Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. med lind. begäran, att alla K. M:s Bef:h:de äfvensom andre auetoriteter, som äro berättigade att utgifva pass, icke må utfärda sådana, utan att den passsökande bestämdt uppgifvit hvar han är mantalsskrifven, hvarefter sådant boide intagas i passet.
Jag tror delta vore enda utvägen att förekomma dessa oordningar.
Då jag förutser, att detta betänk, blir återremitteradt, anser jag också nödvändigt, att de upplysningar, som inom Ståndet blifvit lemnade, om XJtsk:n deraf skola hemta anledn. att frångå sitt betänk., må vara fullt öfverensstämmande med verkliga förhållandet.
Jag vill icke ingå i någon ytterligare discussion om principen, huruvida fabriksanläggmr på landet böra ensamue eller till någon del besörja fattigvården derstädes; men c|å en värd talare omnämnt Motala, och att der vore ett anmärk - Den g September f. m. ningsvärdt förhållande i så fal), att dervar. fattige skulle ligga socknen till last, Ler jag att på grund af speciel kännedom om förhållandet få numna, att så icke sker, utan att Motala verkstad sjelf ensam underhåller sina fattiga, hvilken anmärka, jag anhåller måtte få åtfölja återremissen till Utskrn, då det torde vara angeläget, att de uppgifter, hvaraf upplysningar skola hemtas, meddelas af dem, som känna rätta förhållandet.
Det är blott i afseende på den sist omnämnda omständigheten jag önskar få vördsamt hemställa till Utskrn, att då förhållandet med bruken, åtminstone i den ort der jag har mitt, nemi. i Carlskoga bergslag, är sådant, att de sjelfva underhålla sina fattiga, detta måtte blifva intaget i författningen, eller alt författningen måtte ställas derefter.
Sådant synes icke vara fullkomligen iakttaget i förslaget, ty man ser först och främst icke någorstädes uttryckligen tillåtet för någon inrättn., att skilja sig från den allm. fattigvården, och icke heller ser man något undantag i i3 §:n, som stadgar afgiften.
Då ett sådant frånskiljande af fattigvården för bruken ifrån den öfriga församlingen redan länge har ägt rum i den bergslagsorten, och, efter hvad jag förmodar, äfven i andra orter; så föreställer jag mig, att man kan anse sådant vara af erfarenheten godkändt, och att således brukens fattigförsörjning kan afskiljas ulan skada samt till stor lättnad både för bruken och den öfriga församlingen.
N:o 5 återremitterades. Föredrogs ånyo Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:s den 22 sisth Aug. och den 2 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 98, i anledn. af väckt motion 0111 transito- och nederlagsrätt för Slitö hamn.
Hr Nordensköld, Otto Gustaf, uppläste följande :
Detta betänk, från det Högh Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utsk., röi:de en frihamns anläggning vid Slitö, som nu är under föredragning, har ett ovanligt intresse för fäderneslandet.
Blefve frihamnen utan följd, så vore inrättningen oskyldig men också onödig ; har den åter framgång, så alden deremot, efter mitt sätt att se, af den största både ekonomiska och politiska skada för fäderneslandet.
Jag skall i korthet framlägga mina skäl emot hela frågan, i följd hvaraf jag vördsamt begär att R. o. Ad., efter att moget hafva pröfvat, mätte afslå betänk., för att öfverlemna hela saken till vår Konungs framdeles afgörande, som från Sin högre ståndpunkt kan fatta ett med fäderneslandets val öfverensstämmande beslut.
Den 9 September f. m. a53 Ett af skälen, ofta i det allmänna tillkännagifva, och sednast af Gen.
Tulldirectionen i dess betänk., är, alt Gottland skulle upphjelpas genom medgifvande! af en frihamn i SI itö; men enligt mitt förmenande, hvilket jag knappast tror af någon skall jäfvas, är Gottland af alla Sveriges provinser den, der välmågan är jemnast spridd, välståndet störst och belåtenheten allmännast.
För Gottlands skull är således åtgärden öfverflödig.
Ett annat ofta upprepadt skäl för frihamnen är, att handelseffecter från våra Norrländska provinser skola uppläggas på Slitö, för att derifrån alla tider på året kunna utskeppas; men rättvisligen, tyckes mig, hafva Carlskrona och Carlshamns handels-societeter anmärkt, att detta förslag ej kan hafva framgång, om rörelsen i Slitö endast skulle erhålla lif från inhemska capitaler eller varu-upplag.
Hvar och en söker hellre i första handen sin vara, eller utskeppar den directe med egna fartyg från de Norrländska hamnarna.
Ingen Svensk har capitaler att våga på dessa uppJagsförsök, och ingen upplägger sin vara der på egen risk, ty den blir för dyr i handeln.
1 detta fall således är frihumnsiniättntn högst oskyldig.
Peremot blir den ej lika oskyldig i hänseende till England; der finnas capitaler och, framför allt, varor i en alldeles outtömlig mängd.
Att uppbygga magaziner vid Slitö är för Englands capitalister en småsak, och att upplägga mär.gden af deras varar, af hvilka en del redan i England torde vara föråldrade eller urmodiga, blir mindre kostsamt än i egna magaziner.
Men närmaste följden af dessa upplag blir den, att
Östersjöns alla kuster få göra bekantskap med en ras utaf smugglare, mot hvilka våra äro barn, tillhörande de menlösa tiderna; och det värsta af allt, skyddade af intressen, sammanknutna af i3o ä i5o millioner menniskor, hvars ministrars eller consulers språk snart blefve nog obehagligt.
Att vi härigenom komma i delo roed Preussen och Ryssland, är lika så säkert, soro att Englands mercantila intressen, genom sitt skrik, snart tvinga sin regering, som dertill måhända ej torde vara obenägen, att för skyddet af Engelsk egendom, upplagd på god tro, i en obefästad ort, sätta sig i besittning af Slitö och Gottland.
Laing har redan förespått något sådant, och i våra egna tidningar, jag minnes e) hvilken, har man äfven sett detta medgifvet såsom en möjlighet, men med den reflexion, att det kunde betyda ingenting, ty England gaf gerna till Svenska statsverket den lilla summa, som det erhåller derifrån.
— Dock, detta tillfredsställer ej mig; jag ser hellre att Gottland är en Svensk provins, välmående nog alt gifva sällhet åt sina innebyggare, intilldess att Sveriges Konung, genom Ständers medverkan och enighet, kunnat upplyfta oss till en så mäktig stat, att sedan Slitö först blifvit 254 D c u g September f. m. ganska val befäst, vi kunna trygga oss emot de oss omgifvande mäktigare nationer.
Men Ryssland, säger man, skall emottaga en mängd af de varor, som af Engelsmännen blifvit upplagda; det är just denna transitohandel, som skall orsaka Slitö blifvande stadsflor.
— Jag tror det knappt; — också har jag i artiklar rör:de detta ämne läst, hurusom man väl anser en frihamns-inrättn. vid Slitö för Ryssland vara misshaglig, men att Sverige är ett fritt och sjelfständigt land, som äger att taga sina mått och steg, äfven förutsatt att de kunna vara skadliga eller misshagliga för detta vårt mäktiga grannland.
Ehuru i dessa raisonnementer ligger mycken sanning, så finnes deruti äfven mycket tomt skryt elier förmätet trots.
En manlig nation tänker och öfverlägger utan tomt prat, och tager efter moget öfvervägande beslut, som äro nyttiga, icke blott för eget land, men äfven med afseende på grannsämjan, utan att tala om siri frihet och utan att riskera behofvet af att i oträngt mål sätta sin styrka i dagen.
Den är allvarligt rustad, då behofvet fordrar, utan skryt och utan retning.
Men i förevar, fall tyckes mig att man ej kunde företaga en mesure, mera behaglig för Ryssland, hvars Kejsare ager medlen i sin hand att genast, då fribetspatentet är utfärdadt, genom sina vieeconsuler, eller något lätt anskaffadt Svenskt namn, upphandla magazins-platser, der uppföra magaziner och formera ett bolag, som till skänks erhåller en eller annan million rubel.
Detta bolag upplägger der Rysska varor, hampa, talg, hudar, med ett ord, hvarjehanda effecter, färdiga till återutskeppning, och då rätter tidpunkt inträffar, antager Kejsaren det språk jag nyss supponerade England föra:
'"att till skydd för mina undersåters egendom, som på god tro och i tillit till er styrka att försvara den, upplagt stora varuvärden i Slitö magaziner, måste jag lätta er från omsorgen att försvara Gottland;” och under det att delta anföres i Stockholm, har en betydlig styrka occuperat ön, hvilken af Laing ansågs som ett hänglås på de Bottniska och Finska vikarna.
Jag vill ej lemna eld till antändning i de åskmoln, sorn möjligen sammandraga sig emellan mäktigare stater, — må deras strider utageras på alla andia ställen, men ej öfver våra landamären.
För min del anser jag således, att det rätta är att afslå betänk.; i stället önskade jag, att statsverket anslog medel till upphjelpande af den gamla hansesladen Wisbys hamn, så att cornmunicationen med fasta landet både kunde ökas och lättas, och Gottland blifva mera kändt, på det att Svenska capitaler och Svensk industri må kunna ditströmma.
Detta sednare anser jag vara rätta sättet, om ej att upphjelpa ön, åtminstone att fastare sammanknyta den med Sveriges fasta land. t)en 9 September f. m. 255 Frih.
Den siste värde talaren liar afstyrkt bifall till betänk., på grund af åtskilliga farhågor, såsom att nederlagsrälten för Gottland skulle blifva skadlig för det öfriga Sverige, att England skulle falla på den tanken alt accaparera sig ön, att Ryssland skulle falla på samma tanke, samt på ön låta inrätta ett bolag, sorn skulle bygga stora mngaziner samt förvärfva stora inkomster.
Jag mäste säga, alt mig förefalla alla dessa farhågor alldeles grundlösa.
Hvad öns försvarsverk beträffar, så föijer af sig sjelf, att om nederlagsrätten beviljas, såsom jag hoppas, kommer också rikedomen derstädes att förökas, och i samma mån de tillgångar, som kunna disponeras till öns försvarsverk, hvilka redan nu icke äro så obetydliga, som man synes tro, enär der disponeras 8000 man för försvaret och desse, riktigt anförde, göra det betänkligt nog att försöka en eröfring af ön.
Denna styrka kan i en framtid, då befolkningen ökas, blifva i samma mån ökad och göra allt försök till en sådan eröfring omöjligt.
I afseende på frågan om utländska associationer för uppbyggande af magasinet’ på Gottland vid Slitö hamn, så tviflar jag på verk-, ställbarbeten deraf.
Först och främst möter dervid den omständighet alt, vid utbrottet af ett krig, det vore ganska beqvämt, att der kunna bemäktiga sig en fiendes egendom, för honom oförsvarbar; oell hvad sjelfva saken angår, så erhållas så lätt byggnadsmaterialier på stället, emedan de finnas under sjelfva grunden, der ett hus skall uppföras, att det är naturligt, att den som rår om platsen, hvilken lill större delen tillhörer en enda handlande med namn Eneqvist, nog skall draga försorg om att der blifva magaziner tillhörande hans egendom, eller sådana som af honom jemte tomten försäljas.
Ett utländskt bolag kan naturligtvis icke af dem blifva ägare, så framt dess medlemmar ej söka Svensk medborgarerätt.
Att der innan kort icke kommer att saknas utrymme för de upplag, som der kunna äga rum, är klart.
Nu återstår att tillse hvad nytta Sverige deraf kan draga.
Dervid bör man fästa uppmärksamhet på förhållandet med den handel, som från ^Vesterhafvet går på Ryssland, att de fartyg, som icke binna fram till Oelober månads slut, nu vanligen upplägga i Köpenhamn.
Efter Slitö beviljad nederlagsrätt skulle det ej hända, utan upplaget ske derstädes, emedan under loppet af hela vintern kunde med största lätthet från Slitö med smärre fartyg föras de varor, som voro destinerade på Ryssland, helst med 12 a 16 timmars segling man kan lill Finska elier Liffländska hamnar, i eller nära Finska viken, från Slitö verkställa transporten.
Den recognitionsinkomst, som för sådana upplag och aflastningar skulle tillskyndas hamnen och således jemväl Sverige, vore väl icke för små partier af särdeles betydenhet, men då det blefve fråga om millioner, skulle den uppgå lill betydliga summor ; och det är klart att, i a56 Den g September f. m. den män Rysslands handel årligen tilltager, lomme också nederlagets betydlighet att ökas.
För öfrigt skulle kostnaden för den befästning, som fordrades för alt göra denna hamn och ön till en fullkomligt säker nederlagsort för hvilka magaziner och hvilka capitaler sorn helst, icke uppgå till mer än 3oo,ooo r:dr med materialier, terrain-ulredning och allt hvad dertill hörer, hvarförutan möjligen vid verkställigheten stora besparingar i denna summa kunde äga rum, på grund af den öfverlopps-kalksten, som, uppbruten, kunde upplåtas åt ägarne af i hamnen befintliga kalkugnar.
Jag vill nu icke ingå i någon utförligare utveckling af frågan, utan får endast vördsamt tillstyrka bifall till Utskts betänkande.
Utan att ingå i någon politisk betraktelse af frågan, hvartill jag för närvar, icke är skicklig, ber jag likväl att få yttra mig i hufvudsaken.
Frågan bar 2!ne ganska bestämda egenskaper och förhållanden, eller en allmän och en enskild karakter.
Den enskilda synes mig icke tillhöra Ständerna.
Målet är redan anhängigt hos K. M., hvilket jag anser vara en stor lycka, i anseende lill den svårighet, sorn dess complicerade beskaffenhet utvisar.
Jag tror det vara svårt att finna hvad sorn är det rätta för
Riket i detta afseende; men skulle den sökta rättigheten beviljas åt dem, som nu derom anhållit, sä finner jag naturligt, att de öfriga corporationerna inom Riket, af enahanda beskaffenhet, måste äga rätt alt vinna samma fördel.
Ett sådant meddelande af ifrågavar. rättigheter åt ej allenast Slitö, utah äfven åt andra ställen på Svenska kusten, skulle, efter min åsigt, helt och hållet förändra det handelssysteme, som för närvar, äger rum för Sverige.
Icke heller kan jag — i händelse jag föreställer mig, att den förevar, ansökningen skulle beviljas, och i följd deraf en betydande förändring i riktningen af handeln i Östersjön — icke lärer någon kunna tänka sig, att en sådan anläggning skulle komma alt äga rum, ulan att platsen vore befästad.
Då den icke är det, tyckes åtminstone mig, att frågan har en ganska svår behandling.
Man kan icke veta hvad som är att taga i öfvervägande, om Staten kan lemna det skydd, som fordras för de varor, hvilka der uppläggas, och den säkerhet, som påkallas för köpmännens beräkningar.
Men den hufvudsakliga omständigheten i detta ämne, som jag 1111 utber mig att få fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet på, är den, att Svenska kusten för närvar, och under nuvar. handelsförhållanden är nog svår att bevaka.
Detta är allmänt kändt samt mångå gånger upprepadt och bevist, och bevisar sig bäst genom de smuglerier, som äga rum, och som aro svåra att förhindra.
Ännu mycket värre skulle del naturligtvis blifva att bevaka dessa kuster, om man Den g September f. m. man får anlägga på Slitö en särskild handelsplats, som komme att förses med alla de artiklar, hvilka man ville på oloflig väg införa till Sverige.
Huru mycket lättare skulle det ej blifva alt inpraktisera dem, då de redan funnos så nära Svenska kusten, som vid Slitö?
Om åter en sådan nederlagsrätt ej allenast beviljades åt Slitöboerne ulan äfven, sedan denna anläggning fått ske, rättvisligen lemuades åt alla andra Sveriges innebyggare, sorn kunde visa en någorlunda lika tjenlig local för en dylik anläggning; huru skulle det då blifva möjligt att göra någon tullbevakning, som förtjente namnet deraf, utan att föröka kostnaden på ett sätt, som vore alldeles ändamålslös!
Man har, såsom det vill synas, i den enskilda frågan om Slitö beräknat, alt om bevakningen blefve möjlig, de ökade kostnaderna derföre borde bestridas genom inkomsterna af sjelfva inrättningen derstädes.
Jag lemnar derhän, huruvida det kunde vara möjligt.
Man måste först veta, om en sådan inrättn. kan komma till stånd innan man caleulernr att genom en inrättn., sorn ännu icke finnes, få ersatta kostnaderna för en kustbevakning, som säkerligen blefve förenad med stora svårigheter och utgifter.
På dessa skal får jag vördsamt tillstyrka afslag å Utskts betänkande.
En väld talare här i mitt granskap har yttrat, att ifrågavar. ämne vore af ganska stor politisk och ekonomisk vigt.
Jag instämmer fullkomligt med honom i denna öfvertygelse, men jag kan icke med honom instämma i begäran om afslag å förevar, betänk.
Jag tror tvertom, att de grunder, hvilka blifvit anförda så väl af Konungens Bef:h:de, som af General-tullstyrelsen och Commerce-coll:m, de auclorileter, hvilka äro mest compelenta att bedomina frågan, böra lemna hvar och en den öfvertygelse, att för Sverige är af stor vigt att lemna bifall till betänkandet.
Jag tror vidare, att de skäl den värde talaren andragit, för att förmå R. o. Ad. att lemna afslag å delta betänk., snarare äro skuggbilder, än de i sig sjelfva innefatta några verkliga skäl för afstyrkandet.
Det första skälet, som den värde talaren framställde, var, att en af auetoriteterna andragit, alt det varit isynnerhet för att upphjelpa välmågan på Gottland, som dess tillstyrkande blifvit lemnadt; men då i allmänhet Gottland befunne sig i större välstånd, än de flesta andra provinser, så ansåg den värde talaren det icke vara skäl alt på detta tillstyrkande göra afseende.
Jag skulle tro, att i ekonomiskt hänseende bör man vidtaga alla de åtgärder, som kunna befrämja vårt välstånd, och att vi äro långt ifrån att kunna säga, att någon provins befinner sig i det välstånd, att dess välmåga icke bör ökas.
Jag tror nemi., att. aldrig någon provins eller något land kan hinna det välstånd, att detsamma ej kan eller i3 11. 33 D e ii 9 September f. ra. hör förökas.
Den värde talaren har vidare ordat derom* att innan nederlagsplatsen på Slitö kunde blifva islåndsatt, så fordrades dertill sfoia capilaler, men han trodde icke att i Sverige funnes personer, som kunde nedlägga capitaler derpå.
Jag erkänner visserligen, alt Sverige är ett fattigt iand, der capitalförmögenheten icke är så stor, som i många andra rikare länder; men jag tror dock, alt allmänna erfarenheten vitsordat, att när fråga är om ett föremål, deraf allmänheten kan vara förvissad om en betydlig vinst, så saknas icke personer, som derföre vilja använda sina capitaler.
Jag tior således, att om den ifrågavar. rättigheten Jemnades Slitö, skulle det finnas många, som derpå ville nedlägga sina capitaler.
Samme talare har äfven erinrat derom, att det kunde falla England in att vid Slitö bilda flera industrinederlag och nedlägga stora capitaler samt sedermera, under sken af att Englands industri hade så stort intresse derstädes, vilja tillegna sig ön; hvarjemte blifvit framstäldt, att det äfven kunde falla Rysslands Kejsare in, att der inrätta sådana industrinederlag, — jag tror att de supponerades för ett värde af millioner rubel, — samt alt sedan, under förevändning att skydda Ryska industriens rätt, vilja bemäktiga sig ön.
Enligt dessa uppgifter lärer det vara uppenbart, att då både England och Ryssland ville tillegna sig ön, så skulle, just i anseende till dessa Staters olika intresse och då det ej heller kunde vara förenligt med de öfriga Europeiska makternas fördel att England eller Ryssland blefve ägare af Gottland, det blifva så mycket lättare för Sverige att bevara denna dess besittning.
Jag tror visserligen, alt det fordrades att Slitö befäslades; men efter hvad mig blifvit sagdi af personer, som hafva ganska noggrann kännedom derom, skall kostnaden för ställets befästning vara så obetydlig, att den nästan gjorde sig sjelf, ifall nederlagsrätten beviljades.
Jag tror vidare, att om det vore af ett så hufvudsakligt intresse för England och Ryssland, att blifva ägare af Gottland, och dessa Statsmakter verkligen ägde förmåga att beröfva Sverige denna vigliga provins; så skulle de icke underlåta det, eller uppskjuta dermed af fruktan för den ringa kostnad, som erfordras för frihamnens anläggande.
Således tror jag att deri i detta afseende framställda farhåga ingalunda förtjena!’ afseende.
En annan värd talare har erinrat, att då icke nederJagsfrihet vore allmänneligen beviljad de hamnar, som ligga vid Östersjön, så vore det icke billigt att lemna endast åt Slitö en sådan förmån, hvaraf följden skulle blifva, att en större tullbevakning erfordrades.
Jag tror dock att belägenheten vid Slitö är sådan, att tullbevakningen blefve ganska lätt, och ehuru jag visserligen för min del skulle önska, att alla hamnar vid Östersjön fingo drifva transito- och nederlagshandel, tror jag icke, att en sådan rättighet bör förnekas en hamn, endast derföre att den ej kommit i fråga för alla Den 9 September f. m. aSg andra.
För några år sedan, jag minnes nu icke när, tneh det är ej längesedan, erhöll Söderköping en sådan rättighet; och jag tror icke alt någou då erinrade, att det var obilligt, derföre att ej andra hamnar erhöllo samma rätt.
Af sådan anleda., och då jag anser det vara för Sverige ganska vigtigt med afseende pu Slitö hamns belägenhet, samt på grund af de utaf commerce-collrm i dess tind. tillstyrkande framställda fördelar af en frihamns anläggning derstädes, kan jag icke annat än på det högsta yrka bifall till betänk., och jag beklagar derföre, att inom detta hus funnits flere, sorn talat emot detta betänk., en erfarenhet, sorn ger mig anleda, att besanna den store Fredrik lits yttrande, att Sverige måste vara ett af de mäktigaste länder, som så många århundraden arbetat på sin undergång och ännu icke kunnat lyckas att förstöra sig.
Jag förnyar min anhållan om bifall u betänkandet.
Fi ili. Boye, Ludv.:
Då förevar, ämne icke är af natur att ensamt afgöras af R.
St.; då K. M., ehvad beslut
Sländerne för deras del vidtaga, eller hurudan önskan de i ämnet afgifva, alltid har den afgörande rätten qvar; så ser jag icke något skäl hvarföre Hr Nordenskölds hemställan skulle binda händerna på oss här, eller hvarföre vi skulle skjuta från oss ämnet, för att helt simpelt öfverlemna det till K. M., till hvars afgörande det i alla fall kommer.
Oförhindrad af denna erinran, bekänner jag, att jag finner nedslående för ett Svenskt sinne, alt höra den politiska framställning, som här blifvit gjord af en hög embetsman, af en man, ägande en upphöjd grad inom det vapen, som i första hand skall användas till försvaret al Gottland.
Stöde det så illa lill med Sveriges sjelfständighet, att vi icke skulle, af farhåga för andra makter, våga att vidtaga de ekonomiska anstalter, som för landet kunna anses vara de nyttigaste; så vore det ganska beklagansvärd!.
Jag anser ganska nödvändigt, att
Slitö hamn blir befästadt; men med den erfarenhet vi äga af denna riksdags sparsamhet, ser jag icke att någon säkrare utväg att vinna medlen för befästandet kan finnas, än att i tid bifalla betänk., som säkerligen kommer att genom de stora fördelar, hvilka deraf blifva en följd, sjelf bidraga till hamnens befästande.
En värd ledamot har ansett denna anläggning vara farlig för tullbevaknings-anslalterna vid våra kuster, emedan Slitö kunde blifva ett lurendrejeriställe.
Jag har icke detta begrepp.
Jag vet, att den rättighet, som nu är ifrågasatt för Slitö hamn, äges af Stockholm, af Götheborg, af Carlshamn.
Lättare än från Gottland kunna från alla dessa ställen förbjudna varor utprakliseras.
En bom deremot måste finnas i tullförfattningarna, och ingen fara är, alt icke, om nederlagsfriheten beviljas för Slitö, inkomsterna deraf blifva sådana, alt de åtminstone kunna be - a6o Den g September f. m. tala bevaknings-anstallerna.
För min del tillstyrker jag bifall å betankandet.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf, uppläste följande :
Jag beklagar att jag, af andra pligter hindrad, inställt mig för sent att afhöra Baron J.
Cederströms och Hr Amiral Nordenskölds anförandet), hvilka jag således ieke kan begagna, ej heller mottala.
Rikets commerciella fördel, vid beviljandet åt
Slitö af transito- och nederlagsrätt, är till öfverflöd bevisad i de sakkunniga och sakrika utlåtanden, hvilka Gottlands Landsh.- embete, Wisby Handels-soeietet, General-tullstyrelsen, Commerce-coll:m, och de flesta Östersjö-sladernas handelssocieteter afgifvit.
— Må jag endast tillagga, att Slitö kan med fördel för utländska concurtenser, och således i samråd med dessa, blifva medelpunkt för ångfarten öster om Gottland, och med färre ångskepp åstadkomma lifligare circulation.
Icke må betänklighet grundas på andra Svenska handelsplatsers möjligen minskade förtjenst.
Slik åsigt i dylika coneurrensmål är småaktig och aldrig antaglig.
Sålunda vore ingen utvidgning af allmänna välståndet möjlig; ty utan rubbning af något intresse blir aldrig materiel förbättring tänkbar.
På sådan grund hade vi bort afsäga oss canaler, nya eller rectifierade landsvägar, ångkraften, och alla machiner.
Ty allt detta, som sednare så högt gagnat alla, har outblifveligcn måst i början störa några.
— Ja: den första plogen, som också var en machin, tog uppenbarligen förtjensten af många spadar; men nu, det är ju ändå väl att plogen blef antagen.