Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan ej annat än beklaga, att den af Konungen föreslagna tillökningen blifvit afslagen; att den är nödvändig, har jag sökt visa; att den ej skulle illa användas, tror jag att hvar och en kan finna; att för densamma ställes full säkerhet, lärer ingen betvifla, och att Bankens tillgångar lätteligen medgifva denna förhöjning, tror jag äfven en hvar skall finna, som tagit kännedom om betänk., dä der flere creditiver äro upptagne till högre belopp, än som verkligen komma att utgå, och derföre kan jag ej annat än tro, att det varit lämpligt att bifalla den K. propus. , då Banken likväl torde böra företrädesvis understödja desto - Den 15 April. 397 ra näringarne.
Jag tager mig derföre friheten anhålla, oaktadt den der lilla lappen ifrån BorgareSt., som väl icke lärer kunna tillerkännas någon officiel egenskap, det täcktes R. o. Ad. bifalla hvad Utsk. i betänk.
I anledn. af detta Frih.
Tersmedens anförande erinrade H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm., alt de meddelade underrättelserne om de öfriga Ståndens beslut, icke voro officiella hvarken från Presteeller BorgareSt., utan endast från BondeSt. prot.utdr. inkommet, samt underrättelserne om de förstnämnde Ståndens beslut grundade sig på uppgifter, som på förfrågan blifvit lemnade i Ståndens cancelliet-.
Behofvet af det äskade creditivet är icke bestridt, nyttan af de medel, som i denna länerörelsegreu nedläggas, icke förnekad, och ingen annan invändning gjord, än att man förmodar, att 3:ue Stånd bifallit betänk.
Jag hemställer om detta kan vara gilltigt skäl att, genom bifall till hvad Utsk. i denna punkt af betänk.
N:o 44 föreslår, gifva styrka lill ett beslut, som man ej synes vilja fatta.
Jag ber att få erinra derom, att, under föregående discussioner, när man yrkat på inskränkningar i lånerörelsen, har man egentligen fästat sig dervid, att discontrörelsen varit mindre nyttig och sagt, att den egentligen borde ske genom creditiver, och då fordrar verkligen conseqvensen, att då här är fråga om ett creditiv till understöd för en af vära vigtigaste näringar, att den högre summan varder bifallen.
Den siste talaren har sagt, alt icke annat skäl vore anfördt mot bifall till Ulsk:s förslag i denna punkt, än att 3:ne
Stånd redan skulle hafva bifallit detsamma, oell med anledn. deraf ber jag att få förklara, att jag, som skäl för mitt tillstyrkande af det mindre creditivbeloppet, antager, att jernhandteringen i Sverige ingalunda är ibland de näringar, som för det närvar, beliöfver något högre understöd än den hittills åtnjutit, och att ett bifall till det ökade credilivet icke vore annat än en skänk af flere lusen r:dr till jernbruksägarne i Sverige.
Då det är sannolikt, att 3:ne
Stånd redan bifallit denna punkt, skall jag ej kosta många ord på frågan, utan endast nämna, det jag, i full conseqvens med de grundsatser, som ledt alla mina till- eller afstyrkanden, bifaller det högre creditivet.
Då Herrarne här börja att yttra sig hvar för sig, så torde äfven jag böra uttala min mening, och då får jäg säga, att jag, i full öfverensstämmelse med de grundsatser, som ledt mig i afseende på Bankens penningeförvaltuing, tillstyrker Utsk:s betänk., d. v. s. den mindre summan, och det jemväl på det skäl, som Gr.
Gyldenstolpe anfört, att jernhandteringen i Sverige nu befinner sig i en vida bättre och lyckligare ställning, än då Konungens nåd. propos. afgafs.
Dertill kommer, att Slanderne, vid denna riksdag, nedsatt beskattningen å jern. 39 S Den 15 April.
Om man förhölle sig mot jernhandteringar som mot andra näringar, så, och enär omsländigiieterne förbättrat sig, skulle fråga snarare uppstå, alt på jernhandleringen åter lägga den skatt, hvarifrån lion blifvit befriad, än att med nya förmåner gynna den, som sakens egen natur har hulpit.
I hvad belägenhet befinner sig jordbrukaren nu, det omtalar ingen.
Den, sorn är lycklig, skall man göra än lyckligare, och den som icke är det, må bära sitt öde så godt han kan.
Jag kan ej instämma med dem, som i detta fall yrka ökade förmåner.
Jag ber att få fästa de begge sednast sig yttrande Hrr Bancofuilnus uppmärksamhet derpå, alt då man ej med jernet kan betäcka den stora importen, så måste den betäckas med silfver, och att det följaktligen är i Bankens intresse att sä tillställes, att jernet må för godt pris kunna exporteras, så att afsättningen blir lätt.
I anledn. af den siste talarens yttrande, får jag förklara mig icke tro det vara i Bankens intresse att ställa sä lill gtt jernet blir osåldt, derigenom att man gifver det allt för stora förmåner under dess qvarliggande här hemma.
För min del instämmer jag med Frih. Tersmeden.
Jag anser, att i ett land, der penningeväsendet egentligen är öfverlemnadt åt en statsinrättning, är ock denna inrättning skyldig att i främsta rummet upprätthålla de näringar, ifrån hvilka man kan hoppas att samma inrättning, eller Riksbanken, skall kunna bemta styrka för sitt bestånd.
Un der en tidpunkt, då jernet är allmänt efterfrågadt, tyckes det vara af vigt att man begagnar tillfället, och långt ifrån att förminska de bemödanden, som den Svenska industrien går att taga,..böra de på allt sätt understödjas, hvarföre, och då upplyst blifvit, att för den ökade utvidgning som jernhandleringen vunnit, hittills anslagne 600,000 r:dr icke uppfylla det dermed åsyftade ändamål, jag tillstyrker det ökade creditivet.
Det torde icke vara alldeles likgiltigt huru detta ämne afslutas hos R. o. Ad., eftersom det blifvande beslutet ytterligare kommer att inverka i afseende på opinioner för ett framtida beslut; och då man talar om afslag till det ökade creditivet af det skäl, att eljest skulle brukspatronerne uppmuntras att icke sälja sitt jern, så måtte jag säga, alt en så djup kännedom i financerne här uppenbarar sig, att jag afstår ifrån all vidare discussion; önskande endast, att denna min anmärkning måtte få en plats i prot.
Jag erkänner det orätta i förlängande af denna discussion, och skall derföre endast yttra ett par ord; men har ej stillatigande kunnat åhöra de åsigter, som såväl Hr von Hartmansdorff som Gr.
Jag tror, att något hvar bör finna det vara landels stora fördel, att dess hufvudsakliga exportartikel uppmuntras, och att spanmålsproducenterne sjelfve äro de, som i första rummel skola komma att sitta emellan, i fall Den 15 -April.
399 ej jernhandteringen skulle kunna med fördel bedrifvas.
Det är eljest märkligt att förnimma huruledes vid första ögonblickligen inträffande fördelaktiga jernconjunctur, man genast är färdig att ropa på den stora lycka bruk si (Ika ilie göra.
Den nu inträffade fördelaktiga conjuncturen härleder sig hufvudsakligen derifrån, att reqvisitioner på Engelskt jern till den mängd af jernvägar, som nu i Europa byggas, ökat priset å nämnde jern, i följd hvaraf äfven vårt jern fått en större afsättning.
Men dessa jernvägsfabricationer torde icke komma att räcka så länge, och prisstegringen å jernet icke eller bli af särdeles långvarighet, hvadan vi ock snart nog torde få se alt bruksägarne åter försättas i samma beklagliga ställning, hvaruti de hafva varit.
Denna diseussion, som egentligen icke är annat än en opinionsyttring, sedan 3:ne
Stånd afgjort frågan, har likväl inledt oss på en besynnerlig bana, till afsteg från det ämne, som rörer Bankens ordnande.
Om man håller sig dervid, så borde man finna, att frågor om creditiver i allmänhet för nedsatt ränta emot den somför Banken är fastställd, icke äro riktige.
Det är visserligen alltför bra att näringarne uppmuntras, men det skall ske af Styrelsen på andra vägar, då sådant af behofvet påkallas, än genom undsättningar ifrån Banken, som icke bör hafva att skaffa med så beskaffade brokiga utlåningar, som olika lån mot olika ränta.
Efter man skall uttala opinioner, så anhåller jag att denna min tanka må förvaras i prot.
Ofverläggningen förklarades härmed vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å 32 §.
Då sedermera H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. behagade afslå 32 § samt besluta, att det deri omnämnde creditiv må förhöjas till 800,000 r:dr b-.co och begagnas såsom hittills, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå fl. Ex. tillkännagaf, att han trott sig finna, att denna sednare propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad. §§ 33, 34, 35, 3G, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43 och 44.
Biföllos. § 45.
Raab: Då Hr von Hartmansdorff yttrade sig öfver 32 §, så tog han på hand att understödja den mening jag uttryckt, - nemi. alt R. o. Ad. borde höja credilivet för spanmålsbelåning.
Hr von Hartmansdorff yttrade nemi. då, att hvad beträffade jernhandteringen, så behöfde man icke understödja den, soia var af omständigheterna gynnad, men annan sak vore det med jordbruket, som verkligen vore i behof af understöd.
Här är det nu jordbruket, som kan få ett understöd, derigenom att detta creditiv oltes.
Det är föreslaget till 400,000 r:dr; jag tager mig friheten föreslå att summan måtte fördubblas och alltså bestämmas till 800,000 r:dr.
Då man skäligen kan antaga, att Sveriges 06,000 400 Den 15 April. hemman producera 6 å 7 millioner t:r säd, hvaraf J eller • åtminstone går i handel, så synes den af mig uppgifna summan icke vara för stor som ett understöd till lifvande af spanmålshandeln.
Som jag på intet vis tagit på hand, finnér jag mig alldeles oförhindrad att yttra min tanka i denna sak.
Räntans nedsättning till 3 proc. för associationer, sorn låna på spanmål, erkänner jag mig inom Utsk. hafva tillstyrkt; men dä räntan förut var 5 proc. och rättigheten till låns erhållande för ifrågavar. ändamål icke blifvit begagnad, och denna belåning har sina svårigheter med sig, torde det creditiv, som nu blifvit lemnadt, vara tillräckligt.
Dessutom bör man ihågkomma en annan sak, att nemi.
Banken skall bispringa näringarne i den mån de sådant kräfva, men hufvudsakligen i den mån som Banken dertill äger förmåga.
Jag tror, att enär icke allenast creditivet blifvit ökadt, ulan äfven andra förmåner lemnade för spanmålsbelåning, så bör det ock vara en möjlighet, att spanmålshandel i vårt land skall uppkomma, men det är ingalunda säkert att så skall ske.
Det är således, som mig synes, intet skäl för handen att förändra de här föreslagna summorna, och jag tillstyrker således bifall lill Utsk:s förslag.
I händelse någon underrättelse inlupit huru BorgareSt. i afseende å denna punkt beslutat, anhåller jag, att derom blifva underrättad.
Ridd.secret. tillkännagaf, att någon underrättelse om BorgareSt:s beslut rör:de förevarande § ännu icke erhållits.
I sådant fall och då således anledn. förefinnes, alt jemkning kan ske, så vill jag så till vida instämma med Frih.
Raab, att jag anser det vara billigt, att en förändring äger rum i §.
Man liar fråntagit en rörelse, som hufvudsakligen kommit jordbruket till godo, en summa af 800,000 r:dr.
Manbar i hög grad försvårat begagnandet af Handelsdisconten, som förut varit tillgänglig, och det torde då icke vara ur vägen att göra något för jordbruket, åtminstone på den mera directa vägen, som somlige ledamöter förklarat sig anse vara den rätta.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derå, att de 600,000 r:drne redan äro upptagne för de 2:ne hypotheksföreningarne, så att om 2:ne till skulle uppkomma, hvilka voro säkra, hade man efter denna § endast 200,000 r:dr att gifva dem.
Jag vill äfven, i afseende på hvad Hr von Hohenhausen yttrat, alt creditivet icke varit begagnadt under den förflutna tiden, nämna, att de dryga villkor, som till en del hämmat detta begagnande, dem har BancoUtsk. i sin mån lindrat; men jag hemställer till Frih. Raab, huruvida det icke sannolikt kan antagas, att i detta hänseende kunde utgå 600,000 r:dr, och till stora creditivet för hypotheksföreningar 900,000 r:dr, tillsammans 1,500,000 r:dr, då man komme tillbaka till de 600,000 r:drne, som Utsk. har tagit bort med ett penndrag i denna 44 § mot hvad som beviljades i förra utlät.
Af denna anledn. ville jag
401 anhålla hos Frih.
Raab, att han måtte ingå på den modification, att 900,000 må gå till hypolheksföreningarne och 600,000 r:dr anslås som crediliv lill associationer för belåning af spanraål.
Raab: På Hr Rosenblads hemställan, får jag frångå mitt yrkande af ett anslag på 800,000 r:dr för spanmålsbelåning, och förklara mig belåten om Ståndet beslutar alt höja summan till 600,000 ifrån 400,000, och deremot öka summan för hypotheksföreningarne med 100,000 r:dr.
Jag kan ej antaga, att 600,000 r:dr vore del högsta man skulle kunna möjligen beräkna, y jag förmodar verkligen, att då villkoren blifvit så betydligt nedsatte, såsom ifrån 5 till 3 proc., summan skall komma att utgå; ty det kan bli fördel alt begagna dessa crediliv, och spaumålshandeln således komma att befrämjas; men det är bättre att 600,000 r:dr kunna fås, än om man skulle begära mer och få mindre.
Jag erkänner riktigheten deraf, att creditivet för hypotheksföreningar bör ökas (ill 900,000, ty dol skulle ligga en bestämd orättvisa deruti, att, då tvenne förutgående dylika föreningar hvardera fått sig anslagen en summa af 300,000 r:dr, den möjligen näst derpå uppkommande icke skulle erhålla mer än 200,000 ndr.
Då Hr von Hohenhausen berättat, att det är honom vi hafva att tacka för hvad i hänseende lill creditiver blifvit föreslaget till förändring, så hemställer jag om ej den värda ledamoten skulle täckas råga mättet af sin välvilja, genom att lemna sitt bifall till summans ökande, och sålunda icke göra en god gerning endast till hälften.
Räst är att fullborda den.
Jag anhåller att få veta huru Presteoch BondeStm i frågan beslutat.
Ridd.secret., att BondeSt., enligt ankommet prot.utdr., bifallit 45 §, samt att densamma äfven af PresteSt. vore godkänd, enligt derom i PresteSt:s Cancelli meddelad uppgift.
Det har rätteligen blifvit anmärkt, att summan 400,000 r:dr såsom crediliv för spanmålsbelåning är obetydlig och mer än obetydlig, om meningen är att framkalla associationer, hvilka, med hopp om vinst, skulle kunna bringa denna handel till någon större höjd; men jag hemställer, med hänseende till det skick, hvaruti frågan sig för närvar, befinner, om ej bäst vore, att R. o. Ad. bifölle denna 45 §, sådan BancoLltsk. densamma föreslagit, till vinnande af 3 Stånds sammanstämmande beslut; hvarefter det tillägg kunde göras, att det för Bancofullm. vore öppet, i händelse sådana inrättningar bildade sig, å hvars reglementen Konungen meddelade nådig fastställelse, att förhöja det af Sländerne för berörde ändamål anslagna crediliv, allt efter hvad Bankens tillgångar kunde medgifva.
Härpå är det troligt att de öfrige Stånden skola ingå; ingen summa finnes då fixerad, utan den kommer att lämpas efter hvad Bankens tillgångar medgifva.
Jag anhåller om propos. på bifall till punkten, med det tillägg jag haft äran föreslå. 9 II. 51 402 Den 15 April.
BancoUtsk. har vid denna punkt ansett sig böra taga i betraktande samma omständigheter, som i fråga om beviljande af hvarje annat anslag, nemi.
Bankens förmåga att kunna med lån bispringa näringarne, handeln och jordbruket.
Det finnes naturligtvis en gräns för Bankens förmåga i denna väg, och den har Utsk. icke velat öfverskrida, men galt så långt, som lltsk. ansett med Bankens säkerhet förenligt.
Utsk. har derjemte föreslagit nedsatt ränta ä de län, sorn ifrån Banken gifvas, ehuru följden deraf synes hafva blifvit, att hvad som är gjordt, icke är tillräckligt.
Mig synes som borde BancoUtsk. icke med skäl kunna förebrås att hafva åsidosatt jordbrukets intresse, enär Utsk. föreslagit en million råhs tillökning i fonden för fastighetsbelåningen.
För min del anser jag spanmålsbelåning vara en af de vigtigaste och nyttigaste saker, som kunna tillvägabringas; äfven i England har jag sett hvad nytta skördas derigenom att alla privatbanker belåna spanmäl, och detta till i af markegångsvärdet.
BancoUtsk. har befordrat möjligheten af spanmåisbelåning, derigenom att det föreslagit nedsättning af räntan ifrån 5 till 3 proc. för det creditiv, som för detta ändamål blifvit anvisadt, och har derigenom gjort creditivets begagnande möjligt.
Privatbanker äro egentligen de, som, med hänsigt lill den nu nedsalta räntan, kunna bereda landet nyttan af en spanmåisbelåning, och skulle derigenom konna återvinna den popularitet de förlorat genom sin discontrörelse.
Då frågan inom Utsk. förevar, upptogs anslaget samfäldt för hvpotheksföreningar och associationer lill spanmåisbelåning och voterades till 1,200,000 r:dr; derpå uppstod fråga att dela summan; jag yrkade fördelning deraf till hälften emellan nämnde inrättningar, sä mycket hellre, som anslaget eller creditivet till hypotheksföreningar alltid till stor del varit obegagnadt, hvarigenom de dertill destinerade penningar icke kommit i rörelsen.
Om man nu ville dela summan till hälften mellan begge, så skulle Utskis beräkning icke rubbas, summan blefve densamma och hvardera erhölle sig anvisade 600,000 r-.dr, och man hade således denna summa att tillgå för spanmälsbelåningen, i st. f. den föreslagna af 400,000 r:dr.
Jag medgifver likväl betänkligheten af den omständigheten, att 2:ne Stånd redan bifallit Ulsk:s förslag.
BondeSt. skulle troligen intet bättre begära, än att öka summan för spanmålsbelåningen från 400,000 r:dr lill 600,000, om det dertill inbjöds; men som inbjudningar alltid äro obehaglige, tror jag, att i sakens nuvarande ställning, det vore så godt att bifalla Ulsk:s betänk.
(Ivad BorgareSt. angår, kommer det visserligen icke att votera något anslag för spanmåisbelåning.
En talare har före mig redan upplyst, att i England är belåning å spanmäl vanlig; dertill tager jag mig friheten lägga den upplysningen, att i Finland äger spanmålsbeläning rum, och kan här förete instructionen derom för Finska Banken, af år 1840 i 80 §.
Spanmåisbelåning skulle, efter min Den 15 April. 403 tanka, vara ett förträffligt medel att sätta rörelsemedel i omlopp, oell spanmål skalle ifrån Sverige kunna utföras, särdeles hvete, som med fördel odlas i åtskillige af våra provinser, och korn i andra, af hvilka båda spanmålsslag man vet alt en stor efterfrågan äger rum på verldsmarknaden, hvarföre del ock synes mig ligga i landels intresse att åtgärder vidtagas till uppmuntrande af utrikes handel med spanmål.
Man har talat om nedsätlningen i räntan för begagnandet af det ifrågavarande credilivet, men jag får hästa uppmärksamheten derå, ali vid denna art af belåning, nemi. af spanmål, är man inskränkt till vissa bestämda platser, och alltså nödsakad att, i händelse der ej skulle finnas tillräckligt stora magasiner, för spanmålens uppläggande, så måste sådane anskaffas, och de kosta penningar.
Detta är en omsorg, som icke är af så ringa betydenhet, och då tror jag det vara slatsekonomiskt riktigt att räntan lill en början nedsältes till hvad nu blifvit föreslaget.
Hvad beloppet angår, anser jag detsamma för litet, ty för <500,00 0 r:dr kunna ej särdeles stora qvanlileter spanmål upphandlas.
I fullkomlig öfverensstämmelse med de åsigler jag förut yttrat, understöder äfven jag det förslag, som blifvit framsläldl all öka anslaget lill hypolheksföreningar lill 900,000 samt för associationer och privatbanker i och för spanmålsbelåning lill 000,000 r:dr.
.lag beklagar, att R. o. Ad., genom dess bifall till 19 och 25 punkterne i förevarande betänk., höjt icke blott faslighetsbelåningen, utan äfven fonden för discontrörelsens bedrifvande vida utöfver det belopp, som förra Ständer fastställde, erkännande att delta förhållande gjort mig tveksam att tillstyrka den nu äskade tillökningen; men jag anser likväl föremålet vara af så stor vigt, alt R. o.
Ad. bör densamma bevilja, helst det icke är obekant, att lieie af de beviljade crediliven lill betydliga delar ligga obegagnade, och dessutom en stor del af den beräknade sedelstocken alltid är på deposilionsräkning insatt i Banken.
Det var i anledn. af några framkastade ord härom aftonen, till svar på Frih.
Cederströms yttrande, att man ville gynna privatbankerne, sorn Frih.
Raab var så alltför obligeant att laga milt parti deremot, och hvarföre jag är oändeligen tacksam; men den der berömmelsen var också något half, dä lian nu ansett mig hafva gjort en god gerning och hedt mig göra den (ill fullo.
Ilan nämnde äfven, att hvad modernäringen beträffade, så var det icke af mig alt vänta, att jag skulle göra något för densamma.
Det var delta yttrande, som gaf mig anledn. att nämna, att jag inom Ulsk. föreslog räntans nedsättning lill 3 proc.
De öfriga förmånerne, om hvilka Utsk. var ense och som blifvit medgifne, voro föreslagna af Hr Nordenanckar, och således voro flere förmåner i fråga än blott den om proc:s nedsättning.
Nu är fråga om summans fördelning; beloppet utgör 600,000 r.dr, att dela mellan den Skånska oell Bruksägarnes hypothekscassa.
Det finnes ej flere, och sålunda kunna ej flere än desse komma i åtnjutande af nämnde summa, ulan att minska på livad dem borde tillkomma.
Creditiverne beviljas för hvarje 404 Den 15 April. år, och maximisumman är bestämd; det beror således på pröfning huru mycket hvardera kan komma att få.
Nu har spanmålsbelåning icke hittills kunnat åstadkommas; försök dertill är gjordt medelst det förslag, som Utsk. framställt, och det torde vara skäl att se elfeclen deraf.
De närmare föreskrifterne skola Fullmäktige meddelas, såvidt sådane i ett reglemente kunna åstadkommas, så att icke, under benämning af spanmålsbelåning, de här numera afslagna 600,000 till creditiv för privalbankerne kunde komma dem till gagn, då jag vore allt för litet förtjent af berömmelse, utan dem, hvilka befatta sig med spanmålsbelåning.
Vi böra icke sträcka pretentionerue på Banken längre, än hvartill densamma har förmåga.
Cederström har nu framkommit med det förslaget att härtill lemna ett obegränsadt belopp, under det att R. o. Ad. och alla andra Stånd antagit som princip att bestämma maximisumraor, ty Frih:n föreslog att lemnäs skulle hvad Bankens tillgångar medgåfvo.
Att stadga någonting sådant i reglementet, der allting annat är bestämdt, kan inom Fullmäktige leda till svåra discussioner och öfverläggningar.
Deras beslut skulle grunda sig på för tillfället varande förhållanden, och sedermera kunde svåra conjunctnrer möjligen uppkomma, så alt det visade sig alt man gått för långt och att inskränkningar måste göras.
Det finnes, efter mitt sätt att se, icke något skäl att gå utöfver hvad som stadgadt är, utan bör man stanna dervid; och hvarföre skulle man väl, när vi åter hafva riksdag om 3 år, öfverstiga en lemligen ansenlig summa?
Må man först se huruvida den kommit till gagns eller icke.
Jag afstyrker på dessa skäl all förändring i det förslag, som BancoUtsk. i förevarande § framställt.
Efter det varma förord, som Gr.
Björnstjerna gaf åt spanmålsbelåning och det intyg han lemnade, att privalbankerne i England till stor del befattade sig med denna belåning, hade jag sannerligen icke väntat, att Grefven skulle slutat sitt anförande med att afstyrka förslaget om en tillökning i creditivet för delta ändamål.
Om någonsin det vore skäl att tillstyrka ett creditiv för beläning af spanmål, så måtte det väl vara nu, då spanmålsprisen äro så ytterligt nedtryckta i Riket de år vi nästan haft fullkomlig missväxt.
Jag erkänner, det jag icke väntar mig mycket af de i Utsk:s förslag omtalade associationer i och för upphandling af spanmål, instämmande i hvad Biskop Agardh yttrat, alt sådana assoeiationer äro hittills i Europa obekanta, och att betviflas kan att de snart blifva organiserade i Sverige; men jag hoppas, sedan räntan blifvit nedsatt lill 3 proc., privalbankerne skola komma alt befatta sig med denna rörelse; och örn så sker, så är det för en hvar uppenbart, att den ringa summan af 400,000 r:dr icke skall vara tillräcklig för att bilda någon spanmålsbelåning öfver hela Riket.
Jag kan således ej annat än på det ifri- . gaste instämma i förslaget att summan mätte ökas, åtminstone till 600,000 r:dr, och om dertill ej gifves annan utväg, så instämmer jag med Gr.
Björnstjerna, att hela anslaget delas mellan lrypotheksföreningar och spanmålsbelåningen, så att hvardera finge 600,000 r:dr.
Den 15 April. 405 Hr von Hartmansdorff:
Jag är väsendtligen af den mening, som Frih. Stjernstedt och Hr von Hohenhausen uttalat, samt tror att man måste i första hand öfverväga huruvida Banken kan lemna alla de creditiv som begäras.
Efter min tanka, har Utsk. i fråga om sedelulgifning gått längre, än jag skulle hafva gjort, derest jag varit dess ledamot, och jag kan alldeles icke tillstyrka att man skulle sträcka sig derutöfver.