Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har fattat Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition alldeles på samma sätt, som Grefve Horn, eller att tillägget om publicitetens införande i RiddarhusOrdningen blott skulle stå der, för att tillvägabringa en nödvändig ändring i det förbud emot publiciteten, som i RiddarhusOrdningen förut finnes, och alt det reglementariska sedermera skall särskildt discuteras.
Då lärer, i fallen strafflag för ordningens bibehållande anses af nöden, den frågan komma att öfverlemnas till Lagutskottet.
Jag kan således ej annat, än begära proposition till bifall å publiciteten, på det sätt Herr Grefven och LandtMarskalken nyss framställt.
Nationen bar länge väntat på det närvarande beslutet, och allas uppmärksamhet bar deruppå varit spänd.
Det skulle förundra mig, om binder derföre skulle läggas af dem, som med rätta yttrat sig för publiciteten och tryckfriheten.
Publiciteten är nu, mera än förr, nödvändig; ty vi hafva nu en half publicitet, sedan våra yttranden ojusterade meddelas allmänheten uti allmänna Tidningar, hvarvid ej kan förekommas, att hvad vi säga, ofta blifver oriktigt uppfattadt och berättadt, äfvensom att hvad som säges, införes under den åsigt, som Redacteurerna sjelfva vilja göra gällande.
Delta 3 1 2 Den iG Mars f. ni. rättas bäst derigenom, att en allmän publicitet beslutas.
Allmänbeten kan då bedömma, om det, sorn införes, är riktigt, eller om det framställes på ett sätt, sorn är olika med förhållandet.
Jag tillstyrker derföre bifall å den proposition, som Herr Grefven och LandtMarskalken framställt.
Herr Lefrén > Johan Pehr:
Då denna fråga sista gången förevar, tog jag mig frihet göra en framställning om det sätt, jag för min del ansåg vara det lämpligaste för dess behandling.
Jag trodde nemligen, alt vilkoren borde först bestämmas, och hufvndsaken sedan.
Jag frångår nu denna mening, emedan jag märkt, att Ridderskapet och Adeln ej gillade den, emedan så många talade emot den satts, jag försökte bevisa vara den rätta och den enda, som kunde leda lill målet, så att allas tankar finge uttryckas.
Jag inskränker mig nu lill att föreslå antagande af den proposition Herr Grefven och LandtMarskalken framställt.
Det är den enda utväg, som är lemnad publicitetens verkliga vänner, alt få publiciteten.
Till dem, som talat och förklarat sig för densamma, lill dem ställer jag min anhållan att, oagtadt de kunna hysa missnöje öfver formerne, de likväl mätte bifalla propositionen för den stora sakens skull, som de gilla.
Friherre Anckarswärd har sagt, att BorgareStåndet behandlat denna sak, såsom en lagfråga.
Jag tror, att Bor - Den 16 Mars f. m. 3(3 gareStåndet endast så behandlat den delen af frågan, som rör straffbestämmelser för åhörare.
De hafva behandlat den om liufvudsaken särskildt, så vida jag rätt förstått Tidningarue; ty det är endast der jag sett beslutet omtaladt.
Grefve Horn har framställt frågan sådan den i sin helhet är.
Ilär lärer ej vara frågan örn sältet, utan om vi skola hafva publicitet med det vilkor, att ett stadgande derom skall införas i RiddarliusOrdningen.
Detta tyckes åter vara bestämdt gifvet, sedan ConstilulionsUtskottet förklarat, att proposition utan detta vilkor ej kan äga rum.
Jag vill ej uppehålla Ridderskapet och Adeln längre, och bär ej annat alt tillägga, än att upprepa, det jag känner mig allt mera och mera varm för en sak, som länder till frihet och lugn; samt anhåller således om proposition till bifall derå.
Friherre Ridderstolpe, Fredrik: Tvänne Talare hafva här yttrat, att det vore en folkets rättighet, att få såsom åhörare inträde vid våra öfverläggningar.
Jag kan cj dela denna mening.
Folkets rätt består uti att välja Riksdagsmän.
Genom detta val har det begagnat alla sina rättigheter.
Om det skulle äga rättigheten, alt här bevaka sättet, huru målsmanskapet blifver uppfyldl, så kan man dock ej anse Stockholms publik såsom befullmägtigad af Svenska Folket att öfvervara våra öfverläggningar Af 3i4 Den 16 Mars f. m. dessa skäl tror jag, att Ridderskapet och Adeln med fullkomlig frihet kan öfverlägga om detta ämne, utan att sätta i fråga, om det är en gunstbevisning eller ej.
Jag anhåller att, i fall ProtocollsUtdrag är ankommit från BorgareStåndet, som visar, huru nämnde
Stånd behandlat denna sak, berörde ProtocollsUtdrag måtte uppläsas.
I anledning häraf upplästes Välloflige BorgareStåndets ProtocollsUtdrag, af den i dennes, innehållande, att Ståndet beslutat, det Offentlighet vid dess öfverläggningar skulle äga rum, och att ett af Herr Falkman uppgjordt förslag till Lag om Offentlighet vid RiksSlåndens sammanträden och öfverläggningar, skulle remitteras till LagUtskottet, samt med de öfrige RiksStånden communiceras.
Jag är af den öfvertygelse, att publicitetsfrågan hos oss numera bör behandlas på samma sätt, sorn hos BorgareStåndet.
Jag inser ej, hvarföre Ridderskapet och Adeln skulle vara i annan belägenhet, än de öfrige Stånden, att kunna få uttrycka sin enkla opinion, huruvida Ståndet önskar publicitet, eller ej, och att i samma väg få vidtaga ett stadgande i afseende på samma sak.
Det förefaller mig besynnerligt, att BorgareStåndet kunnat besluta denna sak, utan dess infö* Den iG Mars f. m. 315 rande i en ordningsstadga.
Då en sådan ej finnes, vet jag ej, hvad som berättigar detta vilkor!
Så mycket jag älskar friheten, köper jag den likväl ej med uppoffrande af min öfvertygelse om min värdighet såsom representant.
Följden skulle blifva, att det lemnades åt
Ordföranden att fästa vilkor vid den proposition, som framställes, då en gifven önskan vore till, och att nian genom concession skulle köpa den.
Jag motsätter mig sakens afgörande i consessionsväg, och anhåller, att Ridderskapet och Adeln måtte fatta samma beslut som BorgareStåndet, eller att saken må remitteras till Lagutskottet, så att frågan af håda de lagstiftande magterne blir afgjord, och sedan i lagenlig form inkommer i RiddarhusOrdniugen.
Frihérre Wrangel; Henning:
Så mycket jag kunnat fatta, är allmänna opinionen å Riddarhuset, att publicitet skall äga rum vid våra öfverläggningar.
Jag hade önskat, att ConstitutionsUtskottets Orakelsvar uteblifvit; ty det är så litet tydligt, att man nästan icke vet, hvart det pekar.
Jag kan ej dela samma öfvertygelse, som Friherre Anckarswärd.
Jag är lika mån, som han, att ej öfverträda Grund lagar ne; men då det är fråga om en sak, så vigtig sorn denna, håller jag mig till hufvudfrågan, som är publiciteten, och vidrör icke de mindre delarne.
Jag anhåller om pro - Den 16 Mars f. m. position, på salt Herr Grefven och LandtMarskalken yttrat, på dét vi må få snart slut; ty jag inser ej någon annan följd, i fall den method vidtages, som Friherre Anckarswärd yrkat, än tidsutdrägt, utan ändamål för öfrigt.
Vårt förhållande kan ej jemföras med BorgareStåndets.
Detta Stånd har en StåndsOrdning, men ej, såsom vår, med Konungens sanction försedd.
— Frågan om publiciteten bör således hos oss behandlas mera i Constitutionel form, sedan Ordförandens vägran att framställa den tillförene yrkade propositionen nu mera blifvit godkänd.
I sjelfva principfrågan skall jag ej tala.
Voteringen må tala derom.
Men hvad formen angår, vill jag föra Ridderskapet och Adeln lill minnes, att då RiddarhusOrdningen uttryckligen stadgar, alt ingen främmande får här ingå, blir det väl nödvändigt, att dessa ord borttagas, och att ett annat motsatt stadgande införes.
Således kan väl Ridderskapet och Adeln ej vilja, att Offentlighet skall äga runi, så länge detta stadgande i RiddarhusOrdningen står qvar.
Ändamålet med denna erindran är endast, att lätta det hårda omdöme, sorn man tillåtit sig emot ConstitutionsUlsk ottet samt Ridderskapets och Adelns Ordförande, hvilka, som mig synes, handlat ganska rätt.
Jag anmälte mig straxt \
Den iG Mars f. ra. öfter Friherre Boije, emedan jag fruktade, att han skulle tala emot publiciteten; men då han ej det gjort, utan blott yttrat sig öfver formen af propositionen, hvarom vi tänka lika, vill jag endast derföre tacka honom, och har ej mera att säga.
Hans Excellence Herr Grefve De La Gardiej Jacob, anförde skriftligen:
Jag vill ej ingå i någon undersökning om nödvändigheten eller onödigheten af den väckta frågan, ej i pröfning af den moraliska nyttan eller vådan deraf, ehuru öfvertygad jag är, att dervid mycket kunde tilläggas det myckna, som redan är yttradt; men som RiddarhusUtskottet ej, enligt hvad jag önskat, upplyst om de svårigheter eller snarare sagt omöjligheter, hvilka förete sig vid verkställigheten, i fall Ridderskapet och Adeln skulle besluta offentlighet vid sine sammankomster, anser jag mig höra, med afseende på den plats Ståndets förtroende i nu snart io år lemnat mig, göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme på resultatet af den uppmätning å localen, jag anmodat en af Ståndets Ledamöter verkställa, och som jag torde få uppläsa, så lydande:
Utrymmet uti stora PaddarbusSalen, med undantag af den nuvarande Läktarerij utgöres af: 6 st:n Bänkar, den i:sta, 2:dra och 3:dje till höger och venster om LandtMarskal - 318 Den iG Mars f. m. ken, 17 alnar och 6 tum långa, å 17 personer 102 platser. 6 st:n
Dito på håda sidor, bakom desse förenämnde, 16 alnar 5 tum långa, å 16 personer ........ ^6 —— 2 st:n Dito längre bort, å samma sidor, 14 alnar i5tum långa, å i/[ personer . . . 28 — 4 st:n
Dito uti 2:ne fönster-indjupningar å norra sidan och i 2:ne motsvarande Nieber å den södra, 3 alnar 6 tum långa, å 3:ne personer ... 12 — 36 st:n
Dito till höger och venster om stora gången, af hvilka 34 st:n 9 alnar 16 tum, och 2:ne 9alnar 4 turn långa, rymma hvardera 9 personer . 324 — Summa 56a platser.
I denna Calcul har dock icke blifvit beräknadt, hvarken det minskade utrymme af 12 platser, som klaffarna medföra å de 12 förstnämnde bänkarna, eller det lika antal platser, som oftast blir obrukbart utaf kyla invid nedra fönstren genom det rimfrosts-vatten, hvilket nedrinner från öfra fönstren, ej eller utrymmet för medförda handlingar, hvartill minst torde behöfvas 5o platser, eller En persons plats 3 hvarje långbänk; hvarföre ock, om dessa samman - Den 16 Mars f. m. 3 ■ 9 räknade y4 platser skulle dragas frän ofvanstående Uträkning, i sådant fall endast återstå 488 sittbara platser.
Stockholm den n Februarii 1829.
Pehr Estenberg.
Häraf tordén J, mine Herrar, inse, att, oaktadt den möjligaste hopträngning, (då ej mer än en aln för hvarje sittande är påräknad) kunna i Salen icke rymmas mera, än 562 personer.
Då antalet af nu lefvande Ätter utgör I25i; då möjligen två tredjedelar af desse kunna vid Riksdag vara närvarande; då man åtminstone med full säkerhet bör kunna upptaga antalet till ett lika belopp af hvad det vid denna Riksdag utgjort, eller 655, skulle, om, enligt det uppgifne förslaget, läktaren utrymdes till främmande, Ridderskapet och Adeln sakna plats för g3 Ledamöter, eller för flera, om antalet af kommande Riddersman öfversteg det nuvarande.
Svårigheten att då ändra, att indraga hvad en gång bifallits, eller blifvit beslutadt, och som en del af våra Tidningsskrifvare redan behagat kalla en allmänheten tillkommande rättighet, inses nogsamt.
Jag önskade, att vi ej derföre utsatte oss.
Personer, för hvilka jag bär den största aktning, med hvilka jag på det närmaste känner mig genom vänskapens band förenad, och hvilkas meningar jag ofta varit smickrad att hylla, hafva väl för mig enskilt yttrat, det ökadt utrymme skulle 320 Den 16 Mars f. m. vinnas, antingen genom den stora taflans borttagande, och anbringandet af ett galleri rundt omkring det derigenom blifvande öppna rum, eller ock genom läktares uppbyggande på RiddarbusSalens begge långsidor och öfver den nuvarande, jemt med de öfra runda fönstren; men utom det jag ej tror takställningen, ehuru mästerligt den är gjord, kunna bära en sådan tyngd, och följden då möjligen kunde blifva den obehaglighet, att publiken en vacker dag lomme att krossa dem, den bade ämnat åhöra, skulle jag anse som ett brott emot de sköna konsterne, att borttaga en tafla, som Ridderskapet och Adeln med så dryg kostnad anskaffat, som så utmärkt hedrar en Svensk konstnärs skicklighet, och hvilken, såsom ett mästerverk, i sekler vårdats och vördats.
Hvad åter angår den andra omnämnde utvägen till det stora ändamålets ernående, eller läktares uppbyggande å begge långsidorne af Salen, samt öfver den nuvarande, tror jag, att, jemte det, genom erforderlige stödjepelares anbringande, rummet nere i Salen ännu ytterligare inskränkes, det äfven skulle i märkelig mån vanpryda detsamma, samt att det för många, vid lugnare betraktande, skulle blifva påkostande att se den sköna präktiga cornichen bortskymd, en förlust, som hvarken den grannaste läktare, eller den talrikaste publik skulle i deras tanka ersätta; och afstyrker jag således på det
Den 16 Mars f. m. 321 det högsta äfven all tillbyggnad af läktare härstädes.
Jag ber Ridderskapet och Adeln ursägta, att jag upptagit dess dyrbara tid med detta anförande, men jag har ansett mig dertill påkallad lika af pligt och öfvertygelse; och ehuru föga jag hoppas, att mitt yttrande skall väcka eller vinna bifall för närvarande, ehuru mycket jag förutser, att äfven jag skall bedömmas lika hårdt med dem, hvilka i samma mening förut yttrat sig, och att man skall kanhända anse de af mig lemnade upplysningar endast såsom öfverflöd ige invändningar, såsom nya hinder för befordrandet af den önskade publiciteten, fruktar jag ingen annan dom, än den mitt samvete skulle fått, om jag uraktlåtit hvad jag ansett för min skyldighet, och endast fästat afseende på den ögonblickliga opinionens fordringar, om jag med min tystnad jakat till hvad jag finner ej vara rätt, till ett bifall, hvars följder en dag möjligen kunna blifva motsatsen af hvad man deraf väntadt..
Om Utskottets Memorial skulle återremitteras, anhåller jag vördsamt, att detta anförande äfven måtte få till Utskottet åtfölja.
Det torde tillåtas mig göra den erinran, att Ridderskapet och Adeln ;6 H. 21 322 Den 16
Mars f. ra. frän uråldriga tider haft vissa privilegier framför de öfrige Stånden.
Med dessa privilegier följde införandet af en Riddarhusordning.
År 180g afstod Ridderskapet och Adeln, under erkännande, att det allmännas väl borde gå framför det enskilta interesset, från de flesta af dessa uteslutande privilegier, men iakttog icke då att afskaffa en Riddarhusordning, som stod med dem i gemenskap.
En dylik Stånds-ordning, så tillkommen och sanctionerad, äga icke de öfrige Stånden.
Yi måste således gå en annan väg, än de; och jag tror, att detta är den grundlagsenliga orsak, som bestämt ConstitutionsUtskottets Utlåtande, hvilket derföre icke bör förtjena hvarken klander eller oblida omdömen.
Jag tror, att vi med skäl kunna besluta om den Proposition, hvartill BorgareStåndet visat oss vägen, och först afgöra sjelfva frågan om offentligheten, samt sedan det reglementariska.
Något hinder deremot ser jag icke uppstå deraf, att i RiddarhusOrdningen blifver intagit, att offentligheten är medgifven.
Då jag lifligt interesserar mig för publiciteten, kan jag icke afhålla mig från att önska, att Propositionen måtte bifallas, och tror, att de svårigheter man hämtat från det inskränkta rummet, eller hvad annat som helst, lätt kunna undanrödjas.
Man har sagt, att Ridderskapet och Adeln vid denna Riksdag låtit anteckna sig till ett antal af 600 personer; men då vi hafva Den 16 Mars f. m. 3a3 502 platser, samt vid ingen votering, denna Riksdag, öfver 4°o Ledamöter varit närvarande, och aldrig 5oo, synes detta inkast förfalla.
Om ett så stort antal af Ridderskapet och Adeln skulle komma till en Riksdag, att hela RiddarhusSalen, jemte läktaren, erfordrades, och inga andra anstalter voro gjorda dessförinnan, äger ju i alla fall Ståndet rättighet, att då tillsluta sitt samlingsrum.
Då jag år 1833 väckte denna fråga, vardén egentligen enskild, och syntes tillhöra Rid» derskapet och Adeln ensamt.
Men för att likväl bereda henne vid verkställigheten så mycken garanti som möjligt, föreslog jag, ali föreskriften derom borde införas i RiddarhusOrdningen.
Frågan fick emedlertid, redan mot slutet af förra Riksdagen, en allmännare karakter.
BorgareStåndet beslöt redan då offentligheten, och har vid denna Riksdag förnyat detta beslut, men remitterat frågan om vilkoren derför till Lagutskottet.
Jag instämmer med Friherre Anckarsvärd deruti, att de blifvandeAnsvarsoch Lagbestämmelserna må af Lagutskottet pröfvas; men jag finner icke den af Herr Grefven och LandtMarskalken framställde Proposition hindra denna behandling, emedan den icke rör annat än sjelfva beslutet om principen; Ståndet obetaget, att sedan 3a4 Den 16 Mars f. in. bereda garantierna.
Under instämmande i denna behandling, tror jag för min del äfven och hoppas, att den öfvertygelse, för hvilken jag interesserar mig, må erhålla en lyckligare utgång, än för 5 år sedan.
Om Herr Grefven cedi LandtMarskalken ännu en gång täcktes göra den Proposition, sorn nyss framställdes, och den bifalles, komma vi ju i' samma förhållande, som BorgareStåndet, hvilket jag anser ganska önskligt.
Af RiddarhusDirectionens Ordförande, Herr Grefve DelaGardie. hafva vi hört en uppgift på utrymmet i Salen, som för mig verkligen varit surprenant, i anseende till detta utrymmes inskränkthet.
Efter Herr Grefvens uppgifter, skulle blott 5(>2 personer här rymmas, och då vi likväl äga omkring 1200 lefvande Ätter, skulle man komma i verklig förlägenhet, om alla deras Representanter på en gång ville begagna sin lagliga rätt, att uppkomma lill Riksdagen.
Emedlertid tror jag icke utrymmet bör hindra offentligheten , när Representanternes antal tillåter det.
För min del ville jag icke gerna ingå i sådane byggnader, som kunde bortskämma den vackra Salen; men vi komma tids nog till detaillerna, och binda oss ingalunda, i afseende på deras behandlande, genom frågans beviljande såsom princip.
Jag anhåller således vördsamt om Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition.
Den 16 Mars f. m. 3a5 Friherre Boije:
Det värde jag ger åt en värd Ledamots för mig betygade tacksamhet, kan jag icke bättre bevisa, än då jag söker bereda mig en ökad rätt dertill; och det är i sådant afseende jag skall, så mycket som på mig ankommer, påskynda det ögonblick, som skall gifva samma Ledamot det lugn i' afseende på allmänhetens fordran i denna sak, som kanske ingen mer än han saknar.
Jag får således, näst anhållan om Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition, derå begära votering.
I anledning af Hans Excellence Herr Grefve DelaGardies yttrande, synes det, sorn skulle RiddarhusUtskottet underlåtit, att fästa Ståndets uppmärksamhet på de svårigheter, hvilla i afseende på utrymmet kunna inträffa, örn publiciteten beviljas.
Jag är sanningen skyldig den bekännelse, att hvarken jag eller någon annan af Utskottet egenhändigt verkställt någon uppmätning af RiddarliusSalen.
Herr Grefven uppger härvid facta , hvilka det icke är mig tillständigt att betvifla.
Men jag kan likväl icke undgå finna besynnerligt, att då, vid coucerter härstädes, 900 till 1000 billetter säljas, fastän hela det så kallade choret då är öfverbyggt, icke mer än 56a personer skulle få rum, när alla bänkar äro lediga. lalla fall, om samtelige Ätlerne, omkring 1200 till anta - 3;i6 Den 16 Mars f. m. let, representerades, skulle visserligen icke hela Salen, icke ens tillika med läktaren, räcka till.
Att uppbygga nya läktare, eller sätta gallerier i vindsgluggarne, bär Utskottet aldrig tänkt på.
Hvad sjelfva saken angår, så har, med det resultat ConstitulionsUtskoltet deråt lemnat, hela den plan för publiciteten, som RiddarhusUtskottet föreslagit, blifvit alldeles omintetgjord.
Ridderskapet och Adeln är nu evinnerligt förmenadt, att efter egit behag få öppna dörrarne för medborgare, hvilka Ståndet kunde tillåta öfvervara sina öfverläggningar.
Några betraktelser häröfver anser jag mig icke böra anställa; men tror mig blott böra yttra, huru jag anser frågan nu böra behandlas.
I detta afseende finner jag Propositionen böra blifva:
Om Ridderskapet och Adeln bifaller offentlighet vid Ståndets öfverläggningar, under fästadt förbehåll, att icke allenast frågan derom intages i RiddarhusOrdningen, utan ock att Lagutskottet anmodas föreslå en bestämd lag emot möjliga öfverträdelser.
När det icke längre står i Ridderskapets och Adelns skön, att vägra publiciteten, då finner jag, att lag och laga stadgar derföre behöfvas; då är det icke nog att den införes i RiddarhusOrdningen, som för hvarje Riksdag kan förändras.
I det fallet förenar jag mig uti den åsigt BorgareStåndet haft; och om Herr Falkmans Lagförslag hitkommit, anhåller jag, att det måtte blifva uppläst.
I anledning häraf upplästes det af Herr Falkman uppgjorde, samt vid Yällofl.
BorgareStåndets förut omförmälte ProtocollsUtdrag bilagde Förslag till Lag om offentlighet vid RiksStåndens sammanträden och öfverläggningar.
I händelse Ridderskapet och Adeln skulle behaga afgöra frågan om publiciteten i den form jag tog mig friheten föreslå, får jag tillika anhålla, att RiddarhusUtskottet genom remiss må åläggas uppgöra förslag till ett lagstadgande.
Jag kan icke instämma uti det project, som BorgareStåndet afgifvit, emedan det är mycket för långt, och innehåller saker, som icke höra finnas i ordningsstadgan.
Det har dessutom äfven emot sig, att straffen i no och ni §§.
Regeringsformen der äro bibehållna, hvilka jag anser alltför stränga att tillämpas vid mindre svåra fall. Grefve Mörners Carl:
Jag hade begärt ordet i anledning af Herr Grefve DelaGardies yttrande om omöjligheten att bereda utrymme för främmande åhörare till bivistande af Ridderskapets och Adelns öfverläggningar; men jag är hufvudsakligen förekommen af Friherre Åkerhjelm och Herr Riben.
Jag vill blott tillägga, att jag för min del anser hufvudfrågan först böra afgöras, innan det reglementariska kommer under öfverläggning; och jag anhåller der - 3a8 Den 16 Mars f. m. färe om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derpå, hvarefter jag blir i tillfälle att yttra mig Öfver detaillerna.
Det är ej min mening att ingå i hufvudfrågan; en hvar lärer troligen deruti fattat sin opinion.
Jag vill endast, sedan proposition af Herr Grefven och LandtMarskalken nu blifvit gjord och votering begärts, anhålla att få föreslå Contra-proposition.
Tvenne värde Talare hafva önskat, att se saken behandlad såsom lagfråga.
Jag delar icke deras öfvertygelse; 3:ne Stånd skulle ju då kunna beslntctj att gå hem till det 4:de; och då man, på sätt en annan värd Talare yttrat, synes betvifla, om det nu är Ridderskapets och Adelns rätt att öppna sina dörrar, skulle det bestämdt kunna blifva dem förbjudet att stänga dem.
Sådant kan icke stå tillsammans med Grundlagen, och kan således ej heller, förrän en förändring i densamma föregått, föreslås till Lag.
För att emedlertid för tillfället förena våra skiljaktiga åsigter, anhåller jag, att Contra-propositionen måtte blifva:
Afsteg å RiddarhusTJtskottets Memorial.
Sedan Memorialet blifvit afslagit, står det hvar och en öppet, att väcka frågan, såsom Ordningslag, eller Grundlagsfråga.
Herr Roseyibladj Bernhard:
Den enda anmärkning, som blifvit gjord mot sjelfva saken, är af Herr Grefve DelaGardie fram - Den t5 Mars f. m. ställd, om otillräckligheten af utrymme.
Jag delar ej med Herr Riben den tanka, att vi kunna under våra öfverläggningar sitta lika trångt som vid concerter, men jag tror ändock, att farhågan är ogrundad.
Jag vill visst ieke skämma bort den vackra salen genom några nya läktare; jag vill föreslå ett långt enklare medel, emedan vi hafva tid dertill intill nästa Riksdag.
Vi behöfva blott låta borttaga de rätliniga bänkarne och göra dem i half cirkelform, såsom vanligen i andra länder; hvar och en vet, huru stort rum man vinner genom halfcirkeln, framför räta linien, oberäknadt det bättre utrymmet för armbågarne.
I afseende på formen af saken, är jag af lika tanka med BorgareStåndet, med den skillnad, som fordras för oss i afseende på RiddarhusOrdningen.
BorgareStåndet har först afgjort principen, och sedan remitterat det af deras enskildta Utskott uppgjorde förslag till strafflag, såsom en enskild motion, till Lagutskottet.
Vi kunna äfven göra detsamma.
Vi kunna nu, sedan vägran af förra propositionen blifvit gillad, ej antaga principen, utan att införa den i RidderhusOrdningen, men resten, eller detaillerne tillhöra en särskild lag, som af Kongl. Majrt och de 4 Stånden gillas, och sedan gäller, så snart något
Stånd bifaller publicitetens antagande.
Herr Riben har ej godkänt det af Herr Falkman uppgjorde förslag.