Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Åtskilliga bergslager hafva begärt att få ingå under landslag, dels för att idka stångjernssmide, såsom t. ex. Lindesbergs bergslag, dels ock för att alldeles upphöra med bergsrörelse.
Det faller af sig sjelft, att när en bergslag begär alt få nedlägga sin blåsningsrätt, så kan ej sådant förvägras, men att tvinga till upphörande afblåsning, är icke öfverensstämmande med ordning, och om det skall tillåtas, så bör den författning, som bestämmer ersättningen, vara så beräknad, att riktig ersättning erhålles.
Hvad värderingen angår, så är det klart att den kommer att ske efter mätismanna-ordom, då hela vinsten af tillverkningen först upptages, som sedan beräknas på hvarje del, och beträffande tvånget synes det vara orimligt att det skall kunna bero af en enda delägare att säga nej till en förändring, som af alla andra anses nyttig.
Jag tror, att, då ftdelar af delägarne i en hytta önska att kunna förändra sin rörelse och öfvergå till en annan i lag medgifven, sådant ej bör kunna hindras af den återstående Jj-:de!en, så framt en öfvergång ifrån det ena till det andra lör framtiden skall blifva möjlig.
Efter förnyade propostr dels till bifall, dels till återremiss, blef Lag- samt Allm.
N:o 77 af R. o. Ad. bifallet.
Besvärs- och Ekon.Utskms den 17 och ig dennes på bordet lagda mern.
JN:o ig5, med förslag till votering i förstärkt StatsUtsk. i anledn. af RiksStms skiljaktiga beslut öfver utlåt.
N:o 135, blef den föreslagna voter:s-propos:n af R. o. Ad. godkänd.
Till pröfning företogs Stats- samt Allru.
Besvärs- och Den Ma j c. ra. 3o3 Ekon.Utsk:ns den 17 och 19 dennes pä bordet lagda utlåt.
N:o 196, i anleda, af erhållen återremiss utaf utlåt.
N:o 179, afgifvet i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de åtgärder till behöfvandes undsättning i missvextår.
Hr von Hartmansdorff, Au g., anhöll få veta hvad beslut de öfriga Stånden i detta ämne fattat.
Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse rör:de de öfriga RiksSfns beslut öfver utlåt.
N:o 196 ännu ankommit.
På begäran af Hr von Hartmansdorff blef detta mål derefter punktvis föredraget, hvarvid utlåt.
N:o 179 skulle tjena till ledning.
Utsk:ns tillstyrkanden angtde rättighet för K.
M. att för ändamålet använda den inflytande spanmålstullen samt inflytande medel af i83o års spanmålscreditiv.
Dessa båda punkter biföllos.
Utsk:ns tillstyrkande af ett nytt creditiv för ändamålet af 100,000 r: d r.
Ett creditiv af 100,000 r:dr, såsom tillgång för spanmålsinköp vid inträffande större missvext, är ostridigt alltför ringa.
Då de från creditivet utgående summorna, ehvad detta är större eller mindre, skola ersättas genom de medel, som för detta ändamål blifvit åt Konungen öfverlemnade, så torde en hvar inse, att det är likgilltigt i afseende på säkerheten, om creditivet är större eller mindre; inen det är icke likgilltigt i och för den vigtiga omständigheten att kunna anskaffa spanmål, om creditivet har ett belopp, hvarigenom sådant är möjligt.
Jag får derföre tillstyrka R. o. Ad. att bestämma detta creditiv till 400,000 r:dr i stället för 100,000.
Lika med Hr von Hohenhausen är jag fullkomligen öfvertygad, att en så obetydlig summa som 100,000 r:dr icke kan förslå för ändamålet.
Jag har sjelf länge haft en bedröflig erfarenhet deraf, att denna summa varit otillräcklig, när olyckan kommer.
Jag anser derföre af nöden, att åtminstone 400,000 r:dr anslås, men jag fruktar att äfven den summan icke räcker långt.
Hr von Hartmansdorff instämde med de a:ne ledamöter, som sednast yttrat sig.
Jag vill visser ligen icke bestrida den tillökning i creditiv-summan, som åtskillige talare föreslagit, ehuru, vid det förhållande, att Konungen, enligt det beslut R.
St. kunna gå att fatta, får uppbära hela tullen på inkommande spanmal, Konungen 3o4 Den jj Maje. m. sannolikt kommer att disponera långt större tillgångar i händelse af missvext, än som förut ägt rum; men då R.
St. vid denna riksdag vidtagit den åtgärd, att hos H. M., i sammanhang ined denna fråga, anhålla om bestämmande af fix tull på spanmål, i ändamål att derigenom befordra den concurrens i handeln, hvarpå man grundat förhoppningen, att genom enskildes åtgärd se landet försedt med spanmål till någorlunda jemna priser under missvextår, så anser jag creditivet med försigtighet böra användas, emedan det är vådligt att förrycka den enskilda speculationen genom att meddela förskotter i sådana fall, der de icke äro af behofvet alldeles oundgängligen påkallade; ty de handlande, som erhålla en sådan fördel, kunna naturligtvis utföra sina speculationer på ett förmånligare sätt, än de, hvilka icke kunna räkna på dylika förskotter; och följaktligen skulle, derest icke försigtighet iakttages vid creditivets användande, ändamålet med den fixa tullen motverkas.
Om jag således biträder den mening, för hvilken åtskillige talare förklarat sigj så sker det under förutsättning, att den rättighet, som Styrelsen erhåller, blir med all möjlig varsamhet begagnad.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att just nu från PresteSt. ankommit prot.utdr. ang:de ifrågavar. ämne.
Det innehöll, att Ståndet, som ogillade utlåt.
N:o 17g, vidhållet i N:o 196, beslutat medgifva, ej mindre att hela den för inkommande utländsk spanmål inflytande tullintägt, jemte behållningen å i83o års spanmålscreditiv, må lill K.
M:s nåd. disposition öfverlemnas, för att efter inträffade missvexter kunna till behöfvandes undsättning användas, än äfven å Riksg.cont. anvisa ett särskildt creditiv af 4oo,ooo r:dr b:co, som, i händelse af inträffande behof, kan förskottsvis och mot ersättning från de först inflytande tullafgifterna för spanmål vara för ändamålet att tillgå.
Af dessa tillgångar må K.
M. äga efter omständigheterna reservera medel till oundvikliga directa undsättningar och sålunda, enligt hittills stadgade grunder, utlemna såsom lån, under socknarnes eller menigheternes gemensamma ansvarighet för det erhållna bidragets återbetalning på bestämda tider utan ränta, med åliggande för menigheterna sjelfva attoni anskaffande af säd och dess utdelning föranstalta, samt disponera återsloden till förskott åt menigheter uti de genom missvext lidande orter i och för utförandet af allmänna arbetsföretag, samt då tillfällen härtill saknas, jemväl lill verkställande af större arbeten för Statens räkning, med syftemål att åt blottställda orters innevånare bereda en eljest saknad dagspenning; hvarjemte Ståndet beslutat alt utaf de för undsättningar disponibla medel en åttondedel må, allt efter hvad R.
ÄI. kan pröfva skäligt, användas antingen till gåfvor åt de genom felslagen skörd mest blottställde, utun återbetalnings skyl - Den 22 Maj e. m. 3o!S skyldighet, eller till räntefria låneförsträckningar, utan annau säkerhet, än läntagarnes personliga förbindelser.
Då PresteStts ni/ upplästa beslut omfattar icke blott den punkt af betänk.
N:o 179, som Hr Frih. o. Landtm, föredragit, utan äfven de två påföljande, så föreslår jag vördsamt, att R. o. Ad. måtte instämma i PresteShs beslut, hvarigenom fullkomlig enhet emellan arne Stånd vunnes.
Jag begärde ordet för alt till besvarande upptaga Frih.
Sprengtporten yttrande.
Den tull, som för inkommande spanmål erhålles och af K.
M. får disponeras, blir alldeles otillräcklig för införskrifning af det spanmålsbelopp, som i missvextår kan bchöfvas.
Jag instämmer med PresteSt. i dess beslut att anslå 4°o,ooo rrdr för ifrågavar. ändamål; och jag instämmer med PresteSt. jemväl i den punkt, der Ståndet anvisar en åttondedel af tullen, för att såsom gåfvor tilldelas dem, hvilka genom missvext blifvit lidande; men jag anser mer än vådligt, att öppna dörren för försöket ali tillskansa sig statsmedel på uppgift om en liden förlust genom en hagelskur eller någon dylik tillfällighet.
Det är en ganska betänklig hana att beträda, och i den delen kan jag icke annat, än skilja mig från PresteSt., hvars öfriga beslut, rörrde förskjutande kostnader lill enskildla arbetsföretag, som förrättas på Statens bekostnad, äro väl grundade.
Jag anhåller alt få fästa Ståndets och särskildt Frih.
Cederströms uppmärksamhet på sista punkten uti betänk.
Den lyder så: ”— —• — lillstyrke R.
M:s nåd. förslag, alt utaf de för undsättningar disponibla medel en lämplig summa må niedgifvas, till användande, antingen till gåfvor åt de genom felslagen skörd mest blottställda, utan återbetalningsskyldighet, eller till räntefria läneförsträckningar, ulan annan säkerhet, än läntagarnes personliga förbindelser.”
Att godkänna detta förslag, tror jag vara mindre välbetänkt, än att antaga hvad PresteSt. beslutat.
Sätter man bestämdt ut en åttondedel, såsom PresteSt. gjort, så vet man hvar gränsen är.
Enligt min öfvertygelse bör R. o. Ad. antingen instämma i PresleSus beslut, eller ock helt enkelt afslå 3 punkten.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om icke R. o. Ad. skulle finna, alt den del af PresteSl:s beslut, som varit föremål för de 2.:ne siste talarnes yttrande, hade det sammanhang med sista punkten i TJtsk:ns förslag, hvilken ännu icke var föredragen, att R. o. Ad. holde uppskjuta med beslut i detta afseende, till dess sisla punkten af Utsk:ns förslag i utlåt.
N:o 179 blifvit föredragen, och R. o. Ad. nu inskrän a5 II. 09 D'c n 22 M a j e. m. ka sig till beslut i afseende på den punkt, som blifvit föredragen, nemi. angtde beloppet af creditivet å Riksg contoret. R. o. Ad. hördes häruti instämma.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsktns förslag, ang:de beloppet af creditivet å Riksg.- contoret.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att i detta afseende instämma i det beslut PresteSt. fattat.
Utskrns yttrande rörtde låns utgifvande till nödställda emot m e n i g h e t e r n a s gemensamma ansvarighet derför.
Cederström blef PresteSt:s beslut, i hvad det angick den nu föredragna punkten, ånyo uppläst.
Jag tillstyrker, för min del, att i afseende på denna punkt antaga hvad PresteSt, beslutat, såsom mera enkelt i sin uppställning, än hvad Utsktn i öfrigt alldeles lika framställt.
Hr von Hohenhausen instämde med Frih. Cederström.
Ad. be hagade bifalla Utsktns nu föredragna förslag.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. alt instämma i PresteSt:s i denna del fattade beslut, här ofvan upptaget från och med orden — ”Af dessa tillgångar,” etc. till och med orden: ”eljest saknad dagspenning.” Utsktns sista yttrande, a n g: d e frågan om en summas användande till gåfvor eiler räntefria lån, utan annan säkerhet, än låntagarens personliga förbindelse.
I denna del tillstyrker jag der emot bifall till hvad Utsk:n föreslagit, och att icke instämma i hvad PresteSt. beslutat, eller att anvisa en åttondedel, som kunde användas till gåfvor eller räntefria lån emot revers.
Utskm hafva på ganska goda grunder afstyrkt det.
Jag yttrade mig nyss om vådan att beträda en sådan bana, hvarigenom man hos folket kan befordra rättegångar, misshushållning samt fals och flärd, för att åtkomma Statens medel.
Den banan, som Frih.
Cederström fruktar att beträda, är den, som man alltid måste beträda i olyckans stund, nemi. att skaffa understöd åt dem, hvilka äro i behof deraf, utan att äga förmåga att godtgöra det; och på så sätt hafva R.
St. förfarit vid denna riksdag; ty hvad annat äro de efterskänkningar, som R.
St. gjort, de förklaringar, att cautionister icke må lagsökas, och att icke hos dem, hvilka erhålla lån, få utmätas vissa nöd - D e 11 22 M a j e. rn. 3o7 vändiga effecter.
Bil 11 re iin alt sålanda utgifva lån, hvilka sedermera efterskänkas, tror jag det vara", att på förhand bestämma en viss summa, som genast till skänks må tilldelas de olycklige, af hvilka man icke kan hoppas erhålla någon återbetalning.
Det är egentligen endast sådane, som äro orkeslöse och olörmögne alt genom arbete förskaffa sig hvad de behöfva, sorn böra komma i åtnjutande af de i berörde afseende anslagna medel.
Det är bättre att en rättvis utdelning sker förut, än att medlen utlånas på en slump äfven åt mindre behöfvande, och att deras återbetalning beror på executionsbetjeningens godtycke.
Jag tillstyrker derföre bifall till PresteSt-.s beslut.
Jag begärde ordet blott för att förena mig med Frih. Cederström, och anhåller om propos. på det af honom föreslagna bifall till Utsktns betänkande.
Jag har förut yrkat bifall till PresteSt:s beslut och får nu förnya min anhållan derom.
Jag är icke ibland dem, som anse dessa s. k. undsättningar vara någonting särdeles nyttigt.
De äro ett oundvikligt ondi; men så länge de icke kunna umbäras, anser jag, på skäl jag anfört, det vara bäst att bestämma en viss summa lill skänker, och att icke begagna orden ”en lämplig summa,” då man icke vet huru stor summan kan blifva.
De skal, som Hr von Hohenhausen anfört, anser jag vara gilliiga.
Om Styrelsen på förhand vet, att blott en viss summa är för ändamålet att påräkna, så blir hon äfven så mycket sparsammare använd på ena eller andra stället.
Dertill kommer, att nu är det vanligen de tredskande i de län, hvarest landshöfd.embetet lamt förvaltas, hvilka erhålla eftergift.
På de ställen, hvarest drift finnes hos kronobetjeningen, blir föga efterskänkt.
Man får icke låta gåfvorna utfalla på slump, utan efter hvad rätt och skäligt ar.
Jag tillstyrker bifall till PresteSt:s beslut.
Om Utsk:n hade till samma föremål anvisat en obestämd summa och valet vore emellan den och en bestämd, så skulle jag, ifall jag icke kunde afslå begge, antaga den bestämda summan ; men nu hafva Utsk:n icke kunnat tillstyrka något i detta fall, utan afstyrkt allt användande till gäfvor och skänker, och af denna anledn. tillstyrker jag bifall till hvad Utskin föreslagit.
Jag anhåller att få fasta Hr von Hohenhausens och Hr von Ilartmansdorffs uppmärksamhet derpå, alt jag tror så väl Styrelsen som folket vara bäst belåtna dermed,, att icke några medel finnas, hvarpå man kan göra anspråk såsom gåfva och såsom lån utan ränta mot blott låntagarens revers; och om motsatsen koinme att inträffa, så vore det klart, alt innan kort följderna skulle visa sig i det mest skändliga bedrägeri.
Det har blifvit yttradt, att dessa gåfvor och skänker egent - 3oS Den aa Maj e, m.
Jigen skulle komma att användas för orkeslösa och sådana, som lill allmänt arbete för enskilda och Staten icke kunna begagnas; men desse personer uro föremål för fattigvården; communerna måste försörja dem.
Att påstå att lånens återbetalning skulle vara beroende af en mer eller mindre noggrann kronobetjening, kan jag icke antaga.
Det är ett haltande skäl, som icke passar.
Konungens Befdude måste göra sin sky Idighet; men bär kommer icke Konungens Bef:b:de i fråga; ty socknen, hvars ansvarsskyldighet är gifven, kan besörja sin uppbörd kronobeljeningen förbi.
På så sätt har jag såsom landshöfding indrifvit återbetalning, utan att någon kronobetjent dermed varit sysselsatt.
Jag anhåller tillika att få fästa uppmärksamheten derå, att de exempel på efterskänkningar och afskrifningar, som blifvit lemuade vid denna och föregående riksdagar, ganska beklagligen hafva öppnat vägen för hoppet att kunna anmäla sig till erhållande af understöd jemväl då icke behof förefinnes.
Jag har såsom landshöfding på Gottland erfarenhet deraf, att man gjort anspråk på understöd, som befunnits icke behöflig t.
Hade jag bifallit sådana anspråk, grundade på pastorers och sockenstämmors anmälan, så hade följden blifvit densamma som här ägt rum, ali man sedermera begärt afskrifning, hvilken begäran möjligtvis genomdrifvits af en majoritet i förstärkt Utsk. eller inom Stånden, hvilka kanske af barmhertighet bifallit en sådan anhållan; men en sådan barmhertighet gör mera ondt och skapar mera fattigdom än man möjligen kan beräkna.
Deremot kan man vara öfverlygad om, att det är vida nyttigare, om Staten väl förskjuter nödiga capital för att derför införskrifva det qvantum spanmål, som kan behöfvas, dock så, att de provinser, som erhålla något förskott, måste vara förvissade om att detsamma måste återbetalas; ty samhället skall icke beskatta den ena provinsen för att föda den andra.
Jag tror alt de utaf Frih.
Cederström nyttjade orden, alt man skulle blottställa sig för skändliga bedrägerier, voro något hårda.
Om sådant skedde derför att man vid en allmän nöd bestämde en viss summa utaf det bidrag, som Staten kunde lemna, hvilken finge utdelas bland de mest olyckliga, huru mycket mera blottställer man sig icke då för skändliga bedrägerier, när man den ena riksdagen efter den andra efterskänker hvad R.
St. aldrig velat lill skänks meddela?
Det måste vara skäl alt göra slut med ett sådant förhållande, och jag tror att äfven detta påkallar R. o. Ad:s instämmande i PresteSt:s beslut.
Hvad Gottland specielt beträffar, hvarom Frih.
Cederström talat, så får jag nämna, att der icke varit fråga om eftergift.
Hela provinsen äger ordnade spanmålsförråd, samlade genom årligt tillskott, uti bestämd proportion; men sådant later icke göra sig uti alla provinser, såsom Dalarne, Den 22 Maj c. m. 3og Herjeådalen, lil, fl.
Då det nr bättre att genast iakttaga rättvisa, än att sedermera göra efterskänkningar, hvilka innefatta en orättvisa, så instämmer jag i PresleStts beslut.
Jag erkänner att jag läst oriktigt och derigenom fattat likaså.
Jag ser nu alt
Ulskm förklarat sig sakna skäl alt tillstyrka bifall.
Del är följaktligen ett afstyrkande, som Utsk:n gjort, hvaremot jag först liiste och tog dess mening för ett tillstyrkande.
Under sådant förhållande instämmer äfven jag i den mening, som Ulsktn yttrat.
Hr Frih, o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förslag i den nu föredragna sisla punkten.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverröstat nej, begärde Ilr von Hohenhausen votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voter.-sproposition:
Den som bifaller sisla punkten i Stats- samt Allm.
N:o 179, voterar i»; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, instämmer R. o. Ad. i PresteStts beslut, att utaf de för undsättningar disponibla medel en åttondedel må, allt efter hvad K.
M. kan pröfva skäligt, användas, antingen till gåfvor åt de genom felslagen skörd mest blottställda utan återbetalningsskyIdighet, eller till räntefria låneförsträckningar utan annan säkerhet, än låntagarnes personliga förbindelser.
Besvärs- och Ekon.- Utsk:ns den 17 och 19 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 197, i anledn. af återremiss utaf betänk.
N:o i58, angtde förändringar uti K.
M:s nåd. instruetion för beklädnadsdireclionerna vid indelta infanteriregementena, m. m.
Då detta ärende nu för andra gången förekommer, kan jag icke annat än vidblifva hvad jag yttrade vid återremissen af betänk.
N:o 158.
Jag tror alt det är blott vid sådana tillfällen, då ingen anmärkn. ägt rum, hvarken af Krigs-coll:m eller regementschefen, som generalmönsterherren lemnar beklädnadsdirectm 3io Den 22 Maj e. m. decharge.
För min tiel anser jag den tind. skrifvelsen till K.
M. obehöflig, icke allenast på grund af hvad jag tillförene i della amne anfört, utan äfven derför, att iduli månad sistl. år afgiek till Kiigs-colhm K. M:s nåd. skrifvelse, hvarigenom colllm ålades att revidera beklädnadsförfatlningarna, samt inkomma med fullständigt förslag till reglemente i detta hänseende; och då detta arbete nu är under händer, anser jag beholvet ej påkalla alt nu till K.
M. ingå med påminnelse derom.
För min del måste jag således afstyrka bifall till Utsklns förevarande betänkande.
Ad. behagade bifalla Stals- samt Allm.
Hr Landtm, yttrade, att, då tankarne vore delade angtde bifall till utlåt., det torde blifva nödigt att pröfva det punktvis.
Frih. Cederström, Jacob: Då Hr Frih. o. Landtm, ännu icke framställt den fråga, huruvida R. o. Ad. må anse öfverläggningen fulländad, så anhåller jag att få yttra några ord i sjelfva saken.
Utskms förklarande, att den Krigscolhm nu tillkommande pröfning af anmärkntr vid beklädnadsdirect:nes räkningar må öfverlemnas åt Kammarrätten, då anmärkn:r göras af de revisorer, som rotehåilarne för räkningarnes granskning utse, anser jag olämpligt.
I Kammarrätten finnes icke en enda ledamot, som har kännedom derom.
Priset på beklädnadspersedlar kan der icke bedömmas annorlunda, än efter de uppgifter, som erhållas från Krigs-colhm.
Hvad vill då det säga, alt öfverflytta denna controll till berörde domstol?
Jag anhåller om afslag å betänkandet.
Jag tror det vara nödigt att föredraga detta betänk, punktvis, emedan Utsk:n ömsom till och ömsom afstyrkt motionärernes framställningar.
Uppå derefter framställda särskilda propostr afslog R. o. Ad. den punkt, hvaruti Utsktn tillstyrkt, att icke Krigscolhm utan Kammarrätten hädanefter må pröfva tvister, som uppkommit genom anmärkntr vid beklädnadsdirecttnas räkenskaper, men biföll de öfriga punkterna i betänk.
N:o 178, Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Som det är så långt lidet på aftonen, och så få ledamöter äro tillstädes, hemställer jag, om icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt att nu förbigå ett så vigtigt mål, som det nästföljande, hvilket handlar om visitationsrätten, samt låta det förekomma i ett annat plenum.
Jag förenar tnig uti Hr Den 22 M a j e. 111. von Hartmansdorff* framställning; ty i detta betänk, förekommer en alltför vigtig princip, för att utgången deraf må bero af en hazarderad votering.
Ridderstolpe, Fredi'.
Jag medgifver visserligen att Huset är glest i afton; men deruti finner jag icke något skäl att uppskjuta ett måls föredragning, enär tiden icke är längre framskriden än alt månget plenum varat åtminstone halfannan timme längre.
Icke heller ser jag hvarföre målet skall uppskjutas derföre, alt en eller annan af R. o. Ad:s ledamöter kan vara borta, hvilken på ett eller annat sätt kunde verka på sakens utgång.
Jag anhåller deiföre att Hr Frih. o. Landtm, täcktes låta plenum fortfara och målen förekomma i den ordning, som bordlistan utvisar.
Dådet ifrågavar. betänk, är af stor vigt, och en ledamot, till tiora nde det embetsverk, hvarom betänk, handlar, instämt i den anhållan, alt föredragningen af delta mål måtte uppskjutas till ett annat plenum, så finnér jag för min del allt skäl att understödja denna anhållan.
Jag instämmer uti Hr von Hartmansdorff* anhållan, att ifrågavar. måls afgörande malte uppskjutas lill ett annat plenum, emedan vi blott äro 23 personer tillstädes, såvida jag i hast har räknat rött.
Äfven jag instämmer i den anhållan, att detta mål mätte hvila intill nästa plenum; men jag anser icke vara lätt att öfverhoppa detsamma och företaga något annat mål, emedan ledamöter, som kunna vara intresserade uti ett sednare mål, kunna hafva bortgått under förmodan, att det ifrågavar. målet skulle förekomma i sin ordning under den lid som åtginge till dess de återkommo.
Jag anser således vara bäst att Ståndet nu åtskiljes.
Jag anhåller att få fästa Frih. Cederströms uppmärksamhet derpå, att det målet, som står näst efter det, hvars uppskjutande nu är i fråga, endast innehåller en anmälan om 3:ne Stånds beslut, och att derefter förekomma 2:ne mål, hvilka angå R. o. Ad. enskildt, och af hvilka det ena fordrar skyndsamt afgörande, emedan det afser möjligheten att få i4,ooo r:dr förräntade, hvilka nu ligga ofruktbara i Riddarhusets cassa.
Frågan huruvida plenum må fortfara eller icke, beror i första hand på Hr Frih. o. Landtm, att afgöra; men skulle plenum komma att fortfara, så yrkar jag att den ordning, som daglistan innehåller, må följas, och alt icke någon öfverhoppning af något ärende må äga rum. 3l2 Den 22 M a j e. m. Frill.
Såvida millen "ivo af så ringa intresse, som Hr von Hartmansdorff uppgifver, så vill jag ieke lägga mig emot hans anhållan.
Jag har icke tagit så noga reda på dem, och kan således icke känna, om något af deni ur af större vigt.
Som det sist på listan uppförda målets afgörande egentligen beror utaf de gode män, som testator utnämnt, och den ene af desse gode männen nu icke är tillstädes, utan befinnes derifrån lagligen hindrad, så anhåller jag att samma inål måtte andra gången få läggas på bardet; ty utan hans yttrande kan ingenting i den saken (illgöras.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, alt hvad nu först anginge det mål, sorn stod närmast på föredragn listan under A:o 23, nemi.
Bevillnings-, Lag- samt Allm.
N:o 17, så hemställde Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade linna lämpligt alt nu förbigå detsamma.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarna Bevillnings-, Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.TJtskms den 17 och 19 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 18, i anleda, af återreiniss å betänk.
N;o g, ang:de Hr A.