Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har följt Seseinans methoder, men detta lärer icke dermed sä alldeles öfverensstämma; ty om man drager 100 ifrån 260 så återstår 160.
Delta skulle blifva antalet af den andra kammarens ledamöter d. v. s., att den med 60 ledamöter skulle öfverstiga den förra, men delta blir icke en tredjedel hvarken af det ena eller andra.
Om nian åter räknar riksförsamlingen till 220 ledamöter, sä är den yngre kammaren 120, och skillnaden 20 blir icke eller då en tredjedel af hvarken det ena eller det andra.
Således tyckes der ligga någon hemlighet förborgad, som jag för min del icke har kunnat utreda.
Om man skulle antaga, att antalet 100 för den öfre kammaren har blifvit af motionären bestämdt derföre, att det är en jemn siffra, så torde det likväl icke vara för mycket alt fordra, att antalet för den yngre kammaren äfven skulle vara bestämdt efter några vissa grunder.
Sådana grunder kunde vara behofvet af något visst antal representanter för Ulsktn till ärendenas beredning, eller behofvet af representanter ifrån Rikets alla landsändar, alla städer och orter.
Någon sådan beräkning borde ligga till grund för ledamöternas antal.
Jag kan icke finna någon anledning i detta förslag att sådana grunder blifvit betänkta, utan antalet tyckes vara taget hvad man kallar pä höft.
Som likväl en talrikare representation kostar mera penningar, och en betydligt talrikare representation än som behöfves, kostar mycket mera penningar än som behöfves, och då det är ondt om penningar i värt land, så torde man böra taga i betraktande hvad antal representanter, som egentligen fordras för att representera Svenska folket på det sätt, att ärenderna kunna behandlas med den kraft och den omtanka, som behöfves.
Sedermera säges i tredje punkten, att till den yngre kammaren väljes genom eleclorer uti mindre valcretsar ett visst antal af alla de å landet boende personer, som, utan att hafva valrätt bland de högst beskattade, efter sorn nedanföre i N:o 3 bestämmes, a) ”äga eller under flerårig eller lill tiden obegränsad 8 II. 18 138 Den 11 Mars e. m. besittning innehafva hemmantal, eller annan dermed jemförlig egendom; b) utöfva stadigt näringsyrke, hvaraf årliga inkomsten kan skattas lika med den, som af sådan egendom minst är att påräkna; c) äro i Rikets eller annan, vare sig civil, militär, eller ecclesiastik tjenst, eller ifrån sådan tjenst med pension erhållit afsked.”
Den uppskattning af årliga inkomsten utaf stadigt näringsyrke, som i mom b omtalas, torde blifva ganska svår alt verkställa, såvida man icke vill antaga den till nära noll, ty morn. a medgifver, att hvar och en, som har egendom, bestämdt till hemmantal eller dermed jemförlig, får äga den valrätt, som för yngre kammaren finnes.
Detta är ganska riktigt, men hvad är väl inkomsten af 7le hemman?
Delta blir ganska svårt att beräkna, och jag tror att det kommer nära nog till noll på mångå ställen.
Således kunde man i stället helt enkelt säga: hvar och en som utöfvar ett stadigt näringsyrke.
Det vore lättare att säga detta, än den som af ett sådant yrke har årlig inkomst.
Antingen melias här, att hvar och en näringsidkare, som föder sig och sin hustru med sitt arbete, utan alt kunna räkna någon behållning för öfrigt, har lika stor inkomst, som de ifrågavarande hemmansägarne, eller också menas det något annat med dessa uttryck, hvilket jag icke har kunnat påfinna.
De väljande från andra kammaren äro indelade uti trenne cathegorier eller classer.
Den första classen består af dem, som jag nu omnämnt, hvilka innehafva egendom till ett lågt belopp eller utöfva stadigt näringsyrke, eller som äro i Rikets eller annan allmän, tjenst, eller från sådan tjenst erhållit afsked med pension.
Den andra classen väljer antingen genom electorer, eller, der sådant tjenligare anses, genom omedelbart val i särskilda valcretsar, och utgöres af ett visst antal af städernes innevånare, som icke enligt 3:dje punkten äga valrätt ibland de högst beskattade.
I tredje classen väljes genom omedelbara val i större valcretsar, dock minst en inom hvarje län, ett visst antal af alla å landet eller i stad boende personer, som öro taxerade till högsta bevillning för egendom eller näringsyrke.
Hvad slags bevillning är detta?
Ar det bevillning efter andra artikeln, eller är det all slags taxerad bevillning?
Då komma de, som idka bränneri i större scala, att stå i denna dass och få räkna sin rösträtt derefter.
Mig synes, att detta sätt att dela Svenska folket i classer, är främmande för vårt land.
Att dela Svenska folket uti bemedlade och mindre bemedlade är ett påfund, sora är importeradt.
Hittills har det varit tillåtit vid alla omröstningar om allmänna ärenden, att den fattige och den rike fått stå bredvid hvarandra i samma rum, att de ägt, om icke lika röster, (ty rösternas vigt har berott af deras egendoms vigt), likväl rättighet att afgifva sina röster, utan alt den mindre bemedlade varit nedsatt under den mera bemedlade.
De hafva stått bredvid honom sida vid sida, med samma rätt.
Hvad är orsaken dertill, att det nu borde blifva an - I>en 11 Mars e. m. 139 norlanda.
Jag hoppas att detta aldrig vinner burskap på Svensk jord.
Om Svenska folket är såsom alla andra folk deladt i classer genom sina yrken,, genom sina. syselsättningar och sina näringar, samt de särskilda banor, hvarpå de vandra, så hafva de likväl aldrig varit skilda i classer genom sin större eller mindre jordegendom. livad egentligen afsigten med detta sätt att dela de valberättigade i classer kan vara, det visar icke förslaget, enär det icke uppdragit någon gränslinie emellan dessa classer, så att man ser hvaråt författaren ämnat gå, om census dem emellan blir hög eller låg.
Man kan således icke se om denna indelning skulle blifva till fördel för de mindre eller för de mera bemedlade.
Det säges vidare: ”Kretsarne för de här ifrågavarande val böra sä ordnas, att minst 50 personer på hvarje ställe deltaga i valet.”
Att 50 personer, då de finnas på stället, skall utgöra en tillräcklig valcrcts uti en stad, äfvensom på landet, vill jag icke bestrida, men det är mörkt, huruvida desse personer sjelfve skola vara närvarande eller icke.
Fjerde punkten innehåller sättet att formera den äldre kammaren.
Den består af 40 af Konungen tillsatta ledamöter, samt af 15 ledamöter af Adeln, 15 af Prester, 15 af Borgare- och 15 af BondeSt. valde, såsom de hittills varit constituerade.
Hvad först angår de ledamöter af äldre kammaren, som af K. M. tillsättas, sä instämmer jag med Frih.
Cederström deruti, alt detta är olämpligt.
Jag har redan på förmiddagen haft tillfälle yttra min mening härom.
Det är icke K. M., sorn är valman för Svenska folket, utan K.
M. är dess högste ledare.
Hvarföre finnes representation?
Jo för att låta Konungen höra folkets röst.
Delta är det första ändamålet.
Det andra är, att folket vill se huru Regeringen gör.
Får K.
M. höra folkets röst när K.
M. väljer representanterna?
Det är icke den vägen, som folkets röst skall gå till Konungens öra.
När folket vill se huru Regeringen gör, skall delta ske genom personer, som Konungen utväljer?
Nej, utan genom de personer, som folket har förtroende för, och som folket gifver det vigtiga uppdraget att tillse huru Styrelsen går och har gått, samt utstaka den bana, hvarpå folket anser alt den bör gå.
Det är icke på detta sätt, som representationen får den organisation, som den bör hafva.
Förslaget innehåller, att K.
M. skulle nämna 40 ledamöter utaf de 100, hvaraf den äldre kammaren skulle bestå.
Hittills har K.
M. aldrig utnämnt någon representant på annat sätt, än att K.
M. adlat eller till biskopsembete befordrat.
Detta har varit icke allenast ett prof Utaf Konungens förtroende, ulan ock ett bevis på de förtjenster, som den adlade har ådagalagt mot fäderneslandet, likasom utnämnandet till biskop har varit bevis på förtjenster jemväl efter andra grunder.
Dessutom hafva sådana utnämningar skett på lifstid.
Här är nu föreslaget, alt K.
M. väljer 40 representanter af 220 eller 260, således omkring en sjettedel af representationen, K.
M. nämner desse ledamöter för 15 år, hvarefter K.
M. således afskedar dem om Han behagar.
Om detta öfverensstämmer med riktiga grunder för organisationen af en representation, så erkänner jag, att det 140 Den 11 Mars e. tn. visserligen har den fördelen, alt de sålunda utsedde representanterna blifva bildade personer, men att det icke varit brukligt i Sverige, det lia vi sett.
Hvarifrån är då denna ide hemtad, att ett sådant sätt att bilda en äldre kammare, skulle leda till goda följder?
Måhända från de sodia länderna, der experimentet är gjordt och der vi äfven se följderna deraf.
Hvad betyder den öfre kammaren der, i Frankrike, i Spanien, i Portugal ?
Jag hoppas att Sverige aldrig mätte vinna denna erfarenhet.
Hvad aktning skulle dessa utnämningar medföra för Konungamakten eller för saken.
M. finge inflytande på dessa representanter derigenom att han valde dem; hvad förtroende skulle de då förvärfva inom representalionen?
Hvad skulle deras yttranden här betyda?
De skulle blott väcka misstänka, skygghet, split och missnöje.
Om äter K.
M:s inflytande på deni blefve intet; hvad gagn vore det dä för Konungamakten att hafva rättighet till detta val, hvad gagn för saken?
Om den öfre kammaren sålunda bildades, så skulle detta blott tjena dertill, att en strid skulle äga rum emellan den öfre kammaren, på delta säll sammansatt af Konungens män och de privilegierade, samt den nedre kammaren, som vore af folkel vald.
Det vore att organisera sig för split oell missämja.
Icke meningsslrider ensamt om rätta sättet alt fortgå lill sådana beslut, som leda till det allmänna bästa, utan den missämja, som lemnar bitterhet i hjertat, hat i själen, skulle deraf blifva en följd.
Den andra afdelningen af äldre kammaren utgjordes af 15 af R. o. Ad., 15 af Preste-, 15 af Borgare- och 15 af BondeSt.
Den värde motionären har således antagit ett lika antal af hvardera utaf de fyra Stånden, och ansett, att dessa classer af nationen liorde der särskildt representeras; men jag ser icke någon orsak, hvarföre de nu orepresenterade äro härifrån uteslutna och icke äfven hafva sin andel uti den öfre kammarens formation.
De sorn nu äro hindrade ifrån att deltaga uti vår representation i något Stånd, utgöra likväl en class inom samhället, hvilken genom sin bildning, sina insigter, sin fosterlandskärlek, är lika utmärkt som någon af de classer, af hvilka representationen är sammansatt.
Hvarföre skulle dä de uteslutas?
Det mäste naturligtvis anses såsom en utmärkelse att äga inträde uti den öfre kammaren.
Det är väl deföre, som desse ledamöter af R. o. Ad., af Preste-, Borgare- och BondeStrn äro ditsalta, eller är det för att vara ställde på en plats, der mindre nytta, mindre ära, mindre gagn kunde vinnas?
Jag fruktar nästan det sednare af hela den organisation, som jag här ser för ögonen.
Hvad för öfrigt förslaget innehåller är egentligen blott detaljer, sorn jag icke ämnar ingå uti.
Hvad jag redan yttrat torde vara nog för att gifva skäl för den mening jag hyser, att detta förslag till gemensam tanke för R. o. Ad. icke kan antagas.
Jag har kanske orätt att begära ordet framför Frih.
Hamilton, som naturligtvis sjelf bäst kan försvara de anmärkn:r, som nu blifvit gjorda enrot hans förslag; men Iten 11 Mars e. m. egentliga orsaken hvarföre jag gjorde det var den, alt jag önskade få förklara för R. o. Ad., att det ryckte, sora sedan förmiddagen spridt sig, att jag skulle hafva för afsigt att i afton söka tänja ut discussionen sä långt, att endast Frih.
Hamiltons förslag skulle kunna afgöras, icke liar någon grund, och jag her att tillika få för R. o. Ad. vördsamt förklara hvarföre jag icke anser den taktiken nu vara behöflig, då jag lyckades i förmiddags alt verkligen, enligt min önskan, förekomma det man då skulle företaga Frih. Hamiltons förslag.
Nu deremot inser jag, att R. o. Ad. vill skynda för att få komma till Hr Åkermans förslag.
Jag torde äfven få i korthet förklara hvad jag anser vara R. o. Adis förhoppning, grundad pä detta förslag, nemi. att detsamma, såsom till en del incorporeradt med det yttrande Hr Silfverstolpe afgifvit, skulle kunna lyckas att gå litet längre i lagstiftningsväg, om det en gång blefve förpassadt utom detta Stånd till Uonst.Ulsk.
Jag vill icke yttra huru jag tror det kan lyckas att vid denna riksdag göra ett sådant förslag gällande, emedan jag för min del ihågkommer, dels alt detta rum blott utgör en fjerdedel af representationen, dels alt hvad som vid denna riksdag beredes, måste underkastas en påföljande riksdags beslut.
Efter denna förklaring vill jag söka alt besvara några af de anmärkn:r, som blifvit gjorda af de ledamöter, som nu yttrat sig.
Man kan säga, att de verkligen begge två antagit en systematisk opposition emot Frih.
De hafva lill en början icke kunnat underlåta att upptaga till skämt den der lilla roligheten om hvad som skedde i natt; och man kan säga, alt det är ganska klokt, då man vill gå systematiskt tillväga, all börja sitt tal med något angenämt; men jag hemställer om icke detta ämne var hvad man kallar epuiseradt på förmiddagen.
Troligen för alt vara rolig, erindrade Frih.
Palmstjerna äfven om Sesemans räkenskapssätt, sorn något hvar har sig bekant; men kanske Frih. glömt, att Seseman, ehuru skicklig räknemästare på förmiddagen, dock på eftermiddagen alltid räknade temmeligen klent.
Detta hör verkligen till historien.
Nu förhåller det sig verkligen så med sifferuppgifterna i Frih.
Hamiltons förslag, alt Frih.
Palmstjerna, troligen för ro skull, velat missförstå Frih.
Hamiltons alternativa siffror, och när man ställer upp alternativa siffror, af hvilka man ej allena öfverlemnar valet till Utsk. utan äfven att taga en annan siffra, liggande midt emellan de nämnde, så är det naturligt, att, om man å la Seseman summerar upp de siffror, som för sådant ändamål, men alls icke för att arithmetiskt behandlas, blifvit uppställde midt emot hvarandra, så kommer man till de aldra besynnerligaste resultater, deri besynnerligheten dock drabbar den som räknar å la Seseman.
Huru det går an att komma till sådana resultater, har Frih.
Palmstjerna mycket väl utredt; men för mig, som förstod Frih.
Hamiltons mening, var det icke svårt att begripa, att Frih.
Hamilton hade ställt upp sådana alternativa siffror, på det att Utsk. icke af bans förslag skulle vara förhindradt att uppställa de siffror, dem Utsk. ansåg i alla afseenden vara de bästa.
Efter detta yttrande bör jag likväl med min vanliga öppenhjertighet tillstå, att Frih. 142 Den 11 Mars e, m.
Hamiltons redaction, som blifvit utarbetad på dagen — icke på natten — råkat att icke blifva särdeles lycklig.
Åtminstone hade jag för min del önskat, att den varit annorlunda.
Jag vet allt för väl, att det nu skulle mig förvägras att föreslå en annan redaction, och vill också icke göra det; men jag vill hafva äran förklara, att i nästan alla de punkter, der åtminstone Frih.
Palmstjerna gjort anmärkningar, och hvilka till större delen hakat sig fast vid redactionen, skulle det icke alls vara någon svårighet för Utsk., om denna gemensamma tanka koni dit, att uppfatta meningen deraf, och att, vid en förnyad redaction göra den sådan att det blir sammanhang och fullständighet.
Hetta är min öfvertygelse, och jag skulle nästan tro, att det också är Frih. Hamiltons.
Jag vill emedlertid icke fördölja att med denna redaction, sådan den nu är, har jag icke något hopp att Frih.
Hamiltons förslag skall här med en gifven majoritet gå igenom, och blifva 11. o. Ad:s gemensamma tanka.
Tvertom är jag glad om det får ens så manga röster för sig, som Gr.
Anckarsvärds fick på förmiddagen.
Man må säga, att detta redan var mycket, ty ätta röster mera, är dopk alltid ett fortskridande.
Då man nu föreställer sig, att detta icke skall blifva någon gemensam tanka, så är maa också destomera berättigad, att, på grund af den felaktiga redaction, som nu är för handen, ändock söka utveckla sjelfva saken litet närmare, och det är detta jag anhåller vördsamt hos R. o. Ad. om att få göra.
Det har blifvit anmärkt såsom ett alldeles väsendtligt luifvudfel, att Frih.
Hamilton föreslagit, det K.
M. skulle tillsätta 40 ledamöter uti den öfre kammaren.
Jag tror också, att det är ett fel, att det har blifvit sagdt på delta sätt just med bestämdt sifferantal, huru många K.
M. skulle tillsätta; ty just i den siffran ligger något alltför positivt, enär det just var meningen att uppgifva det qvalificerande i saken.
Åtminstone har jag föreställt mig, att sättet för uppgörande af ett sådant förslag, hvarigenom R.
St. uttryckte en önskan att K.
M. skulle tillsätta några ledamöter i den öfra kammaren, som jag vill kalla Senaten, icke borde vara sådant, ej eller att det skedde annorlunda än för en viss tid och således provisoriskt.
Jag har aldrig uppfattat denna ide' annorlunda.
Det svåraste, ja olycksaligaste problem, som Riddarhuset företagit sig att vilja lösa, tyckes vara det att söka efter elementer till en öfre kammare, både der de kunna finnas och der de aldrig kunna finnas.
Jag har hört mången beklaga sig öfver den totala brist på särskildt qvalificerade elementer i verkligheten, hvilka, stående öfver folket i bildningskraft och med ovanskelig förmögenhet, tjenade till grund för en pairskammare.
När man saknar desse elementer i tillräcklig mängd, så letar man efter några abstracta termer, i hvilkas omfång finnes mycken rymlighet.
Ponera dä raan besluter inrymma särskilda politiska rättigheter åt begreppen förmögenhet och bildning, eller några andra, såsom embetsmanuavärf, pensionsrätt o. s. v. Man skall dock alltid finna, att, vid utförandet i det concrela, hvarje förslag skall iråka orimligheter, äfven om man vill blunda för principernes
Den 11 Mars e. m. 143 oriktighet.
Det är vissa allmänna egenskaper, som äro svåra att bringa till någon viss dass och än värre alt genom lag fabricera.
Endast genom val kunna de uppletas, men i början af den nya författningen är man tvungen att vända sig till K. M., det vill säga för den första tiden af 9 ä 15 ar.
Om derföre Frih.
Hamiltons förslag hade blifvit redigeradt så, att han sagt, att vid den riksdag, då det nya förslaget blifver antaget, och innan II.
St. åtskiljas, R.
St. skulle välja 40 ledamöter i den öfre kammaren, samt ett lika antal ledamöter i Senaten vid påföljande riksdag, men deremot anhålla, att K. M, måtte tillsätta resten; hvarefter jag föreställt mig att en tredjedel af hela antalet skulle utlottas, hälften af de återstående vid nästa sammanträde, och slutligen den återstående tredjedelen afgå vid det nionde årets riksdag, hvarefter den öfre kammaren i min tanka borde complelteras med de ledamöter, som den nedre kammaren väljer utom eller inom sig; då hade man undvikit alla de stränga anmärkn:r, som de båda Friherrarne gjort deremot, att K.
M. skulle blifva folkets valman.
Jag tillstår, att jag med största nöje har hört Frih.
Palmstjerna utbreda sig öfver, att det är folkets män, som skola sitta i den kammaren och se efter huru Regeringen gör, och i allt följa densammas åtgärder, samt för öfrigt endast vara folkets män.
Allt det der mina Hrr, när jag sammanför det med hvad jag hörde i förmiddags yttras emot Gr.
Anckarsvärds förslag, att denna kammare skulle bestå af män, som voro alldeles sjelfständiga, troligen icke mindre ifrån den sidan än ifrån folkets, med ett ord sagdt, så beskaffade, att de skulle äga motståndskraft både mot folket och Regeringen — så ungefärligen tyckte jag alt det lät på Frih.
Palmstjernas anmärkning i förmiddags; nu är det åter bara för folkfriheten och för folkets valda ledamöters inträdande i den öfre kammaren, som han ifrar — jag tillstår, att om vi på detta sätt skulle progressivt fortgå med ändring och väsendtlig modificalion af känslor och tankar, som hittills ansetts dels litet stationära, dels litet absoluta, så är hvarje minut, som discussionen här fortsattes, högst dyrbar och för Svenska folket högst fruktbärande.
Jag gissar likväl, att det der icke står länge vid lag; ty när det är fråga om att attaquera ett annat förslag, så vet man väl hvad skäl man antager, men kommer det sedan an på att skrifva upp ett eget, så får man väl se huru mycken liberalism der finnes qvar.
Jag hoppas, att Frih.
Hamilton sjelf kommer att besvara de öfriga anmärkn:rna, som blifvit framställda under discussionen, och sålunda kan jag sätta mig.
Hvad först beträffar de qvickheter, med hvilka ett par ledamöter hafva behagat hedra min ringa person, så är jag högst erkänsam för så mycken ära.
Men i sak är jag skyldig söka svara så godt jag kan.
Här har försl och främst gjorts den anmärkn., att den sifferuppställning, som medföljde mitt förslag, är oriktig.
Jag erkänner detta till en viss grad, ty uppgifterna äro alternativa, och kunna således icke slå in, om man ställer siffrorna emot hvarandra.
Det - 144 Den 11 Mars e. m. ta är redan nämnt, men det torde tillåtas mig att få nämna de grunder, som för mig bestämde dessa siffror, ehuru jag icke ansåg det för så alldeles rätt alt uti ett sådant förslag, som delta, redogöra derför, emedan det i min tanka skulle blifva Ulsk:s omsorg att med mera eftertanka, än som under loppet af denna discussion kan vara möjlig, utreda grunden för dessa siffror.
För den äldre kammaren har jag föreslagit 100 ledamöter, hvilket skulle hvila derpå, att då jag föreslagit, att fyra Stånd skulle välja hvar sin del af den öfre kammaren, och att dessa Stånds representanter skulle ombytas på det sätt, att vid hvarje hvart tredje år inträffande riksmöte 5.'del skulle afgå, så måste antalet af hvardera Ståndets ledamöter i öfre kammaren kunna delas med tre och fem, hvarföre, och då jag ansåg att af den äldre kammarens ledamöter halfva antalet eller något deröfver borde på detta sätt tillsättas, någon annan siffra icke kunde uppkomma än den af 60, och då återstodo 40 ledamöter för K. M. att välja.
Hvad beträffar de 160 ledamöterna för nedre kammaren, så hade jag tänkt mig, att 80 ledamöter skulle väljas af mindre förmögna embetsman, 30 för städerna, och 50 ledamöter för den högre förmögenheten, summa 160.
Här är sagdt, att en talrik representation är mycket kostsam, och all man derföre måste, innan man föreslår något i detta afseende, noga beräkna huru talrik den behöfver vara.
De flesta förslag, hvilka vi hittills hafva sett, och deribland det, som Const.Ulsk. liar afgifvit, har föreslagit 250 representanter för Svenska folket.
Genom den indelning af öfverhuset, som jag tagit mig friheten föreslå, har jag kommit till 260 ledamöter.
Det stora slöseriet är således icke mer än 10 ledamöter.
Här äro sedermeraa anmärkmr gjorda emot åtskilliga andra punkter af mitt förslag.
Jag torde få göra den värde talaren uppmärksam derpå, att just de flesta punkterna, mot hvilka han framställt anmärkmr, äro ordagrant lika med Gr.
Anckarsvärds i förmiddags discuterade förslag.
Frilen fann dem då måhända icke så lätta att anfalla, som nu; men jag tackar i alla fall för den uppmärksamhet, som derå är skänkt.
Jag bei likväl att få försvara dessa punkter, efter jag upptagit dem uti mitt förslag.
Frilen nämner, att mantal är en så låg beräkningsgrund, att inkomsten af 7gS:dels hemman på många ställen skulle blifva lika med noll.
Jag beklagar, att jag så litet känner vårt fäderneslands geographi, alt jag icke visste, att på många ställen funnos så små heraman som 796-delar.
Frilen frågade äfven hvad bevillning som var afsedd, när det talades om den högsta bevillniugen, om det var efter andra artikeln eiler efter någon annan.
Mig är icke bekant, att taxering efter rörelse eller egendom sker efter någon annan än andra artikeln.
Således är det den, som är afsedd.
Frilen säger, att classfördelningen är något oerhördt i Sverige, att hittills den fattige och den rike här åtnjutit lika politiska rättigheter.
Hade så varit, Hr Frih., så hade säkerligen icke den rörelse uppkommit, som nu finnes i landet, icke detta behof att utsträcka deltagandet i representationen till långt flere än De n 11 Ma rs e. m. 145 än förut deruti deltagit.
Representationen liar varit inskränkt lill dessa Stånd, och classerna inom dem så olika representerade till sin personal, att delta har blifvit orsak just till det missnöje och till det behof af reform vi hafva, hvilket icke kan vara Frilen okändt.
Således tror jag icke, att della af Frilen uppgifna skäl kan anses såsom en gilltig anmärka, emot det förslag, som jag, lika med Gr. Anckarsvärd, vågat framställa.
Emot mitt förslag, alt K.