Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ått nu, när man vet det ön icke lemnar öfverskott, utan tvrrtoin att blist uppslåll på förvaltningskostnaden, begära ytterligare utgifter, synes mig vara en verklig obillighet.
Man har yttrat, att någon den ringaste fördel har Sverige icke af St.
Barthelemy; besittning.
Jag bar sökt i betänk.
, men icke funnit någon uppgift på de summor, sorn tillförene kommit Sverige till godo af denna ö; de finnas likväl uppgifna i förra riksd.förhandlingar, fastän jag ej nu kan påminna mig huru mångå ioo,ooo:tals r:dr de utgjort.
— Om återreiniss af detta betänk, beviljas, lärer StatsUtsk. böra vara betänkt på ett förslags-anslag till det ändamål jag uppgifvit.
Idr Ribbing, Arvid:
Den reservation, jag framställt, torde åtminstone, ifall den skulle vinna bifall här på Riddarhuset, först och främst föranleda till ålerremiss, samt sedan i Utsk:n, om man biträder hvad den innehåller, icke föranleda till det omdöme, att på min sida någon obillighet blifvit framställd genom det tillägg jag önskade skulle inflyta i den und. skrifvelsen, då det tydligen heter: ”att Svenska ”nationell skall förmodligen lika beredvilligt som den Engelska, då fråga om slafvars befrielse uppstått, derför ”vilja göra uppoffringar.” Således har jag trott, att Svenska nationen icke vill undandraga sig hvad som i uppoffringsväg af densamma kan fordras.
Då man likväl å en annan sida hörer ifrågasättas och rent af betviflas, att slafvar finnas på St.
Barthelemy, så tyckes det icke vara rätt att straxt börja med alt säga: här äro penningar att befria slafvarna med, då man nemi. sätter i fråga att slafvar der finnas.
Jag skulle tro, att en sådan skrifvelse till K. M., som den jag föreslagit, skulle vara nog att börja med.
Lägger man dertill, alt ön blifvit med sina af Utsk:n ganska väl kända betydliga inkomster under vissa år öfverlemnad till Konungens egen disposition i afseende på så väl inkomster som utgifter, med villkor alt
Svenska statsverket icke skulle af ön betungas, så torde deraf en ytterligare anledn. vara att först vända sig till Konungen.
Måhända skall det finnas att denna ö lemnat så betydliga inkomster, att dermed det ändamål kan vinnas, som nu sökes, helst dessa inkomster icke kommit Svenska statsverket utan Konungen till godo. j Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Det förundrar mig, att Hr von Hartmansdorif föreslagit att Ständerne skola bevilja anslag till slafvars friköpande på St.
Är slafveri stridande emot Svensk lag, så tror jag att Den 5 September f. m. att det ej behöfs mer iin ett K. påbud att inga slafvar få finnas på nämnda ö.
Skulle man följa den af fjr von Hartmansdorff framställda princip, så vore det ungefär lika, som ifall, då vissa varor äro till införsel förbjudna, man icke skulle få göra beslag å desamma sedan de inkommit, utan Kronan skulle betala ägaren deras värde, och åter utföra dem.
Jag erinrar mig icke bestämdt om Engelsmännen anslogo millioner för att friköpa slafvarna uti sina colonier, men förmodar det likväl icke.
Jag begär återremiss af betänk. på samma grunder som flr Ribbing uti sin reservation anfört, men anser allt anslag för slafvars friköpande obehövligt.
Jag kan icke instämma med den si sta värda talaren, att man blott skall tillstyrka Konungen alt genom ett simpelt påbud förklara alla på St.
Barthelemy varande slafvar för fria; ty, ehuru stridande mot ali rättsgrund det må vara att aga slafvar, bör dock äganderätten i viss mån respecteras, så snart den i laglig väg tillkommit, och så lärer förhållandet vara på S:t Barthelemy, hvilken ö aldrig hittills fullkomligen lydt under Sveriges lagar, utan haft sin egen lagstiftning.
Något sådant kan hvarken jag eller reservanten hafva åsyftat.
Men då slafantahjt på ön icke lärer vara så betydligt, att detsammas afskaf bände kan föranleda till utgifvande af betydliga ersältningssummor, så föreställer jag mig, att man nog med den saken skall komma lill rätta, allenast ärendet blir utredt.
Det förundrar mig att man vill bestrida en återremiss, i afsigt alt framkalla den skiifvelse, som här föreslås; ty om man icke anser slafveriet vara en god sak, som bör bibehållas, så vet jag ej huru man kan vara emot att förhållandet härmed fullständigt ådagalägges.
Mängden af Svenska folket mätte verkligen tagit alltför ringa kännedom om dessa transatlantiska förhållanden, hvartill jag har anledn. gissa af den obekantskap dermed, som Frih.
Cederslröms yttrande gaf tillkänna, ehuru dessa förhållanden icke äro obekanta för dem, som tagit kännedom derom.
Förhållandet med S:t Barthelemy i delta afseende är deremot en mindre bekant sak, emedan denna ö är så obetydlig, och slafantalet så ringa; men emedlertid finnes det i liera skrifter uppgifvet, att Sverige är en ibland de slafägande staterna, och jag skulle önska att Sverige kunde afskudda sig denna skymf.
Emedlertid lärer ingen skada ske, om saken fullständigt utredes; och om det icke låter sig göra alt afskaffa slafveriet å S:t Barthelemy utan uppoffring å Statens sida, så vågar jag föreställa mig, alt Ständerne ej skola finnas oberedvillige dertill; men att bevilja medel för ändamålet, innan ärendet är fullständigt utredt, torde icke vara rätt, ehuru jag för min del vill lemna min röst att anslå medel derför. i 3 II. •7 Den ii September f. 111.
Till stöd för hvad jag sednast androg, bar jag uppslagit
Ständernes skrifvelse af 1812, hvaraf jag anhåller att få upplåsa följande ord, nemi. villkoren hvarpå ön öfverlemnades till Konungens disposition. '’Då R.
St. vid detta beslut häftat det villkor, att administrationen på S:t
Barthelemy hädanefter icke kati komma ”att belasta Svenska statsverket, ehvad inkomsterna blifva ”högre eller lägre, utan sådana anstalter vidtagna att af öfJ’verskotten, enär de inträffa, alltid hålles tillhanda hvad till ”fyllande af bristerna, derest sådana skulle uppkomma, ernford ras, etc.
Här har blifvit yttradt, att ön har gifvit betydliga inkomster, och att, om också utgifterna varit betydliga, så bar det dock troligen alltid blifvit något öfverskott.
Jag får erinra derom, att ön gaf inkomster så länge krigen räckte, men alt sedan dessa upphörde -— och det var icke långt efter 1812 — så hafva också inkomsterna upphört.
Det troliga, jag kan icke säga det säkra, men det troliga är, alt ön sedan den tiden kostat mer än hon inbringat, och att det hela är förlust.
Att nu vilja göra en sådan framställning, som bär ifrågasättes, utan att tillika anslå medel, det vore blott alt begära ytterligare förlust på samma sak.
Hr von Troil har medgifvit behofvet af ett sådant förslags-anslag, och då denna tanke hyses af denne StatsUtsk:s ledamot, betvifla!- jag ej att StatsUtsk. kommer med förslag derom, och således torde det vara bäst att betänk, återremitteras.
Besvärs- och Ekon.Utskais betänk, K:o 14 återremitterades.
Till pröfning företogs Stals- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsktns den 22 och 29 sisth Aug. på bordet lagda betänk.
K:o ar, i anledn. af väckta motioner om indragning af biskops- och domprost-embetena.
Hr Munck af Rosenschöld, Kils Rudolph, uppläste följande:
Jag har vågat göra motion uti detta ämne, jag vågar också anhålla om bifall lill betänkandet.
Med den ifrågasatta grundlagsvidrigheten, att genom detta förslags antagande skulle ett embete försvinna, hvilket finnes omrördt uti 29 §:n Reg.F:n, såsom det der af Konungen skall tillsättas, och uti i3 §:n Riksd.Ordn., såsom det, hvars innehafvare skall vara sjelfskrifven representant, tror jag det ej är så särdeles stor fara.
St. skulle antaga ifrågavar. förslag, tror jag ännu icke någon tid vara försutten, att ju icke Coust.Utsk., med anledn. deraf, kan vid denna riksdag inkomma med förslag till samma paragrafers uteslutande ur grundlagarna, hvilket åter kan sanctioneras vid Den S September f. m. nästa riksdag.
Jag vågar ej förmoda, att deras Högvördigheter skulle taga så ilia vid sig om de hlefvo förvissade, att efter deras död Gustaf Trolles och Hans Brasks stolar kom» mo att stå tomma, — tomma — endast omsväfvade nf minnen om kyrkans herrsklystnad och makt och religionens missbruk; jag vågar icke tro, säger jag, att de skulle taga denna underrättelse så illa vid sig, att de alla samt och synnerligen skulle innan nästa riksdag hasta hädan; de kunde tvertorn trösta sig med Codrus, att man ej funnit någon värdig alt efterträda dem.
Jag sade Gustaf Trolles och Hans Brasks stolar; ty genom antagandet af denna förändring inom kyrkan anser jag blott en orolig, herrsklysten och skadlig politisk makt vara besvuren, ingen religiös idde angripen.
Om vi likna våra protestantiska broder uti Tyskland, med hvilka vi hafva gemensam trosbekännelse, ufven deruti, att vi så litet som möjligt vilja hafva något, som kan påminna örn den tid, då påfvar och biskopar regerade och låta biskopsnamnet med sina mäktiga minnen försvinna ur dagens språk, och detta embete, sedan dess siste innehafvare ingått i kryptan, ej mer får spöka för en tid, för hvilken det längesedan upphört att vara lefvande, — om vi, i likhet med dem, besluta afskalfandet af biskops-embetena med sina hierarchiska anspråk på politisk betydelse: så tror jag vi icke gått för långt, hvarken i protestantism eller reformalions-ifver.
Jag vill ej dermed hafva sagt, alt ingen stiftsstyrelse skulle finnas, eller att ingen man skall stå i spetsen för densamma.
Såsom jag vill tro, föreslog jag uti min motion, att denne man skulle blifva domprosten; må han kallas domprost elier biskop, ehuru jag helst skulle önska vi kunde undvika att bruka gamla namn för en ny sak, alt man ej måtte förvexla dess betydelse och spökande minnen förleda dess innehafvare att drömma om en tid, som icke mer är, att tillegna sig en makt sorn icke är hans, som icke var honom ämnad.
Uti det protestantiska Tyskland kallas chefen för ecclesiastik-districten öfver-consistorialråd; ville man ej bruka detta namn, kunde man måhända begagna det af stiftsprost, hvilket redan är en andlig, ehuru lägre värdighet i Danmark, eller också något annat.
Stor sak dock hvad namn desse styresmän få, blott de blifva utan politisk betydelse och veta att deras kall är någonting helt annat, än att om makten ryckas med nationerna.
Ty kanske mången skulle vilja påstå, — jag vill det icke,-— att sedan några decennier har detta embete endast haft verldsligt syfte, liar tinder kåpan endast skylt s. k. riksdagsmanna-skieklighet, förkärlek för en viss politisk grundsats och begär att vara folkets förmyndare, och det andliga har fått åtnöja sig med den del det haft uti insignierna.
Då de tvänne nationer, hvilka befinna sig på yttersta gränserna af den civiliserade verlden, d. v. s. Ryssar och Ungrare, beslutat att reformera sitt presterskap, torde vi icke gå tiden i förväg, om Den 5 September f. m. -vi tilltro oss redan kommit derhän att vi kunna följa deras exempel.
Hr von Fl a r t m a ns d o t f f, Atig.:
Jag erinrar mig icke bestämdt, om jag, då denna motion remitterades, påminte om de följder, sorn en sådan åtgärd kunde medföra.
Jag tror mig likväl hafva gjort det och med detsamma erkänt mitt fel att icke vid en föregtde riksdag hafva bestridt remiss af en dylik motion.
Nu har inträffat hvad jag befalat, nemi. att Stats- och Ekon Ulsktn behandlat en grundlagsfråga och ingifvit förslag lill en grundlagsförändring, icke till ordalagen men till verkningarna.
Horn har ganska riktigt anmärkt detsamma inom Utsktn. och flere ledamöter hafva med honom sig förenat.
Jag förmodar, att Hr Frih. o. Landtm., under sådana förhållanden, icke kan meddela propos. till bifall å ett sådant betänk., utan endast att det måtte afslås, läggas till handlingarna eller förfalla, eller hvilken annan åtgärd som man vill begagna för att komma ifrån elt grundlagsbrott.
Bäst hade det varit om en sådan motion aldrig blifvit gjord.
Förr än nu, liar jag ej trott det hafva varit nyttigt att förbud mot biskopars giftermål fortfarit äfven efter reformationen; men om så varit, hade vi förmodligen sluppit denria öfverläggning.
Vidare har jag ej att anföra till svar å FJr Munck af Rosensehölds anmärkning.
Jag vill icke in låta mig i något försök att bevisa nyttan af biskops-embetenas tillvaro såsom centralpunkter för presterskapet i allmänhet.
Jag vill blott uppläsa 4:(^e punkten af PresleSt:s privilegier: ”Alla biskopar, superintendenter, theologiae-doc”tores etc. skola oförändradt behålla efter gammal häfd sine ”biskopsstift, praebendesocknar’' etc.
Biskops-embetena äro således stadfastade i PresteSlts privilegier, hvilka icke kunna rubbas, utan samtliga Ståndens medgifvande.
Jag får derföre hemställa, om icke aldra lämpligast vore att uppskjuta afgörandet af detta mål, intilldess PresteSt. fattat sitt beslut, så att man får se om delta Stånd vill afstå från denna del af sina privilegier.
I motsatt fall lärer B. o. Ad. icke kunna göra något till saken.
Jemte del jag före nar mig i hvad den siste värde talaren anför, troende att detta mål bör hvila, intill dess PresteSt. fattat sitt beslut deröfver, vill jag blott, till svar å hvad Hr von Hartmansdorff anfört i afseende på lriskoparnes giftermål, nämna, att, derest det kunde lyckas honom att återfå förtroendet att vara dref för ecclesiastik-ärendena, det dä kan passa honom att söka genomdrifva förbud för biskopar att ingå giftermål, ifall h sn tror sig något derpå kunna vinna; säkerligen skola desse ingenting derpå förlora.
Jag får erinia derom Deli 5 September f. m. |33 att, då i3 §:n Riksd.Ordn. uttryckeligen omnämner erkebiskopen oell biskoparne, såsom sjelfskrifna representanter af Svenska folket, kan fråga om upphäfvande af biskops-embetena icke lagligen förekomma, förrän ofvannämnda § i grundlagen på grundlagsenlig! sätt blifvit tippbäld; men då frågor härom icke få i R.
St:s plena väckas, ulan bos Coust.- Utsk., der de skola behandlas, på sätt 56 och 81 §§:na Reg.- F:n föreskrifva, följer deraf uppenbart, att Stats-samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Ut-ktn saknat fog att ifrågakomna ärende handlägga, hvarföre jag tillstyrker afslag å betänk, såsom varande grundlagsvidrigt.
På sätt jag i min reservation andragit, har jag trott att man icke behöfde taga frågan så djupt som föregrde talare synas åsyfta.
Jag har för min del trott det vara en motsägelse af de sammansatta Utskrn, att vid samma riksdag sorn Ut>k:n ingått tili R.
St. med förslag om bestämmandet af vissa functioner för biskoparna, fördra biskops-embetenas indragning; hvarföre jag tror, till följd af denna motsägelse, det rätta vara att afslå betänk, såsom kortaste litvägen att komma ifrån detsamma.
Före Hr Ribhings uppträ dande hade jag ansett det vara öfverflödigt att yttra några ord Hvad Hr Munck af Rosenschöld sagt, anser jag ej löna mödan att besvara; men då en talare af Hr Ribhings karakter fällt den utlåtelse, att frågan icke lage så djupt som Hrr von Hartmansdorff och Cederschjöld ansett den ligga, finner jag det vara min pligt att sådant besvara.
Detta är visserligen en fråga, som från början till slut blifvit oriktigt behandlad; ty, som Hr Cederschjöld anmärkt, den sammanhänger med PresteSt:s privilegier och kan således ej afgöras på annat sätt, än att samtliga Stånden om beslutet sig föiena.
Detta upplyses mycket väl genom 295:11 Reg F:n och i3 §:n Riksd.Ordn, utom den § i Reg.Ftn, sorn säger att i privilegii-frågor skola alla Stånd ense vara.
1 afseende på biskops-embetenas nytta och skada, kan man denna gången uppskjuta discussionen deröfver och vänta lill dess detta förslag kommer i grundlagsenlig väg före.
Ett litet missförstånd har förmodligen uppstått hos den sista talaren, då han trott mig hafva yttrat, att frågan icke låge så djupt.
Det har jag icke yttrat, utan blott huru djupt man behöfver taga henne.
Jag tror det vara öfverflödigt att taga frågan djupt, utan helt enkel! afslå betänkandet.
Frih. Cederström, Jacob: Hr von Hartmansdorff har redan anmärkt, att frågan vore af beskaffenhet alt icke kunna grundlagsenligen remitteras.
Den har likväl blifvit remitterad och af de sammansatta Stats- och Ekon.Utskm behandlad oaktadt frågor, som involvera förändringar iglund - »34 Den 5 September f. m. lagarna, icke få af annat TJtsk. än Coust.Utsk, upptagas och der directe väckas.
Ståndet nu har ett betänk. till afgörande, deruti CJtsk:n tilltrott sig rättigheten att kunna tillstyrka Ständerna biskops-embetenas indragning, utan att hafva kunnat framkomma med förslag till förändring i 29 §:n Reg.- F:n och i3 §:n Riksd.Ordn.; så visar det, att Utsk:n icke tänkt på tillvaron af dessa §§, då de uppgjorde sitt förslag; och af sådan anleda, skulle jag tro det rätta vore att helt enkelt ogilla betänkandet.
Jag får vördsamt hemställa, om ej Hr Frih. o. Landtm, skulle täckas framställa propos. att detta betänk, finge hvila, intill dess detsamma blifvit afgjordt hos PrestcSt.; i vidrigt fall anhåller jag om propos. till bifall derå.
Hr Frih. o, Landtm, hemställde, om R. o.
Åd. ansåg öfverläggningen fulländad.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då detta betänk, nu vore för tredje gången fö'redragel, R, o. Ad. torde finna, att det emot Riksd.Ordnts föreskrift ej längre kunde få hvila på bordet, utan mäste till afgörande företagas; i anseende till sakens nuvar. skick, torde il. o. Ad. äfven finna, alt Hr Landtm, främst borde framställa den propos., som blifvit begärd på betänkts förkastande, och hemställde Hr Landtm, nu, oro R. o. Ad. behagade förkasta Stats- samt Allm.
Wto 21.
För det första får jag anhålla om votering, för det andra får jag reservera mig mot Hr Frih. o. Landtmts nu framställda propos, då enl. 56 §:n Reg.Ftn ett mål, då det återkommer från Utsk., först skall framställas till gillande och sedan till förkastande, ifall ej den första på bifall ställda propostn antages.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, i anledn, af Hr Munck af Roseuschölds yttrande, att Hr Landtm, icke ansåg sig kunna framställa propos. till bifall å betänk., enär det innehölle en grundlagsförändring, en förändring af i3 §tn Riksd.Ordn., som bestämmer det sätt hvarpå PresteSt. skall representeras.
Hvad åter anginge ordningen för propositionens framställande, så föreskrefve Reg.Ftns 56 §, att propostn skall vara till bifall eller förkastande, hvarföre det icke kunde bestridas Hr Landtm, rättighet att framställa hvilken af dessa båda propositioner som helst.
Jag afstår, sedan Hr Frih. o.
Landtm, förklarat saken sådan, som den, efter min förmening, grundlagsenlig! sig befinner.
Det var endast då jag hörde vote - Den 5 September f. m. >35 ring begäras, sorn jag ville motsatta mig en sådan begäran, och bar för öfrigt insett, att Hr Frih. o. Landtm, funnit rätta sältet att afkorta en i alla afseenden obehaglig discussion.
Jag ber blott att få yttra några ord om formen hvarpå vi inkommit.
Hr Frih. o. Landtm:s nu framställda propos. utestänger oss ifrån att komma till en contra-propos. i frågan, hvarföre jag tror att någon annan ej bort gifvas un på återremiss.
Jag hade icke jimnat alt yttra mig i frågan, men då numera endast återstår att tala 0111 formen; så får jag upplysa derom, att det grundlagsvidriga i betänk, igenfinnes deruti att Utsk:n tillstyrkt alla biskops-embetenas afskaffande; ty hade
Utsktn inskränkt sig till någon del deraf, så hade R. o. Ad, icke kunnat förklara Utsktns behandling af frågan grundlagsvidrig.
Jag tror, att sedan votering är begärd, är återremiss det enda som kan komma att utgöra contra-proposition.
Betänk, är af den beskaffenhet att icke något biskops-embetes bibehållande är deruti förutsatt, och således tror jag icke att någon contra-propos. kan komma i fråga, utan att den propos., som rörer behandlingen och redan är bifallen, också ur den enda, som kan komma i fråga.
Cederström, Jacob: Hr Frih. o. Landtm, bar ganska riktigt förklarat, att propos. till bifall på detta betänk, icke kunnat framställas, emedan betänk, är grundlagsvidrigt, och man ej kan bifalla en grundlagsvidrighet, elier propos. framställas derå.
Det förkastande, som Ståndet tyckes hafva bifallit, hade jag önskat blifvit uttryckt roed ogillande, hvilket ord icke innpfattat något annat, än att Ståndet hade ogillat Utsk:ns förfarande att sig med frågan befatta.
Då detta icke skett, utan Ståndet endast förkastat betänk., så har väl Hr Munck af Rosenschöld deraf kunnat hemta anledn. begära votering; men jag hemställer, om den votering, som han begärt, kan försiggå, då propos. [till bifall eller återremiss skulle innefatta att frågan kunde grundlagsenligen bearbetas, hvilket icke är fallet och fullständigt utredt; hvarigenom ock, då frågan är grundlagsvidrig både i uppställning och utveckling, Hr Munck af Rosenschöld lärer få nöja sig med att afgifva sin reservation, om han behagar; ty med honom votera vi sannerligen icke, om grundlagen skall efterlefvas eller icke.
Jag känner ingen § i grundlagarna, som säger att en fråga kan vara sådan, att man om densamma ej skulle kunna votera.
Anser Ståndet, att bifall till Ulsk:ns betänk, ej kan blifva contra-propos., så har jag ingenting emot om samma propos. ställes på återremiss.
Jag fortfar i min begäran i3G Den 5 September f. m. om votering, fullt öfvertygad att sådant ej grundlagseniigen kan vägras.
Born:
Jag nämnde nyss, alt det var Hr Frih. o. Landtnäs propos., som föranledt mig att yttra, det contrapropostn blott kunde blifva återremiss.
Då en propos. af Landtm, eller Talman framsläiles, kan den likaväl med jt sorn nej besvaras.
Att den nu framställda blifvit med ja besvarad, det hafva vi hört, men likväl hade svaret kunnat utfalla nekande.
Nu har en ledamot begärt votering, för att utröna om ej möjligtvis den, vid svarets å proposin afgifvande, tysta majoriteten kunde vara af annan tanke.
Det kunde således inträffa, alt Ståndets beslut blef att gilla betänk., emedan gillande är motsatsen till ogillande, och på sådan grund tror jag att conlra-propos. bör lyda på återremiss.
I anledn. af den förlägenhet, hvaruti Ståndet sig befinner att kunna öfverenskomma om contra-propos., får jag blott påminna om hvad jag i en tryckt skrift yttrat, att nemi. ingen remiss bör beviljas eller propos. framställas på en sak, som icke kan på mer än ett sätt lagligen besvaras; ty det tillkommer då Landtm, eller Talman att framställa sin åsigt om förhållandet, men ej att framställa propos. derpå, emedan man då lemnar åt Ståndet rättighet att fatta ett möjligen grundlagsvidrigt beslut.
Hr Frih. o. Landtm, ansåg sig, i anledn. af Hr Cederschjölds yttrande, böra framställa den mening, all Ståndet visserligen icke befunne sig i någon förlägenhet, åtminstone kunde Hr Landtm, icke inse den.
Propos. hade blifvit framställd till förkastande af betänk.; en följd deraf hade blifvit, att om den besvarats med nej, något motsatt emot den första proposm skulle blifva 11. o. Ad:s beslut, och om votering begärdes, contra-proposition.
Då denna motsats här icke kunde blifva bifall, kunde den deremot blifva återremiss, helst detta betänk, icke allenast innefattade frågan om biskops-einbetena, utan äfven den om domprost-embetenas indragning och således innehölle en fråga, hvilken icke inbegrepe någon grundlagsförändring.
Efter jag icke förut yttrat mig i frågan, så anser jag min rätt vara öppen att föreslå contra-propos., anhållande att den måtte blifva betänkandets läggande till handlingarna.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att contra-propos:n borde innehålla Hr Bråken hjelms förslag.
Hr Den 5.
September f. m.
Hr Fril), o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåg att contra-propostn borde innehålla återremiss.
Piopades starka ja, blandade med ett eller annat nej.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej Hr Bråkenhjelm:
Nu vore kanske rätta punkten att befria Ståndet frän all förlägenhet i detta afseende genom en votering öfver contra-propostn.
Jag medgifver det obehagliga af en dubbel votering, men ber att fä fästa uppmärksamheten derpå, alt om nu det voteras öfver lydelsen af contra-propostn, och milt förslag dervid finge öfvervigt; så vore det slut med frågan, och det vore kanske det rätta sättet alt komma ifrån densamma.
Jag begär dock icke ensam denna dubbla votering.
StatsUtsk. har fått skarpa anmäikntr derföre att Utsk. någon gång förklarat en motion kunna förfalla, som af ett RiksSt. blifvit till Ut-.k. remitterad.
Jag hemställer om det vore formenlig!, då Utsk. från Ståndet emottagit motionen i ämnet, att förkasta ett betänk., som grundar sig på en sålunda i laglig väg remitterad motion.
Landtm, afbröt Gr.
Horn, under erinran att R. o. Ad. ansett öfveriäggningen fulländad, och att nu endast vore fråga om bestämmande af contra-propos:n. Gr. H örn: