Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kanske att denna fordran anses för vida utsträckt, må hända, såsom förmäten, då, men också blott då blir det förklarligt huru Mini/liren kan befinna /ig utur /länd att refignera i bii/l af en Jond hvarmed ajgående Stats Råd och Stats Secreterare bora penfioneras ?
Här borde jag tystna här qväfva, tillintetgöra de mångar tade, dunkla, ja mörka föreställningar och betraktelser som hopa sig på hvarandra i stigande förtrytelser för det Svenska sinnet detta sinne hvarom häfderne anföra så mycket stort, ädelt dygdigt, oegennyttigt i tankar och handling, hurudant är det nu?
Utskottet tröstar väl med den förmodan att StatsRådets
Ledamöter lika säkert lära uppfylla Svenska. 58 Den 5 September e, m.
Folkets billiga Jordringar pä ett redligt beräknande af Rikets sannskyldiga nytta utan afseende pä de materiela fördelar de kunna åtnjuta eller förvänta men hvem kars försäkra oss derom, då en af Statt-Rådets Medlemmar motionerat motsatte o ■jfr1 •• grundsatser, då hopp om penfwner tyckas galle mer än ära och pligt, då Crefi rikedomar väcka starkare driffjädrar än Ariftidis rätt finnighet?
Likväl äga vi en Constitution, en fri Statsförfattning och borde under sådane förhållanden mera utbilda oss uti fria, ädla mäns intellectuella dygder än det beroende sinnets åtrå efter lumpna, materiella fördelar, de der icke gifva ära, icke sjelfständighet, icke mod i faran, och icke en enda gnista af den sanna dygd och den varma Fosterlandskänsla, som uppoffrar allt för det allmänna bästa, f#r sin Konungs och Sina Medborgares lugn och frihet j må också deremot den, som icke kan och icke vill värdera ära och dygd högre än lifver och lifvets njutningar, aldrig trampa på den urgamla, fria Svenska jorden, aldrig andas Scandinavieng friska, fria luft, aldrig lefva under en constitutionel Statsförfattning, och minst bära namnet; Sven/k Man!
Friherre Löfvenjkjild, Salomon:
I anledning af Arre inkomne Memorialer , angående befrielse Irån Skattläggning af Husbehof Mjöirjvarnar säipt att obehindradt utan I9en I September f ttt. föregången syn på stället sådane qvårnar och andre Vattuverk anlägga, hafva Rikets Ständers Stats- Lag- samt Allmänna Besvärs- och EconomiUtskött i afgifvit Betänkande tillstyrkt Rikets Ständer, i afseende på första frågan, att med den afgörande rätt Rikets Ständer enlig1 57 §• af Regeringsformen uti frågor om beskattning tillkommer, besluta att all den skatt som efter det 1789 års Kongl, försäkran utkom, kan hafva blifvit åsatt Hufbehofs Mjölq var nar annorlunda ari Vid Jkattläggning å de Hemman och lägenheter hvartill de höra, i enlighet med hvarje orts skattläggningsmethod bör försvinna, samt serskild skatt eller skattläggning å sådane qvarnar hädanefter icke äga rum; och i afseende på den andra att då någre andre hinder icke böra ligga i vägen för anlägning af Husbehofsqvarnar och mindre vattenverk, än den skada , som genom vattenuppdämning kan andras ägor tillskyndas, hvilken skada åter icke kan tillförliteligen inses och bedömas förrän vattenverket är fullbordadt, genom utfärdande Författning må stadgss, att hvad ao Cap. 4 §.
ByggningaBalken föreskrifver angående syD af Häradshöfding och Nämnd å den lägenhet der vattenverk anläggas vill, icke bör tillämpas, då fråga endast är om Husbehofsqvarnar och mindre vattenverkslnrättningar, hvilkas anläggning må vara hvar och en ägare eller innehafvare af jord obetagit utan annat vilkor dervid än att annans ägor, som ofvan eller n dan ligga eller äldre vattenverk som lagligen byggdt är, icke af uppdämning mehn, lids, i hvilket fall Vattenverkgägaren 6o Den 5 September t. mé är underkastad den påföljd 2 §. 20 Cap. ByggningaBalken utsätter.
Den af Utskotten tillstyrkte befrielse från den skatt sorn blifvit Husbehofs Mjölqvarnar åsatt, grundar sig egenteligast derpå, att den qvarntull som genom 1625 års RiksdagsBesiut såsom Bevillning tillkom, och sedermera blifvit förvandlad i Mantalspenningar, är ansedd vara af samma Natur som Qvarnränta, Förhållandet är likväl icke sådant.
Den Qvarnar åts*tte ränta är en grundskatt, tillkommen uti de äldsta tiderne.
Uti Wexiö stadga, den andra af år 1414» stadgas: att alla Fofqvarnar, sorn ej gamla qvarnstälien äro, och ej upprifne eller /hattade äro efter Konungens och Riksens dom och samtycke, skola utkastas; förthy Lagen utvisar att ingen må bygga ny Byggning, gamla odalverk till skada eller förfång.
Uti Calmsre Recess den andra, afår 1483, förklaras: att Fotqvarnar som ej skada gamla odalqvarnar i deras mäld, måge stå, om de kunna gå året omkring, att gifva Kronan eller Jordägaren halfvan tull.
Herr Sten Stures och Riksens Råds stadga af år 1485 innehåller: att de Fotqvarnar sorn så ligga i landet, att de äro allmogen nyttigc, och icke ligga gamla Odahlqvarnar
Den 5 September e. m. 61 till mehn, måge stå och gifva deras Hnsbönder deraf half tull.
Uti 1568 års Jordrefningslnstruction föreskrifves alla onyttiga Qvarnar och BäckeSqvaltor skola läggas för SpsnmålsTull, eller rifvas bort, sorn lägenheten tillsäger, och bör ingen Qvarn blifva stående med mindre der göres Tull af litet eller mycket, efter sorn de kunna göra skäl före, hvilket skall i årli« ga räntan inskrifvas.
Konung Johan den lills Bref till Fogden Anders Mänsson uti Vifolkers och Bobergs Härader den 4 October 1583 innehåller.
Till det sista hafva de ock hegardt att de måga få njuta deras BäckeQvarnar, för de orsaker sorn de förebära och efter de rätte Odalqvarnar blifva för sådana Sqvalt- och Bäekeqvarnarg skuld ödelagd^, derigenom Kronans ränta och rätta tull blifver förminskad , för hvilken orsak skull de ock äro i Sveriges
Lag lörbjudne att hafvas uti bruk, derföre kunna och vele vi ingalunda att de skola blifva ståndande; utan efter lagen utrefne och omkullkastade; dock der som någre vilja dem endteiigen behålla, och de kunna vara af nöden för det att de ligga af vägen, och långt ifrån Tuliqvarnarne, då måge någre få blifva ståndande med det besked att de skola läggas för en tillbörlig tull, att oss och Kronan sker skäl och du dervid kan vara för Oss till svars, och skola samma Qvarnar straxt uti årliga Räntan blifva inskrifne, eljest skall ingen någre sådane qvarnar njuta. 6j Dm 5 September e. m. Ut? 1629 års QvarnTuIlsOrdning stadgas bland annat, att uti viss* längder under Hära. det* Sigill, alle Odal eller andre Tull eller SqvalteQvarnar böra antecknas , så ock huru många tunnor hvar och en uti afrad eller Spanmåls Tullräntor och uti JordaBoken är pålörd och att på det Sqvalterne icke måge vara Odal eller Tullqvarnarne till mehn eller hinder, skola de ock hvem de tillhöra, straxt förstöras, men der någre sådane finnas som OdalQvarnarne långt afiägsne och icke hinderlige och dock ännu icke skattlagd» äro, utan allenast persedlar och penningar utaf utgå pläga, då skola de samma skattas och för ett visst afrad i Spanmål, det högsta möjligen vara kan, läggas, och den som sin SqvalteQvarn således icke vill Afradsläggs, han skall henne straxt afskaffa och ödelägga, samt att om någre kunna finnas af dem, som af ålder och eljest tillförene afradslagde äro, för ringa vara afradslagde, då skall afradet deruppå så mycket förökas, som görligen pröfvas
Qvarnarne kunna gört skäl före.
Sedan skall ock allom vara förbjudit någre nya Sqvaltor att uppbygga, Odaiqvarnarne till mehn, men derest någon vore sorn en sådan SqvalteQvarn OdalQvarnarne vidt aflägset, upprätta vill eller kan , då skall den samma vara förpligtad then straxt som förbemält är, att afrads lägga.
Sedan sålunda blef förordnat huru SqvaltQvarnar skulle sättss till viss afrad, så föreskrifves uti 6amma QvarnTullsOrdning:
Den 5 September e. m.
Hvad sjelfva QvarnTullen anlangar, sora uti penningar af hvar Tunna Spanmål sorn males utgöras bör, så skall den så härefter sorn tillförene, af then som till Qvams kommer och mala vill, tillfyllest efter gjord ordning afläggas och den tillförordnade Mölnaren eller den Qvarnen äger Och MjölTullen tager och åtnjuter lefvereras, hvilken och med penningar, ne till Terminens förlopp sin nytta söke, dock. så att han skall vara förpligtat ther till att svara, och för hvar och en Tunna Spanmål som Qvarnen är skattad och afrads lagd före, utan någon gensägo eller någon förevänd unskyllan 5
Daler om året att gifva.
Häraf 6ynes att den beviljade QvarnTullen som utgick i penningar, och erlades af dem som kommo till Qvarnen , icke förblandades med Mjöl- eller Tulltäckten, som i förmalninggarfvode betaltes och hvarföre Grannarne voro till
Ränta skattlagd».
Af 1634 års Jordebok för Gestrikeland inhämtas, att vid den Ransakning som Ståthållaren Peder Nilsson hollt Hemmanens andel i SqvalteQvarnar blifvit utsatt till visst Kannetai Säd under namn af TullSpaonemål, ehuru de förut icke varit för Qvarnlotter taxerade.
Af föregående är utredt att från de alste tiderne det enda vilkoret för SqvalteQvarnars bibehållande har varit att de till afrad borde skattläggas och att det icke upphörde genom den år 1625 beviljade QvarnTullen. 64 Dan 5 September e. m.
Uii vissa af de Norra Provincerne beräknas tillfälle till HusbshofsQvarnars anläggning vid Hemmanens skattläggning, uti andre upptages derföre serskildt så kallad TullSpannemål, som af ålder utgått, och i andre ökas derföre Räntepersedlarne.
Sedan QvarnTullen enligt 165q och 1655 årens Riksdagsbeslut förvandlades till en ständig afgift under nama af Mantalspenningar, hafva icke dess mindre husbehofsQvarnar blifvit till ränta taxerade.
Vid 1660 års Riksdag yrkades verkställighet å 1638 års RiksdagsBeslut, att Commisarier skull® förordnas i Landsändarne, för att alla Qvarnar och Sqvaitor bese och då döma ut eller till att stå.
På ytterligare anförde
Besvär deröfver att på alla orter enligt 1638 års
Riksdagsbeslut ick« var ransakat om olagligen uppsatte Sqvalte- och VäderQvarnar, beslöts år 1682, att vederbörande Landshöfdingar derom skulle inquirera.
Uti 1688 års Kongl. Ingtruction för KronoFogdarna förordnas: att Qvarnar med flere lägenheter, sorn icke egenteligen under något Hemman höra och i dess ränta äro inbegripna, borde efter Landsortens bruk och maner skattläggas och Kongl. Maj:t och Kronan tili räkning förås.
1690 Den 5 September e, ht* 65 »690 års Skattläggningsmetbod för Westmanland innehåller, att SqvalteQvarnar , sora brukas allenast till husbehof, böra beläggas med skatt* efter Strömmens Vilkor * Stenarne! storlek och Bondens hushåll* År 1697 förordnades
QvarnCommissionett 1 alle provincer att ransaka ock döma öfver uppsatte
Qvarnar till mehn för OdalQvamarnt* Enligt de deröfver förde
Protocoller bleFvo
Qvarnar dels utdömde dels bibehållne
Och alla skattlagd* med undantag af sidéne, sorn vid Hemmanens skattläggning ansågos håfve blifvit beräknade.
På Allmogens underdåniga Besvär, att små Sqvalte- och BäckeQvamar igenom något medel utan Kronans Ingälders förminskande kunde bibehållas, lämnades det besked, genom 1697 års Kongl. Resolution att dermed skulle förhållas enligt den InstrUction som Kongl. Majit hide meddelt vederbörande Landehöfdingaf och Cominisgatier* Af hvad som blifvit anfördt inhämtas, att hvarken Qvarntullen då den Utgjordesj ellet Mantalspengarne, som nu i dess ställe utgå * hittills hafva medfört befrielse från räntal utgörande af HusbehOfsQvarnaf.
Att Styckevis borttaga grundräfltöf ods Bil. tilt Ridd. a Ad.
VHf Band. £ SÖ Ben 5 September /, m. fylla genom Bevillning den förminskning i Statsbehofvet, sorn derigenom skall uppstå, är icke allenast i principen en af de ömtåligare grundlagsfrågor, utan kan äfven hafva de betänkligaste följder på Beskattningens jämna fördelning, derigenom, att de Skattebidrag som blifvit fästade vid visse Inrättningar för att utgöras af ägaren eller innehafvaren, som deraf hämtar förmohn , öfverflyttas från honom på andre medborgare.
Om Rikets Ständer, som de förenade Utskotten hafva tillstyrkt, med utöfvandet af sin beskattningsrätt, nu besluta, att ifrågavarande grundränta skall upphöra och den skatt sorn sedan 1789 blifvit åsatt Husbehofs Mjölqvarnar, försvinna, och skatt derå hädanefter icke äga rum, samt att den Statsbrist som härigenom kommer att uppstå, skall fyllas genom Bevillning, cå skall det leda derhän, att andre skattdragare äfvenledes yrka befrielse från visse af de grundräntor som efter nu gällande beskattningslagar i behörig ordning hafva tillkommit, för att genom Bevillning öfverflyttas pä andre Medborgare.
Så länge all Skattläggning icke upphörer och alla grundräntor icke försvinna samt Statens bela behof icke fy 1 le3 genom Bevillning, hvilket åter lärer böra ankomma på de bägge Constitutionella StatsMagternes gemensamma Beslut, skall hvarje partiel befrielse från grundräntor, som genom Bevillning skall fyllas, under annat namn utgöras af andre Medborgare* Den 5 September e, m'. 6? och de Statsbidrag, sorn ansetts böra vidlåda visse Inrättningar eller Näringar hvälfvas pi andre.
Af samma skäl som befrielse blifvit yrkad och tillstyrkt från räntas utgörande af HusbehofsQvarnar, kan befrielse yrkas af Hemmansägare från vissa grundräntor, af Bruksägare att utgöra Hammarskatt, af Masugniägare att erlägga tionde och så vidare.
QvarnRäntor hafva från de äldsta tiderne blifvit räknade bland Statens betydeliga inkomster; om HusbehofsQvarnar befrias från räntas utgörande och få anläggas utan föregången undersökning huruvida skattlagde
Qvarnars rätt derigenom icke förnärmas, så öfverträdes den heligaste pligten af Samhällsordningen, att vårda ägande rätten, och skattlagde Qvarnar skola derigenom sluteligen äfvenledes öfvergå till HusbehofsQvarnar, men under tiden och intill dess sådant inträffar, lära de icke , då det behörigen styrkes att deras påräknade mälder afvärkas vid HusbehofsQvarnar, kunna förvägras förmedling uti de dem nu åsätta räntor, hvarigenom en ytterligare Statsbrist skall uppstå, som äfven genom bevillning får fyllas» Hvarföre de HusbehofsQvarnar, som jern2 te de Hemman och Lägenheter, hvartill de höra , blifvit skattlagde icke skola komma i åtnjutande af den tillstyrkte befrielsen från ränta, kan af Betänkandet icke inhämtas.
Skälen till Skattefrihet för de sedan 1789 frö Pen 5 September e, m. anlagde Qvarnar , äro hämtade från den Alimogen samma år gifne försäkran på fri och rättigheter.
Märkvärdig nog är den epok till hvilken man går tillbaka, för att dervid stödja beråkoingen af en vidtagande rättelse; men om nu denna serskilda försäkran skulle anses föranleda till en sådan befrielse för de Qvarnar som tillhöra Allmogen, så synes den åter såsom Stånds Previlegium icke kunna utsträckas till de Mjölqvarnars innehafvare, som icke tillhöra det Hedervärda BondeStåndet, eller sådane som ej kunna räknas till något stånd.
Skulle åter desse fri och rättigheter 6å <ydas, att allmogen för de HusbehofsQvarnar sorn för» 1789 tillkommit, icke får begagna den föreslagna befrielsen , utan uteslutas från de samhällsförmåner, som genom förändrade förhållanden kunna tilldelas alle andre medborgare; så blefve uti intetdera fallet en rätt princip eller saken aliena gällande, helst det finnas mångfaldiga före 1789 skattlagde Husbehofs Mjölqvamar, som dels innehafvas af allmogen dels af andre, hvilka alla synas böra komma i åtnjutande af den föreslsgne befrielsen, derest den skulle äga rum.
Att de före denna tidepunkt tillkomne HusbehofsQvarnar, som äro skattlagde, och de HusbehofsQvarnar, som jemte de Hemman och Lagenheter till hvilka de höra, blifvit skattlagde, samt de Tullqvarnar för hvilka ägar - Den 5 IVrjileniirr <*. m. 6, nes eller innehafvarnes husbehofsmäld vid deras skattläggning till ränta blilvit beräknad, hvilket under loppet af omkring 50 år ägt rum , sunt siuteligcn att de Hemman i de Norra Provincerne, som endast för tillfället att anlägga HusbehoisQvarnar , för en sådan förmån vid skattläggningen blifvit påförde serskildt ränta, icke blifvit mnebegripne uti den tillstyrkte befrielsen , synes äfvenledes vara stridande emot de för en rättvis beskattning erkände obestridelige grunder, att de allmänna bördorne böra, så vidt möjligt är, jemnt fördela-, 'Jfr Hvad slutligen angår Utskottets Betänkande, att ett serskildt Lagrum, rörande de anläggningar af HusbehoisQvarnar och mindre Vattenverk borde stadga^, så anmärkes dervid, att en lika uppdämning sorn kan förorsakas genom större Vattenverks anläggningar , kan inträffa genom sådane smärre Inrättningar, då innehål varén af ett större Vattendrag kan blifva föranlåten göra lika uppdämning för en Husb?holsQvarn med 1 par stenar, sorn för en Tullqvarn med 1 2 pär, och att innehafvare endast af 1 Tunneland Jord, som genom uppdämning af ett mindre Vattenverk kan öfversvämtnas, har lika rättighet till samhällets beskydd, som en Innehafvare af 10,000 Tunneland jord, hvilka genom ett större Vattenverks anläggning kunna af vatten öfversköljas.
Ifrån århundraden tillbaka hafva Qvarn - j9 Den 5 September e. m. anläggningar nästan vid hvarje Riksdag ufgjordt föremål för RiksStånden, dels att ifra emot obehörig», Odalqvarnarne till förfång, tillkomne qvarnar, dels att erhålla utvidgad frihet för husbehofsqvarnars anlägggning; och emellan Riksdagarne hafva ständiga strider derom uppstått.
Anledningen till sådane »tridigheter bör sökas till en del uti icke nog tydeligt bestämde gränser för äldre
Qvarnägares rätt, och icke tiilräckeligen utvecklade grunder för nya qvarnars anläggning, samt till en del uti naturen af dessa frågor, hvaruti stridiga intressen si säta beröra hvarandra, att de tydeligaste föx«skri :er ofta blifva otilIräckelige att förekomma alla tvistar.
Å ena sidan, vilja äldre
Qvarnägare från deras förmalningsrätt hemta skäl att bestrida iådane nya anläggningar, och å den andra grunda sökander deras anspråk till sådane Verks inrättande ej mindre på deras rättighet att begagna de Localförhållanden hvaraf de äro i besittning, än på ortens behof af utvidgad förmälning.
Genom parternes utsträckte ömsesidiga förmante rättigheter och deras ej sällan sins emellan stridiga uppgifter af den ene om mälderbrist samt af den andre om så kallad mäldertrång, blifva desse frågor ofta så invecklade, att understundom flere år åtgå innan de komma i det utredda ikickj att de sluteligen E>en £ September e. m. 71 kunna afgöra®.
Förändrade förhållandet) uti Allmänna hushållningen genom Landtbruket» förkofran uti alla dess utgreningar, folkgtockens tillväxt och lättade communicationer genom Canal- och nya väganläggningar, näringarnes tilltagande utveckling 68mt det stora inflytande sorn Vettenskapernes framsteg med* fördt på alla Mechaniska Inrättningar, påkalla derefter lämpade föreskrifter för anläggningar utaf
Verk af en så allmän nödvändighet att hvarje medlem i Samhället behöfver anlita dem.
Gränsen för beloppet af hvarje qvarn» förmalningsrätt är utsakad genom den skattläggninggränta, som blifvit qvarnar åsatt, är grundad på den Tulltägt, som genom uppgifven årlig förmälning blifvit påräknade kunna inbringas.
Om hvarje Orts Spannemåls förmalningsbehof, beräknadt efter visse Tunnor Spanmål på hvarje person, ung, eller gammal, förslagsvis fördelades på alle der inom befintlige qvarnar i mohn af deras förmalningsrätt, så skulle det utrönas huruvida nya, vare sig Tull- eller Husbehofsq varnar, voro behöflige, eller icke} i förra fallet borde in^- gen kunna vägras att emot ränta anlägga qvarn, men i det senare åter borde de äldre qvarnägare åtnjuta ersättning för förminskning uti deras vid anläggningen påräknade förmälning.
Genom cn sådan förändring uti ordningen för Qvarnanläggningar skulle allas rätt vårdas, alla tvister deromförsvinoaj och undersökningar
Ben 3 September c. >n. vid andra tillfällen än rörande frågor om V3N tenuppdämningsr icke beböfvas.
Med en sådan utvidgad frihet uti qvamanläggningar, borde det vara hvar och en fritt att nedlägga sin qvarn och med detsamma be. frias från räntans utgörande.
Jag hemställer vördsammeligen till Hög* loll.
Ridderskapet och Adeln, huruvida hvad som blifvit mfördt kin föranleda till återrenms.
Bilagor till PloniProtocollet för elen 9September, formiclclagem r>t;o \- Herr Hegardt, Chri/lpn Bernhard'.
Het har varit länge amtvistidt huruvida Finska handeln är nyttig eller skadlig för Sverige.
Man, har uppgjort beräkningar, en - Man g September J. ni, 73
Sigt hvilka värdet af de från Finland årligen Jiitlörde vahror synes vida öfverstiga värdet af dem som härifrån ditföras, och man härefter Säran om en Handelsbalance, denna förvillande och i sitt yttersta resultat sig sjelf , förstörande lära ganska lätt och conseqvent deraf dragit den slutföljd, att Sverige förlorar på handeln med Finland- J*g vill ej betrida tillförlitligheten af desse beräkningar, som åtminstone torde tåla någon afprutning.
Jag vill ej heller, mot den nog allmänt rådande melingen om skadligheten af Finska handeln, göra den invändning, sorn äfven med antagande af theorien om handelsbalancen, kunde begagna*.
; att nemligen denna handel, ehuru directfe medförande förlust, likväl indirecte skulle kunna bidraga till en större vinst på Svenska handeln med andra länder.
Det är på en annan och fastare grund jag stödjer mitt omdöme j detta ämne, och som jag anser Finska handeln förmånlig lika så väl för Sverige sorn för Finland: på den grund nemligen att ali handel Mationerne emellan är och måste Vara ömsesidigt förmånlig.
Det är derigenom den uppkommit och fortgår oaktadt alla hinder och inskränkningar, som göra den m'ndre gagnelig än den eljest skulle vara, Handeln har åt sig sjelf lemnat intet annat ändamål än Utbyte af det ena landets produkter fmot det andras, eller, hvsd som är detsamma, emot det sorn dermed blifvit förvärfvadt: penningar.
Peq ganna ömsesidiga viosten deraf består just
Uti detta utbyte, som åt serskilda Länder förskaffar hvad. dc mera behöfva och mer åstua - 74 Den g September f, m. da i stället för det som de kunna umbära eller mindre värdera.
Jag inser nogsamt att bär. vid än för det ena än för det andra landet och för enskilde handlande både kunna och måste tillfälligtvis uppkomma förluster; men sådana tillfälliga förluster bevisa ingalunda att sjelfva den fria handelsgemenskapen länderne emellan är skadlig.
Också är det förmodeligen icke så beskaffade, ingen beräkning underkastade förluster som man menar, då raan påstår att ett land i allmänhet och på det he« la förlorar på handeln med ett annat; utan man gör vanligen blott en jemförelse af införsels- Och utförselsvärdet; och man tror, sällsamt nog, att det Landet som fått vahror för ett högre värd© förlorat, och att deremot det, som fått för ett mindre, vunnit på handeln; eller med andra ord: att den egentliga handelsvinsten består uti hvad som icke blifvit liqvideradt för Exporten, således uti en fordran, som man tager för gifvet nödvändigt förr eller sednare måste gäldas med penningar; icke eftersinnandes, att, då Nationerne icke utgöra stora handelsbolag, uti hvilka delägare ansvara alla för en och en för alla, det iattligen kan bända och verkligen stundom händer,' att åtminstone en del af denna fordran aldrig betalas, och att följaktligen det är den Nationen, som gtfver, icke den sorn begagnar, Cre* dit, den som mest exporterar, icke den sorn mest importerar, sorn är blottställd för en dylik förlust; och att det dessutom ingalunda är en följd af Räkningarnes årliga uppgörande, att det tillälventyrs uppkommande Saldo hvar - Den 9 September J. m. 75 je år ordentligen reed penningar godtgöres, utan att det ganska väl kan blifva innestående till ett annat år eller en annan tid, och sluteligen genom det skyldiga Landets ökade export directe eller indirecte afbördas.
Men, säger man, detta inträffar ej med Finska handeln.
Väre Köpmän få intet eller obetydligt på Credit, och Finnarne som sälja till Sverige för mer än hvad de härstädes uppköpa
Och härifrån dem tillsändas, taga contant betalning för öfverskottet, och draga våra penningar ur Landet.
Må vara: det betviflas icke att så tillgår: desse penningar hvad äro de?
BancoSedlar, fordringsbevis på Svenska Banken, som icke inlöser dem och ej heller derföre godtgör någon ränta, och hvilkas värde således ej annat kan än vara obestämdt, vacklande och merendels till försämring lutande.
Desse BancoSedlar emottager den Finske Säljaren af den Svenske köparen: i stället för att sälja ein vara på den enskilde köparens Credit, säljer han den, om jag så må säga, på Bankens Credit.