Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Motionären anser en Fästnings anläg<- gande mot Ålands skären nödvändig.
Jag delar ej denna åsigt, såvida dermed menas en Landt fästning , men jag tror att till Skärgårdsförsvarets fullkomnande nödigt blifver, att i Stockholms yttre skärgård anlägga en befästad hamn, belägen så att den, äfven vintertid, är omgifven af öppet vatten, och oberoende af fasta landet; men denna anläggning, ehuru i min tanka högst nyttig, kan uppskjutas till de angelägnare försvarsanstallerne först hunnit blifva ordnade.
Jag tror mig nitälska för mina medborgares välstånd och trefnad, så mycket som någon.
Jag har aldrig underlåtit och skall aldrig underlåta att på alla rum och vid alla tillfällen, der min röst får höras, ifra för sparsamhet med folkets krafter, men jag känner mig vid detta tillfälle, då fråga är om anslag för försvarsverket, uppmanad att inför mina medborgare förklara: att jag i de Comiteer, i hvilka jag varit tillkallad, och der raan icke planlöst till— vägagått, i många fall tillstyrkt vida större anslags begärande för detta ändamål, än som skett, samt att jag dertill funnit mig uppfordrad af klar öfvertygelse om och oförfalskadt nit för det allmännas väl.
Den 8 December e. m. *79 Jag är född i den af Sveriges fordna provincer, som rycktes ur moderlandets sköte , för det man den tiden med giriga liander tillbakahöll de utgifter, som bordt göras till försvarets förberedande.
Den sorn sålunda förlorat sin födelsebygd och i eder famn tidigt lärt att tacksamt och varmt älska ett ädelt och minnesrikt fosterland, den känner, måhända djupare än mångå, vigten af det ämne nu förehafves.
Jag sage hellre att den jordtorfva, som en gång skall betacka äfven mitt ringa stoft, redan vore skuren, än att jag, misskännande mina medborgares och fostrares uråldriga fäderneslandskärlek, skulle skymlligt draga mig undan och ej våga höja min röst att tillstyrka bifall till de utgifter, som för landets säkerhet äro nödvändige, äfven om planen ej i alla delar skulle råka öfverensstämma med hvad jag, måhända af egenkärlek, eller bristande insigt, ansåge vara den fullkomligaste.
Slutligen iakttager jag tillfället att, lika med Motionären, åter upprepa nödvändigheten af att Nationerna under fredens lugn bibehålla uppmärksamheten fästad på de liufvudsakligaste olyckshändelser, som kunna inträffa vid ett påkommande krig, på det dessa då ej må väcka modlöshet och misströstan.
Men jag her Motionären tillika behjerta, att intet är så farligt för sjelfständigheten, som att göra en inbillad, omöjlig, evig fred till talämne och trosartikel i en Nalion och att idkeli - Den 8 December e. ra. gen upphöja och beskrifva fredens fördelar; hvilken känner och erkänner ej deni? och att sålunda, vaggande folket till säkerhetssömn, qväfva dess urgamla krigiska anda, som stundom missledd, likasom dess helbroder frihetskänslan, likväl utgjort och ännu utgör vårt slutliga och egentliga varu och tillflykt i nöden.
Säg folket ärligt att det har fiender nu sorn i alla tider, ty detta är sannt; säg att krig icke kunna undvikas, om man vill lefva sjelfständig; påminn folket om dess fäders bragder, ty folkets söner hafva obemärkte, meri med fröjd stupat kring dessa sköldar, som här hänga kring väggarne med Wasas i hjertat; säg alt det icke nu mera än fordom saknar krafter till sitt försvar, ty äfven detta är sanning; att friheten och sjelfständigheten är ett odalarf, som det icke äger rättighet alt förslösa genom maklighet och karghet, och man skall snart lyckas att åter upplifva hos en ädel och storsinnad
Nation samma heliga kärlek till fäderneslandet, sorn lågade i dess mest lysande tidskiften; denna kärlek som är alla Öfriga samhällsdygders moder.
Herr CoijetCarl Fredrik, anförde skriftligen: Friherre Anckarswärds Tankar om Sveriges Försvarsanstalter, sorn blifvit Stats - Den 8 De c mber e. tn.
Utskottet meddelade, påkalla en stor uppmärksamhet och föranleda till några erinringar i hvad som egentligen rörer Skärgårdsflottan.
Möjligheten att uppställa 400,000 Krigare till Landets försvar torde vid utförandet icke sakna svårigheter, dem vi alla med tillfredsställelse skulle se försvinna; ty hvar finnes den Magt, sora icke skulle studsa emot en så beväpnad Nation och som icke skulle tillbakahAlla all tanke på dess anfallande.
Om denna föreslagne styrka i verkligheten kunde närmas i fulltalighet till dessa skrifna ziffror; så borde man icke derföre försmå användandet af Skärgårds vapnet i stor scala, som genom våra nu varande förhållanden till östra GrannRiket förvandlats, ifrån Armeens flytande flygel, till dess flytande Avandtgarde, och i anseende lill vundna förbättringar, mycket öfverträffa hvad dess Instiftare åsyftat, men icke kunnat utföra på sin tid.
Vi sakna icke derföre skäl till tacksamhet vid Ehrensvärds minne, hvars bemödanden tillskapade ett försvarsmedel så fullkomligen Svenskt, att vi rätteligen kunna räkna dess upprinnelse från våra stamfäders, de råa Vi k ingar nes tider.
, Den mörka taflan af Linieskepps-flot* tans sjukdomsöden i 2:ne sednare krig är beklagligen historiskt sannfärdig, och hade 182 Den 8 December e. m. kunnat tillökas med flere skuggor ifrån 1741 års Ryska krig, då tre fjerdedelar af Flottans besättningsmanskap på 21 Linieskepp, bortryckte genom sjukdomarnes dödande verkan, måste begrafvas i Finska viken eller på dess stränder.
Orsaken till dessa olyckor kan ej sökas i annat än bristen af sjö vandt folk lill flottans bemannande och kan icke med någon ändamålsenlig anstalt eller conscription fyllas.
Erfarenhetens dyrt betalte lärdom må alltså befria vårt fädernesland från ytterligare försök i den vägen.
Vi borde inskränka oss, att med Fregatter och mindre seglande Krigsfartyg göra Svenska handelsflaggan på alla haf den besöker respccterad; utom den öfning, som deraf skulle vinnas för Flottans Befäl, och hvilken i allt öfverträffade de mest kostbara Exercis-expeditioner, skulle
Handelsrnarinen tillskyndas 2:ne vigtiga fördelar; den ena i stödet för disciplin emellan Handelsskeppens Captener och deras ofta nog obändiga Matroser; den andra genom den tillfällige läkarevård, som desse sednare, vid af sjömansarbelet förordsakade skador och andra sjukdomsfall, af Örlogsfartygens Läkare-anstalt kunde bekomma.
Men ehuru ingen påräknar något försvar af en vintertiden hvilande eller infrusen Flotta, är den åsigt icke godkänd, att Skärgårdsvapnet bör handteras såsom bi - Den 8 December e. 111. iS3 siik, eller alt Skärgårdsfartyg, efter nuvarande sammansättning, kan på kort tid anskaffa? och behörigen utrustas.
Emellan Carl X.:s gång med Svenska Armeen öfver Bälterne, och Ryska Cossackernes försök öfver Ålands haf och Quarken i sista Ryska kriget, är en tidsrymd af i5o år, som påminner om stora händelsers sällsamhet.
Ett nytt försök på samma väg, låter icke tänka sig såsom farligt för någon annan, än den, som det ville utföra.
Den Armee, sorn sålunda kom, för att anfalla oss, mäste åtminstone vara så stor, alt dess Avantgarde utgjordes af 5o,ooo man, och då hemställes till alla sakkunnige Militairers bedömande, huruvida en sådan Arrnée med sitt Artilleri och Tross samt med Compassen till ledare skulle våga öfvergången på en isbro af sådan längd och osäkerhet, sorn den emellan Åland och Sverige, hvilken, Gudi lof! icke alla vintrar är farbar för en släda med postväskan.
Den Annee, som härtill skulle brukas, måste väl icke heller vara aldeles känslolös för köldens verkan under så lång marche öfver isen, till ett land i fientlig afsigt, af hvars innevånare den bör vänta vederbörlig emottagning.
Man måste således antaga, att anfall i så stor Scala, att det kunde förmodas vinna någon framgång, troligen kommer att uppskjutas till den årstid, då det med Flotta och Transportfar - * 184 Den 8 December,e. m. tyg kan verkställas; emellan våra klippor och skär skola Svenska Thermopyler di finnas, icke obevakacje vill jag hoppas, utai behörigen försedde med Canonslupar och Ganonjollar, hvilka, med användande af ångkraftens biträde, kunna vinna en roilighet öfver all väntan, och således beredde, att möta på alla puncter, som hotas eller angripas; och med hvilket vapen man hälst skulle rigta sina skott emot ju större skepp, ju säkrare att träffa, En påtaglig likhet i förhållanden emellan Landt- och Sjö-försvaret framställer sig deruti, att 0111 BefästningsSystemet vid det förra skulle antagas såsom hufvudsak, större delen af den activa Armeen skulle förvandlas till Garnizoner för det passiva försvaret af Fästningarne.
Samma förhållande inträffar i sednare fallet, när man sätter Skeppsflottan i främsta rummet, ty bemannandet af dessa flytande Fästningar, uppslukar både Befäl och Manskap, så att det activa vapnet, Skärgårdsflottan, antingen göres overksamt eller ofullständigt för det stora äudamålet, Fäderneslandets försvarande, och hvartill den ovärderli ga gåfva naturen gifvit oss i den förmur af tusentals holmar och grund, antyder detta medel, att jämna ali fientlig öfverlägsenhet med ett väl ordnadt motstånd till vår fördel.
Såsom transportmedel för Armeen är Skärgårdsflottan, genom Ångfartygens bi - Den 8 December e. m. i85 träde, af en ofantlig nytta, då inga forcerade marcher, som hafva truppernes fatigerande till följd, kunna jämföras med fördelen att framföra en ArmeeCorps flera gånger hastigare, och uthvilad, till det ställe på kusten, hvilket påkallade en sådan rörelse.
Beskaffenheten afSkärgårdsflottans sammansättning och underhåll för sitt ändamål, fordrar likväl medel för dess bestånd, hvarken tillhörande Personalen eller Fartygen, utan utgörande blott locala anstalter på hvarje station.
Förhållandet härmed vid Stockholms etablissement visar oss ämnet från de ouppfylde behofvens mindre angenäma synpunct, och sorn jag, med begagnande af min Riksdagsmanna-rätt, hos Rikets Ständer till afhjelpande härmed vågar framställa.
Vi äga Fartyg för Skärgårdskriget i tjenslbart stånd och ärhålla dagligen flera genom nybyggnader, men äro i saknad af skjul för åtskillige af de redan sedan längre tid iståndsatte; Galérvarfvets kostbara och med Fartyg fyllde Arsenaler äro endast med trädplank omgifne och behöfva fortsättning af en påbegynt Stängselmurs byggande; vi hafva Mörsare och torde snart få så kallade BombCanoner, men äro utan Laboratorium för tillredelsen af Feurverks-kropparne och det nu antagno i86
Den 8 December e. m. förträffliga antändningssätt med Knallkrut; vi kunna icke undvara Timermän och Handtverkare och få aldrig detta behof uppfyldt så länge Casserner för dessa Arbetares nödige logerande brister; endel af våra Verkstäder äro blott provisionela, och slutligen, då Skärgårdsvapnet utgöres af Artilleri- och Kastpieser af svåraste caliber, erfordras betydlige Krutförråd, så väl till exercise, som krigsrustning; men vi äga inga Kruthus till förvarande af den obetydligaste qvantitet, flera andra brister och behof alt förliga, med ett ord sammanräknade beloppet af alla dessa i behörig ordning, och tid efter annan till Flottans Administrativa Styrelse insände Kostnadsförslager, som ännu ej fått medel för verkställigheten anviste, utgöra en rund summa af 23o,ooo R:dr B:co, hvilka under en längre tid ifrån io:de Hufvudtiteln icke stå alt vänta.
Under 5 år skulle denna Station försättas i fullständigt och ändamålsenligt skick, och finna alla dessa ofvan nämde brister afhjelpte med 46,000 R:dr om året, hvarom jag dristar anhållan göra.
Hvad som för närvarande hunnit vid Stockholms Station, med sparsamma anslag, att iordningsätlas, är, med gamla inxättningarnes bibehållande, af så ansenligt värde, att detta nu atimäldtc tillskott för fullbordandet måste anses ringa, hälst om Den 8 December e. m.
187 jämförelse göres med kostnaden i och fölen Ny Anläggning för samma ändamål.
Om remiss häraf till StatsUtskoltet anhålles ödmjukligen.
Friherre Anckarswärd> Carl Henrik:
Föremålet för min tankeyltring, angående Rikets försvarsanstalter, har icke kunnat vara annat, än att framkalla de olika åsigter, hvartill detta vigtiga ämne föranleder, på det Ledamöterne ide Utskott, dit denna fråga för vises, måtte erhålla all möjlig ledning och upplysning.
Ehuru de motsatta åsigter, jag nu hört framställas, icke verkat på min öfvertygelse, tilltror jag mig dock cj, att nu genast upptaga dem till fullständigt besvarande, emedan jag cj vill göra mig den förebråelse, att hafva låtit undfalla mig någon anmärkning, som förIjenat att vederläggas.
Jag anhåller derföre, att vid ett annat tillfälle, när, efter Motionstidens utgång, Ridderskapets och Adelns tid är mindre upptagen, få återkomma till detta ämne, och utförligt besvara de emot mina deri framstälde tankar gjorde anmärkningar.
Äfven jag hade ämnat yttra mig öfver hvad Friherre Anckarswärd i ämnet anfort, men hufvudsakligen förekommen af de flore värde Ledamöter, som nu gifvit sina åsigter I i88 Den 8 December e. in. deröfver tillkänna, afstår jagså mycket häldre derifrån, sorn jag för ögonblicket icke är derpå beredd, och hemställer blott vördsammast, att, enär Friherre Anckarswärds tankar i saken äro genom trycket befordrade till allmänhetens kännedom, så äfven måtte ske med de deremot nu gjorde inkast.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemstälde, att så väl Friherre Anckarswärds ifrågavarande Memorial, som de af ålskillige Ledamöter, rörande samma ämne, nu afgifne yttranden, måtte till Stats- samt Allmänna Besvärsoch EkonomiUtskotten remitteras; hvilket bifölls.
Hvarefter Hans Excellence^ i afseende på den af Herr Montgommerie föreslague tryckning, hemstälde, att det måtte få ankomma på hvar och. en Ledamot, som sig yttrat, att, om han så behagade, låta på sin bekostnad till trycket befordra sitt anförande.
ExpeditionsUtskottets den 27 sistlidne November aflåtne, samt den 4:^e dennes e. m. på bordet lagde, Memorial, angående tryckning och utdelning bland RiksStåndens Ledamöter af Bihanget till RiksStåndens Protocoll. Den 8 December e. m. 189 Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf j anförde skriftligen:
Orsa k erne, hvarföre tryckningen af Utskottens Betänkanden vid sistlidne Biksdag ej hann hålla jemna steg med ärendernas gång, voro dels den, att tryckningen af samtliga Utskottens Betänkande skulle verkställas af det enda ExpeditionsUtskottet; och dels den, att hela samlingen för hvarje Utskott skulle fortgå i en och samma numerföljd.
Helt annorlunda måste förhållandet blifva, om, såsom min mening varit, hvarje Utskott sjelf besörjde tryckningen af sina Betänkanden, samt hvarje > Betänkande finge sin egen numerföljd, så att ett och samma Utskott kunde på en gång trycka mångfaldiga Betänkanden till och med på särskilta tryckerier.
I annat fall skulle saken äfven nu misslyckas.
Den tillökning i ExpeditionsUtskottets betjening, som Utskottet omnämner för correctur-läsning, lärer finnas öfverflödig, derest hvarje Utskott sjelf ombesörjer tryckningen af sina Betänkanden.
Vid Högloflige Expeditions-Utskottets uppgifne egentliga förslag torde för öfrigt följande anmärkningar få göras, nemi.:
Vid 1: sta punkten , hvarest föreslås, att hvarje act skall tryckas såsom ett särskilt helt, och blott förses med ordningsnumer, Den 8 December e. m. holde 1 slutet tilläggas: skolande hvarje Utskott sjelf ombesörja tryckningen af sina egna Betänkanden; och ExpeditionsUlskottet dels särskilt tryckningen af de handlingar, som ej utgått från något Utskott; samt dels hafva uppsigt derpå, att samtliga Utskotten låta verkställa tryckningen efter samma plan.
Genom denna uppsigt vore stadgandet i 59 §.
Riksdagsordningen uppfyldt.
Vid 2:dra punkten.
Utskottet säger: ”Att derest en sådan (het) ej ensam skulle ”utgöra ett helt ark, då, efter som Expe”ditionsUtskottet för hvarje fall kan finna ”lämpligast.”
I stället för Expeditions Utskoltet, borde här endast stå Utskottet.
Vid 4'de punkten.
Utskottet föreslår, att hvarje Utskott skulle till ExpeditionsUtskottet aflemna 2 Exemplar: men om hvarje Utskott sjelf skall ombesörja tryckningen af sina Betänkanden; så synes ej mer än ett Exemplar behöfvas.
Vid 5:te punkten.
Utskottet föreslår, att de tryckta arken skola genom ExpeditionsUtskottet till Stånden insändas.
Men om hvarje Utskott skall ombesörja tryckningen af sina egna Betänkanden; så böra de ock sjelfve aflemna dem directe tilt Stånden, till undvikande af onödig tidsutdrägt.
Den 8 December e. m. 191
Dc exemplar, som till förvar i RiksgäldsContoret skola aflemnas, synas böra vara häftade, på det all förskingring af de lösa adema desto säkrare må förekommas.
Hvad Revisorernas och JustitiasOmbudsmannens Berättelser beträffar, så var min mening icke, såsom Utskottet synes hafva fattat den, att de borde ur Bihanget utgå: utan blott att de för denna gången kunde omtryckas, såsom utgörande andra samlingen, i en mindre upplaga; samt för framliden slippa att omtryckas, derest de emellan Riksdagarne genast trycktes i vederbörligt Bihangs-format och i tillräckligt stor upplaga.
Orsaken hvarföre jag föreslagit, att ProtocollsUtdragen böra komma i sista samlingen, var endast den, att denna samling, såsom af föga interesse för allmänheten, och tjenande blott till controll på Riksdagsbeslutet, skulle på sådant sätt kunna af den, så för godt funne, uteslutas, utan att lemna någon lucka i samlingarnes numerföljd.
Beträffande upplagans storlek, hvilken Utskottet föreslagit till 1200 Exemplar; så torde den åtminstone kunna nedsättas till 1000, helst ej mer än ^öo skulle erfordras till utdelning!
Stånden, och man, alt dömma af erfarenheten, ej lär kunna påräkna 19a Den 8 December e. m. någon betydlig afsättning i bokhandeln.
Eller kan hända vore det bäst, att till en böljan trycka 1200 Exemplar, intill dess man efter en månads eller 6 veckors förlopp finge se, huru många prenumeranter bade erhållits, eller huru afsättningen eljest utfölle, samt sedan inrätta upplagans storlek efter det då nogare bestämbara behofvet.
I anledning af dessa anmärkningar, får jag vördsammsst anhålla om återremiss af Utskottets ifrågavarande Memorial.
1 Herr von Hartmansdorff, Angust: Herr Cederschjöld bar i sitt upplästa anförande örnförmält en omständighet, som jag anser vara af vigt, och anhåller att få ytterligare anmärka, på det erindran derom må, med Högloft Ridderskapets och Adelns tillåtelse, få åtfölja återremissen lill ExpeditionsTJtskottet.
Det väsentligaste medlet, att fortskynda Rikets Ständers öfverläggniugar, så vidt de bero på kännedom af Utskottens Betänkanden, består otvifvelagtigt deri, att dessa lemnäs tryckta till Ståndens medlemmar, hvilket åter svårligen låter sig göra, med mindre hvarje Utskott besörjer tryckningen af sina Betänkanden.
ExpeditionsUlskottet bar likväl ansett 5g §.
Riksdagsordningen häremot hinderlig, genom stadgandet: ”att "det så kallade Bihanget till Riksens Ständers "Pro - Den 8 December e. m. 193 ”Protocoll, skulle utgifvas under Expedi”tionsUtskottets uppsigt.”
Denna föreskrift gafs på en tid, dä man ej förutsåg mängden och vidden af nuvarande Riksdagsförhandlingar, eller det deraf följande behofvet, att genast trycka Utskottens Betänkande!!, om någon hvar af Ståndens Ledamöter skola få tillräcklig del af deras innehåll.
Sådant kunde likväl, efter min tanka, ske utan hinder af den ifrågavarande Grundlags emedan det är skillnad emellan tryckningen, som hvarje Utskott för sig skulle låta besörja, och utgifningenj som tillhör ExpeditionsUtskottet; emellan verkställigheten i förra hänseendet, och ExpeditionsUtskottets uppsigt deröfver, hvilken naturligtvis skulle utöfvas efter det skrifna originalexemplar af hvarje Betänkande, som ExpeditionsUtskottet erhölle.
I början af Riksdagen, då få Betänkanden inkommit, kunde väl FxpeditionsUtskottet ensamt medhinna tryckningens besörjande; men längre fram blefve det väl ogörligt, utan antagandet afen altför talrik betjening, under det att de öfrige Utskottens Canzlister, som sluppe utskrifningen af 3:ne exemplar, utaf de 5 förut vanliga, bade mindre att göra än tillförene.
Vill man vinna ändamålet, måste man vilja medlet; och detta är, så vidt jag förstår, ingalunda oförenligt med 69 §.
Riksdagsordningen. 3 H. i3 Den 8 December e. m. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken heinstälde, om Ridderskapet och Adeln ansåg ExpeditionsUtskottets ifrågavarande Memorial böra, i anledning af Herrarne Cederscbjölds och von Hartmansdorffs dervid gjorda anmärkningar, till ExpeditionsUtskottet återremitteras, Ropades Ja.
Föredrogos ånyo och biföllos följande ExpeditionsUtskoltets den 27 sisth November aflåtne, samt den 4 dennes e. m. på bordet lagde, Memorial: 1:0
Angående antagande af en Canzlist. 2:0 Angående en Summarisk sammanfattning af innehållet vid slutet af hvarje utaf Utskottens Betänkanden.
Herr von Hejnne Georg, anförde skriftligen:
Taxeringsman på landet förbinda sig uti aflagd ed att påföra hvarje förekommande person den betkattning han bör vidkännas, så att hvarken Kronan eller deri skattskyldige förnärmas i deras tillständiga rätt.
Den lättsinnighet, hvarmed man vid Taxeringar förbisett vigten af denna edgång liar alltid väekt mitt bekymmer; man bar liämtat anledning till denna lättsinnighet
Den 8 December e. m. iq5 af föreskriften nti 3 Art. 2 §. i5 morn.
BevillningsFörordningen af den 18 December 1823, som från förra BevillningsFörordningar blifvit bibehållen, samt från den lilla qvarlefvan af den gamla surdegen, som finnes qvar uti 17 mom. af samma §. nemligen alt afslutade köp 1111 skola tjena till vägledning och jemförelse, i stället för grunda såsom fordna BevillniugsFörordningar uttryckt sig.
Om nu till exempel 1 mantal äges af 4 Åboer, och detta 1 mantal är uppskatladt till 4ooo R:dr, men |:dels mantal i samma by försåldes till 2000 R:dr, Som verkligen någon gårig kunnat inträffa, har man då någonsin, utan att bryta sin ed, kunnat uppföra den försålda £tdelen till 2000 R:dr, utan att uppföra hela mantalet till 8000
Rrdrs värde och alla därmed jemförliga hemman till lika fördubbladt värde, hvarigenom minimi-Tariffen äfven skulle för ett sådant
Län fördubblas?
Är detta förhållande förenligt med den ed Taxeringsman aflägga?
eller böra icke alla andra föreskrifter huru värdering skall ske uteslutas ur nya BevillningsFörordningen, än de, som i 17 mom. uttryckas, nemligen: att på grund af den locala kännedom BeredningsComiteen bör äga, åligger densamma att utröna egendomarnes beskaffenhet till utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsättningstillfälle, formoner och oneraj Den 8 December e. m. hvarvid afseende äfven bör göras därå, om den ifrågavarande egendomen genom eldsvåda, vattenflöde, eller andra olyckshändelser blifvit försämrad; varande det i öfrigt Comiléens pligt, att på ära och samvete icke sälta någon egendom till lägre värde, än den skulle komma att gälla, om den utan tvångsmål skulle säljas.
Med Nationens snart 20-åriga Taxeringserfarenhet anser jag alla andra värderings- och vägledningsföreskrifter mera förledande, än upplysande för Taxeringsmännen, än de jag ofvan före nämnt; hvarföre jag föreslår: 1:0 att i5 mom. uti 3 Art. 2 §.
BevillningsFörordningen, som ålägger Domare, att till Kronofogden såsom vägledning för Taxeringarne uppgifva alla vid HäradsRälterne uppbudne fastigheter, måtte ur den blifvandeBevillningsFörordningen uteslutas; och 2:0 att ur 17 mom. samma Art. och §. måtte i blifvande BevillningsFörordningen utelemnas all ledning af några skedda köp å till Taxering förekommande egendomar.
Herr af Grubbens j Nils Wilhelm ^ uppläste följande:
Det är af erfarenheten så besannadt, alt någon bevisning därom icke behöfves, Den 8 December e. m. '97 alt deri arbetande klassen, isynnerhet inom Febi i kerne och Handtverkerierne, mer och iner försämras både till physik oell sedlighet.
Då det tillhör Lagstiftningen, att vidtaga sådane åtgärder, hvarigenom det oivia hindras att gripa omkring sig; så har jag trott mig böra föreslå följande, rörande husbönders och tjenares inbördes förhållanden.
Det torde vara klart, att det husliga lifvet har sin olyckliga motsats uti krogens förströelse, och ju mera den senare sökes, destornindre behof finner man af det förra.
Det vore därföre af största vigt, att hvarje tjenare allt mer och mer fastades vid den husliga krets, till hvilken han hörer och att det aflägsna förhållande husbönder och tjenare emellan, som ofta hittills ägt rum, upphörde; och tror jag, att bland det kraftigaste medel härtill vore, att hvarje husbonde höll sina arbetare med husrum j mat och nödige arbetskläder.