Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag låter mig ej afvisas genom Stats-ekonomiska magtspråk, ej förvillas af ögonblickets snart öfvergående vinstberäkningar; men tager gerna emot all tillrättavisning, då den grundas på sanna Statsekonomiska, af erfarenheten bepröfvade grunder, ej på prunkande grundlösa theorier.
I följd af hvad nu blifvit anfördt. yrkar jag att frihet i inrikes näringarne må beredas, samt att ett för inhemska kousljliten skonsammare, och för landets 202 Den 17 December e. m. förkofran mindre förstörande utrikes liandels-system än det nu, sedan år 1824, gällande, må införas, och anhåller att i sådant ändamål få sammanfatta min Motion derom i följande 9 korta punkter: 1:0
Att en fullständig frihet i inrikes näringarne och inrikes handeln måtte införas, såsom utgörande första och nödvändiga steget till näringarnes utveckling, och. capitalers dragande till productiva yrken. 2:0
Att alfvarlig uppmärksamhet fästes på nödvändigheten att bereda tillgång på Theoretico-practiska Läroanstalter för högre och lägre näringsidkare, 3:o
Att den i följd af sednast försam-, lade Rikets
Ständers beslut eller önskningar vidtagne åtgärden, att lössläppa utrikes handeln, måtte alfvarligen inskränkas i hvad som rörer import af fabricater, som inom landet redan tillverkas, äfvensom af sådana, som vi utan afsaknad kunna undvara, 4:o
Att alla sådane rudimaterier, som inrikes för slöjder och manufactur behöfvas, men ej finnas i landet, utan måste utrikes ifrån inhämtas, må tullfritt införas. 5:o
Att export af inrikes manufacturoch slöjdproducter må gynnas, och de Bolag, som sig dertill, under nödig controll för verkställigheten, vilja förbinda, Den 17 December e. m, 2o3 må förunnas vissa förmåner och uteslutande rättighet dertill under vissa år. 6:0
Att i alla händelser ett TullbevakningsSystem införes, som de facto lemnar näringarne det skydd, som de jure är dem ämnadt; hvartill synnerligen hörer att visitationsrätten blifver utsträckt, och så klart i författningen uttryckt, att Lurendrägaren och Tullförsnillaren må träffas af lagen och beslagaren vara tillbörligen fredad vid sitt kalls uppfyllande. 7:0
Att skillnad må göras mellan Stapelstads-rätt för Export och Stapelstads-rätt för Import; så att den förra rättigheten må sträckas till, om man så vill, alla, men den sednare inskränkas till några få Städer, dels för att concentrera handeln och derigenom penningestyrkan, dels för att göra Tullcontrollen möjlig. 8:0 Att
Tullinkomsterne egentligen blifva byggde på de få hufvud-importarliklar, som icke inom landet produceras, men som redan blifvit ett national-behof (^såsom Caffe, Time, Socker, Tobak, Vin &e.) och hvilka medtaga största delen af exportar tikla ines värde, 9:0
Att frågorne om NäringsSystemet, såsom varande önskningsmål, icke sarnmanväfvas med Bcvillningsfrågorne, som dervid hafva en underordnad rol.
Om remiss till Ekonomi- och BevillningsUtskotten, ' samt communication till MedStånden anhålles vördsammast.
Föredrogs å hyo och bifölls StatsUtskottets den 29 sistlidne November afgifne, samt den 4;de dennes f. m. på bordet lagde, Betänkande, angående utbetalningen och redovisningen af Riksdagskostnadsmedlen.
Ånyo föredrogs Friherre Palmstjernas, Carl Otto, den 4 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, angående ett föreslaget sätt, huru alla för Hemman, Verk eller Lägenheter, in natura beräknade Grundräntor, eller Tionden, från och med år i83o böra utgöras.
Herr von Qvanten _, Carlj hade inlemnat ett så lydande anförande:
Med anledning af Friherre Palmstjernas
Motion vill jag fästa uppmärksamheten på skillnaden emellan Kronans skatte-spannmål och Skattefrälses skatte-spannmål.
Uppbörden af den förra medför altid krångel, bör derföre undvikas, och är dessutom Kronans ensak, samt beror det på dess omtanka, att förnöja både räntetagare och räntegifvare; men så är ej förhållandet med Skattefrälset.
All rubbning i deras contrakter ingriper mera i eganderätten; ty Den 17 December e. m. eler finnes ingen ersättning att förvänta af någon medlande makt, och uppbörden alder ganska enkel.
Det är en orimlig och orättvis princip, att i samma mån som en räntegifvare nedtryckes under yngden af en svår missväxt, skall han ytterligare belastas med högre Skattebidrag jag föreslår derföre, att man bestämmer markegången för 5 år, och skulle Spannmålspriset under de 5 åren ändra sig, corrigeras det fullkomligt genom den ömsesidiga rättigheten att uppsäga Spannmålen före Thomasdagen, hvilket ej lärer kunna upphäfvas.
För SkatteHemman tror jag att samma princip borde följas i afseende på Markegungssättningen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarksalken föreslog, att Friherre Palmstjernas ofvannämde Memorial, måtte, jemte Herr von Qvantens i anledning deraf uppläste Anförande, till StatsUtskottet remitteras.
Denna fråga i hvad den rör Markegångssättningen och såsom nära rörande Landets Allmänna hushållning är jemväl föremål för Ekon - miUtskottets åtgärd, jemte det den såsom ägande inflytande på Statslnkomsterne bör af StatsUtskottet behandlas; och jag hemställer derföre, att den beviljade remissen 206 Den 17 December e. m. matte utsträckas äfven till förstnämnde Utskott.
Hans Excellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemstälde, att ifrågavarande ämne äfven måtte till Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet remitteras.
Vid förnyad föredragning remitterades till Bevillnings- samt Allmänna Besvärsoch EkoJiomiUtskotten:
Friherre Cederströms, Jacob, den 4 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående en PortoFranco-imvttning på Gottland.
Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten : Friherre Cederströms, Jacob, den 4 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående en allmän Näringsfrihet.
Å nyo föredrogs Herr Ribbings, Arvid, den 4 dennes f. m. på bordet lagde Memorial, innefattande åtskillige anmärkningar vid Kongl. Majrts Nådiga Proposition, angående StatsVerkets tillstånd och behof.
Jag anhåller, att i korthet få göra några anmärkningar
Den 17 December e. m. 207 vid den Motion, hvars remitterande nu är i fråga.
I afseende på första Hufvudtitlen har Motionären fästat uppmärksamheten dervid, alt en tillökning al' 8000 R:dr B:co uti anslaget för Hennes Kongl. Höghet Prinsessan Sophia Albertina i Nåder blifvit proponerad och han har dermed förenat det yttrande: ”En tillökning af 8000 R:dr årligen ”för II. K. II.
Prinsessan Sophia Albertinas ”Hofhållning har blifvit föreslagen, utan ”att de nya utgifterne i sednare åren, som ”skola föranledt detta behof, äro uppgifne; ”men med liflig önskan alt kunna uppfylla ”ett behof, följer alltid den att veta, hvar”uti det består.”
En jemförelse emellan det på Stat för II. K. II. uppförda anslag med de utgifter, sorn äro oskiljaktige från en Hofhållning äfven den sparsammaste, sådan sorn H. K.
II:s, samt med kostnaden för en vanlig enskild hushållning ådagalägger nogsamt otillräckligheten af nyssnämnde anslag.
Uti Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition står tydligen, att tillökningen fordras för II. K. H:s Hofhållning, och någon mera specifique uppgift på behofvet bör man icke begära, emedan den icke kan åstadkommas; ty då bristen i anslaget är förhanden, drabbar denna brist alla utgifterne i det hela.
Be - 2o8 Den 17 December e. m. hofvet af ifrågavarande tillökning är dessutom icke nytt eller okändt.
Den som lika med Motionären lifligt interesserar sig för de ämnen, som innefattas i Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om JStatsVerkets tillstånd och behof, har säkerligen icke försummat att genomläsa Rikets Ständers Revisorers berättelse för år 1827, hvaraf inhämtas, att II. K. II.
Prinsessan årligen åtnjutit en tillökning i anslaget med 8000 R:dr B :co af Ränteinkomsten af de medel, som till Riket influtit i ersättning för Sveriges fordringar i Finland; och en af Ridderskapets och Adelns Ledamöter i denna Revision har jemte det han klandrat den efter hans tanka Lagstridiga disposition af dessa medel, tillika förklarat, att ingen skulle gå längre än han, då fråga en gång kunde blifva att i laglig väg bidraga till uttrycket af Svenska Folkets vördnad och tillgifvenhet för H. K. H. Prinsessan Sophia Albertina.
Det är denna lagliga väg, som nu blifvit oss anvisad, och jag hoppas eller rättare jag är säker, att vi icke skola underlåta att den samma beträda.
Det är i anledning häraf för mig tydligt, att beliofvet af tillökning i anslaget för H. K. II. är verkligt, men äfven om detta icke vore för mig så klart, skulle jag likväl för min enskildta del icke draga i betänkande, att i detta fall tillstyrka bifall till den Nådiga Propositionen; ty jag skulle förebrå mig, om Den 17 December e. m. om jag kunde tro, att en Furstinna af WasaÄtten — en Furstinna, sorn i 76 år varit ett värdigt föremål för Nationens kärlek och vördnad, skulle kunna för någon summa i verlden, och således än mindre för 8000 R:dr, vilja inför sin Konung och folkets Representanter framföra något, som icke vore med rätta förhållandet enligt.
Motionairens anmärkning om nytt anslag för 4 sl"
Slottsknecktur har redan vid ett föregående tillfälle blifvit af en värd Ledamot inom detta stånd besvarad, och således återstår för mig endast att tillägga, att Kongl. Majit icke föreslagit till dessa Löner 538 R:dr 3a sk. och 48 T:r Spannmål, utan äro dessa tunnor Spannmål inbegripne uti nyssnämnde penningesumma, samt till qvantiteten uppgifne, enda.<
, för alt tjena till grund vid Lönernes 1 Bråkning efter markegångspris.
Hvad andra Hufvudtiteln angår, har Motionairen börjat med det förklarande att lian anse.r de föreslagne Lönerne för JuslitiasRåden snarare för låga, än för höga.
Ehuru jag för min del hvarken har eller kan hafva denna tjenstebefattning i syfte, instämmer jag likväl fullkomligen i Motionärens önskan, att JustitiasRåderne må förses med Löner, motsvarande deras värdighet, och då saken betraktas från denna 6 H. i4 210 Den 17 December e. m. synpunkt, är visserligen icke t. ex. 5,000 R:dr, hvilken summa af en annan värd Ledamot blifvit föreslagen, förmycket; men då fråga torde vara, mindre om alt bestämma Lönerne till deras rätta belopp, än till det högsta, som är förenligt med Statens tillgångar, så anser jag det högst nödigt, att riktig proportion Lönerne emellan icke åsidosättes.
En President i HofRätterne och Rikets Collegier skulle efter det nya Löne-reglerings-förslaget icke, inberäknadt taffelpenningarne, erhålla mera än5,oooR:dr, och jag tror att icke någon kan bestrida, att med Presidents-platserne äro förenade vida större utgifter, än med JustitiasRådsplatserne.
En President kan, såsom Chef för ett större Embetsverk, icke undgå anse representationen såsom en sig ålagd skyldighet, då deremot JustitiasRådet, såsom endast Ledamot af ett sådant verk, han oklandradt utöfva denna Representation någorlunda efter sitt välbehag.
Det är på grund häraf, och af flere skäl, med hvars upprepande jag icke vill trötta Ridderskapet och Adeln, sou jag för min del tror, att Lönerne för Jus itiaeRådet böra bestämmas till de belopp, hvilka finnas uti den Kongl. Propositionen uppgifne.
Frågan om Löneförhöjning för HofRätternas Ledamöter och Betjening, och örn tillökning i dessa Rätters personal, har, åtminstone i senare fallet, icke rönt Motio - Den 17 December e. m. liairens välvilja, i samma nion som frågan om förhöjning i JustiliasRådernes löner, ty Motionairen bestrider tillökningen af HofRätternes Ledamöters och Betjenings antal, och grundar sitt yrkande i detta fall på hoppet om bifall till de Motioner, sorn blifvit väckta, dels angående Expeditionslösens upphörande, dels angående ändringar i nu gällande författningar om Brännvinsförsäljning och denna varas omåttliga bruk. >— I afseende å Expeditionslösens upphörande, har jag länge delat samma åsigt som Motionairen och jag är öfvertygad att, örn dea i detta fall föreslagna förändring kunde åstadkommas, skulle deraf blifva högst . ö gagncliga följder; men, vid noga granskning af saken, har jag funnit, att tiden för sådan förändring ännu icke är inne, eller, med andra ord, alt sådana hinder möta för verkställigheten häraf, att frågan om Expeditionslösens upphörande torde, ännu ett i o-tal af år, få räknas bland fromma önskningar.
—De så kallade Brännvinsmålen äro visserligen icke de, som mest sysselsätta HofRätlerne; men deremot finnas en mängd andra mål, hvilkas antal icke förminskas, om än de ifrågavarande Motionerne bifallas, och bland dessa mål bör jag exempelvis uppgifva de flera emot UnderDomare anställda Actioner, som tillkomma HofRätterna att handlägga.
— IIofRätternes arbetsförtekningar äro den rätta grunden, hvarefter behofvet af tillökning 1 dessa 212 Den ij^December e. m.
Rätters personal bör bestämmas, och då dessa förtekningar utvisa, att göromålen äro flera, än som, med nuvarande arbetsordning, kunna medhinnas, tror jag det icke vara rätt, att, till besparing af några få 1000 R:dr, vidtaga sådane åtgärder, som, efter mitt omdöme, skulle, för ganska många år, förlama Lagskipningens gång.
Motionairen medgifver, att Taffelpenningar möjligen kunna erfordras för Presidenten uti StatsContoiret; men tror icke, att de böra honom tilldelas, i ändamål ått höja hans lön, till lika belopp med lönerna för Presidenterna i IIofRättcrna, emedan Motionairen anser, att en Chef i ett Förvaltnings- och Räkenskaps-verk icke har af nöden att äga de kunskaper, som Presidenterne i Hof Rätter ne.
Jag har, i anledning häraf, noga genomläst Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition; men då jag deruti icke kunnat upptäcka något ord, som handlar om Taffelpenningar för Presidenten i StatsContoiret, så tror jag mig böra förbigå ali vederläggning af Molionairens anmärkning i sjelfva saken, samt endast förklara att jag icke delar Motionairens åsigt, att mindre kunskap fordras för Embetsmannen i ett Förvaltnings-verk, än för Domaren.
Mili egen erfarenhet vittnar deremot, ty utaf de nitton år, som förflutit, sedan jag beträdde Tjenstemannabanan, har jag egnat i3 åt Domare-yrket, och derunder funnit, Den 17 December e. ni. 2 13 att den, som ägde endast Juridiska kunskaper, skulle fullkomligen kunna uppfylla sina skyldigheter, hvaremot jag under de senare 6 åren, som jag varit Administrativ Embetsman, erfarit, att man, som sådan, har behof af kunskaper, icke allenast i Juridik, utan ockiCameral, Landets Oeconomie nr. in.
Vidare förmodar Motionairen, att tillökning i anslaget till skrifmaterialier m. m. åt de Puhlique Embetsverken, icke skulle vara af nöden, om Expeditionslösen upphörde, och om beslut i brottmål och Oeconomiemål skrefvos på stämpladt papper.
— Jag hör härvid fästa uppmärksamheten derpå, att det icke är sådana beslut, hvilka af Parter lösas, som fordra Statens bidrag till Skrifmaterialier, ty icke är det någon, som löser HofRätternes och Collegiernas brefvexlingar, JordeBöekerne, Räkenskaperne i allmänhet, samt Concepterna lill allt hvad som från dessa verk expedieras.
Alt författa allt sådant på stämpladt papper, synes åtminstone mig lika overkställbart, sorn det förefaller mig säkert, att do Publique Ernhetsverkens behof af skrifmaterialier derförutan icke minskas.
Då jag nu i ordningen besvarar de anmärkningar, som blifvit gjorde emot Regleringen af LandsStatens löner, kan jag 'eke undgå, alt först lill den värde Motionairen Den 17 December e. m. hemställa, huruvida han iakttagit nödig grannlagenhet, då han, på detta rum och i denna samling, ansett sig tillständigt, att beskylla en hel Tjenstemanna-klass, för att olofligen beskatta Allmänheten.
En sådan beskyllning är dock gjord, då Motionairen yttrar, efter orden: ”Det är ganska illa, ”att KronoLänsmän och Fogdar, hvilka äro ”de Tjenstemän, som stå i närmaste beröring med Allmänheten, på olofligt sätt, ”ej sällan beskatta henne.”
Om man, å ena sidan, icke kan bestrida, att Länsmän finnas, hvilka antingen af behof, eller af elakhet, missbruka, till egen vinning, den tjenst, som dem blifvit anförtrodd, så måste man, å den andra, medgifva att mångå Länsmän, och synnerligast Fogdar, finnas, som icke gjort sig förtjente af denna -förebråelse.
Och det är dessa Tjenstemän, som jag önskat hade blifvit skonade från Motionairens beskyllning; hälst jag, för min del, högeligen ogillar den method, att söka styrka för sina påståenden, derigenom alt man kastar skugga på dem, som icke äro i tillfälle att försvara sig.
— Det är icke utan exempel, att Domare blifvit fällde lill ansvar, för det de tagit för hög Expeditions lösen, för det de tagit till och med mutor; och jag hemställer till den värde Motionairen , huru det skulle ljuda för honom, örn någon, med anledning deraf, här uppträdde Den 17 December c. m. 2l5 och sade:
Det är illa, att Domarne taga för hög Expeditionslösen, taga mutor.
Motionären har medgifvit, att 3oo R:dr B:co icke är förmycket såsom Lön för en Länsman, men han har trott, att det onda derigenom icke skulle afhj elpas, eller att lönen skulle vara tillräcklig, ”alt afhålla från emottagande af ”de deni sa ofta erbjudne sammanskott och ”mutor.”
För min del tror jag deremot att rätta orsaken till bristande integritet hos den lägre KronoBetjeningen igenfinnes deri, att dess löner äro så obetydliga, att man till dylika tjenster icke kan söka ämnen bland den klass medborgare, der redlighet och skicklighet äro att påräkna.
Du man ger en person fullmakt på en tjenst, livarmed följer ingen eller högst ringa Lön, men hvarmed äro förenade skyldigheter, som ofta fordra pecuniära uppoffringar, så har man med detsamma gifvit honom fullmakt, att söka sin bergning bäst han kan.
Om deremot Länsmännens Löner blefvo bestämde till hvad Kongl. Maj:t i Nåder föreslagit, d. v. s. 266 R:dr 32 sk.
B:co, och icke såsom Motionären orätt uppgifvit 3oo R:dr B:co, så kunde man hoppas, att till dessa tjenster finna förtjente Sökande, ty en sådan
Lön motsvarar, i förening med en Länsmans lagliga Sporliar, någorlunda hvad en sådan Tjensteman behöfver till sitt uppehälle och bergning.
Säkert är * 216
Den 17 December c, ra. åtminstone, alt detta medel skulle verka mera, än de af Motionären föreslagne.
Att begåfva en Länsman med Kongl. Fullmakt, och upphöja honom till lika värdighet med Konungens Trotjenare vore, efter min tanka, icke lämpligt, hälst jag tror att man bör akta sig från att höja verkställande maktens armar så högt, att de icke räcka föremålen för deras verksamhet.
Icke eller vore det tjenligt, att föreskrifva, det Länsmän skulle undergå Juridisk- eller KameralExamen, ty erfarenheten har redan visat, att denna föreskrift, lämpad på Kronofogdar och Häradsskrifvare, medför ganska stora svårigheter, ehuru den, i afseende på dessa Tjenstemän, synes mig riktig, och således böra fortfara, men att utsträcka den äfven till Länsmän, synes mig overkställhart, då jag å ena sidan erindrar mig Länsmännens vanliga göromål, och å den andra den klass medborgare, som äro i tillfälle att bereda sig de kunskaper, hvilka erfordras för att undergå nyssnämnde examina.
Skulle en Auscultant i HofRätterne eller Rikets Collegier verkställa vägsyner, ombestyra och anföra Krorioskjutsningar, samt föra excecution vid brottslingars afstraffande m. 111., så fruktar jag att han skulle finna sig illa belåten med sina befallningar, och alt göromålen i samma mon skulle blifva illa verkställde.
Härefter har Motionären företagit granskningen af tredje Hufvudlitlen, men dåden - / Den 17 December e. m. 2,7 samma omfattar ämnen, hvilka äro utom mitt yrke, förbigår jag så mycket häldre denna del af Motionen, som jag icke vill ådraga mig förebråelsen att vilja bedöma hvad jag icke begriper; och, i afseende på de öfrige Hufvudtitlarne, äro
Motionärens anmärkningar af den mindre betydenhet, att jag icke anser nödigt upptaga desamma lill besvarande.
Jag skulle således kunna sluta, om icke jag fästat min uppmärksamhet vid Motionärens yttrande: ”att under det mycket ”påtänkes och göres för uppfostringen, myc”ket för Lagstiftningen, göres alltför li”tet för alt till verksamt lif sammanbinda ”dessa båda de yttersta delarne af en god ”och tillbörlig omsorg för det belas be”stånd och förädling.”
Uppriktigt bekänner jag, att jag icke rätt förstår meningen af detta uttryck, men det förstår jag, att orri mycket göres för uppfostringen, såskall den unge Medborgaren icke möta de olägenheter, som Motionären för honom framställt, hvilken Samhällets bana han än må beträda.
Har den unge Medborgarens uppfostran varit ändamålsenlig, hans moraliska bildning blifvit fullkomnad, och lian träder ut såsom Lärare, så skall icke första vilkoret, som honom afiordras för erhållande af befordran, vara ett Edsbrott, ty hans känsla för rätt förbjuder honom, att begå detta brott, och hans Medborga - 2l8 Den 17 December c. m. res lika beskaffade känsla förbjuder dem att fordra ett sådant vilkor: träder han åter ut såsom Domare, så måste han väl hädanefter som hittills söka öfning i det yrke han valt, hvilket icke bör kallas ett arrende, men hans fullkomnade uppfostran skall hind ra honom, att ens ana sättet, hvarpå en Domsaga kan göras mer eller mindre fruktbärande: skall han åter träda ut såsom Krigare, så mötes han icke af overksamheten , ty han äger medel inom sig till ändamålsenlig sysselsättning, och glittret på kläderna förbländar honom icke; med ett ord jag tror säkert, att, du man gör mycket för uppfostringen, haiman ock börjat i rätt ordning, att åstadkomma det helas förädling och grundlägga dess bestånd.
Friherre Leijonhufvud> Abraham , uppläste följande:
Herr Ribbing har afgifvit en crilisk granskning öfver Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition angående StatsVerkets tillstånd och behof samt, i sammanhang dermed, angående den i Nåder beslutade förhöjning i Ledamöternes personal inom HofRätterne, yttrat sig på följande sätt: ”Om Rättegångsmål minskas behöfver ”icke
Domarepersonalen ökas.
Härtill kom - Den 17 December e< m. 219 ”mer ;ilt Götha IIofRätt icke begärt någon ”tillökning, utan synes det tvertom varit ”fråga om minskning, sedan denna IIofRätt, ”med bibehållande af ett lika antal Ledamöter, mistat af sin Jurisdiction först Wermland och sedan Skånska HofRättens hela Ju”risdiction.
Likväl och då den motsedda all”männa minskningen i Rättegångar, genom ”ändamålsenliga författningar, icke torde ”tillräckligt nedsätta målens antal inom Svea ”HofRätt, för att af nu varande
Dornare”personal kunna medhinnas, sedan denna ”IIofRätt äfven skall uppsätta och afkunna ”domar i mål, som förr tillhört Bergs- och ”CommerceColIegierne, så torde Wermland ”från Svea HofRätt böra återgå till Götha ”HofRälts Jurisdiction, hvars omfång ganska ”gerna tål denna utsträckning, Sedan, på ”sätt sagt är, en så ansenlig minskning i ”söder ägt rum; och härmed är jag för miu ”del lika öfvertygad om att all tillökning ”i HofRätternas
Domarepersonal kan undvikas, som viss derpå, att om den blir ”verkligen nödig, det ej eller kan undvikas, 'att taga mätt och steg för förökande af ”Högsta Domstolens arbetskraft.”
Det är mån pligt och en ära tillika, hvilken jag med tillfredsställelse bör göra gällande, såsom anställd med min verksamhet inom Kongl. Götha HofRätt, att vördsamt lemna några upplysningar i förevarande ämne, eftersom slillaligundet möjligt - 220 Den 17 December e. m. vis skulle lunna anses såsom ett medgifvande af rigtigheten uti Herr Ribbings slutföljd.
Götha HofRätt hade från längre tider tillbaka varit indelad med sex Ledamöter å hvardera af tre Divisioner, men göromålens tilltagande myckenhet påkallade en annan arbetsordning, hvarföre IIofRätten också vid 1815 års början i underdånighet anmälte, att dess balance utgjorde 798 mål, samt anhöll att få fördela göromålen inom fyra
Divisioner; för att desto säkrare vinna ett af behofvet påkalladt ändamål, samt i det möjligaste förekomma ökade Statsanslag, tillstyrkte IIofRätten jemväl den förminskning i personalen, att fem ständige Ledamöter måtte anvisas till hvarje Division.
Denna framställning blef i Nåder bifallen och i förening dermed utkom Kongl.
Maj:ts Nådiga Förordning af den ip Julii i815, sorn innehåller: ”1 HofRätt måga ”ej färre än fern Ledamöter döma i mål, ”sorn å lif och ära gå.
I andra mål må ”fyra Ledamöter utgöra domfört antal, derest ”alla om slutet ense äro.”
Erfarenheten visade snart, att en så beskaffad inskränkning stundom medförde betydliga olägenheter och öfverflyttade på färre
Ledamöter inom hvarje division de göromål och den ihärdighet vid arbetet, som förut varit fördelad mellan liera.