Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Constitutions-Utskottet tillagd, i hvilken afsigt Protocollerua till samma Utskott, men ej till Ständerne, fä lemnäs j och Utskott ts beslut om R.k«-Rätt meddelas, Riksens Stind er endast ad no t; ti a ro. f lika måtto innehål ier Första Momentet af 107 §., såsom ett nödvänd'gt villkor, innan Riksens Ständers rätt intrader, att hos Konungen anhålla om afsked för en Stats-Råd-Ledamot, att Utskottet anmärkt bans mindre skicklighet och den hos Ständerna tillkännagifvit; och då detta folsta Moment tages i sammanhang med det sednare, upplyses, åtminstone för mina ögon, att hvad der säges oin Anmärkningsfiågor, sorn väl i Stånden få andraga*, men , -. v / ' Dm 2?
April. 393 ej afgöras, förrän Ccnstitufions Utskottet blif* Vit hördt, bör endast så förstås, att samma Utskotts Utlåtande måste afbidas, innan Standerne med dem taga någon befattning, men ingalunda på det sättet, att om Utskottet finner anmärkningen ogrundad, Ständerne ändå må få den upptaga och deröfver besluta; utan att det blott är i det fall, då'Utskottet i anmärkningen instämmer, sorn Ständerne äga att afgöra, om den felagtig befunne må anmälas till entledigande eller ej.
Således med andra ord:
Ständernes afgörande rätt är att knnna fullfölja eller icke fullfölja Constitutions-Utskottets anmärkning.
Flera skäl gifva styrka åt denna min mening.
Då Grundlagen skiljt Riksens Ständer ifrån befattningen med de svåraste Anmärknings mål, eller sådana, sorn angå verkliga förbrytelser och gifva Constitutions-Utskottet .anledning att äska Riks Rätt, ser jag inga skäl, hvarföre
Ständerne skulle vaia förbehållit att vid mindre vigtiga tillfällen, och i afseende på omständigheter, hvilka Consiitutions-Utskottet icke funnit anmärkningsvärdiga, skrida till en omedelbar åtgärd och utöfva en skärpande makt.
Vår Riksdags-praxis allt ifrån begynnelsen af närvarande.
Regerings-sätt har ej heller lemnat något exempel, att Ständerne derpå gjort anspråk.
Den Decharge, som i hvarje Riksdagsbeslut blifvit Konungens rådgifvande och föredragande Embetsman meddelad, har grundat sig enkelt på ConstitutionsUtskottets anmälan, att det vid de granskade PiotocollerDa ingen ting funnit att erinra.
Des 394 Den 2?
April. har blifvit trodt på sina ord och giltigheten af dess betyg ej satt i fråga.
Jag finner ingen våda deruti, att Constitutions Utskoitet utöfvar de rättigheter, j g, på anförda sätt, tror det efter Grundlagen tillkomma.
Det hör ej tili mitt ämne, att närmare utveckla , huru angeläget det är i något hvarje Constitution, att till förekommande af missbruk hafva någon motvägande Intermedaire Corps.
En sådan är Constitutions-Utskottet.
Det kan aldrig genom inkräktning blifva för Riksens Ständer farligt, men det kan vid sina tillfällen kraftigt hålla emot.
Också är det i vår Stats-Författnirg egenteligen utsedt att vaka öfver Grundlagarnes helgd, och att i vissa fall med afgörande rätt förklara deras mening, enär skiljaktiga begrepp derom yppas.
Det kan ej anses för inconsequent, att den egentliga pröfnings rätten af andras anmärkningar emot Stats Råds-Ledamöter tillkommer ett Utskott, som sjelf blifvit ålagdt att göra sådana anmärkningar vid Stats Rådets Protocoller, enär dertill skäl finnes.
Den makt, hvarmed samma Utskott blifvit försedt , härleder sig ifrån Riksens Ständer sjelfva genom ett Constitutions mässigt öfverlåtande, genom ett fritt val vid hvarje Riksdag af dem ibland sina egna Ledamöter, till hvilka de hysa det mä'sta förtroende:
Och om Constitutions Utskottet , i hvad Conrrollen på Konungens rådgifvande och föredragande Embetsman angår, utöfvar Riksens Ständers ursprungliga rätt, förnärmas denne sistnämnde icke mera derigenom, än Den 27 April. 39? genom den i 103 § Regerings-Formen fastställda Nämd, sorn äger att på föreskrifvit sätt yttra elen allmänna Opinionen öfver Högsta Domstolen , på Riksens Ständers vägnar^, utan att de sedermera deröfver någon ytterligare pröfning kunna anställa.
Det är ock med denna Nämds förrättning, sorn Constitutions-Utskottets, enligt 107 §•, närmast synes mig kunna jemiöras > ehuru- behandlingens form är skiljagtig.
Att affordra Constitufions-Utskottet alla till ett Anmärknings-tnål hörande Handlingar, för att deröfver företaga ny pröfning, vore fördenskull, om jag ej bedrager mig, ett betänkligt steg, att draga under Ständers
Domstol mera än hvad vår Statsförfattning medgifver; och det är i stöd ej allenast af io7:de §. i hela sitt sammanhang, utan af all analogi med andra Lagens rum och dess anda, jag anser Riksens Ständer till en slik pröfning ej kunna umbära Constitutions Utskottets förberedande ledning, genom anmälan af den , det funnit ej rätteligen uppfylla sin p'igt.
Månne en sådan infordrirgsrätt kan förenas med den i 29 § .Riksdags-Ordningen föreskrifna varsamhet vid anmärkningens tibkännagifvande i Stånden och Remiss til!
Utskottet- och månne, enär Handlingarne konna bestå i Stats-Råds Protocoller, Riksens Ständer af dessa jemväl äro berättigade att kräfva del ?
Jag kan på samvete ej annat än besvara dessa frågor med nej. jsg frångår dock icke, V 396 Den 2?
April. att redactioeen af 107 §:s sista Moment kunnat blifva tydligare3 men icke hafva de der fö-, rekommande och ofvananförda ord en så klar och bestämd betydelse till styrka för någon Riksens Ständers i detta fäll af Constitutions* Utskottets Utlåtande oberoende rätt, att den, tvertemot Stats-Författnjngens i allt öfrigt rådande principe, må anses för den enda och rätta.
Jag har redan sagt, huru jag förstår dessa ord , att nemligen afgöra betyder fatta beslut att fullfölja eller i.-ke fullfölja ConstitutionsUtskottets anmärkning3 ett beslut, sorn visserligen innefartar ett afgörande, och således otvunget uppfyller det begrepp, som svarar emot uttrycket..
Sådana h'ra mina oförgripliga tankar.
Med skyldig aktning för andras olika tänkesätt, är jag glad att hafva fått yppa mitt eget.
Det är åtminstone oväldigt, och grundadt på nit för allmänt väl och vår Constitutions dermed förenade helgd.
I detta afseende lärer ock emellan mig och, de varda Ledamöter, som skåda ämnet utur en annan synpunkt, råda den fullkombgaste öfverensstämmelse.
Det enda får jag slutligen tillägga, att om jag såsom Ledamot af 1809 års Constitutions-Utskott insett, att uttrycken i 107 §.
Regerings-Formen kunnat tydas, på annat sätt, än hvad jag nu haft den äran yttra, hade jag ej underlåtit att antingen begära deras förändrande, eller e« mot dem göra reservation.
Friherre Stael von Holstein, anhöll att Rid* Den 2?
327 derskapet och Adeln behagade anmoda Friherherre
Adlerbeth att låta till trycket befordra sitt nyss uppläste anförande.
I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt•
JUarskalken hemställde om Ridderskapet och Adeln behagade instämma i Friherre Stael von Holsteins berörde önskan; hvilket bifölls.
Friherre Anckarsvärd', Carl Hinrict upp« läste följande:
Constitutions-Utskottets afgifne Utlåtande öfver den af Herr Schönström uti Ståndets Plenum väckte fråga om anledning till anmärkning emot Stats.Ministern för Utrikes Å. renderna , innebär: Att Utskottet, anser sig icke knnna eller bora, förevarande dess befattning ej tillhörande Anmärknings-fråga, till vidare profning upptaga.
En ifrån ett Riks-Stånd till Constitotions-Utskottet remitterad anmärkning måste alrid tillhöra dess befattning att utreda, ock påkallar ovilkorligen dess yttrande, då den ej föranledt till Riks-Rätts förordnande. 107 §.
Riksdags Ordningen tillägga bokstafveligen Riksens Ständer rättigheten att uti Ståndens Plena efter bokstafligen föreskrifna Formen vacka anmärkningsfrågor emot Konungens Stats-Råd och Föredrande.
I samma §§. äro afgörande rätten Riksens Ständer uti sådana frågor bokstafveligen förbehållen, med vilkor ai Constitutions-Utskottets förutgångne hörende. 398 Den a?
Då denna Grundlagens bokstafveliga lydelse ej fean få möta någon motsägelse, eller någon förtydning, och då ofvannämde §§ äfven bokstafveligen bestämma hvad som under Riksens Ständers öfverläggningar om sådana frågor eller uti Constitutions-Utskoitets yttranden icke får nämnas eller pröfvas; finnes ingen annan gräns för Riksens Ständers öfverläggnmgsoch pröfnings-rätt i sådana frågor utstakad, än den, som innefattas uti det positiva förbud i desse §§. bokstafveligen uttryckes.
Då Anmärknings rättigheten är den enskilte Representantens i Grundlagen bokstafveligen uttryckte rättighet3 då afgörande rätten är Riksens Ständer bokstafveligen förbehållen i de fall där 107 §:S verksamhet af dem kunde p öfvas nödig såsom ett kr of för Rikets vdl, med det enda vilkor, att ej kunna afgöra förr än Constitutions-Utskottet blifvit hördt; och då Riksens Ständers pröfnings rätt är så bokstafveligen uttryckt, genom det positiva förbud emot hvad, som icke vid dylika tillfällen får dess pröfning underställes, kan jag icke för* stå Constitutions-Utskottets mening, med dess i detta ämne afgifne Betänkande, då det betager Riksens Ständer det första vilkoret för Deras i Grundlagen efter Utskottets hörande bokstafveligen uttryckte afgörande rätt; nemligen möjligheten att pröfva, hvartill oumgänge1 i^en lordras , att känna det ämne, som bör bedömmaS- — Utskottet har i min tanka uturståndsatt oss, att äfven efter dess hotande afgöra den Anmärknings.fråga, som in - De» 25 April.
Riksens Ständer få vid hvarje Riksdag undersöka Regeringens Styrelse, granska och anmärka de Rådgifvande» och Föredragandes Embets utöFning.
Derjemte äga de jemväl den rättighet, att i laglig ordning, utom granskningen af Styrelsens Handlingar, Ufven i RiksStånden få framställa anmärkningar emot namn» de Embetsmäns åtgärder.
Nu har Riksens Ständer för utredningen och verkställandet af allt detta, utsett ett Constitutions-Utskott, som genom ett mindre antal personal, representerar Riksens Ständer och äro, så till sägande, deras Fuilmägtige.
Åt detta Utskott ensamt, äro enligt Grundlagarnes föreskri t öfveilemnade ds officiella Handlingar, som vittna om Styrelsens åtgärder, hvilka Handlingar enligt samma Grundlagar, icke af detta Utskott kunna utlemna».
Ytterligare öfverlemna Grundlagarne, äfven ensamt åt detta Utskott, rättigheten, att, för lagstridiga Embets-åtgärder, förordna tilltal af Justitiae-Ombundsman inför Riks-Rätt, och att flr skadliga Embets-åtgärder ställa den eller de derföre anmärkte, inlör RiksStändens, eller Opinions-Rättens pröfning, hvarf påföljd kan blifva Embetets förlust.
Då nu så stora rättigheter, hvilka kunna lada till så svåra följder för enskildte Medborgare, blifvit af L?garne Riksens Ständer öfverleranade, och da samma Lagar och Stan.
Ben 2?
April. skränkt arttal Embetsman, begränsat förhållande.
Bägge dessa, föreskrifter åsyfta tydligen befordrandet af Samhällets säkerhet och skydd.
Å ena sidan skilja de Konunga-Magten frän omdömets möjliga orättvisa, och gifva å( den stora idéen af Monarkisk Styrelse en mera isolerad tillvarelse, nödvändig för Majestätets anseende och helgd.
Å den andra gifva de hvarje Medborgare den öfvertygelse, att alla Undersåtare af en och samma Regent iiro underkastade Grundlagarnes kraf och tillämpning; ait allas förbindelfer till dessa Grundlagar äro lika heliga och lika fästade genom frivilligt aflagde furpligtelser, och att således alla af dem böra njuta lika skydd.
Jag har alltid föreställt mig, att Konunga* Magtens anseende och kraft skall fördubblas, när en Lagstiftande Församling med lugn utöfvar dessa grundsatser; att agtning och förtroende för verkställande Magtens Verkställare skall stadfästas och utmärkas; att Nationen äfven genom sådana dyrbara, fastän ömtåliga rättigheters utöfning, skall finna sin sällhet och Regentens ära, vara oskil jagtiga, och att ett Folk, som, slutit till Thronen och Lagarne, med stadga och allvar emot dem uppfyller sina skyldigheter och utöfvar sina rättigheter, alltid kommer att bära det förtjenta och afundsvärda namn bland Europas Nationer, att vara sjelfständigt.
Efter denna inledning, går jag nu till sjelfva reglementariska delen af våra Plröfvo- och Ansvars-Lagars utöfvande.
Den 2?
April. högsta lön för medborgerliga dygder!
Och matte den tidpunct nu vara inne, då Konungens Rådgifvare, uti Nationens uppmärksamhet, hnna en ny styrka för deras ansvarsfulla kall j och må det blifva en erkänd sanning:
Att det Folk, som alfvarsam! följer Rådgitvares förhållande vid Rådslagen, värderar mäst af allt sin Konung!
Friherre Åkerhjelm, Gustaf, anförde skriftligen :
Då jag är Ledamot af Constitutions-Utskottet, torde det tillåtas mig att i korrthet få underställa detta upplysta Samfunds bedömmaode det begrepp, jag gjordt mig om Grund, iagarnes föreskrift och mening uti det mäst granlaga af alla de ämnen, som dessa Grundlagar omfatta; jag menar de Anmärkningars behandlande, granskning och påföljd,», hvilka så väl innom som utom Constitutions-Utskottet, emot under ansvar ställde Embetsman, kunna göras.
Våra Lagstiftare hafva uti Grundlagen, detta Samhäils-Contract emellan Konung och Folk, förvarat dessa båda rättigheter, att genom Lagens eller Opinionens Domsrätt, pröfva och bedömma Embetsmäns åtgärder.
Den förra i ett allmänt förhållande, den sednare genom sina Representanter, uti ett, innom vissa lagliga Förmer, och innom ett visst in - Den a?
April. fö i Ridderskapets öch Adelns uppmärksamhet vfd vadan, att genom praejudicat tillåta Riksens Stäcders ConStitutions
Utskott tillvälla sig en större och' annorlunda beskaffad magt, ari Grundlagens klara lydelse inedgifver : att tillåta Utskots tet besluta i sådana fall, dät dess enda rättighet och pligt åf Grundlagen bokstafveligen inskränkas till upplysning och Vägledande åtgärder till af- eller tillstyrkande.
Vi skulle genom en Föri Somlig effergifvenhet i denna del snart ihnötri vår egen Stats Författning möjligen
För en framtid kunna bil la oss ett tyranniskt frårikännande af de rätfgheter, soth friheten återskänkt oss. 1.8ö9 Års Stari er, saknade ej ånledi nirig i erfarenhetens dyra lära aft tillskapa en ansvarighet för Konungens Ministrar, Rådgifvare och Föredragande; Öch Vår Constitution blifver dem i denna d l ett evigt äremin:, lie af foglig återhållsamhet, uti en tidpUnct då Nationens lidelser litt hade ursägtär hämdenS utbrott j och ytterligheter i ett Stadgande, sorn för framtiden skulle förebygga SUts-olycko?
j hvilka Historieri eri gång ej torde underlåta att tillskrifva ansvarslösa Rådgifvare.
Måtte vi alldrig efterskänka den rättighet, vår dyrt För— värfvade frihet lerrinaf
Oss att åtala Rådgifvafes åtgärder!
Måtte
Vi dohäfligt förskjuta ali aman tolkning af Grundlagen ari den , sorti grundar sig på dess bokstäfveligä lydelse, bch mätte vi omkring denria $lilta oss med enig brödra-kraft, för ätt i en thed helig fanatism® föfsvarad Grundlag åt EFerkommande stadgad
Utaf tiden, lemna friheten såsöm Försynens Ridd. och Ad. Pr»:. V M. 2 Afd. yä. 400 Den a?
April, alla dertill hörande Handlingar uppläsas om det åstunaas, men det hufVudsakligaste uri ämnet * som i detta ifall är sjelfva den vakta anmärkningen, här saknas sedan Utskottet blott raisonements vis behagat framställa stympade fragmenter, som knappast tillkännagifva hvarom elen handlat, anser jag mig vara berättigad att begära årerremiss af Utskottets Betänkande, , med begäran att återfå det Och tillika in extenso sjelfva den väckta anmärkningen, som gifvit anledning till Berankandet, och utom hvilket det blifver Riksens Ständer en ren omöjlighet att pröfva imålef och att deruti fatta något beslut.
Då Utskottet yttrar iden granskning af Rådgifvarer åtgå’der, hvartill Io6 otk 107 §§. förbinda och berdttrga, endast sträcka sio till desse Embetsmnns Handin o ar och Handlings sått i och för dera< offentelige Caracterer af Rådgifvare; förutsattes nästan, att några andra än offentelige Caracterer i sådant afseende kunna tillvara, hvilket 1 kval icke å något ställe i Constitutionen igenfinrtes; hvadan det ej eller kan tjena Utskottet till giltigt skäl att icke annorlunda förklara sig öfver den gjorde anmärkningen.
Sedan jsg nu tror mig hafva framställt sådana anmärkningar emot Utskottets iörevarande B ;tänkande, som hindra dess antagande, anhåller jag ännu ytterligare om återremiss i stöd af §.
Regeringsformen, sorn bokstafveligen föreskrifver, att Utskottet af dessa anmärkningar må erhålla del, för att Sitt Utlåtande deref er granska och jämka.
Härvid vågar jag äfven fasta Högloflig#
Rid - Den 2?
April, nom Ståndet väckt, af oss får och bör af. göras, sedan den för ämnets behandling i Grundlagen bokstafligen uttryckte förberedande åtgärd blifvit ragttagen ; dä Utskottet till värt pröfvande öfverlemnat endast sitt eget Utlåtande och icke anledningen dertill , som är den fråga i detta dmne, hvilken innom Ståndet blifvit väckt, men der icke jått afgörai, förr än Utskottet blifvit hördt. 107 §.
Regerings-Formen uttrycker bokstafligen , att det är den våckta frågan, sorn skall af Ständerne afgöra:, men icke Utskottets Betänkande deröfver , hvilket ej kan tydas hafva annan afsigt, än att i upplysningsväg leda Riksens Ständers beslut; det skulle i annat falt vara högst besynnerligt om Constitutions Utskottets hörande kunde afse ett annat förhållande, än det, som med sådant hörande i allmänhet åsyftas; om vid ett till vanlig Äuctoritet inkommit mål, fordras hörande af er. annan Auctorjtet eller Part, så remitteras målet till den som bör höras; denna måste då yttra,sig öfver ämnet; men detta yttrande skulle ej kunna uppfylla sin vägledande bestämmelse för den, sorn äger afgörande rätten, utan igenom jemförelse med sjelfva hufvudfrågan, hvilken således
Vid ett afgörande ej kan undvaras , emedan det är saken eller här den väckta anled. ningen till anmärkning, sorn bör afgöras, och icke den upplysnings gifvande Auctoritetens yttrande, — Dä nu härtillkommer, att Riksdagsordningens 53 §. bokstafligen föreskrifver, att, pär ett amne skall sluteligen afgöras, böra Dm 2?
April. der, till deras utöfning, de förre organiserat, de sednare vak, ett mindre antal at Ständernes egne Medlemmar, så tror jag, att då, åt en sådan Corporation af Lagstiftare, den rättighet är öfverlemnad, att för upptäckte Em. betsfel, befordra till omnämnde ansvar, måtte äfven den lika vigtiga fastän mera liberala rättighet, vara denna Corporation öfvtrLranad, att då inga Einbetsfel blifvit upptäckte, få ifrån depna påföljd befria.
Då nu ett Constitutions Utskott, i afseende på egne anmärkningar å Embetsmäns åtgärder nästan dageligen utöfvar denna sednare rättighet, nemligen, att genom anmärkning icke hänföra till ansvar, när sådant af begångit Embetsfel icke blifvit påkallat; har jag trott, att äfven så vöre förhållandet med de ifrån RiksStänden till Utskottet remitterade anmärkningar, emedan i afseende på deras behandling, hvarken Lagarne föreskrifva eller sakens natur föranleder till något olika behandlingssätt med de förra.
Regerings-Formens lcy §.
2 Momentet säger: ”Frågor uti detta ämne, kunna i Riksens Ständers Plena väckas, och af andra Utskott än Constitutions-Utskottet hos Stånden andragas, men icke af Riksens Ständer afgöras förr än sistnämnde Utskott deröfver blifvit bordt.” Riksdags-Ordningens 29 §. grundad på 107 §.
Regerings-Formen iöreskrifver hvilka ordalag och Förmer vid en sådan framställning böra nyttjas.
Nu följer således efter min tanka härutaf, aft 406 Den 1?
April. anmärkningar, som i denna ordning blifva till C.onstitutions-Utskottet remitterade, och som kunna, af Anmärkaren påkalla lo6:te eller jo?:de' §:s tillämpning af Regerings-Formen, skola der Upptagas och med anledning af dessa anmärkningar uti de med ämnet gemenskap ägande Protocoiler, Beslut och Föredragningar noga undersökas, om den anmärkte Personens åtgärder, bör enligt någon af dessa §:r behandlas, eller om han från deras ansvar bör befrias.
— En sådan anmärkning är, som orden lyda, blott en anledning till anmärkning.
Af densamma hämtar Utskottet anledning till undersökning; af de autentiqua Handlingarne, Lagarne och eget på dessa grundat omdöme, skall Utskottet hämta skälen och grunderna för beslutet.
Jag tror derföre att orden i 107 §:s andra moment, ”men icke af Riksens Ständer af göras förr, ån sistnämnde
Utskott deröfver blifvit hort f* innefatta deh mening att Riksens Ständers åtgärd dervid bestämmes i enlighet med Constitutions-Utskottets öfver den remitterade frågan kommande Utlåtande; nemligen, i händelse af dess derå gjorde tillämpning af 106 §.
Regerings-Formen eller befrielse ifrån ansvar, blott genom Riksens Ständers Sanction medelst beslutets förvårande vid Ståndens Protocoiler, emedan Riksens Ständer redan genom deras Constirutions-Utskott då afgjordt saken; och i händelse af 107 §:s tillämpning, genonrt Riksens Ständers derefter skeende pröfning af målets vidale behandling'.
April. 407 Skulle detta ieke vara meningen, utan afsigten vara den, att Constifutions-Utskottet, som ensamt äger källorna till alla upplysningar öfver dessa ämnen, endast skulle undersöka saken, och öfver densamma, utan något beslut eller bedömmande till Riks-Stånden inkomma med blotta Berättelsen, så vore det efter min tanka en Contradiction, emot de rättigheter, som äro detta Utskott i RegeringsFormens 106 och 107 §:r gifna.
Skulle åter meningen vara den, att RiksStånden oansedt de, efter mili mening så till sägande, transporterat dessa omnämnde rättigheter på dem de satt i tillfälle att målets beskaffenhet utröna, det vill säga, på en mindre andel af sig sjelfva, likafullt bibehölie dessa rättigheters utöfning, så skulle ju samma Autoritet, tvenne gånger behandla ett och samma ämne, och denna behandling skulle ju derigenom, utan att ämnet förändrat sin natur, möjeligen kunna blifva helt olika, hvilket jag med i sådana slags ämnen som dessa, hvilka aro frän alla andra mål af så skiljagtig beskaffenhet, icke tror varit Lagstiftarens mening, och icke anser vara förenbar! med enkelhet i grundsatser, och den för Samhället med deras utöfning åsyftade säkerhet.
Riksdags-Ordningens 5^3 §. bjuder, att, ”enär ett ämne slu tel igen skall afgöras, böra alla dertill hörande Handlingar uppläsas.”
Häraf slutar jag, att denna uppläsning bör ske, der målet skall afgöras, och jag har nu haft Dm zf April. den äran framställa hvarest och på hvad sätt jag tror sådane ämntn, som nu ärö under öfverläggning böra afgöras, nemligen om de skola remitteras till Riks-Rätts behandling, till Riks Ståndens pröfning,Jeller allt Anmärkningsk>af förf rila Jag an^er derföre, att då denna ^.:s föreskrift blifvit i Constitutions-Utskottet jagttagen, är behandlingen Constitutionel.
Em, edleitfd tror jag det vara en lika Constitutionel pligt, att- Constituti&ns-Utskottet, dådet hänvisar ett mål till behandling enligt 107 §:S usta moment, att fullkomligen utveckla målets beskaffenhet.
Äfven då Utskottet befriat frånall det Anmärkningskraf sorn blifvit till detsamma remitterat, anser jag detta befriande bora så mycket utvecklas sorn ämnets beskaffenhet kan erfordra.
De Handlingar, som Riksens Ständer för pröfningen af ett enligt 1Q7 §-n af Corist-itutions-Ufskottet understå
Idt mål,anse nödv ndige att af detta Utskott äska, lära utan tvifvel kunna utlemnas då detta utlemnande icke uti Trychfrihets-Lagens 2:dra §. föibjudes.
Hvarken vill eller kan jag bestrida Rik. sens Ständers rättighet att göra anmärkningar emot ett Constltutions-Utskottets Utlåtande, ej heller att betvifla den nytta de kunna åstadkomma; men, som genom dem aldrig kanuppg fvas, sådane officiela. källor och, upplysningar, som enligt Regerings Formens 105 §. endast böra tjena till grund för ett ConstitutionsUtskotts undersökningar o?h anmärkningar, hvilka genom der is oli ra beskaffenhet med dessa, äfyen skulle kunna förandra det anmärkte ann.
405 nets, så ser jag får min del icke, att dessa anmärkningar kunna verka någon förändring l det fattade beslutet.
Sådant är der begrepp jag gjort mig om Consritutions-Utskottets verknings rätt.
Jag har ej velat genom någon utvidgad tydnirg af Grundiagarne gifva detta Utskott en större rättig lier än dessa Lagar det gifva.
Jag blott underställer dessa mina tankar ett upplyst
Sam* fund för hvars omdöme jag hyser den största högagtning.
En större erfarenhet och en högre upplysning ä» den jag äger, kan bäst prof* ya, huruvida jag funnit det rätta eller ej.