Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. med en underd. anhållan om vidare föreskrifters meddelande anser jag olämpligt, och K. M.
Relindes yttranden kunde dessutom blifva till den grad sins emellan olika, i afseende på antalet hästar på ena eller andra stället, att tillämpningen kunde blifva ganska' kinkig.
Jag är för öfrigt så mycket mera öfvertygad om att hela denna skrifvelse till K.
M. är öfverflödig, som inom det län, hvilket är mig anförtrodt, ett prejudikat redan inträffat.
De skjutsskyldige förklarade nemi., att de icke ville skjutsa poststyrelsens vagnar; klagomål inkommo, och jag ansåg för min del, då vagnarna befunnos alltför tunga, klaganderna fullkomligt vara i sin rätt.
General-poststyrelsen besvärade sig hos K.
M:s Beflude, och K. M:s Befhule förklarade, att då han funnit vagnarne vara för tunga, ansåge han klaganderne icke vara skyldige att fortskaffa dem, utan att flere hästar användes.
Jag tror, att det vore olämpligt att föreskrifva K. M:s Beflude, att på förhand utlåta sig i dessa frågor, och att det är nog med lagens stadganden och det aftal, som blifvit träflädt.
Att på förhand afgöra frågan, innan tvister ännu uppkommit, eller att reglementera för hela år i detta läll, synes mig mindre lämpligt.
För min doi tillstyrker jag således afslag.
246 Den 28 Jann ari.
Om jag också nied den siste värde talaren instämmer deruti, att den af Ekon.-Utslut föreslagna skrifvelsen i viss mohn kunde vara onödig, emedan några af de föreskrifter, som man önskar få meddelade, redan finnas i allmänna lagen, så kan jag dock icke finna, att man bör ingenting vidgöra.
Man bör nemi. litet närmare tillse, huruvida det är rättvist och billigt, att hela postbefordringen kan blifva från posthemmanen öfverflyttad på håll- och reservskjutsen.
Att undersöka detta grundligt, tror jag skulle vara ett ganska vigtigt och ganska nyttigt föremål för R.
St:rs uppmärksamhet.
Det är ganska naturligt att en högst betydlig tunga blifvit lagd på de förr skjuts-skyldige hemmanen genom den nya diligens-inrättningen, hvars vagnar skola fortskafias med håll- och reserv-hästar.
Såsom regel skulle jag vilja uttala den åsigt, att diligenserna böra befordras med entreprenad, dock måhända med någon inskränkning, emedan eljest befordringen kunde blifva omöjlig.
Det är nu föreskrifvet, att, i fall postverket icke kan erhålla beting för vanlig skjutslega med 25 öres förhöjning, skall skjutsen bestridas af de vid gästgifvaregårdarne skjuts-skyldige.
Kunde denna betingslega höjas till 50 eller 75 öre, skulle tvifvelsutan entreprenaderna komma till stånd.
Detta vore en stor lindring.
Jag tror också, att vagnarne äro alltför tunga, och jag kan bekräfta ett yttrande af Hr von Möller, att en af dessa vagnar befunnos väga 6 skeppund.
Min anhållan är således den, att R. o. Ad. ville återremittera Betänk:t, med uttryckande af den åsigt, att ifrågav:de skjuts skall bestridas medelst entrepenad, och att en skrifvelse aflåtes till K. M., med anhållan, att betingslegan må höjas med 50 eller till och med 75 öre.
Hr von Möller: Gr.
Björnstjerna har ansett, att om postdiligenserna skulle öfverlåtas på entreprenad, komnie skjutskostnadsbeloppet att blifva oskäligen högt.
Jag fruktar icke detta; ty om t. ex. diligenserna om sommaren kunna skjutsas med tre hästar å 1 rdr 75 öre, så måste de under vinter-tiden förspännas med 4 hästar, ehuru betalning icke erlägges för mer än tre.
Den höga betalningen under sommartiden försvinner således genom det ökade antalet hästar under vintern.
Men jag har ännu ett skäl för den åsigt, jag uttalat.
Då jag nämnde, att post-styrelsen icke ställt sig K. M:s Nåd.
Bref af den 31 Januari 1862 till efterrättelse, så visste jag väl att styrelsen dervidlag kommit i kollision mellan tvenne pligter.
Men styrelsen har dervid ensidigt ansett sin embetspligt vara den förnämsta, i så måtto att hon föreskrifva, alt diligenserna skola gå så hastigt, att de kunna framkomma till Göteborg på samma tid som bantåget afgår, utan alt jemväl erinra sig den skjutsskyldiges lagliga rättigheter.
Sålunda befordras ännu post-diligenserna hastigare, än lagen föreskrifver, och vid sådant förhållande torde R. o. Ad. finna, att mitt yttrande icke inneburit något, sorn ej var öfverensstämmande med sanningen.
Den 28 Januari. 247 Frih. Gripenstedt, Joli. Aug.:
Om man något när mare granskar de klagomål, som här blifvit åberopade rör:de den nya post-diligens-inrättningen, så skall man finna, att de hufvudsakligen innefattas i följande punkter, nemi. att nuv:de hastigheten är för stor, alt skjutslegan för entreprenad är för ringa, samt att vagnarnes tyngd är för stor och icke kontrollerad, hvarjemte man slutligen ifrågasatt, huruvida skjuts-skyldigheten skulle kunna åläggas för dessa fordon.
Hvad då först beträffar hastigheten, så har K.
M. förklarat, att större sådan icke får ega rum, än hvad som iakttages med vanlig skjuts.
Den har således kommit i samma kategori, som hör under allmän lag, och hör alltså icke kunna utgöra föremål för klagan, synnerligen som hastigheten, såsom hvar och en vet, är så begränsad, att den lagligen utgör timme för milen, hvilket synes vara alldeles tillräckligt.
En talare har upplyst, att på en bana förekommer ett fall, der tiden är mindre än denna.
Jag vill icke betvifla uppgiftens rigtighet; men jag måste antaga, att detta förhållande eger rum på ett ställe, der beting blifvit ingånget.
Vi skola komma ihåg, att der beting eger rum, är sådant en alldeles enskild sak, och, efter min uppfattning, bör man icke anse hvarken origtigt eller olämpligt att i ett dylikt beting någon större hastighet medgifves mot den höjda legan, då deremot, om hastigheten förblifver densamma, man icke har rätt att fordra någon förhöjning, utan då måste man nöja sig med den vanliga skjutslegan.
1 afseende på beloppet synas mig de reglementen, som nu äro fastställda, ganska lämpliga.
Som Hrr.ne veta, är det bestämdt till något utöfver den vanliga skjuts-legan, hvilken innebär en uppmuntran till beting, som är desto mera tjenlig, som det är bekant att man är berättigad och post-styrelsen äfven anbefald att använda vanlig skjuts.
Nu säger man visserligen, att denna rätt att använda vanlig skjuts icke är lämplig och billig.
Jag tror tvärtom; ty funnes icke denna rätt, skulle det inträffa, hvad som också inträffat och visat sig, att man på ett alldeles oskäligt sätt skulle stegra sina anspråk, och det enda medlet man har deremot, är väl, att man får använda vanlig gästgifvare-skjuts?
Här är icke fråga om att blott befordra posten, utan äfven och hufvudsakligen, hvilket äfven sjelfva åkdonets beskaffenhet bevisar, att fortskaffa resande.
Om dessa åka i sina egna vagnar, så hafva de ju rättighet att använda skjuts, och om de då åka i en annan vagn, om hvilken dessutom är föreskrifvet att den icke får vara annat än af en viss beskaffenhet, så är väl häremot icke något att anmärka.
Hvad deremot beträffar tyngden, tror jag, i likhet med Gr.
Sparre, att det rättaste är, att densamma kontrolleras på samma sätt, som i afseende på enskildes åkdon.
Aro de skjutsskyldige missnöjde, så ega de ju att anföra klagomål och i besvärsväg få frågan prölvad.
Jag vill dock icke för min del motsätta mig, att en kontroll må kunna ega rum utöfver hvad 248 Den 28 Januari. som redan är föreskrifvet, och i sådant fall tyckes mig Utsk:ts hemställan icke sakna skäl för sig.
Jag tror dock icke att någon sådan preventiv åtgärd vore nödvändig, ulan att man ganska väl kunde hjelpa sig med de vanliga föreskrifterna, synnerligen som jag
Ilört huru det tillgått i Elfsborgs län, hvarest en dylik fråga blifvit afgjord lill de skjuts-skyldiges förmån.
Jag ber dessutom att fä upplysa, att mig synes sjelfva motivet till upptagandet af denna fråga vara till stor del förfeladt.
Det har nemligen visat sig, att den skjuts-skyldighet, hvaröfver man klagar, har reducerat sig till en obetydlighet; ty enligt de upplysningar, jag erhållit från General-poststyrelsen, har det lyckats att i nästan alla län till alldrastörsta delen åstadkomma beting, hvarmed de flesta funnit sig ganska belåtna.
Ty om man uträknar den skjutslega, som faller på ett par hästar för hela året, så visar sig att en så betydlig inkomst häraf uppstår, att det ganska väl kan löna sig att bedrifva denna näring särskildt.
Jag tror således väl att sjelfva skrifvelsen är öfverflödig; men om It. o. Ad. finner motsatsen, vill jag icke bestrida densamma.
I sådant fall anser jag dock, att valet bör inskränka sig till antingen bifall eller afslag å Betänlct; hvaremot jag finner en återremiss deraf vara hvarken nyttig eller nödvändig.
Cederström, Rudolf: Gr.
Sparre har ansett en skrifvelse i detta syfte alldeles onödig.
För min del är jag af annan tanke; ty jag anser alt icke allenast de förhållanden, som af Utsk:t blifvit åberopade, utan äfven hvad af flere ledamöter här blifvit yttradt, tala för densamma.
Det är kändt, att flere riksdagsmän från södra Sverige och äfven från andra län uppvaktat II.
M. Konungen och i de mest bevekliga ord anhållit om att något måtte i detta fall åtgöras.
Vid sådant förhållande tror jag icke att man kan förneka behofvet af skrifvelsen.
Sparre har trott, alt saken lätlast skulle hjelpas derigenom, att vederb:de anförde klagomål.
Men kan det vara skäl att uppfylla landet med rättegångar, då man genom en enkel föreskrift kan förekomma dem?
Det har blivit sagdt, att man genom en förhöjd betalning skulle kunna hålla hästegarne skadeslösa; men 0111 sådant också eger rum, är det derföre icke sagdt, att icke dragarne blifva betungade öfver höfvan, hvilket verkligen nu lärer vara händelsen.
Det har väl icke här, men dock på en annan afdelning af representationen, blifvit yttradt, att denna Iråga borde behandlas i sammanhang med andra frågor rör:de skjutsen.
Jag ber, ifall någon inom detta hus skulle hysa samma mening, att få nämna, alt då skjntsfrågorna äro af en omfattande beskaffenhet och derföre torde komma att föranleda mycken tidsutdrägt, har Utsk:t trott sig böra till en början härigenom medverka till afhjelpande af ett i särskilde fall öfverklagadt missförhållande.
Post-diligenserna gjordes i början något lättare; men då de understundom gingo sönder på landsvägarnc, har post-styrelsen ansett sig föranlåten Den 28 Januari.
249 att antaga vagnar af starkare, men också tyngre struktur.
Ilr von Möller liar sagt, att det vore olämpligt, att post-styrelsen skulle bestämma detta.
Nå väl, har icke Utsk:t velat göra en ändring härutinnan, derigenom att styrelsen hlott skulle blifva, genom sin delegerade, en af de tre, som skulle afgöra frågor om tyngden.
Det är icke lätt att reglementera i detta ämne. och derföre har Utsk:t också trott det vara lämpligast att öfverlemna den saken åt K. M. Jag vågar således anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Det är en samvetspligt för mig att vitsorda, att, i vissa orter, det sätt, hvarpå diligenserna fortskaffas, är en stor tunga, och jag tror således att en framställning till K. M. i ämnet skall medföra mycken nytta.
Min afsigt är dock icke att vilja förorda det sätt, på hvilket Utsk:t kommit till lösning af frågan.
Jag tror att Utsk:ts förslag skulle kunna leda till mycket missnöje de olika skjuts-skyldige emellan.
Dessutom är det åtskilliga andra omständigheter, som jag anser göra det oundgängligt att någon rättelse i nuv:de förhållanden vidtages, och jag förenar mig derföre med dem, som yrka återremiss.
Så vidt jag kunnat erlära från den trakt jag tillhör, är man der öfverens om att betingslegan af 25 öre är alltför liten.
Om under den korta lid, jag vistats utom Halland, några ytterligare entreprenader der kommit till stånd, känner jag ej.
Men förut funnos blott tvenne sådana pä den långa sträckan från Göteborg till ändan af Halland.
Man kan visserligen antaga, att legan är tillräcklig på åtskilliga ställen; men detta är icke något normalt förhållande.
Ty dels inträffar att allmogen, lör att förtjena litet penningar, icke skyr att förstöra sina hästar, och dels ligger det i allmogens intresse, att diligenserna fortskaffas med lika hästar, och icke med vanliga bondhästar, som äro af olika beskaffenhet.
Hela klagan öfver tyngden, är mindre det, att vagnarne äro för tunga, än att anspannet är för ringa.
Utom det att man i Halland vill hafva större anspann, önskar man också att legan skall förhöjas till 50 öre.
Genom införandet af beting vunne man den fördelen, att all klagan öfver tid korrime att upphöra; ty det blir entreprenörens skyldighet alt, när så behöfves, tillsätta en eller annan häst.
Jag tror att sådana beting kunde åstadkommas, om flera personer på lämpligt afstånd gjorde det till ett yrke att hålla hästar för ändamålet, och derigenom skulle väl icke hetingslegan blifva alltför högt uppdrifven.
Min mening rör:de den föreslagna underd. skrifvelsen är således, att R.
St:r anhålla om förhöjning i hetingslegan.
Jag tror att det ligger i både de skjutsandes och allmänhetens intresse, hvarföre jag förenar mig med de Hrr, som yrkat återremiss.
Hr von Koch.
Nils Samuel:
Sedan jag anmälde mig, hafva Frih. af Ugglas och den siste värde talaren yttrat det väsendtligaste, som jag tänkte säga.
Jag tror nemi., att det är 250 Den 28 Januari. ändamålsenligt att söka i möjligaste måtto tillvägabringa, att dessa postdiligenser varda fortskaffade medelst beting.
Det lättaste medlet att åstadkomma detta är en någorlunda förhöjning i betingslegan.
Jag tror således, att R.
St:r, om de ingå med en skrifvelse till K. M., böra anhålla om att en sådan förhöjning blifver stadgad.
I afseende på hvad som yttrats derom, att det skulle vara alldeles öfverflödigt, att göra någon bestämmelse, äfven om diligenserna skulle komma att fortfarande fortskaffas medelst vanlig gästgifvare-skjuts, ber jag att få erinra om, att det, så vidt jag vet, icke finnes något stadgande ang:de tyngd på åkdon, fag vågar icke säga detta positivt, men det är så många landshöfdingar här närv:de, att min uppgift lätt kan kontrolleras.
Rörande tyngden af personer och varor finnas stadganden, men icke beträffande åkonen sjelfva.
Det är för att få en bestämmelse i detta hänseende, som Utsk:t föreslagit den nu ifrågav:de skrifvelse!!.
Men det kan äfven vara vagnarnes särskilda konstruktion, som gör sådan föreskrift nödvändig, emedan, till följd deraf, det kan blifva nödvändigt att göra större anspann för sådana undantagstillfällen, då antingen vägarne äro backiga eller väglaget svårt.
Jag vill derföre i delta hänseende instämma med Utsk:t; men jag vill icke ingå på det sätt, som Utsk:t föreslagit, eller att det skulle bero på K.
M:s särskilda pröfning i hvarje förekommande läll.
Det skulle nemi. blifva ett alltför småaktigt göra för regeringen att sysselsätta sig med dessa ämnen.
Men hvad jag anser att R.
Skr kunde göra, vore att anhålla, det K. M. ville anbefalla sina Beflude att pröfva dylika frågor.
I afseende på en anmärkning af Hr von Möller derom, att General-poststyrelsan icke ställt sig till efterrättelse hvad K.
M. föreskrifvit rörande hastigheten, her jag att få nämna, att det är en sak, som icke rör R.
St:r, utan det bör beifras på vederbörlig ort och dertill behöfves icke någon tind. skrifvelse.
Men för att få någon förhöjning i betings-legan, som är nödvändig, äfven med afseende på tidsvinsten, och för att vinna den rättelse, som Utsk:t afsett, förenar jag mig med de
Hrr, hvilka yrkat återremiss af Betänk:t.
Sprengtporten, Ja k. Wilh.:
Jag finnér inig förekommen af Hr von Koch och Frih. af Ugglas samt förenar mig med dem i begäran om återremiss.
Jag vill för min del ingalunda påstå, att Ekon.-Utsk:t saknat anledning att framkomma med det förslag i detta ämne, hvarom nu är fråga.
Men jag har likväl emot Utsk:ts förslag två väsendtliga anmärkningar att göra.
Först och främst måste jag nemi. i allmänhet ogilla att
Utskm ingå i försök att göra reglementariska föreskrifter för så beskaffande ämnen, som här äro i fråga.
Ty det händer Den 28 Januari. 251 då alt Utsk:t antingen blir för mycket vidlyftigt, eller för mycket knapphändigt.
Då jag nu i förbigående gjort denna anmärkning, finnér jag mig af min embetsställning föranlåten, att göra en särskild anmärkning mot förslaget.
Det heter nemi. deruti: »att R.
M. täckes anbefalla sine Befh:de i de särskilda länen att, efter vederb:des hörande, inkomma med förslag till det antal hästar, som postdiligenserna inom olika delar af länet böra under olika årstider begagna samt derefter utfärda nådig föreskrift i ämnet.»
Nu frågar jag eder, Mina Hrr, hvad är det för årstid för det närv:de?
Jo, i almanackan står det vinter; men ännu hafva vi icke haft någon sådan.
Det är någonting, som ständigt inträffar, och man kan derföre omöjligen i detta fall göra några allmänt gällande föreskrifter.
Det kan icke hjelpas på annat sätt än medelst entreprenad, på hvilken det blefve beroende att anspänna det antal hästar, som erfordras.
Nu känner icke allmogen, huruvida postdiligenserna den ena tiden fortskaffas med gästgifvare-skjuts och den andra med entreprenad.
Jag ber att få anföra ett exempel.
Vid Fittja gästgifvaregård användes förr 100 hästar om dagen; men detta antal har nu nedgått så att knappast två behöfvas om dagen.
Förra året åtgick för paketpostens befordrande mer än dubbelt antal hästar, än för person-befordringen.
När det nu är ett åliggande lör K. M:s Befh:de att reglera skjutslörhållanderne så, att de blifva så litet betungande som möjligt, så är detta ogörligt, då man icke kan beräkna, huru många hästar, som erfordras för postdiligenserna.
Jag förenar mig med de Ifrr, som yrkat återremiss, under anhållan att Ekon.-Utsk:t ville sammanfatta sitt förslag i ämnet i så allmänna ordalag, att de icke måtte framställa något annat, än att K.
M. täcktes taga i nådigt öfvervägande, huruvida icke någon förhöjning i enlreprenad-afgiften kunde stadgas, ut öfver det belopp, som nu är löreskrifvet.
Hr von Möller:
Jag ber om ursägt att att jag ännu en gång begärt ordet, men jag skall söka att fatta mig kort.
Jag har nemi. ansett mig skyldig att bemöta Frih.
Gripenstedts yttrande, hvilket naturligtvis är af så mycket större vigt, som det kommer från en Konungens rådgifvare.
Beträffande hans förmodan, att den af mig uppgifna tidsbestämmelsen skulle ega sin riktighet blott på sådana stationer, der entreprenad eller beting eger rum, så är densamma icke öfverensstämmande med verkliga förhållandet; ty min uppgift rörer hela linien från Göteborg till Helsingborg eller 16 stationer.
Jag har icke uträknat särskildt för hvarje station, utan det är för alla stationerna gemensamt som resultatet blifvit taget.
Hvad vidare angår Frih.
Gripenstedts uppgift, att beting på många ställen åstadkommits, så har K. o.
Ad. redan genom Frih.
Alströmers yttrande erfarit, alt åtminstone inom den provins, der lian är höfding, det till högst ringa del inträffat.
Om beting på åtskil - 252 Den 28 Januari. liga ställen kommit till stånd, så bevisar det icke att det är den håll- och reserv-skyldige sorn gerna vill skjutsa.
Det bevisar blott att bela reserv-laget förenat sig om en så kallad entreprenad, för att sålunda komma i åtnjutande af den högre legan.
Slutligen anhåller jag att, med anledning af Hr von Köchs yttrande, det jag, genom att framhålla General-poststyrelsens uraktlåtenhet att ställa sig K.
M:s föreskrift till efterrättelse, skulle uttalat en anklagelse emot styrelsen, få förklara, att sådant ingalunda varit min mening.
Jag har blott velat visa, att förhållandena kunna gestalta sig så, att poststyrelsen, för att kunna gynna den större allmänheten, blir nödsakad att icke följa gifna föreskrilter.
Jag har nämnt detta, för att gifva ett ytterligare stöd åt mitt yrkande att diligenserne böra befordras medelst entreprenad.
Det är temligen naturligt, att då nya inrättningar i ett land införas, skola, innan de komma i full ordning, åtskilliga svårigheter uppstå och jemkningar behöfvas, hvadan sålunda alltid någon tid erfordras för att få saken i sin rätta gång.
Det kan väl icke nekas, att de åtgärder, som Generalpoststyrelsen på sednare tider vidtagit, i allmänhet varit tillfredsställande, och att en eller annan svårighet uppstår, kan väl icke vara tillräckligt skäl för representationen, att lill K.
M. genast frambära klagomål, i synnerhet då andra utvägar, dem jag äfven angifvit, finnas för alt afhjelpa dessa klagomål.
I afseende på den öfverklagade tyngden har man sagt, att det vore orätt, om K. M:s Bellude skulle hafva fällt något utslag derom, emedan gästgifvareförfattningarne icke innehålla någon föreskrift om åkdonens tyngd.
Jag får då säga, att vid tillämpningen af lagar måste man ur analogier leta sig fram till det rälta.
K. M:s Beflude har tagit i betraktande hvad gästgifvare-förordningen stadgar om tyngden för resande och deras medförda saker, och derigenom kommit till den slutsats, att diligenserna vore alltför tunga.
Vi veta att postverket redan har tre eller fyra olika -slags diligenser, och, utom en del af dem, äro de öfriga ännu blott försök.
I samma mån klagomål uppstå öfver de nya diligenserna, så måste man ändra och rätta dem, till dess man slutligen kommer till det rätta.
Nu är det så, att den ena diligensen, som kan vara gjord efter samma modell, som den andra, dock är tyngre.
Säger nu K. M:s Beflude att så och så beskaffade diligenser få fortskafläs efter två hästar, så är K. M:s Beflude bunden genom denna på förhand gifna resolution.
Att till K. M:s Befhide i de särskilda länen öfverlåta denna pröfning är icke lämpligt, derföre att de särskilda K.
M:s Belh:de då kunna komma att afgifva olika omdömen och utslag, och deras föreskrifter måste då upphöra vid länsgränsen.
Poststyrelsen kommer derigenom i sådana svårigheter, att hon icke kan reda sig.
Om man låter saken hafva sin gång och öfverlemnar åt poststyrelsen att göra de jemkningar, sorn finnas vara af behofvet påkallade, kommer saken i sin rätta gång, och då Den 28 Januari.
253 går man till väga härutinnan, som vid andra industriella företag, hvartill posten väl måste i viss mån räknas.
Att begära att maximum af enlreprenad-afgiften skulle höjas till 1 rdr 50 öre eller 1 rdr 75 öre, vore detsamma, som att uppmana alla att begära dessa belopp; ty konkurrensen är icke stor, till följd af den glesa befolkningen.
Nu visar erfarenheten tillika, att ehuru det, till att börja med, uppstått svårigheter att åstadkomma entreprenader, så hafva de dock småningom kommit till stånd; men det är gifvet att allmogen icke i första hugget gifver sig in derpå.
Vi böra derföre åtminstone icke vid denna riksdag göra någon förändring genom entreprenad-afgiftens förhöjande, emedan man derigenom möjligen förhindrar postverket från att åstadkomma skjutsen för billigare pris.
Jag ber härvid att få upplysa derom, att, inom vissa län åtminstone, äro åsigterna om skjutstaxan sådana, att man anser den fullt tillräcklig, hvadan således en tillökning deri af 25 öre måste befinnas särdeles förmånlig.
På dessa skäl och då jag hört nästan ingen tillstyrka bifall till Betänk:t, samt en återremiss deraf, efter min öfvertygelse, skulle vara rent af motverkande det goda ändamålet, anhåller jag om afslag.
Frih. Happe, Axel Ludvig:
Den siste värde talaren har vädjat till de landshöfdingar, som här äro närv.de, och således önskat erhålla kännedom om den erfarenhet, som i detta afseende vunnits inom olika län.
Inom det mig i nåder anförtrodda län är erfarenheten den, att den skjutslega, som nu kar, erbjudas, är så låg, att nästan ingenstädes någon entreprenad kunnat åvägabringas.
Dessutom får jag nämna, att mångfaldiga klagomål förnimmas från deras sida, som skjutsa post-diligenserna, dels med anledning af dessas betydliga tyngd, dels också derföre att hästantalet icke kan ökas, då väglaget dock sådant fordrar.
Jag anser det derföre också för en skyldighet att frambära dessa klagomål, i förhoppning att de måtte hafva till följd en lämplig förhöjning af skjutslega!!.
Jag vill emellertid icke längre uppehålla diskussionen, utan inskränker mig till att i korthet anhålla om återremiss.
Jag måste ännu en gång uppträda för att protestera mot Gr.
Sparres yttrande, att man borde låta allt vara som det är, och hänvisa de missnöjda till de utvägar, som redan finnas, för att vinna rättelse.
Jag tror, att med den sväfvande lagstiftning i detta ämne, sorn vi f. n. hafva, är det nödigt, att stats-makterna vidtaga någon åtgärd, som kan förekomma missnöjet och undanrödja anledningarne till do många klagomålen.