Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 14 Oc löher e. m. a35 Vidare har jag sagt, att fastän det är fråga om 4 millioners extraordin airt ari* slagj kar man ej värdigats till Rikets Stan* ders pröfning framlägga fullständiga kostnadsförslager för de materiella behofveris anskaffande, måhända ej en gång under-, skrifne allegater vid de uppgifter * sorn tilt StatsUtskotlet blifvit lemnade; ej ansett Rikets Ständer böra erhålla en fullständig uppgift på det användbara^ som i Förråden fmnas.
Och jag upprepar min undran, om någonsin en gång Ledamöterna af StatsUtskottet sett Kostnadsförslager och Förrådsinventariet.
Hvad de uppgifter beträffar, somStatsUtskottet emottog, angående anslagens fördelning; så har jag sjelf sett dem — och jag säger ännu, att de voro ounderskrifna; ja, mine Herrar! ej blott det; somlige voro mellanskrifne, omskrifne, jag vågar nästan säga: oskrifne; och sådane, att om jag varit UtskottsLedamot, jag ej hade ansett mig böra till pröfning företaga någon anslagsfråga på så lös grund.
Vidare har jag yttrat: då ingen plan blifvit framlagd för att betrygga oss, att ett bättre anskaffnings- och underhållssätt af vår e
Förrådspersedlar för framtiden kommer att äga rum; dä jag sålunda icke ser annat än samma afskräckande syn_, som hittills framställt sig för det skattdragande
Svenska folketj nemligen att nödgas anslå utan plant granska utan rättelses vinnande> a36
Den i4 October e. m. och betala utan skonsamhet ogJi utan gagn; då måste jag skilja mig frän Ståndets inbjudningsbeslut, etc.
Har ej erfarenheten vitsordat billigheten af denna förmodan.
År 1815 voro våra förråder i god ordning; man äger nu snart intet qvar deraf; oell hvad uträtta alla anslag, om man på sådant sätt framgår under freden.
Man har ingenting qvar år 1840 af hvad man nu anslår, om ej annan plan följes.
Jag har vidare anropat de andra Stånden, att behjerta -vära medborgares belägenhet och framför allt deras, som af ett icke lönande jordbruk skola utpressa de drygaste skattebidragen, samt uppmanat dem, att icke genom frångående aj de beslut dessa Stånd på goda skäl fattat, låta Rikets Ständer samfällt uppbära den ovilja, hvarmed vid denna tid hela Sverige ser sine ombud vid denna Riksdag öka skattebördorne.
Som vanligt har härvid begagnats såsom motskäl, att ingen fattigdom är å färde; att inga större skatter erfordras; ja, att anslagen kunna ökas, ulan skatternas förhöjande, det har till och med Grefve Löwenhjelm förkunnat oss.
Obekant med Grefvens sätt, att få tillgångar, har jag och skall jag alltid på ärligt sätt, så länge jag lefver, söka alt motstå all beräkning på högre Statsutgifter, enär jag ej tror, att de kunna anskaffas utan genom högre Skattebidrag, äfven 0111 dessa äro af beskaffenhet, att kunna döljas för den allmänhet man beskattar.
Från himlen komma inga under - Den 14 October e. m. verk mer, och den ädle Grefven lyckas visst ej att nedkalla något.
Med skyldig aktning för Ridderskapets och Adelns tid, vill jag ej ingå i vederläggning af Herr Hjertås reservation, utan får i detta afseende endast instämma med Grefve Brahe.
Jag vill ej orda om Herr Hjertås militairiska maneuvrer, eller hans förutsättningar om hvad som i kommande tider skall ske, utan inskränker mig blott, att till alla delar förena mig med hvad Grefve Brahe anfört.
Rättigheten att reservera sig är helig, och bör respecteras; men om den missbrukas, så att den urartar till obevista anklagelser, blir följden deraf förlängda discussioner, och då må man icke beskylla dem, som svara på dessa anklagelser, att vara orsaken till tidsutdrägten.
Jag talar icke mot sjelfva reservationsrättigheten, utan blott mot sättet att begagna den.
Jag har icke tält för inbjudningen till de andra Stånden; jag har tvertoin voterat emot densamma, så mycket heldre, som jag högeligen skulle ogilla, om Ridderskapet och Adeln på sådana inbjudningar frånginge sina en gång väl grundade beslut; och emedan jag fruktade att afslag skulle följa på denna inbjudning, samt Riksdagen derigenom endast förlängas i stället för att förkortas; äfvensom emedan grundlagen lemnar tillräcklig 238
Den «4 October e. fn.
Utväg till jemkning emellan de stridiga besluten genom Utskottets jemkningsförslag.
På dessa grunder gillade jag icke inbjudningen; men jag kan lika litet gilla de af Herr Hjerta i reservationen begagnade uttryck.
Då bär redan är så mycket taladt i detta ämne, och jag blifvit så fullständigt förekommen, vill jag ej längre uppehålla Ridderskapet och Adeln; men måste fästa mig vid ett af Herr Hjerta begagnadt uttryck.
Herr Hjerta har sagt, det vi inom detta Stånd blott äro voteringsmassor, som med tjenstfärdighet bevilja onyttiga anslag —■ detta är i högsta grad förnärmande för Ståndet, ehuru jag hoppas, att ingen behöfver taga det åt sig.
Det är besynnerligt att påstå, att alla inom RiksStånden, som ej tala, öro machiner.
Jag skulle tro, att den, som tiger, kan lika väl tänka, som den, hvilken talar, och lika mycket gagna vid besluten genom sin voteringssedel, som den, hvilken genom sina tal sökt inverka på andra, och blifvit förargad öfver, att han misslyckats.
Jag anser detta vara ett obehörigt utfall mot Ridderskapet och Adeln.
Hvad åter anfallet mot Regeringen beträffar, så anser jag mig ej böra ingå i något svaromål derpå, ty sådana tillmålen, som ej äro bevista, förtjena ingen vederläggning; dessutom har Herr Hjerta nu åtagit sig att bevisa sina anklagelser, och jag hoppas, att Regeringen då skall få tillfälle att fullkomligt rättfärdiga sig, och med heder beslå kampen.
Jag kan Den i4 Octobev e. m. 239 dock icke underlåta säga, att jag ej funnit misshushållning i Regeringens åtgärder, ty jag har verkligen funnit helt annat.
Jag skall nämna hvad jag häst känner, nemi.
Wanås fästningsbyggnad, ty jag hor der bredvid.
Jag vill trottsa någon att framvisa större hushållning och ordning, än der finnes; ja ända till den grad, att mången i sin enskilta hushållning ej skulle kunna tillvägabringa någon ting dylikt.
Jag har äfven med tillfredsställelse sett byggnaderna på Skeppsholmen, de dervarande verkstäder ■och skärgårdsfartyg, hvilka alla med hushållning och omtanka äro fullbordade.
Jag öfverlcmnar till hvar och en, att bedöma, 0111 förråderne äro förstörda, och om anslagen dertill äro dragne till andra ändamål.
Jag hoppas, att bevisningen i detta afseende skall misslyckas; ty det skulle smärta mig, om jag så misstagit mig, och om så många andra redliga medborgare äfven skulle hafva misstagit sig.
Jag slutar helt enkelt med det tillkännagifvande, att ett sådant sätt att reservera sig, är i högsta måtto obehörigt.
Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja till de andra Stånden, för att visa, att äfven den, sorn icke är tjensteman, kan i högsta måtto ogilla oförtjent klander.
Herr LefrenJohan Pehr' Herr Nordenfalk har uppmanat någon af StatsUtskottets Ledamöter, att uppgifva, om de upp - Den i4 October e. m. lysningar StatsUtskottet erhållit, varit tillräcklige; och jag anser då för en pligt att förklara att de varit så tillräcklige, det jag skulle önskat, att Ledamöterne inom StatsUtskoltet haft tid, håg och förmåga att granska alla de uppriktiga och redliga uppgifter, hvilka varit att tillgå.
Jag skall äfven upplysa, att Utskottets Ledamöter varit inbjudne att taga kännedom om sådana saker vid försvarsverket, hvilka hvarje redlig
Svensk bör önska vara en hemlighet, och som finnas i Rådsprotocollen.
Jag anser denna förklaring, som icke förut blifvit afgifven, just nu vara på sitt rätta ställe.
Eli hvar, som velat peka på någon upplysning, har haft dörrarne öppna för sig, att genast erhålla den.
Jag anser mig vara skyldig sanningen denna gärd.
Hvad reservationssättet beträffar, så var det icke oväntadt, och det gör säkerligen icke större effert nu än förut, ty Svenska nationen har likasåväl hjerta att känna, som förstånd att bedöma.
Jag har begärt ordet i anledning af Herr Grefyens och LandtMarskalkens förklarande, att de yttranden, som mot Herr Hjertås reservation afgifvas, äfven få till de respective Medstånden åtfölja.
Jag tror mig kunna lemna några upplysningar, och har derföre ansett mig böra yttra mig.
Herr Hjerta har sagt, att vi för 14 år sedan eller år i8i5 hade Den i4 October e. m. hade fulla förråder, som sedan blifvit förskingrade.
Jag nödgas bestrida detta, såsom alldeles grundlöst, och jag skall, genom en jemförelse emellan våra förråders tillstånd då och nu, söka styrka min uppgift.
Utredningsdepartementet hade 1814 ef~ fecter och persedlar i behåll, icke fullt uppgående till ett värde af i million, deraf likväl en betydlig del var sjukhuspersedlar.
Detta departement är nu tomt, med undantag af sjukattiraillen, som till den betydligaste delen är qvar.
Deremot äro ArtilleriDepartementets förråder ökade, till det mesta med gevär och något pistoler till ett värde, beräknadt i ganska medelmåttigt pris, af 882,000 R:dr.
Om man nu från den million, hvaraf UtredningsDepartementets förråder bestod, afdrager den sjukhus-attirail, som finnes qvar, och den ökning, som ArtilleriDepartementet erhållit, så blir resultatet, det vi äga förrådspersedlar till lika stort värde, som år 1815, om ej derutöfver.
Det har varit nödvändigt för Styrelsen, att på det sättet årligen i fredstid öka Artilleriförråden med 4 a 5ooo gevär, ty i annat fall hade gevärsfabrikerna, som saknat afsättning, måst till det mesta nedläggas, och tillverkningen så afstadnat, att vi, i händelse af krig, måst sakna gevärstillgång, eller möjlighet att reparera de bristfälliga.
Gevären 1815 voro till största delen ganska dåliga och förbrukade, hvarigenom också 45 H. ^ 16 lfa Den i4 October e. m. förråden i detta afseende ej ännu hunnit komma i det skick, som Rikets försvar fordrar, hvilket åter nödgat Kongl.
Maj:t att i Dess nådiga proposition föreslå ia5,oooR:dr årligen till inköp af nya gevär.
Herr Hjerta har sagt, att de hetvdliga anslagen till materielen blifvit dragna till oss då först undersöka, om an* slagen varit betydliga; detta måtte endast kunna afgöras derigenom, att man jemförer dem med beliofvet, ty annars vet jag ej, hvad Herr Hjerta menat med ordet betydtiga.
Ifrån år 1810 till år 1818 voro, såsom Herr Hjerta säkerligen sjelf känner, I,5i5,8g3 R:dr årligen tillgängliga för sjöoch landtförsvarct.
Ifrån år 1819 till år 182g, har medelanslaget årligen till dessa båda ändamål utgjort 1,3y3,16y eller en skillnad af 142,726 IV.dr, som försvarsverket, på dessa år, fått mindre, hvilket aler på 10 år gör en summa af icke mindre än 1,427,260 R:dr.
Men dessutom bör äfven afseende fästas derpå, alt under den tid vi ägde storsta tillgängarne eller till år 1818, förekommo icke flere utgifter, sorn nu från ett vida mindre anslag måste utgå.
Yi hade då hvarken Beväringens excercice eller beklädnad att påkosta , som icke obetydligt ökar kostnademe.
Wanås fästningsbyggnad var under de första åren ej påbörjad; den träffar nu tillgängarne årligen med 5o,ooo R:dr.
Kungsholms fästningsrepara - personalen.
Den 14 Octo ber e. m. 243 tion var likaledes då ej börjad, och träffar nu tillgångarne årligen med 34,000.
För öfrigt bar genom myntets försämring, jern, läder, metallarbeten, ekevirke m. m. varit de sednare åren betydligt dyrare.
Af allt detta torde således klarligen synas, att anslaget ej varit betydligt.
Det återstår nu för mig att visa, det anslagen ej blifvit dragne från materielen till personalen.
Anslaget, som år 1823 beviljades till Arme'ens materiel, var 780,000 R:dr.
Sammandraget af hvad i medeltal årligen användts till materielen under 5 år gör:
Gevärsförråden circa 100,000 R:dr; ArtilleriDepartementet 106,000 R:dr; Kruttillverkningen 34,000
R:dr; Värf vade truppernes beklädnad m. m. 313,ooo R:dr; Indelta Armeens och Beväringsmanskapets kläder och exercice i44,ooo R:dr;Wanäs fästningsbyggnad 5o,000
R:dr; Kungsholms fästningsbjrggnad 34,000
R:dr; Transportkostnader, hyror, reparationer å förrådshusen m. m. 14,000
R:dr; Commendantskapet 5ooo R:dr; Fångars beklädnad och sängkläder 7000 R:dr; Summa 813,000 R:dr.
Då årliga anslaget var 780,000 R:dr, men deremot blifvit användt 813,000, så visar sig att för materielen blifvit årligen använde 33,ooo R:dr utöfver livad till materielen blifvit anslagit; och man kan således ej påstå, att något af anslaget till materielen blifvit draget lill personalen.
Jag an45 H. 16* Den 14 October e. m. håller, att dessa upplysningar måtte få till de öfrige Stånden medfölja.
Då en majoritet öfverdrifvet’ sina fordringar mot minoriteten, uppkomma sådane obehagliga förhållanden, som det närvarande.
Jag var ej tillstädes, då Herr Crusenstolpe gjorde sin motion, eller då Herr Hjerta afgaf sin reservation, hvarom jag nu för första gången tagit kännedom.
Hvad sjelfva den pluralitet vidkommer, som afgjort beslutet, och hvilken således är orsaken till de följder nu uppstått, så är den af samma natur, som den majoritet Herr Crusenstolpe omtalat, hvilken genom sin ringhet nödgade en Engelsk Ministére att återkalla sitt förslag, ehuru genomdrifvit med votering.
Denna majoritet, föga smickrande för den mening, som vunnit, och hvaraf motiönairen ej skördar någon större frukt, än de personer, hvilka han påminte om Engelska Minislerens förfarande vid en dylik händelse, var så ringa, att någon mindre icke lä -er kunna inträffa, enär den utgjorde blott en enda röst, som kan anses hafva varit motionairens egen, till följd af hvilken hela diseussionen förorsakats.
Om jag hade varit närvarande, skulle jag säkerligen afgifvit min egen reservation, men då jag ej var det, återstår nu för mig ej annat, än att förena mig med Herr Hjerta uti hans reservation.
Ett annat förfarande af mig skulle ådagalägga en / Den 14 October e. m. 245 feghet, sorn ej ens mina ovänner lära kunna tillskrifva mig, och hvaröfver mina vänner, såsom jag hoppas, aldrig skola få någon anledning att beklaga sig.
I Herr Hjertås reservation finnas många satser, hvilka jag sjelf så ofta drifvit med understundom lika ogillade uttryck, att jag ej kan annat än vid detta tillfälle blottställa mig för allt det obehag, hvilken en så beskaffad discussion, som den förevarande, möjligen kan föranleda.
Oberedd på en sådan discussion, vågar jag ej ingå i den detailvederläggning, som måhända påfordrats; oberedd på den vändning discussionen tagit, har jag ej eller gjort några anteckningar, och är deraf hindrad att i den ordning, och det system i vederläggning, som ämnets vigt påkallar, gå tillväga mot mina motståndare.
Hvad sjelfva saken beträffar, anser jag mig i första rummet böra förklara, att jag näppligen tror, det i någon annan representation, än hos oss, en discussion, sådan som denna, kunnat äga rum.
I sakens primitiva skick stod Herr Hjertås reservation ensam, och såsom hans enskilta mening.
Ridderskapet och Adeln hade redan uttryckt genom pluraliteten sin mening att inbjuda de öfrige Stånden till deltagande i beslutet om de 70,000 R:dr tili materielen.
Något annat syftemål känner jag ej, alt pluraliteten hade, tyden bör ju vara nöjd, när dess mening segrat.
Örn Herr Hjertås reservation hade ensam fått åtfölja inbjudningen, hade den ej ver - Den i4 October e. m. kat iner ån en enskild tanka i allmänhet, och säkerligen då mindre än med de tillägg, hvaraf den nu kommer att beledsagas.
Hvad åter angår den förmodan, att Minoriteten skulle med tystnad följa Majoritetens beslut, så är det mera ursäktligt, än klandervärdt, om Minoriteten, vid ett sådant tillfälle, äfven å sin sida skulle gå till någon öfverdrift.
För öfrigt om anklagelserne skett i allmänna ordalag, så äro de på samma sätt vederlagda, ty något annat sätt att vederlägga, än det, hvilket nyss af Friherre af Nordin blifvit begagnadt, kan jag ej antaga såsom bevisningssätt.
Att emot vissa fixa ideer 0111 ett lill varande välstånd bevisa, huruvida Sverige är tryckt af armod eller icke, lärer ej kunna vara möjligt, ulan att uppgöra hvars och ens bouppteckning.
Grefve Löwenhjelm har ofta yttrat, att Sverige icke befinner sig i armod, och att det vore falskt, att påstå, det Svenska Adeln är fattig.
Om Herr Grefven icke från sin bänk yttrat denna sednare mening, bar Herr Grefven dock vid något tillfälle enskilt sagt den åt mig.
Jag är öfvertygad, att tillståndet i landet är till den grad betänkligt, att det vore önskligt, det man mera fästade afseende vid livad man kallar öfverdrift i denna del, än vid öfverdriften af förblindelse hos en eller annan af Regeringens Ledamöter.
Bevisningen är för öfrigt nu, i detta ögonblick, och under en så beskaffad discussion omöjlig, och torde säkrast af en * Den i4 October e. m. 247 framtid kunna afgöras.
Hvad misshushållningen nied Rikets förråder beträffar, så delar den sig i tvenne åtskiljda delar: förebråelsen mot personer för försnillningar och tillgrepp, hvaröfver jag dock aldrig hört någon beklaga sig; och förebråelsen för misshushållning i allmänhet, beroende på hvars och ens enskifta öfvertygelse om det mer eller mindre felaktiga i det system man följer; och jag tror, att åsigterna i detta sednare afseende äro i högsta måtto delade.
Hvad det vidkommer, att man tagit från materielen och använt till de personela beliofven, så vill jag icke nu ingå i några specialiteter; men jag återkallar ej ett ord deraf, alt man uti sjelfva systemet åsidosätter möjligheten att tillfredsställa materielens behof för afseendet å en öfverdrifven personal.
Hvad beträffar det uttryck, som här så mycket blifvit tadladt, att Minoriteten beklagar sig öfver de stora voteringsnjassor11a, och påstår sig ej med tillräcklige skäl hafva blifvit vederlagd, så är detta en lika vanlig, som, jag medgifver det, vanmägtig och svag tröst för Minoriteterna i alla länder; och det vore för mycket hegardt af vår högst fåtaliga Minoritet, att den till en sådan grad skulle göra uppoffring af all egenkärlek, att den skulle medgifva sig varaöfvertygad genom de skäl, som här vid de fleste stridige tillfällen gjort sig gällande.
Man har yttrat flere bevis om motsatsen, men jag vädjar tryggt till pluraliteten inom, 248 Den 14 October e. m. detta Hus, huruvida t. ex. beslutet om ett nytt Generalitets bildande, och dess uppförande på Pensionsstat, under sådane skatteförhållanden, som de förevarande, tillvägabragtes på bättre skäl, än som anfördes mot dessa åtgärder.
Kan man säga, att det är på bättre skäl, som man, ehuru under en föregifven total brist på materiel för försvarsverket, tillfredsställer de utöfver alla gränsor drifna Embetsmannafordringarne för personalen, och till den grad, att man, långt ifrån att stadna vid StatsUtskottets, på grund af tillgångarne uppgjorde, förslag, lill och med öfverskrider Kongl. Maj:ts proposition.
Jag hemställer, om man icke af sådane anledningar liar skäl att beklaga sig, och örn man ej baft skäl vänta af segervinnaren så mycket ädelmod, att man åtminstone icke nekades denna klagan.
Hvad åter vidkommer en värd Ledamots yttrande, att oviljan efter Riksdagen skulle drabba Minoriteten, så vill jag äfven ifrån denna synpunkt underskrifva Herr Hjertås reservation, och sålunda ufven tryggt underkasta mig denna ovilja, hvarmed vi blifvit botade, under allt det äfäfventyr, som Herr StatsSecreteraren förkrigsärenderna framställt.
Jag måste dock vid detta tillfälle göra mig lill förespråkare för Minoriteten , och försäkra Herr StatsSecreteraren Nordenfalk, att mig vetterligen ingen af denna Minoritet tillräknat Herr SlatsSecreteraren någon förtjenst eller något tadel för hvad som kan vara gjordt eller försummadt, till Den i4 Octo ber e. ra. 249 någon skada eller något gagn inom Statsförvaltningen.
Såsom jag redan haft äran yttra, är jag utan alla anteckningar öfver hvad här blifvit anfördt, och således uturståndsatt att så ordna mina tankar och så yttra mig, som jag skulle önskat; men jag skall dock tillägga, att, ehuru jag anser mig höra försvara de åsigter min vän Herr Hjerta yttrat, måste jag likväl finna någon betänklighet vid det påstående, att våra förråder varit stora eller af någon betydlig rikedom.
Jag väntar med tillfredsställelse Herr Hjertås egen bevisning i denna del.
Jag känner visserligen skälet, hvarföre förråden ej kunnat förvärfva någon rikedom, nemligen Ständernas oförmåga, att dertill anslå tillräckliga medel; men jag frånträder alldeles icke den öfvertygelse, att medel kunnat finnas, om hushållning blifvit iakttagen.
Man har rättighet att sluta, af hvad man sett, till hvad man icke sett.
Vi få kanske snart en öfverläggning, som påkallar en noga undersökning, och jag skall då göra det till en pligt för mig alt med största noggrannhet, och så fullständigt som möjligt, behandla denna fråga; jag menar frågan om Passvolancen, som likväl utgör en åttondedel af Bevillningen.
Jag skall intilldess uppskjuta, att ingå i detaillepröfning af den större eller mindre misshushållningen.
Till svar på hvad Herr Tham yttrat, (såsom bevis mot misshushållning,) om den ordning och sparsamhet, som råder vid Wanäsfäst - Den 14 October e. m. ningsbyggnad, får jag nämna, att denna verkslälliglietsåtgärd aldrig blifvit klandrad.
Men af mig, som är öfvertygad, att just byggnaden är en misshushållning, bar sjelfva systemet för en sådan hushållning blifvit anklagadt.
Om krigsskepp blifvit försålda med en half millions förlust för Staten, så måtte misshushållning och förskingring vara rätta uttrycken på en sådan åtgärd.
Om jag halt samma tid för min vederläggning, som de, hvilka klandrat Herr Hjertås reservation, tror jag mig skulle hafva kunnat tillräckligt visa, att misshushållning ägt rum.
Jag fruktar ej att med de yttranden, som här blifvit afgifne, beledsaga till de andra Stånden de anmärkningar jag här anfört; men jag utbeder mig, för att i någon mohn bidraga att minska den lunta af discussion, som till dem skall afgå, att mitt nu afgifne yttrande ej måtte åtfölja denna lunta, utan att blott mitt namn må blifva tecknadt under den reservation Herr Hjerta afgifvit.
Jag kan ej inse något resultat deraf, att de öfrige Stånden skola besväras med hela denna discussion, då den icke innehåller några upplysningar, och då Ministérens interesse bort föreskrifva, alt ej för en enskild tanka i vederläggningsväg uppträda, enär öfverlägsenheten redan innefattades uti det tagne beslutet; oell jag är öfvertygad, att om man öfverlemnat denna reservation till det afseende de andra Stånden kunnat dcr~ Den i4 October e. m. vid fästa, hade raan vida ändamålsenligare gått till väga.
Herr Möllerhjelm, Axel Johan Adam:
Sedan jag i förmiddags fick tillfälle afskrifva Herr Hjertås reservation, tog jag mig af uttrycken deri anledning, att nedskrifva några rader, dem jag nu anhåller få uppläsa; och torde Ridderskapet och Adeln förlåta, om de icke innefatta så mycken bevisning, som kunde erfordras; de angå likväl en lucka i de förut afgifne yttranden, hvilken torde böra fyllas.
Hvarefter Herr Möllerhjelm uppläste följande:
Då Herr Hjerta i dess reservation mot Ridderskapets och Adelns beslut, att inbjuda de öfrige trenne Medstånden till beviljande af ett tillökadt anslag för Arméens materiel, låtit inflyta reflexioner öfver Styrelsens hushållningssätt af så betänklig och sårande egenskap, att desamma omöjligen kunna obesvarade lemnäs, har jag, i dedelav desamma vidröra Kongl. KrigsCollegii med förrådernes förvaltning och medlens användande under sednare år hafda befattning, ansett mig höra de obestyrkte anklagelserne om misshushållning och förskingring tillrättavisa.
Herr Hjerta har yttrat, att man genom ifrågavarande inbjudning, ”vill lemna ökade ”bidrag till en Styrelses disposition, som på ”i4 års tid låtit våra dyrbara och fullslän - 252
Den i4 October e. m. ”diga förråder oupphörligt förskingras, oaktadt de betydliga anslagen på 3:dje Huf”vudTiteln. ” Jag har redan i de lill Statsutskottet aflemnade specifika uppgifter till utredande af ifrågavarande omständighet, ägt tillfälle med utdrag ur officiella handlingar och räkenskaper visa, att den förminskning förrådcrne sedan sista krig undergått, varit en oundviklig och af Konungen pröfvad följd af anslagens å 3:dje HufvudTiteln hittills varande otillräcklighet, för de mångfaldiga kostnader till försvarsverkets tillbörliga upprätthållande, som deraf måst bestridas, och jag uppmanar Herr Hjerta, att uppge ett enda fall, der förrådsbehållningar för annat ändamål, än Armeens bibehållande i tjenstbart skick, blifvit använde; en uppgift derigenom Herr Hjerta kail lyckas, alt gifva trovärdighet åt sina oöfverlaggda och sårande tillmålen.
Emedlertid och intilldess en sådan bevisning åstadkommits, kan jag ej tillbakahålla min förvåning öfver den värde Talarens förhastade, och, med åsidosättande af all agtning och grannlagenhet, framställda påstående, alt