Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om detta icke är ett skriffel, utan StatsUtsk. bar menat blott 8 och icke 12, så lärer R. o. Ad. finna så mycket nödvändigare, all betänk, återremitteras, och alt Ståndet icke omedelbarligen deröfver beslutar.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg den emot StatsUtsk:s meni. gjorde anmärkn. föranleda till detsammas återremitterande.
Ex. framställde sedermera propos. å bifall lill detta mern.
HrHjärne, Harald:
Tersmedens yttrande får jag äran nämna, att det förefaller mig nödvändigt, alt delta betänk, återremitteras till StatsUtsk., för att der ändras; ty om samma princip, som Frih.
Tersmeden ansett böra ligga till grund för R. o. Ad:s beslut, äfven följdes i Preste- och BorgareSl:n, sä skulle betänk, genom 3 Stånds beslut blifva antaget, och således BondeSt:s återremiss icke föranleda någon Den 20 Augusti. 327 ändring af det inllutua skrilfelet.
På grund häraf anhåller jag om återremiss af betänk.
Det är visserligen för resultatet likgiltigt om betänk, återremitteras eller icke, och jag har för min del afstyrkt återremissen egentligen på det skäl, att jag ansåg, att densamma onödigtvis skulle förorsaka mera omgång och skrifveri.
I afseende deremot på Hr Hjärnes yttrande, att, om 3 Ständ bifölle Utsk:s betänk., skrilfelet icke kunde blifva rättadt, i enlighet med BoudeSl:s önskan; så är det klart, att bifall till detta betänk, icke kunde hindra StatsUtsk. alt inkomma med ett ytterligare betänk, och deruti föreslå, att BondeSt. erhölle fyra cancellister till; och således återremissen öfverflödig.
Gr. Löwenhjelm, Carl Gustaf:
Då tiden alltid är dyrbar och i form intet hinder synes mig kunna uppstå, så till styrker jag det beslut, som Frih.
En återremiss skulle föranleda mycket skrifveri; hvaremot en förändring af 8 till 12 vöre enkel och lätt verkställbar.
Jag tillstyrker bifall till utlåt, och att skrilfelet må rättas på det sätt, som Utsk. linner lämpligt.
Det skulle vara ett alldeles ovanligt förfarande, om R. o. Ad., med kännedom af ett fel i ett betänk., som för första gången är framlagdt till afgörande, likväl skulle bifalla detsamma, i stället att återremittera det.
Sådant skulle af BondeSt. möjligen kunna anses så, som hade H. o. Ad. någon ling emot beviljandet af de cancellist-arfvoden, StatsUtsk. utelemnat.
Detta är visserligen icke Ståndets mening; derföre synes mig riktigast vara att nu, såsom vid andra tillfällen, iakttaga den föreskrifna formen.
Den tillökning i skrifveri, som derigenom skulle uppkomma, blir väl icke särdeles stor, och då fråga är om arfvoden, så torde hvarken Utsk:ns eller Ståndens cancellibetjening låta någon tidsutdrägt komma sig till last.
Uppå derefter framställd förnyad propos. å återremiss till StatsUtsk., blef denna propos. besvarad med starka ja samt åtskilliga nej; hvarefter H. Ex. Hr Gr. och Landtm, förklarade, att ja öfverröstat nej.
Föredrogs LagUtsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 1, i anleda, af verkställd granskning af R.
Sl:s Just.- Ombudsmans embetsberättelscr och allmänna redogörelse, jemte cmbetsdiarier och registratur för den sedan sista riksmöte förflutna tid.
Jag anhåller, att delta betänk, mätte ånyo få hvila på bordet, emedan det ännu icke blifvit tryckt, eller åtminstone ännu icke i cancelliet utdeladt.
Hr Printzenskjöld, Carl, förenade sig med Hr von Hartmansdorif. 328 Den 20 Augusti.
Föredrogs ånyo Exp.Utsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda mern.
N:o 4, i anleda, af återremisser af mern.
N:o 1. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad. visserligen bifallit Exp.Utsk:s mern.
N:o 1, hvari Utsk. begärt att genast få uppbära det ifrågasatta antalet af arfvoden för dess cancelli, men att nu, i följd af de utaf andra Stånd beslutade återremisser, samt i öfverensstämmelse med Talmännens samt Utsk:ns ordf:s af StatsUtsk. tillstyrkta förslag, att cancellibetjeningens arfvoden må beräknas från inträdet i tjenstgöring, Exp.Utsk. gjort förändrad hemställan i ämnet; vid hvilket förhållande II.
Ex. föreslog bifall till Utsk:s nu föredragne mern.
Föredrogs till remiss
Hr Danckwardts, Magnus Georg, d. 17 dennes f. m. på bordet lagda motion om förändring i grunderna för planpenniugars utgörande af utrotar till stamrotar vid Jönköpings och Kronobergs reg:ten.
Frih. Peyron, Gust.
Abraham, anförde skriftligen:
Den värde motionären har föreslagit, att R.
M. anhålla om den förklaring: ”att plaupenningarne af utrotar till stamrotar vid Jönköpings och Kronobergs reg:ten må, då godvillig öfverenskommelse derom ej kan emellan rotarne träffas, bestämmas efter hvad torpet, med hvad dertill af stamroten ensamt hestås i mulbete, gärdsel och vedbrand, kan anses afkasta, enligt behörig värdering, och utroten i denna afkastning betala sin lott efter dess andel i rolen.” Motionären slöder billigheten och behofvet af en sådan förklaring på det af honom uppgifna förhållande, att K. Br. d. 28 Oct. 1817, som bestämmer den ersättning, hjelp- eller utrotarne äro skyldige att till stamroten årligen utgöra med 10| kpr säd, icke skall, ”lika litet som knektecontraclet, urskilja, att ersättningen icke bör vara enahanda vid stamrotarnes större eller mindre hemmantal, hvarföre den” (ersättningen) ”också, utan afseende derå, till lika belopp allestädes utgått” — en obillighet, som, enligt motionärens tanka, faller starkt i ögonen.
Att ojemnheter vid roteringens utgörande, ej blott särskilde reg:ten emellan, utan oek inom en och samma provins, äga rum, är en sanning, som icke hör nekas; men sådant kan icke afhjelpas utan en hufvudsaklig rubbning eller förändring i de cmellan Konung och jordägare slutade afhandlingar under namn af knekte-contract, mer eller mindre inverkande på enskildes härunder beroende rätt och säkerhet.
Således äro stamrothållare inom Skaraborgs, Westgötha Dahls och Elfsborgs reg:ten, enligt contracten, förbundne att lemna soldalerne torp, öppen jord, vedbrand m. in. utan rättighet att derföre af hjelp- eller utrotarne erhålla ringaste ersättning.
Annorlunda är förhållandet vid de af motionären anförde Kronobergs och Jönköpings reg:ten, hvar - Den 20 Augusti. 329 hvarest, jemlikt 7 punkten af K.
Förordn. emellan allmogen och soldalerne af d. 13 Maj 10S5 (icke af den 13 Maj 1083, som af misskrifning uppgifvits) ”det hemmanet i roten, på hvilket knektetorpet uppsattes”, (stamroten) ”är berälligadt att erhålla en daler s:mt. hvilken måste samma hemman årligen af de andra rotebönderua vedergällas och godtgdras.” Sedan It.
St., uti till K. M. afbiten und. skrifvelse d. 16
Maj 1815, ”i afseende ä jordlegans förvandling och ersättningarnes bestämmande, funnit endast indelningsverket och knektecontracten böra tjena till grund, och ersättningen ej böra fastställas i annat äu spanmäl, eller deremot svarande penningar, efter länets markegång, sä att i de orter, der knektecoutracten berättiga slamrolarne till någon vedergällning af hjelprotarue, denna ersättning må utgå till samma belopp, som knektecontracten och indelningsverken utstaka, förvandladt i så mycket spanmäl, hälften råg och hälften korn, som efter det årets markegång, dä hvarje reg:tes kncktecontraet efter indelningsverket upprättades, bcliiper mot de i conlractet utsatta penningar;” har K. M., med bifall till R.
St:s gjorda und. hemställan, genom nåd.
Br. d. 28 Oci. 1S17, förklarat, ”att de vid indelningen i planpenningar föreskrifue 3 daler” (eller 1 daler s:int vid Kronobergs och Jönköpings regiten) ”i det närmaste svara mot 10j:dels kpr spanmäl, samt att” (vid nämnda m. II. reg:ten) ”'planpenningar, i de händelser de enligt knektecontracten utgå böra, eller behöriga öfverenskommelse!' till ett annat förhållande icke föranleda, skola af hjelp- eller utrotarne samfäldt, och i nion af deras andel i roten, till stamroten erläggas med 10 | kpr säd, hälften råg och hälften korn, eller med penningar efter markegång.” Särskildt har K. M., genom nåd.
Br. d. 15 Mars 1826, behagat förklara, att frivilliga öfverenskommelse!' om planpenningarnes utgörande äro tillåtna.
Jag har sålunda ägt tillfälle upplysa, ej blott att fullständiga föreskrifter i förevar, ämne redan finnas utfärdade, än jemväl, att desamma tillkommit i den ordning 80 § Reg.F. föreskrifver, eller efter Konungens och R.
St:s gemensamma pröfning och beslut.
Återstår nu alt utreda, huruvida dessa föreskrifter äro, enligt den värde motionärens förmenande, så obillige, alt desamma höra förändras.
Enligt 1 punkten af ofvan åberopade K.
Förordn. af d. 13
Maj 1685 (eller kneklecontractet för Jönköpings och Kronobergs län) höra rotebönderne, till hus och hemvist för soldaterne, enhälligt hjelpas åt att uppbygga en stuga, liten lo och lada, med fä- och foderhus, samt upprödja eller afbryta honom a tunlands åker och en kåltäppa med en liten hage eller ängstycke till tu lass, ”vald af den gårdens ägor, sorn vid indelningen dertill förordnad eller utnämnd är.”
Det torde härvid icke utan uppmärksamhet höra lomnäs, att, vid indelningsverkets upprättande, ej blott gårdarnes hemmantal, men i synnerhet hemmanens godhet blifvit tagna i betraktande vid valet af 1 H. 42 330 Den 20 Augusti. stamhemman, samt att den stamroten ålagda skyldighet att upplåta jord, mulbete och bränsle ät soldaten, alltså af roteringscommissionen tagits i öfvervägande på samma gång, som stamhemmanets andel i roten bestämdes.
Häraf förklaras ock, att, vid eu del reg:ten, stamrotarne åtnjuta ingen ersättning för dessa förmåners utgörande ät soldaten, och att, vid de reg:ten, såsom vid Jönköpings och Kronobergs, der hjelp- eller utrotarne planpenningar erlägga, denna ersättning utgöres af dessa sistnämnda lill ett visst och I i ka belopp (förr 1 daler s:mt, nu 10| kpr säd) utan afseende ä stamrotens ägande större eller mindre hemmantal.
— Det är ett kändt och jemväl af motionären vitsordadt förhållande, att många soldater nu för tiden till sina torp innehafva och bruka vida betydligare arealer af åker och äng, än som i de ursprungliga knektecontracten varit bestämde.
Dessa s. k. inkräktning^r, hvilkas utläggande till stamroten, när sådant påyrkas, bör äga rum, hafva under de 160 är indelningsverket varit beståndande tillkommit med eller utan stamrotens frivilliga begifvande, men utgöra, i begge händelserne, stamrotens ensak, utan att hjelp- eller utrotarne äga att dermed befattning taga.
Att nu, på sätt motionären föreslagit, genom en uppskattning vid hvarje rote af den åt soldaten upplåtna jord m.
II. förmåner, lägga grunden för bestämmandet af de planpenningar, som af hjelp- eller utrotarne borde till stamroten betalas, kunde lätteligen föranleda lill orättvisa mot de förstnämnde, enär en stamrothällare, som funné för godt alt tillägga soldaten större förmåner i jord, än som af kneklecoutractet utstakas, på sådant säll och i den män jordlägenheternes afkastning ökades, blefve i tillfälle ali otillbörligen beskatta sine medintressenter i roten, utan alt, hvarken i de ursprungliga knektecontracten, eller i de sedermera tillkomna författningar rörtde indelningsverket, den ringaste grund för en sådan stamrotens rätt igenfinnes.
Jag tror således, att, uppå alla dessa skäl, den ifrågavar. motionen icke kan till någon R.
Sits åtgärd föranleda, samt anhåller vördsammast, att denna min tanka mätte fä åtfölja motionen till vederb.
Då jag anmälde mig, för alt erhålla ordet, i anledn. af Hr Danckwardt motion, skedde det egentligen för all vitsorda de af honom uppgifne missförhållanden, i afseende på utrotarnes skyldighet mot slamrotarna vid Kronobergs reg:te.
Det har under mänga är försports klagomål öfver den ringa ersättning, sorn stamroten erhåller, nemi. 10j kpr spanmål, fördelade på alla utrotarne, och det är äfven kändt, att denna ersättning icke är betydligt ökad efter 1683 års kneklecontracter; men här är icke någon fråga, hvarken om minskning i soldatens villkor eller i hans iunehafvandc ägor.
Här är blott fråga om eu ändring i föreskrifterna rör:de fördelning af roteintressenteruas ömsesidiga skyldigheter, eller af utrotarnes skyldighet emot stamroten.
Det har naturligtvis väckt någon af - Den 20 Augusti. 331 lind lius dessa ulrotars stamhåll, att för Smålands cavallen, som är förlagdt inom samina provins, der detta missförhållande äger runi, iiro rotarnes ömsesidiga skyldigheter stadgade efter helt andra grunder, nemi. så alt, i brist af annan öfverenskommelse, skall ersättning utgå elter laga värdering af soldattorpets afkastning.
Det är förmodligen på denna grund, som inIresscnterne vid nämnde reg:le yrka, i likhet med hvad llr Danckwardt nu föreslagit, att en ändring måtte ske i denna skyldighet och en värdering verkställas, hvarigenom en rättvis grund komme att följas vid bestämmande af utrotarnes skyldighet mot stamroten.
Jag lemnar derhän, huruvida en så beskaffad ändring kan äga rum, men jag har ansett mig uppmanad alt understödja en sådan af allmogen inom dessa orter, som under liera år önskat denna jemkning.
Ilar äfven ansett mig pligtig dertill, pä grund af de skäl, som Hr Danckwardt anfört, och hoppas, all vederb.
Utsk. fäster uppmärksamhet på vigten af denna fråga, samt anhåller slutligen, att, dä motionen kommer att remitteras, dessa anmärkn:r mätte fä till Utsk. medfölja.
Ilr Danckwardt, Carl:
Jag har några tcmligcn grundade skäl att besvara de anmärknir, som blifvit gjorda mot motionen.
Fiirst känna R. o. Ad:s ledamöter, att det är min broder, som väckt densamma.
Han är nu fränvar. och kan således icke sjelf svara.
Det andra är, att jag, såsom ledamot af Ekon.Utsk., redan det är dä en af de författningar, Frih.
Peyron omtalat, grundlädes, sjelf deltagit i öfverläggningen till det sedermera utkomna K. beslutet; ehuruväl jag dä inom Utsk. blef iifverröstad och hade en annan tanka.
Del tredje skälet är ändlligen, att jag såsom domare handlagt mångfaldiga mål om planpenniugar, hvilka uppstått till följd af de särskilda författningar, som här äro i fråga.
Grunden för dessa tvister hvila egentligen pä den hänvisning, som linnes i ett sednare K. Br., pä frivilliga öfvcrenskommclser emellan rolarue.
Allmänheten har derigenom trott sig berättigad att väcka så beskaffade rättegångar, och de uteblifva icke eller.
Om jag nu går tili de cardinalskäl, med hvilka Frih.
Peyron söker möta sjelfva motionen, sä inhemta!'
R. o. Ad., att det vore endast genom eli fullkomligt upphäfvande af de nu inom hvarje särskild ort bestående verkligheter, som de åberopade grunderna kunde göras gällande.
Peyron har nemi. anfört, att soldattorpen hafva en ännu större ägovidd nu, naturligtvis på stamrotens bekostnad, än som i knekleeontracterna afsägs, och som föranledde en bestämd lumpen afgift för nlrotarne att betala.
Skulle det nu vara en bättre method, att återföra soldattorpen till deras ursprungliga förhållande?
Jag tvifiar pä, att något soldattorp, vid de regiten, som äro i fråga, har så små ägor och sä få fördelar för soldaten i jord, som knektecontracten bestämma.
Att nu fråntaga honom hvad man en gång medgilvit, låter sig icke göra, men följden blir, såvida icke den. 332 Den 20 Augusti. antydda billiga förändringen inträffar, att slamroten får draga hela bördan af den nya tillökningen för soldaten.
Jag förmodar, att jag icke behöfver anföra vidare skäl, för alt klart uttrycka för 11. o. Ad., att hvad motionen åsyftar är fred och förekommande af dylika återvinningsanspråk.
På grund häraf anhåller jag, att motionen måtte till vederb.
Utsk. remitteras, jemte de anmärkmr, som dervid blifvit gjorda.
Jag har begärt ordet, blott för att genmäla den siste talaren, att jag hvarken vid detta tillfälle eller någonsin ämnar motsätta mig motionens syftemål, utan tvertora önskar, att Utsk. måtte utreda detta förhållande.
Jag uttryckte blott, alt jag befarar, alt motionen icke kunde leda lill något resultat från Ständernas sida.
Jag har redan år 1823 på detta rum väckt fråga om en reglering, i afseende på rotarnes inbördes skyldigheter, hvilken likväl var ämnad att inskränka de alldeles obilliga fordringar, som stamroten gjorde på utrotarne.
Det är samma förhållande vid Kronobergs som vid Jönköpings reg:te, att planpenningar eller den s. k. torpskatten erlägges af slrörotarne.
När nu Landshöfdingarue hade latt befallning att söka åstadkomma sådana frivilliga öfverenskommelse!-, som bär iiro föreslagna, gjorde stamrotarne sina pretentioner så stora, att det skulle hafva varit den största orättvisa oell obillighet att uppfylla dem.
Jag ansåg dä och anser ännu, att det är samma förhållande med slamrotarues onus, att hafva soldattorpen på sina ägor, och med deras anspråk att nu slippa detta onus, som med den frågan om en allmänt lika beskattning på jorden.
Dermed äro förenade stora svårigheter.
Det onus, som nu ligger på stamroten, har dessutom gatt i arf och köp från långliga tider tillbaka, och om det kanske från början icke var så billigt, så är det likväl en sak, som alla innehafvare sedan är 1683 hafva känt.
En billighet är det, att de få någon ersättning; den få de också för det mesta, och vid det compagni, för hvilket jag för många år sedan var chef, vet jag, att sådana frivilliga öfverenskommelse!- blefvo åstadkomna, derigenom stamroten fick öfver 10^ kpr.
Om sådana frivilliga öfverenskommelse!- i allmänhet kunde åstadkommas, vore del väl, men icke tror jag att det kan ske utan rotarnes bifall.
Pä många ställen i min ort vet jag, att öfverenskommelser äro träffade, hvarigenom stamroten erhåller hvad den billigtvis kan fordra, och jag tror, att detta öfverallt sjelfmant skall jemkas, så att icke någon ny författning, efter min tanke, i detta afseende behöfves.
Hr Danckwardt:
Den discussion, som Hr von Heijne här börjat, synes mig icke egentligen höra till frågan.
Jag är också rotehållare inom samma provins, som Hr von Heijne afsett, eller vid första lifgrenadier-reg:tet, men der inträffa helt olika omständigheter och der känna vi ganska väl, att torpen äro i Den 20 Augusti. 333 samma förhållande till hemmanssättningen så å stam som strörofe, som de i första tiderne voro.
Peyron har sjelf anfört, hvilka olika grunder, som gälla vid olika regtten.
Motionen angår cgentl.
Kronobergs och Jönköpings regtten och har derutöfver endast full tillämpning på Calmar reg:te, som har sina rotar inom de förstnämnde bägge länen.
Jag trodde mig så tydligt hafva uttryckt mig, alt Hr von Heijne hort hafva fattat den omständigheten, som här egentligen utgör hufvudgrunden för motionen, den nemi., alt i en så skogbeväxt ort som Småland, stamrolarne lid efter annan icke ansett det för någon särdeles förlust att låta soldalen på deras ägor haeka upp ett nytt halft tunnland åker eller rödja en ny ängslägenhet, men i tidens längd, då hvar och en arbetar på sitt hemmans uppodling, och behöfver taga vara på sin enskilda äganderätt, blir det en värdeägande mistning för den ena delen af roten, som måste ersättas af den andra, såvida icke soldaten skall kosta stamroten mera än utroten, då klart måste vara, att i samma förhållande torpet bidrager till soldatens underhäll eller aflöning, blifva öfriga villkoren nedsatte till utrotens lättnad.
När nu förhållandet verkligen är sådant och Konungen i ett sednare bref funnit misstagen i ett förut på Ständernas tillstyrkan fatladt beslut angtde dessa orter, samt uppmanat dem till frivilliga öfverenskommelser, hvilka också till stor del redan blifvit träffade; så lärer väl
Hr von Heijne medgifva obilligheten deraf, att en och annan utrote skall fä räkna sig till fromma orimliga sladgandeu i en K. författn., som tillkommit till följd af ett af Ständerna förut fattadt, förhastadt beslut.
Hr von Heijne: Till svar å Hr
Danekrvardts anmärkn. får jag blott nämna, att vid första lifgrenadicr-rcg:lel, der jag tjent, är samma förhållande med planpeuuingarne, som vid de Småländska reg:tena.
Her finnas soldattorp, som hafva betydlig jordrymd, synnerligast i skogstrakterna af Östergöthland, der manga soldattorp föda 8 till 10 fäkreatur och en häst.
Tvister hafva äfven der uppstått emellan stam- och ströroten, men enligt en K. befallning till Landshöfdingen blefvo rotehällarne uppmanade till frivilliga öfverenskontmelser, som äfven ingingos för omkring 20 är sedan, och derigenom planpenningarne förvandlades lill spanmäl.
Att samma förhållande äfven ägt rum vid Jönköpings reg:te känner jag, emedan jag den liden der var rotehållare.
Danekrvardts nu föredragna motion, jemte de i anledn. deraf nu afgifne yttranden, remitterades till Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsktn.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarne Ridd.Utsk:s d. 17 dennes f. m. på bordet lagda mern., med ett mera. från Hidd.Dircct. ang:de Major Königsfeldts afsägelse af lcdamotsplatsen i Direct. för Malmö låuecontor. 334 Den 20 Augusti - Hr Paykull, Carl Samuel, uppläste Följande: 1 långliga tider och i synnerhet de sednare åren hafva stora omkostnader gjorts, för att, medelst införskrifvande al utländska afvelsdjur, upphjelpa de inom landel befintliga kieatursracerne.
Detta har dels lyckats, då de iuförskrifne kreaturen blifvit valde bland passande meer, väl vårdade och ändamålsenligt croiserade, men också, i motsatt fall, helt meli hållet misslyckats.
Under det att sålunda betydliga summor, dels af Staten, dels af enskilde, uppoffrats, samt gått ur landet för införskrifvande af utländska kreatur, har intet gjorts, för att genom god värd och urval vid parningen, förbättra inom stammen vära befintlige kreatursracer, hvarutaf manga äro ganska goda.
Engelska fullblodshästar (visserligen vackra och förträffliga såsom vagns- och paradhästar, men, genom sin ömtålighet för kyla och en sämre fodring, fullkomligt oduglige för bergsbruket, åkerbruket oell krigstjensten, i ett så nordligt land som Sverige) hafva hufvudsakligen kommit i ropet och blifvit använde vid Statens stuterier.
Den Norrska hästracen är deremot till allt, med undantag af paradhästar, särdeles användbar, och torde i duglighet öfverträffa hvilken utländsk race som helst; men för dess vidmakthållande och förbättring har ännu ingenting blifvit gjordt, om man ej vill räkna uppskickande till Jemtland af Engelska hingstar, och den derigenom skedde croisering, hvilken snarare torde bidraga till dess försämring, än förbättring.
Hela norra och medlersta Sverige, med undantag af endel af Upland, samt en stor del af södra Sverige, hafva stora naturliga betesfält i sina vidsträckta skogar och bergiga hagar.
Att ej begagna dessa, utan sommarstallfodra, vore för en jordägare lika oförnuftigt och snart ruinerande, som att derpå vilja föda utländska stora kreatur; de må nu vara från Skottland eller hvilket annat land som helst.
Vi hafva Svenska kor, som, med dessa beten, och i vinterföda ungefärligen hälften af hvad de lättföddare utländska kreaturen fordra, mjölka 8 å 900 kannor mjölk årligen: en mjölkafkastning som ej öfverträffas af de nu sä berömda Ayrshirekorna och, i förhuIlande till fuderqvantiteten, säkert ej af någon annan utländsk race.
På Gottland finnes en fårrace, hvilken, för sitt kött och sin ull, gjort uppseende i Tyskland; — i Sverige är den ej k ii nd.
Med anleda, af hvad jag nu anfört, anser jag, att öfverenskommelse borde träffas med för nit och kunskap i saken kände, enskilde personer, sorn, under K.
Landtbruksacadcuiiens och vederb. hushållningssällskaps öfverinseende, pä för ändamålet passande egendomar, anskaffade utvalde afvelsdjur af Norrska hästar, kor af ren inländsk race, och Gottlaudsfär, samt, genom ändamålsenlig vård och urval vid parningen inom stammarne, sökte uppdrifva dessa till högsta godhet.
Det vore i mångå afseenden nyttigt att lemna dessa kreatur åt enskilde personer och ej vid de allmänna stuteri erne eller på Statens egendomar; Den 20 Augusti. 335 ty dels blifva kreaturen på enskildes egendomar använda så, alt de gifva högsta möjliga afkastning, dels blir det minde dyrt, då hiistarne blifva använde i arbete, som är oundvikligt förderas bibehållande af duglighet.
För vinnandet af detta ändamål får jag föreslå, att en erforderlig summa anslås, så vida ej någon del af de, af H. K. M. till stamholländeriers bildande äskade anslag härtill skulle kunna användas. Anhålles om remiss härå till vederb.
Remitterades lill StatsUtsk. Gr. Wirsen, Axel, anförde skriftligen:
Om någon tvekan hittills varit rådande vid besvarande af den fråga, ”hvilken är Sveriges modernäring;” så hafva de sednare årens tilldragelser fullkomligt undanröjt densamma.
Meningarna hafva numera, så vidt jag varit i tillfälle att erfara dem, förenat sig i den enda, utt det är landtbruket.
Annu lor 2 eller 3 tiotal af år tillbaka, behöfde Sverige ärligen från utländningen köpa 2 ä 300,000 t:r spanmäl, dä deremot nu, endast under svåra missvextår, införsel af säd äger rum.