Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederströms yttrande, är jag till det väsendtligaste förekommen af Hr von Troil.
Man hade visserligen kunnat göra ett förslag till tillägg i den 110 § uti förevar, hänseende; men då BancoUtsk. icke afsett någon annan åtgärd än den som är i fråga, ansåg Utsk. sig kunna på samma gäng insända sjelfva §, hvarigenom förhållandet blef tydligt; dervid förbehållet likväl, att i det reglementariska stadgandet, som framdeles kommer att underställas Ständernas pröfning, kunna göra de ändringar som pröfvas nödiga.
Hr von Troil har ansett denna fråga vara af den allmänna beskaffenhet, att Ständerne icke skulle kunna besluta öfver silfveruppköp, med mindre än att frågan först skulle gä till Utsk. och sedermera enligt grundlagen behandlas.
Jag ber då att få uppläsa den 72 § Reg.F., så lydande: ”R.
St:s Bank förblifver hädanefter, som den hittills varit, under R.
Sl:s egen garantie och värd, så att den ostörd må förvaltas af de Fullm., hvarje Stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af R.
St. göras kunna; ägande R.
St. allena rätt att genom Banken utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas.” Banken, såsom Ständernas enskilda verk, kan naturligen behandlas af Ständerna som deras enskilda verk.
Det är således icke någon allmän fråga, som här afhandlas, utan en som rörer Ständerna enskildt.
BancoUtsk. har uppgifvit, att Bancostyrelsen har fått anbud att upphandla silfver efter 128 sk. curs, men att detsamma icke finnes i Stockholm utan i Hamburg, och att man vill deponera det på sistnämnde ställe för Svenska Bankens räkning.
Det är i Bancoreglem.
Fullm. ålagdt att köpa silfver då proportion faller till eller under 2 till 5 emellan Bankens silfver och sedlar.
Nu är således ensamt fråga om, huruvida Banken får lemna silfret qvar i 48 Den 7 Octo b er.
Hamburg; frågan är alltså: anse Ständerne nödigt för Riket och Banken att detta silfver upphandlas?
Derom lärer icke vara tvenne meningar.
För att antaga ett anbud på silfverköp efter 128 sk. per r:dr sp., dertill behöfves icke ett Ulsk:s utlåt, för att af Sländerne bestämmas; det är den vexlingsgrund som af Konung och Ständer är fastställd.
Men får silfret tills vidare qvarblifva i inköpsorten?
är den andra frågan, och dertill svarar jag ja, om det deponeras i säker Bank. H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, yttrade, det han, innan discussionen fortsattes, ansåg sig i anledn. af Frill.
Cederströms förslag, som åsyftade ett beslut derom, att BancoUtsk. må bemyndiga Bancofullm. alt uppköpa silfver efter 12S sk. curs till obegränsadt belopp, böra fästa uppmärksamheten derpå, att allmänna frågor icke fä af RiksStm afgöras innan vederb.
Utsk. deröfver sig yttrat; att med allmänna frågor förstodos sådana, som knnde eller borde komma under samtliga RiksSl:ns öfverläggning och pröfning, och att dertill således hörde äfven den nu förevar., samt att i sådana frågor Utskms förslag, då de första gången förekomma, ej kunna med förändringar antagas.
Till följd häraf och dä Frih.
Cederström icke önskade bifall till Utsk:s mern., samt således hans förslag ej kunde betraktas annorlunda än såsom innefattande antingen en ny fråga eller ock en förändring af Utsk:s tillstyrkande, syntes det H. Ex. ostridigt, att samma förslag nu icke kunde blifva föremål för R. o. Ad:s pröfning.
Det synes mig vara obestridligt, alt nuvar. förhållanden fordra någon åtgärd att, ju förr desto heldre, förstärka Bankens silfverfond, och att sålunda hvarje anordning som leder derhän, bör, ur denna synpunkt tagen, betraktas som nyttig; men i afseende på det nu förevar, förslaget, måste jag bekänna att hos mig åtskilliga betänkligheter uppstå, som jag anser vara af vigt och det vore mig kärt om visas kunde, att de icke äga den grund som jag befarar.
Här är föreslaget, att det silfver som inköpes för Bankens räkning skall, deponeradt i Hamburg, eller varande under vägen derifrån hit, beräknas som Bankens metalliska valuta.
När vi veta, att sedelemissionen i sitt förhållande till denna valuta får vara som 5 till 2, så är det också klart, att genom ett sådant tillägg i silfver, hvarom nu är fråga, skall Bankens rättighet att utsläppa sedlar förökas.
Det synes mig äfven vara klart, att om det finnes silfver för Bankens räkning deponeradt i Hamburg, och jag här kan vexla mig till silfver al pari för sedlar, d. v. s. efter 128 sk. curs, så, när cursen aldrig så litet stiger öfver 128 sk., blir det större fördel att i Banken få silfver efter 128 sk. än att köpa vexlar.
För Banken skall det naturligtvis också vara fördelaktigare alt gifva ut invisningar på Hamburg, än att släppa ut det silfver som finnes här och sedan med dryga transportkostnader åter draga in sitt depositum från Hamburg, hvaraf allt följer, att sä snart som cursen stiger öfver 128 sk., hvilket lätt af en eller annan orsak kan Den 7 0 c I o b e r. 49 kan bända, så skulle genast depositionen i Hamburg så till sågandes stå på språng.
Om nu åter Bancostyrelseu, då denna valuta inberäkuas i den metalliska cassan, bade gjort en sedelemission i förhållande till silfver, som 5 till 2, och utsläppt t. ex. 5 millioner r:dr, mot en deponerad summa silfver af 2 millioner: så är det sant att 2 millioner sedlar ingingo mot silfret som ulvexlades; men 3 millioner voro dock derutöfver utsläppte.
Vid sådant förhållande skulle Bancostyrelsens åliggande vara, att försöka alt åter indraga dessa sedlar, och derigenom skulle ständig rubbning i sedelstocken uppslå, härledd af depositionens i Hamburg rörliga beskaffenhet, hvilket åter vore en följd af cursens fluctuation.
Skulle man deremot icke göra en sådan indragning, utan låta lånefonden oförminskad fortgå, skulle proportionen af 5 till 2 icke komma att vidare existera, utan blifva de facto npphäfd.
Det må väl vara sant, alt denna norm för sedelstocken icke är den rätta, men jag tror likväl, alt borttagandet afen sådan reslriction, den enda som finnes på sedelrörelsens förhållande till den metalliska valutan, vore särdeles vådligt, åtminstone så länge som Bancostyrelsen är anförtrodd åt personer, som visserligen kunna äga alla andra berömvärda egenskaper, men derföre icke måste vara särdeles lämpliga att diiigera en bank.
Så länge således sedelmassans storlek slår i sammanhang med den metalliska valutan, och den metalliska valuta som linnes i Hamburg alltid skulle vara mycket lättare utvexlad än den som finnes i Bankens hvalf, så tror jag att det vore vådligt att som Bankens metalliska valuta betrakta och beräkna sådana depositioner.
Jag underkänner visserligen icke vinsten för Banken att slippa draga hit dessa qvantiteter silfver, med en uppoffring af ända lill 5 å (i sk. per r:dr sp., men innan det blifvit bestämdt, huru de utländska depositionerna skola administreras och begagnas, och innan de reglementariska stadgandeu härom inkommit och hunnit pröfvas, anser jag del vara för tidigt att bifalla ett sådant isoleradt förslag som detta, och kan icke annat än häraf finna skäl alt yrka ålerremiss af förevar, mern., på det man må erfara huru dessa bestämmelser må komma att se ut i ett sammanhang.
Afser detta mern. blott rättighet för Bancofullm. att i Hamburg uppköpa silfver efter 128 sk. curs, så inser jag ej af hvad skäl framställning derom behöft göras, ty 112 § bancoreglem. gifvet- dem denna rättighet.
Der står visserligen icke något taladt om depositioner, men bestämdt tillåter det Bancofullm. att å utrikes ort uppköpa silfver till 128 sk. per silf. sp., så att dess pris här på stället blott ökes med transportkostnaden, och jag ser således intet hinder för dem att, R.
St. oåtsporda, kunna antaga anbud af silfverleveranser till nämnde pris.
Genom Hr Gr. o. Landtm:s yttrande är jag förekommen i hvad jag ämnade anföra till svar å Frih.
Cederströms påstående, att denna fråga icke vore af allmän natur.
Hvad de af Hr Gripenstedt framställda betänkligheter angår, så skulle jag visserligen gilla en större del af dem, så 3 II. 7 60 Den 7 O c toli er. framt icke den nu föreslagna ålgården vore helt och hållet temporär och derföre kan i min tanka af representationen bifallas; beroende det af Ständerne, att när BaneoUlsk. inkommit med förslag till bancoreglem., iakttaga aila de försigtighetsmått och gifva de föreskrifter, sora kunna finnas nödiga, pä det ingen skada och inga missbruk må uppstå lill följd af den rättighet, som Bancofullraäklige, efter min öfvertygelse, böra äga, att kunna i sin cassa inberäkna det silfver som för Bankens räkning är deponeradt pä de större handelsplatserue, såsom Hamburg och London.
Hr Gripenstedt torde dessutom i betydlig män kunna modifiera sina farhågor, vid besinnandet deraf, att det belopp, som nu är i fråga, är bestämdt till 500,000 r:dr silf. sp. såsom maximum.
Om Banken äger della belopp deponeradt i Hamburg eller London, så kan deraf icke någon särdeles stor sedelemission uppstå, emedan proportionen mellan 2 och 5 redan är förlorad, och skulle måhända icke kunna återvinnas genom nämnde summa.
Således torde farhågan böra försvinna, att någon större sedelemission för ögonblicket skulle kunna äga rum.
Dä det i öfrigt, som sagdt är, beror af 11.
St. sjelfve, att inom några få veckors förlopp besluta de försigtighetsmått och de inskränkningar, som kunna pröfvas nödige i afseende å den af BancoUtsk. föreslågna rättigheten för Bancofullmäklrge, och dä dertill kommer, att maximum är faststäldt lill en så i inga summa som 500,000 r:dr silf. sp., finner jag skäl vara för handen alt påyrka bifall till detta betänk.
Cederslröms yttrande, men i afseende derå, är jag så fullständigt förekommen af Hr Gr. o. Landtm., ali jag icke har något att tilllägga.
I stället skall jag utbe mig alt få besvara de invändningar, som Hr Gripenstedt framställt.
Den värde ledamoten har föreställt sig, att om Banken ägde en tillgång pä redbar valuta i Hamburg och sålde invisningar pä denna valuta, d. v. s. vexlar, dä sådane efterfrågades, så skulle derigenom ett hastigare uttagande af Bankens silfver befordras, emedan man då finge detta silfver redan i Hamburg, der man kunde använda det ulan att behöfva vidkännas någon transportkostnad.
Afståndet mellan Stockholm och Hamburg skulle sä till sägandes vara borttaget.
Jag föreställer mig deremot, att om Hamburg låg så nära Stockholm, som Waxholm, så skulle det ingalunda vara ofördelaktigt för Banken, ulan tverlom hennes åtgärder derigenom betydligen underlättas.
Detta är likväl en sak som fordrar en noggrannare bevisning, och som jag så mycket hellre utelemnar som det icke hörer lill förevar, ämne.
Men om Hr Gripenstedt behagar genomläsa detta mern., så skall lian finna, alt deruti ingalunda föreslås, del Bancostyrelsen må bemyndigas att sälja en enda vexel, hvarken lill 128 sk. curs, eller till någon annan; detta är en fråga, som sannolikt kommer under loppet af riksdagen att discuteras och afgöras, och jag skall då icke underlåta försöket att lemna några bidrag till ämnets utredande, men för närvar, är derom ingen fråga.
Nu är endast förslag väckt, att Bancostyrelsen skulle äga Den 7 Ociober. 51 rätt att uppköpa silfver oell, medan della silfver ännu funnes qvar i Hamburg eller någon annan utländsk ort, eller ock vore pä vägen hit till Stockholm, kunna inberäkna det i Bankens metalliska cassa.
Men, säger man, hvartill tjenar elt sådant stadgande ?
Bancostyrelsen äger ju redan rättighet att uppköpa silfver till 128 sk.?
Detta är sant, men deremot har Bancostyrelsen icke rättighet att, medelst någon af henne beroende åtgärd, öka sedelstocken, när förhållandet mellan silfver och sedlar sjunkit under den bestämda proportionen af 2 till 5.
Om man köper eli depositionsbevis på $ million t. ex. eller pä hvilken summa som helst, och betalar detsamma contant, så linner man alt derigenom uppkommer en tillökning i Bankens sedelstock; en sådan tillökning deruti är icke medgifven, med mindre silfverfonden i samma mån ökas.
Enligt nu gällande stadgande skall silfverfonden icke anses ökad förrän silfrel kommit bil.
Af denna anledn. har BancoUlsk. föreslagit den förändring i samma stadgande, att ökningen af silfvercassan skall anses hafva vidtagit sä snart Banken förvärfvat sig ägande rätt till ett belopp silfver, deponeradt på utländsk ort.
Deruti ligger efter min uppfattning liela behofvet af den föreslagna åtgärden, och då en hvar lätt linner alt ändamålet skulle förfelas genom en ålerremiss, såsom medförande tidsutdrägt och i öfrigt varande öfverflödig, dä här blott är fråga om elt medgifvande för ögonblicket, så anhåller jag, alt B. o. Ad. icke måtte fästa afseende på elt slikt yrkande, utan bifalla förslaget.
Jag finnér af den pågående discussionen, att den farhåga som jag under öfverläggningen om ämnet inom BancoUtsk. tillkännagaf, besannat sig, att nemi. en framställning, som antydde på en större, alt jag sä må kalla den, linanceplan, möjligen skulle gifva anledn. till farhågor.
Jag tillstyrkte för min del, till undvikande deraf, alt BancoUtsk, ulan att med hemställan derom ingå till Sländerne, skulle tillåta sig den tydning af bancoreglem., som erfordrades, för att icke försumma det tillfälle som erbjöd sig att kunna anskaffa en nödig förstärkning i den metalliska cassan.
Då jag sålunda tillstyrkt att i någon mån gå Sländerne förbi i denna fråga, bör jag måhända äfven explicera anledn. till ett sådant tillstyrkande.
Den benägenhet lill skrupler och misstroende samt deraf följande reglementerande och detaljerande, som utmärker oss i så många fall, har fått sin bekräftelse i bancoreglem.
Man har deruti velat förena tvenne, efter mina åsigter, alldeles oförenliga ting; man har å ena sidan velat upprätthålla realisationen, och på den andra underhålla allmänhetens trefnad.
Det är, efter min tanka, för hvarje bank tvenne alldeles omöjliga saker att kunna på en gång utföra; men för att kunna verkställa denna dubbla afsigt, harman reglementerat ända till oändlighet, så att hvar mening har sina §§, sina stadganden, hvilka ofta, då de sammanställas, komma i strid med hvarandra.
Jag tror derföre, att om en styrelse är förbunden att efterlefva ett reglemente, sådant som Bankens, sa måste hon understundom våga tolka §§, der de råka stå i strid med Den 7 0 c I o b e r. hvarandra, oell en sådan tolkning liar jag ansett så mycket mera tillåten i (lenna fråga, som jag tror, att man kan säga sig rå om saker, utan att man just precist siller på dem, man kan äga silfver utan alt det jost ligger i Bankens hvalf, utan att man liar det i handen, ty äger nian silfret här, eller i Hamburg, så kan man vara lika belåten.
Jag fruktar, alt om man skall fortfara att på detta sätt reglementera i oändlighet, sä kommer man derhän, alt nian får en mängd af reglementen och böcker under det alt det egentliga reglementet, eller den redbara valutan springer sin väg.
Jag anhåller således att R. o. Ad. icke mätte hysa någon tvekan all bifalla förslaget.
Jag är öfvertygad, alt den sty relse, som kommer att tillämpa det beslut, hvars fattande nu är i fråga, icke skall missbruka förtroendet.
Fruktar man sådant vid hvarje tillfälle, dä fråga är alt bifalla något, sä uppnår man aldrig det mål man önskar.
Jag tillstyrker bifall lill BancoUlsk:s mern.
Ilr Rosenblad, Bernhard:
Jag skall icke upptaga tiden med att tillägga något till hvad Hr von Troil redan upplyst i af seende på detomisstag
Hr Gripenstedt begått.
Jag skall endast lill hvad Hr Akerman yttrat, lägga några ord.
Orsaken hvarföre detta isolerade, för tillfället lämpliga, och nu särdeles nyttiga förslag af BancoUisk. blifvit framstäldl, lärer troligtvis vara den, att BancoUtsk., som ansåg sig äga rättighet att lemna en föreskrift, lika lydande med den nu under öfverläggning varande, verkligen lemnat en sådan, men att h os Bancostyrelsen uppstått skrupler, huruvida BancoUtsk. dertill ägde rätt eller icke, till följd hvaraf majoriteten hos ■ Bancostyrelsen stannade i den mening, att en sådan rättighet icke fans.
Denna skrupel är anledn. till detta förslag, genom bifall hvartill alla skrupler i delta hänseende för framtiden skulle undanrödjas.
Detta förslag afser i öfrigt möjligheten att kunna uppköpa silfver och hafva det liggandes i Hamburg för vår räkning, d. v. s. att kunna uppköpa vexlar, samt dernäst, huruvida Svenska Banken, i likhet med den Norrska, skall fä äga varaktiga behållningar på främmande vexelplatser, pä hvilka de kunna draga i händelse af behof, och hvilka de framgent må kunna förstärka.
Detta är en fråga af den största vigt, och då det svårligen lärer kunna bestridas, att det är nyttigt, i ett ögonblick då rörelsen känner den största svårighet, att utväg beredes till exportens lättande, hvarigenom åter utländsk valuta inströmmar i landet för våra varuartiklar, och dä vi se af tidningarne till hvad grad varupriserne inom landet fallit, kan jag ej annat än tillstyrka bifall till förslaget, under förklarande, alt en äterremiss derå vore detsamma som afslag, i thy, att innan svaret hunnit till Ständerne återkomma, den nuvar. lyckliga conjuncluren för silfverköp kunde vara förbi.
Sedan jag begärde ordet, hafva de 3:ne talare som sednast yttrat sig, hufvudsakligen anfört allt hvad jag velat säga.
Jag vill derföre endast tillägga, det jag funnit Hr Gripenstedt, i fall jag icke allt för mycket hört orätt, hafva begått ett Den 7 October. 53 misstag, då lian (rott, att i händelse Bancofnllm. genom invisningar på en metallisk behållning i Hamburg minska sin silfvervaluta, så skulle derigenom proportionen mellan silfver och sedlar rubbas.
Det är, efter min öfvertygelse, just motsatsen som inträffar, emedan om Banken ökar sin metalliska valuta, den må ligga hvar som helst, genom silfverköp contant efter 128 sk. curs, så förbättras i stället proportionen.
När man åter gifver anvisning på denna valuta, förekommes derigenom den export af silfver frän Bankens hvalf, som eljest skulle äga rum, och sålunda måste alltid den omtalade proportionen vinna på denna operation.
En annan fråga som Hr Gripenstedt äfven vidrörde, som jag tyckte, vardén, att Bancofnllm. efter 112 § i bancoreglem. vore oförhindrade att ingå den ifrågavar. transaclionen.
Sä är dock icke förhållandet; det lärer nemi. icke vara köparen, hvilken det vid alla tillfällen tillkommer att föreskrifva köpevillkoren, det torde tvertom vara säljaren, som i sådant fall har det mesta alt säga, och om denne påslår sig icke vilja aflemna sitt silfver i Stockholm utan i Hamburg, så lärer det icke låta sig göra att tvinga honom lill något annat.
Jag yrkar bifall till Utsk:s mern. emedan en äterremiss vöre, som Hr Rosenblad visat, detsamma som ett afslag.
Hr Hjerta, L ars:
För mig vill del visserligen synas sannolikt, som om R. o. Ad., genom antagande af förevar, betänk., på visst sätt kan anses taga på hand pä eli kommande beslut, det nemi. som afscr att gifva Bancoslyrelsen rättighet ali äfven sälja vexlar; men jag anser likväl, alt man af denna omständighet icke bör låta förhindra sig att bifalla förslaget.
De Hrr i synnerhet, som så gerna sätta frågan om import och export i ett ovillkorligt samband med Bankens förmåga alt honorera sina förbindelser och upprätthålla realisationen, synas gerna böra bifalla förslaget.
Det är nemi. gifvet, att om cuisen faller mycket, så skall delta gynna importören, ty han får dä sina varor för ett lägre pris, och hvar och en som har fordringar på utlänsk ort skall i följd deraf blifva frestad att förvandla desamma i varulager och dem hit införa, innan cursen hinner genom exportens inverkan falla till en så lag punkt, att införsel af silfver kan löna sig.
Det synes då besynnerligt om man ej begagnar det tillfälle som erbjuder sig att förekomma en sådan öfverdrift i importen, genom att för Banken disponera silfver på en utländsk plats; och då dessutom Bancoslyrelsen redan genom det för Banken gällande reglemente har rättighet att med tillägg af transport kostnaden köpa silfver, hvilket ej kan hafva något annat ändamål, än honorerandet af Bankens förbindelser när så påfordras, så synes det vara något vidunderligt att nu neka Bancostvrelsen att köpa silfver för ett bättre pris, eller för ett sådant, lill hvilket icke behöfves läggas någon transportkostnad.
Dessa slutföljder synas mig vara så arithmetiskt bevisande, att jag tror, det betänk, pä denna grund ensamt bör bifallas.
Då dessutom icke skäligen kan sättas i fråga, att ju icke Hrr Bancofullm. kunna skaffa sig tillgång till 54 Den 7 October. säkra upplysningar i afseende på de handelshus’s solidiie', hos hvilka det uppköpta silfret är deponeradt, så synes några äfventyr i det fallet ej eller höra komma i fråga.
I afseende på den siste talarens yttrande, vill jag blott tillägga, att det naturligtvis icke kan vara någon skada för Riket, om cursen folie sä, att deifsom hade fordringar på utrikes ort, funne mera sin räkning vid deras indragning i silfver än i russin, vin eller hvad det vara må.
Hvad hufvudsaken beträffar, sä anser jag BancoUtsk:s framställning vara god till sin syftning, men jag erkänner med Hr Gripenstedt och andre talare, att stadgandet är ofullständigt.
Men delta har BancoUtsk. sjelf erkänt, derigenom att det slutar sitt betänk, med den förklaring, att i fall R.
St. skulle bifalla dess gjorda framställning, så ville Utsk. framkomma med förslag till sådana reglementariska föreskrifter, som deraf skulle blifva en följd.
Dessa skola utan tvifvel innefatta sättet, huru Fullmäktige begagna denna silfvertillgång.
Här är enligt min tanka endast en betänklighet, nemi. den, ali ifrågavar. handelshus i Hamburg eller London möjligen cederade.
Man säger visserligen, att Bancostyrelsen skall vända sig lill säkra hus; det lärer Bancoslyrelsen titan tvifvel icke underlåta, så långt hon förstår alt bedomina denna säkerhet.
Men hvad visshet har man derom ?
Vi höra påminna oss det stora Engelska handelshuset Goldschmidts cession för icke längesedan, dä, om mitt minne icke felar, Engelska styrelsen sjelf gjorde förluster
Om sä var förhållandet inom samma land, huru skulle icke händelsen nu kunna blifva för Bancostyrelsen, hvilken måste bedömma förhållanden pä andra sidan hafvet?
Jag hoppas och förmodar visserligen, alt om R.
St. äro ense derom, alt Banken må löpa detta äfventyr, de dä icke skola fördömma Fullm. för de misstag, som desse kunna hegä; men jag mäste förklara, att detta är ett förtroende, hvars utförande alltid måste blifva med äfventyr förenadt och för Bancofullm. af en särdeles grannlaga beskaffenhet.
I afseende på den risk som kan komma i fråga, så erkänner jag visserligen, att risk alltid finnes, äfvensom jag med Hr von Hartmansdorff instämmer deruti, att utöfvandet af det åt Bancofullm. lemnade förtroendet alltid måste för desse blifva obehagligt, emedan ladlet skulle falla på dem, i händelse förlusten gjordes; men jag får tillika lof att bekänna, att för det närvar, denna möjlighet står för min tanka så aflägsen, att jag tror det vådan och obehaget för Bancoslyrelsen, i händelse förslaget bifalles, skall blifva ganska ringa.
Det är sant, alt för 19 år tillbaka, under en af de svåraste handelskriser, som då hade uppkommit, ett mycket stort hus i London gick öfverända, och att Engelska Regeringen vid detta tillfälle förlorade mycket; men för det närvar, äro förhållandena icke sådane, handelsspeculationer hafva icke på flera år ägt rum af den art, som de, hvilka föregingo 1825 års kris; det är icke sannolikt att sådane kriser mera uppstå, eller att någon ting dylikt kan framkallas.
Dådess - Den 7 October. 55 utom de summor, som nu kunna komma i fråga att deponeras, äro så högst obetydliga i förhållande till de stora fortuner sorn finnas hos flere allmänt crediterade hus i Hamburg, hvilkas namn icke är tillständigt att nämna, och då jag för min del icke hyser den aldra minsta betänklighet att riskera det klander som kan falla på min lott under de få månader, som kunna förlöpa innan det stora reglem. till R.
St. inkommer, så finner jag, med hänsigt lill ofvannämnde risk, icke något skäl som hindrar antagandet af förslaget.
För min del anser jag högst betänkligt att antaga förslaget.
Mitt skäl dertill är detsamma som det, hvilket Hr von Hartmansdorff redan anfört, och jag skulle derför icke hafva begärt ordet, såvida icke den siste talaren framkallat det.
RancoUlsk. har här föreslagit, att få inköpa bevis derom, att silfver blifvit deponeradt hos säkra oell kända handelshus, och jag tror att ganska stora vådor deraf kunna uppstå.
Jag kan nemi. för min del icke inse, huru det skall blifva möjligt för Hrr Fullm. i Banken alt med visshet känna och bedömma, huruvida eli handelshus i Hamburg eller London är säkert.