Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan man visserligen förmoda, att en privatbank, som någorlunda sköter sina affärer, skall tillvinna sig credit, både inom och utom Riket, men möjligen skulle denna credit ännu icke vara så etablerad, att nödiga lån efter in- och utländska creditiver kunde erhållas, och då blefve indragning af denna privatbank möjligen snart för handen.
Jag kan således icke annat än på det högsta afstyrka en sådan förändring.
Hr von Hohenhausens yttrande i afseende på nödvän - Den 20 Februari f. m. digheten af den högre contanta insatsen, anhåller jag att blott med några få ord ytterligare få vederlägga. flan sager nemi., att han anser det vara bättre för vexlingen att hafva silfver och sedlar, än intecknade reverser.
Detta är ganska riktigt, men i afseende på sättet att erhålla silfver och sedlar, tror jag att han misstagit sig.
Hvad skulle det blifva af en privatbank, som styrdes på det sättet, att inga andra utvägar skulle finnas för att hafva en nog hög riksmyntscassa, än att infordra insatser af delägarne?
När man insatt 4o proc. och man supponerar, att ej i annan väg mera mynt skulle inkomma, så skulle dessa 4° proc. snart blifva otillräckliga och behofvet skulle stiga till 5o, 60 ja 100 procent.
Sedan vore det slut, och då skulle banken nödvändigt, efter en sådan princip, stå på hufvudet.
Det är således klart, att om ingen annan utväg finnes, för att försöka riksmyntscassan, så är hela inrättningen cassabel.
Det finnes andra säkrare canaler, för alt infå riksmynt, hvilka äro en följd af sjelfva bankens rörelse, och som förnämligast öppnas genom lemnade creditiver, hvilken lånerörelse jag anser vara den nyttigaste för privatbanksystemet.
Jag önskar, att de contanta insatsernas belopp i privatbankerna ej blifva högt bestämda, ty det leder ej till det ändamål, som man dermed åsyftar, och om det skulle leda derhän, så vore det endast för en kort tid; men då man ej allenast afscr, att en privatbank skall kunna bestå för ett eller annat år, eller för en eller annan månad, så måste, i min tanke, förslagen om de höga insatserna helt och hållet förfalla.
Jag får förnya min begäran örn den redaction af 1 morn., som jag föreslagit.
Innan jag inlåter mig i något yttrande ronde den nu föredragna §:n, hemställer jag till R. o. Ad , om vi ej borde åsidosätta all diseussion örn den redan antagna 1 §:n.
Jag fruktar, att om denna dis— cussion, såsom det nu tyckes redan hafva inträffat, en eller annan gång öppnas, än af den ena än af den andra talaren, så tager det aldrig något slut; denna § är hos oss redan afgjord och kan således ej ändras.
Sedan jag sålunda ti11— kännagifvit min tanke i detta hänseende, skulle jag önska, att vi så mycket som möjligt må följa den ordning, som vi i början af detta betänkis föredragning beslöto, och nu hålla oss till den §, som är föredragen.
Detta lättar också beslutets fattande, ty om den ene talaren håller sig till en, den andre till en annan del af betänk., så blir del ej lätt att komma lill något resultat.
Har jag rätt, så hoppas jag, att R. o. Ad. gillar min åsigt; har jag åter orätt, så må discussionen utvisa det. —■
Jag hade varit helt och hållet af samma tanke som Gr.
Frölich, om icke tvänne Stånd redan antagit Utsk:ns betänkande.
Visserligen är jag ej af den tan - Den 20 Februari f. m. 497 tanken, alt 33J- proc., sorn liiir tyckes vara fråga om, äro behöfliga för privatbankrörelsens bedrifvande, utan tror att 25 proc. dertill ii ro tilli äckliga; men det ligger i den allmänna opinionen, och i deras öfvertygelse, sorn ej kunna bancorörelsen, att tro, det i 33g- proc. contant insats ligger mera säkerhet än i i5 procents.
Frölich liar ganska tydligt gifvit tillkänna, att ett sådant förhållande i ett ögonblick kan förändras.
Sjelf har han yrkat 4° proc. insats, men jag förenar mig med Hr Lefren deruti, alt ju större del af teckningsfonden, som blir inbetald contant, desto mer förminskas säkerhelshandlingarne, som likväl uro hufvudsäkerheten; ty om äfven denna säkerhet ej kan så hastigt realiseras, sfi är den dock säker.
Deremot är det ej sagdl, att dessa 4° proc. oupphörligt skola ligga i cassan; de skola vara till hands för utvexlingar, och således förändras de lika lätt ifrån 4° 3o o. s. v. samt stiga vid andra tillfällen till 5o proc. oell derutöfver.
Det hufvudsak liga skälet, hvarför jag afstyrker dessa 4o proc. inbetalning, ligger deruti, att man i allmänhet skriker deröfver, all bär ej finnes riksmynt i allmänna rörelsen, utan förvaras i privatbankerties cassakistor.
Jag vill ej vara vidlyftig, ehuru ämnet verkligen kunnat sådant fordra, men då tvä Ständ redan bilällit Utsktns betänk., så yrkar jag, i öfverensstämmelse med deras beslut, att R. o. Ad. här ville antaga 2.5 proc. inbetalning af grundfonden.
Jag instämmer helt och hållet i den uppmaning, den siste värde talaren gjort, att icke vidare omorda den frågan, huruvida beslutet om i §:n nu bör få leda det återstående af lagstiftningen i denna del, och jag vill endast i aldra största korthet hafva äran tillkännagifva, att orsaken, hvarför jag alldeles icke deltager i denna discussion, är den, att jag nu har en förhoppning, alt möjligen, då riksdagen synes blifva lång, K. M., efter att hafva inhemtat de särskildta besluten inom RiksStm, sorn möjligen finnas alldeles oförenliga och som föranleda lill en framställning i ämnet af R.
St., hvilken alldeles icke synes blifva af sadan beskaffenhet, att den kan vinna K.
M:s sanction, att, säger jag, K.
M. täcktes skilja oss åt genom en nåd. propos. i ämnet, som har både riktigare och mera conseqventa grundsatser.
Det är under denna förhoppning, som möjligen kan förfelas, men som jag anser för en moralisk pligt att hysa och derefter handla, som jag nu här ånyo uppträder, för alt yrka hvad jag anser vara riktigt i grundsats.
Jag skall ej vidare yttra mig om den i §:n.
Hvad den nu föredragna §:n angår, så ligger det oundvikligen i naturen af hvarje menniskas uppmärksamhet att den omöjligen kan qvarhållas, om de värde ledamöterne lala om flera ämnen på en gång.
Om man företager sig att vidlyftigt 20 H. 63 49» Den ao Fobruari f. ra. demonstrera hvad man önskar genomföra, så ar det ej möjligt, att ett sådant auditorium, som detta, ej skulle fästa sin uppmärksamhet på det egentligen vigtiga.
Jag har redan en gång yttrat, och flere ledamöter hafva instämt med mig i den åsigten, att i mom. af denna § alldeles icke afser att gifva någon garanti för hankens förvaltning.
Den är endast ditsatt såsom en garanti derför, att banker ej må uppslå, utan att de, som stifta dem, äro till någon del capilalister.
Derför är det som en summa skall insättas i contanta penningar.
Hr Lefren har visserligen synts erkänna delta, men blott till en del.
Han har fästat sig vid nödvändigheten och behöfligheten deraf, att ett stort qvantum hypotheker skall blifva qvar i banken, och han synes mig hafva trott, att detta skulle gifva mera garanti åt banken, än en stor insats vid bankens första öppnande.
Hr Lefren har rätt häruti, men man bör ej drifva denna grundsats för långt, och han synes mig hafva drifvit den alltför långt, då han velat taga bort den redaction, som nu finnes i i moni., och i stället för ”minst,” säga "högst” q.5 proc.; ty om redactionen skulle blifva sådan, så skulle det ju kunna hända, alt man icke satte in mer än en proc., och således hade qg proc. i hypotheker.
Då likväl meningen med detta mom. varit att förebygga det bankerne endast skulle bestå af dem, som endast agde fastigheter och inga capitaler, så tror jag ej, alt det skulle gå an att här antaga bans amendement:
Jag ber att få tillägga följande: man har här talat 0111 de olyckor, som träffat de enskilda bankerna i England och Amerika, för att afskräcka oss ifrån dessa farliga inrättningar.
Hvad är det då, som har gjort sådana inrättningar så förfärliga i dessa länder?
Jo, hufvudsakligen den omständigheten, att det ej har varit förbjudet, att utan vidare säkerhets presterande teckna sig och öppna en bank, som hetals vara sammanskrifven af personer, hvilka ägt en ä två millioner, men de hafva ofta börjat sin rörelse med insättande af 5 procent.
Af de So banker, som stupade inom en en da vecka år 1828, befunnos y5 vara sådana, som ej inbetalt mer än i5 å 20 proc. af ilen tecknade grundfonden.
Deri ligger således både i England och Amerika de orsaker, som föranledt dessa batikers stupande.
Om man nu hos oss vill förekomma sådana olyckor, så måste man tillse, all hvarje bank, som öppnas, skall vara capabel till att primitivt insätta ett betydligare belopp i penningar, och ej endast insätta säkerhetshandlingar.
Jag medger deremot helt och hållet hvad Hr Ribbing sagt, att det i öfrigt ej finnes någon garanti derför, att banken kan gifva ut mycket mera sedlar än den borde, emedan det är omöjligt att fasthålla det ursprungliga procentförhållandet.
Ehuru Frih.
Stjernstedt och Hr Ribbing framställt ett förslag, som väsendtligen skiljer sig ifrån mitt, kan jag likväl ej finna, alt hvarken de eiler någon annan af dem som yttrat sig varit oense D<n 20 Februari f. m. 499 med mig om den åsigten, att det borde vara en stor qvantitet af penningar inbetalta.
Jag är likväl af den tanke, att 4o proc. äro för mycket, livi 1 ket Hr Ribbing synes hafva bevisat.
Om nu delta skulle gifva anledn. till den förmodan, att Hr Ribbing är af hufvudsakligen lika tanke med mig, så får jag hänvisa lill det underdåniga hopp, som jag i böljan af discussionen yttrat att jag hyser, och med hänseende hvartill jag föreslagit 33^- procent.
Deremot kan man visserligen göra den anmärkningen, att 33^ proc. vore en ojemn summa, och att det derför hellre borde blifva 3o proc., men det beror på teckningssumman, ty det är ej sagdt, att den alltid utgör jemnt en million.
Alltså torde icke denna invändning emot mitt förslag om 33J proc. vara gilitig.
Jag liar ansett vigtigt, att de, som vilja stifta banker, borde lill en början insätta i contant ^ af det capital, för hvilket de tecknat sig, och det är denna grundsats jag nu vill söka göra gällande.
Det måste utan tvifvel väcka mycken förundran hos en hvar, att så absolut skiljaktiga grundsatser här kunnat framställas.
Man liar här sagt, alt bankens säkerhet beror på huru stort belopp af säkerhetshandlingar, som finnas insalta i allmän vård, och följaktligen är större i samma mån, som riksrnyntscassan är mindre; andre talare deremot hafva haft en alldeles motsatt mening.
Jag lior, alt denna olikhet i åsigter härleder sig derifrån, att man ej skiljt de tvänne olika slagen af säkerhet, som böra tagas i betraktande vid en banks stillande, nemi. bankens säkerhet att ej komma i concurstillstånd och dess säkerhet att, sedan concurstillståndet inträdt, kunna klarera sina förbindelser.
Det är en sanning, att sedan en concurs är gifven, så är bankens säkerhet större, om den har ett större belopp af säkerhetshandlingar inneliggande; men bankens säkerhet alt ej komma i concurstillstånd måste bero på storleken af den cassa, hvarmed vexlingen bedrifves.
Hvad Hr Lefre'n sagt, är följaktligen rätt, såvida man afser den säkerhet för banken, att vid blifvande concurstillstånd kunna uppfylla sina förbindelser, men denna säkerhet äger man ju aldra fullkomligast i den solidariska ansvarigheten.
Således tror jag, att här ej bör blifva fråga derom, utan blott att förhindra det en bank skall kunna råka i concurstillstånd, och då synes mig temmeligen solklart, att ju större summa af riksroynlet banken i förhållande till sina utelöpande penningar äger, desto större är säkerheten; ty ju mera riksmynt bankerne genom lagen äro tvungne att hafva, desto större sannolikhet hafva de äfven alt alltid kunna inlösa sitt mynt.
En värd talare har sagt, att ju större riksmyntscassa man har, desto större belopp kommer att blifva utsläppt af bankens egna sedlar.
Sådant kau likväl icke förhållandet vara, ty sedlars utsläppande ut - 5oo D e u 20 Februari f. m. öfver ett visst bestämdt belopp, är här uttryckligen förbjudet genom en föreskrift, som säger att enskild bank ej får utgifva mera creditsedlar, än som motsvaras af deras egen behållning i riksmynt, återstoden af deposition i R.
St:s bank, samt återstoden af odisponerade till grundfonden börande tillgångar.
Följaktligen är denna invändning, i min tanke, grundfalsk.
Vidare liar en talare sagt, alt detta stadgande skulle kunna eluderas.
Della tror jag icke, ty dessa banker äro underkastade controllör, för att förekomma alla sådana missbruk, och såsom Gr.
Frölich nyss nämnde, så tror älven jag, att detta stadgande ronde en viss proc. inbetalning egentligen är ämnadt att vara en garanti derför, att icke alltför många banker uppstå, och att icke personer, som ej äga några capitaler, deltaga i bankernes stiftande.
Det är denna garanti, som bestämdt vinnes härigenom, äfvensom i mindre mån den säkerheten, att icke banken alltför hastigt skall stoppa.
Det är blott denna lilla erikla utredning af ämnet, såsom jag uppfattat detsamma, hvilken jag nu velat framställa, och får på grund deraf biträda Gr.
Frölichs yrkande, att 33J proc. måtte antagas såsom det i min tanke lämpligaste belopp, hvilket vid bankers stiftande borde i riksmynt inbetalas.
Sedan discussionen sålunda fortskridit, vill jag ej vara vidlyftig, utan endast framslälla följande förslag till redaetion af 5 §:n mom. litt. a.
Emedan jag anser att ett närmare bestämmande af procentens storlek ej är möjligt, då man ej kan säga hvilketdera af de föreslagna procentbeloppen är det lätta; så skulle jag vid ■valet vara böjd att rätta mig efter Utsktns förslag, hvarför jag vördsamt föreslår följande redaetion af detta morn.:
Om beloppet af teckni ngssumman eller grundfonden, deraf minst 2.ö proc. skola utgöras af reda penningar, som för mynt i landet gälla; hvadan jag således endast vördsamt tillstyrker, att tillägga de orden, ”sorn för mynt i landet gälla,” i öfverensstämmelse med I3orgare.St:s beslut, och anhåller således vördsamt om Ilr Landtmts propos. till bifall å Utskms förslag, med det tillägg, sorn jag nu haft äran nämna.
Vid stiftandet af en banklag, har lagstiftaren tvänne fordringar att uppfylla, lika angelägna i sitt ändamål och i sina begränsningar.
Det är angeläget, att en grundfond gifves, tillräcklig och innebärande så mycken säkerhet, som den möjligen kan vinna för det fall, alt den upphör att betala eller stoppar; men det allika angeläget att rörelsen fortgår, eller att banken har tillräcklig förmåga att forstätta rörelsen; ty allmänna säkerheten (ordrar så väl det ena som det andra.
Då jag hörde Iir Lefren yttra, alt i händelse banken uppger sin stat, Den 20 Februari f. m. 5ot skulle j5 procls inneliggande säkérhelshandlingar innefatta större säkerhet, än 60 proc., så har ja» ej kunnat förneka sanningen deraf; men om jag fullföljer denna tanke, så vore det ju aldra säkrast att låta 100 proc. ligga inne, och då liar ju hanken intet att röra sig med.
En grans mäste således finnas, och man är således skyldig att eftersinna hvar denna gräns bör vara.
Jag är glad att fä ett tillfälle att understödja Gr.
Frölichs mening, ty den är i min tanke ganska riktig.
Dervid vill jag likväl fästa det villkor, sorn Hr Ribbing framställt, nemi. att det må ankomma på directionen att bestämma huru mycket, sorn bör vara rikshankssedlar, och huru mycket, som kan vara utelöpande emot reverser att vid anfordran inlösas.
Jag skulle tio, att i annat full den allmänna rörelsen skulle komma att sakna en alltför stor massa af 1 iksmyntet, och alt privathankerne skulle blifva uppfyllda af större summor deraf, än de kunde använda.
Jag begär derföre propus, på bifall lill Gr.
Fröliehs förslag, likväl med det tillägg, att det må ankomma på direclionens eget bepröfvande, huru mycket bör finnas i contant af riksbankssedlar, och huru mycket i säkra reverser, alt inlösas vid anfordran.
Hr Bogeman, Carl Adolph:
Jag kan ej instämma i Ilr von Hohenhausens yrkande, att minst 4° proc. i reda penningar skola tillskjutas vid bankers stiftande; deremot förenar jag mig uti hvad Frih.
Stjernstedt och Hr Ribbing tillstyrkt.
Jag anser ej någon våda uppstå deraf, alt minimum bestämmes lill a5 proc., ty det skulle, efter min tanke, tvertom medföra en högst ofördelaktig verkan, örn man bestämde ett högre minimum.
Hr Lefrens önskan om utbyte af ordet ”minst” emot ordet ”högst” kan jag ej gilla, emedan ett sådant band på bankens styrelse ej är naturligt eller välgörande, ulan skulle, efter mitt förmenande, vara skadligt och hinderlig! för direetionen, som bör äga rättighet att bestämma delta efter sig företeende omständigheter.
Hr Gripenstedls framställning kan jag ej annat än gilla; men jag hemställer likväl hvad som vore vådligare, om en bank nödgades stoppa, men ändock ersatte hvar och en fullt ut, eller om det skulle inträffa, att förluster blefie följden af en sådan händelse.
Jag tillstyrker således att första morn. af ifrågavar. § måtte blifva antaget, på sätt de sammansatta Utsk:n föreslagit, med det tillägg, sorn Hr Lagerhjelm nyss yrkat, och hvilket redan finnes intaget i BorgareSt:s beslut.
Vore meningen att öf verlemna åt direetionen alt handla efter sig företeende omständigheter, så behöfdes också ingen lagstiftning.
Då vore det helt enkelt, att man lät det bero på dem att sjelfve ansvara för hvad de göra; men som lagstiftningen behöfves till säkerhet för de medborgare, som tilläfventyrs äga större 5o2 Den 20 Februari f. m. eller mindre qvantiteler af dessa bankers utelöpande förbindelser; så torde det också vara af vigt för dessa Svenska medborgare, som stå på sidan af bankens intresse, att hafva skydd för sitt intresse, att få valuta för sina penningar, som de i banken insatt, eller som de i handel och vandel inom Riket varit tvungne att emottaga i brist på Rikets mynt.
Att dessa bankers sedlar uttränga riksmyntet i de orter, der banker äro organiserade, torde ej behöfva vitsordas, ty det är ett kändt factum.
Hr Lefreåi har, såsom Frih.
Boye riktigt anmärkt, uppgifvit skilnaden emellan säkerheten af 60 och af 70 proc. såsom ett skäl, på grund hvaraf man borde bifalla, att cassan endast skulle utgöras af 25 proc. å teckningssumman, och ganska riktigt anmärkt, att om alla 100 procenten vore inneliggande i säkerhetshandlingar, så skulle säkerheten vara fullständig; men detta vore omöjligt, emedan banken då ej kunde röra sig med någon möjlig vinst; likväl om insatserna blifva alltför små, så kan hanken inom några dagar vara försatt i concurstillstånd, emedan för vexling då ej funnes någon säkerhet.
Om vexlingen instiilles, så är detta naturligtvis detsamma som att banken ej kan inlösa sina förbindelser, och kan den ej det, så måste den försättas i concurstillstånd.
Det är således nödigt, att cassan svarar emot behofvet af vexlingen, ty eljest är det omöjligt, att någon bank kan existera.
Det af Ulsk. föreslagna insatsbeloppet af 25 proc. har af BorgareSt., som äger någon insigt i hvad en cassa behöfver för att drifva en säker rörelse, blifvit upphöjdt till 4° proc., och jag tror att delta är väl grundadt.
Denna skilnad af G-f proc. emellan hvad Gr.
Frölich här behagat föreslå och hvad BorgareSt. beslutat, tror jag ej vara behöflig.
Bättre vore väl att vidblifva hvad BorgareSt. beslutat, och antaga 4° proc.; ty derigenom skulle två Stånds beslut härutinnan sammanstämma, och då kan det vid slutliga sammanjemkningen komma till något resultat.
Dessutom måste man väl erkänna, att hufvudsaken i denna fråga är, att vexlingen alltid blir försäkrad; och jag skulle jemväl tro, att när vi,framdeles komma till contiollerna, så måste det bestämmas, att i den mån cassan blir medtagen genom utvexlingar, så måste den ökas genom nya insatser, så framt den ej kan genom andra utvägar af directionen fyllas.
Jag begär således propos. på instämmande i BorgareStts beslut i fråga 0111 första mom. af denna §, och visserligen instämmer jag med Hr Lefre'n deruti, att den af honom föreslagna redaction, hvarigenom det skulle komma att heta Rikets mynt, i stället för reda penningar, är bättre än BorgareStts, som lyder sålunda — ”reda penningar, som för
Rikets mynt gälla,” ty orden ”reda penningar” kunna vara öfverflödiga, om man der följer Hr Lefrens förslag, och sätter helt simpelt — ”utgöras af Rikets mynt.”
Den ao Februari f. m. 5o3 Hr von Hohenhausen:
För min del stall jag äfven gerna förena mig i den redaclion, sorn Frih.
Cederström här sednast framställt, oph sorn af Hr Lefren förut var begärd, emedan uttrycket "Rikets mynt" är kortare och klarare, än hvad BorgareSt. antagit.
Af Hr Gripenstedt har blifvit ganska riktigt framstäldt förhällandet med bankerna, och att den garanti, som man fordrar, är af dubbel beskaffenhet, nemi. dels att banken skall kunna göra rätt för sig innan den kommit i concurstillstånd, och dels att den skall kunna göra rätt för sig sedan den råkat i el t sådant tillstånd.
Begge dessa ändamål kunna vinnas, såvida nödiga controller på det ena så viii soni på det andra vidtagas och handhafvas.
Jag skall nu icke längre uppehålla R. o. Ad., utan förnyar det yrkande jag förut haft, nemi. om antagande af BorgareStts beslut, hvilket jag då sade, att jag skolat vidhålla, om jag ej varit ensam, och hvari Frih.
Cederström nu instämt.
Jag kan således lika litet förena mig i Gr.
Frölichs förslag af 33^ proc., som i Utsktns förslag att insatserna måtte bestämmas till 25 proc. af teckningssumman, hvilket jag anser alldeles för litet.
Ju mindre de satte in, dess mera skördade de, och då de genom insatta inteckningshandlingar å fastighet, hvilken de sjelfve nyttja och draga revenu af, i banken erhålla vinst, så draga de dubbla inkomster deraf.
Likaså, om jag nedsatt papper, som gå emot ränta, så bär jag upp denna ränta.
Dertill kommer äfven vinst genom straffräntor, hvarigenom jag får ränta på ett capital, som ej finnes.
Alltså — ju mindre min insats är, dess större blir profiten derpå; men bär är nu fråga om den allmänna säkerheten, och då tror jag att den bör afses.
Jag får således fortfara i mitt förra yrkande, men skall dock ej vara envis och upptaga R. o. Adis tid med någon votering.
Till en början och i förbigående tager jag mig friheten till de ledamöter af detta Hus, som lika med mig ämna i dessa frågor sig yttra, aktningsfullt hemställa, huruvida vi ej må bemöda oss om att så kort och concentreradt som möjligt yttra vår öfvertygelse och våra moliver i des<a frågor.
Dialectiska deductioner kunna i ett så invecklaut ämne nästan lill oändlighet utsträckas, utan att rubba någons öfvertygelse, och dessutom skulle denna discussion då möjligen upptaga hela både förnell eftermiddagen, så alt vi senare på aftonen, då blott 20 ä 3o personer vore närvarande, nödgades afgöra alla de vigligare bestämmelserna.
Hvad först angår frågan om i §:n, så har man deruti redan i vederbörlig ordning kommit till ett bestämdt resultat genom 3 Stånds fattade sammanstämmande beslut, och jag anser R. o.
Ad. således oförhindradt alt på förnuftsenligasle sätt besluta om hvad i öfrigt i denna banklag; bör stadias.
Hvad sedermera beträffar fråsan.
5o4 Den ao Februari f. m. alt minst 25 proc. af elen tecknade grundfonden skulle utgöras af reda penningar, hvaremot det af åtskilliga talare blifvit tillstyrkt dels alt 4° och dels att 33-j proc. skulle i stallet för 25 proc. utsättas, så anser jag 25 proc. innebära fullt lika stor säkerhet för bankerna, som 4® proc., om icke till och med större, och tror dessutom en större svårighet för bankers uppkomst ligga i bestämmandet af 4° proc. i leda penningar, när banker öppnas, än i 25 proc., och man bör ej i min tanke försvåra bankers uppkomst genom stadganden i bancolagen.
Nr Lefi ens förslag, att i stället för ordet '”minst” ordet ”högst” borde insättas, kan jag af tvänne skäl ejgilla.
Det första, att sådant skulle antyda en önskan och syftning, att directionen måtte söka att hålla så litet contant belopp Sorn möjligt i cassan, hvilket kunde vara vådligt; det andra, att derigenom skulle kunna inträffa, att ett vida lägre belopp, än de 25 procln, ansågs vara tillräckligt.
.Således hemställer jag för min del vördsamt om bifall till Utsktns förslag, med det undantag, att, i stället för ”reda penningar, ” det ina komma att stå — "i Riket gångbart mynt,” hvarom jag anhåller om Hr Landtmts proposition.
Hr Frih. o. Landtm, lillkännngaf, att plenum komme att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
II r L e f r e'n: