Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sits framställning till K. M. i detta afseende innebära en önskan, att K. M. matte ur Statsrådet aflägsna alla sina rådgifvare, med undantag af Statsrådet Grubbe.
Det skulle således blifva Statsrådet Grubbe, som skulle grundlägga den nya minisleren,— en utväg den jag ingalunda vill tillstyrka; men om detta betänk, återremitteras lill Const Utsk., så skulle, på grund af återremissen, möjligen Const Utsk , med frångående af sitt tillstyrkande, uti sjelfva sitt afstyrkande af åtgärden kunna nedlägga sådana förklaringar, som kunde föranleda R.
St. till den af mig omtalade petitionen.
På grund häraf yrkar jag ännn vidare återremiss af betänkandet.
Jag förlänger ogerna discussioner, som ej leda till något ändamål; men åtskilliga inkast hafva här blifvit gjorda mot mitt yttrande, hvilka jag anser mig tvungen att upptaga och besvara.
Cederström besitter en obestridlig förmåga att bortvända andras tal och att bortsophistera hvad hans motståndare yttrat, och denna förmåga har han verkligen på ett utmärkt sätt sökt göra gällande mot milt anförande.
Så framt jag ej misstagit mig örn Hr Frihtns yttrande, likasom jag tror att han gjort om mitt, och i hvilken händelse jag på förhand anhåller 0111 ursägt för mitt misstag, så har Hr Frih:n sagt, att jag vttrat, det Const.Utsk. kunde förordna Riksrätt och kunde stadga sina omdömen om regertsförhandlingar utan afseende på något prot.
Något sådant har jag aldrig tänkt och följaktligen icke heller kunnat yttra.
Hr Frih:n har trott sig kunna tillrättavisa ett misstag å min sida, då jag yttrade, alt Const.Utsk. vid sista riksdagen beslutade en Riksrätt, såsom jag trodde, icke på grund af infordradt prot. utan på grund al under riksdagen förefallna åtgärder, i det
Hr Frih:n meddelat den upplysning att anmärkntn gjordes på grund af en K. propos., beledsagad af det Slatsråds-prot., sorn gaf anleda, lill anmärknCn Denna uppgift af
Hr Frih:n synes mig alldeles icke kunna hafva någon inverkan på mitt förmenande af Const.- Uts'k:s rättighet att äfven göra anmärkn:r och förordna Riksrätter på grund af anmärkntr mot åtgärder, sorn blifvit vidtagna under riksdagens lopp.
Frihtn har ej i detta hänseende kunnat framvisa något förbud för Const.Utsk. och kan således icke gifva någon grund för sitt påstående, att.
Utsk. i detta fall grundlagsvidrigt förfarit.
Det blir åtminstone icke för Frihtn möjligt att öfvertyga mig 0111 att Utsk. för 1 i II. 43 338 Pen 12 September f. tu. farit orätt.
Frihm liar äfven påstått, att Coust.Utsk. oVältvist yttrat, att det beror på Utsk. att efter dess opinion behandla grundlagen.
Något sådant yttrande eller åtminstone någon sådan mening har jag icke haft.
Jag har, om jag påminner mig rätt, yttrat, att Utsk., i afseende på sitt omdöme, måste vara fritt, och att delta omdöme måste omfatta anmärkningarnas upplagande eller underkännande, emedan i grundlagarna icke kan vara föreski ifvet, huruvida Utsk. skall godkanna eller underkänna en anmärkning.
Detta är sålunda allt hvad jag tagit mig friheten alt i sådant hänseende yttra.
Fribtn har gjort
Ståndet bekant med behandlingssättet af reformerna i allmänhet.
Detta känna vi alla, och alla veta vi, alt
Frihm är obeskrifligt fast i grundlags-paragraferna, och behöfva således icke något ytterligare bevis på hans kunskap deruti, hvilken ej blifvit af någon bestridd.
Frihm har äfven satt i fråga en anmärkn. i afseende på det svar, som Utsk. fått mottaga från Statsrådet i anledn. af Utskts begäran om prot. ronde de tillgöranden, som af Statslådets ledamöter blifvit vidtagna inför K. M. i Statsrådet, till vinnande af dess compleltering, och Frihm har påstått, att aldrig något svar bort afgifvas, som innefattade annat, än att ett sådant prot. icke tinnes.
Här har deremot nu Const.Utsk. fått det svar, att några sådana påminnelser icke blifvit till prot. afgifna.
På denna grund anser jag Utsk. hafva handlat rätt, då Utsk. yttrat, att dessa påminnelser bort vara afgifna.
Frihm har yttrat, alt Utsk. bort i grundlagsenlig väg hafva föreslagit en grundlagsförändring, som åsyftade det nya sättet att tillvägabringa ministere-förändringar och ministere-sammansättningar.
Detta liar icke fallit Utsk. in. Utsk. bar icke trott, att någon grundlag borde föreskrifva K. M, sättet att bilda sin minislere, och Utsk. har icke velat påtaga sig den förebråelsen att på minsta vis hafva velat ingripa uti detta K.
M:s prerogativ att efter sitt behag bilda sin minislere, som Const.Utsk. ganska väl känner vara K.
M:s egen omsorg.
Frihm har påbördat mig att hafva yttrat, att Utskts svar bort innefatta anspelningar på tidens tecken.
Härvid får jag göra den anmärkn., att jag aldrig fällt något sådant yttrande.
Jag har sagt, att jag önskat ett Statsråds-prot. till svar på Utsk:s infordrnn, hvilket visade att Statsrådets ledamöter sökt inför K.
M. göra gällande de tidens tecken, hvilka äro ögonskenliga och af natur att böra framställas inför K. M.
Delta har jag sagt, men ingalunda att sådant bort ingå uti Utskts betänkande.
Frihm, äfvensom en annan värd talare, har anmärkt emot mig, att jag uppmanat StalsUtsk. alt fortfara med alt afslå anslagen.
Dervid har jag intet alt återtaga på minsta vis.
D c ii 13 S e p t « mb c r f. m. 33g Jag ber atl få begagna tillfället för ait besvara en annan värd talare', sorn yttrat att det visat sig att StatsUtsk. för de gjorda resignationerna ej gifvit ett öre mer.
Detta bevisar blott, att StatsUtsk. förstått att uppskatta livad resignationerna liitlilis varit värda, och i detta fall synes mig att man äfven är StatsUtsk. tacksägelse skyldig.
Här liar blifvit framstäldt af en värd talare, att hvarken Utsk. eller någon annan kan känna hvilka försök, sorn blifvit gjorda att complellera Statsrådet.
Samme värde talare har sagt, alt det vore föga ändamålsenligt och riktigt att fortfara på sätt som tillgick med H. Ex. Hr Gr. Wachtmeisters utnämnande i Statstidningen.
Jag kan icke se, hvaruti det adtequata i tillämpningen består, då jag icke tror alt i hela Sveriges rike kan finnas någon, sorn godkänt och gillat det sätt, som då vidtogs, nemi. att i Statstidningen införa en person såsom utnämnd till en plats af denna betydenhet, utan atl han sjelf var tillfrågad om han ville emottaga densamma; så mycket mindre när han i constitutionel anda kunde betinga sig med hvilka ledamöter han skulle vilja ingå i Konungens råd.
Samme värde talare har sagt, att om man ville complettera Statsrådet, utan att bry sig om hvem sorn bildade det, så trodde han, att tilläfventyrs ingen skulle vilja blifva entreprenör för en sådan inrättning.
Hvad angår den anmäi kntn, alt Evera som helst kund? tagas lill Statsråd, så tror jag, att den besvaras lätt dermed, att jag icke kan finna att något annat sysleme varit vidtaget hittills, än det att taga just hvilken som helst; ty icke har det varit synligt för menniskoögon, alt man velat grunda valet på de valdes kända åsigler, och således tror jag, att entreprenaden i detta hänseende varit ganska lätt.
Efter entreprenadskapet varit satt i fråga, får jag nämna, att jag tror det hafva varit ett af de största fel, de största misstag, att man ej kunnat anvisa K.
M. någon person, sorn kunnat blifva entreprenör, någon person med så mycket förtroende, så mycken känd skicklighet, att han kunnat föreslå K.
M. nio andra personer att bilda en minislere, som i förväg kommit öfverens om den styrelseprincip de önsjkade göra gällande.
Jag tror icke, att detta vore mycket hegardt, och att det afven svarade emot förhållandet; ty då det skall vara Konungen sjelf, som utser sin minislere, så måste han nödvändigt i detta hänseende vara vägledd af någon, som föreslår dessa personer, och sorn om dem halmera kännedom, än det kan vara möjligt för en K, person att äga.
Här har i sammanhang dermed blifvit ytlradt af en annan värd ledamot, att efter min åsigt skulle det för närvar, vara Statsrådet Grubbe, som skulle komma att formera ministeren.
Hvad mig beträffar, har jag intet deremot.
Jag bör supponera, att Statsrådet Grubbe blifvit inkallad på grund af öfvertygelsen om hans skicklighet och förmåga; och om det då blir lian eller någon annan, seni 34o Den il September f. m. får sig uppdraget att bilda ministeren — detta skall vara mig likgiltigt, och jag har intet emot förslaget, utan tror att Statsrådet Grubbe, så väl som någon annan, kunde hilla på passande ledamöter.
Har liar blifvit af en vard talare yttradt, med något slags hån, såsom mig tycktes, alt en Konungens rådgifvare bade velat göra försöket att bilda en solidariskt ministeriel ansvarighet.
Detta är åtminstone för mig en obekant sak.
Det har blifvit sagdt, alt lian strandade på försöket, alt han snart sjelf i anledn. deraf mäste öfvergifva Conseljem Förhållandet är mig obekant, och jag har blott sett en person ingå i Statsrådet, utan någon beräkning på en sådan solidarisk ansvarighet.
Om han, efter alt sålunda hafva inlrädt, gjort ett dylikt försök och strandat på försöket att vinna så mycket förtroende inom Statsrådet, så är detta hvad jag högeligen beklagar, emedan jag veikligen är öfvertygad, alt, om ej detta misstag blifvit begånget, den åsyftade personen troligen kunnat genom sin skicklighet, sina talanger, sina förtjenster och kunskaper bilda en ministere, som kunnat tillfredsställa nationen, åtminstone bättre an den närvarande.
Jag har ej kunnat fatta det troligen qvicka, men för mig obegripliga i tillämpningen af Pilts carricatur.
Jag kan således icke åtaga mig att vid delta tillfälle besvara den tillämpning derutaf på mina åsigler, som den värde talaren bar gjort, då han trott, att jag önskat införa eri allehandastyrelse.
Jag begriper icke heller hvad meningen dermed varit, så framt han ej velat påbörda ring, ali j ig skulle önska alt Allehanda skulle komma all styra, men delta har åtminstone icke varit min afsigt, och hvad den värde talaren menar med sin allelianda-styrelse, förstår jag icke.
Jag kan ej begripa annat, än att alla styrelser måste omfatta hvarjehanda eller allehanda bestyr »f flera slag.
Sålunda anser jag mig ej träffad af denna framställning.
Samme värde talare har påstått, att min och deras åsigt, hvilka yrkat Statsrådets compleltering, under närvar, förhållande skulle bevisa mycken oerfarenhet.
Jag vågar visserligen icke berömma mig af någon särdeles erfarenhet, men nog har jag tillräcklig erfarenhet om våra parlamentariska förhållanden, för att någorlunda kunna bedamina ställningar och förhållanden 5 och enl. mia öfvertygelse äro uti iiigen tidpunkt grundlags-öfverlrädeher för It ('gerin och allm. säkerheten vådligare, än då de ske inför lagsliftarnes ögon, enär deras upphofsman derigenom nära nog vilja söka sig en sanction derpå, då öfvei trädelserna oanmärkta fått passera, just emedan de laglige anmärkarne äro tillstädes och således böra iakttaga hvad Rikets sannskyldiga nytta krafvel»
Den värde talaren har äfven sagt, att, så länge två Stånd stanna emot två, ingen grund för rådgifvarnes omdöme skulle förefinnas, annorlunda än att de skulle komma Deli ja S c p l c m b c r f. ni. till den besynnerliga siriIsatsen, som blott vår grumling innefattar, nemi. att all fråga förfaller, då två Stånd stanna emot två.
Jag hemställer likväl lill den värde talarens ljusa förstånd, klara omdöme oell verkliga erfarenhet, huruvida den värde talaren anser beskaffenheten af dessa trunne Stånds beslut ej förtjena något afseende, vid urskiljandet af hvad dermed egentligen åsyftas.
Jag känner alltför väl talarens åsigt och ar öfvertygad om alt detta är hans uppriktiga öfvertygelse när lian yttrar det; men tror väl den värde talaien alt de båda privilegierade Ståndens afslag på grundräntans förminskning icke är eli anmärkningsvärdi förhållande, alt det ej förljenar uppmärksamhet, om två Stånd stanna emot två i dessa frågor, du de båda näringsidkaude
Stånden fordra lindring och de båda lärande Stånden afslå all sådan lindring?
Tror den värde talaren, alt han, såsom ledamot afen Conselj, icke skulle finna sig föranledd alt fästa något mer afseende på de tvänne Ståndens behof af lindi ing. än på de tvänne andra Ståndens afslag derpå?
Jng för min del tror, att just dessa tvänne Stånds stannande emot två bort gifva ganska grundade anledmr till betänkligheter för en rådgifvare-personal, som inträngt i slatsförhållandena, som intiängt i samhällsskicket i vårt land och uppfattat detsamma under de högsta synpunkter; och jag tror ali det icke ligger en så alldeles stor oerfarenhet i förutsättningen af ett sådant förhållande.
Den värde talaren har i afseende på ett yttrande från mig, ali jag afstyrkt anslående af medel, hvilkas behof och nödvändighet jag erkänner, och hvilkas användande jag skulle önska så fort som möjligt matte inträffa, hemställt huruvida jag kunde ansvara för att, när medlen blifvit anslagna, den nye Just.Statsministern komrne att stanna qvar.
Delta är en fråga, som jag knappast vet hvad den kan hänsyfta på Jag tror visserligen icke, att en Just Statsminister, i känslan af sitt höga kall och sin inflytelse på samhället, skulle vilja skilja sig från det vackra föremålet att kunna använda de medel, som R.
St. anslå, till de föl bättringar, sorn han anser nödvändiga.
Jag kan således icke föreställa mig livad våda egentligen bär skulle uppstå; ty detta är en våda, som ligger i allt, en våda, som ligger i de nienskfjga förhållandena; dt t är en våda som ingen kunde förekomma; ty ingen kati svara för den andres lifstid, och det Leror dessutom af livar och en, som inkommit i en Conselj, att. derifrån laga afsked.
Det har af den värde talaren blifvit yttradl, att det är R.
Sits beslut, som egentligen är orsaken lill den ni i nist er i — ella kris och den' ministeriel la föl lägenhet, som nu agnrum.
Detta är ett talesätt, mine herrar! som gjort sig temmeligen allmänt gällande inom vissa kretsar, men som från en annan sida mäste bestridas.
Jag vet icke hvad det är, som kail R.
St. tillvitas.
St. afslagil de obetydliga anslag, 3}i Den la September f. m. sorn liitlills ägt ruin, anser jag hafva skett på ganska välgrundade skäl.
St:s förstärkta SlatsUtsk. kommer »tt framgent, såsom jag hoppas —och jag skyr ej att nämna det jag hyser detta hopp — fortfara i sitt afslag; delta är i mili lanke det enda medlet att komma till en annan ställning, att komma utur den bekymmersamma belägenhet i administrativt hänseende, hvaruti Staten nu är.
Det har blifvit af en vard talare mig före bråd t, att jag hyst sådana åsigter.
Den värde talaren har yttrat, att det borde öfverlemnas till kommande Ständer att befrämja reformerna och att åstadkomma de beslut, som kunde finnas ändamålsenliga i detta afseende.
Det ar just i samma afsigt, som jag önskar att afslagen nu måtte komma att äga rum, för att genom dessa afslag möjligen komma lill bildande af en ministere, som uppfattat samhällets behof annorlunda än de nu blifva uppfattade.
Det är åtminstone ändamålet för mina tillgöranden i denna del, att en så beskaffad ministere måtte komma till stånd förrän eljest skulle inträffa.
Jag vill uti allt hvad på mig ankommer söka alt afböja ett uppskof dermed under fem eller sex år.
Till della mål ser jag ingen möjlighet att komma, annorlunda än genom hvad man behagar kalla StatsUtskrs nidskhet — en nidskhet, den jag godkänner, en nidskhet som jag hoppas måtte få fortfara inora förstärkta StatsUtsk.
Ehuru andra sidans åsigter äro motsatta, måtte del ej kunna förmenas mig att hafva min åsigt; ty rättigheten alt tänka är lika för oss alla, då vi ej söka förnärma andras afsigter, då vi icke tillvälla oss rättighet att bedomina hvad som ligger utom vår omdömesförmåga och utom vår gransknings- och omdöinesrätt.
En värd talare på andra sidan har paraphraserat mitt uttryck, rörtde de privilegierade Ståndens tjenst färdighet, såsom orden lära fallit ifrån mig, att bevilja anslag.
Det är möjligt, alt ordet ”tjenslfärdighet” ej var det lämpligaste, men jag ber den värde talaren och Huset ihågkomma, att under ett muntligt anförande blir del nära ling omöjligt, att så väl och lämpligt afväga sina ord, som man eljest skulle önska.
Den värde talaren har emedlertid sökt paraphrasera uttrycket och vända det derhän, att denna tjenslfärdighet vore färdighet att tjena fäderneslandet.
Jag leranar derhän, om resultatet kommer att blifva sådant, om deras handlingssätt kommer att af Svenska folket så bedöm mas.
Jag är förvissad derom, att både den värde talaren och de som handlat lika med honom, handlat efter sin öfvertygelse; men detta kan icke betaga mig rättigheten att tro, det ändamålet helt och hållet förfelas, och att det vore isynnerhet för detta Stånd en vida lämpligare röle, att sälta sig i spetsen för det behof af rörelse, hvari samhället sig befinner, än alt strida deremot, såsom nu sker.
Jag tror att om herrarne, till och med den värde talaren sjelf, skul le följa sitt hjerta helt och hållet, och yttra sin öfveitygel - Deu i'J September f. m. 343 se fullständig!; så skulle de medgifva alt vi befinna oss i den största förlägenhet, hvarunder något annat conslitutionelt land för närvar, suckar.
Jag är öfverlygad, alt dessa förhållanden böra afses af en ministeie; och derför har jag önskat en ministeie, som ägt förmåga alt uppfatta samhällets förhållanden från sa beskaffade åsigter, som jag bär ofvan framställt.
Här bar blifvit yttradi af någon talare — jag kati icke precist erinra mig af hvilken — att jag skulle hafva sagt, att folket vore missnöjd! med statsreglertn; men om detta ord undfallit mig, så har det varit ett misstag, ty det kunde ej vara grundadt på min öfvertygelse, enär statsreglertn ännu icke är afgjord, och således något missnöje deröfver ännu icke kan hafva sträckt sig till folket.
Deremot vill jag icke frånkänna mig, alt jag har sagt och tror, alt missbelåtenhet kommer all äga rum, då folket får mindre lindring i sina bördor, än det under närvar, gynnsamma förhållanden har väntat sig, och ett sådant förhållande måste man nödvändigt komma att tillskrifva en ministeie; ty det är omöjligt, mine herrar! alt R.
St. kunna fullständigt Uppfatta Statens förhållanden, och det är endast en ministei e, sorn kan uppfatta dein i deras helhet.
Man har sagt, att 0111 Const.Utskrs anmärkn.memor. skulle leda till den af mig åsyftade åtgärden att tillämpa 107 §:n Reg.F:n; så skulle man komma i en ännu värre och brydsammare belägenhet, derigenom att man, i stallet för några Slalsråds-ledamöter, skulle komma att hafva inga.
Hvad sjelfva förhållandet vidkommer, så vill jag ej ingå uti något yttrande om huru stor skilnaden skulle blifva; men en värd talare på andra sidan har afhulpit denna förmenta olägenhet, derigenom alt han uppgifvit, alt Statsrådet Grubbe kunde formera den nya ministeren; och jag har redan haft äran yttra, alt jag skulle anse detta så mycket lämpligare, som han så nyss är inkommen, att han icke bort anse sig bunden af de anterieura förhållandena i ministeren, och alt han således vore ganska lämplig alt bilda en ny.
Jag vill icke längre pröfva R. o. Ad:s tålamod, utan får blott gifva tillkänna, att jag ej af de anmärkntr, som mot mitt yttrande blifvit framställda, kunnat rubbas i min öfvertygelse, alt anledntr
Bro för handen till anuiärkn. enl. 107 §:n, såsom jag förut anfört.
Icke närvar, vid början af hvad en ibland de förste talarne yttrat i denna fråga, har jag sedermera sökt följa debatten med så mycken uppmärksamhet som möjligt, och hade ämnat försöka att vederlägga några af de inkast, som blifvit gjorda emot Coust.Utsk:s förfarande.
Denna discussion har likväl nu blifvit så vidlyftig, att jag bort frukta att missbruka R. o. Ad:s tålamod.
Jag vill således blott anhålla att till prot. få yttra mig i afseende 344 Dea ra September f. ni. på några frågor, der jag fruktar att elen korta fo’men af min reservation emot Utskts betänk., hvilken hlotl innefat tade ett instämmande med Ur Cederschjöld och Prosten Hallström, skulle i en framtid kunna föranleda någon lill den förmodan, alt jag instämt i de yttranden, hvilka lior blifvit fällda i anleda, af denna reservation.
Jag bekänner mig icke kunna dela den tanke, som liar förnekat Coust.- Disk. rättighet ail göia imniiirUtr, på den grund, alt det icke bar erhållit något Statsråds-pi ot. ; deras, som tadla alt Coust.Ulsk. vid detta tillfälle icke bar frågat efter något prot. för en bestämd dag, utan efter det måls pro!., om hvilket de önska vinna upplysning; deras, som (adlat att Const.Utsk , när det fått det svar att något sådant [irot. icke finnes, bar ansett sig kunna göra en anmärkning.
Orsaken hvarför jag saknat prot. ligger deruti, alt jag vid detta tillfälle var af den tanke, alt en anmärka, mot Statsrådets ledamöters förfarande borde antingen uraktlåtas eller ske efter 106 §:n Reg.Ftn för de tillfällen, da de tillåtit några vigtigare inål eller några af de mål, der samtlige Statsrådets ledamöter bort vara närvar., att under dessa månader nfgöras; men jag ansåg det omöjligt alt rätt bedomina omfattningen af liela delta måls sammanhang, utan att äga bela sviten of dessa prot. under bela loppet af de sista Irenne månaderna; och att infordra dessa, ansåg jag vara alltför mycket gjordt af Const.Utsk., emedan det derigenom skulle hafva åtagit sig en förbindelse att deni i sin helhet granska, hvilken de icke kunde fullgöra.
Detta är det som jag velat till prot. anmärka, för att slippa anses vara af samma tanke med dem, hvilka här i detta mål yttrat sig.
Jag har för öfrigt i detta mål varit i en olika belägenhet emot, såsom jag tror, de flesta af Ulskts ledamöter.
De fleste af dem lära nemi. hafva tillstyrkt departemental-styrelsens antagande.
Jag har afstyrkt det.
Jag har varit ibland de högst få, som här talat emot densamma, och är en ibland de blott nitton, 0111 jag icke minnes orätt, som voterat deremot.
Jag förutsåg redan då, att tiden ännu icke var inne till dess antagande.
Jag yttrade min tanke, att man först borde hafva en Representations-förändring, hvarigenom folkets ombud blefvo så valde oell så litet paralyliserade af formerna, alt de uttalade folkets röst.
Jag yttrade, alt man först borde hafva en fullständigare ansvarighetslag för Statsrådets ledamöter, och besvärsmålen skiljdn från de administrativa, på det man ej skulle utsätta sig för faran att aldrig få några Statsråder, som icke inom kort lill skulle för myckel fördjupa sig i detaljer.
Jag vill icke längre fortfara med framställningen af allt delta.
Jag skulle eljest kunna hetas vid detta tillfälle spela den röle, sorn fabeliörfattaren tillägger den bekante Docleur Tant-pis, då lian later honom yttra sigt II est mort, je 1’avais bien prevu.
Enda orsaken hvar - Sen ia September f. m. 345 hvarför jag framställt detta, är dea, att jag ansett mig derigenom för min del Lunna möta Gr.
Horns uppmaning till Const.Utsk. att inkomma med förslag till reformer, som kunde befrämja depnrtemental-styrelsens utveckling.
Efter min tanke är det äfven vid en controll-anstalt de lefvande elementerna, sorn först böra tagas i betraktande, och sedan kan det blifva fråga om att derefter lämpa de döda formerna, hvilket sednare här motsvarar förändrade redactioner af de grundlagsparagrafer, som kunna anses otjenliga.
Prosten Hallström föreslog inom Utsk. och understöddes deri af mig och några andra, att, i stället för anmärkn., en motion lill R.
St. efter 3y §:n 2 mom.
Riksd.Ordn. skulle göras, deruti Const.Utsk. skulle föreslå R.
St. att för K.
M. uttrycka sitt bekymmer öfver den närvar, ställningen.
Detta var det som jag — ehuru jag icke delade öfvertygelsen om depar lemen tal-styrelsens nytta — icke ansåg möjligen kunna disputeras vara nyttigt.
Man har velat disputera Const.- Utsk:s rättighet alt enl.
Riksd.Ordnts 3y § 2 inom. göra motioner.
Man har sagt, att det endast vore sådana motioner, som i 29 §:n Riksd.Ordn. stå omtalade.
Jag frågar: hvar slår det alt, derför att en del paragrafer upprepa hvad som linnes i en mängd andra, hvarje paragraf skall innefatta ett sådant upprepande; och att hvad som står i en skall anses oininletgjordt, derför att det ej tillika står ä en annan?
Här slår tydligt:
''Intet Utsk., Const.- och BancoTJtsk:n allena undantagna vare berältigadt, att väcka frågor till afgörande i R.
St:s plena” &c.
Således måste Const.- och BancoUtsk:n äga en sådan rättighet.