Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Härtill torde uplysningsvis böra bifogas, att förstn:de år, eller 1848, då båda fondernas inkomster i det hela beräknades till R:dr b:ko 49,237: 3. 8. utgjorde den andel deraf, som Staten under olika benämningar anvisat, ej mindre än ... . 31,371: — — Återgår man nu ånyo till jemförelser de särskildta personerna emellan, så finnér man alt Kaptenens pension för det närv:de är 1,530 R:dr r:mt, under det att den för orkeslöshet, efter 30 års tjenst, afskedade båtsmannens är 18 R:dr r:mt, och ändock är för alla embets- och tjenstemän föreslagne förhöjningar, eller för Kaptener med högsta lön till 2,000 R:dr r:mt, under det att intet blifvit vidgjordt för gemenskapen, som dock äfven äro varelser ') D. 3 Dec. innev. år:
Embets- och tjenstemäns pensioner 50,990: » ” enkors och barns gratialer . 29,199: go 189:
Gemenskapens pensioner 14,193: » enkors och barns gratialer .... 296: 14 439, Den 3 December e. m. 165 med menskliga behofver af kläder och föda, men för hvilkas upfyllande de, oaktadt sina för fosterlandet upoffrade krafter och lemnade bidrag, erhålla långt mindre 8n de nödtorftigaste behofver kräfva och mindre än kostnaden för något fattighjon.
Anledn:n härtill behofver lyckligtvis ej sökas uti tankan på enskildta fördelar, oaktadt det vore kanske förlåtligt om de vanlottade, i medvetande deraf att pensionskassorna för befäl och gemenskap icke, såsom inom arméen, äro delade, utan förvaltas af ondast den ena klassen bland pensionstagare, skulle falla på en dylik tanka, men den är snarare att finna uti en för långt drifven håg, på mera än ett håll, att öka befälets pensioner, för att upmuntra de äldre till afskedstagande, och en alltför stor glömska af de frånvarandes rättvisa anspråk.
Härmed må nu emedlertid vara huru som helst, så kan och får icke det allmänna undandraga sig att bispringa den förorättade, äfven om någon kostnad skulle blifva en nödvändig följd häraf, hvilket så mycket mera torde böra bebjertas som, äfven för att kunna höja dessa pensioner till ett något mera för menskliga behofver afsedt belopp af högst 50, lägst 30 R:dr r:mt eller per medium 40
R:dr r:mt för de nuv:de 1,520 pensionstagare i gemenskapens klass, upginge behofvet i det hela icke högre än till en summa af 60,800 eller 38,510: 24 mera än hvad nu härför utgifves och således i alla fall en mindre tillökning för dessa i allmänhet alldeles bjelplösa 1,520 menniskor, än hvad som för den andra klassens 96 personer blifvit föreslagne och hvilka i medeltal räknadt innehafva 596 R:dr r:mt.
Möjligen skulle äfven inom kassans nuv:de tillgångar kunna beredas några bidrag till ifrågasatta ökningar, åtminstone borde väl göras allt för att söka underlätta dem, och ett förhållande på hvilket K.
M:s upmärksamhet redan blifvit fästad, ehuru, genom det sätt på hvilket frågan hittills blifvit behandlad, man lyckats f. n. få den att förfalla, är den fördel delägare i denna kassa äga att kunna, samtidigt med annans Statens tjenst med lön, vara i åtnjutande af full pension, så att en innehafvare af en af Statens bäst aflönade tjenster på samma gång är i åtnjutande af pension af 2,250 R:dr r:mt; för att icke beräkna den fördel som äfven uti ifrågav:de fall skulle upstå genom någon minskning i de högst aflönade och i sammanhang dermed högst pensionerade tjensternas antal, med afseende hvarå det förtjenar anmärkas, att Sverige, vid 1855 års slut ägde 5 å stat i tjenst varande och 5 pensionerade Amiraler.
Att de bidrag till pensionskassan, som en delägare, under vissa vilkor med hänsyn till ålder och tjenstetid, lemnat densamma, icke förloras då dessa vilkor in trä d t, må vara en billighet, men att Staten skall bidraga till pensionerande af personer som erhålla fortfarande sysselsättning i Statens tjenst, tyckes vara lika stridande mot all princip i denna väg, som emot billighet mot den mängd som härpå blifva lidande och då, enl. hvad ofvan blifvit visadt, Statens bidrag till AmiralitetsKrigsmanskassan utgöra nära två tredjedelar af inkomsterne i det hela, synes väl dock, som vore det hvarken obilligt eller orättvist, om 166 Den 3 December e. m. endast hälften af pensionen utginge till den ännu tjenande, under det att den andra delen finge kassan besparas och användas för deras bergning, hvars försvagade krafter icke tillåta dem att längre tjena det allmänna, knappt förtjena sitt bröd.
Med anledn. af hvad sålunda blifvit anfördt, får jag härmed ' hemställa det R.
St:r måtte anvisa ett förslagsanslag af högst 40,000 R:dr r:mt för att, i mån af behof, användas till förbättring af pensionerna för gemenskapen vid K. M:s Flotta, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med ofvan anförde grunder, och att R.
St:r i underd:het hos K.
M. anhålla om utfärdande af de reglementariska föreskrifter, som med afseende härå kunna vara af behofvet påkallade.
Hr Ribbing, Arvid, anförde dels muntligen dels skriftligen:
Den fråga, hvarom jag nu går att yttra mig, har vid föreg:de Riksdagar varit föremål för R.
Jag anser mig derföre, under åberopande deraf, kunna vara ganska kort vid dess framställande.
Behofvet af ett EcklesiastikColl. har sedan sisth Riksdag ansenligen ökats.
Den mängd ecklesiastiska frågor, som blott vid denna Riksdag blifvit väckta, ådagalägga det nogsamt.
Enl. den instrukt.
Axel Oxenstjerna, på sin Konungs befallning, upgjorde för ett ÖfverConsistorium i riket, skulle det bestå af 6 andelige och 6 verldslige ledamöter, hvilka skulle öfverse KyrkoOrdningen, samt, när den af K.
M. blifvit gillad, vaka öfver dess efterlefnad och tillika hafva inseende öfver allt klereci i Riket, öfver akademier och skolor, öfver hospitaler och barnhus m. m.
Generale skulle ock förordna några af sitt medel eller andra att visitera alla skolor i riket och der, tillika med stiftets Biskop, hålla examen publikum; och dessutom skulle detta EcklesiastikColl., som det ock kallades, hafva en egen Fiskal, som årl. borde undersöka alla Consistorii göromål.
Instruktrn upsattes 1623 af den erkändt utmärktaste civile embetsman Sverige ägt, efter föreskrift af den ännu märkeligare store Konungen, grundläggaren af vårt undervisningsväsende, men medan Han utom landet undanröjde hindren för dem som ville komma till sanningens kunskap, motarbetade inom landet Biskoparne det GeneralConsistorium, som skulle hafva »tillsyn på dem och deras underlydande, så att, oaktadt förslaget derom 3:ne gånger blef framstäldt i allt antagligare form, det ändock icke kunde genomdrifvas; deröfver, som vi af historien veta, Konungen missnöjd förklarade att Han svor, det Biskoparne, om de något syndade eller otillbörligt komiterade, skulle de föras inför rätta att plikta för gerning sino.
Detta lärer dock sedan aldrig inträffat. 200 år derefter, eller 1823, framlade en ledamot af den då tillsatta Komitén för organisation af rikets styrelseverk en berättelse derom, att de brister och missbruk, som skolat genom nämnde Den 3 December e. m. 1G7 embetsverk förekommas, verkligen inträffat, att Consistorierne sjelfva icke visste hvad som i stiftens angelägenheter förefallit, och att det vore en tillfällighet om Regeringen kände det.
Klagan öfver likgiltigheten för kyrkans angelägenheter och undervisningsväsendet, äfven hvad de i sednare tider inrättade folkskolorne angått, har sedan vid hvarje Riksdag försports.
Riksdag föreslog jag, på detta rum, inrättande af ett EcklesiastikColl., sådant det från början varit ämnadt, men fick derför icke en enda röst inom vederbörande Ulsk., och frågan förföll äfven inom Stånden.
Vid den påföljande Riksdagen vann samma mitt äfven då väckta förslag understöd af Hr v.
Hartmansdorff, bifall både af Utsk. och R.
St:r, som beslöto en underd. anhållan, att K. M. ville till denna Riksdag framlägga för Ständerne förslag till detta embetsverk.
Vi hafva sedan af de från fiiskopar och Consistorier ingifna underd.
Utlåt, i ämnet erfarit att de nu, såsom fordom, afstyrkt inrättande af Consistorium Generale, undantagande inom ett stift, och märkeligt nog just det stift, der söndringarne inom kyrkan varit störst.
Och fastän K. M. i nåder bifallit och för R.
St:r framställt förslag om inrättande af andra slags Collegier eller Byråer för materiel förkofran, så har icke något för de ecklesiastika ärendernas bästa blifvit föreslaget.
Visserligen är under tiden gällande det stadgande i 1686 års Kyrkolag, som innehåller: »att om någon Biskop försummar sitt embete, och förmaning af Consistoriales och Erkebiskop icke hjelper, eller, som det kallas »utslår», så skall Biskopen, efteranmälan, från sitt embete satt varda; men denna hotelse hvilar uppenbarligen på en alltför slipprig grund: kontrollen inom egel Consistorium.
Och månne icke konungamakten, såsom Kyrkans öfverhufvud, också är något slipprigt baserad: äro icke Biskoparne och det högre presterskapet maktägande inom Const:s och StatsUtskm, att granska åtgärderne inom Konungens Regering, väcka åtal mot densamma, föreslå lön och underhåll för dess ledamöter, att icke tala om anslag af ändå grannlagare art.
Och jag frågar: när Konung och Regering befinna sig i denna beroende ställning till den högre praelaturen, tarfvas icke då åtminstone ett sjelfständigt Coll. till stöd för Regeringen och hennes åtgöranden i kyrkliga ärenden.
St:r hafva också fått ögonen öppna för detta behof, som ligger hjertat inom styrelseverket närmast.
Ingen lärer nu betvifla att det skulle stå bättre till med vår Kyrka, om väktarena på hennes murar haft den tillsyn som dem år 1623 ämnades; men katbolicismens anda regerade deras Biskopar.
De voro för helige för att kunna tillåta någon verldslig man att undersöka deras åtgöranden.
Så var förhållandet i Rudbecks tid.
Har det synnerligen förändrats sedan?
Jag vet icke; men i stället för ett EcklesiastikColl., Svenskt, Protestantiskt, med ett ord sådant som Gustaf II Adolf ville hafva det, i stället derför, eller kanske rättare inbredvid våra Consistorier, torde vi möjligen här, så väl som i Norrige, derest ej tidningarne fela, snart få se något JesuiterColl., som våra KyrkoRåd föga bättre än som det säges ir.8 Den 3 December e. ra. nu ske, lära kunna hindra att uptaga fattige, men Svenska, men fäderneslandets barn af lutherska föräldrar att upfostras i katholska läran, Detta kan i och för sig sjelf vara behjertansvärdt nog, men i afseende på förevarrde ämne: månne icke de hierarkiska grundsatserne härigenom skulle få ett ytterligare stöd, då sistn-.de lära bland annat innehåller, att ingen annan än hennes s. k. helige fäder må förlåta synderna, ibland hvilka således äfven deras egne, eller dem som den store Konungen ville framhafva för verldslig rätt.
1 Hans namn, som jag så ofta i denna fråga åberopat, vågar jag nu för 3:dje gången och vid 3:dje Riksmötet samt med ökade anledn:r, för tros- och tankefrihetens helgd, hvarpå ytterst den borgerliga hvilar, föreslå: Inrättande af en Centralmyndighet för kyrkliga och undervisningsärendens bandhafvande, med hälften verldsliga och hälften andliga ledamöter.
Hr Ribbing upläste derefter följande motion:
Den tappning af sjön Tåkern i Östergöthland, som 1842 börjades och sedan ägde rum, medförde väl landvinning, men ock den olägenhet att det återstående af sjön blef en så grund vattensamling, att den under torra år uttorkar, så att sjöbottnen mera liknar ett kärr, derur osunda ångor upstiga, än en sjö, hvarjemte vattnet under vintren bottenfryser, så att det icke kan gagnas af strandägarne.
Den vunna marken är af olika beskaffenhet, nemi. god fastän svårbergad ängsmark på vestra, men magrare och sand på östra sidan, i anledn. hvaraf strandägarne på vestra sidan sjön önska fortsatt tappning, men de på den östra äro derföre likgiltige.
Emedlertid blir frossor och andra febrar en följd af de osunda ångor som afdunsta från den med sjöfågelträck och död fisk upblandade gyttjan.
Mer än ett decennium har förflutit, utan att denna olägenhet kunnat afhjelpas.
Förlidet och innev:de år har en noggrann undersökning och kostnadsförslag för sjöns totala uttappning ägt rum, och en större del af strandägarne äro ense att den verkställa; men de önska låneunderstöd för att kunna utföra detta storartade och i sanitärt hänseende vigtiga företag, som dessutom bringar i dagen något öfver 7000 t:l:d jord, utom förbättring af den redan vunna.
Kostnaden upgår till 223,881 R:dr 42 sk. b:ko, som jag föreslår måtte hållas vederbörande tillhanda af allmänna medel, på vanliga vilkor eller, efter åt njutne 5 frihetsår, mot 8 proc:s årlig ränta, hvaraf 6 proc. afräknas på kapitalet, intilldess det blifver betalda Handlingarne med kostnadsförslag och kartor, som blifvit upvisade för Chefen för Väg- och VattenbyggnadsStyrelsen, och öfver Den 3 December e. m. 169 hvilkas beskaffenhet han lemnat det fördelaktigaste vitsord, innehafvas af mig.
I hans yttrande förekommer ang:de sjelfva företaget, att han funnit detsamma »blifva af ganska vidsträckt nytta, såsom »afseende tillgodogörandet af omkring 7000 t:l:d af matjord bestå»ende sjöbotten».
Förberörde handlingar önskar jag få äran till StatsUtsk. öfverlemna, då ärendet der skall föredragas.
Åtskilliga skrifvelser hafva ankommit från Landtstatstjenstemännen, hvilka till en del ådagalägga, hvad jag specielt känner, nemi. det förhållande, att vid de sednaste upgifterne till reglering af nämnde tjenstemäns löner, åtskilliga misstag kommit att äga rum.
Origtig värdering af boställena har inträffat, t. ex. också derigenom, att då den ene om sitt boställe upgjort arrendekontrakt under sin tjenstetid, hvarigenom detta arrende blifvit högre, så har den andre utarrenderat sitt med upsägningsrätt, och derigenom fått ett vida mindre arrende.
När nu arrendeafgiften tagits till grund för upskattningen, så har derigenom ojemnhet i värderingen upstått.
Jag har såsom riksdagsman blifvit anmodad att söka få dessa missförhållanden afbulpne, och i ani. deraf måste jag väcka det förslag:
Alt löneregleringen icke måtte blifva så fast, att ju icke jemkning må kunna ske, och sådan orättvisa, som den förenämnda, förekommas.
Adolf Oscar, upläste följande motion :
Motion gjordes vid sisth Riksdag derom, att R.
St:r måtte hos K. M. hemställa, att, derest enskilde kristne, eller någon församling, enhälligt anhölle om tillåtelse att vid gudstjensten, eller andra presterliga förrättningar, begagna de äldre, genom nya katekesen och kyrkohandboken afskaffade andaktsböckerne, K. M., efter öfvervägande af omständigheterna i hvarje särskildt fall, måtte täckas till en sådan und. anhållan lemna nådigt bifall, om anledn. förefunnes, att samvetsömhet, och icke egensinne eller trotsighet, dertill varit bevekelsegrunden.
Ekon.Utsk., till hvilken motionen remitterades, afstyrkte och samtlige RiksStm afslogo densamma.
Detta oaktadt tror jag skäl till frågans återuptagande vara förhanden.
Såsom motiv för sitt afstyrkande anförde Utsk. att, »då det måste anses önskvärdt, att så väl vid religionsundervisningen, som vid gudstjenstens utöfning, enhet i möjligaste måtto dr rådande inom hela riket, och stora svårigheter utan tvifvel skulle upstå vid tillämpningen, om olika kyrkohandböcker finge begagnas, samt 170 Den 3 December e. m. för öfrigt förslag till ny kyrkohandbok redan vore utarbetadt och under pröfning, äfvensom nytt förslag till katekes nära färdigt», så ansåge Utsk., innan frukterna af dessa nya arbeten hunnit visa sig, ytterligare förslag i detta ämne ej böra komma under pröfning.
» Önskligheten af den största möjliga lithurgiska enhet vill jag ej förneka.
Men grundregeln för all sund kyrkolagstiftning måste vara den urgamla, erkända:
I det nödvändiga enhet; i öfrigt frihet; i allt kärlek.
Fullkomlig likhet i kyrkobruk är icke nödvändig för Kyrkans sanna enighet.
Vår Svenska Kyrkas grundlagar, den oförändrade Augsburgiska Bekännelsen och Upsala mötes Beslut förklara uttryckligen och samstämmigt, att »till Guds församlings sanna enig»het är nog att vara samdrägtig i evangelii rena lära och sakra»mentens bruk, och är icke för nöden att allestädes skall vara »lika menniskostadgar, kyrkoseder eller ceremonier af menniskor »instiftade.»
Frihet i detta hänseende är icke blott sålunda medgifven.
Den har äfven från Upsala Mötes tid, räknadt i 200 år, utan skada för vår kyrkas renlärighet eller bestånd, varit derinom öfvad, det egnar derföre den kristliga kärleken, att icke, med svaga samvetens förkränkelse, påyrka en sådan, om än önskvärd, dock icke nödvändig kyrkobrukens enhet.
De svårigheter, man befarat af förslagets genomförande, blefve visserligen ej värre, än att de af kärleken och visheten i förening skulle kunna lätteligen öfvervinnas.
Med bättre grund kunde det i April 1854, då Utslcs Bet. afgafs, sägas, att frukterna af arbetet på de nya förslagen till kyrkohandbok och katekes borde afvaktas.
Nu mera har dock äfven detta skäl förlorat all hufvudsaklig betydelse, då sig visat, att handboksförslaget, långt ifrån att förena, tvärtom bidragit att än ytterligare splittra tänkesätten.
Vi hafva nu icke blott vänner af den gällande och af den Sednast afskaffade kyrkohandboken.
Komiterades första förslag, det af PresteSt:s Pastoralafdeln., det af PresteSt. sjelf upgjorda samt Komiterades sednare omarbetade förslag, hafva alla hvar sina vänner och försvarare.
Och det är allmänt bekant, hvilken liflig motsägelse dessa nya förslag mångenstädes, äfven och ej minst hos Presterskapet, rönt.
Men det är ganska sannolikt, att, om det ti 11åtes enhvar att välja emellan 1693 års och 1811 års kyrkohandböcker, de skulle vara ganska få, som icke med endera bland dem f. n. funnos tillfredsställda.
Vid sådant förhållande vore det utan tvifvel välbetänkt, om R.
St:r, behjertande deras svåra belägenhet, som af samvetsskäl ogilla den nu gällande handboken, men äro genom lag förpligtade att sig dervid bålla, ville åt dem, för sin del, medgifva och hos K. M. i underd:het förorda frihet att tills vidare bruka de s. k. gamla böckerna.
Ett ytterligare och än kraftigare skäl för ett slikt medgifvande finnes i K.
M:s tillkännagifna afsigt att föreslå borttagande af allt straff för affall från vår statskyrka.
De äro många, som ej vilja från henne skiljas, som med varm kärlek äro vid henne fä - Den 3 December e. m. 171 stade; men anse sig icke kunna godkänna nu gällande kyrkohandboks ritual vid barndop, skriftemål och nattvardsgång.
De qvarstå och vilja förblifva i denna deras andliga moders gemenskap; men anse dess dopformel ej vara riktig, dess aflösning så förkastlig, att de heldre försaka dessa nådemedels bruk, än begagna dem på det af kyrkan föreskrifna sätt.
De äro deremot nöjde och finna sina samveten tillfredsställda med ordalagen i 1693 års handbok.
Medgifves frihet till söndring från statskyrkan, utan medgifvande af frihet att begagna sistn:de, af vår kyrka under mer än 100 år med välsignelse använda dop- och aflösningsformler, så skola helt visst dessa alla öfvergifva henne, till skada för sig och för Kyrkan sjelf, som i dem skall mista många af sina värdigaste och bästa barn.
På grund häraf, och då någon ovilkorlig föreskrift om uteslutande begagnande af den sist antagna katekesen och psalmboken ej blifvit gifven, hemställer jag; Att R.
St:r må, för deras del, besluta en författning, hvarigenom stadgas, att, när sådant i följd af samvetsskäl begäres, Prest må äga, efter samråd med sin Biskop, att vid embetsförrättning undantagsvis begagna den s. k. gamla kyrkohandboken, psalmboken och katekesen, intill dess andra sådana kunna, efter behörigt godkännande, varda af Svenska församlingen allmänneligen antagna.
Frih. von Otter, Carl Gustaf, upläste en så lydande motion:
Uti bil.
N:o 4 till K. M:s Nåd.
Propos. N:o 1, om Statsverket 1856, jemte litt. S, innehållande Förslag till Handtverks- och Timmermans- samt MachinistStaterna vid K.
Flottans, Carlskrona och Stockholms stationer samt Götheborgs depot, har blifvit uptaget: att 2:ne klasser Verkmästares, samt 2:ne klasser Qvartersmanslöner, skulle bestämmas, de förra till 780 och 660 R:dr r:mt, samt de sednare till 600 och 480 s. m.; hvaremot i samma bil.
N:o 4, litt.
E, Flottans UnderOfficerslöner äro uti 4 olika klasser uptagne till 800, 600, 550 och 500 R:dr r:mt.
Häraf synes hurusom så väl lista som 4:de klassens Konstruktions- och Mekaniska Underofficerare blifvit mindre väl lottade än samma klasser inom Flottans Underofficerare och då, uti den nu gällande, till förändring föreslagna aflöningsstaten, med största billighet blifvit iakttaget, att de förra, i anseende till deras trägna dagliga tjenstgöring hela året om, utan tillfälle eiler ledighet till enskildt förtjenst eller tillgodonjutande af tillfälliga traktamenten, äro tillerkände de olika graderna motsvarande högre löneförmåner än de sednare, hvilkas egentliga tjenstgöring är ombord å fartygen, hvarunder de, jemte bibehållande af fulla lönen i land, jemväl erhålla så väl natura portioner, som ock ej obetydliga traktamenten; och får jag, med anledn. af detta efter mitt begrepp orätta förhållande, ödmjukl. föreslå: att Konstruktions- och Mekaniska Staternas Under - 172 Den 3 December e. m.
Officerare, jemte dem motsvarande, vid de olika varfven tjenstgörande mästare, måtte komma i åtnjutande af samma billiga lefnadsvilkor, som deras vederlikar vid Flottans öfriga UnderOfficersCorpser, till förekommande af en för varfvenas fortgående arbeten menlig obelåtenhet, som i motsatt fall skulle upstå och göra sig gällande; tillåtande jag mig att fästa R. o. Adis upmärksambet deruppå, att under närvide inom landet gynsamma förhållanden för den arbetsskicklige, att, under högst förmånliga vilkor få full sysselsättning inom den enskildta industrien, det ej skulle vara välbetänkt af Staten att allt för njuggt belöna arbetarens mödor, helst en sådan njugghet skulle föranleda total brist på denna oumbärliga arbetskraft, att: de uti nämnda Nåd.
Propos. uptagne 2:ne klassers verkmästare- och 2:ne klassers qvartersmanslöner från 780, 660, 600 och 480 R:dr r:mt måtte billigt förhöjas till 900, 750, 650 och 600, till hvilket belopp de uti ofvann:de förslag uptagne mästarelöner jemväl måtte blifva rättade.'
Hr Liljehöök, Carl Johan, upläste följande motion:
Under den tid af 4 år, som jag beseglat verldshafven, och dervid största delen såsom befälhafvare å Svenskt handelsfartyg, nemi. skeppet Oscar I, tillhörigt Hrr James Dickson & komp. i Götheborg, samt stått i nära beröring med handelsaffärer på många, ofta tusentals mil från hvarandra skiljda, trakter af verlden, har jag haft tillfälle erfara olikheten, att såsom Svensk gifva sig ut i verlden, i ändamål att söka förtjenst för ett anförtrodt skepp eller ett anförtrodt kapital, mot att göra samma spekulation såsom t. ex. Engelsman, Fransman eller Holländare.
Den Svenska skeppskaptenen, som lemnar hemstränderna för att med sitt skepp besöka de aflägsnare delarne af jordytan, måste oftast först ställa sig i beröring med något af de stora handelshusen i England eller Frankrike, för att få ett sorts rekommendationsbref i en eller annan form, för att ej komma alldeles vildt främmande till den aflägsna hamnen, men äfven detta rekommendationsbref är ofta af ringa nytta.
På de få aflägsna orter, der Svenskt konsulat finnes, bestrides denna befattning mestadels af utländske köpmän, som i allmänhet ej äga den ringaste kännedom om det lands beskaffenhet, hvars representanter de äro, hvilket förorsakar att vid tillfällen, då penningetransaktioner äro i fråga, de låta ärligheten vika för egennyttiga beräkningar, och då det icke torde behöfva någon vidare bevisning, för att hvar och en skall kunna se de stora svårigheter och vådor, för hvilka en skeppare blir utsatt på en ort, der konsul finnes, huru mycket farligare skall det icke vara att på ställen, der sådan icke finnes, nödgas kasta sig i armarne på den första mäklare, som antingen före eller vid hans ankomst blifvit honom rekommenderad.
Hans flagg och hans namn af Svensk är honom af föga nytta; de Svenska relationerna äro så få, att mången äfven betydande köpman på andra jordhalfvan behöfver kartan för att påminna sig hvad han i sin barndom hört om vårt fosterland, hvars tillgångar och behofver äro för honom alldeles obe - Den 3 December e. m. 173 kanta, hvarför han Sfven känner föga kallelse att knyta några förbindelser med detta terra incognita, hvars lagar och författningar m. m. må vara kanske ganska bra, men såsom okända ingenting att förlita sig på.