Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. icke i nödvändighet att bestämdt yttra sig, huruvida anslaget bör utgå eller icke, likasom icke öfver dess belopp, utan öfverlemna dessa bestämmelser till K. M.
Detta sätt att gå tillväga är dessutom icke nytt.
St. hafva vidtagit dy lika åtgärder flera gånger tillförene, och jag vill citera ett exempel från 187.8 års riksdag, röride en utländning i Svensk tjenst, Ofverstelieutenant Mottoni.
Denne man beklädde en majorsplats inom Svenska armeen, hvilken b 1 ef indragen.
Enskilt! framställning gjordes då af bonom till K.
M. om ersättning för den majorslön, som han förlorat. K. M. svarade, att K.
M. saknade medel att ersätta denna fordran.
Saken kom derefter genom enskild motion till R.
, hvilka vidtogo det beslut, alt, för den händelse K.
M. skulle finna öfveisteiieutenant Moltonis anspråk grundade , R.
St. bemyndigade K.
M. att låta uppföra ersättning åt honom på allmänna indragn.staten.
En sådan ersättning blef honom sedermera äfven tillagd, hvilken han uppbar ända till sin död.
Lika litet som jag varit eljer kan blifva älskare af sportelsystemet, lika litet kan jag dela den åsigt, att del går an, alt med ett penndrag borttaga från en embetsman, ulan ersättning, en inkomst, som han med stöd af lag och gammal häfd varit berättigad att uppbära.
Jag medgifver likväl, att StatsUtsk. haft svårt att i denna fråga göra annat än hvad det gjort, då motionen kommit till Utsk. i ett så outredt skick ; och jag tror att den lämpligaste utvägen till frågans lösning är det förslag, som Hr Lefren framställt, uti hvilket jag får förena mig.
Hr Nordensköld, Otto Guslaf:
Jag belviflar icke att R. o. Ad. beviljar återremiss af detla betänk.
Jag anser mig blott skyldig att upplysa, alt då inom Handelsoch Sjöfarts-coroiteen fråga uppstod om borttagandet af de s. k. prejningspenningarna, förekom saken både mig och hela comite'en billig, och comite'en tillstyrkte upphörandet af denna afgift.
Vid samma tillfälle uppstod äfven fråga om, huruvida commendanterne kunde fråntagas den inkomst de åtnjutit af denna afgift.
Alla comiteens ledamöter voro ense derom, att en sådan inkomst icke kunde commendanterne beröfvas ulan ersättning, äfvensom comite'en var öfvertygad derom, att hvarken Regeringen eller R.
St. skulle draga i betänkande att tillerkänna dem en sådan ersättning.
Måhända hade det varit lämpligt alt Regeringen tagit initiativet i nu förevar, ämne.
Äfvenså anser jag att commendanterne borde hafva ingått till K.
M. med framställning om den förlust de lidit samt om ersättning derför, i hvilken händelse en K. propos. i detta afseende troligen icke skulle hafva uteblifvit.
Då emedlertid saken kommit i det skick, hvaruti den för närvar, sig befinner, så skulle jag tro, att den lämpligaste åtgärden för R.
St. att vidtaga, är den, soia 2 5 4 Den 6 April f. m.
Hr Lefi en föreslagit, hvarför jag till alla delar får förena mig uti hans framställning.
Om vederbörande , som haft att anmäla detta ärende inför K. M. , fastat K.
M;s uppmärksamhet derpå , att de s. k. prejningspenningarne utgjort en laglig sportelinkomst för commendanierne på fästningarna, så skulle K.
M. troligen icke hafva uraktlåtit att, i sammanhang med beslutet om prejningspenningarnes upphörande, till R.
St. anmäla att, till följe af detta beslut, en ersättning till commendanterne för deras förlorade inkomst vore af nöden, samt af R.
St. begära den dertill erforderliga summa.
Saken hade då kommit i sitt rätta skick till R.
St.; men då sådant icke skett, utan K.
M. helt enkelt förklarat, att dessa prejningspenningar skulle upphöra, så skulle det hafva varit i hög grad oriktigt handlad! af StatsUtsk., att vilja upphäfva sig till sakförare för dessa embetsman, och att åt dem söka bereda en lönetillök ning, som K. M. icke äskat.
I likhet med flera af de talare, som yttrat sig i frågan , får jag förklara, att, ehuru billig den ersättning, som här är i fråga, kan vara, tror jag likväl icke att det blifver möjligt för StatsUtsk. att i detta afseende göra annat än hvad det gjort, utan en framställning från K. M., som upplyser förhållandet och uppgifver beloppet af den ersättning, som K.
M. anser böra tillkomma commendanterne.
Jag vill icke bestrida återremiss af betänk., och jag önskar, det sådana upplysningar måtte komma Utsk. tillhanda, att Utsk. mätte kunna finna sig befogadt att göra någon ändring i sitt förra utlåt., till förmån för commendanterne.
Jag har icke begärt ordet för alt bestrida en återremiss.
Den siste värde talaren bar så fullständigt upplyst saken , att jag har dervid intet att tillägga.
Jag ber likväl att få fästa uppmärksamheten på en sak, som jag tror alt Krigsministern för sjöärenden hade bort iakttaga.
Ekon.Utsk. har förut i önskningsväg behandlat fiagan om prejningspenningarnes upphörande.
Ekon.- Utsk. tillstyrkte borttagandet af denna afgift.
Om Krigsministern tagit kännedom om detta Ekon.Ulskts betänk., så hade han deraf haft anledn. att fästa K.
M:s uppmärksamhet på, huruvida commendanterne borde hafva någon ersättning för den förlust, som tillskyndades dem genom denna afgifts upphörande; och saken skulle då icke hafva kommit i det skick, hvaruti den nu är.
,Det förefaller mig äfven som
Sjöministern skulle hafva begått en stor orättvisa , då han borttagit denna inkomst från commendanterne på de förut omnämnda fästningarna, med undantag af commendanten i Carlskrona.
Den författning, Hr Cedercrona åberopat och sorn lärer finnas uti K.
Commerce-colhm, tyckes sätta utom allt tvifvel, att commendanterne ägt rätt att uppbära
Den 6 April f. m. 2 55 prejningspenningar.
Jag önskar derföre högligen , att , innan detta ärende återkommer lill Utsk:s förnyade behandling, K. M. läcktes till R.
St. aflåta en nåd. propos. i ämnet, på det dessa nuvar. commendanter må komma att undfå någon ersättning för hvad de så oiättvisligen förlorat.
En värd talare liar behagat kalla mitt förslag arbiträr! och orättvist, derföre alt jag tillstyrkt ett anslag till förmån för commendanterne af 5oo r:dr , då en af dem genom en K. författning, enl. talarens mening, haft sig tillförsäkrad en inkomst af omkring 2000 r:dr.
Att jag icke känt lill en författning, sorn blifvit citerad först sedan jag förra gången talade, torde Ursägtas mig, helst denna författning varit så glömd, att hvarken Konungens rådgifvare, molionärerne eller Utsk. af densamma ägt kännedom.
Jag kan dessutom icke finna, att denna författning tillerkänt connnendanten vid NyElfsborg en inkomst af 2.000 r:dr; ty i sådan händelse hade författningen äfven bort bestämma antalet af de fartyg, hvilka skulle passera fästningen, emedan inkomstens belopp helt och hållet berodde på dessa fartygs antal, så att den lätteligen vid en blokad af hamnen eller någon olycklig handelsconjunctur, då inga fartyg anlände, kunde nedgå till intet.
Det synes mig derför icke vara skäl alt R.
St. bevilja en så stor summa sorn den ofvannämnda.
Flere talare hafva beklagat , att vi icke hafva någon propos. från K.
M. till vår ledning uti denna sak.
Jag instämmer deruti.
Jag tilltror mig icke att bedömma, huruvida Uleblilvandet af en sådan härleder sig från misstag eller glömska å administrationens sida; men otvifvelaktigt synes del emedlertid vara, att de ifrågavar. commendanterne böra Undfå någon ersättning, fastän det är svårt att bestämma dess belopp, då vi dertill icke hafva någon K. propos. alt rätta oss efter.
På denna grund log jag mig friheten föreslå en mindre summa, under förhoppning, att en sådan snarare skulle beviljas af R.
St. än en större, och det i alla fall vore bättre att commendanterne undfinge någon ersättning, lin 0111 en sådan skulle helt och hållet afslås.
Jag förnyar min begäran om återremiss, och hoppas alt SlatsUtsk., på grund af enskild motion, må finna sig föranlåtet att bevilja ett anslag till dessa personer att utgå under ile kommande åren, intill nästa riksdag , då K.
M. kan komma i tillfälle att till Ständerna aflåta propos. örn hvad som vid denna fråga ytterligare kan behöfva tillgöras.
Jag går den sista värda talaren till mötes med den förklaring, att då icke ens lagligheten till ersättning för commendanterne varit fullkomligen ådagalagd, och icke heller beloppet af den förlust de lidit varit så bestämdt utredt, att icke tvifvel derom kunde uppstå, så finner jag ingenting klandervärd! deruti, att den värde talaren icke föreslog en högre summa än 5oo r:dr ; men mig mäste a56 Den 6 April f. in. likväl tillåtas att anse denna summa arbiträr, emedan jag icke vet hvarföre man icke lika väl skulle kunna hafva före» slagit 4oo, 600, 700 eller hvilken annan summa som helst.
Men då jag nu med glädje hört 2:ne ledamöter af StatsUtsk. förklara sig inse billigheten af en ersättning, så hoppas jag äfven att StatsUtsk., om frågan blifver återremitterad, förde ifråga var. personerna beviljar en sådan , och jag tillstyrker för min del, alt R. o. Ad. ville instämma uti det förslag, som Hr Lefre'n afgifvit.
Jag skulle likväl önska alt detta hade sträckt sig något längre.
Under denna discussion har blifvit upplyst hvad mången af oss visste förut, att commendanterne på våra fästningar äro aflönade på ett sätt, som är alldeles otillräckligt.
Jag skulle derföre önska, att frågan icke Liefve inskränkt endast till en ersättning till de nuvar. innehafvarne af commendantstjensterna för hvad de förlorat, utan äfven Lomme att afse en förhöjning uti dessa platsers lönevillkor för framtiden; och månne man icke kunde anhålla hos K. M., att
Han ville i detta afseende till Ständerne aflåta en nåd. proposition?
Jag liar begärt ordet i anledn. af hvad Frih.
Sprengtporten anfört, nng:de svårigheten för StatsUtsk. att tillstyrka beviljandet af ett anslag till ifrågavar. föremål.
Jag skulle likväl tro, att, sedan StatsUtsk. fått del af 1761 års författnings tillvarelse, StatsUtsk. blifver i tillfälle tillstyrka R.
M. anmäla, att sedan K. M., på grund af livad inom RiksStånden blifvit motioneradt, funnit skäligt att till de trafikerandes fördel borttaga de afgifter, som förut erlagts till commendanterne på fästningarna efter gällande författning, så bör ersättning beredas åt dessa personer, samt begära att K.
M. ville tilldela commendanterne ersättning, räknad efter hvad deras inkomster per medium af 5 eller 10 år utgjort, och tillika anmäla alt åt Riksg.cont. blifvit uppdraget att, uppå afgifven reqvisition, dertill lemna nödiga medel, samt att R.
St. vid nästa riksdag ville uppföra anslaget på stat sedan det blifvit med noggrannhet kändt.
Hr Råfel t, Anton:
Hr Westfelt tyckes vedan hafva glömt hvad jag inom Utsk. upplyste honom, nemi. att de ifrågavar. fästningarna, med undanlag of den i Carlskrona, alldeles icke sortera under Sjöministern, utan stå under Landtförsvarsdepartementet , och att således den uraktlåtenhet, hvarför Hr Westfelt förebrått Sjöministern, icke kommer denne sednare till last, utan Chefen för Landtförsvarsdepartementet.
För att besvara den sista värda talaren, vill jag blott anföra, att den ifrågavar. afgifteu icke kan kommu i fråga för landtfästningar utan endast för sjöfäst - Den 6 April f. m. fästningar, och dessa sednare matte väl lyda under Sjöförsvarsdepartementet.
StatsUtskts utlåt.
N:o 444 återremitterades.
Till pröfning företogs BancoUtsk:s den 27 sisll.
Mars och den 3 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 158. i anledning af Hr Nordenanckars, F. W., motion, innefattande förslag till reglering af bankens lånerörelse i åtskilliga delar.
HrMannerskantz, Carl Axel: Såsom ledamot af det Utsk., hvilket handlagt denna fråga, har jag varit af högst skiljaktig tanke emot den som Utsk. uti nu föredragna betänk, uttryckt.
Jag har emot detta betänk, så många anmärkn:r att göra, att anförandet af dem alla skulle blifva alltför vidlyftigt; och jag vill derföre inskränka mig endast till några få af dem.
I första punkten af sin motion har Hr Nordenanckar begärt, att BancoUtsk. mätte till R.
St. inkomma med en calcul öfver beloppet af den sedelindragning, hvartill nu gällande baneoreglering och vidtagna beslut kunde anses föranleda, på det R.
St. måtte kunna bedomina, hvilka medel intill nästa riksdag vore att använda dels lill utvidgning af bankens lånerörelse och dels till uppköp af räntebärande papper.
Hr Nordenanckar har utgått från den synpunkt, alt den en gång bestämda fixa sedelstocken borde, äfven intill nästa riksdag, så vidt möjligt vore, oförändrad bibehållas.
Hvad härvid först förekom till betraktande, var utrönandet af sedelindragningens belopp.
Till basis för sina beräkningar öfver sedelindragningen har Hr Nordenanckar med rätta lagt förhållandet vid den vid realisationstillfället utelöpande sedelmassan; och följaktligen har äfven den sedelindragning, som utöfver sedelutsläppningen ifrån i835 till 183g ägt rum, blifvit tagen i betraktande.
Detta synes deraf, att Hr Nordenanckar uppgifver såsom disponibel tillgång i banken den summa af omkring 700,000 rtdr b:co, som, efter att hafva under sistförflulna femtal af år, dels såsom räntor och dels såsom capitalafbetalningar, influtit, icke åter i rörelsen utgått.
Hvarföre icke Utsk. äfven ansett denna summa vara disponibel, utan endast såsom sådan antagit 44°,000 r:dr, är mig omöjligt att inse.
Skälet dertill kan icke vara, att dessa 44°'O0° >:dr anses såsom afbetalningar på Riksg.cont:s skuld till Banken och de öfriga 260,000 r:dr såsom ränlevinst; ty hvem kan bestämma antingen de summor, hvarigenom vare sig
Bankens egna skulder blifvit minskade eller dess lånefonder ökade, bärflutit från räntevinst eller capitalafbetalningar, hvilka om hvarandra till bnnken ingå — och genast der sammanblandas.
Icke heller förmår jag fatta hvarföre Utsk. vid sina beräkningar följt en olika princip i afseende på fastighetslånefonden emot den a3 H. 33 •258 Deri 6 A p r i I f. m. sorn blifvit iakttagen i ufseende på Handels- och Närings» disconten.
Då det är kändt, att dessa begge fonder, likasom de flesta öfriga af de till särskilda lånerörelsegrenar till bestämdt belopp anvisade fonder, aldrig varit till fullo anlitade, så tyckes mig, att man vid en supponerad sedelutsläppning rättast förfarit, om man antagit, att öfverskotten för framtiden skulle blifva nära nog desamma som de under nästförflutnn tidrymd varit.
Hvad Handels- och Närings-disconten beträffar, tyckes Utsk. hafva delat denna min åsigt, ty der är endast den föreslagna tillökningen i summans maximum tagen i beräkning; men så har icke skett vid fastighets-lånefonden, utan har Utsk. i sina beräkningar föreställt sig, att allt hvad som till denna lånerörelse blefve anslaget skulle hädanefter komma att utgå och några vidare öfverskott derå icke uppstå.
Jag tror att det varit vida riktigare, att vid denna fond, likasom vid den förra, såsom blifvande sedelökning anse endast den summa, hvarmed fastighets-lånefonden under innevar. riksdag blifvit förstärkt.
Derigenom hade ytterligare i h 3oo,ooo r:dr blifvit att disponera.
N:o ioo har BancoUtsk. lagt till grund för sina calculer det förhållande med sedelmassan, som intill 1844 å|-s slnt skulle hinna inträffa.
I det nu förevar, betänk. har Utsk. utsträckt sina calculer ända till slutet af år i845.
Jag skulle tro att 1841 års slut hade varit den rätta gränsen för Utsk:s beräkningar.
Man kan visserligen säga att det är likgiltigt, antingen calculen sträcker sig till 1844 eller 1845 års slut, emedan R.
St. i alla fall icke derutaf voro på något sätt bundne uti sina åtgärder, och att det icke kunde skada alt meddela R.
St. en öfversigt öfver det supponerade tillståndet vid 1045 års slut; men jag tror att ett sådant meddelande snarare leder till förvillande än till upplysning för R.
Dä R.
St. ånyo skola sammanträda i början af år i845, så hafva de under årets lopp tillfälle att göra hvilka dispositioner de finna för godt om de medel som då finnas oanvända, och att nu gå dessa Ständer i förväg genom alt till särskildta föremål anordna medel, som försl efter riksdagsårets slut kunna blifva kända, skulle vara i hög grad obehörigt.
I afseende på den allmänna disconten har jag varit af samma mening som Hr Nordenanckar, eller att de under denna riksdag till denna lånerörelsegren anslagna 460,000 r:dr borde åter efter hand indragas; men då härtill svårligen lärer kunna vinnas R.
St:s bifall, så vill jag dermed icke vara envis.
För Handels- och Näringsdisconten har Utsk. föreslagit, att denna diseonts permanenta creditiv eller fond måtte bibehållas vid 3,ooo,ooo r:dr; men nu är förhållandet att denna fond aldrig uppgått till 3,000.000 r:dr.
I 23o §:n af nu gällande bancoreglemcnte står att fonden får uppgå tili det - Peil 6 April f. ra. a5g la belopp; men delta är någonting helt annat.
Af samma § synes äfven att fonden icke varit af permanent beskaffenhet.
Utsk:s yttrande är således i dubbelt afseende oriktigt.
I 5 punkten af sin motion har Hr Nordenanckar föreslagit, att hvad som af ett låneanslag tidtals kan blifva in nestående må af fullmäktige i annan väg kunna disponeras med villkor att medlen tili bestämda ändamål åter förflyttas, när behofvet så fordrar.
Jag skulle hafva önskat alt inas hade lemna! bancofullmäk lige frihet att äfven till Uppköp af räntebärande papper använda öfverskotten å de lånefonder, som under en längre tid visat sig icke hafva utgått till fullt belopp.
Sådana papper kunna alltid lätt realiseras mot contant valuta, och genom dem vinnes den fördel, att bankens medel icke för länge ligga utan ränta, utan att de derigenom hindras att återgå till sin primitiva bestämmelse, så snart de för densamma behöfvas.
Hvad angår 6 punkten i Utskts förslag, så tror jag, att dervid hade bestämdt bort uttryckas, att det bancofullmäktige gilna uppdrag att för bankens inflytande räntevinster och capitalafbebdningnr uppköpa räntebärande papper, skulle så inskränkas, att derigenom också allt intill nästa riksdag föreskrifterne i 127, 2J7 och 240 §§:na af nu gällande bancoreglemenlet förblefve gällande.
Äfvenså anser jag, att Utsk. hade bort antaga 4>400)000 r;dr blott såsom det minimum af räntebärande papper, som banken bör innehafva, och icke antaga denna summa såsom maximum derför.
Man kunde gerna hafva tillåtit att åtminstone fem millioner i dylika papper skulle få finnas i bankens ägo, och jag skulle till och med hafva ansett bäst, att man gifvit bancofullmäklige rättighet, att till uppköp af sådana obligationer använda allt hvad af inflytande räntor och capitalafbetainingar icke till andra håll blifvit anvisadt.
Efter Utsk:s beräkningar finnes nu ett temmeligen betydligt öfverskott af disponibel tillgång, för hvars användande Utsk. icke föreslagit någon utväg, och jag tror att den öfverskottssumma, som Utsk. upptagit, ansenligen bör ökas; ty oaktadt man afdrager tillgångarna, som under i84å uppkomma, så skall man dock, när man tillägger, dels hvad som oanvändt sedan förra rikdagen i banken qvarstått, dels hvad sedelökningen blifvit för högt beräknad, finna, att åtminstone några hundratusen r:dr b:co mera, än Utsk:s betänk, uppgifver, öro alt disponera.
Delta öfverskott hade efter mitt förmenande bort användas till uppköp af så väl inländska som Utländska räntebärande obligationer.
Uti 8 punkten af sin motion hade Hr Nordenanckar föreslagit en upplåningsrätt för banken af den beskaffenhet, alt banken derigenom, öfver gränserna af dess egna högsta tillgångar, skulle få utsträcka sin rörelse.
Då Utsk. icke ansåg sig kunna instämma i denna Hr Nordenanckar åsigt, så tror jag alt Utsk. hade gjort rättast att helt enkelt af - a6o D e 11 6 A p t i 1 f. m. styrka denna <Jel af motionen, under förklarande, att den på ics3 och i3o §§:na af nu gällande bancoreglemente grundade upplåningsrätten borde bibehållas men icke vidare utsträckas; hvaremot Utsk. inblandat åtskilligt uti sitt yttrande öfver denna punkt, som icke hörer dit och endast tjenar att förvilla.
På de of mig nu anförda grunder och med stöd af de skäl Frih.
Stjernstedt och Hr af Ekenstam samt Biskop Agardh, i sina vid betänk, fogade reservationer anfört, får jag anhålla om återremiss af detta betänkande.
Det torde förefalla Huset ganska besynnerligt äfvensom eftertänkligt, att, jemte vidlyftiga reservationer mot BancoUtsk:s nu förevar, betänk., höra en ledamot här uppstå med så manga, och som det skulle tyckas, väsendtliga anmärknrr emot detsamma.
Jag är skyldig att, så godt jag kan, bemöta dessa anmärknlr; men jag hoppas alt R. o. Ad. icke måtte anse såsom ett fel, om jag icke i allo kunnat följa dem, och således icke kan lemna ett så fullständigt svar som kunde erfordras.
Jag skulle i allmänhet vilja göra den reflexion i afseende på de af Hr Mannerskantz och Frih.
Stjernstedt afgifua reservationer, att de utgått från en annan synpunkt, än den BancoUtsk. tilltrott sig kunna följa.
Hade det varit fråga om att uppgöra ett nytt bokslut eller att reglera en enskild mans affärer och calculera dess tillgångar och utgifter , så vill jag medgifva , att reservanterne kunde hafva haft rätt uti att lillvägagå så, som de gjort; men BancoUtsk. har icke trott, att, för det syftemål som Hr Nordenanckar haft i sigte, det skulle vara ti
I Is trin digt eller lämpligt att frångå det sätt att bedömma bankens lånerörelse, som hittills varit öfligt och af R.
St. vid föregående riksdag stadfästadt.
Derföre har man icke inom BancoUtsk., i olikhet med de nyssnämnda värda ledamöterna, trott sig kunna undgå, att för vissa bestämda anslag, t. ex. creditiver, på bancoräkning uppföra en sådan summa, som R.
St. till dessa creditiver beviljat.
Man har väl anmärkt, att dessa creditiver icke alltid ullagits till deras fulla belopp, och calculerat rundeligen i afseende på de öfverskott, som kunde uppstå på dessa creditiver, till användande på annat håll; men BancoUtsk. har icke ansett sig i och för dessa creditiver kunna frångå de fastställda grunder, hvilka vid regleringen af bankens hela rörelse blifvit följda ; och det är detta, som de välde ledamöterne klandrat.
I afseende på i punkten har Hr Mannerskantz anfört, alt iS3p års bokslut bort tagas i betraktande vid calculerna öfver bankens sedelindragning, och att man derigenom skulle finna att sedelstocken blifvit minskad med omkring 700,000 r:dr, hvilka under sistföi flutna femtal af år till banken influtit, och icke åter i rörelsen utgått.
Jag vill bekänna, att Den G April f. m. under vissn synpunkter Hr Mannerskantz kan anses hafva ratt; men jag hemställer, huruvida BancoUtsk. i detta afseende skulle kunna hafva frångått det sätt alt calculera, som blifvit följdt under hela denna riksdag.
BancoUtsk. har åtskilliga gånger framlagt sina calculer för R. St., och R.
St. hafva godkänt de grunder, hvarpå de voro byggda.
BancoUtsk. kunde således icke nu komma med något annat slags calculer.
Ilr Nordenanckar har dessutom icke begärt, och han är för mycket hemmastadd uti bancosaker, för att kunna begära annat än en approximativ calcul, hvilken calcul icke hade annat ändamål, än att tillse, huruvida någon ytterligare latitud skulle kunna lemnäs
Hrr fullmäktige att disponera öfver hankens behållningar.
Det är möjligt alt denna calcul skulle kunna hafva sträckt sig några 100,000 r:dr längre, et voila tont.
Att punkt för punkt ingå uti en vederläggning af alla Hr Mannerskantz’ anmärkningar och de beräkningar han uppgjort, skulle blifva alltför vidlyftigt.
Jag inskränker mig derföre till den förklaring, alt BancoUtsk.
, vid uppgörandet af sina calculer, sökt vara så conseqvent som möjligt.
Att det oaktadt ett och annat fel kan vara begånget, vill jag icke bestrida; men jag tror emedlertig att dessa fel icke äro så betydliga; och jag för min del tillstyrker att R. o. Ad. ville bifalla betänk, sådant det är, emedan derigenom åtminstone 2:ne vigtiga grundsatser vore godkända, nemi.
1:0 alt medgifva bancofullmäktige en större latitud till användandet af öfverskotten på fonderna, och 2:0 att tillåta uppköp af räntebärande papper till ett visst belopp.
Min enskilda önskan hade visserligen varit att denna tillåtelse blifvit ännu längre utsträckt; men jag anser emedlertid att mycket nog är vunnet, då man vid denna riksdag kunnat komma så långt, och jag tror att det är bättre att nöja sig härmed, än äfventyra att, genom en återremiss och frågans förnyade behandling i alla 4 Stånden, hela saken Lomme alt förfalla.
Jag erkänner att flera delar af hvad Frih.
Stjernstedt i sin reservation anfört icke sakna grund och att hans beräkningar i många fall äro riktigare än Ulsk:s.
Jag medgifver äfven alt åtskilligt af hvad Hr Mannerskantz anmärkt kan äga sin riktighet.