunna påstås medföra svårighet eller långsamhet vid manövern.
Efterräknar man t. ex. den tidsförlust, som uppstår vid tropphelomsväng med en sqvadron, hvars troppar ega 15 rotar, och med en, hvars troppar endast af 12 rotar utgöras, finner man att denna endast uppgår till en sekund.
Blifver sqvadronen svagare, så att tropparne räkna mindre än 12 rotar, uppstår ovedersägligen just för denna mindre sqvadron de manöver-svårigheter, som liär blifvit omtalade.
Alt det på fältfot icke skulle dröja länge förr än sqvadronerna, om de, bibehöllos vid sin nuv:de numerär, skulle nedgå under 70 man, är redan omnämndt och bevisas af det förhållande, Hr Silfverstolpe uppgifvit från 1814 års krig.
Beträffande slutligen anmärkningen alt befälet icke skulle få tillräcklig sysselsättning, torde detta icke ens i Hr Silfverstolpes tanke gälla fältfoten, ty till följd af den mängd kommenderingar, som skulle ifrågakomma, kan man med skäl befara, att den föreslagna tillökningen då icke ens blifver tillräcklig.
Hvad åter fredsöfningarna beträffar, torde hvad komiterade i afseende på exercis-sqvadronens sammanhållning under regementsmötet föreslagit, gifva full sysselsättning- åt allt befäl.
Hr Sandels har erkännt behofvet af att förstärka sqvadronerna, men anser alt detta skulle lämpligen kunna ernås på så sätt, att ryttaren skulle vara skyldig att några år efter afskedstagandet qvarstå i reserven och sedermera med pension afgå.
Detta är en ny åsigt, som jag icke nu tillräckligt kan betänka och pröfva.
Mig förefaller dock att svårt blefve att emel - Den 27 November, 165 lan infanteristens och ryttarens förpliptelser med afseende å tjenstgöringstidens längd skapa den skillnad, som härigenom komme att uppstå.
Mycket kunde vara att tillägga, men då Landtförsvarskomilén utförligt afhandla! frågan, vill jag icke upptaga tiden, utan åberopar hvad i komiténs betänkande anföres.
Jag anhåller att detta anförande måtte få åtfölja remissen till Utsk:t Hr Lagerhjelm, Gustaf:
Till en början får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt K. M. i sin Propos. icke förklarat att K.
M. bestämt sig för den af Landtförsvars-komitén föreslagna reduktion af sqvadronernas antal, utan endast begärt It.
St:rs yttrande, rörande grunden för en förändrad organisation af infanteriet och kavalleriet.
Det är således icke med afseende å den Kongl. Propos:n, utan med afseende på de motiver, hvilka äro framställde i Landtförsvars-komiténs betänkande, som jag vill framställa några anmärkningar.
I moliverna till betänkandet yttrar nemi. komitén, att enskild sqvadronsstrid är den oftast förekommande och att det derföre är af öfvervägande vigt att gifva de enskilda sqvadronerna erforderlig styrka.
Nu kommer det emedlertid an på hvad man menar med sqvadroners styrka.
Komiterade synas anse att styrkan skulle ligga i den breda fronten; men för min del anser jag att så icke är, utan att styrkan ligger i sqvadronens smidighet och rörlighet, i anfallens häftighet och svängningarnes ledighet.
Eger sqvadronen dessa egenskaper, är ingen fara att den skall blifva öfverflyglad.
Det förefaller mig som striden mellan tunga och lätta kavalleriet, hvilken tillhörde förra århundradet — och utkämpades under sjuåriga kriget, då Fredrik II i Preussen genom sin organisation af lätt kavalleri vann sina lysande segrar öfver Österrikarne, — nu åter blifvit bragt å bane, ehuru jag erkänner alt det visserligen ej varit Landtförsvars-komiténs mening.
För närvide hafva vi endast lätt kavalleri, och en återgång till ett tungt, sådant vi förut haft, torde icke vara önskligt.
Ämnet har redan blifvit utredt af Hrr Silfverstolpe och Sandels, och jag inskränker mig derföre till att åberopa hvad af dessa
Hrr blifvit anfördt.
Jag vill blott tillägga, att sorgligt skulle det vara, om vårt kavalleri genom förändringar skulle blifva underlägset det utländska, då det för närv:de står framför detta.
Frih. Raab Hugo:
I motsats till föreg:de talare, vill jag nu endast hålla mig till infanteriet, emedan detta utgör hnfvudvapnet och på dess organisation beror hela vår armés styrka.
Propos. föreslås att vår infanteristyrka skall ökas sålunda, att den i fredstid utgör 50 bataljoner, men, i händelse af krig, kan uppbringas till 75 bataljoner, eller tillsammans 60,000 man.
Hela vår armé på krigsfot skulle då uppgå till 70,000 man.
Såväl den Kongl. Proposm som Landt - 166 Den 27 November. försvars-komiténs betänkande omnämner att denna styrka, i händelse af behof, skulle kunna än ytterligare ökas, och betänkandet uppställer dervid ett maximum af 100,000 man, men på intetdera stället finnes närmare uppgifvet, huru ett sådant resultat skulle vinnas.
I sista plenum anförde jag några grunder för den åsigt, jag då uttalade, att en arméstyrka af 70,000 man icke motsvarade vårt lands behof, utan att vi städse måste verkligen kunna påräkna minst 100,000 man.
Som jag fortfarande är fullt öfvertygad om riktigheten af denna åsigt, måste jag för min del motsätta mig hvarje förslag till omorganisation af vår armé, som icke leder till ett sådant resultat; och kan jag i följd häraf icke heller godkänna den nu föredragna Kongl.
Propos:n, då den föreslår, att vid hvarje bataljon endast skall finnas befäl för 1^ bataljon, ty när man föreslår en tillökning, vare sig i ena eller andra afseendet, bör äfven hela det verkliga behofvet omtalas.
Enligt min åsigt borde befälet derföre beräknas för 2 bataljoner i stället för H.
Härigenom skulle i lält 100 bataljoner kunna uppsättas i stället för 75, och man kunde, genom alt gifva bataljonerna en numerär från 500 till 1000 man, låta infanteriets styrka variera från 50 till 100,000 man, under det ett tillräckligt stort depöt-kompani lör hvarje fält-bataljon, eller en depöt-bataljon för hvarje reg:te på 4 lält-bataljoner, lemnades hemma i landsorten.
Förutom den fördelen, att man på detta sätt kunde öka armén vida utöfver hvad den Kongl. Proposm förutsätter, hade man ytterligare den särdeles enkla åtgärden att låta 2 kompanier i fred, tillsammans med beväringen, bilda 1 bataljon i fält, hvilket är vida lättare och förmånligare än att dela våra 8 indelta kompanier i 3 lika stora delar.
För att gifva hvarje fredsbataljon officerare för 2 fält bataljoner, vore knappast mera nödvändigt än att utöfver hvad Landtförsvars-komilén föreslagit fördubbla Under-löjtrianternes antal.
Naturligtvis blefve härigenom en ökad kostnad nödvändig, men ändock ej hälften af den ökade kostnaden för beväringssoldaterna enligt komiténs förslag.
Arméns förseende med tillräckligt underbefäl vore vida lättare.
Proposm föreslår, att hvarje reg:te om 2 bataljoner i fred eller 3 fält-bataljoner skall såsom underbefäl ega 36 underofficerare, 48 korporaler och 48 vicekorporaler.
Då nu emedlertid den öfning, vi i allmänhet kunna gifva vårt manskap, är ganska ringa i förhållande till hvad den borde vara, förefaller det mig ganska vådligt, alt rycka ut i fält med en så obetydlig styrka af underbefäl som den löreslagna, eller 3 underofficerare, 4 korporaler och 4 vicekorporaler pr kompani.
Man anför alltid exempel från andra länder, och jag vill i sådant hänseende nämna, att i förslaget till omorganisation af Danska armén för en infanteristyrka af 18,000 man i ledet äro föreslagna ej mindre än 983 underofficerare och korporaler samt 2000 underkorporaler, således ett underbefäl på ungefär 6 man.
Den 27 November. 167 Alla dessa korporaler skola genomgå särskilda skolor, och blifva icke till korporalsgraden befordrade, förrän de aflagt vederbörliga kunskapsprof.
I Frankrike äro för ett kompani med 100 man anslagne 3 officerare, 6 underofficerare och 9 korporaler.
Vi måste söka alt i delta hänseende åtminstone något så när ställa oss i jemnbredd med utlandet.
Det är hufvudsakligen på befälets duglighet man kan grunda duglighet hos manskapet, och vill man hafva en trupp sådan den bör vara, är första vilkoret att gifva den ett godt och talrikt befäl.
Efter mitt förmenande skulle det utan serdeles stora kostnader låta sig göra, att uppbringa vår befälspersonal till likhet med hvad förhållandet är i Danmark och Frankrike.
För vår indelta armé är för närvarande en tjenstetid bestämd af 30 år; tjenstetiden lägger således intet hinder i vägen för den indelta soldatens utbildning till befäl, och jag inser icke, hvarför man icke skulle begagna sig af indelta armén för att så mycket som ske kan söka att ur densamma uppdraga så stort antal underbefäl som möjligt.
Jag anser derföre de för indelta armén föreslagna skolorna i sig upptaga allt för liten del af manskapet, ty vid indelta armén f)ör en sådan grad af utbildning finnas, att hvarje soldat icke allenast kan sköta sig sjelf i ledet, utan att han äfven eger förmåga att sköta andra, och under sådane omständigheter är det klart, att, då underbefälet bör i bildning vara truppen betydligt öfverlägsen, måttet på de insigter, som hos den indelta soldaten kunna och böra förutsättas, bör utvidgas utöfver hvad föreslaget blifvit.
Enligt min tanke borde hvarje indelt soldat, sedan han gjort 2:ne rekrytmöten, samt derefter ett års möten och en] kommende ring till garnisonsort, vid reg:tet ytterligare genomgå den vanliga korporalskolan; och dessutom distriktskolor, i likhet med komiténs förslag, inrättas, men endast för dem, som genomgått korporalskolan vid regrtet.
Vid dessa distriktskolor skulle således en ytterligare utbildning gifvas underbefälet, så väl underofficerare, som korporaler, hvilket äfven skulle hafva det fördelaktiga inflytandet på officerarne, alt de derigenom tvungos till ganska nyttig repetition af hvad de sjelfva, för att blifva officerare, inhemtat.
Vid R. o. Ad:s sista plenum vftrade jag några ord med anledning af K. M:ts Propos. ang:de förändring i grunderna för beväringsinrätlningcn; jag vill derför nu icke vara vidlyftig i detta ämne, utan endast nämna, att jag föreställt mig saken så, att i samma mån den frivilliga skarpskytterörelsen griper mer omkring sig, i samma mån kommer naturligtvis äfven l:a beväringsklassen på mötesplatserna att minskas.
Men då måste äfven skarpskyttekorpserna på något annat sätt genom lag ordnas, och, på det de måtte blifva tillräckligt öfvade, den indelta arméns befäl tjenstgöra som instruktörer.
På detta sätt kommer, enligt miu tro, första klassens beväring att så småningom helt och 168 Den 27 November. hållet försvinna från våra mötesplatser och att öfvas mera kompanivis, och endast den andra klassen att öfvas vid reg:tena.
En organisation af vårt infanteri på de grunder, jag anfört, tror jag snarast skall leda till det åsyftade mål, att vi med någorlunda hopp om ,framgång skola kunna möta en fiende, ty dertill fordras att vi äro någorlunda jemnstarka med honom och någorlunda lika krigsbildade, hvarvid vi alltid ega ett stort företräde framför honom uti den enthusiasm, som känslan af att strida för fosterjorden skänker dess försvarare.
I likhet med tvenne föreg:de talare kan jag icke finna några serdeles fördelar vid K.
M:ts. Nåd. förslag att reducera våra sqvadroners antal.
Väl ser man ofta nog, i andra länder, att soldat-antalet minskas, men att, såsom här nu tillämnas, minska sjelfva cadrerne, tror jag hörer till sällsyntheterna.
En erkänd taktisk regel är: »ju flere cadrerju bättre.»
Här vill man dock borttaga side! af dessa, endast lör att göra sqvadronerna några få rotar starkare.
En föreg:de talare bär redan, såsom mig synes med rätta, anfört att, om de nummer, som för närvarande äro anslagna till underbefäl m. m., sitta upp, skulle sqvadronerna komma att rycka i fält med omkring 90 man, en styrka som hittills ansetts vara den lämpligaste för vårt reglemite.
Visserligen bar Gr. af Ugglas anmärkt att genom det missbruk, som vid remorteringen eger rum med insättandet af underåriga hästar, skulle denna styrka icke kunna uppnås.
Om verkligen så är, hemställer jag huruvida icke saken afhjelpes genom att afskaffa missbruket.
Landtförsvars-komitén har såsom axiom antagit att om de nuv:de svaga Svenska sqvadronerna möta fiendens starkare, de våra gå då en säker undergång till mötes.
I delta afseende bör man icke uteslutande hålla sig till theorien, utan äfven tillse hvad erfarenheten lärer.
En 50-årig fred har förhindrat vårt kavalleri att visa om det’ fortfarande är hvad det borde vara.
Afven under sednaste Tyska fälttåg saknades, i allmänhet, tillfälle härtill.
Ett reg:te lyckades dock derunder inskrifva sitt namn på ett af de vackrare bladen af vår krigshistoria.
Mörnerska husarerna hade då blott 75 mans sqvadroner och aldrig mera än 66 man i ledet.
Dessa svaga sqvadroner tvekade dock ej att anfalla de Franska, Polska eller Danska, på papperet 150 man starka sqvadronerna.
Utgången är oss alla bekant; det blef icke den svaga Svenska truppen som blef kullriden, det blef den tunga ohandterliga utländska: — ett förhållande som icke ensamt får tillskrifvas våra ryttares mod; — den rörlighet och snabbhet, som utmärker vårt reglemte, hade säkert häri en stor del.
Så länge vi bibehålla dessa egenskaper, hoppas jag att våra nuv:de sqvadroner skola med hopp om framgång kunna möta fienden.
Det är sammanhållningen och farten, icke en eller annan afmarche mera i ledet, som afgör segern.
Man invänder att de svaga sqvadronerna under ett fälttåg så smälta tillsamman att de slut - Den 27 November. 160 ligen endast finnas pä papperet, och Gr. af Ugglas har, i sådant afseende, anfört Hr Silfverstolpes egen erfarenhet.
Naturligtvis måste, i fält, hvarje sqvadron smälta ihop, såvida den icke erhåller förstärkning.
Under 1813 års campagne i Tyskland erhöll Lif-Reg:ts
Dragon-korps sällan rekryter hemifrån.
Att reg:tet icke var i elden gör löga till saken.
Det är marchen, icke striden, som hufvudsakligen förstör kavalleriet.
Med vårt nuv:de bevärings-system höra deremot förstärkningar aldrig uteblifva.
Så snart arméen mobiliseras, inrycker den ena beväringsklassen efter den andra i depéten, och afgår sedan, i den moll den blir brukbar, till krigshären.
Våra sqvadroner böra således alltid kunna hållas någorlunda fulltaliga.
Klart är deremot att en bataljon på 4 sqvadroner hastigare uttröttas än en på 5.
Fcrposttjensten måste ju alltid bestridas af rytteriet.
När då en sqvadron beordras på fältvakt, tröttas i (örsta fallet |;del af det hela, i det sednare blott ^idel.
Fäster man sig åter vid taktikens fordringar, blir en reserv en nödvändighet.
Vid de bästa utländska lätta kavallerier äro derföre bataljonerna fördelade på 6 sqvadroner, 4 i linien och 2 bakom.
Hos oss är nu den 5:te sqvadronen afsedd till reserv och kan vara tillräcklig.
Att deremot antingen vara utan understöd eller endast hafva 3 sqvadroner i linien torde, vid manövern, medföra allvarsamma olägenheter.
Jag tror mig nu hafva visat att den föreslagna organisationsplanen för vårt indelta kavalleri icke är af behofvet påkallad.
Hvarföre då företaga en åtgärd, den der, ulan verklig nytta för vapnet, medför många svårigheter vid utförandet och som dessutom minskar officers befordran med £:del; ty detta är följden af den femte sqvadrons-chefens indragning.
Visserligen tillkommer i stället en ny 2:dre Ryttmästare, men detta är en ringa ersättning.
Det är icke till 2:dre Ryttmästare, utan till sqvadrons-chef, man sträfvar.
Der först kan man påräkna en tarflig utkomst.
Att utan behof minska dessa platser måste således framkalla missbelåtenhet och ovilja inom vapnet.
Gr. af Ugglas anser förändringen nödvändig, för att derigenom erhålla nödigt befäl till depoten.
Hittills har man trott att 2:dre Ryttmästaren jemte nu befintlige tvenne 2:dre Löjtnanter och några instruktörer skulle kunna sköta rekryt- och remont-dressyren.
Jag är lycklig att se denna åsigt ännu hysas af en i ämnet så kunnig man som Hr Silfverstolpe.
Hvad slutligen den af K.
M:t i nåder löreslagna nya 2:dre Ryttmästaren angår, har jag svårt att fatta hvartill han skall användas.
Enligt Landtförsvars-komiténs förslag skulle 2:dre Majoren vid hvarje indeld kavalleri-bataljon indragas, och en sqvadrons-chef tillförordnas att förrätta majorstjenst.
Dennes sqvadron åter skulle föras af en 2:dre Ryttmästare.
Lyckligtvis återfinnes icke denna högst egna idé i K.
Propos., och dermed förefaller mig äfven den föreslagna nye 2:dre Ryttmästaren vara öfverflödig. 170 Den 27 November.
Jag instämmer för öfrigt till alla delar med Hrr Silfverstolpe och Sandels. Gr. af Ugglas:
Som föreg:de taiare redan till hufvudsakliga delar anfört, hvad jag nu tänkt yttra, får jag endast åberopa mig på de af dem afgifna anföranden.
HrR osens värd.
Vid R. o. Ad:s sista plenum, hvarvid jag icke hade tillfälle att vara tillstädes, gjordes, enligt hvad jag hört, åtskilliga framställningar med anledning af K.
M:ts Propos. , rörande åtskilliga delar af försvarsverket, och i sammanhang dermed mot det betänk., som afgifvits af drn s. k.
Landtförsvars-komilén, af hvilken jag varit medlem.