Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men man får icke härvid för mycket fästa sig dervid, att Riddarhuset för närvarande kan bestå af 400 ledamöter eller derutöfver, ty om man tänker sig R. o. Ad. representeradt på ett annat sätt tili icke större antal än ett af de andra Stånden, så stå icke samma svårigheter qvar; och när man stiftar lag, så måste man stadga för det bästa man kan emotse, och icke för de olägenheter, som voro locala eller tillfälliga i tiden.
Derföre anser jag, lika med Gr. Cronhjelm, att Utsk-.s förslag i denna del är godt.
Cronhjelm har sedermera gjort en anmärkn. emot det af Utsk. begagnade ordet förkasta, derföre att ett förslag icke kan afgöras vid den första riksdagen.
Då emedlertid ett förslag alldeles förfaller om det afslås af fyra eller tre Stånd, eller genom votering i förstärkt Consl.Utsk., så ser jag icke någonting oriktigt uti att begagna ordet förkasta i st. f. underkänna.
Jag kan icke se någon egentlig skillnad emellan de båda orden.
Grefven har vidare yttrat, att då två Stånd stannat emot två, skulle förslaget blifva hvilande.
Jag är i det fallet en - i Den 5 April f. m. 79 Kt; med både Hr von Hartmansdorff och Gr. Cronhjelm, alt grundlagsförslag icke böra antagas genom lottkastning, och jag har derföre inom Ulsk. yrkat, alt när två Stånd stannade emot två, skulle frågan förfalla; men jag erkänner, att om man kunde, med begifvande i denna punkt, vinna det öfriga af Utsk:s förslag, så vill jag icke yrka på denna punkt, ehuru jag anser de skäl stå qvar, sorn föranledt mitt yrkande inom Utsk.
Jag vill således medgifva, all då två Stånd stanna emot två, frågan må afgöras i förstärkt Utsk., emedan jag icke inser någon annan form.
Den formen Gr.
Cronhjelm föreslagit, fruktar jag icke kommer att godkännas af de andra Stånden.
Detta medgifvande anser jag mig kunna göra, emedan hufvudändamålet med Ulsk:s förslag, som är en utredning af den strid, som nu förefinnes emellan 56 och 81 §§ Heg.F., vinnes, om förslaget antages äfven med denna modification.
Men då jag gör detta medgifvande, så yrkar jag å andra sidan en förändring i Utsk-.s förslag, som står i sammanhang dermed, att när tre Ständ hafva godkänt eller förkastat förslaget, så skall det i förra fallet vara godkändt och i det sednare förkastadt.
Derigenom undviker man voteringar i förstärkt Utsk., likasom jag velat undvika dem äfven då två Stånd-stanna emot två.
Cronhjelm har grundat sin tanka i detta fall på den grundsats, som synes vara följd af 1809 års grundlagsstiftare.
Jag medgifver, alt man af sjelfva lagen kan draga den slutsatsen, att då ett förslag blifvit af Utsk. afgifvet, detsamma icke kan underkännas vid första riksdagen.
Men deremot ser man, på sätt Hr von Hartmansdorff anfört, onekligen i motiverna, och äfven i grundlagens beskaffenhet i det hela tagen, uttalad den princip, alt då dessa grundlagsstiftare i Sverige införde don nyhet, att det skulle vara en möjlighet för Svenska folket att kunna förbättra sina grundlagar, så borde likväl denna möjlighet vara åtföljd af försvårande former, så att man icke skulle fatta något beslut i en så vigtig fråga, ulan alt hafva noga betänkt den och funnit den gillad af ett mera än tillfälligt allmänt tänkesätt.
Jag biträder denna grundsats på det aldra högsta och önskar, att man aldrig måtte vika derifrån.
Hr von Hartmansdorff har föreslagit en förändring i afseende på den händelse då ett grundlagsförslag blifvit af Ständerna antaget, och Konungens svar skall meddelas.
Jag har ingenting emot att detta sker annorlunda än på Rikssalen, och vill således icke motsätta mig denna förändring.
Till följd af hvad jag nu anfört, föreslår jag, att R. o. Ad. ville såsom sin gemensamma tanka uttrycka, att om två Stånd stanna emot två, skall frågan i förstärkt Utsk. afgöras, men om deremot tre Stånd hafva bifallit förslaget, skall det utan votering i förstärkt Ulsk. blifva hvilande, och om 3 Stånd förkastat förslaget, skall det likaledes varda förkastadt.
Palmstjerna, Nils Fredr., anförde dels skriftligen dels muntligen:
Man klagar öfver riksdagars längd; man klagar öfver de icke nog tillfredsställande resultater, som, i trots af det trägnaste arbete, der ernås.
En vana har tillkommit, alt för alla dessa olägen - 80 Den 5 April f. m. heter beskylla fyrdelningen; — fyrdelningen! se der den Pandoras ask, ur hvilken allt ondt utströmmar!
Blott man kommer att rådslå på två, ännu bättre, på ett enda rum, — då är allt boladt, då skall den gyllene åldern hos oss återkomma, då skall det gamla Thule varda ombytt till Lycksalighetens ö, och vår enda omsorg blifva den, att akta ögonen för de stekta sparfvar, som hoptals skola flyga oss i gapet.
— Jag önskar appetit!
Jag ämnar visst icke att ur theoretisk synpunkt söka försvara representationens sammanträde på 4 särskilda rum.
Men likasom hvarje person har sin karakteristiska individualitet, så ock hvarje folk, hvarje stat.
Konsten, ledd af god och fast vilja, kan stundom lyckas att något modifiera personernes och äfven folkens individualitet; dock är häruti konstens förmåga inskränkt; individualiteterne utveckla sig efter naturlagar, och det häfver sig, enligt erfarenheten, icke så lätt med försöken alt efter behag underkasta dem en plötslig metamorphosis.
Deremot förslår konsten, ledd af viljans kraft, lätt nog dertill, att befria individen, och sammaledes Staten, från yttre tillsatser och vanställande omklädnader, tillkomne vare sig af slumpen, eller genom missledd konst, oskickligt konsdande.
Af sådana tillsatser, af slika ett oskickligt konsllandes alster, är till en del Reg.F., är snart sagdt hela Riksd.- Ordu. uppfylld.
Der är det rätta, men försummade fältet för nödiga, nyttiga, snart och utan våda verkställbara förbättringar.
En af de oundgängligaste nödiga är förbättringen af sjelfva methoden till förbättringars åstadkommande.
Bristerne i den method, som i 56 och 81 §§ Reg.F. utstakas, äro alltför påtagliga; känslan deraf oss allt för bittert påtrugad af erfarenheten; de tarfva, för att inses, hvarken förklaring eller bevis.
Coust.Utsk. har sökt att afhjelpa dessa brister genom stadgandernes förtydligande, åtminstone lill en del deruti lyckats.
Jag afbryter mig här, för alt vördsamt anhålla, att, i fall officiel kännedom är ankommen om de öfriga Ståndens beslut idella ämne, densamma mätte blifva Stånden meddelad.
I anledn. häraf tillkännagaf undert.
Borgare- och BondeStm ankomne prot.utdr. ronde pröfningen af förevar, mern., innehölle, att BorgareSt. återremitterat mern., med förklarande af Ståndets gemensamma tanke, att Ståndet anser de föreslagne förändringarne i 56 och 81 § Reg.F., såsom hvarken ändamålsenlige eller nyttige ej kunna antagas, och att Ståndet anser 81 § Reg.F. böra omarbetas i öfverensstämmelse med 56 § af samma grundlag, så ali, äfven derest ett vid en riksdag af Const.- Utsk. framlagdt grundlagsändringsförslag varder endast af ett RiksSt. lill hvilande anlaget, det likväl bör komma under omröstning hos förstärkt Const.Ulsk.; samt alt BondeSt. återremitterat mern., under förklarande, att Ståndet fann den af Utsk. föreslagna ändringen icke antaglig, utan deremot såsom sin gemensamma tanke antog Hr Wa:rns, mern. bifogade reservation, med anmälan i öfrigt lill Utsk. att ställa 81 § Reg.F. i öfverensstämmelse med 56 § i samma grundlag; hvarjemte nu upplystes, att underrät tel - Den 5 April f. ni.
SI telse om PresteSl:s i ämnet fattade beslut ännu icke till R. o.
Ad. ankommit.
Palmstjerna fortfor härefter:
Denna underrättelse, såsom icke helt och hållet öfverensstämmande med hvad som allmänna ryktet rör:de Medståndens beslut utspridt, förändrar visserligen i någon del min åsigt om frågans behandling.
Dessa Stånd hafva således icke, såsom ryktet utspridt, förklarat förslaget vara onödigt och onyttigt.
De hafva visserligen ogillat Const.Utsk:s förslag, men de hafva likväl, såsom det synes, lemnat en dörr öppen för att kunna till dem närma sig.
Jag tror då, att måhända, vid ett ifrån Coust.Utsk. utgående sammanjemkningsförslag, man visserligen hör gä dessa Stånds önskningar till mötes så lill vida, att någon ting sättes i st. f. hvad som för närvarande innehålles i 81 och 56 §§ Reg.F.
För min del skulle jag anse det rättast, att Ståndet antoge Hr von Hartmansdorffs förslag, såsom gemensam tanka till förändring i SI §.
För egen del röstar jag vid sådant förhållande för Hr von Hartmansdorffs förslag, såsom det, hvilket närmar sig mest till del riktiga och som äger de stora förtjensterne enkelhet, tydlighet, verkställbarhet.
De största och minst drägliga felen i nu gällande stadganden äro, om jag ej misstager mig, följande: l:o Improviserade gemensamma tankar, stundom tillkomna nära nog genom slumpen, alltid utan tillräcklig pröfning i Stånden antagna, och hvarmedelst försök kunna göras, att alldeles kringgå Coust.Ulsk:s pröfningsrält, samt genom motioner, i denna form i plenis framkläckta, kullkasta grundlagarne i sin helhet. 2:o Onröstningarne i förstärkt Utsk. emellan sålunda framalstrade gemensamma tankar och otankar: ett uselt sätt att utröna den sanna meningen, och hvarmedelst, enligt erfarenhet, stundom utrönes — helt annat.
Dessa radicala fel äro genom Hr von Hartmansdorffs förslag afhjelpte.
Förslaget har vidare den förtjenst, alt vérkliggöra ett syfte, som föresväfvade grundlagarnes stiftare, hvilkas afsigt var att lill förändring deri skulle erfordras en mer än tillfällig allmän mening, uttryckt vid två pä hvarannan följande riksdagar.
Deremot lemnar det, när det betraktas fördomsfritt, opartiskt och utan ett af intet gilhigt skäl rältfärdigadt misstroende, fullt så mycket som nu gällande lagar, möjligheten öppen för alla de förbättringar, sorn af en sådan mening stödjas; och andra än dessa äro icke önskeliga.
Derjemte vidblifver förslaget 1809 års grundtanka i detta ämne, att nemi. endast inom en vald och trängre krets, Coust.Utsk., kan (åtminstone) finnas mognad insigt om tjenligheten af en förändring, samt förmågan att redigera en grundlags-§, hvilken sednare förmåga isynnerhet aldrig kan sökas hos ett helt RiksSt., än mindre hos fyra särskilda.
Const.Utsk. skulle således förblifva hvad det hittills varit eller bort vara: den sil, så att säga, hvilken förslagen till ändringar måste genomgå, innan de blifva ett öfverläggningsämne för mängden. 9 H. 11 82 Den 5 April f. m.
Mitt bifall till detta förslag innebär icke ovillkorligen det omdöme, att det lyckats uppnå hvad som, enligt vårt statsskick, skulle kunna benämnas fullkomlighet.
Om jag ansåg tjenligt att ytterligare splittra de redan så delade meningarne, så skulle jag måhända förena mig uti åtskilliga af de modificationer, som Gr.
Cronhjelm framlagt, och som han uti ett sä väl utfört anförande förklarat och motiverat, jag skulle måhända äfven sjelf föreslagit en eller annan jemkning.
Men att härigenom ytterligare splittra meningarne, vore ändamålsvidrigt.
Hr von Hartmansdorffs förslag har, enligt min tanka, ostridiga företräden, och är i synnerhet oändligen bättre, än hvad som nu, till föga heder för lagstiftarenas skicklighet, är stadgadt i 56 och 81 §§ Reg.F. Jag tillstyrker fördenskull, alt Ståndet, med återremitterande af Coust.- IJlsk-.s betänk.
N:o 33, malte förklara dess gemensamma tanka vara uttryckt i Hr von Hartmansdorffs förslag.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då redan 3:ne förslag till gemensamma tankar blifvit afgifne och möjligen ännu flere kunde blifva framställde, det vore att förutse, att öfverläggningen, derest den komine att omfatta dem alla, skulle blifva mindre redig och äfven svär att följa.
H. Ex. finge derföre, i likhet med hvad en gång förut skett, laga sig friheten alt till de talare, som ville yttra sig i ämnet, hemställa, att förslagen till gemensamma tankar först mätte få framställas, och att sedermera öfverläggning om hvarje förslag må få äga rum i den ordning, som derefter kunde blifva bestämd.
Jag skulle nästan kunna begagna samma ingress, som Hr Lagerhjelm, nemi. att jag talar emot Utsk:s förslag, emot Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke, emot Gr.
Cronhjelms förslag och likaledes emot Frih. Palmstjernas.
Detta sätt, alt genast förklara sin åsigt emot alla andras, tror jag vara något, som icke allenast har sin grund i den vanliga menniskonaturen, ty så många hufvuden så många olika tankar, utan jag tror äfven att den är synnerligen appläcabel på det sätt, hvarpå man söker att frambringa grundlagsförslag, enligt den nuvarande Svenska grundlagen.
Det är verkligen icke så mycket fråga om att kunna få några gemensamma tankar, som att få yttra några egna ideer, ty att formerna hafva gjort del nära nog omöjligt att kunna få någon gemensam tanke, torde erfarenheten hafva visat hvar och en, som med någon uppmärksamhet betraktar frågans ställning.
Annu mera splittring än den, som ägt rum i positiva grundlagsändringsförslager, synes tvistande och splittring förefinnas om ändring i sjelfva del machineri, genom hvilket grundlagsförändringar skola lill vägabringas. H. o. Ad:s öfverläggning har nu till föremål att tillse, huruvida detta machineri skulle på något sätt ändras.
Hvad säger då erfarenheten oss om förutgående dylika försök?
Jo, den har visat oss, alt delta tvistande om machineriet är mer än tjuguårigt, d. v. s. har allt sedan år 1823 vid hvarenda riksdag förefallit; allt med samma olycka, att icke kunna träffa det allmänna tänkesättet.
Jag tillstår, att om Den 5 April f. m. 83 raan någonsin kan säga: ”Vestigia me terrén!”; så måste detta här kunna tillämpas, ty i sanning är del de spår, som R.
St. nu i mer än tjugu år trampat upp, som nu förskräcker mig, och gifvet- mig misströstan om möjligheten att kunna på denna väg åstadkomma någon jemkning i dessa §§.
Det torde vara nödvändigt alt litet närmare undersöka hvad orsaken kunde vara till denna alldeles absoluta svårighet, som nära gränsar till omöjlighet, att få någon ändring i dessa §§.
Orsaken har icke kunnat vara den, att ju icke allt sedan 1823 samtlige RiksSlm hafva ansett, all 56 och 81 §§ åro i sirid med hvarandra.
Tvertom hafva de alla medgifvit detta.
Således hafva också alla medgifvit, att det vore eli stort behof all fä dem rättade.
Dernäst visar sig, att vissa grundsatser i båda dessa §§ hafva gjort sig allmänt och obestridt gällande, och om hvilka jag sedermera skall yttra mig; men besynnerligt nog är det icke dessmindre nästan omöjligt att komma lill något resultat.
Detta, mine Hrr, kan jag icke förklara på annat sätt, än att i den män man begagnat dessa §§, för alt dermed tillvägabringa ändringar i grundlagarne, så bar inom de fyra Stånden, och jag vågar äfven säga i det allmänna, det tänkesätt blifvit mer än tillfälligt ja verkligen ett allmänt faktiskt tänkesätt, att här äro tvenne partier, af hvilka det ena vill försvåra alla grundlagsförändringar och det andra vill göra alla grundlagsförändringar lätta.
Om det är sant att så är, och jag vet icke om någon vill vara så litet uppriktig att han nekar det, så synes man böra på allvar fråga sig, hvartill det kan tjena att på sådant sätt, som hittills skett sedan år 1823, försöka att jemka dessa §§ tillsammans.
Det har nu af Utsk. blifvit antydt, att förändringarne vid 1812 och 1815 årens riksdagar skulle, efter som man trodde, hafva tillkommit genom ett förbiseende af hvad 81 § Reg.F. innehåller.
Detta mäste Utsk. till en del sjelf hafva trott; men jag tror mig hafva upptäckt helt andra orsaker, hvarföre icke det moment, som tillkommit i 56 §, äfven införlifvades med den 81 §.
Först och främst får jag förklara, alt dä man vet, att det var Ridd.secret.
Silfverstolpe, som till pennan författade förslaget lill tillägg i 56 §, och alt han hade ganska väsendtligen haft sin hand i stiftandet af 1809 års grundlagar, så tycker jag det vara den besynnerligaste förklaring att säga, alt han skulle hafva glömt hort hvad som stod i 81 §, när han satte på papperet förslaget till tillägg uti den 56.
Orsaken, hvarföre han valde en sådan form till att fä ett tillägg i den 56 §, är lätt förklarlig och är nemi. den, att i 81 § voro nedlagda så beskaffade grundsatser, som icke borde rubbas genom det tillägg, som nu åsyftades.
Dessa grundsatser voro t. ex., att icke något förslag till grundlagsförändring borde få väckas inom Stånden, utan att de nödvändigt skulle väckas först i Const.Utsk. och icke få företagas till behandling inom RiksSOn, så vida icke Const.Utsk. tillstyrkte dem.
Detta var en hufvudsaklig grundsats, och jag tror icke att det ännu finnes någon, som ville taga bort den, åtminstone radicalt.
För min egen del får jag förklara, att jag icke vill taga bort denna grundsats.
Dernäst var det en annan grundsats, att icke något förslag fick 84 Den 5 A p r i 1 f. m. väckas oell afgöras vid samma riksdag, utan ali hvarje förslag, som väcktes till beredning vid en riksdag, ovillkorligen skulle förekomma till hufvudsakligt beslut vid den påföljande.
Detta är också en grundsats, som jag aldrig har hört någon vilja taga bort ur våra grundlagar.
Den tredje grundsatsen finnes i 81 §, nemi. att alla fyra Stånden skola vara ense om beslutet, så att icke, i likhet med hvad som äger rum vid alla andra riksdagsfrågor, tre Stånd skulle kunna besluta.
Nu frågar jag eder, mine Hrr, om man likväl icke anser den 81 § motsvarande ändamålet, nemi. att någonsin kunna
,få en grundlagsförändring; månne det då vore rimligt att föreslå, alt i samma § insätta ett morn., som till den grad står i strid med den 81 §, att när det heter der, alt alla fyra Stånden skola fatta ett sammanstämmande beslut, så uppgifver den 5(1 § ett helt annat sätt för att åstadkomma delta beslut, dä den nemi. icke talar om att det skall vara fyra Stånd vid den riksdag, som är fråga om, utan säges, att hvad HiksSim hafva yttrat blott skall anses såsom deras gemensamma tankar, hvilka skola sammanjemkas och förvandlas lill ett helt, så att förslaget kan hvila såsom ett fullständigt beredt utlåtande.
Detta är således påtagligen en alldeles ny method att deliberera vid första riksdagen emot hvad den 81 § Reg.F. uppställt.
Huru vill man nu, att en klok karl, som ville försöka att få en sådan ide’, som genomgår hela 56 §, skulle hafva bjudit till att flytta in detta mora. uti 81 §; han skulle derigenom hafva riskerat två saker: den ena att försvaga de högst nödiga grundsatser, som jag refererat, och den andra var den kraft man önskade lemna ät allmänna opinionen i detta afseende.
Detta var så mycket nödigare, som, enligt hvad man vet, 81 §:s föreskrifter egentligen åsyftade att (nöta sådane öfverrumplingar, hvarom man erinrade sig sedan 1772 och 1789 årens riksdagar, nemi. att förslager, som framställdes af Konungamakten, ett tu tre kunde blifva grundlagar, hvilket då kallades revolutioner.
Det var högst vigtigt, att göra dessa principer så kraftfulla som möjligt, och huru skulle man då våga att rubba denna §?
Hvad gjorde man derföre?
Jo, man valde att på ett annat ställe sätta till i 56 § detta morn., på det att del skulle kunna anses såsom ett alternativ, när nb. RiksSl:n voro i så pass endrägt, att de kunna begagna det.
Det är den omständigheten, mine Hrr, att vi (ingo detta tillägg i 56 § Reg.F., som vi också hafva att tacka för att vi kunnat fä der och hvar, sedan 1815, en och annan liten ändring i grundlagarne; ty innan detta mom. tillkom, så var det verkligen absolut omöjligt att efter 81 § tillvägabringa någon grundlagsförändring, enär den förutsatte ett enstämmigt beslut af alla fyra RiksStm vid första riksdagen, så väl som sedan vid den andra.
Hvad har nu erfarenheten visat vid handläggning af alla sådana frågor?
Jo, den har visat, såsom Hr von Hartmansdorff säger, att i vissa delar har det allmänna tänkesättet blifvit mer än tillfälligt, det har blifvit allmänt, och då har man godvilligt brukat motionsrätten i 56 §, och jemkat sig tillsammans till ett hvilande förslag, hvarefter man sedan har kanske händelsevis vid nästa riksdag bifallit det.
Så har det tillgått; Den 5 April f. m. 85 men ifrån den stund här väcktes det colossala förslaget, att ändra hela representationen, —ett förslag, sora Hr von Hartmansdorff, då han nyss hade ordet, kallade ett oerhördt förslag, hvarmed han troligen menade eli ovanligt förslag, ty att det icke nu är oerhördt, det vela vi, som hört ordas derom under 2:ne riksdagar, — då började man, säger jag, anse alla förändringar i grundlags-§§:ne, såsom ”oerhörda”.
Emedlertid hafva vi nu detta oerhörda förslag och en Regeringsledamot har förklarat, att det icke kan falla.
Nu finner man, att i samma mån, som ett sådant oerhördt förslag om en representationsförändring har kommit på bane, och ett sådant allmänt tänkesätt har blifvit ultaladt på det sätt, att det icke kan falla, i samma mån skulle nödvändigt striden om denna motionsrätt blifva ofantligt mycket varmare än förut.
Nu talar man om att icke mera splittra opinionerna, och en talare näst före mig har, sedan han i början af sitt tal yttrat sig på ett sådant sätt, att jag skulle vilja kalla det för motsatsen emot en bok, som skrefs för en ålla å tio år sedan och som allmänt fick namn af 1’éloge de loui le monde, d. v. s. att Frih.
Palmstjernas yttrande innehar en condamnalion de tont le monde, åtminstone af allt hvad R.
St. i den frågan gjort, icke dess mindre, efter alt hafva afhört hvad två Stånd hade beslutat, funnit sig föranlåten att, för att icke splittra meningarne, förena sig med en annan ledamot.
Att instämma deruti erkänner jag mig dock icke vara capabel af, och då jag särskildt på detta rom af aktningsvärda ledamöter erhållit vänskapliga, men dock ganska ampra förebråelser, för det att jag ständigt förorsakar splittring inom detta Hus, så ber jag få förklara, alt jag skulle så gerna som någon vilja förena mig om vissa här fattade beslut, blott jag funne att de kunde äga bestånd mer än för dagen och för en enda votering; så fort någon uppstår och afgifver ett någorlunda passabelt förslag, som jag kan anse kunna uthärda mer än en dags lifstid, såskall jag sluta mig dertill; men olyckan vill, att den sidan, till hvilken jag rätteligen, enligt mitt skaplynne, borde höra, icke genom sina representanter har lyckats att uppställa uti representationsfrågan någon princip, och detta parti kan icke begära nytt biträde till deras arbete, emedan hvarken jag eller någon annan verkligen kunna veta hvad de egentligen önska, under det jag sjelf har en ganska bestämd åsigt om representationsfrågan och om möjligheten att nu få den afgjord, Jag kan derföre icke inlåta mig i den strid, som nu är öppnad rör:de detta Const.Utsk:s mern.
N:o 33, på det sätt, som Hr Lagerhjelm och Hr von Hartmansdorff hafva gjort.
Jag vill alldeles icke företaga mig att, för att åstadkomma en gemensam tanka, granska de reglementariska föreskrifter, som Hrrme nu synas vara angelägne att här få antagne; men jag vill likvisst närmare och, om Hrrme tillåta mig, genom en bild bedja att få förklara, hvarigenom jag skiljer mig ifrån de öfrigas åsigter.
Jag anser, att genom representationsfrågans väckande och fortfarande är ett stort fälttåg öppnadt emellan dem, som vilja hafva representationsförändring och dem, som icke vilja hafva någon sådan.
Till delta fälttåg och egentligen för att kunna fortsätta striden med 86 Den 5 April f. m. framgång är behöfligt att söka intaga säkra positioner.
Snart upptäcker man, att det finnes en fästning, hvilken är lika som nyckeln till hela fälttåget.
Denna fästning finnes i de här förevar. §§, och deri är nuvarande Const.Utsk. jemte sin förnämste ledare allsvåldig.
Med den värde commendanten skulle jag för min del möjligen hafva hopp att kunna ingå i capitulation, d. v. s. icke att jag vill capitulera, men jag tror, att commendanten skulle vilja capitulera, om nb. de personer, som vilja anfalla detta fäste, (den angripande corpsen) någonsin kunde förena sig om att attaquera de svaga punklerne på fästningen.
Vöre man af den tanken, alt fästningen är alldeles ointaglig, så borrie man väl efter strategiens reglor söka att gä förbi densamma och söka på andra vägar, än den vanliga, inkräkta landet, som man vill taga i besittning.
Men raina värde vänner pä den liberala sidan synas ej vilja någondera delen.