Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lades på bordet nedannämnda från Utskrn inkomna memtr, utlåt:n och betänkm, nemi. från StatsUtskottet: N:o 48r, ang:de det emellan K. M. och Kronan å ena samt nya Trollhätte-canalbolag å andra sidan afslutade contract i och för Trollhätte-canal och slussverks ombyggnad; N:o 482, i anledn. af Hr Edenhjelms, G., motion om anslag för kronoliospitalet i Götheborg till ersättning för förlorad inkomst af centonalen utaf Götheborgs stads embets- och tjenstemän; BancoU ts ko 11 e t: N:o 162, i anledn. af väckt fråga om belåning i banken af bergs-frälseegendom; N:o i63, ang:de eftergift af upplupen öfverränta å ett till Inspectoren G. A.
Alsing från R.
St:s lånecontor i Götheborg utgifvet discontlån; N:o 164, i anledn. af gjord ansökning om eftergift af upplupna öfverräntan å aflidne spanmålshandlanden G.
Lindbergs till capitalet liqviderade skuld till bancodiscontverket; Lag- samt Allm.
Besvärs- och E k o n.
U ts k o 11 e n: N:o 56, i anledn. af väckta motioner om ändringar af författningarna rör:de laga försvar och lösdrifveriet, samt om inrättande af frivilliga arbetshus och tvångsarbetshus m. m.; N:o 57, i anledn. af väckta motioner rörrde ändringar i nu gällande legostadga af den 23 Nov. 1833, samt begagnande af s. k. uppehålls-kort m. m.; N:o 58, i anledn. af väckta motioner om förändring i författningarna angrde mått, mål och vigt. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. % lill 1 1 om aftonen. lii fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe. igo D c n 5 April f. m.
Lördagen den 5 April i84i.
Plenum 11. 9 f. m. Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Jag anhåller få i protocollet anmärkt, att orsaken, hvarför jag ej yttrat något emot vägrandet i sista plenum af remiss å min motion, var icke att jag godkände åtgärden, utan att jag ansåg grundlagen så tydlig, att om man ville visa minsta aktning för densamma, så hade remiss icke kunnat vägras.
Då man ej bar aktning för lagen, hade det blott varit ett onödigt spillande af ord att vidare yttra sig i frågan.
Justerades 12 prot.utdr. för den 3 dennes f. m. och 18 prot.utdr. för samma dag e. m.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.TJtsk. ankomna förslag till R.
St:s underd. skrifvelser till K. M., nemi.:
N:o 281, angtde rättighet för åtskilliga rotehållare vid Westerbottens regemente att återbekomma dem oriktigt påförd vacance-afgift; N:o 282, om anslag för sammanträden af Skandinaviska naturforskare och läkare; N:o 283, om ersättning till pensions-inrättningen för Skånska städernas embets- och tjenstemäns enkor och barn för en å nämnda inrättning öfverlåten fordran hos K. M. och Kronan; N:o 284, ang:de Landskamereraren, Kammarrättsrådet S.
Lindberg förunnad befrielse från all ersättningsskyldighet i och för Kronofogden Hoflings balance; N:o 285, ang:de pension för afl.
Bancofullm.
Danielssons enka och barn.
Likaledes upplästes lill justering Exped.Utsk:s förslag N:o 19 till § i riksd.beslutet, angtde dagsverksskyldigheten till kungsgårdar och boställen.
Ståndet torde bafva gifvit akt derpå, att fråga nu icke är om en underd. skrifvelse till K. M., utan om en § i riksd.beslutet.
Dess ändamål är naturligtvis, att man måtte äga en underrättelse för framtiden om de beslut, som af statsmakterna blifvit fullständigt fattade.
Hittills har så tillgått, att alla sådana mål, hvilka under riksdagen blifvit så Den 5 April f. m. afgjorda, att de kunnat lända till efterrättelse, hafva omständligt intagits i riksd.beslutet, såsom statsregleringar och Jagföiändringar, m. in. dylikt.
Deremot hafva sådana R.
Sits heslut, hvilka berott på K.
M:s samtycke eller R.
St:s önskningar, blifvit lill rubriken och skrifvelsens nummer i liksd.beslutet omförmälda och sådant allt med rätta.
Ty om ett sådant beslut i sin helhet införes uti en §, på sätt nu föreslaget är, så skulle läsaren i framtiden tro, att det vore i öfverensstämmelse dermed, sorn beslutet gatt i fullbordan, ehuru K.
M. måhända hade antingen förändrat eller alldeles afslagit Ständernes framställning.
Rikd.beslutet blefve då förvillande i stället för upplysande, såsom om R.
St. t. ex. införde de lagförändringar, som de beslutat men K.
M. under riksdagens lopp icke besvarat.
Jag tror således, alt ifrågavar. beslut angtde dagsverksskyldigheten, uti hvilket ämne R.
St. endast för deras del besluta, blott bör lill sin rubrik och nummer i riksd.beslutet intagas.
Af sådan anledning anhåller jag om återremiss af Exped.Utsk:s förevar. förslag till § i riksd.beslutet, samt att denna anmärkn. måtte få åtfölja.
Förslaget N:o 19 blef af R. o. Ad. ålerremitteradt.
Föredrogs ånyo Bevilln.Utskts den ao sistl.
Wto 41» i anledning af RiksStåndens olika beslut angtde tullbevillningen. R. o. Ad. beslöt att detta mål skulle punktvis pröfvas.
TJtskts yttrande om behandlingen afde frågor, hvaruti något of RiksStånden beslutat införselseller u t f ö r s e
I s f ö r b 11 d. Gr. Hamilton, Henning Ludv.
Såsom reservant mot Utsk:s betänk., har jag haft tillfälle att yttra den åsigt, att Utsk. icke bort föreslå voterts-proposcr uti frågor rör.'de förbud.
Det skulle således måhända å min sida varit tillräckligt, alt på grund af de skäl, jag i reservationen anfört, anhålla örn Ståndets ogillande af denna pmnkt; men dels den omständigheten, att min reservation i brådskan nedskrefs och derföre icke blifvit så fullständig, sorn jag önskat, och dels den allmännare uppmärksamhet, som denna fråga ådragit sig, gör det lill en pligt för de ledamöter, som tillhört minoriteten, alt gifva fullständiga skäl för deras åsigler, och derföre har jag ansett mig skyldig att fullständigt utveckla desamma.
Vid denna såsom vid öfriga frågor måste man öfverväga hvad som är K.
M:s rättighet och hvad som är R.
St:s rättighet colleclivt, äfvensom den rättighet hvart och ett särskildt
Stånd kan hafva att göra sina åsigler gällande.
K. M:s rättighet att slutligen afgöra frågor beror derpå, huruvida de 192 Den 5 April f. m. äro af ekonomisk beskaffenhet eller icke, d. v. s. K. M:s uteslutande rättighet, så att R.
St. blott hafva önskningsrätt.
Om man helt och hållet utesluter frågan om bevillningen och blott betraktar sjelfva förbudsprincipen, — jag lill och med går så långt i uteslutande af bevillningen , att man föreställer sig att inga tu
I la fg i fler finnas, — så är det obestridligt, att frågan huruvida, en vara får in- eller utföras, tillhör Rikets allmänna hushållning och således är af ekonomisk beskaffenhet och enligt 8g §:n Reg.F:n kan af K. M. ensam afgöras.
Utsk. har jemväl erkänt, alt K.
M:s rättighet i delta fall är alldeles obestridlig, och Utsk. har galt ännu längre, då Utsk. tillerkänt K.
M. rättighet att nedsätta tull.
Jag har för min del icke heller i den delen kunnat gilla Utskts åsigt.
Den grundar sig på föreskriften uti 6o §:n Reg.Frn, som säger, ali allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, icke må utan R.
St:s samtycke kunna förhöjas, stora sjötullen å inkommande och utgående spanmål allena undantagen; men då man icke får antaga, att allt hvad som icke är förbjudet skall vara tillåtlig!, och en sådan K.
M:s rättighet att nedsätta tullen tyckes vara stridande mot så väl 5y, som 6i §§:na Reg.F:n, hvilka stadga, att alla bevillningsafgifter skola utgå till slutet af det år, då R.
St. bestämma en ny bevillning; så synes mig Utsk. hafva i detta fall gått så långt det möjligen kunnat, att tillerkänna K.
M. rättighet i denna fråga.
Della har visserligen mindre inflytande på frågans behandlingssätt; men jag har velat fästa uppmärksamhet derpå, för att fullkomligen kunna bevisa det ogrundade och obefogade i alla de tillmålen och insinuationer mot Utsk:s majoritet, som blifvit gjorda utaf en fraction af tidningspressen äfvensom af enskilda personer.
Hufvudsaken är nu, alt Utsk. erkänt hvad jag anser vara obestridligt, nemi. att sjelfva förbudsfrågan, enstaka betraktad, är ekonomisk.
Hade denna frågan från början blifvit riktigt behandlad, så hade detta blifvit ännu mera framstående.
Sedan man erkänt K.
M:s rättighet så väl alt belägga med förbud, som att borttaga förbud och att nedsätta tull, så åtföljdes det utaf en pligt af R.
St., att i alla händelser bestämma eventuel lull.
Hela tulltaxan skulle således hafva uppgjorts med utsättande af den tull, som R.
St. på hvarje artikel önskade, för den händelse artikeln icke af K.
M. förbjöds, och slutligen innehållit ett tillstyrkande, alt R.
St. måtte hos K. M. i underd. anhålla, det K.
M. täcktes förbjuda vissa varors in- eller utförsel.
I sådant fall hade bevillningsfrågan och den ekonomiska frågan varit fullkomligen åtskiljda och icke gifvit anledning till så mångå svårigheter, som nu inträffat.
Sedan man nu stadgat sin öfvertygelse derom, alt sjelfva förbudsprincipen är af ekonomisk beskaffenhet, så återstår del att visa Den 5 April f. ra. visa hvaruti R.
St.'s ratt uti den delen består, äfvensom hvarje särskildt
Stånds rättighet att göra sina åsigter gällande.
Uti ekonomiska frågor hafva R.
St. ingen annan rättighet än att önskningsvis framställa sina beslut hos K. M.; men genom den inblandning, som äfven jag erkänner hafva förefallit, af bevillningsmål med ekonomiska mål, hafva R.
St. i allmänhet för hvarje fråga en dubbel pligt, nemi. den att åsätta en tull och att tillse huruvida R.
St. önska att K.
M. måtte förbjuda eller tillåta varans införsel.
Huru nu ett sådant R.
St:s beslut skall åstadkommas, beror utaf hvarje Stånds rättighet att i den delen göra sin åsigt gällande. 34 §:n 2 mom.
Riksd.Ordn. säger, att sjelfva ämnets beskaffenhet efter grundlagen, men icke den hvarje särskildt Utsk. i allmänhet uppdragna befattning, bestämmer huruledes ett mål i enlighet med R.
St:s deröfver tillhöriga beslutanderätt bör afgöras.
Då frågan nu är af ekonomisk natur, tyckes det vara tydligt, att den skall afgöras på sätt 75 §:n föreskrifver ang:de ekonomiska frågor; men, säger man, om ett Stånd beslutar att för dess del anhålla om en varas förbjudande, så har delta Stånd i och med detsamma undandragit sig bevillning, och enligt 71 §:n Reg.F:n skola då R.
St. äga rättighet att derom votera i förstärkt StatsUtsk.
På samma sätt skulle, 0111 ett Stånd åtagit sig bevillning genom att åsätta tull, detta Stund äga rättighet att få denna tullafgift underkastad pröfning.
Uti min reservation har jag sökt ådagalägga, att åstundan af förbud alldeles icke innebär undantagande från bevillning.
St. hafva visserligen ett medel, men efter min åsigt ett grundlagsvidrigt medel i sina händer, att söka göra sina åsigter om förbud gällande, nemi. det, att R.
St. å sådana artiklar, som fordra förbudsskydd, icke sätta någon eventuel tull; ty då måste man antaga, att K. M., äfven om Han önskade tillåta varans införande, likväl hellre förbjuder dess införande än han underkastar näringarna den våda, som kunde uppkomma deraf, att varan inkomme tullfritt.
Det är således det enda sättet hvarpå R.
St. kunna undandraga sig bevillningen i delta fall; ty sjelfva önskan af förbud innefattar icke nödvändigheten att godkänna denna önskan.
St. erkänt K.
M:s rättighet att nedsätta tull och derigenom inskränkt deras rättighet till ett bestämmande af maximibelopp af eventuella lullafgifter, få tyckes det vara klart, att när R.
St. i alla händelser få afgöra om de eventuella lullafgiflerna, så har hvarje Stånd fått rättighet att votera om det enda, hvarom R.
St. hafva rättighet att besluta.
Denna rättighet att votera om eventuella lullafgifter återstår visserligen för hvarje Stånd, äfven då 3:ne
Stånd beslutat att varan skall förbjudas.
Om jag antager att de öfriga 3:ne Stånden förbjudit en varas införsel, och R. o. 23 H. a5 194 Den 5 April f. m.
Ad. beslutar att densamma bör vara till införsel tillåten, så komma R. St., enligt min åsigt, att hos K. M. anhålla, det varan måtte till införsel förbjudas; men såvida de öfriga 3 Stånden fullgöra sin pligt, och jag kan icke förutsätta annat, samt å den varan sätla en eventuel tull, så måste, ifall den af de öfriga Stånden bestämda eventuella tullen skiljer sig ifrån den R. o. Ad. antagit, votering ske i förstärkt StatsUtsk. om den eventuella tull, hvarmed varan skall beläggas, i den händelse K. M. underkänner R.
Sits åsigt om förbud å varan.
Derigenom att denna fråga betraktas enligt sin natur såsom ekonomisk, kan jag således icke finna, att R.
St. frånkänna sig någon rättighet, då de få tillgodonjuta ali den rätt, de kunna önska enligt 71 §:n Reg.Fm.
På dessa skäl anhåller jag att Ståndet måtte afstå Utsk:s yttrande i denna punkt och bestämma, att de voter:s-propos:r, som blifvit uppställda i frågan om förbud, måtte förfalla, samt Utsk. uppdragas att i särskildt betänk, redogöra för huru med dessa frågor sig förhåller; antingen de äro genom R.
Sits beslut afgjorda, eller nya voter:s-propostr kunna blifva af nöden.
Hr Gripenstedt, Joh. Aug.:
Utsk:s tillstyrkande alt förbudsfrågan skall undergå votering i förstärkta StatsUtsk. har blifvit bittert klandradt på många håll.
Då jag varit en bland dem, hvilka bidragit till detta resultat, så anser jag mig skyldig att redogöra för den åsigt, som ledt mig och Utskts majoritet till det beslut, hvari Utsk. stannat.
All motbevisning har egentligen concentrerat sig derpå, att då Utsk. har medgifvit K.
M. rättighet att borttaga förbud, så skulle frågan vara af ekonomisk beskalfenhet, och då den vore af ekonomisk natur, så vore den också afgjord genom 3 Stånds beslut.
Detta låter visserligen rikligt, men torde genom jemförelse med likartade fall, som icke äro underkastade någon tvist, bäst kunna utredas.
Jag går lika långt som Utsk.; ja, jag går ännu längre.
Jag rnedgifver K.
M. icke allenast rättighet att borttaga förbud; jag rnedgifver R.
M. rättighet alt äfven borttaga tullen.
Efter 60 §:n Reg.Ftn har han makt att nedsätta tullafgifter; men alt nedsätta tullafgifter, då ingen gräns för nedsättningen är bestämd, måste kunna ske ända till noll, d, v. s. att helt och hållet borttaga dem.
Nu lärer dock ingen kunna neka, att R.
St. äga rättighet att uti dess förstärkta StatsUtsk. i sista instansen votera öfver tullafgifter, ehuru K. M., såsom jag nämnt, kan hell och hållet borttaga dem.
Hvarföre anser roan det då vara mera hinder att votera i förbudsfrågan, derföre att K.
M. kan borttaga förbudet, än i fråga om tullafgifter, då K.
M. äfven kan borttaga dem?
För min del finner jag icke skäl dertill.
Vidare anhåller jag att få fästa det Höglofl.
Ståndets uppmärksamhet derpå, att Svenska folkets rättighet att sig sjelf beskatta icke inskränker sig blott lill bestämmande af skatte - Dc n 5 April f. ra. bidragets belopp, utan äfven afser sättet, hvarpå dessa skattebidrag skola utgå.
Då någon olikhet förekommer lili dessa grunder för bevillningens utgörande, så äger det Stånd, som ej vill afslå från sin mening, alt, enligt 71 §:n Reg.F:n, få densamma pröfvad uti förstärkt Utsk.
Ar det icke en grund för tullbevillningens utgörande att icke vilja medgifva några afgifter för vissa artiklar, eller alt vilja medgifva dem?
Så visst man kan förutsätta att det inverkar på tullbevillningen, lika visst utgör det äfven en bland grunderna för denna bevillnings utgörande.
Man bar väl sagt, att ett sådant vidhållande af förbud vore icke detsamma som att undandraga sig denna bevillning, och att borttagande af förbud icke vore åtagande af denna bevillning.
Det är denna sats, från hvilken den siste värde talaren utgått, och lian bar sagt, att skälet vore det, alt R.
St. blott äga önskningsrätt; men jag ber att få fästa hans så väl som Husets öfrige medlemmars uppmärksamhet derpå, att det gifves ett mellanting emellan att blott framställa en önskan och att besluta oafhängigt af K.
M:s höga afgörande rätt, och det är då R.
St. för sin del besluta.
Likasom R.
St. för sin del besluta dessa tullafgifter, likaså besluta R.
St. för sin del förbud.
Att detta icke är någonting nytt utan vid föregående riksdagar varit erkändt uti K. skrifvelser, derom kunna 1810 års riksdagshandlingar öfvertyga; men oaktadt det är min öfvertygelse, att Utsk. förfarit riktigt, och att alla vinkar derom, att Utsk. visat en dragning att förnärma konungamaktens rätt, äro obefogade, så och då 3 Stånd underkänt beslutet, och frågan således med R.
St:s rätt är afgjord, skall jag icke drifva saken så långt som våra former medgifva, hvartill jag annars ansett mig förbunden, utan skall jag, sedan jag nu till prot. anfört min åsigt af saken, åtnöja mig med en reservation mot hvad Ståndet troligen kommer att besluta.
Hr Eden hjelm, Gillis:
Jag får förena mig uti hvad Gr.
Hamilton, icke blott uti sin reservation, utan äfven nu muntligen anfört, desto hellre, som jag i Utsk. var en ibland dem, hvilka på det högsta bestridde frågans afgörande i förstärkta StatsUtsk., såsom i min tanke tydligen stridande mot bestämda föreskrifter uti vår gällande grundlag.
Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med något vidlyftigt yttrande härom, utan blott förena mig med Gr.
Hamilton uti anhållan, alt R. o. Ad. behagade meddela afslag i denna punkt.
Då denna fråga, genom de öfriga Ståndens beslut, redan är afgjord och har förfallit, anser jag mig böra inskränka mitt yttrande till att endast i korthet framställa de skäl, som förmått mig att inom Utsk. böra till majoriteten och att bidraga till del fattade beslutet, hvilket varit föremål för så mycket klander.
Det är Den 5 April f. m. egentligen den sistnämnda omständigheten, som gör det till en nödvändighet för dem, hvilka deltagit i Ulsk:s beslut, att framhålla sina skäl dertill, för att ådagalägga, huruvida man verkligen gjort sig lill klandret skyldig eller icke.
Då jag, lika roed Hr Gr.
Hamilton, anser hufvudfrågan vara den, huruvida de mål, sona enl.
Utsk:s beslut skulle undergå votering i förstärkta StatsUtsk., äro af ekonomisk eller af hevillningsnatur, så är det egentligen i detta hänseende jag anhåller att få framlägga de skäl, hvilka för mig gjort sig gällande. 8g §:n Reg.Fm bestämmer hvilka mål höra till Rikets allmänna hushållning och i följd deraf höra af Ekon.- Utsk. handläggas; likasom 34 §:•> i morn.
Riksd.Ordn. närmare visar, hvilka mål som skola anses hörande till denna cathegori och således äro af administrativ egenskap eller utgöra öhskningsmål.
Här finnas visserligen icke specielt uppräknade alla de mål som dithora, men der förekommer också ingenting som antyder, att tullafgiftsbestämmelser böra dit hänföras.
Man kan val säga, alt frågan om förbud rör allmänna hushållningen; men man kan med lika skäl säga, att frågan om den högsta tullafgiften, som medför samma verkan som förbud eller är ett indirect förbud, äfven rör Rikets allmänna hushållning; man kan deremot icke hänföra frågan om tullafgifter till de ärenden, som i önskningsväg behandlas eller som handlägges af Ekon.Utsk., utan mäste den bero af Bevilln.Utskis tillgöranden, såsom ett beskattningsmål, emedan 6o §:n Reg.Fm tydligen bestämmer, att alia frågor, som röra tullbevillningen, höra till Bevilln.- Utsk:s handläggning och äro béskallningsfrågor.
Då nu icke i grundlagen finnes bestämdt hvart frågor om förbud höra, men dessa frågor komma i oskiljaktigt sammanhang eller jemförelse med tulltaxeafgifter; så finner jag fullkomligt conseqvent att frågan om förbud måste anses slå i den närmaste beröring med, om icke räknas till be vi 11 n. ärenden.
Kär ett eller flera
Stånd åtaga sig tull bevil 1 ning i afseende på en vara, hvarå andra
Stånd besluta in- eller ulförselslörbud, så. blir frågan af den art, att den ingredierar i beskattningen och i beräkningen af dess belopp.
På denna grund måste frågor om förbud röra eller stå i samband med dem om beskattningen, helst 5g och 6o §§:ne Reg.Fm utvisa, att tullbevillningen är ett beskattningsärende.
Betraktar jag åter yå §:n Riksd.Ordn., så ser jag der stadgadt, att alla ärenden, hvilka icke angå grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring, hvartill fordras alla RiksStms sammanstämmande beslut jemte Konungens sanction, afgöras genom 3 Stånds uttryckta mening jemte Konungens samtycke, ' med undantag af de mål, hvarom i Reg.Fins 66, 6g, 70, 71 och 72 §§ särskildt förordnadt är.
Men till de mål, som afbandlas i 70 §:n RegFtn, d. v. s. alla frågor angtde den blifvande bevillningens fördelning, hör onekligen tullbeskattningen äfven, ty bevillningen kan icke fördelas, förr Den 5 April f. m. *07 än man beräknat till hvad belopp tullbeskattningen bör anses uppgå.
Således måste alla frågor om tullafgifter höra till dem, hvarom i 70 §:n Reg.Ftn särskildt förordnadt är.
Huru med dessa frågor skall förhållas, vid yppad skiljaktighet emellan RiksSttn, bestämmer åter 71 §:n i samma grundlag.
De skola nemi. gå till förstärkt StatsUtsk., då ett
Stånd vidblifver sin yttrade mening.
Det ur af dessa skäl, hvilka jag hemtat från grundlagarna, som jag voterat för det beslut, att frågan örn tullafgift eller förbud borde gå till förstärkta StatsUtsk.; och jag tror mig således hafva visat, att om jag äfven möjligen haft orätt uti min slutledning, så har jag åtminstone icke sökt att kringgå grundlagen, ulan tvertom velat framleta dess föreskrifter, för att kunna följa dem.
En annan beskyllning af ganska ömtålig art har blifvit Ulsk. gjord; den nemi. att, genom dess förfarande, hafva sökt intränga på konungamagtens gebit.
Häraf hemtar jag anledn. att fasta det Högl.
Ståndets uppmärksamhet uppå de stadgandén i grundlagen, som i detta afseende kunna vägleda omdömet. 60 §:n Reg.Fm stadgar, att, med undantag af stora sjötullen å inkommande och utgående spanmål, allmänna afgifter, af hvad namn och beskaffenhet som helst, ej må, utan R.
Sirs samtycke, af K.
M. förhöjas, och deraf har man dragit den slutsats, att K.
M. deremot må äga rättighet att nedsätta tullafgifterna samt att åsätta eller borttaga förbud, emedan sådant i denna § icke ar förbjudet. — R.
St. hafva jemväl vid föregående riksdagar, vid tulltaxeförslagets öfverlemnande, tillerkänt K. M. en sådan rättighet.
Huruvida det varit rätt eller icke lemnar jag derhän; likväl måste jag yttra den mening, att, om K. 3VI. enl. grundlagen har denna rättighet, så behöfva icke R.
St. gifva K. M. densamma; och har K. M. icke enl. grundlagen en sådan rättighet, så tillkommer det icke R.
St. att, annorlunda än i grundlagsenlig ordning, tillerkänna Konungen den.
Jag för min del har antagit, att Konungen enl. grundlagen äger denna rättighet.
Hamilton har väl ganska riktigt anfört, alt man mot denna åsigt, hvad nedsättning af tullen angår, kunde uti 61 §:nafReg.F:n finna ett skäl, enär denna § innehåller, att alla de afgifter, som R. St., under de i 60 §:n nämnda titlar, beviljat, skola utgöras intill slutet af det år, under hvars lopp den nya bevillningen af R.
St. fastställd blifver; men man har i allmänhet, och icke utan skäl, vid jemförelse emellan 60 och 61 §§:na, antagit att tullafgifterne icke äro inbegripne bland de afgifter 61 §:n åsyftar, och således har man äfven antagit att K.
M. har rättighet att nedsätta de förra.
— Utsk. har gjort detsamma, då det förklarat sig anse Konungen så väl äga en sådan rättighet, som äfven böra den oförkränkt bibehålla.
Genom tull- och förbudsfrågors dragande under votering i förstärkta StatsUtsk. kränkes så mycket mindre denna K.
M:s höga rätt, som K.
M. icke hittills varit för - Den 5 April f. m. hindrad att, då öfver Ståndens olika beslut om tullafgifter blifvit voteradt i förstärkt StalsUtsk., enligt den K.
M. tillerkända rättigheten, nedsätta den genom en sådan votering fastställda tullafgiften; och lika så litet beröfvas K. M. någon del af Dess höga rätt derigenom, att frågan om förbud eller tull underkastas votering i förstärkta StalsUtsk. , emedan K. M., oberoende af voteringens resultat, kan bibehålla, borttaga eller åsätta förbud.
Att grundlagarnes föreskrifter i dessa hänseenden äro så obestämda, är emedlertid en stor bristfällighet, emedan man, med skäl å ömse sidor, leder sig till helt olika slutsatser.
Då jag nu framställt mina skäl, öfverlemna!’ jag åt R. o. Ad. att bedomina, huruvida de kunna anses sakna all grund, eller om de äga något stöd i grundlagens bokstaf och uti sammanhanget emellan dess särskilda föreskrifter.
Åtminstone hoppas jag, att detta Stånd icke skall domina oss, som deltagit i Utsk:s beslut, såsom de, hvilka skulle Lafva haft för afsigt att upphäfva grundlagens föreskrifter, med åsidosättande af aktningen för dess bud, eller att intränga på området af konungamaktens prerogativer.
Dessa, lindrigast sagdt, omilda och obetänkta omdömen, hvilka blifvit fällda om Utskts majoritet, men isynnerhet om enskilda dess ledamöter, hafva uppfordrat mig till afgifvande af denna förklaring.