Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Herr Hjertås anmärkning angår, skall jag, då jag så väl Tid denna, som vid alla öfriga förändringar, önskar Den g November* Önskar redactionens förtydligande, sä mycket som möjligt, icke bestrida den, om en bättre Svenska derigenom vinnes.
Herr Gref ven och Landt - Marskalken erinrade, att om Herr Hjertås anmärkning bifölls, borde ock i början af §:n ordet:
Introduction till Introductionen förändras.
Det ena är articulus indefinitus, det andra definitus.
På det senare stället tror jag säkert , att uttrycket skulle till Fransyskan.öfversättas med l’introduction.
Jag är af samma mening som Herr Grefven och LandtMarskalken, att artikeln, om den skall begagnas, bor tillsättas så väl på det förra, som på det senare stället, ehuru jag tror, att den rätteligen icke på någotdera är nödvändig, eller lämplig, så framt vi vilje bålla oss vid naturen af vårt språk.
När man talar om en sak i allmänhet, lärer ingen artikel böra tilläggas; och jag vågar så mycket mera yrka det, i afseende på detta ställe, för att icke vålla ytterligare tvister i ett ämne, som redan blifvit så vidlyftigt afhandladt.
Ordet: introductionen skulle möjligen kunna anses för en motsats af något annat föregående definitum till exempel adlandet, som icke finnes.
Jag tillstyrker således bifall till den af Utskottet föreslagne redaction.
Ridd. o. Ad. Prot. X..
Band. 17 a58 Den ,9 November.
Herr Hjerin:
Det vore rätt illa, om någon tvist skulle uppkomma om §:n, för det man vill lia dess redaction rättad efter Svenska språkbruket.
Örn någon Ledamot af Svenska Academien vore bär närvarande, skulle han säkert instämma med mig.
För min del kan jag, som likväl icke vågar gifva mig ut för stor språkkännare, ej finna Riddarhus-Utskottets förslag stridande mot Svenska språkbruket.
Mig förekommer det, som vore ordet: någonj på senare stället utlemnadt.
Om man ägde rätt att* vid Grundlagens tolkning, förstå något ord inunder, skulle jag instämma med Herr Cederschjöld.
Men då detta ej' är förhållandet, kan jag ingalunda förmås alt afstå från min anmärkning.
Jag får* i anledning af den siste värde Talarans yttrande påminna, att icke blott i Grundlagen och i allmänna Lagen, utan äfven i ali skrift och i allt tal, tanken måste suppleera vissa ord, som utelemnas, för att undvika onödiga och just derföre högst obehagliga repetitioner.
Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, 0111 Ridderskapet och Adeln be - Den g November. 25g lingade gilla Riddarhus-Utskottets föreslagna redaction af i §:n.
Ropades J a. Herr Hjerta:
Jag anhåller vördsamt, att få anmäla min reservation mot detta beslut, såsom icke enligt med Svenska språkbruket. §. 3.
Jag anhåller, att få tillstyrka en bestämdare, och såsom jag tror, fullständigare redaction af denna §., medelst följande lydelse:
Ej må någon upptaga annan
Ätts namn eller vapen, den må vara lef vande eller utdöd , med mindre lian dertill undfått Konungens Nådiga tillstånd, efter att, i händelse Ätten ännu lefverj hafva inför Kongl. Maj:t uppvisat dess medlemmars uttryckliga samtycke dertill.
Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna den af Herr von Hartmansdorff utaf 3 §:n föreslagna redaction.
Bifölls. §. 4 blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Den Q November. $. 5.
Jag skulle tro, att det 3:dje eller sista Momentet af denna §., innehållande tillämpningen af grunderne i de bägge föregående Momenten kunde utgå, och tydligheten i alla fall blifva lika stör.
Några små redaetions-förändringar torde likväl behöfvas; hvarföre jag anhåller att få uppläsa det Förslag till denna §:s lydelse, hvilket synes mig vara rigtigast: 1:0.
Inom så val gamla sorn nya Adelil , anses såsom Stamfader för en Adelig Ätt den, sorn till samina Ätts värdighet först npphöjd blifvit, och såsom
Ättemän sä väl hvar och'en, som af Ättens värdighet är lagligen delagtig vorden, som och den, hvilken denna värdighet ärfva kan-, och sjelf är introducerad Svensk Adelsman.
Hufvudman är den Ättemän, hvars Ättegren är äldre än någon af de öfrigas, och har varit det i hvart och .ett led, från och med Stamfadrens barn till och med, hans eget.
Fjermare eller yngre i Ätten, är den Ättemän, sorn senare eller icke utan fleres bortgång, kan blifva Hufvudman ; närmare eller äldre i Ätten den, som förr skulle blifva det.
Den Ättemän, sorn iner än en
Ätts värdighet arfva kati, rukne sig i ajseende på Säte och Stämma å Riddarhuset, tilt den Ätt, frän hvars Stamfader han pä Svärdssidan närmast härstammar, samt enär tvenne af dessä Åtter leda sin härkomst frän en och samma Stamfader, till den Ätt, Den Q November. soia främst pä Riddarhuset sitter.
2:0 undantag härifrån äger endast rum inom de åtter, hvilkas hufvudman emellan 1792 och 18oq blifvit, jemte större eller mindre del af slägten, och med särskild stadgad Successionsordning till Friherrlig eller Gref velig värdighet upphöjde :
Hufvildmannar ätten för den Ättj som utgör Slägtens icke upphöjda del, tillfälle då den Ättemän, som af dej ensligt
Diplomen i lägre värdighet c/varblif' v ande, var närmast den eller de, hvilka i den högre värdigheten inträdde, och förblifve inom nämnde persons gren, till dess densamma utgår.
Nämnde hufvud/nannarätt tillfälle då, med enahanda vilkorj den i samma lägre värdighet qvarblifne
Ättemän, som befilines vara äldst efter Stamfadern , och som ej tillika är Ättemän på en högre nummer.
Der skulle då §:n sluta och 3:djc Momentet försvinna.
Det 3:dje
Mo mentet tillsattes af Utskottet, på det §:n skulle blifva lättare förstådd, men jag erkänner visserligen, att det kan umbäras, när i alla fall, genom dess intagande i Protoeollet, den rätta andan, i hvilken §:n skall förstås, finnes förvarad till säkerhet mot fräintida tvister.
Jag har således intet att erinra mot Herr von Hartmansdorff anmärkning, utan förenar mig med honom.
2Ö2 Den g November.
Uti den förekom mande definition på Stamfader för Adelig ätt, heter, att det är den, som till samina ätts värdighet först upphöjd blifvit.
Jag finner likväl en otydlighet deruti, att man icke vet, om dermed menas den, som af Konungen blifvit upphöjd till ättens värdighet, eller den som först blifvit å Riddarhuset introducerad.
. -j ■' • iV : ? ; ; # Herr Hjerta:
Jag förenar mig med Herr von Hohenhausen deruti, att 3:dje Momentet, såsom öfverflödigt, må uteslutas, när meningen dermed blott varit, att genom exempel ännu mer förtydliga §:n.
Hvad den af Herr Cederschjöld väckta fråga beträffar, skulle jag tro meningen böra vara, att som Stamfar anse endast den, hvilken för ätten tagit introduction.
Detta anser jagför så gifvit, att jag vågar ur denna åsigt föreslå Ridderskapet och Adeln, att i alla fall låta den af Utskottet föreslagna redaction qvarstå.
Herr Jliben, Carl Wilhelm:
Då jag vågar tillstyrka Ridderskapet och Adeln, att antaga den redaction Herr von Hartmansdorff föreslagit, anhåller jag likväl att dervid få göra en obetydlig anmärkning.
§:n kommer derigenom att bestå endast af arne Momenter, hvilkas numerering med no och 2:0 kunde utgå.
Herr Cederschjölds anmärkning är fullständigt och rigtigt besvarad af Herr Hjerta, Inom Svenska Riddarhuset är ingen Adelig Den g November•
2G3 farnille känd, förr än den vunnit inlroduction, som åter först beviljas, sedan alla prestanda blifvit fullgjorda, Herr von Hohenhausen:
Utskottets mening bar varit, alt den, som tagit introduktion, skall å Riddarhuset räknas för Stamfar.
Det är likafullt visserligen gifvit, att livar och en är Adelsman, hvilken Kongl, Maj:t behagar upphöja dertill, men han erhåller ingen representations-rätt, förr än lian är introducerad.
Sådant har ofta skett en lång lid efter, hvarpå exempel kan anföras från i8o(), då Adeliga Ätter introducerades, hvilke, ända till 100 år förut, blifvit till adelig värdighet upphöjde.
Det var då i alla fall nödvändigt, att Stamträdet skuK le anses börja från den, som upphöjdes i Adeliga värdigheten.
Jag tror ingen svårighet bör vara dervid, att lemna §:n iden form den nu har.
Det har blifvit förklaradt, att meningen vore, att anse för Stamfar den, genom hvilken Attén blifvit introducerad; men då synes mig olämpligt, att nyttja ordet "upphöjd.”
Det är väl icke Ridderskapet och Adeln, sorn genom inlroduetionen upphöjer någon till Adeligt Stånd, ulan Kongl. Maj:t genom utnämnandet.
Om derföre en, som blifvit adlad, icke sjelf söker introduktion,' utan denna till exempel tages af en yngre Ättemän , så skulle det vara underligt om den Adlades äldre ättegren 264 Den g November. derigenom skulle för alltid utestängas frän Representations-rätten.
Detta skulle likväl blifva följden enligt den föreslagna Redactionen.
Om delta verkligen vore meningen och kunde anses för rätt, så bör åtminstone, till undvikande af ali tvåtydigbet, ordet ''upphöjd’’ borttagas, och istället sättas till exempel, den, genom hvilken ätten först blifvit på Riddarhuset Introducerad.
Jag fruktar, att den si ste värde Talaren glömt den föreskrift, att introduction måste sökas inom arne år.
Då man känner detta förhållande, synes icke någon utgrening af Attén på så korrt tid vara att befara.
Hvad angår Herr von Hartmansdorffs förslag, anhåller jag få veta , hvari skillnaden består, emellan hans och Utskottets Förslag, emedan det för mig icke varit möjligt att höra.
För min del anser jag Utskottets redaction tillräcklig, endast 3:dje Momentet kommer att utgå.
De anmärk ningar Herr Cederschjöld gjort, i afseende på definitionen af ordet; Stamfar, hafva blifvit, såsom mig synes, tillräckligt vederlagda af Herrar Hjerta och von Hohenhausen.
Huru man än vill förstå meningen, så är den närvarande redactionen tillräcklig att gifva vederbörande erforderlig efterrättelse, Olikheten mellan Utskottets och mitt Förslag är till exempel, att efter orden : enär Dm g Noveyibtr. 265 2.7ic af desse ätter j ordet lagligen är uteslutit, i mitt Förslag , emedan icke annat än laglig härkomst kan komma i fråga.
På samma sätt har jag förändrat ordet arfsordning till Successionsordning, emedan det sednare är ett gammalt bekant ord, hvaremot det förra möjligen kunde lemna rum för misstydning.
Så har jag äf'ren i början gjort en omflyttning af verberna, hvilken i det hela är af ingen vigt, men hvarigenom meningen faller sig lättare.
Herr Ribens anmärkning, att om 3:dje Momentet borttages, de bägge förra icke behöfva numereras, anser jag vara vigtig, Herr Cederschjöld:
I anledning af de anmärkningar, som blifvit gjorde vid mitt anförande, rörande oi’det Stamfader, får jag äran uppgifva ett fall, som alltförväl skulle kunna inträffa.
En gammal man blir adlad, som har både söner och sonsöner, men dör sjelf innan Introductionens prasscriptionstid vore tilländalupen.
Ingen af sönerna kunde fullgöra prestanda till vinnande af introduction; men detta göres af en Sonson.
Då frågas: skalle den adlades äldre ättegrenar för alltid vara uteslutne från representations-rälten, och denna endast tillkomma Sonsonens efterkommande ?
Den ibland den adlades succederande slag tingar, sorn för sig erhållit introduclion, är den förste, sorn har rättighet att å Riddarhuset inkom - 266 Den $ November. ina.
Likafullt kommer i Genealogien att upptagas (len, som blifvit till Adelig värdighet upphöjd, men endast den, som blifvit introducerad, kan först vinna inträde på Riddarhuset.
Jag får derföre tillstyrka redactionens antagande, på sätt Utskottet den föreslagit.
Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att 3:dje Mom, i den af RiddarhusUlskottet föreslagne redaction af 5;te §, målle utgå.
Hvarefter Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition lill bifall af de återstående 2:ne Momenlerne af berörde redaction.
I anledning hvaraf Herr Grefven och Lcnidt-Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna Herr von Harlmansdorffs redaction , med iagllagande deraf att §:s 2;ne Moment icke behofde numereras.
Bifölls. §. 6, blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln gillad.
Den q November. 267 §• 7- Herr Riben:
Redan då Riddarhus-Ut skottets Betänkande första gången förevar, vågade jag framställa anmärkning mot Utskottets Förslag, att utesluta frän representationsrättighet den
Ätt, .hvaraf blott funnes en person, oell som vore omyndig.
Min anmärkning lärer ei förtjent något afseende, emedan Förslaget återkommer i samma skick, som det befanns första gången.
Jag grundade densamma derpå, alt man ifrån Riddarhusets första stiftelse alldrig antagit till regel, att det är personen utan Ätten som representeras.
Denna regel var rigtig på en tid, då den Svenska Adelns Ledamöter voro de rikaste af alla medborgare, och den mäste således än mer vara det nu, när icke förhållandet är sådant.
Jag inser ej hvarför man skall uppleta anledningar att minska Representanternes antal.
Både vid den, förra discussionen här i Ståndet och under den enskilta öfverläggning, som i ämnet ägt ruin, har jag tyckt mig finna, att flere ansett olämpligt, att en förmyndare, sorn sjelf är ofrälse., skulle kunna utfärda fullmakt för sin adeliga Pupill.
Detta har icke verkat på mig.
En Adelsman blir Adelsman lika väl, antingen Fullmakten underskrifves af en ofrälse person eller icke.
Jag skall likväl allt för gerna frångå, att förmyndare framdeles skola utgifva dessa Fullmakter, hvilket egenteligen icke tillhörer en Förmyndares befattning, Men det har åt honom blifvit *68 Den q November. uppdraget, emedan någon Auctorilet skulle verkställa det, och man liar lemnal förmyndare denna rättighet af samma skäl, som Riksens Ständer ut sina Fullmäktige i Banken och Riksgäldskontoret uppdragit att emellan Riksdagarne tillsätta JustitiaeOmbudsman.
Men om Ridderskapet och Adeln finner olämpligt, att en ofrälse person utfärdar Fullmakt, hemställer jag örn icke Ridderskapet och Adeln skulle vilja förena sig om att uppdraga detta åt någon fullkomligt Adelig Auctoritet; i hvilket afseende jag vågar föreslå Riddarhus-Directionen.
Jag anhåller derföre, det Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes genom framställd proposition utröna , huruvida Ridderskapet och Adeln anser de ätter, af hvilka endast finnas omyndige personer lefvande, böra bibehållas vid representationsrätten med vilkor af den förändring, att Fullmakten utfärdas af Riddurhus-Directionen.
De anmärkningar jag går att göra vid denna §. äro egenteligen rigtade mot redactionen.
Ar Adelsman, hvilken för nesligt brott blifvit inför
Domstol tilltalad, genom behörigt Utslag, som dock ej ännu vunnit laga kraft, förklarad antingen till straff skyldig eller med mer än halfva bevis besvärad, så att domaren funnit saken böra till framtiden lemnäs, då den kunde uppenbar varda, dä vare han, intill dess samma Utslag lagligen iipphäfdt blifvit, frän Rid - Den g November. dårhuset utesluten, Här synes, sorn skulle, i händelse domen vunnit laga kraft, det berättiga honom att sitta qvar.
Jag får derföre hamställa att, i stället för orden: so/n dock ej ännu, må sättas: änskönt det ännu ej vunnit laga kraft.
För det andra står: får hufvudman enligt denna R iddarhu s- Ordning , icke utgifva Rull magt, inträde närmaste Ättemän, på hvilken sådant icke inträffar &c. Jag kan väl gissa till meningen häraf, men den synes mig nog dunkel.
Jag vågar derföre föreslå, att denna redaction må sålunda förändras : inträde för tillfället närmaste ättemän, för hvilken något lagligt hinder icke möter &c. Herr von.
Hartmansdorff:
För min del anser jag Utskottets förslag alldeles rätt, med undantag deraf, att efter orden: så att
Domaren funnit saken böra till framtiden lemnäs, orden; då den kunde uppenbar varda, torde kunna uteslutas, emedan deras mening redan finnes innefattad i de föregående orden.
Äfven får jag tillstyrka, att i slutet af §:n, efter orden:
Finnes ingen sådan, må, för tydlighetens skuld, införas ordet Ättemän.
I öfrigt, och hvad angår Herr Ribens förslag, att Riddarhus-Directionen hädanefter skulle, i stället för ofrälse Förmyndare, utfärda Fullmagter för myndige Hnfvudmän, så anser jag detta förslag mindre lämpligt.
Riddarhus-Directionen skulle derigenom gö - Den Q November. ras till en slags Magazins-Förvaltning af Fullmagler, hvilken efter god tycko, och den hland hennes Ledamöter tillfälligtvis radande stämning, kunde utöfva denna rättighet.
Jag tror icke, att man så likgiltigt hör behandla representationsrätten, hvarföre jag VÖrdsamt tillstyrker Ridderskapet och Adeln, att förblifva vid hvad Utskottet i detta afseende föreslagit.
Herr von Hohenhausen i Emot de anmärkta och föreslagna redaclionsförändringarlie vid denna §. har jag intet att invända, så vida §:n derigenom blir mera tydlig; men hvad princip-frågan angår, får jag erinra, att det visserligen icke varit Utskottets mening, att genom det uppgifna förslaget undandraga ofrälse Förmyndare mer än andra, denna rättighet, utan har det helt och hållit härflutit af frågans betraktande ur principens synpunkt.
Utskottet har, ur denna åsigt, ansett Fullmagts utfärdande till Riksdag, icke kunna tillkomma Förmyndarebefattningen, utan tillhöra närmaste Ättemän, och det just af den orsak, att det är attén, och icke personen, som representeras.
Dessutom vågar jag påminna, att icke alla ätter nödvändigt måste representeras; ty om till exempel en Adelsman blifvit Friherre emellan 179a och 1809, jemte dess äldste son, samt de öfrige qvarblifvit uti den adliga värdigheten, och fadren dör, samt den äldsta sonen sedan blir Grefve efter 1809, så är, om han icke har barn, den Friherr - Den q
November 271 liga ättens representationsrätt livilande , till dess han får en son, som då är Friherre.
I alla fall tillkomma det honom, att disponera om arne rum på Riddarhuset.
Utskottet har icke ansett den af förslaget möjligen Uppkommande minskning af disponibla Fullmagter kunna hafva någon verkan på Ridderskapets och Adelns pluralitet, ehuru äfven Utskottet ansett ett större antal Ledamöters närvaro hos Ridderskapet och Adeln vid Riksdagarne nyttigt.
För öfrigt skall jag icke vara envis i denna sak, om Ridderskapet och Adeln, emot principen vill förblifva vid det gamla förhållandet, hvarföre jag vördsamt förenar mig i anhållan om proposition.
Herr Hjerta; Jag anser Riddarhus-Utskottets förslag i denna punkt vara det enda i hela Betänkandet, som jag helt och hållet måste ogilla , först och främst emedan det tyckes sätta Ridderskapet och Adeln i ett helt annat tillstånd, än Grundlagen sätter de öfrige Stånden, och för det andra, emedan man derigenom frångår ett gammalt bruk.
Jag tror icke någon större säkerhet genom ett stadgande i Riddarhus-Ordningen behöfves, ätt Ridderskapet och Adeln blir representerad af hederligt folk, än den Riksdagsordningen förutsätter, hvars 18 §. jag anser i detta afseende vara tillräcklig.
Hvad det angår, att Förmyndare hädanefter icke skola få utfärda Fullmagt, så har sådant liittils i alla tider varit öfligt, och är grun - Den g November1. dadt på de begrepp man gjort sig om För* myndares pligter, hvilka kunna röra icke blott pupillens persons, utan äfven efterkommandes rätt, till exempel om pupillen är Fidei Commissarius, i hvilket fall Fidei Commissets skötsel tillhör Förmyndaren.
Jag vet då icke, hvarföre ej äfven en Förmyndare må kunna utfärda Fullmagt.
Jag kan derföre icke annat än anhålla, att denna §. i Riddarhus-Ordningen må blifva upp» håfven, och förhållandet rättas efter 18 §.
Riksdags-Ordningen, så att allt får tillgå på gamla sättet.
Grefve von SchwerinFredric Bogis* laus:
Jag instämmer helt och hållet med Herr Hjerta, att det är 18 §.
Riksdags-Ordningen allena, som bestämmer, huruvida Adelsmannen är berättigad tili inträde bland Representationen.
Det är icke i sin ordning, att för ett Stånd i detta afseende stadga strängare vilkor, än för de öfrige, hvilket innefattar en förolämpning för dem.
Hvad den andra frågan beträffar, har jag redan yttrat, att jag icke anser någon ätt böra från representation uteslutas, derföre, att ingen fullmyndig medlem deraf finnes, lusta §:n står, att hvar och en introducerad ätt skall äga säte och stämma på Riddarhuset, utan att något undantag dervid är gjordt.
När nu den §:n är antagen, synes det mig klart, att icke heller vid denna någon exception kan göras.
Alla beräkningar, huruvida - Den g November. räkningar, huruvida Ridderskapet och Adeln kau vara talrik nog ändå, äro här ej på sitt ställe ; hvarförutan erfarenheten torde intyga, att Ridderskapet och Adeln, mot Riksdagarnes slut, aldrig är till större antal församladt, än till göromålens bestridande oundgängeligen erfordras.
Den 23 Juli. 301 gens befrämjande ökat budgeten på 3 år med en summa af 356,000 rdr, så borde också andra poster afslås och kommande 3 år åtminstone alvaktas.
Bland dessa poster var jag icke säker på hvilka anslag för läroverks-byggnader som borde ifrågakomma, ty det är mycket svårt att säga hvilka af dessa skolor som äro mest i behof af förbättrade eller förändrade lokaler.
Den tvekan jag hyste om hvad som i detta afs:de kunde vara tjenligast och rättvisast har gjort att jag icke motsatt mig föreslagne återremisser, emedan jag tror det vara nödvändigt att StatsUtsk:t än en gång tar i betraktande huru det skall gå med dessa anslag, sedan StatsUtsk:t fått bestämd kännedom om de anslagbelopp, som äro beviljade pä den 9:de Hufvudtiteln, och kan närmare bestämma det belopp, hvartill statsutgifterne kunna upgå, utan att balans uppkommer.
Af detta skäl skulle jag anse att. sedan man beträdt återremissvägen, man äfven bör återremittera frågorna om Helsingborg, Jönköping, Kalmar och Fahlun.
För min del är jag osäker om huruvida det kan vara skid att alsia frågan om Helsingborg, derföre att skolan derstädes endast är fullständig på real-1 inien, ty man bör taga i betraktande både stadens förmåga att underhålla den nu befintliga skoi-lokalen, äfvensom tiden för en sådan byggnads utförande, innan man fattar beslut, och jag tycker Helsingborg hafva lika mycket skäl som andra skolor till detta anslag.
Jag hemställer således att punkten måtte återremitteras.
Lika med den siste talaren, tror jag äfven att
Helsingborg bör ske lika rätt med öfrige skolor, men just derföre anser jag att denna punkt bör afslås.
De öfrige skolorna äro nemligen fullständiga läroverk, och i detta afs:de torde, hvad konseqvensen fordrar beträffande den ena, äfven böra tagas i betraktande rörande den andra; men i Helsingborg finnes icke något fullständigt läroverk, utan endast på real-linien; och om det för Statskassan är högst betungande att öfvertaga skyldigheten att bygga hus för de fullständiga läroverken, så blir det så i än högre grad, om den skulle åtaga sig en sådan förpligtelse i afs:de på de icke fullständiga.
Det återstår dä de å real-linien fullständiga, ieke de mindre fullständiga; och intilldess vi hafva de förra väl ordnade, torde det väl få anstå med de sednare, eljest kan lätt hända att det inträffade hvad man vill undvika, nemligen att de icke fullständiga läroverken finge lika rätt med de öfriga bättre inrättade.
Jag instämmer i det af Gr.
Mörner gjorda yrkande.
Efter härmed slutad öfverläggning samt upptagande af de derunder gjorda yrkanden om dels återremiss af och dels bifall till Utsk:ts ifrågav:de hemställan, framställdes först propos. å bifall till densamma, dervid svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många nej och några ja, samt slutligen propos. på afslag å merberörde hemställan, hvartill svarades flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Den 23 Juli. 105:te punkten.
Hr Gr. o. Landtm, fästat upmärksamheten å de uti Utsk:ts nu föredragne hemställan förekommande, i ett sednare häfte rättade tryckfel, anmälte sig och yttrade Hr Bildt:
Som R. o. Ad. förut återremitterat 102:draoch !03:dje punkterna samt den uti nämnde punkter gjorda framställning om anslag till Strengnäs och Orebro läroverks-byggnader sålunda kommer att tagas under ny pröfning, anser jag att rättvisan fordrar att äfven denna punkt återremitteras.
Då här icke är fråga om något anslag, utan endast om ett lån med återbetalnings-skyldighet, synes mig icke denna puukt stå i något sammanhang med de förut återremitterade.
Ett sådant lån kan ganska val, i händelse beslut kommer att fattas om förhöjde termins-afgifter, med dem betalas, och ett bifall dertill lägger således icke något hinder i vägen för en dylik reglering i framtiden.
Jag finner det således vara skäl att bifalla hvad Utsk:t i detta hänseende föreslagit.
Den omständigheten att detta anslag blifvit hegardt under form af lån bör dock icke ingifva allt för stor förhoppning att det verkligen skall komma att återgäldas.