Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu är likväl förhållandet att kammarrätten såsom det yngsta verket, efter vanlig ordning, skulle komma att först afgifva sitt utlåtande och derefter stats-kontoret.
Men kammarrätten har ferier från början af Junii månad till slutet af Augusti.
Någon gång händer det såsom i är att de icke börjats förr än i medlet af Juni, och derföre icke slutats förr än i medlet af September.
Dessa ferier åtnjutas på det att halfva personalen af ledamöterne må vara ledig till hvila och vederqvickelse, under det att den andra hälften är jemte presidenten tjenstgörande under de första sex veckorne.
Den andra hälften, som under tiden tjenstgjort får, under de sista sex veckorne, äfvenledes åtnjuta sin ledighet.
Dä kammarrättens hela personal följaktligen varit fulltaligt samlad på sin höjd 14 dagar före revisorernes sammankomst och ifrågavande arbete är af beskaffenhet att icke kunna pröfvas på en division, utan bör, enligt gällande föreskrifter, föreläggas samtlige ledamöter, så torde en hvar finna ogörligheten för kammarrätten att jemte löpande göromål, hafva inom så kort tid vederbörligen granskat ett så grannlaga och vidlyftigt arbete, som det ifrå— gakomna troligen blifver.
Men om detta äfven vore möjligt så skulle ju i alla fall statskontoret hafva någon tid på sig att verkställa enahanda granskning innan de båda verken sammanträdde för att afgifva gemensamt utlåtande.
Vid sådant förhållande torde revisorerne derefter icke medhinna att behörigen genomgå hela målet, innan de skola åtskiljas.
Jag betviflar till och med att Hr Fredin, om han 382 Den 1 Juli f. m. varder utsedd, skall kunna medhinna bägge dessa arbeten på den utsatta tiden, ty så länge riksdagen varar, lärer lian icke få egna sig deråt.
Har Hr Fredin på förhand uppgjort planen så kan han möjligen hinna med sitt arbete, men eljest synes det mig otroligt.
På grund häraf svnes mig denna punkt böra återremitteras, hvarom jag anhåller.
Afven om R. o. Ad. skulle godkänna de anmärkmr Frih.
Palmstjerna och jag nu framställt, så låter det sig icke väl göra, att ögonblickligen ändra ordställningen utan torde man böra åt Utsk. öfverlemna alt uppgöra ett nytt förslag.
Den siste värde talaren har medgifvit den stora nyttan och vigten af en förändring och förenkling i formen för statskont:s räkenskapsföring samt uttryckt den önskan att en dylik förbättring kunde ju förr dess helldre komma till stånd.
Om likväl uppgörandet och granskningen af ett försök till ny förändrad rikshufvudbok skulle få utsträckas utöfver den tid som är bestämd för 1849 års revisorers sammandrag, sä skulle följden deraf blifva, att förslaget icke kunde pröfvas vid den straxt derpå inträffande riksdagen utan först vid den påföljande.
För min del anser jag derföre bäst vara om det bestämdes att arbetet skulle rara färdigt inom den af StaisUtsk. föreslagna tid, så att det kunde hinna att efter granskning af vederbör:de embetsverk, blifva pröfvadt af ofvanbemälde revisorer.
Fredin kan inom berörde tid medhinna arbetet är ganska troligt, derföre att han har både som bokslutskamererare i stats-kont. och som kamererare hos R.
St:s revisorer vid flere föreg:de tillfällen handlagt detta ärende ; hvadan man kan antaga att alla förberedande arbeten redan äro undangjorda.
Hvad nu den föreg:de granskningen i kammarrätten beträffar, sä torde om kammarrättens ferier för den sommaren (t. ex. genom att utsätta dem att börja en månad tidigare), på det sätt ordnades att kammarrätten blefve för någon längre tid under sommaren domför att afgöra denna fråga, sä kunde sä väl kammarrätten som stats-kont. få lika lång tid för frågans behandling sorn revisorerne, hvilka icke behöfde erhålla handlingarne ang:de denna sak förr än i November, alldenstund intet hiudrar att den föreg:de tiden af revisionsförrättningen användes på utarbetande af de öfriga revisionsgöromålen, hvilka i allt fall naturligtvis icke eller få eftersättas.
Om det således är möjligt att StatsUtskis förslag går i verkställighet skulle man dermed vinna det vigtiga resultat, att saken kunde vid nästa riksdag afgöras och icke behöfva uppskjutas till 3 år derefter.
Palmstjerna har anmärkt att det icke vore alldeles formenligt att R.
St., — ehuru de äro fullkomligt öfvertygade derom att Tit.
Fredin vore särdeles lämplig för det ifrågavande arbetet — i den underd. skrifvelsen direkt utpekade den person, de ville hafva.
Jag instämmer i denna anmärkn.; men jag hemställer dock huruvida denna småsak förtjenar en återremiss.
Det är nemi. ganska lätt att i början af första mom. af tillstyrkandet i st. f. orden ”t. f. Statskommissarien Fredin” insätta ”sakkunnig person”; samt vidare i st. f. de under litt. d) förekommande orden ”åt Fredin anförtros”, sätta, ”åt samma person anförtros” och utbyta det i mom. litt. e) befint - Deni Juli f. m. 383 liga uttrycket ”till Fredius disposition” emot ”till den persons disposition som utnämnes” samt slutligen att utesluta det längre fram i samma mom. förekommande namnet Fredin och i stället begagna uttrycket ”samma person”.
Härigenom tror jag att man kunde undvika en äterremiss, som endast skadar saken.
Lagerbjelke befarar, att det ifrågavar:de arbetet icke skall kunna förekomma till pröfning vid nästa riksdag i händelse det icke blefve granskat af 1849 ars revisorer.
Men det finnes ingen författning som föreskrifver att R.
St. skola stödja sig vid något utlåt, af sina revisorer.
Tvärtom är StatsUtsk. under pågående riksdag sjelft revisor, och kan således omedelbarligen befatta sig med åtgärden.
Jag ser således icke, något hinder för sakens afgörande vid nästa riksdag, äfven om den förberedande granskningen ej medhunnits innan hösten 1849.
Det är ju ganska lätt att anslå de ifrågavande 1600 r:dr för arbetet, antingen det blifver färdigt till Juli månad nästa år eller hvilken tid man behagar utsätta.
Men jag lemnar detta derhän.
Har man bestämt denna tid i samråd med Hr Fredin, så måste han väl veta hvad han sig åtagit, och derest han brister i sitt åtagande, så får statsverket hålla sig till honom så godt det kan.
I fråga åter om förflyttandet af kammarrättens ferier, får jag fästa uppmärksamheten derpå att afsigten med ferier är icke blott att ledamöterne skola hafva ledighet, utan att de skola få den under den tid af året då helsan kan återställas genom vistande i fria luften och genom begagnande af bad och brunnar, hvilka stillasittande embetsmän vanligen behöfva.
Förmonen af ferier blir så att säga ingen om de framflyttas t. ex. till vintern då en hvar måste hålla sig inom fyra väggar.
En sådan förändring vore det fruktlöst att sätta i fråga.
Hr Gr:n har trott att de ifrågavande håda kollegierne hafva tillräcklig tid på sig, då de hafva ungefär lika långt rådrum för sin granskning som revisorerne för deras.
Jag bör dä fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå att R.
St:s revisorer äro sjelfve herrar öfver sin tid och sina göromål, de indela deni som de behaga.
Men så är icke förhållandet med statskont. och kammarrätten.
Dessa embetsverk hafva bestämda göromål, som de för hvarje månad, att icke säga hvarje dag, måste efter en bestämd arbetsordning handlägga, hvilka ofta angå fatalier, de der skola inom viss tid iakttagas.
Man kan således icke godtyckligt förändra gängen af sådane embetsverks förrättningar.
På dessa skäl och då jag förmodar att en äterremiss icke kan medföra så betydlig tidsförlust, att R. o. Ad. af den orsaken borde antaga betänk., tror jag bäst vara, att låta saken återgå till Utsk.
Åtskilliga ledamöter af huset hafva yttrat klander emot Utsk. för det att Utsk. särskildt föreslagit
Fredin såsom en lämplig person att sköta det ifrågakomma arbetet.
Jag ber då att få fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att af de talare som hittills yttrat sig, de fleste synas önska att företaget måtte kunna fullbordas så tidigt att det kan blifva föremål för näst sammanträdande Ständers granskning.
Men det var just för att kunna åstadkomma 384 Den 1 Juli f. m. ett sådant resultat, som Utsk. med Hr
Fredin öfverenskommit om de föreslagne vilkoren och ansett sig böra föreslå honom till arbetets verkställande.
Skall det uppdragas åt annan person, torde det vara tvifvelaktigt huruvida denne icke skulle finna sig lika mycket i behof af ferier under sommarmånaderne som kammarrättens ledamöter, och arbetet således möjligen icke blifva färdigt.
Dessutom om R. o. Ad. anser den ifrägakomne förändringen lämplig skulle derigenom, att man vid det ställe i Utsk:s hemställan der namnet Fredin först förekommer, tillägga ”eller annan sakkunnig person”, det möjliga hinder för arbetets fullbordande försvinna, som Frih.
Palmstjerna omnämnt, eller Tit.
Fredius till äfventyrs inträffande död.
Jag inser dock icke att uti den föreslagna tind. skrifvelsen ligger något hinder för K.
M. att lemna uppdraget ät hvilken person han för godt finner, för den händelse att Hr Fredin skulle få förhinder.
Detta arbete anser jag vara så mödosamt att troligen få personer skola vilja och kunna åtaga sig detsamma.
Då nu Hr Fredin med Utsk. uppgjort vilkoren och dessa vilkor synes mig vara särdeles billiga, är det mycket tvifvelaktigt huruvida en annan person, som kunde utses, äfven vore belåten med desamma.
St. nu vilja godkänna vilkoren, men icke personen, kan följden deraf blifva att hela saken blir om intet eller åtminstone uppskjuten.
Jag tror derföre att R. o. Ad. nu genast bör bifalla betänk., möjligen med tillägg af de af mig här ofvan omnämnda orden.
Jag vill hvarken godkänna eller ogilla valet af den ifrågavande personen.
Jag tror visserligen att StatsUtsk. vändt sig till rätter man, men det är icke R.
St. tillständig! att på det föreslagna sättet gå Konungen förbi, och göra en utnämning, som Honom ensamt tillhörer.
Man kan visserligen tycka, att det nu är fråga om en oskyldig sak, dä Konungen troligen icke kommer att utse någon annan.
Men då är det ju onödigt för Ständerna att taga sig ifrågavande myndighet, och prejudikatet vore farligt; ty hafva R.
St. en gång börjat att utnämna personer för ett eller annat ändamål, så lära de icke underlåta att förnya försöken och åberopa det en gång fattade beslutet såsom stöd för ytterligare tilltag i samma riktning.
Sådant vill jag dock, så vidt på mig beror söka förekomma.
Jag hoppas äfven att R. o. Ad, icke tager något steg, som förnärmar Konungamakten.
Hvad kammarrättens återomnämnde ferier beträffar anhåller jag blott att få nämna det presidenten icke har några sådana.
Han sitter på båda vakanserne om rätten skall blifva fulltalig och har således ingen nytta deraf antingen R.
St. bestämma den af Utsk. föreslagna, eller någon annan tid.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i afseende på den nu föredragna punkten blifvit yrkadt, dels bifall dels återremiss, dels ock af Hr von Troil bifall med den förändring, att, uti Utsk:s hemställan, skulle efter t. f.
Statskommisarien
Fredins namn, der det första gången förekommer, tilläggas orden ”eller annan sakkunnig person”, och dels af Gr.
Lagerbjelke bifall med den förändring ...
Den 1 Juli f. m. 385 Hr Gr. o. Landtm, behagade härvid afbryta sin framställning och på begäran uppropa Gr.
Lagerbjelke, som yttrade: Sedan Hr von Troil framställt sitt förslag afslår jag från mitt.
Landtm, yttrade, att då Hr von Troil, som ensam yrkat ovilkorlig! bifall till Utsk:s hemställan, numera sjelf föreslagit den förändring, som nyss blifvit omförmäld, samt hans förslag närmast öfverensstämde med hvad Utsk. hemställt, Hr Landtm, finge hemställa om 15. o. Ad. bifölle Utsk:s ifrågavar:de hemställan med den af Hr von Troil föreslagna förändring.
Härvid ropades ja och nej; hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de vid denna punkt gjorde anmärkrur föranleda till äterremiss, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna, att härvid ja varit öfvervägande. 4:o Utsk:s förslag i fråga derom, att ut t. f. Statskommissarien Fredin måtte uppdragas, att samtidigt med upprättande af ofvan omförmälde rikshufvudbok efter ny plan, äfven uppgöra en formulär-hufvudbok med tillhörande special- eller bi-redogörelser för K. statskontorets enskilda rörelse.
I öfverensstämmelse med det beslut R. o. Ad. fattat i afseende på nästföregående punkt, anhåller jag, äfven denna punkt måtte blifva återremitterad. R. o. Ad. ansåg ifrägavar:de punkt böra återremitteras i sammanhang med den nästföregående och på grund af de dervid gjorde anmärkn:r. § 2.
Bifölls. § 3.
Jag kan icke för min del finna alt den underd. skrifvelse Utsk. här föreslagit är nödvändig.
I fall man likväl vill, att en sådan skall afgå, bör den dock vara fullständigare än Utsk:s förslag.
Det står nemi.: ”att personer, bosatte uti huf vudstaden och åt hvilka löner, arfvoden eller gratifikationer blifvit anordnade, sjelfve må beloppet uppbära och qvittera”.
Detta har väl alltid hittills ägt rum åtminstone då anordningen varit utställd af någon auktoritet, ty dä har alltid den som skulle hafva pennin garna sjelf uppburit dem.
Meningen torde vara, att den sistnämnde skulle sjelf i stats-kont. uppbära och qvittera hvad honom tillkomme.
Jag kan icke inse hvad nytta ett sådant ovilkorligt stadgande skulle medföra, tvertom skulle det enl. min öfvertygelse ofta medföra olägenheter.
Utsk. lemnar sjelf bevis derpå då Utsk. sid. 23 i betänk, föreslår, att en summa af 1,600 r:dr skulle ställas till Hr Fredius 6 H. 25 380
Den 1 Juli f. m. disposition för att såsom arfvoden lemnäs åt dem, som komma att biträda honom vid rikshufvudbokens upprättande.
Pä grund häraf tillstyrker jag afslag på hvad Utsk. föreslagit.
Landtm, tillkännagaf alt anslag blifvit utfärdadt täll fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Lagerbjelke:
Den skrifvelse StatsUtsk. här föreslagit instämmer icke i allo med hvad revisorerna tillstyrkt.
Hevisorerna hafva nemi. sagt, ”att i allmänhet vederbönde sjelfve böra i statskontoret uppbära hvad K.
M. åt dem anvisat samt alt när nu brukliga dispositioner någon gång kunde finnas oundgängligen nödvändiga, föreskrift om medlens behöriga redovisning då jemväl borde uttryckligen meddelas”.
Revisorerne hafva således icke påyrkat att så alltid skulle ske som Utsk. föreslagit, emedan det någon gång kan vara nödvändigt att sådana dispositioner ske, som nu ofta äga ruin; men revisorerne hafva ansett det onödigt att en summa disponeras på en chef, för att af honom sedermera användas till arfvoden, utan att summan vidare redovisas än genom chefens till statskontoret utlemnade qvitto.
Det händer visserligen stundom, att dessa qvittenser åtföljas af en uppgift på medlens fördelning, men så är icke alltid förhållandet.
Det syntes revisorerna vara olämpligt att chefen sålunda uttoge medel, hvilka man sedermera icke kunde kontrollera hvart de tagit vägen.
Man kan visserligen icke betvifla att ju icke medlen kommit dem tillhanda som vederbör, men det sätt att tillvägagå som nu ofta brukas, är dock icke med en riktig kontroll förenligt.
Såsom jag nyss nämnde är StatsUtsk:s förslag lill någon del skiljaktigt ifrån revisorernes.
Jag tror dock icke att någon våda skulle kunna uppkomma äfven af Utsk:s förslag, ty det kan gå an att, t. ex. för det fall Frih.
Palmstjerna omtalat, eller med afseende på de 1,600 r:dr, som skola ställas till Hr Fredins disposition, att denne upprättar en fördelningslista samt uppgift å de personer åt hvilka arfvodena lemnäs, och bilägger densamma det qvitto han aflemnar till statskontoret.
Jag inser således icke att. någon våda. men väl att lättnad och reda vid räkenskapernas granskning skulle följa af den underd. skrifvelsens godkännande, hvarföre jag får tillstyrka R.
St:s bifall till densamma.
Om det förhåller sig så, som Gr.
Lagerbjelke anmärkt, eller att man bland stats-konhs räkenskaper endast finner qvittencer af cheferne, men icke af vederbönde ernbets- och tjenstemän, som uppburit lönen eller arfvodet; sä må detta vara föremål för klander, men icke må det föranleda till en sådan skrifvelse som den ifrågavande.
St. icke böra begära det alla i hufvudstaden bosatte personer skola sjelfva uppbära och qvittera de dem tillkommande medel.
Det förhåller sig nemi. vanligtvis så, att åtminstone de större embetsverken såsom collegier och andra dylika, uppdraga åt någon af sina tjenstenstemän att uttaga hela qvartalsbeloppet i stats-kont., hvarefter hvar och en inom verket qvitterar sin andel på en serskild lista, hvilken sedan allemnas.
Men äfven andra förhållanden pläga inträffa.
Det hän - D e n 1 Ju 1 i f. m. 387 eler nemi. att tjenstemän äro bortresta från hufvudstaden den tid då qvartalet förfaller.
Skall då icke deras befnllmäktigade ombud få lyfta medlen i stats-kont.
Det inträffar ock att tjenstemän göra cession; fordringsägarne få då sjelfve icke uppbära mer än halfva lönen den andra hälften går till tjenstens bestridande.
Vid sådant förhållande är det nödigt, att halfva lönen åtminstone ställes till embetsverkets eller chefens disposition, på det att tjenstens bestridande icke må bero på concursmassans medgifvande eller ordentlighet.
Det förekommer jemväl att då en tjensteman för enskifta angelägenheters skuld begär tjenstledighet, måste han afstå någon del af lönen ät den som under tiden bestrider tjensten.
Afven i detta fall bör icke den reserverade delens tilldelande åt behörig man bero på den frånvarandes eller tjenstlediges godtycke, utan bör lönen ställas till embetsverkets eller chefens disposition.
Dessa förhållanden kunna icke ändras och derföre böra icke heller de anordningar, som nu ske, förbjudas, emedan sådant skulle leda till skada för rikets tjenst.
Den af Utsk. tillstyrkta skrifvelsen är derföre enl. min öfvertygelse af beskaffenhet att icke kunna af K.
M. godkännas, och fördenskuld ej heller böra af R.
Jag hemställer derföre att R. o. Ad. mätte densamma afslå.
St. likväl, att någon framslällning i detta ämne skall göras, så bör den, efter min tanke inskränka sig till uttryck af den önskan, att de särskilda qvittencer, som vederborde lemna pä de mede! hvilka blifvit ställda till chefens eller verkets disposition, jemväl måtte statskontrs räkenskaper biläggas, hvarigenom revisorerne finge se hvem hvarje runstycke tillgodokommit.
Man hade derigenom likväl icke hindrat den anordning af medel, hvilken för rikets tjenst må vara nödig.
Lagerbjelke här anfört, behöfver icke af mig vitsordas.
Men skall någon likväl tvifla derpå så kan han inhemta upplysning genom efterfrågan i statskont.
, der handlingarne ligga tydliga och klara för hans ögon.
Det har tillgått vanligen så, att antingen chefen för ett verk eller inrättning, eller ock den som har hans fullmakt, i stats-kont., uttager och qvitterar löner, arfvoden och gratifikationer för personer, som ofta icke tillhöra sjelfva embetsverket, hvarefter medlen sedan fördelas efter anordning af chefen, utan att någon specificerad redovisning deröfver blifvit i stats-kont:s handlingar synlig, och således ej kunnat som sig bordt af R.
St:s revisorer kontrolleras.
Något misstroende, i afseende lill medlens rättsenliga fördelning, har hvarken hos revisorerne eller mig uppstått, det är blott det oformliga som blifvit anmärkt och som behöfver för framtiden rättas.
Denna åsigt är äfven uttalad uti StatsUtsk:s betänk., ehuru icke i full öfverensstämmelse med de ordalag revisorerne begagnat.
Vissa embetsverk och chefer hafva inlemnat så väl ordentlig förteckning på de personer som fått åtnjuta medlen, behörigen qvitterade och det är denna ordning som öfver allt bör göra sig gällande.
Man har sagt, att den person som hade rätt till medlen kan vara 25* 388 Den 1 Juli f. m. bortrest: eller under konkurs o. s. v. Men det skall väl ändå vara någon sorn å deras vägnar, har rätt till medlen och således dem uttager och qvitterar; intill sådant skett måste de reserveras såsom oredovista.
Landtm :s härefter till bifall å den ifrågavande 3 § framställda propos., besvarades med starka nej jemte åtskilliga ja; i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. afsloge denna §, samt då härvid ropades starka ja, jemte ett eller annat nej, förklarade det han funnit att ja varit öfvervägande. § 4.
Lades till handlingarne. §§ f>, 7, 8, 9, 10, 11 och 12.
Jag kan icke inse anlednm till en så beskaffad skrifvelse som den föreslagna.
Utsk. har åberopat det förhållande att de ledamöter af Statsrådet, som äro Konungen följaktige till Norrige, åtnjuta skjuts- och traktaments-ersättning efter resereglementet, och att derför någon serskild ersättning, i och för deras vistande i Norrige, icke bör åt dem anslås.
Men det torde dock vara påtagligt att resereglementet är afsedt för resor inom Sveriges landamären, men icke för resor utom riket.
Således torde detsamma icke vara tillämpligt för de fall då Statsrådet i embetsärender vistas utom rikets gränsor, utan då uppstå andra förhållanden än dem som genom resereglementet äro afsedda.
Jag kan derföre icke finna att R.
St. hafva anledn. att till K.
M. ingå med en sådan skrifvelse, som den Utsk. här föreslagit, utan hemställer, huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att afslå densamma, såsom icke varande fotad på riktiga grunder.
Jag ber endast att vördsammast få fästa Ståndets uppmärksamhet på den uppgift som finnes uti revisorernes berättelse, att, nemi. oaktadt skedde efterforskningar det icke kunnat utrönas att, i följd af ett slikt anspråk från Norrska statsverkets sida någon utgift tillförene drabbat det Svenska, samt att stats-rådets ledamöter, fortfarande såsom förut, uppburit sina qvartaler, samt åtnjutit skjuts- och traktaments-ersättning efter resereglementet.
Dä nu en sådan, emot all praxis stridande utgift, förekommit, ansåge revisorerna sig böra sådant för R.
Palmstjerna, tillåter jag mig att fästa Ståndets uppmärksamhet på det serskilta förhållande som eger rum med Svenska statsrådets vistande i Christiania, då Sveriges och Norriges gemensamma Konung der vistas.
Ty då Konungen, i öfverensstämmelse med Norr - Den 1 Juli f. m. 389 ska grundlagen, någon tid vislats i Norrige, måste lian hafva svenskt stats-råd med sig för att inför sig föredraga de ärender, som Konungen förbehållit sig att ensamt afgöra.
Vid dessa tillfällen befinna sig de Svenska statsråden i Norrige uti alldeles samma förhållande sorn den norrska statsråds-afdelningen, hvilken är förlagd här i Stockholm.
De mäste således finna sig etablerade på ett sätt som öfverensstämmer med den plats de innehafva.
Att någon ersättning förut icke fordrats, härleder sig helt enkelt derifrån, att Norrska statsverket förut lemnat fri inqvartering åt ifrägavande tjenstemän.
Delta innebär dock en särskild välvilja, hvars fortfarande man icke kan påyrka, då Svenska statsverket icke lemnar de Norrska statsråden fri inqvartering under deras tjenstgöring i Stockholm.
Såsom troligen alla känna, hyres med stor kostnad särskildt etablissement för den Norrska statsråds-afdelningen här i Stockholm och dess tjenstemän.
Dessa statsråd hafva dessutom särskildta, ganska betydliga ersättningsbelopp sig anslagne jemte det de få bibehålla sin fulla lön.
Då således full reciprocitet i det fallet bör äga rum med brödrariket, torde det finnas i hög grad olämpligt om Svenska statsverket skulle göra något yrkande som dermed vore oförenligt.
Jag instämmer uti den gjorda anhållan om afslag.
Hr Rosenblad yttrat, drager jag en helt annan slutsats än den, hvartill han kom.
Här är icke fråga om anmärkn. vid det belopp vederbönde redan åtnjutit, utan om bestämmandet för framtiden af någon viss ersättning åt Svenska statsrådets ledamöter då de befinna sig uti Norrige.
Då ntsättes ej Statsverket för den obestämda utgiften, att utom tractamente efter resereglemente och vanlig lön här hemma, skulle statsråden äga åtnjuta inqvartering i Norrige till ovisst belopp.
Förhållandet med de Norrska statsråden är, på sätt Hr Rosenblad omnämnt, att de under sitt vistande i Sverige hafva, utom sina vanliga löner, något visst tillägg hvarmed de betala sitt uppehåll härstädes.
Om nu Sveriges Ständer förklara, att Svenska statsråd, skola så länge de på resor vistats inom rikets landamären, få utom sine löner, åtnjuta skjuts- och traktaments-ersättning efter resereglementet, men att de, efter sitt inträde inom Norriges gränsor, skola utom lönen få viss gödtgörelse, vare sig för dag eller månad, så vet Svenska statsverket hvad det har att betala och ifrågavande embetsman veta också hvad de hafva att påräkna.
De kunna, i följd deraf, välja sig hostad efter behag utan att Norrska statsverket får något dermed att skaffa.
Detta synes mig StatsUtsk:s framställning åsyfta hvadan jag icke finner någon betänklighet vid att tillstyrka hvad Utsk. föreslagit.