Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. med anhållan om ytterligare försöks anställande med det af honom uppfunna system för kammarladdnings-kanoner, vill jag väl icke motsätta mig, men får likväl förklara, att jag anser fullkomlig onödig.
Hr von Wahrendorff erkänner sjelf att K.
M:s personliga uppmärksamhet blifvit fästad på denna sak, och att artilleriets chef omfattat den med intresse, hvilket äfven bestyrkes genom de upprepade och ännu alltjemt fortgående försök, hvilka med dessa pieser blifvit verkstälda.
Härmed tyckes mig att Hr von Wahrendorff borde vara tillfreds och icke fordra mera; ty oaktadt den fördelaktiga tanka man enskilt kan hysa om systemet, bör, genom en del ofullkomligheters afhjelpande och en större erfarenhets vinnande, allmänna omdömet mera stadgas, innan någon större be - Den 15 Mars e. m. 267 ställning kan göras.
Att försöken emedlertid skola fortsättas, det vet Hr von Wahrendorff, och således behöfves ju ingen skrifvelse derom från R.
St. till K. M., som Sjelf i nåder anbefallt dessa försök.
För öfrigt hör det lill historiken om kammarladdnings-kanonerne, alt inrättningen, långt ifrån att vara en ny uppfinning, är känd, nära nog ifrån den lid då krutet började användas till krigsbruk i Europa, och att samma inrättning tid efter annan, kanske med mellantider af 50 till 100:de år, ånyo uppdykat för att åter förkastas.
Såsom bevis härpå finnas otaliga gamla ritningar och modeller; och om jag icke missminner mig, har man förra året vid Engelska kusten, men säkert invid någon af de Danska öarne, ur hafvet uppfiskat från derstädes för 2, till 300 år tillbaka sjunkna krigsskepp, kanoner med kammarladdnings-inrättning.
Att dessa varit till krigsbruk begagnade, synes deraf att de vid upptagningen befunnits laddade med kula.
Jag har sjelf helt nyligen öfvertygal mig om förhållandet, och har sett dessa kanoner, samt har äfven hopp om alt få inköpa en sådan, såsom en märkvärdighet.
Hvad jag nu haft äran anföra, har ej lill ändamål att på minsta vis nedsätta Hr von Wahrendorff? förtjenst om den af honom väl uttänkta och förbättrade kammarladdnings-inrättningen, eller dess förtjenst om kanontillverkningen i allmänhet, men endast för alt visa onödigheten af den begärda skrifvelsen.
Jag lemnar derhän huruvida motionen må till Etsk. remitteras, men om sä sker, anhåller jag att detta mitt yttrande må få åtfölja remissen.
Hr von Wahrendorff:
Det är med verklig förvåning jag afhört
Hr generalen von Arbins anförande och de uppgifter, han ansett sig böra meddela rör:de de slags kammarladdnings-kanoner, som hafva sin tillkomst samtidigt med krutets uppfinnande.
Så vida det ej är Hr von Arbins mening, att, i täflan med min kanonmodell, föreslå såsom mönster för nya bombkanoner med kammarladdning, den intressanta modell från äldre tider, som den värde talaren hoppades kunna förskaffa sig, kan jag icke inse i hvad förhållande detta fynd står lill min propos. nu under öfverläggning och hvartill det, i annat fall, kan tjena att bortblanda ämnet genom att framdraga lill Ståndets uppmärksamhet historiken om sådane kanoner, hvilka, redan sedan sekler, äro förkastade såsom odugliga för krigsbruk.
Kamraarladdnings-idéens återupptagande för kanoner af de aldra grofsta kalibrar och det derigenom, i så stor skala, lösta problemet, alt bringa sådane kanoner till användbarhet för krigsbruk, i vissa fall företrädesvis för vanliga kanoner, väckte redan vid första underrättelsen det allmänna intresse, att England, Frankrike, Österrike, Ryssland, Preussen, Portugal, Danmark och NordAmerikanska Slaterne skyndade alt beställa eller att acceptera profpieser, för att dels anställa egna försök, dels kunna bättre med tankan följa dem, som, under uppfinnarens egen medverkan till förbättringar, vore af dess egen Regering beslutade.
Jag har således i brefvexlingar med utrikes-krigs-depart:r ofta varit i största förlägenhet att kunna redogöra för den långsam - 268 Den 15 Mars e. m. het, hvarmed försöken bedrifvits här hemma, hvilket förhållande af desse deparhr omvexlande antagits såsom dekrediterande för min uppfinning eller vitsordande om obeslutsamhet och liknöjdhet inom Svenska krigsförvaltningen.
Denna min ställning blifver med hvarje dag mera obehaglig, såväl i mina förhållanden till utlandet, som till mina egna landsmän, hvilka i allmänhet ej kunna begripa att icke denna sak, efter en 6-årig behandling, kunnat uppnå ett slut genom godkännande eller förkastande af mitt föreslagna system.
Allmänheten skall rimligen förmoda detta senare redan vara på god väg att inträffa, ehuru sådant ej är förhållandet, och den för krigsväsendet, jag vågar säga, storartade idé jag vill synas hafva tillvägabragt, dä den förbättrande inverkar på kanoner, lavetter, kasemattbyggnader, servis, besparing m. m,, börjar snart nog blifva ämne för åtlöje, i stället att, ändamålsenligare behandlad, redan kunna hafva tillskyndat såväl det allmänna som det enskildta betydliga fördelar.
Att Hr von Wahrendorff är missnöjd, det har man förnummit af hans anförande.
Han anser det nemi. vara oklokt och orätt handladt af vederbör, att icke hafva antagit hans ifrågakomne uppfinning.
För min del förundrar jag mig icke deröfver, ty det är ofta fallet att de, som göra uppfinningar, anse dem så förträffliga, alt de vilja att de genast skola antagas.
Dessa uppfinnare vilja likväl icke göra försöken med upptäckten på egen bekostnad, utan fordra, att derföre att en uppfinning blifvit tillkännagifven, skola andra företaga stora och kostsamma försök för att för hela verlden ådagalägga hvartill uppfinningen duger.
Det är ett mycket beqvämt sätt alt få gjorda uppfinningar kända och använda, isynnerhet om. dek får ske på statens bekostnad.
Mig synes likväl, som om det rät-. tåste sättet vore, att den som gjort uppfinningen vore den förste att bevisa dess duglighet, och att han borde göra de första försöken, till dess han vore säker om uppfinningen duger.
Hvad är nu ändamålet med den Wahrendorffska motionen?
Jo att
Regeringen må hufvudstupa anställa fullständiga försök för att få utrönt om Hr von Wahrendorff^ uppfinning är god eller icke.
Men hvem skulle väl hafva vinsten häraf?
Hr von Wahrendorff har patent på ifrågavar. uppfinning, således torde ingen annan kunna deraf sig begagna, ulan om uppfinningen godkännes, så får Hr Wahrendorff ensam fördelen af de beställningar af de patenterade kanoner, som för statens räkning kunna äga rum.
Detta torde ej vara fullt billigt, ifall
Staten verkstält kostsamma försök för utrönande af dylika kanoners ändamålsenlighet.
Hvar och en, som sett artilleriförsök verkställas, isynnerhet med så stora kanoner, som de nu ifrågavar., torde kunna vitsorda, att de medföra dryga kostnader.
För min del tror jag icke att det är skäl att skynda med dylika försök.
Hr von Arbin har upplyst och Rivon Wahrendorff erkänt, att försök med hans kanoner redan blifvit verkställda och alt de komma alt fortgå, dock med iakttagan - Den 15 Mars e. m. 2G9 de af den försigtighet som alltid hör äga rum, när det är fråga om att antaga något nytt, isynnerhet då det göres en så stor förändring i existerande förhållanden, som de nya kanonernes godkännande skulle medföra.
Hr von Wahrendorff fruktar att han icke i sin lifstid skall få se något resultat af de anställde försöken.
Jag önskar Hr von Wahrendorff en läng lefnad; men jag önskar derjemte att Sverige icke måtte brådstört inledas lili kostsamma försök, hvilka sedermera möjligen kunna finnas vara fruktlösa, endast för att tillfredsställa
Hr von Wahrendorffs önskan att se sin uppfinning under sin lefnad krönt med framgång.
Jag tror äfven att en sann patriot icke bör så tänka och handla.
Om denne gjort en nyttig uppfinning, men finner att omständigheterne äro sådane att den icke genast eller ens i hans lifstid kan realiseras, så bör han finna sig belåten med den vissheten, att saken i en framtid skall gagna hans fosterland, men han skulle icke söka brådstörta sakens antagande, hvarigenom man möjligen skulle kunna gå målet förbi.
Så skulle jag handlat om jag gjort uppfinningen, och jag skulle icke hafva begärt R.
St:s bemedling för att få fram en sak, hvilken, om den duger, går fram af sig sjelf.
Duger den deremot icke lill något, så bör framför allt R.
St. icke befatta sig dermed, endast för Hr von Wahrendorff^ skull.
Här är icke och kan icke blifva fråga om att ingå uti något bedömande af det teckniska af ifrågavar. uppfinning eller om det relativa värdet deraf, jemfördt med de gamla kanonernes.
Detta värde kan endast genom anställde försök utrönas.
Här är således endast fråga om man anser att dylika försök böra anställas innan man skrider till bestyckning af de fästningar, som nu äro under byggnad, för att vara förvissad om att få de för behofvet bästa kanonerne; och då tror jag att, utan afseende på hvem som är uppfinnare eller patentinnehafvare, det för Sverige vore af vigt att de redan påbörjade försöken påskyndas derhän, att frågan örn kammarladdningens användbarhet må varda afgjord innan berörde bestyckning skall börja att vidtaga.
Denna sålunda nu väckta fråga kan icke anses såsom en ny motion.
Det är helt enkelt en framställning af Hr von Wahrendorff, att R.
St., i och med detsamma de bevilja ett anslag till fästningars bestyckande, jemväl måtte besluta en und. skrifvelse till K.
M. med begäran alt K.
M. ville låta påskynda de pågående försöken med kammarladdnings-kanoner, så att K.
M. må blifva i tillfälle bedöma huruvida det vore för slaten fördelaktigt att till de nya fästningarnes beslyckande beställa kanoner efter gamla modellen eller efter den nya af Hr von Wahrendorff uppfunna.
Jag får derföre för min del först begära återremiss till StatsUtsk. med Hr von Wahrendorffs anförande såsom anmärkn. samt dervid tillstyrka Utsk. att föreslå R.
M. med en und. skrifvelse af det innehåll, meranämnde ledamot föreslagit.
Hr Lagercrantz, Carl Gust.:
Jag har begärt ordet en - 270 Den 15 Mars e. m. däst för att erinra Hr von Wahrendorff derom, att K.
M. redan beslutat att 4 kanoner, gjutne efter Hr von Wahrendorffs modell, med tillhörande lavetter skulle beställas för Waxholms och Carlstens fästningar för årliga försöks anställande.
Denna nåd. befallning har på det sätt blifvit iakttagen, att till en början blott en kanon med lavett blifvit försök underkastad.
Detta sätt att verkställa berörde nåd. beslut tror jag vara bäst öfverensstämmande med Hr von Wahrendorffs eget intresse, emedan på sådant sätt de förbättringar å uppfinningen, som undertiden kunna genom försöken påkallas, jemväl blifva i tillfälle att pröfvas.
Att Hr von Wahrendorff anser sådane förändringar nödvändiga, ådagalägges bland annat utaf den värde ledamotens för, högst fä dagar sedan till generalfälttygmästareembetet ingifne rapport, hvaruti tillkännagifves att den förändring, som vid de sist anställda försöken befunnits behöflig, numera blifvit verkställd och ali den förändrade inventionen således vore färdig att när som helst ånyo försökas.
Jag tror således att från Regeringens eller artilleristyrelsens sida icke något blifvit försummadt, som kunnat medverka till sakens fortgång.
Efter jag nu fått ordet, anser jag mig dock icke böra försumma att uttrycka den synnerliga erkänsla jag sannolikt i öfverensstämmelse med alla mina vapenbröder mäste hysa för en man, som, sjelf icke tillhörande artillerivapnet, offrat kostnader och möda på detta vapens förbättrande.
Men på de skäl, föreg:de talare redan omnämnt och dem jag sjelf nu påpekat, anser jag en und. skrifvelse för det af motionären åsyftade ändamål icke vara lämplig eller behöflig.
Hr Lagercrantz omtalat, rörer endast lavetten, som är af alldeles ny beskaffenhet och för första gången blifvit försökt.
Jag anmärker för öfrigt, att det är just förslaget med de 4 kanonernes uppställande på fästningar till årliga försök, som leder derhän, att lill oändlighet utdraga försöket, hvilket på så sätt ej kan blifva fnlländadt under min lifstid, såsom jag hade hoppats, om än denna utsträcktes till yttersta möjligheten af mensklig tillvarelse.
Ett sådant förhållande gränsar till det obilliga och leder till den anmärkn., alt den som har en aldrig så litet oberoende ställning lemnar icke, rimligen, sin verksamhet till det åtlöje, som skall åtfölja sådane åtgärder, ej en gång dä de äro föranstaltade af dess egen Regerings organer.
Man har uppgifvit ändamålet med det lillämnade långvariga försöket skola vara, att erfara verkan af rost på piecernes kammarladdnings-delar.
Skulle man möjligtvis inom krigsförvallningen vara okunnig om verkan af rost och medlen deremot och ej vill tro på vetenskaplig erfarenhet, så vore förenadt med minsta kostnad, att man anskaffade några svarfvade och renfilade jernstycken af likgiltig form, lade dessa i särskilda kassematter, tvättade, torkade och insmorde dessa med klöffett eller annat bättre och gjorde detta årligen, då det otvifvelaktigt, efter 50 år t. ex., skulle visa sig, att ingenting vore förändradt, ehuru lika beskaf - Den 15 Mars e. m. 271 fad behandling vore tillräcklig hvart 10:de år, enligt hvad man känner.
Till ett sådant försök vore öfverflödigt bekosta kanoner.
Jag måste, genom ännu ett exempel, visa huru litet man skyndat, eller rättare huru mycket man varit benägen för uppskof.
M. anbefallt förfärdigandet af 2:ne piecer, att försökas på fartyg, hade dessa blifvit medlagne på sista expeditionen till Medelhafvet; men denna expedition återkom efter ett år, utan att hafva lossat ett enda skarpt skott med ifrågavar. piecer under hela öfningsresan.
Behofvet af bättre kanoner visade sig emellertid äfven under denna expedition, af den omständighet, att, sedan man, under salut, skjutit armarne af en karl, förbjöds vidare salutering med större antal skott, ån som fanns kanoner på ett fartyg, emedan man ej vågade afskjuta 2 skott efter hvarann med samma kanon.
Jag förstår intet af ifrågavar. vetenskap och vill derföre icke yttra mig derom.
Men jag har af det sätt, hvarpå Hr von Wahrendorff här bemötts, blifvit uppkallad att säga några ord.
Det är en vanlig företeelse, att ingen är profet i sitt eget land och att hvad man för dess bästa uträttar, sällan erkännes eller värderas.
Men den, sora gör en nyttig uppfinning, borde väl åtminstone hoppas att icke se henne så behandlad, som hon nu blifvit af Gr.
Under min sista utländska resa såg ojag, med tillfredsställelse för mitt Svenska, sinne kanoner med Akers bruks stämpel uppställda i aflägsna städers arseDaler, såsom i Gernia och annorstädes.
I Berlins, Wiens och Paris’ tyghus vill jag minnas mig hafva jemväl sett kanoner af Hr von Wahrendorffs nya modell, och jag hörde personer af vapnet på dessa ställen med aktning och beröm lala om dem.
Men när jag nu kommer hem, hör jag honom så bemötas sora här skett.
Detta gör mig ondt, ej allenast för Hr von Wahrendorffs egen skull, emedan han ej något sådant förskyllt, utan äfven derföre alt jag fruktar det ett sådant förfarande mot honom skall afskräcka andra från bemödanden att först gagna fäderneslandet med sina uppfinningar.
Jag vill blott anhålla att få erkänna, att jag i mitt förra anförande, på sätt Hr von Wahrendorff rätteligen anmärkt, icke. gjorde skillnad på förändringar af lavettkonstruktionen och på dylika å sjelfva kanonens konstruktion.
Men i enlighet med hvad den värde ledamoten sjelf yttrat, måste uppfinningen af den nya lavetten anses såsom en ytterligare förbättring af den ursprungliga uppfinningen och dessa båda uppfinningar böra i ett sammanhang betraktas, om man deraf vill hafva ett fullständigt begrepp.
Jag tror således att den af mig omnämnda förändring af den form lavetterne först hade, fullt försvarar hvad jag sednast hade äran derom anföra.
Till hvad jag förut yttrat, anhåller jag att få tillägga, att på samma gång jag beklagar de om - 272 Den 15 Mars e. m. ständigheter, som hafva föranledt en så lång tids utdrägt för försöken, önskar jag det må anses tillständigt, att jag här nedlägger uttrycket af den und. förbindelse, hvaruti jag står till H. M. Konungen personligen för Dess höga anordnande vid flere tillfällen för försökens fortgång, särdeles i Januari månad 1845, under omständigheter, hvilka göra minnet deraf till det för mig mest tillfredsställande, som passerat under den långa perioden af 6 år, som denna affär varit offentligen å bane.
Hr von Hartmansdorff har ansett mig hafva på ett opassande sätt bemött Hr von Wahrendorff.
Jag beklagar om mina ord fallit så att de kunnat tydas derhän.
Min mening bar åtminstone aldrig varit att på minsta vis såra Hr von Wahrendorff och icke eller att nedsätta hans förtjenster såsom uppfinnare.
Men det har förefallit mig besynnerligt, att man vädjat till R.
St., för att få försök skyndsamt afslulade, hvilka enligt deras natur icke kunna så fort afgöras.
Härigenom kastas äfven skugga på de auktoriteter, sora med saken haft befattning.
Deremot förundrar det mig alldeles icke att uppfinnaren önskar få sin uppfinning så hastigt som möjligt antagen i det land lian bebor, hvilket äfven sannolikt skulle hafva lill följd dess antagande på utrikes ort.
Om Hr von Wahrendorff^ uppfinning verkligen, på sätt Hr von Hartmansdorff omtalat, i främmande länder omfattas med särdeles uppmärksamhet, så förundrar det mig att dessa länders Regering icke redan antagit den.
Efter min öfvertygelse bör orsaken härtill sökas deruti, att Regeringarne i berörde länder väl hafva aktning och intresse för uppfinningen, men likväl anse densamma ännu icke vara så fullständigt pröfvad, att de vilja antaga den utan vidare försök.
Så många uppfinningar göras nu för tiden, äfven i artillerivetenskapen, så många modeller erbjudas, att man verkligen blir tvehågsen om hvilken af dem man skall antaga.
Således må man hellre behålla det gamla man bar, tilldess att man genom en längre erfarenhet blifvit öfvertygad om det nyas lämplighet och användbarhet.
Nu vill
Hr von Wahrendorff att man skall påskynda försöken och således icke gifva sig tid att pröfva uppfinningen.
Den ifrågavar. uppfinningen är af beskaffenhet, att den icke kan pröfvas genom elt enda försök, utan dertill fordras flere olikartade under en längre tid fortsatta försök.
Dessutom är det icke nog med kanoner, man måste också hafva lavett dertill.
Jag hemställer då till Hr von Wahrendorff sjelf, huruvida han tryggt kan säga, att han är ense med sig sjelf huru lavetten till hans kanon skall vara konstruerad.
Hr Lagercrantz har upplyst, att Hr von Wahrendorff dagligen gör förändringar med sin uppfinning.
Man torde således ej kunna med visshet veta, när denna uppfinning må anses vara fullt utarbetad.
Så länge detta icke är ådagalagdt, torde man icke böra brådstörta saken, aldraminst böra R.
St. sig dermed befatta.
Till besvarande af Hr Gr.
Gyldenstolpes anmärkn:r, beder jag få fästa Ståndets uppmärksamhet derå, Den 15 Mars e. m. 273 derå, att det är comiterade, som redan i Februari månad år 1845, således för 3 år sedan, anmärkte behofvet af skyndsamhet, såsom af högsta vigt, för ett resultats vinnande, innan våra fästningar redan voro färdigbyggda.
Jag har aldrig begärt, att mina piecer skulle ovillkorligen antagas, endast tillräckligt pröfvas, och pröfvas skyndsamt samt på ändamålsenligt sätt; men icke uppställas på fästningar utan att först vara godkände.
Man uppför med ringa kostnad en helt liten kasematt hvar sorn helst, — eller har jag alt tillbjuda kostnadsfritt en sådan vid mitt styckebruk, hvilken lokal äfven är den tjenligasle för försök, då små förändringar, hvartill försöken kunna föranleda, der lättast verkställas.
Vidare har Hr Gr.
Gyldenstolpe klagat öfver bristande patriotism ä min sida.
— Jag tror tvertom, att jag visat den tillräckligt i fråga om egna uppoffringar, då jag tillbjudit Staten en kanon lill prof, värd öfver 1000 r:dr b:co, med vilkor att icke fordra betalning derföre om den icke visade sig ändamålsenlig.
Då jag ansvarade för piecens duglighet var det Statens intresse, som behöfver kanoner, att försöka denna, och då resultaterne af försöken här i Stockholm, på kanonslup, på Waxholm och i Carlskrona, visat fördelarne af kanonen, jemförelsevis lill andra, och jag, på grund häraf, fått min betalning derföre, kunde försöket egentligen redan då anses sluladt ocb lyckadt; men om så hade varit, skulle man väl ej hafva åsidolagt piecen utan all vidare uppmärksamhet å ämnet.
För tillvägabringande af systemets utförande hade jag under 3:ne år användt tid, omtanka och betydliga kostnader för flere försökspiecers anskaffande och försöks verkställande; gjort 2:ne resor öfver Continenten och besökt en gång England, allt för uppfinningens skull.
Jag har vidare verkställt hvad jag aldrig åtagit mig, nemi. att anskaffa 2:ne nya modeller till lavetter för mina piecer, hvarigenom fördelarne af systemet fördubblats.
Jag har, år 1845, upplåtit till Stålens begagnande kostnadsfritt, för försök, en 24 f?:dig kanon med lavett, som, med föregående egna försök, slår mig till minst 2000 r:dr b:co.
Men jag hemställer till Ståndet, om det ej, i allt fall, ligger mera patriotism i utförandet af en till artilleriets fördelar i högsta måtto inverkande idé, ån uti bekostandet af några 1000 r:dr?
Gyldenstolpe har frågat, hvarföre utlänningen icke redan antagit systemet.
Jag får svara, att jag icke sjelf kunnat på en gång vara närvar, på flere ställen för att öfvervara försök i stort, samt att jag alltid förväntat och hoppats, ali ett försök i hemlandet skulle utföras ärligast och med större intresse för framtiden, än utomlands.
Jag får slutligen upplysa den värde Gr:n att det patent, han omtalat, förfaller om ett år vid pass.
Han må deraf sluta till vinsten af detsamma.
Hr Gr:ns öfriga anmärkmr torde ej förtjena något besvarande.
Då här egentligen år fråga om huruvida Hr von Wahrendorffs motion må till vederbör.
Utsk. 3 H. 18 274 Den 15 Mars e. m. remitteras eller icke, anser jag Frih. Cederström, Jakob, riktigt hafva fUstat uppmärksamheten på obehötligbeten af att 1111 ingå tili det teckniska af frågan.
För min del linner jag, alt då Hr von Wahrendorffs anförande afgafs i förra plenum i anledn. af StatsUlsk:s betänk, ronde regleringen af anslagen under 4:de hufvudtiteln, detta anförande slår i nära samband med den deri förekommande frågan om vissa fästningars bestyckning, och kassemattcrnas byggnadssätt med hänseende till de kanoner, som i deni komma alt användas., och således bör det af honom väckta förslag anses stå i direkt sammanhang med denna fråga, samt pä sådan grund böra erhålla remiss till vederbörl.
Ulsk, Hr von Troil, Sam.
I fullkomlig öfverensstämmelse med hvad
Hr Prytz yttrat, får jag äfven för min del anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, läcktes framställa propos. till remiss af Hr von Wahrendorffs anförande lill vederbörl.
En sådan remiss torde så mycket mindre kunna bestridas, som Hr Sljernsvärds motion, hvilken innefattar så många och olikartade motioner, redan blifvit af Ståndet remitterad.
Den g September e. m. 3oi I öfverensstiimmelse med hvad jag nu anfört, vågar jag, såsom ett utkast till föreskrifter i detta ämne, föreslå följande; 1:0
Deputerade från sockennämnderna sammanträda inför landshöfdingen i länet och öfverenskomma, antingen att hafva en gemensam fattigvård för hela länet eller detsamtnas fördelning uti större districter, allt efter som lämpligast finnes. 2:0
Sockennämnderne äga tillsyn och förvaltning af fattigvården inom hvarje socken eller församling; och derjemte utses en districts- eller länsnämnd, som äger central-styrelsen. 3:o
För hvarje district, eller, om så nödigt finnes, för hvarje socken, uppgöres en tariff, som utvisar huru mycket bör bestås i underhåll för ett fattighjon, efter dess ålder och kön, med förutsättning att detsamma är oförmöget till allt arbete. 4:o Sockennämnden äger målsmanskap för hvarje person, som anmales till underhåll såsom fattighjon, och äger i sådan egenskap träffa aftal med någon välkänd och pålitlig person, hvilken såsom husbonde emottager fattighjonet till tjenst och underhåll.
Dervid beräknas det arbete fattighjonet anses kunna verkställa till en viss andel af det å tariffen bestämda underhåll, t. ex. T's, eller ^ o. s. v., så att det underhåll, som kommer att utgå, bestämmes t. ex. till ioi t95> u eller ^:ten o. s. v. Har fattighjonet egen bostad och således ej öfverlemnas till husbondes vård, bestämmes underhållet efter enahanda grunder.
Sockennämnden åligger att tillse det fattighjonet af husbonden njuter sin rätt och icke misshandlas eller missvårdas. 5;o