Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Da man hört Allmänhetens röst och tone» Den i Martti, I109 allt tänkande hederligt Folk så länge stämd emot det nedriga och högst skadliga procenteri, som i Hufvudstaden utöfvas, och älven derifrån utbredt sig till Landsorterne, särdeles de södra, och hvarigenom så mången hederlig men behöfvande man och dess familj genom öfverdrifna räntor, deri nöden för momenten tvingat honom att ingå vid omöjligheten att få låna mot lindrig ränta, bringats på obestånd och förderf, jemte det, till stagnation i all handel och rörel» se, stora penninge-capitaler derutur försvunnit och hållas i beredskap för procenteri, hvartill både Svenskar och Judar nyttjas såsom Agenter emot 2 procents provision, samt när man, allt detta oaktadt, sett flere Riksdagar framlöpa, utan att någon bom sökt sättas emot desse föraktlige och i samhället skadlige menniskors oförskämda vinningslystnad och blodsugeri, skulle man i hast kunna falla på den tankan, som vo re detta onda ohjelpligt och inga lagar möj lige mot en så kräftartad sjukdom.
Med förbättrade Lagar kan allt uträttas, men förutan dem intet och detta, med så stora steg till tagande onda, skall, omotadt, sluteligen förderfva hela JNationen.
Man har sett handskrifne, till sedelhafvaren eller viss man och ordres ställde invisningar, eller så kallade assignat!oner, som understiga 100 Riksdaler Banco summa, genom K:gl. Förordningen den i5 Julii 1818, förbjudas, så, sorn skadliga i allmänna rörelsen; ehuru denna Den I Harti!, 7* skada visst ej är allm ann el igen bekant, och säkert mindre förderflig än procenteriet.
Men vid denna räfst har man öfverhalkat skuldsedlar till innehafvaren eller viss man och ordres, utan att någon allvarlig vilja låtit förmärka sig till utrotande af dem, som likväl äro mångfaldigt skadligare än små assignationer och en rot till allt ondt, emedan dessa sedlar just äro den grundval, hvarpå procentarena uppfördt sina afgudatempel och feta altaren, hvilka det nu en gång måtte vara hög tid att, liksom guldkalfven, omkullstörta.
Jag har sagt, att en Lag emot detta Onda är möjelig.
Af hvad redan nämnt är förstås af sig sjelf: 1) Att alle skuldsedlar till innehafvaren ela ler viss man och ordres böra förbjudas vid förlust af den summa, hvarå de lyda, och befrielse för utgifvaren från all betalnings-skyldighet derföre. 2)
Att inga andra skuld-sedlar skola vara gällande och medföra förbindelse till betalning, än de som rakt äro ställde till viss man, och bevittnade af tvänne på en gång närvarande djäfvige vittnen, som sjelfve räknat och tillställt full valuta åt låntagaren, samt under edsförpligtelse derom bevittnat skuldsedlen. 3) Att, till befordrande af vighet i rörelsen, desse sedlar få transporteras man och raan emellan, Den I Martil, med skyldighet likväl för hvarje transporteur, att, till förekommande af missbruk och I afseende på nödiga upplysningar vid möjligen förekommande tvister, tydligen utsätta hela sitt namn derå oell på hvem transporten göres, samt tiden dertill. 4)
Att då för slike sedlar lagsökning måste anställas, primitiva långifvare» skall vara skyldig att edeligen bekräfta , det lian icke, sedan han anmodades om länet och innan reversen i vittnens närvaro undertecknades, i förhand ernet* tagit någon discretion för sin beredvillighet att tjena, eller efter det sedeln utgafs och bevittnades, samt innan han transporterades, under någon sorts titel och förevändning i raport p4_ lånet, emottugit någre å skuldsedlen icke afakrifne penningar elier varor i stället för högre ränta, och hvarförinnan skuldebrefvet ej får domfästas, om ock låntagaren, tvungen af hemliga orsaker, skulle dertill vilja sitt samtycke lemna eller slik ed eftergifva. 5)
Att om långifvaren åt slik ed bruste, låntagaren skulle vara fri för betalningen, samt sökanden berättigad, att vända sin talan emot första långifvaren, sorn utan all tids utdrägt skulle vara skyldig- att honom godtgöra. 6) Att handfångne penninge-försträckningar utan skuldsedlar, likaledes böra ske i vittnens närvaro, och låntagarens blotta, möjligen honom aftvungna erkännande efteråt af erhållen full penninge-valuta, till förekommande af missbruk Den I Martii, 73 oc h hemligt prejeri, ej göra tillfyllest S laga väg, 7)
Att då skuldsedlar gifvas för borgade varor, sådant i sedeln bör utsättas, äfvensom å räkningen antecknas, samt af tvänne vittnen bestyrkas; och om desse ej sett gäldenären emottaga slik full varu-valuta fordringsägaren vara ovilkorligen skyldig, att, vid den Domstol der han bor och sitt hemvist äger, edeligen bekräfta räkningens riktighet, och att den, hvarken till persedlar är diktad, eller till pris högre än det, gom var gångbart då handeln gjordes m. m.
Det vöre ock i öfrigt tillqnskandes, att någon sådan ändring i våra Lagar kunde äga rum, som i skuldfordrings-mål alldeles utplånade Bysättning, då NB. gäldenaren ej forhållet sig bedrägligt; ty ätt vara fattig är ej något brott, En skuldsedel innelattar nu liksom ett köp om personen - _ ett salu af dess frihet i brist af betalning.
Sådant har en alltför stark smak af slafhandel för att hos oss längre böra tålas - och jag tror ej att Sverige skulle vanhedras af förfiningen, att vara den förste bland Europas Stater, sorn afskaffat och utplånat denna, den aldra sista qvarlefva af lif-egenskapen och slafveriet.
Det är i sanning rysvärdt att påtänka, det fordringsägare gifvas, sorn utan ringaste hopp att genom denna hårda medfart kunna vinna sin betalning, likväl af harm och hämnd och med egen ytterligare depence, låta sin, genom revers köpta gäldenär, ofta hela sin återstående lifstid långsamt aftyna och försmägta i fängelse. 74 Den l Martil, skiljd från hustru och barn, sora förut blifvit afpantade allt.
Skäligen tyckes det dock böra göra tillfyllest för långifvarens harm, att vid bristande betalning äga frihet, att i Allmänna Tidningar få annoncera, att hans gäldenär vore oförmögen att betala, och att man borde akta sig att med honom ingå i penninge-nogocer; men efter en sådan tagen hämnd skulle fordrings-ägaren också ej äga något vidare anspråk på gäldenären, utan denne befrias från ali betalnings-skyldighet, ehvad framtida förbättring han ock i sina omständigheter genom arf, testamente eller gåfva m. m. erhålla kunde.
Härigenom torde ock en civil eller militair gäldbunden hederlig man, som fordom genom bysättning äfventyrat både tjenst och timmelig välfärd oftast i sina unga och bästa år, hädanefter kunna undgå detta hårda öde, då esprit de Corps ej fordrade ett sådant oller för en obetydlig, ej så djupt sårande annonce i Tidningarne.
Jag hör väl likasom flere inkast göras emot olägenheten af en slik författning, men detta onda försvinner genom vanan, utan att efter sig lemna skadliga följder för Samhället, och bör för ingen del afskräcka, vid betraktande af de vida öfverstigande stqra fördelar, som deraf ofelbart skola blifva att förvänta, då derigenom vägen i det närmaste skall tillbommas för allt procenteri, eller åtminstone så besås med tistel
Den i Martii, 75 oell törnen, att få derpå skola vilja försöka att smyga sig fram, vid åtankan och saknaden af den förra så blomsterbeströdda beqväma banan.
För ett lån på ooo R:dr i tre månader med säker borgen nöjer sig procentaren sällan utan afdrag af 5o R:dr af summan, och ändå löper sedeln med 6 procent, hvilket, när man 4 gånger om året kan röra sig med samma capital, renderar i38 R:dr eller nära 4o procent ett ocker, som, ehuru groft det tyckes vara, likväl ändå ej är det värsta, och hvarpå man, att förtiga allt annat, äfven finner en talande tafla framställd uti Anmärkaren för den 7 sistlidne December; der en utpekad Erkeprocentare på Norr — af en gammal i £ förlägenhet stadd bekant, varit i stånd, att för ett lån på 5o R:dr i åtta dagar taga 25 R:dr utomLagsökningskostnaden, hvarigenom om manövren, med lika framgång kan fortsättas blott 2 gånger i månaden, han på året kunde vinna 290 R:dr aom gör nära 1000 procent.
I sitt så grofva och samvetslösa procenteri hade likväl den föraktliga mannen aldrig kommit fort, örn en sådan Lag existerat, som den ofvanberörde projecterade, ehuru ofullständig den ock må vara.
Emellertid ansvarar jag, att en sådan Lag, innan nya oförutsedda missbruk hinna upptänkas (ty r6
Den i Martil, inventa tege inve nitur etjam /raus') skulle göra tillfyllest för att jaga bloden åt hufvudet på bela Proeentareskrået.
Måtte derföre Haglöf!, Ridderskapet och Adeln samt öfrige Rikets Ständer vid detta ämne fästa ett uppmärksamt öga, så att vid den nu påstående Riksdagen någon ny god Lag i denna väg blifver utarbetad och utfärdad en Lag, som hvarken hemligen eller uppenbarligen kan motverkas af någon, som vill anses för rättsinnig och god patriot.
Endast en och annan ProcentareChef kan bjuda till att höja sin hesa röst häremot.
N:q 28.
Herr Ankar$parret Ingemar åugust:
Olägenheterne af de Författningar som hindra Landtmannen att, i likhet med sin öfriga skog, få till sin fördel fritt begagna de på dess ägor växande Eketräd, hafva redan länge varit kände.
Till dessa olägenheters afhjelpande föreslås vördsamt, att hvarje jordägare, emot det. att han på sina ägor planterar och underhåller ett visst antal Ekar, hädanefter må fritt begagna sina Eketräd så väl till eget behof som afsalu, dock med vilkor att först erbjuda dem åt Kongl. Majit och Kronan, på det att allt för Statens behof tjenligt
Ekvirke må med företrädesrätt kunna upphandlas; hvilken upphandling likväl bör ske på ett sätt som icke i någon be - Den 1 Martii. 77 tydlig mon blifver besvärligare för säljaren än då försäljning sker till privata personer.
Den uppmuntran till Ekeplanteringar som en sådan frihet skulle ördsaka, ökades ännu mer om tjenliga premier blefvo utsatte, för planteringar åf
Ek till visst antal och upphttnncs en viss dimension.
Att vidare befordra ändamålet, torde underdånig anhållan hos Kongl. Maj:t kunna göras, att sakkunnige män uppdragas författa en kort och tydlig beskrifning öfver rätta behandlingen af Ekeplanteringar, hvilken på allmän bekostnad, af trycket meddelas Allmänheten Och till Allmogen gratis utdelas. örtl remiss till Allmänna Besvärs- Och OeconomieU tskottet änhålles.
N.*o 29.
Herr MotitgoråTticrie, Gustafi Då det nu ar fråga om indragning af ÖfVerflödiga Embeten och Tjenster, torde det i och med detsamma Vara en Representants ovilkorligä pligt att fästa Konungs och Ständers Uppmärksamhet på sådane Embeten, som kunna indragas.
För icke många mansåldrar Sedan, var den delen af Riket, som nU Utgöres af Helsingland eller Gefleborgs Län, Västernorrlands eller Hernösands
Län, Jemtlandst Vester- och Norr* bottens Län, styrd af en enda Land&höfdinge, i Den t Martti. stället att dessa Provincer nu styras af 5 Lands» liöfdingar.
Man måste medgifva att en ökad befolkning och särskildta localförhållanden påkallade någon delning af det för mycket vidsträckta Norrland.
Af sådane anledningar deltes Norrland uti Gefleborgs, VesterNorrlands och Vesterbottens Höfdingedömen, liyilken delning fortfor ända till 1808 och 1809 årens krig emot Ryssland.
Detta krig, så rikt på politiska villor och misstag i mer än ett afseende, gaf anledning till en nu mera lika öfverflödig som, snart sagdt, orimlig ytterligare delning af Vesterbottens Län.
Driffjädrarne dertill går jag förbi, ty jag tror att all personalisering, om också öfver en redan afliden raan. på detta rutn icke är tillbörlig- nog af: sedan nämnde krig och derpå följande Fredsfördrag, borttog icke allenast större delen af Länets folkrikaste, vidsträcktaste och mest välmående Socken, utan äfven, mot naturen af saken, Tårneå stad, ehuru liggande inom Svenska området af den demarkationslinie, som skulle utgöra den blifvande gränsen emellan båda Rikena; nå, oaktadt Länet genom kriget förloradt så mycket, blef det ändå deladt i tvenne Höfdingdömen, nemligen i Vesterbotten och Norrbotten.
Län utgöra likväl icke stort mera till folkmängden, nemligen hvar och en särskildt, än ett Fögderi i Sveriges större Länf och samfält innefattas de af Vesterbottens Regemente, som icke utgöres af mer än circa 1000 man, sålunda delta på tvenne Höfdingedömen, Jag medgifyer att Landet är vidsträckt Den t Martii, till längden, men deremot icke till bredden.
Län är i Umeå eller vid södra ändan af Länet, hade lätt varit hulpit derigenom, att det blifvit flyttadt till Piteå der Residenset för Norrbottens
Län nu är, men vid sodra ålidan deraf, i stället att denna stad utgjort medelpunkten om
Länen icke voro delade.
För att tillskynda StatsCassan en betydlig besparing, vågar jag således af åberopade skäl och orsaker, vördsamt föreslå att Riksens Hög^ loflige Ständer måtte hos Konungen göra un_ derdånig begäran derom att, så snart det blir verkställbart, nemligen vid någon af nu varande Landsbo[dingars afgång ifrån Norrbotten eller Vesterbotten, dessa Län må åter sammanslås och LäneResidenset förläggas i Piteå, hvarigenom administration af Länets styrelse blir lika lätt för det hela, om icke lättare, än nu såsom delade^ hvilket tvärtom medför både omvägar och i synnerhet i militairiskt afseende fördröjer
Regementets rörlighet då alla expeditioner onödigtvis måste fördubblas.
Utom dessa talande skäl, och det sednare särdeles, talande för en gränsprovins, finnas äfven andra skäl och orsaker som högt påkalla Länens återförening; men jag hoppas, för korthetens skull, att de redan uppräknade äro tillfyllestgörande, och anhåller blott att denna min motion med de öfrige Respective MedStånden må eommuniceras och till vederbörligt Utskott remitteras.
N:o 3o. Herr Ribbing, Arvid:
På Riksens Ständers underdåniga begäran 8o Den i Mars, har Kongl. Majit i Nåder under den 5 April j8i6 utfärdadt
Kungörelse angående öfvérertskonnnelser om Prästrättigheter, jemte Förklaringen deröfver den 12 Nnv. i8ip, allt 1 deli Nådiga afsigt att Förekomma oenighet emellan Lärare och Åhörare, Till vinnande af detta vigtiga ändamål, återstår likväl ännu en åtgärd.
Det händer nemligen att någon af de Präster, söm ärö på förslag till ett Consistorielt Pastorat före valet ingår afhandling med Församlingen, att åtnöja® med förminskade inkomster och derigenom lockar de flesta rösterne till sig, men sedan han väl fått
Häraf uppkommer gräl, processer, och då Kyrkoherden dervid vinner, emedah hans olagliga löften icke äro af gällande kraft, <5kas hatet och bitterheten emot den svekfulle.
Jag har nyligen i den ort jag bor erfarit en sådan händelse- missnöjet och föraktet för en lärare, som ansågs hafva brutit sin Embetsed, var der stiget till sin höjd.
Huru illa han derföre uppfyllde sin plats såsom Ungdomens ledare eller såsom tröstare vid sjukbädden, vill jag icke uppiepa; ty det är ledsamt att
Vara vidlyftig i ett obehagligt ämne.
Till förekommande af förberörde missbruk vid Prästval, föreslår jag, att så snart ett Cort. sistorielt Pastorat blir ledigt, så skall förening genast och före förslaget upprättas, på satt för» feerÖrde Kongl.
Maj.ts Nådiga Kungörelser inne - Den i MciHiit nehåll a, inett som ingeri Pastor då ärm ti är tillSait:, så skal! det åligga Consistorium utse en Fa! lin äg tig iör den blifvande Kyrkoherden, sorn bevakar halls rätt^ oell Skall vid dessa före iugars Upprättande Församlingen uttryckligen kungöras att ingen annan grund kommer att gälla för rättigheterttes utgörande, än dell förening eller sämja, som Kongl. Majit i Nåder, efter redan stadgad ordning, på 25 eller 5o år fastStällandes valder.
På detta sätt tror jag, att till större delen skall häfvas xett ondt, som har menliga följder för Religion och Samhälle; oell då jag icke åsyftar någon minskning i Prästerskapets rättigheter och mitt förslag icke innefattar något nytt, utan endast verkställighet af hvad sorn redan är, hoppas jag atl inga svårigheter dervid skola mota.
Nio oi, Herr i>on Hartmansdorff, Angust: 1 ett land, med så gles befolkning och så fattiga innebyggare, soiil Sverige, bör man icke lemna någon utväg obegagnad, för att biand dem sprida upplysning genom allmänna anstalter, synnerligen då det kan ske, utan Statens betungande, eiler någon särdeles saknad af inkomster.
En sådan utväg anser jag vära Tidningars portofrihet, hvarigenom Latidtmänncu Bil, till Ridd. o.
Ad Pr. 2 Band.
Den i Martti. och de i Landsorterna i allmänhet boende Medborgare, eller de flesta, erhålla samma fördel, som Hufvudstadens innevånare, att, med undan, tag af Prenumerationspriset och Postbetjeningens arfvode, få läsa och inhämta hvad i allmänna angelägenheter förefaller.
Derigenom vinnes ock den fördelen att innebyggarne i Rikets aflägsnaste Landskap, hvilkas närmare förbindelse med sjelfva hjertat af samhället, är så vigtig, icke försvåras eller hämmas genom de större kostnader, hvarmed ett långväga porto beskattar deras lofvärda bemödande att få veta hvad både inom och utom Riket tilldrager sig, samt tänka deröfver.
Konungen har varit så mon om att förskaffa folket denna anledning till upplysning och eftertanka, att, ehuru Postmedlen höra till Bevillningen och derföre måhäncla bor« de vara af styrelsen orubbliga mellan Riksdagarne, Regeringen likväl under den i5 Dec. 1820, nedsatt Portoafgiften för alla i Riket utkommande
Dagblad till f:del af hvad för bref, efter då gällande taxa betaltes.
Vissa Tidningar, som funnos före statshvälfningen 180g, såsom Post- och Inrikes, Allmänna Journalen, den fordna HandelsTidningen eller nu mera Journalen för handel, konst och slöjd, hvaraf de förstnämnda såsom officiella mäst läsas, äro alldeles portofria.
För denna, som i det hela är obetydlig, och som genom en syftesenligare organisation af Postverket torde lätteligen kunna insparas, synes det icke vara skäl, att bibehålla Den 1 Martti, 85 en Portoafgift på Tidningar, hvilken förordsa kar mycket räkningsbesvär på PostContoiren, och en icke så ringa afgift för den enskildte, som måhända allena på stället uti en aflägsen Landsort, önskar hålla utkommande Dagblad.
I sådant fall behöfde man blott taga nitet för ökandet af Kronans inkomster till förevändning, för att genom portots för-} höjande, eller nedsättningens nekande försvåra eller hindra vissa Tidningars spridande i LandsJ orterna.
Dagbladen vore då utsatta för en dubbelt godtycklig behandling, hvilken Regeringen ej behöfver, när han genom HofCancelle-i rens rätt, att indraga dem utan ransakning och dom, kan, när som halst, göra ända på tillvarelsen af de Tidningar, som misshaga henne, eller synas vådliga för det allmänna lugnet.
På sådana grunder vågar jag vördsamme-^ ligen föreslå: a) Att Riksens Höglofl.
Ständer måtte efterskänka den Bevillning som hittills utgått i postporto för Tidningar; eller ock *0 att Riksens Ständer ville uttryckligen upptaga det nuvarande Tidningsportot i Bevillninaen, så att det lika litet, som 84 Den 1 Martii, någon annan del deraf, inå kunna utan Ständernas medgifvande förhöjas; samt i sådan händelse c) att en viss afgift till Postverket måtte bestämmas för hvarje exemplar af en Tidning, som genom detsamma fortskaffas från tryckningsorten, utan afseende på om den fördes längre eller kortare väg inom Riket.
Derigenom blefve Tidningarne icke dyrare att hålla i Piteå ån i Upsala, i Malmö, än i Södertelje; afgiften blefve lått att uppbära och beräkna på PostContoiren, och den torde i allmänhet medelst denna jemning kunna nedsättas utan att Kronan förlorade.
Att detta Memorial måtte blifva remitteradt till BevillningsUtskottet, anhåller jag vörds earmneligen.
N;o 32.
Talanger gifva visserligen anseende Den i Martil, 85 inom Samhället, men de fordra ofta att understödjas utaf förmågan att å utkomstens sida äfven kunna inom Samhället intaga ett upphöjdare rum; och jag föreslår derföre, att de StatsSecreterare, hvilka enligt RegeringsFormens 6 §. ovilkorlig^ skola vara fyra, målte till lönförmåner, af Riksens Ständer såttas i likhet nied StatsMinistern för Utrikes Årenderne: och torde utväg till ett sådant ökadt anslag kunna vinnas , om på de Utrikes Ministerposterne någon indragning kunde i det stället göras.
Bilagor till PleniProtocollet för den i Mars, e f'terra id d agen.
N:o r. Herr Montgommerie, Fabian:
Förvissad att, hvarje af heders och rättskänsla ledd Nationens Representant, omöjligen kan vilja att någon Statsinkomst, ehuru ringa den ån må vara, på ett orättvist och Lagstiftaren icke värdigt sätt, af någon enskildt person titpråssas, år jag äfven öfvertygad att, ett sådant förfarande, då förhållandet blifver rätteligen upplyst, af Ridderskapet och Adeln ogillas, Hvar och en lärer medgifva att, då en Em* 86 Den l Alarlii. betsman, först tilltråder en tjenst i Staten, år han, om saknande egna tillgångar, i högsta behof af sina löneinkomster och, att om , då af dem beröfvad, han nödgas börja med att skuldsätta sig, icke blott han sjelf, utan äfven Statens tjenst dervid torde komma att lida.
Så tillgår likväl nu:
Då, till exempel, någon till ett civilt eller militairt Embete med indelt lön, blifver befordrad, och dertill erhållet* Fullmagt, ovilkorligen innehållande: ”att han skall komma i åtnjutande af alla detta Embete åtföljande löne för möner" ■> beröfvas han likväl: 1) Tvenne så kallade Ligg eller Vacancemånaders lön, som till StatsVerket indragas, om också tilltrådaren blifvit utnämnd samma dag aftrådaren afgått. 2) Sex månaders indelt lön, under benämning af begrafningshjelp, hvilket afdrag likväl i händelse ännu innehafvande samma Embete, han med döden skulle afgå, återställes hans Enka och Barn, men om han medelst afsked, eller transport till annat Embete bortgår, behåller StatsVerket hela denna i de högre graderne för honom icke obetydliga afgift. 3)
Om han förut vid annat Embete innehaft en stundom ringa lön, och till den nya beställningen blifver, till exempel i Februarii månad, utnämnd, får han, äfven för de sista 2 månaderne af året, fortfara att blott uppbära sin förra lön? och differensen indrages till Stats* Den i Martii.
Sy Verket, och når härtill lågges, att i följd af IndelningsVerkets inrättning, han får vänta i ännu 14 månader derefter, på uppbärandet af sin lön för följande året, kan lätteligen bedöramas i hvad belägenhet, just vid början af dess tjenstetid, och under nödvändigheten af en ny bosättning han sig befinner.
Öfvertygad, att Riksens
Ständer vid närmare betragtande af detta beskattningssått, finna att rättvisan påkallar en ändring, och att, fall Staten år i behof af denna, för Statsverket ändock icke särdeles betydliga inkomst, den samma på annat sått bör utgå, vågar jag vördsamt föreslå: i,) Att allt afdrag för Vacancemånader, bör upphöra, ifrån den dag en Embetsman erhåller Fullrnagt; men att StatsVerket må fortfara aft uppbära lönen under den förut verkligen existerande vacancetiden; 2) Att indragning af halfva lönen, till begrafningshjelp, hädanefter må upphöra, att på sått hittills skedt utgå, såsom för en Embetsman, utgörande en så stor och känbar mistning på en gång; men att deremot årligen 1 å 2 procent af dess lön må afdragas, och efter 5 års tid från denna förändrings början utgöra en fond, från hvilken så vål. hvarje i tjensten fortfarande, som afskedstagande Embetsmans Enka och Barn, då han en gång med döden afgår, böra iå åtnjuta den begrafningshjelp, som efter Kvar och ens grad, kan komma att bestämmas; Den ( Ulars. och torde äfven igenom en sådan inrättning, från samma Food, pensioner för afskedstagande Embefsmän kunna utgå, då likväl, i alla fall, Fonden alltid borde under Kongl. SfatsContojrets förvaltning fortfara. 31 Att, sorn de redan skedde innehållningar af begrafningshjelp, icke lätteligen knnna anses annorlunda, än såsom en d< position hos StatsVerket, med rättighet att vid dödsfall den SHiumu åteibekomma, de nu tjenande Embetsman, i fall de under sin tjenstetid med döden afgå, blifva försäkrade att deras Enkor och Barn, i fall de sådane äga, återfå hvad man för dern, vid tjensteps tillträdande, inneliållit och åtdragit; oell med lika rättvisa i att om någon af nn tjenande Embetsmän erhålla afsked, eller transport till annat Embete, då ett nytt förhållande uppkommer, en sådan , vid afträdande) från sitt nu innehitvande Embete, bör återbekomma, hvad man under titti af begrafningshjelp fråntagit honom.
Om remiss till StatsUtskottet anhålles, N:o a. Herr Hallenborg, Carl Johan ’ Allt hvad som kan minska kostnader, isynnerhet då samma ändamål vinnes, synes vara en tillräcklig anledning att önska förändring i en sak.
Vanligen åtminstone i Skåne, förrättas mönstringar med CavalleriRegementerne om Hö* Den I Martil, »9 sten, då det skulle vara lämpligare att verkställa nämnde mönstringar under den årliga mötestiden.