Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Propos. med förslag till befrielse för rust- och rotehållare från deras egande befattning med rekrytering och remontering, samt underhåll af beklädnad, mundering ecb utredning m. m. — så för häst som karl — mot det att rust- och rotehållare åtaga sig, en gång för alla bestämda, i sammanhang med deu öfriga kronoupbörden årligen utgående utskylder, motsvarande de omkostnader hvartill förut varande åligganden kunde skäligen upskattas.
Skulle ej för stora svårigheter möta för styrelsen att samtidigt, och på enahanda sätt öfvertaga hästens underhåll och vård, hvilket visserligen vore mest öuskligt, så torde det blifva nödigt att särskildt och tills vidare ånyo ordna denna del af rustningsbesväret.
Om remiss till vederbörligt Utsk. anbålles vördsamt.
Pir Nordenfelt, Enar Wilh.:
Jag förbiser icke att det är i hög grad oförsigtigt att genast vilja upstiga och i någon mån vederlägga en mation, som man endast hört, och att det vore rättast att blott begära den på bordet; men i densamma äro uttalade satser, som äro så farliga, så stridande mot hvad jag anser för rätt, sanrrt och för fäderneslandets väl alldeles nödvändigt, att jag icke kan låta en sådan motion ligga på bordet en timma, då jag har rätt att derom yttra mili tanka. lien värde motionären har utgått från en, enl. min tanka, falsk åsigt, och har derigenom lyckats komma till ett resultat, som man vid hastigt påseende skulle vara färdig att erkänna för riktigt.
Han har utgått derifrån, att Indelningsverket är en art af beskattning, som är mycket invecklad, som 264 Den 19 November. fordrar rättelse de.
Slutföljden vill jag icke neka till, men premissen är oriktig; det är alldeles icke en art af beskattning, som man tillvägabragt, när man inrättade Indelningsverket.
Man gick ut från den då djupt kända sanningen, att hvarje Svensk man vore skyldig att med blod, förmögenhet, med allt försvara fäderneslandet.
Det blef honom obeqvämt att göra detta, hvarföre Konung Carl XI:s regering upgjorde en viss grund, hvarefter hvarje Svensk man, som hade hemman och derföre hade det mesta intresset att försvara fäderneslandet, skulle utgöra denna sin försvarsskyldighet.
Det var icke någon beskattningskommission, som funderade ut, huru man lättast kunde draga penningar ur folkets fickor, utan här var det fråga om att upgöra ett sätt för fäderneslandets försvar, hvilket vid alla tillfällen skulle vara nöjaktigt.
Derföre är alltid Indelningsverket förenadt med skyldighet för den rust- eller rotehållare, som icke kan skaffa karl, att gå sjelf.
Vore det endast fråga om en beskattning, sä kunde man aldrig komma till det resultat, att jag vore skyldig att gå sjelf.
Hela beskattningssvstemet hvilar på den grund, att der ingenting finnes att taga, der har kronan förlorat sin rätt, och den, som skött Landshöfd.Emb., om också ej mer än en månad, han vet att i sådant fall sker afskrifning; men i Indelningsverket heter det:
Kan jag icke skaffa karl, är jag skyldig att gå sjelf.
Detta bevis tror jag vara slående för att min sats är rigtig, att det icke är något beskattningssätt och att således hvad man talat om beskattningens oreda och att den kan förenklas o. s. v. icke kan vara sannt.
Man utgår dervid icke från den rätta grunden.
Det borde visserligen vara mig och hvar och en annan likgiltigt om en sak utgöres på ett sätt eller annat, men det kan falla mången in att tro:
Hvad gör det Fäderneslandet, om manskapet upsättes genom kronans försorg, eller om det upsättes af rote- och rusthållare.
Man har till och med tänkt, att detta bestyr skulle öfverlemnas åt befälet.
Det blefve KompaniChefen och Korporalen, som skulle skaffa karl och besörja hans utrustning, och karlen skulle bo qvar på torpet, påstår man, i enlighet med Indelningsverkets idé; men den, som tjenat som indelt Officer, den, som sett sig något ikring och tänkt på något annat än reglementen och exercis, han har insett, att Indelningsverkets idé är vida djupare än att den skulle kunna med fördel tillämpas på sätt motionären har föreslagit.
Idéen af indelningen ligger deri, att den man, som åtagit sig fäderneslandets försvar, lian skall icke allenast bo i stugan på hemmanet, utan han skall så godt som utgöra en medlem af bondens familj.
Sednare tiders uplysning har visserligen gjort, att förhållandet icke är så, men rust- och rotehåliaren är likväl icke alldeles likgiltig för hvilken karl han får.
Skulle detta lemnäs i Regeringens hand och utföras på ett eller annat sätt, så skulle kunna hända, att rotehåliaren finge sig påtrugad en karl, som kunde vara ganska bra, ordentlig och vacker; han kunde vara allt, men rotehåliaren känner honom icke; han har icke intresse för honom, han har andra karlar, han har slägtingar som, han heldre skulle vilja hafva.
Det finnes en mängd andra förhållanden, som göra att rotehåliaren med motvilja tager emot den
Den 19 November. 20S person man skuffar på honom, då han deremot behandlar med välvilja den person han sjelf skaffat.
Hela det band, som borde finnas mellan rotehållaren och soldaten, sönderryckes, och vi få en värfvad i st. f. en indelt armée.
Den värde motionären har sagt att detta land kanske är det enda, som har en sådan organisation; jag vill icke påstå, att jag känner alla länders militära organisation, och jag vill medgifva honom att så är, om också deri skulle ligga ett misstag.
Men alla de militärer jag hört yttra sig, eller hvars skrifter jag läst, instämma i att det ej finnes någon bättre institution för landets försvar, än just det Svenska Indelningsverket.
Man säger nu, att den skyldighet, som åligger hvar och en att försvara sitt fädernesland, är öfverflyttad på beväringen; det är sannt, men hvar och en, som tänkt på detta förhållande, vet allt för väl att beväringen behöfver en stam att sluta sig till; det är föreslaget och kommer att föreslås åtgärder för att göra denna stam så fullkomlig som möjligt; men alla åtgärder äro fåfänga, de kunna göra honom skicklig, de kunna göra honom till en vetenskapskarl, han kan blifva artillerist, han kan blifva allting, men det står icke i styrelsens makt att framkalla förtroende mellan honom och rotehållaren, sedan han skall skaffas på detta sätt, och jag tror att detta är grundidéen, att den indelta soldaten icke allenast är fästad vid landet, utan vid socknen och kommunen der han bor.
Jag tror, att han såsom stam till en beväring gör en helt annan nytta; ty om beväringsynglingen har sett honom som rekryt eller som äldre karl komma hem från fälttåg, har hört honom tala om alla de dater der hafva blifvit gjorda, så inverkar detta helt olika på den beväring, för hvilken han skall utgöra stam, än om han är för den en helt okänd person.
Det är visst sannt, att de hafva sedan kunnat göra bekantskap, och en del af af hvad jag fordrat kan med den af Staten anskaffade soldaten äfven inträffa; men till en början är han en främling, och vi veta att mycket beror på det första intrycket.
Jag för min del önskar, att Utsk. måtte taga motionen i noga öfvervägande och i hvad som kan röra materielen och andra saker ställa det på en enklare fot, ty det kan med mera skäl anses som en beskattning.
Jag utber mig af Utsk., och jag hoppas att i detta rum många skola finnas som understödja mig, — att man ej rör vid Indelningsverkets grundprincip, som är tillsättningen af soldater.
Jag hade tänkt nu inskränka mig till att begära den af Erih.
Stjernstedt väckta motio nen på bordet, men då Hr Nordenfelt genast behagat med mycken liflighet upträda emot densamma, och dervid framställt en sats, som jag inte kan låta oanmärkt passera, har jag sett mig nödsakad att äfven genast yttra några ord.
Han framställde, efter min upfattning, den satsen, som förefaller mig så ny och besynnerlig, att jag måste taga fasta på att den är så menad, som han sade, och undersöka om den i så fall kan vara riktig.
Han sade nemi., att skyldigheten att underhålla en soldat icke bör anses vara någon 266
Den 19 November. beskattning, derföre, att om rust- eller rotehållare icke anskaffar karl skulle han vara skyldig att sjelf gå ut i fält.
Är denna sats riktig, då skulle ju följden blifva den orimligheten, att t. ex. ganska många af R. o. Ad:s medlemmar, som innehafva sådana befattningar, att de icke kunna upfylla sin militäriska skyldighet, dock skulle vara tvungna att sjelfva inställa sig, om de icke kunde anskaffa soldat.
Huru skulle dessutom alla de, som hafva ett stort antal soldater att upsätta, bära sig åt?
De kunna väl icke mångdubbla sig sjelfva för att upfylla sin skyldighet.
Jag tror sålunda, att den af Hr Nordenfelt framställda sats, hvarmed han ville bevisa, att skyldigheten att hålla karl icke är en beskattning, är fullkomligt falsk, och jag tror, att man icke skall kunna finna något stadgande i gällande kontrakter, som bevisar att öfverenskommelsen mellan rust- och rotehållare samt K. M. och Kronan varit så menad, som Hr Nordenfelt sagt.
Jag har ansett mig böra nedlägga deuna protest.
Sedan härefter motionen blifvit begärd på bordet, hemställde Gr. Anckarsvärd, Carl Henr., till Hr Gr. o .Landtm, huruvida det vore tillåtet eller kunde anses olämpligt att, efter motionens bordläggning, vid detta tillfälle yttra sig i ämnet; och efter det Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att Grundlagen derom icke innehöll något stadgande, och att det således vore beroende på talarens eget bedömande, anförde Gr.
Den motion, som Frih.
Stjernstedt upläst, omfattar ämnen, hvilka sedan långliga tider utgjort föremål för mina omtankar och för mina yttranden redan för många tiotal af år sedan inom detta rum.
Konseqvensen ålägger mig derföre att understödja Frih.
Stjernstedts motion, såvida en hastig upfattning af dess innehåll varit riktig.
Vid hvad af Hr Nordenfelt blifvit yttradt, vill jag taga mig friheten anmärka detsamma som en föregående talare, att det vill synas mig något svårt att gå in på den åsigt, att det icke skulle utgöra en skatt för den rust- och rote ringsskyldige, att fullgöra detta sitt åliggande.
Jag tror tvärtom, att det är en af de största skatter.
Hr Nordenfelt har vidare vidrört upkomsten af Indelningsverket, och dervid har han riktigt anmärkt, att det upkom såsom en friköpning från utskrifningsskyl digheten.
De kontrakt, som då gjordes, äro likväl i sednare tider helt och hållet brutna, derigenom att, ehuru roterings skyldigheten står qvar, Utskrifningsskyldigheten har återkommit.
Således tror jag, att det icke är fullt adequat att påstå, att det icke är en skatt och tunga, och jag anser att hvar och ens bemödande som lagstiftare bör gå ut på att söka åstadkomma åtminstone alla de lindringar, som i sådant hänseende äro möjliga.
Jag har aldrig yrkat, att soldaten skulle tagas från sitt torp; det fins så många andra delar i Indelningsverket, som skulle kunna åstadkomma lindring i sjelfva tungan.
Dessutom har Hr Nordenfelt sagt, att man skall akta sig för att röra vid Indelningsverket; om detta hade yttrats för 40 år tillbaka, så kunde hafva handt att det medfört någon verkan; ty vi måste alla medgifva, att In - Den 19 November.
267 delningsverket, sedan den tiden, blifvit totalt rubbadt och förändradt, så att der fins ingen annan likhet dermed än utgifterna.
I synnerhet hvad befälet vidkommer, är det helt och hållet förändradt, och enligt min öfvertygelse till stort men för Indelningsverket.
Cederström, Anders, upläste en motion af följande innehåll:
Ingen torde kunna bestrida, att vi åtminstone de jure äro ett fritt folk, som af egen och sjelfmyndig maktfullkomlighet för vårdandet af våra samhällsangelägenheter för oss antagit en konstitutionell monarkisk styrelseform, och i sammanhang härmed åt en Konung updragit
Itikets styrelse i öfverensstämmelse med antagna och fastställda grundlagar.
En af nationens häraf föranledda förpligtelser är, att på ett med Itikets värdighet och ett tarfligt folks tillgångar öfverensstämmande sätt bekosta underhållet för den sålunda frivilligt valde StatsChefen, Konungen.
Nationen har ytterligare beslutat, hvad jag anser ganska helsosamt vara, att konungamakten skall gå i arf till den regerande Konungens äldste manlige bröstarfvinge.
Häraf följer äfven en nationell förpligtelse att på ett redan antydt sätt bekosta Tronföljarens underhåll.
Att enahanda förpligtelse äfvenledes finnes med hänseende till Enkor, som förberörde höga personer kunna efterlemna, anser jag vara en gifven följd af det föregående.
Men härmed anser jag ock nationens pligt i förenämnde afseende vara fullgjord.
Att utsträcka den vidare till öfriga medlemmar af Konungens eller Thronföljarens familjer, saknar enl. mill upfattning icke allenast all anledn., utan äfven rättsgrund.
Ett motsatt förhållande skulle endast innebära en princip, hvars tillämpning jag högeligen bestrider, den nemi.:
Att, i st. f. att Konung och Thronföljare hafva sin tillvaro i och för nationen, samma nation skulle hafva sin tillvaro för den K.
Familjen, och den förres bidrag vara att anse som den sednares lifgeding.
Om Konung och Thronföljare ega enskilt familj, ega De äfven, hvad jag är öfvertygad att de ock skola fullgöra, samma skyldigheter hvad familjens underhåll angår, som hvarje annan familjefader vidkomma.
Det enda nationen härvid har att tillse, är att omförmälde höga personers eget underhåll är så rikeligen tilltaget, att en dylik skyldighet utan ringaste egen afsaknad af dem kan upfyllas.
Granskar man, i slutföljd med hvad här ofvan blifvit yttradt, Esta HufvudTitelns anslag, så finner man dem uti mer än ett hänseende icke i öfverensstämmelse härmed vara upgjorda, hvarföre jag till en början uti deras fördelning vördsamligen föreslår följande rättelse nemi.:
Att det under rubriken BofStatsanslagen till D.D. K.K. H.H.
Avffurstarne anvisade belopp 20,000 R:dr måtte på deras Höge Faders H. M. Konungens personela anslag blifva öfverfördt, och att det H. K. II.
Kronprinsessan till handpenningar anvisade belopp af 18,000
R:dr måtte på Dess Gemåls H. K. H.
Kronprinsens personela anslag öfverföras.
Vidare finner man enl. mitt förmenande å Esta HufvudTiteln det oformliga, att icke säga opassande, att å densamma bestämmes t. ex. huru mycket i fourage Konungen skall använda till sina hästar; huru mycket till ljus och ved skall an - 266
Den 19 November. vändas; huru mycket till skurning och renhållning skall åtgå.
Denna inblandning i Konungens ekonomi är icke med skyldig grannlagenhet öfverensstämmande, och är det på grund häraf jag äfven föreslår, att alla under rubriken HofStatsanslagen uptagne ekonomiska utgiftsposter matte utan detaljspecifikation på H. M. Konungens personela anslag öfverföras, detta med undantag likviil af till möblers underhållande & K Slottet (i allmänhet) anvisade 8,000 R:dr samt till Rosersbergs Slott 2,000 R:dr, hvilka 2:tie anslag väl rätteligen böra uptagas under rubriken K.
Slotten, hvarest anslagen äro af en annan natur och underkastade R.
St:s Revisorers granskning.
På grund af hvad ofvan blifvit anfördt, föreslår jag, att l:sta Hufvudtitelns anslag måtte erhålla följande fördelning: l:o E. HofStats Anslagen, H. M.
Konungen 500,440.
Häruti inbegripes följande enl. 1855 års RiksStat beviljade anslag nemi.: K. M:s Hofhållning 420,000.
Till D.D. K.K. H.H. Arffurstarne .... 20,000.
K. Hofstallets utfodring 30,000. Polis, Lys- och Renhållning vid K.
Slottet och Arfprinsens Palats 11,230.
Ved och kol för de K. Hofven . . . . 25,210.
IL K. H.
Kronprinsen 118,000.
Häruti inbegripes följande enl. 1855 års RiksStat beviljade anslag nemi.: H. K. H. Kronprinsens Hofhållning . . . 100,000. H. K. H.
Kronprinsessans haudpenningar . 18,000.
II. M. EnkeDrottningen 80,000. 704,440. 2:o K.
Slotten.
Reparationer å Stockholms Slott m. fl. för K.
Hofven uplåtne Byggnader 32,000.
Brandväsendet och yttre Lyshållningen å K.
Slottet 5,800.
Drottningholms och Svartsjö Slott 16,400.
Gripsholms Slott I,7o0.
Ulriksdahl
Slott 5,500.
Haga Lustslott och Park 3,000.
Slott 2,000.
Ofverföres från K.
HofStatsanslagen enl. 185 5 års Riksstat.
Möblers underhållande å K.
Slotten 8,000.
Rosersbergs Slott . - 2.000. 7 (i.! 00.
S:ma B:ko r:itr 780,840.
Af hvad sålunda föreslaget blifvit synes, att ingen förändring i Lsta HnfvudTitelns slutsumma af mig blifvit föreslagen.
Någon förminskning af hvad en gång för Konung och Thronföljare blifvit Den 19 November.
269 faststäldt, anser jag aldrig under dessa personers lifstid kunna eller böra ifrågakomma.
Någon förökning af deras anslag tillhör icke den enskildte representanten att föreslå; jag har dock ingenting att invända emot att förökning kommer att ega rum, så framt en dylik anses nödig och af omständigheterna påkallad, dock att den kommer att ske i öfverensstämmelse med ofvan anförde principer.
Om remiss af denna min motion till StatsUtsk. anhåller jag vördsamligen.
Raab, Carl Adam, upläste en så lydande motion:
Vid sidan af den lycka, som förlidet års penningetillgångar spridde öfver vårt land, i stegrad rörelse och affärslif, framträdde ett för industrien och jordbrukaren kännbart ondt, hittills af alldeles främmande beskaffenhet hos oss, ådragande sig hela landets största upmärksamhet.
Detta onda bestod helt enkelt uti en allmän arbetarebrist, förorsakad af de i hast öpnade stora utvägar till arbetsförtjenst, som Staten genom sina jernvägar och andra allmänna arbeten på ett oförsigtigt eller mindre väl betänkt sätt framkallade.
Att man icke från Regeringen emottagit någon Propos. i detta, för hela landets utveckling vigtiga ämne, väcker en viss förundran, och man gör sig derföre den frågan, om dessa förhållanden, bekanta öfverallt i landet, kunnat undgå Regeringens upmärksamhet.
Om man beräknar endast 10,000 man vid Statens allmänna arbeten, 20,000 beväring under öfning, Arméen till 30,000 och Flottans båts- och jungmän till 6,000 i tjenstgöring under sisth sommar, eller tillsammans 66,000 man, använde under den tid jordbruksindustrien bäst behöfde dem, och dertill lägger vår kofferdiFlottas besättning och ur landet gånget, i främmande tjenst varande, sjöfolk till cirka 40,000, eller tillsammans 106,000 man; så måste man i sanning tillstå, att icke mycket blifvit lemnadt öfrigt af unge män för industriens behof, sjörensten oberäknad.
Om vi med denna summa jemföra landets hela unga befolkning från 21 till 26 år, omkring 100,000 män, så finna vi, att, relativt till vår folkmängd och vår arbetspersonal, det allmänna tagit många armar i anspråk af dem, som eljest lefva för den enskilda industriens produktiva ändamål.
Följderna hafva icke heller låtit vänta på sig.
Dagspenningen jagades upp från 1 R:dr ända till 2 ä 3, och på ackordsarbeten voro vinsterna vida större.
Arbetsfolk, skattskrifna på enskilda personers egor, med kontrakterade arbetsskyldigheter, lemnade sina hemvist, och öfverläto omsorgen om hustru och barn åt husbonde eller vederlike fattigförsörjning, som under sådana omständigheter näppeligen torde kunna förbindas till någon vårdnad om dem; Staten bekymrade sig föga derom; den tog arbetsvinsten.
Vi betvifla högeligen, att vederb:de myndigheter, vid folkets antagande, ställde sig lag och författningar till efterrättelse.
Ogifta drängar lemnade sina 270 Den 19 November. tjenster, och industrien kunde icke, för något pris, skaffa sig arbetare, knappt till de oundgängligaste kuranta göromål.
Under sådana förhållanden hvilade alldeles de nyodlings- och byggnadsföretagen, hvarmed de Svenska utmarker inkräktas för odling och mensklighet.
Hade den konkurens, som bestämmes af industriens rätta natur, legat för arbetspriset till grund, så hade ingenting varit att säga om dagspenningens höjd, hade den äfven varit många gånger större; men härvid upträdde Staten, såsom den rike maunen, som, utan afseende på arbetets värde, öste ut penningar, obekymrad om hvilken penning den betalde, blott menniskor erhölles och arbetet fullgjordes.
100,000 II: dr mer eller mindre, nedkastade påen mil jernväg, är för Staten temligt likgiltigt, då den icke ens tar i betraktande den afkastning jernvägarne skola komma att lemna, fast mer, på grund af de s. k. högre ändamål, icke är så nogräknad om den suddar litet i den Statsekonomiska beräkningen, som i alla fall och i sista hand ändock endast gäller våra kassor.
Rättsförhållanden blefvo sålunda förbisedda.
Men skall Staten så fortfara, så må den deltaga lika frikostigt i våra stora fattigvårdskostnader och skaffa arbete under den kalla vintern, husrum och underhåll för sina arbetares familjer; hvarjemte många andra kommunala och moraliska förbindelser följa.
Undandrager sig Staten dessa förpligtelser, men likväl fortfarer på samma sätt att våldföra den enskilda industrien, då trampar
Staten lag och rätt under fotterna för egoistiska ändamål och slemma vinster.
Detta sätt att utföra allmänna arbeten, att öfverbjuda industrien i arbetslönen, till hvilket belopp sorn helst, utan annan regel än behofvet för Staten af ett visst antal arbetare, kan icke betraktas vara klokt eller Statsekonomiskt väl beräknadt.
Staten ruinerar derigenom den enskilda industrien, som häraf på det kännbaraste lider.
Den står likväl i betydenhet och vigt långt öfver Statens och bör i sin lagliga verksamhet både vårdas och aktas, ty det är den som skapar Statens frikostighet.
Den må väl icke förqväfvas, då den är Statens förlagsman.
Att inflytandet af dessa stora dagspenningar, under andra förhållanden, skulle vara högst välgörande för arbetaren, om n. b. Statens upträdande på arbetsmarknaden åstadkom för folket en stadig förtjenst, medger jag gerna; men på sätt denna förtjenst sisth sommar tillgodonjutits, har den i allmänhet stannat på marketenterierna, om hvilkas skadliga inflytande på arbetarens sedlighet och religiositet icke många ord behöfva spillas; under det att månget hushåll, som egnat sin tjenst åt Staten under sisth sommar, nu farer vill efter husrum och skydd för den annalkande vintern.
Hvar är nu industrimännen Staten?
Staten ingår i ett för den alldeles nytt skifte.
Den har blifvit industriman.
Vi hafva alla blifvit ense derom, att den måste sjelf bygg8 sina jernvägar, telegrafer, kanaler och hamnar m. m.
Den i6 Decenrber. 897 Z:o ''Sedan Herear Fullmägkige uppå en wärd ' Lcdawois erinran, redan i däljan as förlrdil är saltat "det bestnk, alk alla län meddeldle emot hypothekec as "a-rmla Ostindista Compagliiets aktier, genast stulle "upsäqas och denna upsägning således längst för della "m'-tre wara wcrkstälo; Mn jag af den nyligen iip"g>orde Länförtekaingen finner, alk flere sä bestaffade "län ännu finnas obctaldle, sä är min tanka, att Csn» 'loircrs Ombudsman får tillsägelse, alt deste län Utan "widare upstos lagligen utsöka, till hwilken ända ori''qinal handlinggrne böra honom kilställas och honom "derwid äläqgas, alt manadleligen inkomma med betraktelse om hwad j Vesta utsökningsmål tillgjord! blis- "wic."
''Wid länförtekuingens genomseende, som jag för ''min del äswen ansell nödigk alt med det snaraste "sörelagas, torde ock Herrar Fullmägtige fa anledning ''att widare förordna om flere lans snara indriswande?'
Herr Commerce-RädeL Liräls fann wU detta särl, att genom dictameu till protscoiiet föredraga Herrar Fuflmäg-ige sive rankar wara det säkraste alt för tillkommande Rikets Högloft.
Ständer eller Deras Herran Revisorer wisa dm werkfamma del man tagit uti ContoiretS styrelse och förwalmmg — ^ecr Coinmerce-Rädcr fann äfwsn, alt de nild Pos sten den 6 och 9 hujus isian Elfsborgs Län och Skane ankomije underrättelser oin dispositioncn af Lontoirers medel till Lrigs behof, jemte Herr Commerce-Rädets enstilda an ekniiigar öfwer Lontoirers mkäningar, dem Herr Råd Fjerde Bandet PK» -8. -98 Den 16 December.
Rädman 8snäber§ färledne Sessions -aa sick tillfälle genomse, gifwir marerialier till der nu upläste Dicramcn. -» - ZILlteligen utdragit betygar ^2n kr.
Lergmsn Härefter hemstälde Herr von Lcliulsenbeim tillika, om, sedan Stats-Utskottets betänkande rörande Riksgälds-Contoirets tillstånd och förwaltning redan «>ore bifallet, och förwaltningen blifwik af Herrar Full» mägtige med oegennytta förd, Ridderskapet och Adeln icke nu skulle behaga upfylla den formaliteten, att för den samma lämna dem decharge, och anhöll Herr von SckulLenlielm om proposition ä denna sin motion.
Grefwe körner, Lsrl 6sbriel.
DäjaH i Plenum den 7 December hörde Herr Krigs-Rädct Larlson upläsa sill anförande, trodde jag mig finna otl han deruti tillwitte Revisoremc en dubbelhet i sine yttranden»