Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man säger, att det skulle blifva endast entreprenörerna, som komme att vinna på dessa inrättningar; och för att deducera denna åsigt har man sagt, att om också entreprenader uppgjordes, skulle likväl de skjutsskyldiga komma att liksom hittills bestrida skjutsningen.
Man säger, att entreprenören öfverenskommer med dem, som bo närmast, och att han, då någon resande ankommer, uppbådar dera, med hvilka han uppgjort accord.
Det andra är, att statsverket skulle komma att förlora genom större kostnadsersättningar för embetsresor, och således blifva i behof af en inkomst, som icke i staten blifvit afsedd.
Hvad det första skälet beträffar, hafva verkligen dessa talare haft någon anledning att tro, det Utsk. haft för afsigt att ordna entreprenaderna på sådant sätt, emedan Utsk. i en punkt, som förekommer längre fram i detta betänk., föreslagit, altman skulle stadga, det ett visst antal hästar vid början af hvarje dygn skola vid stationen tillhandahållas, och att de öfriga hästarna ej må vara derifrån längre aflägsnade än ^ mil, samt att den resande kunde få vänta -J timme.
Jag har för min del icke trott, att entreprenader borde inrättas på detta Den 17 November c. m. sätt; ty då är det klart, att det Liefve möjligt för entreprenören att uppgöra sådana accord, att han ej sjelf behöfde hålla några hästar, utan kunde grunda hela sin entreprenad på de hästar, sorn, kunde tillhandahållas af de närmast boende bönderna.
Jag har deremot trott, alt entreprenaderna borde så ställas, att entreprenören komme att ställa borgen för, att han skall underhålla ett visst antal hästar, hvilket antal landshöfdingen borde bestämma, innan entreprenad-auction ägde rum.
Om ett sådant stadgande införes i 6 mom.
1 stället för hvad det nu innehåller, tror jag ej, alt man kan säga, det entreprenaderna Liefve så inrättade, att allmogen lika mycket som hittills komme att bestrida skjutsningen. livad det andra skälet beträffar, har Oecon.Utsk. icke förbisett den ökade utgiften för statsverket, som Hr v. Hartmansdorff omnämnt; men detta Utsk. har naturligtvis ej kunnat föreslå It.
St. ätt dertill anslå några medel.
Om jag minnes rätt, uppgår den kostnad för resor, som från statsverket utgår, vanligen till några och 20,000 r:dr om året; och man finner således, att någon betydlig ökning af statsutgifterna icke genom skjutslegans förhöjning skulle kunna uppkomma.
Emedlertid skulle genom denna förhöjning en Jucka i statsverkets inkomster uppstå, som måste fyllas, oell Oecon.Utk. liar ansett den kunna fyllas derigenom, att resereglemenlet i vissa delar förändrades, så att ett mindre antal hästar bestämdes för åtskilliga embets- och tjenstemän, och har för detta ändamål föreslagit, att It.
M. anhålla 0111 en sådan öfversigt af resereglementet.
Jag liar för min del biträdt denna åsigt, och det lärer vara för pss alla bekant, att de högre embetsmännen hafva rättighet att beräkna skjuts för flera hästar, än erfarenheten visar, alt de vanligtvis begagna.
Jag vill blott citera förhållandet med flen dass af höga embetsmän, hvilkas resor oftast kosta statsverket mest, nemi. generalspersonerna.
Jag tror ej, att de resa med flera än 3 å 4 hästar, och likväl tillägger resereglementet dem rättighet att beräkna skjuts för 6 hästar.
Då dessa generaler och alla embetsman hafva lön för deras tjenst, tror jag icke, att bestämmelserna i resereglementet kunna vara beräknade på att lemna dem en särskild inkomst genom resor, utan meningen måste vara att lemna dem så mångå hästar de kunna behöfva, med afseende på deras värdighet och den beqvämlighet, de kunna hafva skäl att fordra.
Om man nu för denna dass af embetsmän afdroge 2 å 3 hästar, så finnér hvar och en, att besparingen ej Liefve obetydlig.
När en general gör sin inspectionsresa, begägnar han vanligen endast 3 ä 4 hastar i stället för 6; hans adjutant har rättighet att begagna 3 hästar, summa g hästar.
Örn nu adjutanten reser tillsammans med generalen, så begagna de ej mer an 4 hästar tillhopa, och om man vill spara, kunde man således bespara 5 hästar vid dessa inspectioosresor.
Detta har Utsk. ansett möjligt, hvarföre man Den 17 November e. m. tillstyrkt den underd. skrifvelse rörjde resereglementet, sorn i förra betänk, föreslogs.
Jag tror således, att de i:ne cardinalskäl, som emot Utsk:s förslag blifvit framställda, borde förfalla och yrkar bifall till i:sta punkten af betänk.
Angående frågan om resereglementets uppgörande efter det beslut, sorn R.
Affatta, skall jag ej yttra mig vidlyftigt, utan endast gifva tillkänna min tanke, att den saken lätt måtte kunna i öfverensstämmelse med beslutet om skjutsningsskyldigheten regleras.
Hvad åter beträffar de frågor, som det nu förevar, mom. omfattar, anhåller jag att få tillkännagifva, det jag anser den vara vigtigast, som etablerar den grundsats, att skjutslegan och skjutningsersattningen i allmänhet icke behöfva vara lika på alla ställen i Riket.
Det torde vara en af de stora ox-sakerna, hvarföre icke en lämplig reglering i detta afseende tidigare kunnat gå för sig, att man velat hafva en generel författning i denna fi’åga, som till sin natur är local.
Det har blifvit omtaladt, huru i vissa orter allmogen finner sig belåten med att skjutsa.
Jag är född i Westergöthland och har ofta varit i Småland; men det måste jag bekänna, att jag ej kan vara hvarken nog Westgöthe eller nog
Småländning för att påstå, att det i allmänhet kan vara Westgöthens eller Småländningens fordel att släppa till sin häst i skjuts.
Skjutsningsbestyret, fästadt vid jorden, måste förr eller senare upphöra, och för alt komma till detta mål, tror jag det vara nyttigt att till en början höja skjutslegan, der skjutsningen ej kan borttagas.
Att denna förhöjning likväl må få bero af localauctoriteternas förslag, såsom Utsk. hemställt, anser jag vara ett stort steg till reform i detta fall.
Jag kan således icke annat än tillstyrka, att den början, som Utsk. i detta afseende uti första punkten föreslagit, måtte antagas.
Cederström yrkat, endast öka skjutslegan, kan jag icke gå in på, ty det voi-e snarare att förvärra det onda, än att taga något steg till dess totala förbättrande.
Jag får således för min del anhålla om propos. på bifall till 1 mom. af Utsk:s förslag.
Jag tillstyl'ker bifall till UtsktS förslag.
Jag har icke af de anmärkningar, som emot detta förslag blifvit framställda, funnit något af hvad Utsk. anfört vara vederlagdt; och om händelsen verkligen skulle Vaxa sådan, att i1 en eller annan landsort, t. ex. i Småland, som är Hr v. Hartmansdorffs hembvggd, man ville bibehålla skjutsningen, så foijer deraf, att ifrågäVar. föi’slag i denna px-ovins icke kominer till någon verkställighet, enär det beror på majoriteten af skjutsniogsskvldigä att öfverlåta skjutsningen på entreprenad.
Jag tror således icke, att man för Smålands eller Westergöthlands skull bör förkasta förslaget.
Dea 17 November e. m.
Frölich i fråga om skjutsJegans bestämmande.
För alla de ledamöter af detta hus, sorn äro bosatta på landet eller hafva en noggrann kännedom om verkliga förhållandet med den tunga, skjutsningen anses lägga på jordbruket, befarar jag icke mycket af det intryck, som Gr.
Horns och Hr v. Troils målningar kunna hafva 'gjort; de äro underrättade om förhållandet och göra ej afseende på annat, än hvad sorn instämmer med verkligheten.
Men af alla de varda ledamöter, som äro mera fästade vid Stockholm och litet eller intet känna förhållandet på landet, begär jag ett eftersinnande af förhållandet emellan det onda, hvilket man här beskrifvit så förfärligt, och de föreslagna hjeipmedlen.
Kan jag med 8 sk. hjelpa de olyckor för jordbruket, hvilka afmålas såsom följder af skjutsningen, så synes mig, att antingen olyckorna ej kunna vara särdeles stora eller också hjelpe» är alldeles för liten.
Jag anhåller, att mån måtte eftersinna, hvilka följderna af ifjågavar. förslag kunna blifva.
Kommer väl ett mindre antal hästar att gå ut?
Neji Hvem skall pnestera dessa hästar?
Jo, jordbrukaren!
Man må variera detta thema så mycket man behagar, lika många hästar skola dock komma att gå ut, och de förmenta olyckorna' blifva således desamma.
En annan följd blefve den, att, om detta betänk, antoges, vore håll— och reservskjutsen afskaffad, och étt onus, sorn blifvit borttaget, har man svårt att åter pålägga.
Entreprenörerna kunde efter i å 2tne år uppsäga sina contraet, och hvar stöde vi då?
Jo, i nödvändighet att öka och beständigt öka skjutslegan, emedan håll- och reservskjutsningsskyldigheten vore borta; och då hade man, i min tanka, ingalunda vunnit.
Jag anhåller äfven om ett litet eftersinnande för den dass medborgare, som man här vill skattlägga så knapphändigt, utah att betänka deras belägenhet.
Huru många embetsmän i de lägre graderna, sorn nästan alla äro illa lönade, äro icke tvungna att ex ofiicio göra resor?
Det betyder ingenting, blott man här får hålla tal om jordbrukets förskräckliga bördor, hvilka man anser sig kunna afhjelpa roed 8 sk:s förhöjning i skjutslegan.
Nej, mina Hrr! jag slutar med hvad jag först nämnde.
Jag tror mig ana, hvad ändamålet är.
Man har icke vågat att på en gång föreslå ioo pvoc:s förhöjning i skjutslegan, och vid alla förslag till förändringar lager man vanligtvis ej mer för sig, än man hoppas kunna vinna.
Man har nu endast föreslagit 8 sk:s förhöjning; men när man hunnit väl bortsopa håll-och reservskjutsen och tvungit oss att endast färdas i diligencer och på ångbåtar, har man oss ovilkorligen i sina händer, och då gifves för oss ingen annan utväg, än att underkasta oss hvilken förhöjning i resekostnader, som man behagat' - Den 17 November e. m. >77 gar pålägga.
Det är derföre nödvändigt, att vi, nolentes volentes, inpackas i diligencer och på ångbåtar.
Jag hoppas likväl att nu kunna innesluta K.
Garl X:s yttrande, generalernas resor och diligence-interesset i min voteringslapp, den jag anhåller få använda så snart som möjligt.
Jag vill börja med^att.erkänna, att jag är fullt öfvertygad derom, att allmogen, isynnerhet den skjutsande, icke kan 'sjelf beräkna och bedöma skadan eller nyttan af sin skjutsning, och att det omdöme, al!mogren derom fäller, således icke är bindande för lagstiftaren.
Men efter fråga derom uppstått, får jag nämna, att under de många resor, jag gjort i landet, har jag sällan och blott under vissa årstider funnit något missnöje med skjutsriingen, men deremot i allmänhet stor belåtenhet dermed, och det icke blott i Småland, utan nästan allestädes, t. ex. närmast omkring Nyköping, der en frälsebonde försäkrade mig, att han omöjligen skulle kunna utgöra sina skatter till jordägaren, om han icke hade understöd af skjutsningen, hvarpå han förtjenade 200 r:dr om året.
Dylika uppgifter har jag på flera orter erhållit, och jag har i intet landskap, om icke under brådaste skördetiden eller då väglaget varit mycket elakt, försport något missnöje med skjutsningen.
Delta är allt, hvad jag ansett mig böra vid den nu förevar, punkten erinra.
På det att It. o. Åd. icke måtte alltför hastigt bestämma sin mening i anledn. af Frih.
Boyes sista declamation, får jag fästa uppmärksamheten dervid, att Om denna declamation upplöses, den går upp i idel dunster.
Hr Frih. har sagt, att öm skjutsentreprenörerna uppsade sina contract, skulle man stadna i förlägenhet om hvem som hade skjutsningsåliggandet, och att entreprenörerna på detta sätt kunde gång efter annan utverka skjutslegnns förhöjning.
Jag kan icke föreställa mig, att Utsk:s mening varit annan än den, att när entreprenaden, som icke får af Jutås för kortare tid än 10 år, är till ända, skall ny entreprenad uppgöras, och att de skjutsskyldiga, om de då ej vilja ingå på de förändrade vilkoren, få skjutsa sjelfva.
De hafva då samma skyldighet som nu och samma rätt att pröfva entreprenadanbuden.
När man således icke nu kan tvinga dem att öfverlemna skjutsningen åt en entreprenör, ser jag icke, att deras rätt då kan vara förminskad; och om händelsen vore sådan, som Hr Cederschjöld påstått, eller att man är nöjd med skjutsningen, kan man ju afslå entreprenaden och bibehålla sin skyldighet att skjutsa.
För öfrigt tror jag ej, att man såsom skal för en lagstiftning bör framställa den mer eller mindre belåtenhet, som kan finnas bos den mindre upplysta classen af folket.
Lagstiftaren bör rationelt pröfva förhållandet, och om folket finner sig belåtet med %Q H. 178 T)en 17 November e. m. hvad sora är skadligt, bör Representationen söka att upplysa folket om dess verkliga fördel.
Frågan är således icke, ora man är mer eller mindre belåten med skjutsningsbestyret, utan frågan är, huruvida detta bestyr är ett verkligt ondt för Svenska folket, och det tror jag ej kunna bestridas.
Jag anser tvärtom sådant hafva blifvit af Utsk. ådagalagdt och förut, särdeles vid sista riksdagen, så tydligen visadt, att icke något tvifvel derom kan uppstå hos den, som vill underrätta sig om verkliga förhållandet.
Äfven jag vet, alt inom PresteSt. en stark opinion finues för bibehållande af den gamla skjutsinrättningen; men då denna opinion är felaktig, tillhör det R. o. Ad. att fatta sin mening efter den upplysare opinion, R. o. Ad. förvärfvat.
För öfrigt är det icke ovanligt att från ett visst håll höra antydas, att embetsmanna-inleresset skulle lida genom reformerna; mendet förundrar mig, att man så naivt, som Frih. Boye, kunnat taga detta interesse i anspråk för sin mening i en kammare, som består af nästan endast embetsmän.
Man har äfven talat om diligence- och ångbåtsinteresset, hvarpå man anhållit, att R. o. Ad. ej måtte göra afseende; men embetsmannainteresset, som väl också är ett enskildt, det yrkar man böra gynnas.
Hvad diligencerua och ångbåtarna angar, är jag af den öfvertygelse, att det vöre nyttigt, om vi kunde erhålla så många diligencer och ångbåtar, att de blefve tillräckliga för communicationerna.
Det skulle utgöra en vinst för landet och ett framskridande på den bana, man beträdt i andra civiliserade länder, der communicationerna äro lilligare, än hos oss, och således skjutsning oftare erfordras.
Jag förnyar min anhållan om bifall till Utskts förslag.
Frih. Rantzou, Joli. Alb., förklarade, att han i allo instämde med Hr Dalman.
Ilr von Troil: Frih.
Boye har yttrat den förmodan, att hvar och en, som hade verklig sakkännedom, skulle instämma med honom.
Jag vågar deremot tro, att icke blott hvar och en af dessa ledamöter skall inse hela tomheten af de motiver, han yttrat, utan äfven att detta skall vara fallet med dem, som allenast så mycket inträngt i ämnet, att de genomläst Utskrs betänk.
Hr Frih. frågar, huru skjutsningen kan vara ett så tryckande onus, då det kan vara afhjelpt med 8 sk:s förhöjning i skjutslegan, likasom meningen vore att lemna dessa 8 sk. åt dem, hvilka skjulsningsbestyret nu åligger, då likväl hvar och en, som genomläst betänk., finner något helt annat vara åsyftadt, nemi. att medelst denna förhöjning befria dem från sk jutsning genom entreprenaders afslutande.
Gm dessutom dessa 8 sk. äro så löjligt lumpna, sorn man bär tyckes ville låta dem gälla, så måste de latt kunna utgöras af dem, hvilka från samma sida framställts såsom lidande medelst legans förhöjning.
Ytterligare har samma talare sagt, att om allmogen slapp skjuts - Den 17 November e. m. '79 ringen genom entreprenaders ingående, skulle, sedan entreprenadcontracten Jupit till ända, allmogen ej vilja skjutsa.
De, som genomläst betänk. lärer finna, att sjelfva skjutsningsskyldigheten skulle qvarstå hos skjutslegan, då ingen entreprenad ar uppgjord, och att således, när en entreprenad är slut och högre vilkor erfordras för att kunna tillvägabringa en ny, det beror af skjutslagen att antingen sjelfva skjutsa eller också tillskjuta de förhöjda afgifter, som blifva nödiga för en ny entreprenads ingående.
Någon förhöjd utgift för de resande skulle således i intetdera fallet komma i fråga.
Hvad man här talat om den belåtenhet, som flera skjutsbönder yttra om sitt yrke, gäller för vissa localer, som för bedrifvande! af detta näringsfång äro synnerligen lämpliga, och det blefve just innehafvare af sådana localer, sorn komina att spendera på entreprenaderna.
Troligen blefve det icke en, utan flera nära gästgifvaregården boende bönder, sorn komme att öfvertaga skjutsningen på entreprenad, och jag tror ej, att de genom denna förändring komme att förlora något, utan tvärtom skulle erhålla en säker vinst.
Jag anhåller om propos. till bifall å förevar, punkt.
Jag är till en del förekommen af den siste värde talaren och vill blott, i anledu. af hvad Hr Cederschjöld arifört, tillägga, att då han tendt sig finna så mycken belåtenhet med skjutsningen, skulle jag tro, att det liändt honom som de flesta resande, alt sällan träffa hemmansägurne, men deremot deras söner och drängar.
Att dessa personer kunnat finna nöje och vinning vid att ligga på gästgifvaregården och kanske göra falska skjutser, är naturligt, och om man rådfrågar deras opinion, kan man ofta få höra skjutsningen anses som det högsta goda.
Jag nekar likväl icke, att husbönder finnas, som äro belåtna med skjutsr. ingen, ty såsom Hr v. Troil framställt, finnas flera dertill lämpliga localer; men skjutsningen bör der bedrifyas såsom en särskild näring, och detta är, hvad Utsk. afse».
Det är, jag tillstår det, mindre tillfredsställande för mig åtminstone att, då jag här ser flera af de förnämsta possessionaterna i landet, icke höra någon opinion i denna fråga yttras af dem.
Oin dessa personer ville uttala sin opinion, så tror jag de skulle instämma deruti, att de icke för sina gods finna någon fördel af den nuvar. skjutsinrättningen; och jag tviflan, att de flesta bland dem så stollt sina arrenden med deras landtbönder, att dessa genom sin förtjenst på skjutsningen skola utgöra sina arrenden.
Den, som derpå grundat sina inkomster, måste snart finna, att han gjort ett stort misstag.
Jag har hört sägas, att här vore fråga 0111 ett interesse, som man kallat diligence-interesset.
Jag har förut yttrat, att om något interesse för diligenqerna komme i fråga, skulle det icke ligga i skjutslegans förhöjning, emedan sk:s lega är för låg för att det skall löna sig för diligencC
- Den ij November e. m. ägare att hålla egna hästar, och det deremot är en gifven sak, att de entreprenörer, diligenceägare måste anlita, skola begagna sig af skjutslegans förhöjning för att höja sina pris, i följd hvaraf legans förhöjning mäste verka till nackdel för diligencernä.
Jag talar således icke nu för diligence-interesset, utan för landets allmänna interesse att befrias från skjutsningen och inkomma på entreprenadsysteraet.
Den anspegling, Frih. Boye gjort på Husets närvar, ledamöter af embetsmannaclassen, har blifvit tillräckligen besvarad af en annan värd ledamot, och jag hoppas, att hiirvar. embetsman icke vilja på grund af denna Hr Frih:s framställning förena sig med honom.
Boye gifvit tillkänna, att meningen vore att genom denna punkt alldeles afskaffa håll- och reservskjutsen, och att den ovilkorligen, på sätt detta mom. är redigeradt, skulle försvinna i följd af mom:s antagande, får jag, lika med hvad andra talare redan framställt, gifva tillkanna, att jag icke i denna redaetion kan finna en sådan mening, utan deremot, att skjutsningssky Idigheten skall qvarstå, derest entreprenader ej kunna tili vägabringas.
Han har derjemte påstått, att nian må ställa den saken luiru man vill, så skall ett lifa stort antal hästar för skjutsningen erfordras.
Jag anhåller att få ingå i en liten bevisning deraf, att ett sådant förhållande icke äger rum, Orsaken, hvarföre hästantalet nu mäste vara större, än det kän behöfva blifva, och hvilket jag anser vara en betydlig förlust för Riket, enär man vet, huru dyrfödda hästar äro, består deruti, alt skjutsning nu äger rum icke allenast från den ena gästgifvaregården till den andra, utan afven till och ifrån gästgifvaregårdarna.
Hela den sednare skjutsningen är bortkastad och komme icke att äga rum efter entreprenaders ingående, och följaktligen kunde hästarnas antal minskas genom entreprenader.
Likaså kunde hästantalet förminskas äf en annan anledning; ty man finner, att hästar, underhållna endast för skjutsning, äro på annat sätt underhållna, än de hästar, hvilka stundom skola draga tunga lass och stundom gå i carriere för skjutskärran, Såsoro motstycke till den upplysning, Hr Cederschjöld afgifvit, får jag upplysa, det jag kan trotsa den värde ledamoten alt i den landsort, jag bebor, finna någon sjelfägande bonde, som önskar alt bibehålla skjutsningen.
Orsaken är local, nemi. den, att der har man kreatur, sorn förtjena att kallas hästar och kunna draga lass; hvaremot roan på andra ^tällén vid de stora landsvägarna, der skjuts ofta utgår, har sådana stackars djur, sam man kan läsa bref igenom, och hvilka icke duga till annat än att skjutsa med.
Alf man af dem vill draga så mycken fördel sorn möjligt, är naturligt, men länder ti11 föga heder för deras djur, sorn sådant önska.
För resten får jag blott upprepa min anhållan om propos. tid bifall å förevar, punkt.
Den 17 November e. m. 181 Hr Cederschjöld:
Horns framställning taga mig friheten nämna, att de uppgifter, jag åberopat, blifvit mig lemnade af husbönder och icke af deras drängar; och liera hafva sagt mig, att de skjutsade sjelfva för att kunna taga vara på penningarna och vårda sina hästar.
Jag vill för öfrigt icke bestrida nyttan af skjutsentreprenader.
Jag skulle blott önska, att i hvarje län klefve enhet, så att icke entreprenader linnas på ena stationen, men icke på den andra, i hvilket fall sådana olägenheter i Sverige skulle uppstå, som Hr v. Hartmansdorff uppgifvit äga rum i Norrige.
En värd talare har förklarat sin ovilja emot skjutsentreprenader i allmänhet; men jag får erinra, att bönderna älven för närvar, äro på sitt sätt entreprenörer af skjutsning, ehuru mindre frivilligt.
Jag tror, att man bör föredraga den frivilliga framför den tvungna entreprenaden.
Just i följd af denna egenskap af entreprenör af skjutsning tror jag, att bonden någon gång skjutsar gerna.
Han är i alla fall tvungen att hålla skjutshästar, och för att ej förlora på sin entreprenad, vill han begagna dem, Skulle han i stället för de hästar, som för jordbruket äro öfverflödiga, kunna hålla boskap, tror jag han gerna skulle försaka den fördel, som skjutspenningen kan medföra.
Jag högaktar Utsk. för dess bemödande att i (lenna del af den ceconomiska lagstiftningen bereda en förbättring och tillstyrker bifall till Utsk:s förslag, änskönt åtskilliga mom. deraf kunna anses mindre väl redigerade.
Att förtyda en motståndares ord, för att tillägga honom en afsigt, som han icke har, anser jag icke vara ett vackert sätt att strida.
Man har likväl nu, såsom några gånger förut, användt det emot mig.
Detta är vanligtvis ett tecken till ett visst medgifvande, att man behöfver sådana utvägar för att förfakta sin mening.
Jag har icke talat om embetsmanna-interesset; men när jag framställde aila andra skäl, trodde jag mig berättigad och skyldig att äfven framställa deras belägenhet, som komma att sitta emellan på Utsk:s förslag, nemi. de, som måste resa ex olli— cio, och jag kan således icke vidkännas den insidiösa afsigt, man tillagt mig.
Jag får derjemte förklara, att oaktadt Gr.
Frölichs argumentation är det icke för mig begripligt, att, under förutsättning att lika många skola resa hädanefter som hittills, ett mindre antal hästar i följd af entreprenaderna skola utgå i skjuts.
Man må förändra sättet alf färdas på vagn, huru man behagar, så blir det alltid hästarna, som skola draga vagnen, och förhållandet emellan de resandes antal och hästarnas antal blir dock alltid enahanda.
Jag begär afslag på betänk, Hr von Hartmansdorff:
Hr von Troil har underrättat II. o. Ad. derom, huruledes det går au att med de» 182 Den 17 November e. m. skjutslega, som nu finnes, åstadkomma entreprenader i en provins, der icke mycken skjutsning åger rum.
Deraf synes man kunna sluta, att på orter, der flera tillfällen att förtjena på skjutsningen finnas än i Westerbotten, entreprenader lättare böra kunna tillvägabringas äned bibehållande af nuvar. lega, och att man således icke fördenskull behöfver besluta den ifrågavar. förhöjningen.
Men jag anhåller att äfven få fasta Ståndets uppmärksamhet på några andra omständigheter.
Frölich har fnnnit det vara olämpligt att hafva samma skjutsförfattning för hela Riket.
Om någon olikhet i detta fall bör äga rum, så vore det väl att få veta, huru denna olikhet skulle fördelas på landet.
Jag befarar, att man derigenom skulle komma till så stora svårigheter, att man nödgades återgå till en allmän författning.