Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi äro, Min Gemål och Jag, R. o. Ad. uprigtigt förbundne för det deltagande, hvaraf Vi i dag fått emottaga en ny försäkran.
Den billiga smärta, sorn af en ömt älskad Broders alltför tidiga bortgång alstrats, har kunnat mildras endast genom den allmänna och rättvisa saknad, som blifvit Honom egnad.
De Barn, som Försynen skänkt OSS, äro ej allenast våra, de tillhöra de förenade Brödrarikena, och de skola tidigt lära alt kän na de pligter, till hvilkas utöfning de en dag äro kallade.
Varén öfvertvgade, Mine Hrr, om den npmärksamhet, hvarmed Jag skall följa det sammanträdande Riksmötets öfverläggningar, och emottagen uttrycket af Min och Min Gemåls ständiga ynnest och välvilja.
Sedermera uplästes jemväl
Hr Gr. o. Landtnäs tal till II.
Konungen på Rikssalen; hvilket var sålydande:
Manad af Grundlagens och hjertats bud, anhåller R. o. Ad. att inför E. M. fä frambära uttrycken af underd. vördnad och tillgifvenhet.
St. voro församlade kring E.
M:s thron, har åter en tidrymd förflutit, under hvilken Fäderneslandet, med trygghet öfverlemnande sig åt vården af E.
M:s aldrig hvilande omsorger, kunnat i lugn utveckla de krafter, som hos dess folk och i dess jord af en mild Försyn blifvit nedlagde.
Att prisa dess nåd har II. o. Ad. ock haft nya, rika anledmr i bevarandet af E.
M:s, af en långvarig sjukdom hotade dagar samt i Thronföljdens befästande inom en älskad Konunga-ätt.
En Carl med arfsrätt till Sveriges krona är ett framtidslöfte, på hvilket århundraden lärt Svenska folket att tro, och fosterlandskärleken vore cj ren, om ej hjertat kände sig lifvadt till glädje af hoppet äfven om efterkommandes lycka.
Om likväl en tår dallrar i de blickar R. o.
Ad. tacksamt riktar niot höjden, skall den förstås af E.
M. liksom den förstås af hvar och en, som vid sidan af thronen sett och nu saknar 38 Den 30 November. den unge Furste, hvars tidiga bortgång utgör ett örat föremål för Konungahusets oell Fäderneslandets sorg.
Skildringen af hvad Prins Gustaf var, kan ej tillhöra detta rum, men bland de blommor Sveriges Sångmö klagande strött på den slutna griften, må det dock tillåtas R. o. Ad. att i dag äfven nedlägga sin enkla gärd:
Välsignelse öfver den ädle, hädangungne Furstens minne.
Hvarje Riksdag måste till afgörande framkalla frågor af vigt för Fäderneslandets framtid, och den af E.
M. nu öpnade kan i detta hänseende ej bilda ett undantag.
Sådant vore ej heller att önska; ty rörelse och verksamhet utgöra vilkoren för samhällets lif, likasom förtroende mellan styrelse och folk, stärkt genom enig och öppen rådplägning ronde gemensamma angelägenter är vilkoret för dess lycka.
Att i sin mån kunna till denna verksamt bidraga, att genom laglydnad och sann fosterlandskärlek visa sig värdig de förfäder, om hvilkas förtjenster Sveriges Konungar gifvit ett härtill manande vittnesbörd, skall blifva målet för R. o.
Ad:s allvarliga bemödanden.
Lifvad af dessa tänkesätt utbeder sig R. o. Ad. underdrst, att i E. K.
M:s nåd och ynnest få vara innesluten. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till lif. m.
Onsdagen elen 30 November 1853.
Hrr Elektorers, vid denna dag anstäldt val, uprätlade listor å Ledamöter och Suppleanter i R.
St:rs Utskott, samt ledamöter i Riddarh.Utsk., och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Constitutions-Utskottet.
JVs 115.
Gr. Lagerbjelke, Gustaf. — 245.
Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam. — 311. ,, af Ugglas, Curt Gustaf. — 330.
,, Silfversparre, Fullm.
Stjernstedt, August Wilhelm. — 300.
Ema nuel, och — 1500.
Hr Stjerngranat, Georg Gustaf Henrik.
Den 30 November. 39 1. 2114. 8. 678. 778. 1960. 1912. 1659. 2156. 2221. 2317. 1661. 279. 55. 105. 140. 26. 167. 177. 393. 10. 702. 1016. 1092. 1304. 1979. 1743. 338. 351. 394. 456. 661.
Hr Liljehöök af Fårdala, Carl Berthild; och „ Nordensvan, Otto. Stats-Utskotlet.
Oxenstjerna till Korsholm, Fallm.
Åkerhjelm, Carl. Hr Bildt, Didrik Gillis. ,, Leijonancker, Fredrik Wilhelm Erik Carl. A. ,, Montgommerie, Robert Nils Germund.
A. ,, Nordenskjöld, Fullm.
Hr Virgin, Christian Adolf. ,, Svedenstjerna, Fullm.
Hr von Troil.
Samuel Gustaf. ,, Burenstam, Fullm.
Hr Björnstjerna, Johan Magnus. „ af Wirsén, Carl Thure.
„ Fäbroms, Olof Immanuel.
„ Carlheim Gyllensköld, Henrik Adolf Oskar, och Frih. Wrangel af Sansis, Fullm.
Bevill nings-Utskotte t.
Gylden stolpe, Anton Gabriel. ,, af Ugglas, Carl Fredrik Ludvig.
,, Björnstjerna, Carl Magnus Ludvig.
Leijonhufvud, Axel Gabriel. ,, von Köhler, Fullm.
Hr Tornerhjelm, Rudolf. „ von Knorring, Wohlrath. ,, af Schmidt, Carl Johan Georg.
Hr Soop, Fullm.
Hr Gyllenram, Henrik.
„ Prytz, Lars Adolph.
„ Planting Berglod, Fullm.
Sparre, Johan Alexander Artomis.
„ Leijonmarck, Evald Gustaf; och ,, Kuylenstjerna, Carl Johan.
Hr Brakel, Mauritz; och ,, von Wachenfelt, Fullm.
Gr. Lagerberg, Sven. Banko-Utskottet.
Frih. Tersmeden, Wilhelm Fredrik. „ von Rehausen, Fullm.
Manderström, Carl. ,, Nordenskjöld, Fullm.
Frih. Fleetwood, Georg Miles.
„ Klingstedt, Fullm.
Hr af Geijerstam, Carl. J\s 1038.
Hr — 2017. 7? — 2144. 77 — 2320. 77 — 2090.
Hr — 1959. 40
Bogeman, Carl Adolf.
Björnstjerna, Oskar Magnus.
Rosensvärd, Johan Henrik; och O ' ' Akerman, Fredrik.
Adelborg, Anders Otto, och von Kraemer, Anders Hobert. Lag-Utskottet.
Ledamöter: o— 78.
Sparre, Erik. — 57.
Frih. Posse af Säby, Johan August. — 929.
Hr von Hartmansdorff, Au gust Edvard, och -— 1877A.
,, Carleson, Edvard Henrik; samt till Suppleant: — 2183.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottet.
Lybecker, Fullm.
Hr Bergenstråle, Claes.
Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto.
De Geer till Leufsta, Carl Emanuel.
De Geer till Finspång, Guslaf Gerhard.
Skjöldebrand, Knut Erik.
Nordenfalk, Fullm.
Bråkenhjelm, Pehr Reinhold.
Lilljehorn, Fullm.
Raab, Carl Adam.
Arnell, Gustaf Fredrik. von Rosen, Fullm.
Gr. Wrangel, Fredrik Ulrik.
Hagströmer, Johan Jakob; och af Dalström, Gustaf Jakob. Suppleanter: Expeditions-Utskottet.
Ledamöter: — 279.
Frih. Wrangel af Sansis, Fullm.
Rudolf. — 478.
Hr Printzensköld, Carl; och — 1753.
„ Hedenstjerna, Johan Fredrik; samt till Suppleant: — 1519.
Riddar hus -Utskottet. — 45.
Piper, Claes Gustaf. Fritz. — 119.
Frih. — 226. 77 253. 77 — 312. 77 — 373. 77 — 390. 77 .— 1055.
Hr — 1671 D. „ — 1885. 77 — 1905. 77 — 2230. 77 '— 2309. 77 381.
Frih. — 17.
Hr Den 3 December 41 JW 85.
Gr. von Rosen, Fredrik Carl. — 93. tt Wrangel af Sansis, Tönnes Reinhold Henrik Adolf. — 79.
Sjöblad, Fullm.
Gr. Lagerberg, Gustaf. — 166. tt Stjerncrona, David Erik. —• 192. tt Stackelberg, Berndt Oscar. — 213. tt Armfelt, Magnus. — 272. tt Hermelin, Fredrik. — 283.
Silfversköld, Carl Otto. — 49.
Hamilton; Mal- colm. —, 1722.
I') Wulfschmidt, Fullm.
Hr Törnebladh, Ottomar, och — 1952.
II von Plomgren, Anders Erland.
Hr Gr. o. Landtm, anmälde ett af Gr. von Lantingshausen, Erik Albrecht, inlemnadt sålydande Mern.:
Då egne angelägne affärer göra att jag för en längre lid nödgas resa ifrån Riksdagen, ser jag mig tvungen att afsäga mig det hedrande förtroende jag nyligen erhållit, att vara Bänkman, under ödmjuk anhållan att vid min riksdagsmannarätt blifva bibehållen.
Till denna anhållan lemnade R. o. Ad. sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att i anledning deraf val af en Bänkman inom 2:dra Bänkm:s-Afdeln:n komme att förrättas vid början af nästa plenum. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ 2 e. m.
Lördagen den 3 December 1853.
Anställdes val af en Bänkman inom 2:dra Bänkm:s-afdeln:n efter 110 Gr. von Lantingshausen, Erik Albrecht, och befanns, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd:
JVs 93.
Gr. Wrangel af Sansis, Tönnes Reinhold Henrik Adolf.
Börjades justeringen af pleni-prot. för d. 21 sistl.
Då härvid till upläsuing förekom ett delta pröt. tillhörande yttrande, anmälde sig och yttrade: 42 Den 3 December.
Hr von T roil, Sam.
Vid föregide Riksdagar bardet varit vanligt, att vid justering af R. o.
Ad:s prot. de afgifne yttrandena icke blifvit upläste utan endast talarnes namn.
Jag hemställer derföre, huruvida icke
Ståndet skulle tillåta, att äfven vid innevar:de Riksdag samma praxis må följas, naturligtvis öppet för en livar, som det önskar, att få sitt yttrande upläst in extenso.
Uppå af Hr Gr. o. Landtm, i anledn. härafframstäldapropos. , beslöt R. o. Ad., att likasom vid föreg:de Riksdagar varit öfligt, vid justering af pleni-prot., deri förekommande anföranden af Ståndets ledamöter icke skulle upläsas, utan endast omnämnas såsom i prot. införde, såvida icke särskild begäran om deras upläsning blefve gjord.
Sedan härefter detta prot. blifvit upläst till slut, uplästes jemväl pleni-prot. för d. 22 i samma månad, och blefvo dessa prot. af R. o. Ad. godkände.
Innan den enskilde
Riksdagsmannen tager lill ordet bör han, i en fråga sådan som den jag nu vill framställa, afvakta K. M:s Nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof.
Jag hade hoppats, att tryckningen af densamma fortgått längre än som skett, så att jag af de Tidningar, der den förekommer, haft tillfälle inhämta, huruvida det ämne jag vill framställa äfven innefattas i samma nådiga propos.
Men om det är tillåtet att sluta af en vid Riksdagens början utkommen bok om Svenska Kyrkans och Skolans angelägenheter, så har jag icke att befara att blifva angenämt öfverraskad deraf, att mitt ifrågavar:de ämne förekommer uti samma Kongl, propos.
Hr Ribbing upläste härefter en så lydande motion.
Riksdagsmännens omtanka vid början af detta möte att från samhället afleda det öfverflödande bränvinet kan förliknas vid jordbrukarens att söka befria den mark han vill odla från förderfveligt öfverflödsvatten.
Dervid stadnar han dock icke, ty yttersta ändamålet med hans företag är att bereda jorden för säde, som kan gifva frukt i st. f. onyttiga och skadliga vattenväxter.
Skulle det nu lyckas oss att minska bränvinsfloden och skingra de töcken och dimmor som derifrån upstigit och omhvärft samhället; så vore naturligtvis dernäst vår önskan att uplyfta dess medlemmar till själsodling och renare njutningar.
Anstalterna för själavård och upfostran måste således taga vår upmärksamliet i anspråk.
Med ett helt RiksSt. af själaherdar och med alla de anslag, som framfarna Konungar, Ständer och enskildte lemna!, och nu i sednare tider halfva skyddsafgiften till folkundervisningen, skulle man tycka att i detta afseende redan är så mycket gjordt, ali det kunde vara nog.
Säkerligen vore det så, om för kyrkan och skolan eftersyn ofvanifrån och sedan alltigenom vore lika fullständigt som i andra statsförvaltningsgrenar.
Redan 1823 yttrade en ledamot af då varande komitté för organisation af rikets styrelseverk om våra kyrko- och nndervisnings-författningar följande:
Den 3 December. 43 ”Biskopar och Consistoriel-, som inom stiften skola vaka öfver lärans renhet och rigtiga meddelande, kyrkotukt, läroverk och fromma stiftelser samt öfver förvaltningen af de ansenliga bidrag som Sveriges Ständer och store Konungar till ecklesiastika ändamål anslagit, äro sjelfve utan upsigt.
Om de försumma sina skyldigheter i dessa afseende», om de hvarken hålla prestmöten eller visitationer, om prester, som sjelfve gjort konkurs, få fortfara att utöfva deras embete, att befatta sig med kyrkans medel och den genom presterskapets händer ingångna upbörden, om läroverkens bok-, mynt- och konstsamlingar vanvårdas: så är der ingen högre embetsmyndighet, som det egentligen åligger att bry sig derom.
Från Just.-Canzl:s-Emb:ts tillsyn äro de Ecklesiastika ärendcrna nog aflägsna.
De få exempel som lära gifvas att han gjort åtal i sådana mål tyckes bevisa det.
Formliga berättelser om hvad som förefaller i stiftens kyrko- och lärovård eller medels förvaltning afgifves ej i Ecklesiastik-exped:n.
Det är följakteligen tillfälligt om StatsSekret. (nu mera Depart:s-chefen) vet hvad som i stiftens angelägenheter förefaller och uträttas, hvilka ecklesiastika tillgångar finnas och huru de användas.
I somliga stift veta consistorierne det icke sjelfva; ty etc.”
Jag vill icke vara vidlyftig med att längre uprepa detta yttrande; men redan 200 år innan det afgafs insågos dessa brister af den store Konung, som grundlagt hela vårt undervisningsväsende och af hans lliksKansler Axel Oxenstjerna, hvilka år 1623 utfärdade en Instr. för ett GeneralGonsistorium, som skulle bestå af 6 andeliga och 6 verldsliga ledamöter, hvilka skulle öfverse KyrkoOrdningen samt, när den af K.
Generale skulle ock förordna några af sitt ”medel” eller andra att visitera alla skolor i riket och der tillika med stiftets Biskop hålla examen publicum; och dessutom skulle detta Ecklesiastik-colhm, som det ock kallades, hafva en egen Fiskal, som årligen borde undersöka alla Consistorii göromål; men förslaget till detta Consistorium motarbetades af Biskoparne, så att det, oaktadt 3:ne gånger framställdt i en för dem allt antagligare form, icke ändock kunde genomdrifvas, så och fastän Konungen missnöjd häröfver förklarade att han svor, det Biskoparne om d6 något syndade eller otillbörligt committerade skulle de föras inför rälta att plikta för gerning sino, och fastän den stränge Carl XI utfärdade 1686 års ännu gällande kyrkolag, uteblef den beliöfliga tillsynen, och krykolagens och kyrko-ordningens stadgande stadnade på papperet, så som jag på detta rum, med desammas noggranna uprepande, under föregrde Riksdagar sökt bevisa.
Sedan allt emedlertid i denna kyrkolag blifvit ordnadt och bestämdt om kyrkans vaksamhet genom sina tjenare i afseende på äktenskapliga förhållanden, huslig sammanlefnad, barn, tjenare, undervisning, barmhertighetsverk m. m. samt sluteligen den ed blifvit inlagen, som hvarje Biskop svurit: ”att hafva troliga akt att i hans stift ,skickelig:! tillgår med ungdomens undervisning och 44 Den 3 December. att han skall flitigt visitera i alla honom anförtrodde församlingar och då granneliga efterfråga hvad flit presterskapet gjort, och tillhålla dem att rätta sig efter kyrko-ordningen m. m.så heter det ändteligen: ”att om någon Biskop försummar sitt embete och förmaning af consistoriales och Erkebiskop icke utslår, (hjelper) så skall Biskopen efter anmälan, från sitt embete satt varda;” men denna hotelse hvilar alltså på en allt för slipprig grund.
Kontrollen inom eget consistorium.
Om det sålunda stått qvar såsom en osvikelig sanning uttalad 1623, att en stor brist på tillsyn förefinnes inom den styrelsegren, som angår det kyrkliga och undervisningen i riket; enär Biskopar och consistorier i Erke-stiftet såväl som i de öfriga, likasom alla lägre och högre läroverk sakna en behörigen organiserad öfverstyrelse, hvarföre ingalunda kan anses det föredragande StatsRådet i Ecklesiastik-ärenden, såsom dessutom öfver nog sysselsatt med föredragning af de samma af helsö- och fattig vårds-ärenden, så synes det vara tid att afhjelpa denna brist.
Depart:s-chef har sitt underlydande colhm till ärendernas beredning, och der mindre vigtiga mål kunna afgöras utan att med dem besvära Konungen; och det förefaller förundransvärd! att författaren till en vid Riksmötets början utkommen skrift, kallad Svenska kyrkans och skolans ifrugavar:dc angelägenheter, icke bland dem räknat den jag nu afhandlat.
Författaren, som synes nära känna ecklesiastik-depart:tet, klagar öfver brist på fasthet i kyrkans inre lif och öfver oron i skolan och yttrar pag. 3: ”vår kyrka äger en stor fasthet i utvändiga delar.” ”1 hvad mån den också är tillstädes i de inre mera andelige förhållanderna, i den kristeliga ”insigten, tron, undergifvenheten, kärleken, kan vara mera tvifvelaktigt.
” Och om oron eller kanske rättare osammanhanget i skolorna pag. 74: ”Mycket får af Epliorer, Rectorer och Skol”collegier temmeligen fritt regleras, man har af denna rättighet ”begagnat sig, och med och mot Ephorus vilja vidtagit godtyck”liga regleringar, icke blott i de olika stiften utan ock i samma ”stifts olika skolor är olikheten stor.”
Efter sådana bekännelser måste frågan huru bristen och oredorna skola kunna afhjelpas ligga mycket nära.
Då är det förunderligt att författaren icke upgifvit det botemedel, som förut varit af Sveriges store Konung med biträde af Sveriges störste civil-embctsman anvisadt, utan i stället afklippt det i öfrigt noggranna uprepandet af Guslaf Adolfs Skolw-författningar genom uteslutande af den, som satte kronan på verket: Instruct. för Concistorium generale.
Emedlertid ärtor den som tager kännedom om min motion, ofullständigheten afhulpeu och med detsamma det formela medlet angifvit att, efter den bemäldte Konungens auetoritet, som skriftens författare högst skattar, förekommer försummelser i kyrkan och oordningar i skolan, livad samme författare pag. 3 yttrar att i 16:de århundradet en sammansmältning skedde af kyrka och stat, hvilken fick ett synligt öfverhufvud i Konungen, må väl medgifvas, men den nya organisationen blef ofullständig, ty hufvudct saknade lemmar sorn kunde uträtta dess befallningar.
Den 3 December. 45 Det ifrågavande collegium är nu destomera oumbärligt, som de i sednare tider inrättade folkskolorna öka göromålen inom denna styrelsegren.
Tillsynen å dessa skolor och religionsundervisningen deri är presterskapet ålagd enl. gamla kyrkolagen och 10 § af den sednare skolstadgan, men besynnerligt nog klaga Skollärarne sjelfva, att de sakna en sådan upsigt och att den är otillräckelig, dock besynnerlig är icke denna klagan, ty hvarje menskligt väsende hehöfver till upmuntran i sine bemödanden att äfven af något menskligt öga ses och gillas.
Tryckta prof. om hvad de härutinnan anfört finnas både vid ett särskildt och vid det allmänna Skolläraremötet.
Vid det allmänna här i hufvndstaden, som jag också bevistade, blef den der utsatta frågan: ”Är den i folkskolestadgan föreskri/na tillsyn tillräcklig eller till ändamålet ledande?” besvarad med ett öfvervägande nej.
(Se pag. 31 och 32 i berättelsen om det allmänna Svenska läraremötet i Stockholm ur 1849, der ock hela öfverläggningen i ämnet förekommer.
Den som i sanning vill öfvertyga sig om de stora bristerna i nuvande Svenska folkskolans tillstånd, må läsa Ekendalils sedan sista Riksdag derom utkomna bok.
Den mest behörige välkände författaren till ”Tankar om folkskolan”, såsom sjelf folkskolelärare, yttrar (se 263 och följ.
N:r i Svenska tidningen för nästl. Nov. månad): ”Jag har i min 1850 utgifna bok om Folkskolan sid. ”11 — 21 lemnat inhysningar som visa, livad Magister Ekendahl ”i sin bok om den nya Svenska folkskolan, genom en mycken”het upgifna förhållanden, ytterligare bekräftar, att nemi. i allmänhet en högst ringa del af barn inom skolåldern äro ens inskrifna i skolorna, och att af desse inskrifna en ytterst ojemn och ”otillfredsställande skolgång verkställes —” Vidare (N:o 268): ”Lyckligtvis har Sveriges fysiska natur hindrat flertalet ”af folkets barn att deltaga i denna ännu sä bristfälliga skolbildning.
” Sålunda, på grund af ökade skäl och bevis från vitsord ägande män, vågar jag nu, så som sista Riksdag, påstå att bristen i denna styrelsegren kommer från saknadt ordnande och tillsyn ofvanefter, då nog Svenska presterskapet under 6 söcknedagar i veckan eljest måtte vara tillräckligt att fullgöra denna sin pligt.
Jag vågar derföre förnya min då gjorda motion.
Att en central myndighet under namn af Ecklesiastik-colhm eller något dylikt inrättas, bestående af en lagfaren Ordfide, en Universitets, cn Skollärare och 2:ne andra ledamöter, eller må hända bättre och helt enkelt, efter Konung Gustaf II Adolfs och Hans Rikskanslers eget förslag: med ledamöter hälften andeliga och hälften verldsliga.
Till ledning för Stats- och Ekon.Utsk:n, dit jag anhåller om remiss, får jag äfven nu åberopa det Statsråds-prot. af d. 9 Nov.
1847, ang:de en ecklesiastik-öfverstyrelse eller något likartadt, som K.
M. vid dess Nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof vid 1848 års Riksdag låtit bilägga: se 13 punkten Gil.
N:o 5, sid. 105, I sami. lista afd. af Kongl. Skrifvelser och Propos:r. 46 Den 3 December.
Uppläsningen af denna motion hade blifvit afbruten genom ankomsten af Stals-Rådet m. m.
Garl Otto Palmstjerna, som på vanligt sätt emottogs samt å K.
M:s höga vägnar aflemnade 23 Dess Nådiga proposir och skrifvelser till R.
Hr Ribbing uppläste vidare följande motion:
I sammanhang med min motion om inrättande af en kontrollerande myndighet öfver presterskap och skolor eller ett s. k.
Ecklesiastik-colhm får jag väcka en annan motion: K. M. har sedan sista Riksdag behagat hugna den nitiske Folkskoleläraren Gr. Thorsten Rudenschöld med ett årligt statsanslag under 5 år för att sätta honom i tillfälle att med de förbättringar i folkskolan, hvilka han infört i den församling, der han varit lärare, äfven gagna andra.
Hans tankar om folkskolan, införda i Svenska Tidningen för sisth Nov. och innevar:de Dec. månader uttrycka alltigenom den mening: att utan andelig uplysning tjenar all annan åtminstone lill intet sannt gagn hvarken för den enskildte eller Staten.
Han vill derföre icke upgifva hoppet att presterskapet skall i folkskolan meddela sådan undervisning åt der församlade skolungdom, och yttrar: ”Men hvad kan ”vara naturligare än att anförtro kristendomsundervisningen i ”folkskolan åt dem, sorn af samhället hållits värdiga att beklädas ”med pastorskallet?
Afven dessa äro bristfällige menniskor — ”— —; men af en förbättrad såväl kyrkoförfattning sorn all”män samhällsanda böra vi kunna hoppas att ”deras brister ”blif”va allt färre.
I alla fall måste de som äfven af embetet upma”nas att göra bibelkunskap till en hufvudsak, samt alt lliligt och ”grundligt studera och begrunda kristendomens både urkund och ”fortgående belysning, häruti helt naturligt städse bibehålla ett ”stort försprång framför flertalet af de dem underlägset bildade ”skollärarne.
Dessutom måste det utgöra ett af hvarje samvetsgrann pastors allra lifligaste intresse, att begagna det gynnande ”tillfälle som den af lag anbefallda folkskolan erbjuder, att få ”samla omkring sig församlingens barn och tidigt, innan ännu ”ogräset tagit öfverhand, utså kristendomens frö i förstånd och ”hjerta hos dessa barn, såsom varande det fält, för hvars blifvande kristliga fruktbarhet han till så betydlig del kommer att ”ansvara.
Denna fordran att pastorerne sjelfve skola sköta kri”stendomsundervisningen i folkskolan innebär etc. etc.”
D en sednast utfärdade lagen att så skall ske lyder som följer: ”Presterskapet utöfve en sorgfällig upsigt i synnerhet öfver religionsundervisningen i folkskolorne.
Församlingens lärare skola för den skull, så väl i de fasta som flyttbara skolorna, flitigt och så ofta deras öfrige embetsåligganden medgifva, sig infinna, efterhöra och undersöka huru detta skolans vigtigaste kunskapsämne af skolläraren bibringas, gifva honom ”råd samt sjelfve ge”norn undervisning och tillämpning göra de heliga lärorne lefvande för barnasinnet.”
Men att nu denna lag, oaktadt hvad Gr.
Rudenschöld derom så bindande för vederlndes samveten yttrar, icke efterlefves, det vete vi något hvar och det står dess - Den 3 Dec ernber. utom tryckt att läsa i protma för det allmänna läraremötet, hvilka jag redan i nyss nplästa motion åberopat.
Jag föreslår allt så att den i föreg:de § presterskapet ålagda skyldighet närmare bestämmes, t. ex. så att vederbönde presterskap inställer sig i församlingens folkskola minst en gång i veckan, och der flere äro samtidige, ordningsvis i den ena efter den andra på det sätt, att i hvarje vecka under det skolgången varar, minst en skola besökes för undervisningens öfvervarande och tillsyn att ordenteligen tillgår, hvarvid presterne sjelfve böra fullgöra den undervisning i religionen, som dem enl.
10 § i folkskolestadgan (den ofvan intagne) åligger.
Der presten är ensam i sin församling till tjenstens förrättande eller eljest så nödigt är för socknebud m. m. bör från predikstolen föregående söndag kungöras hvilken dag han besöker någon skola och på hvad tid, hvilken ej bör vara inskränktare än 3 timmar.
Hvarje folkskola visiteras minst en gång om året af kontraktsprosten eller någon consistorie-ledamot eller af Biskopen sjelf.
I skolrevisionerne skall en af folkskolelärare-seminariernes föreståndare, hvilken de sig emellan välja, såsom ledamot deltaga.
Som det kan vara ovisst när förslaget till en ny kyrkolag varder antaget, men andra och närmare ansvarsbestämningar än de nu gällande emedlertid fordras, så hemställes, i enlighet med I0:de kap. i nämnde förslag att följande föreskrifter måtte stadgas:
Prest, som mot skolstadgan bryter, ansvare enl. grunderne i nya kyrkolagsförslaget, lista och 2:dra gången med böter, motsvarande från och med fjerdedelen till och med halfva hans löneinkomst.
Ar ej med embete eller tjenst viss lön eller annan inkomst förenad, bote frän och med 25 till och med 100 r:dr b:ko.