Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Först lärer vara fråga om att afgöra, huruvida man vill, att de diligencer, som linnas, skola bibehållas, och huruvida man önskar en större utsträckning af dessa diligence-inrättningar.
Jag har trott, och Utsk. har afven instämt deri, att det vore önskligt, att dessa inrättningar erhölle understöd, för att ej allenast kunna äga bestånd, utan jemväl ytterligare utbildas.
I sitt förra betänk, har Utsk. upplyst, att den hufvudsakliga diligence-inrättning, sorn Den 17 Norember e. m. aoi som hittills funnits, gatt med en årlig förlust af 3 å 4o°o r:dr.
Det har således synts nödvändigt att lemna något understöd från det allmänna, för att kunna hoppas, att enskilda bolag skulle fortfara med dylika inrättningar.
Detta har äfven Utsk. i sitt sednare betänk, velat lägga till grund; men jag hemställer till livad resultat Utsk. kommit.
Man säger, att tillräckligt anslag af allm. medel ej kan lemnäs, emedan dessa medel iiro anvisade till andra ändamål, och äfven jag medger, att det ej klefve möjligt för K.
M. att härtill lemna tillräckliga bidrag, hvarken från g:de hufvud titeln eller postmedlen, om också underd. anhållan skulle derom göras.
Utsk. har vidare funnit, att vid sådant förhållande den enda lämpliga utvägen att understödja diiigence- och forvagnsinrättningar vore att hos K.
M. anhålla, det dem må lemnäs rättighet att medelst enskilda öfverenskommelse!' med skjutsskyldiga skaffa sig ett visst antal hästar emot motsvarande skjutsningsskyIdighet.
Dessa atlie utvägar, nemi. contanta statsbidrag och rättighet till accord med skjutsskyldiga, hafva varit de enda, som inom Utsk. kunnat komma i fråga såsom understöd för dessa inrättningar; men intet af dessa medel har Utsk. tillstyrkt.
Det har väl lösligen vidrört, att ett statsanslag borde lemnäs, men på ett sätt, som troligen ej kan leda till något resultat; och den andra utvägen har Utsk. afstyrkt.
Slutligen har Utsk., för att visa sin goda vilja, tillstyrkt ”R.
St. att i underd. anhålla, det K.
M. täcktes i nåder förunna diligence- och forvagnsinrättningarna sådana förmåner, hvilka utan andras förnärmande kunna dem tilldelas, samt för öfrigt till deras befrämjande vidtaga de utvägar och åtgärder, som K.
M. kan finna för ändamålet lämpliga.”
I denna önskan har jag ej kunnat instämma, ty den är en af de underd. önskningar, som innebära ingenting, och sådana önskningar tror jag ej bora frambäras till timonen.
På afdelningen lyckades det mig att genomdrifva ett mera verksamt förslag.
Afdelningen fann nemi., att man hos K.
M. borde anhålla om ett sådant understöd, som nu är lemnadt diligenceinrältningen emellan Stockholm och Upsala; men detta förslag föll i Utsk:s plenum.
Af denna framställning synes det, som jag ville begära instämmande i PresteStrs beslut, och det gör jag i sjelfva saken; men jag önskar, att den redaction, PresteSt. antagit, måtte förändras.
Jag tror icke, att man bör säga, att diligence-ägarne måtte förunnas ett sådant understöd , som är tillagdt ägaren af diligencen emellan Stockholm och Upsala, utan att redactionen behöfver någon modification, och att R.
St:s önskan bör framställas i sådana ordalag, att K. M. kan, med bifall till R.
St:s önskan, bevilja diligencerna understöd, om detsamma också icke kan blifva sådant, som af ägaren till diligencen emellan Stockholm och Upsala åtnjutes.
Jag får således, med an16 H. 36 202 De» 17 November e. m. hållan om afslag till Ulsk:s förslag, begära propos. å det förslag, som jag nu utber mig att få uppläsa.
Hr Hjärne uppläste derefter följande förslag: "tillstyrka, att R.
St. bos K. M. i underd. anhålla, det Hilvar. eller framdeles blifvande diligence- och forvagnsinrättningar måtte i nåder varda tillåtet att med vederbörande skjutsskyldiga å stationerna vid de vägar, der forvagnar på bestämda dagar framgå, öfverenskomma örn ansvarigheten för skjutsning med ett visst antal hästar, i förhållande till mängden af resande, som med diligencerna kunda fortskaffas, samt att för öfrigt, till lättnad för dylika företag, dem mätte i nåder förunnas alla de förmåner, hvilka, utan andras förnärmande, kunna dem tilldelas."
Ehuru jag såsomen trosartikel antager, att diligeneeinrättningar äro nyttiga och böra understödjas, tror jag mig dock vara skyldig att pröfva, i hvad mån de böra understödjas.
Derföre tog jag mig friheten att, då betänk.
N:o 98 förevar, fästa uppmärksamhet derpå, att beräkningen af den nytta, diligencerna åstadkomma, ej kunde bestämmas efter antalet af de mil, de tillryggalagt, utan efter antalet af de personer, som af dem blifvit fortskaffade.
Då nu af den siste värde talaren ett förslag blifvit framstäldt, som åsyftar, hvad jag önskat, att understöd för diligencer och forvagnar må beredas inom sjelfva sk ju ts väsendet medelst accord med skjutsskyldiga, får jag endast hemställa , att i den af Hr Hjärne föreslagna skrifvelsen måtte, i stället för orden: i förhållande till mängden af de resande, som med diligencerna kunna fortska f fas, införas: i mån af det antal resande, som med diligencerna for t skaffas.
Derigenom blefve understödet lämpadt efter den fördel, inrättningarna bereda.
För öfrigt finner jag sa mycket större skäl, att icke några större anslag af statsmedlen må beviljas dessa inrättningar, som det understöd, de af Postverket redan åtnjuta, icke är obetydligt.
Efter hvad jag hört, skal! det uppgå till 6000 r:dr b:co om året, och om sä är, synes mig understödet tillräckligt för underhållande af de hästar, som för diligencen emellan Stockholm och Götheborg kunna beliöfvas.
Jag instämmer i allo uti det förslag, Ilr Hjärne framställt.
Ilvad det af Hr Gunther föreslagna amendementet beträffar, synes det vara temligen svårt att vid tillämpningen rätta understödet efter det antal resande, som kan komma att betjena sig af diligencerna; ty på förhand lärer man omöjligen kunna beräkna, huru många resande skola begagna dem.
Utan att vilja deltaga i R. o. Ad:s beslut i denna fråga, emedan jag personligen är interesserad af dess utgång, tror jag mig ej sakna anledn. alt upplysa, huru Den 17 November e. ra. med denna fråga sig förhåller.
Den diligence, «om går emellan Stockholm och Götheborg, är verkligen tillkommen på grund af ett slags privilegium.
Man hade nemi. vid denna diligences inrättande afseende på sista Ständers beslut, som åsyftade forvagnsiorättningar.
Man hade äfven sett, att en diligence-inrättning var organiserad emellan Stockholm och Upsala på grund af sådana accord med skjutsskyldiga, som här blifvit omtalade, och gjorde derföre en underd. hemställan hos K.
M. om enahanda fördel för den tillämnade diligencen.
Alla landshöfdingar i södra Sverige blefvo deröfver hörda oell tillstyrkte bifall å ansökningen.
KammarColl:m tillstyrkte äfven bifall, och K.
M. gaf dertill sitt nåd. samtycke till en början på ett års tid, med det utlåt., att det vore nyttigt att på sådant sätt befordra diligenceoch forvagns-inrättningarna.
Emedlertid inträffade, under loppet af detta år, händelser, som rubbade diligencens resetur, och detta var förmodligen orsaken, hvarföre berörde privilegium återtogs, oaktadt hela inrättningen var grundad på den uppmärksamhet, som först R.
St. och sedan jemväl K. M, fästat vid nyttan af dylika inrättningars uppkomst.
Jag tror, att den ömsesidiga hjelp, man kunde gifva hvarandra, oin det tilläts entreprenörer att öfvertaga den skjutsning, som åligger dem, hvilka önska blifva befriade derifrån, hvarigenom ett förändradt skjutsningssystem småningom kunde uppkomma, ej skulle förfördela någon, och att således alla blefve belåtna, om sådana öfverenskommelse!' finge äga rum, som, enligt hvad jag i afton hört, blifvit tillstyrkta af PresteSt.
Jag har dock intet vidare att yttra, utan har endast velat framställa anledningen till diligencens uppkomst.
Den värde talare, som yttrade sig näst före den siste, tyckes ej göra någon skillnad emellan, huruvida diligencerna verkligen framskaffa resande eller endast kunna framskaffa dem.
Jag tror dock, att en sådan åtskillnad bör göras, emedan, i det fall att diligencerna ej fortskalfade det antal resande, som man skulle beräkna att de kunde fortskaffa, en större tunga skulle åligga de skjutsskyldiga, som icke med dem uppgjort öfverenskommelse!', enär de i sådan händelse skulle nödgas skjutsa oftare.
När ett diligencebolag fortfarit några år, trodde jag, att det ej borde blifva svårare att beräkna antalet af de resande, som begagnat dem, än att uppgifva, huru många mil under årets lopp blifvit tillryggalagda; och som denna min öfvertygelse ej blifvit ändrad , fortfar jag att anhålla om den ändring i Hr Hjärnes förslag, som jag nyss uppgaf.
Jag vågar hoppas, att R. o. Ad. icke gör något afseende på den siste värde talarens begäran 0111 ändring af mitt förslag.
Jag tror, att Hr Gunther icke tillräckligt tänkt i detta ämne, då han framställt sin begäran.
Det kan väl icke läggas den nuvar. diligence-inrättningen
Den 17 NoToraLir e. ra. till Jast, alt den ej fortskafFat ett stort antal resande.
Det allmänna liar ej gjort något för den, och man liar så-* ledes ej rättighet att af densamma fordra något.
Den har dock gjort ganska mycket för det allmänna, och har derföre skäl att vänta, det staten skall göra något för den tillbaka.
Men att grunda beloppet af understödet på hvad som kan hända, eller på antalet af de resande, som diligencerna sko-.
Ja fortskaffa, sedan de erhållit understöd af det allmänna, vore att antaga en grund, som ej vid understödets meddelande kunde följas, emedan beräkningen då ännu ej kunde ske.
Hvad det understöd af 6000 r:dr, som Hr Gunther omnämnt, beträffar, får jag öppet bekänna, att jag ej hört talas derom, och att de handlingar och räkningar, som i Utsk. varit att tillgå, icke upplysa, det något sådant unders stöd ägt rum.
Jag är skyldig att lemna den upplysning, att diligeneebolaget med staten accorderat om en paketpost emellan Stockholm till
Götheborg och för densamma till detta åi's slut erhållit 6000 r.’dr b:co, H. Ex. Hr Gr. o. J^andtm. framställde propos. till bifall å Utsk:s i denna del framställda förslag, hopades nej. II.
Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga det af Hr Hjärne nyss. upplästa förslag.
Utsk:s förslag om en underd. framställning till K. M. i afseende på öfverlåtande framdeles åt diligence- och fbrvagns-inrättningar na att fortskaffa brefposten.
Jag tror mig finna, att TJtsk:snu föredragna förslag icke till sin redaction är fullkomligt sammanhängande och alt derföre någon rättelse åtminstone vid slutet är nödig.
Förslaget innehåller: ”alt K.
M. täcktes, efter Dess nåd. bepröfvande, när diligence- och forvagns inrättningar hunnit så utbilda sig, att allm. postföringen kan af dem till större eller mindre del öfvertagas, så inrätta brefposlen, att densammas förskaffande kunde åt dem öfverlåtas.
Conclusionen, att brefposten, d. v. s. postföringen utan inskränkning, borde till dem öfverlemnas, stål’ icke i öfverensstämmelse med premisserna, som förutsätta, att postföringen endast till någon del skall kunna af dein öfvertagas.
Jag tillstyrker derföre, att eftersatsen, för att motsvara försatsen, må få den lydelse, att brefposten mätte så inrättas, ”att densammas fortskaifande kunde i samma mån åt dem öfverlåtas.” Frih.
För min del anhåller jag om afslag å detta förslag.
Postföringen, med undantag af suäll - Den xj November e. m. poster, hvilka forslas med gästgifvarskjuts och möjligen kunde öfvertagas af diligence-inrättningar, kan icke öfverlåtas åt dessa inrättningar, emedan den är uppdragen åt dertill särskildt anslagna hemman, som för detta besvär åtnjuta frihet från andra onera, i följd hvaraf kostnaden för denna postföring icke direote drabbar postcassan.
Om således postförjngen skulle öfverlåtas till diligence-inrättningar, faller det af sig sjelf, att den utgift, statsverket derför skulle nödgas till dem erlägga, tomine att vida öfverstiga den ersättning, som af posthemmanen kunde erhållas för deras befriande från postföringen.
Jag tror således, att den ordning bör orubbadt bibehållas, som nu är gällande för den ordinarie posten, hvilken icke beliöfver forslas hastigare, än sådant af de indelta hemmanen kan ske; och jag begär på denna grund afslag å Utskts förslag.
Ehuru jag icke inom Utsk. deltagit i pröfningen af denna fråga, inser jag dock meningen med detta förslag.
Man har nemi. tänkt sig, att om diligence-inrättningarna så kunde utbildas, att diligencer på de större vägarna kunde alla dagar gå fram och åter, <let vore af vigt, att diligence-stationerna blefve postcontor, hvarifrån poster alla dagar kunde afgå-
För min del tror jag, att en stor vinst för det allmänna skulle uppkomma, i fall diligericeinrättningarna vunne en sådan utbildning.
Om diligencerna i vårt land borde alla dagar gå fram och åter, lära de dock förmodligen ej böra gå om nätterna, såvida resande skola komma att sig deraf begagna; då blifva de ej lämpliga för postföring.
Jag instämmer derföre i Frih. Cederströms begäran, att detta förslag måtte ogillas.
Vill man dock i detta ämne besluta en underd. skrifvelse, så får jag tillstyrka den redactionsförändring i förslaget, att man i stället för begäran, det K.
M- måtte ”så inrätta brefposten, att densammas förskaffande kan till dem öfverlåtas,” anhåller, att K. M, måtte ”göra brefpostens gång så långsam, att densammas förskaffande kan till dem öfverlåtas;” ty med annat vilkor ser jag ej, att det kan ske, och man har åtminstone sagt rent ut, hvad man menar, ehuru brefskrifvare ej torde blifva dermed belåtna.
Horn anser jag, att, om diligence-inrättningarna här i Sverige vunne samma utsträckning som i andra länder, det vore fördelaktigt att ut dem öfverlåta brefpostens bortskaffande.
Jag ser intet hinder, hvarför icke diligencerna här, likasom annorstädes, kunde gå både natt och dag, och jag tillstyrker derföre bifall å förevar, förslag.
Utskrs förslag i denna del blef af It. o. Ad. afslaget.
Uppå derom framställd propos. blef hvad Utsk. i of - ao6 Den 17 November e. m. rigt uti sitt första betänk.
N:o 98 tillstyrkt af R. o.
Ad, bi* fallet med de uti betänk.
N:o i34 gjorda förändringar. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 11 på aftonen.
In fidem protocolli, F. O, Silfverstolpe, Onsdagen den 19 November i834.
Plenum kl. 10 f, m. Justerades 1 prot.utdr. för d. 17 dennes f. m.
Upplästes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk, inkomna förslug till Ii.
Stms underd. skrifvelser till K. M., nemi.:
N:o a 10. ang:de förmedling af sådana inom Jemtlands län befintliga hemman, hvilka vid afvittring befunnits brista i ägor; N:o 21 r, i anledn. af åtskilliga föreslagna åtgärder till lindring i rustnings- och roteringsbesväret.
Vid förnyad föredragning af Bevilln - och Oecon.Utskms d. i5 dennes på bordet lagda memor.
N:o 7 med förslag till samuianjemnkning af RiksSt:ps beslut, ang:de grunderna för brännvinsbränningsrättigheten, samt till voteringsproposrr i fråga om brännvinsbränningens beskattning, blef samma memor. ånyo lagdt på bordet af Hrr Gunther, Garl Gust., samt von .Hartmansdorff, Au g. Företogs lill pröfning StatsUtskrs d. i5 dennes på bordet lagda memor.
N:o 310, angrde utsättande af en prescriptionstid, inom hvilken de från Rilssg.cont, utgifna creditsedlar böra till inlösen företes.
Att en viss prescriptionstid utfå* stas för riksg.sedlarnas gångbarhet i allm. rörelsen, deremot Rar jag intet att invända; men att dessa sedlar skola förlora sin rätt till inlösning af staten, kan jag icke godkänna.
Statens vinst kan icke byggas på enskildas lidanden, allraminst då dessa enskilda möjligen utan eget förvållande kunna iråka ett sådant lidande, Jag vill anföra ett exempel.
En man dog för några år sedan och Jemnade uti sin bureau efter sig 3o,ooo r:dr uti nya bancosedlar, insätta i bans panm, men icke transporterade.
Henna gången var det ett likt sterbhus; men var det väl rätt, att det förlorade sumliim).
Hvarföre skall icke staten, såväl sorn den enskilde, Den ig November.
Letäla sin skuld?
Jag begär bifall till betänk, med den ändring, att förslaget om viss tid, efter hvilken riksg.sedlarna skulle anses hafva förlorat all rätt till inlösen, må utgå.
Då det är första gången frågan är före, lärer någon ändring i betänk, nu icke kunna äga rum, utan är för sådant ändamål en ålerre“ miss nödig.
Jag instämmer i anhållan derom och tror, att tiden af 5 år, inom hvilken riksg.sedlarna borde utur rörelsen försvinna, är alltför kort.
Då koppardalerssedlarna aflystes, hade redan 70 år förflutit, sedan de upphörde att utgifvas.
Om staten skulle upphöra att inlösa riksg.sedlarna efter 5 år från det sådana icke vidare Utgifvas, korame säkerligen flera förluster alt deraf uppstå.
För min del inser jag dessutom intet skäl att drifva riksg.sedlarna ur rörelsen, helst då Ständerna beslutat, att myntenheten skall rättas efter riksg.beräkning.
Jag påminner mig, att vid föregående riksdag gjordes motion om ersättning till en enka, som gjort förlust på discontsedlar, oaktadt dessa voro aflysta flera år förut.
Någon besparing för staten uppkommer icke genom förslaget; ty uti ett sednare betänk, har Utsk. föreslagit, att tjenstepersonalen må fortfarande åtnjuta deras arfvoden, och då kunna de äfven fortfara med besväret att inlösa sedlarna.
Vi hafva ju dessutom endast 5 år lill nästa riksdag, och det ar tids nog att då fatta beslut i denna fråga.
Jag anhåller, alt dessa anmärkningar må få åtfölja återreniissen.
Min begäran om förändring i Utskts betänk. härledde sig från den irring, att jag trodde, att detsamma nu föredrogs efter föregången åtefremiss.
Jag rättar nu mitt misstag och begär återremiss, under hopp, att Utsk. frångår sitt förslag, hvars beskaffenhet af oroande ökas genom den korta tid, sorn Utsk. funnit för godt bestämma för riksg.sedlarnas gångbarhet; och i alla fall väntar jag af Utskrs moral, att det icke anser dermed kunna sammanslå ett förslag, som skulle skaffa staten en oskälig vinst på enskildas bekostnad, och att således, om en prescriptionstid för gångbarheten Utsättes, staten likväl alltid blir skyldig att inlösa sedlarna, då de på vederbörlig ort, i sådant afseende, presenteras.
Instämmande med Hr v. Hartmansdorff, anhåller jag om återremiss.
Det är alldeles öfverflödigt att nu vidtaga något beslut i detta ämne.
Såväl den siste talaren som Hr v.
Hartmansdorff hafva yrkat, att det är för tidigt att vid denna riksdag fatta beslut uti det ifrågavar. ämnet.
Om så är, synes det knapphändigaste sättet att göra en sådan åsigt gällande vara att afslå betänk.; och jag skulle altså yrka ett sådant beslut, om jag trodde, att det aoS Den ig November. vore grundlagsenlig!; men dä R. o. Ad. ofta iakttagit en sådan method, synes intet hinder förefinnas emot densammas tillämpning nu.
StatsUtsk:s mentor.
N:o 3io återremitterades.
Ånyo föredrogos och biföllos StafsUtsk:s d. i5 dennes på bordet lagda ut!åt:n: N:o 311. i anledn. af en till Fullmägtige i Riksg.cont. ingifven och af dem till Utsk. öfverlemnad ansökn. af åtskilliga tjenstemän vid nämnde Contors creditsedel verk att, vid deras nu innehafvande tjensters indragning, varda bibehållna vid de för samma tjenster på stat uppförda löner; äfvensom ang:de deras pensionsrätt; N:o 312. i anledn. af Domprosten Lidmans motion, att Riksg.cont. måtte befullmägtigas att på vissa vilkor sätta till Götha canalbolags disposition de 93,926 r:dr b:co, som der äro deponerade till säkerhet för canalens framtida underhåll.
Föredrogs ånyo StatsUtskts d. i5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 313 i anledn. af K. M:s till Utsk. aflåtna nåd. skrifvelse af d. 6 sisth September, i fråga om lån af allm. medel till segelfartens skyndsamma förbättrande å Götha Elf och en hamnanläggning vid Götheborg.
Under misströstan, att kunna åstadkomma den ändring, jag i detta betänk, önskade, måste jag respectera en sådan olycka; men jag ogillar enskildt hela betänk, och motiverna derför, emedan det visar, huru liten håg StatsUtsk. äger för befordrandet af våra näringars förkofran. StatsUtsk:s utlåt.
N:o 3i3 bifölls.
N:o 314> i anledn. af väckt fråga om pensionsunderstöd åt enkor och barn efter läkare, hvilka allidit i cholerafarsoten.
Hrvon Ha r t m a ns d o rff, Aug.:
Jag anhåller alt få fästa uppmärksamheten på Domprosten Hem lins reservation , ali hvilken Prosten Stenhammar jemväl instämt, samt begär, på de grunder densamma uppgifver, att R. o. Ad må sluta sig till en sådan åsigt af ämnet; för hvilket ändamål, samt enär frågan icke förut varit under pröfning, återremiss af betänk, torde böra äga rum.
Jag var bland dem, som på afdelningen bidrogo dertill, att det förslag, som innefattas i den åheropade reservationen, blef afdelningen beslut.
Det förkastades i Utsk:s plenum, och jag tillstyr - Den 19 November. styrker nu återremiss, på det alt saken må erhålla en annan utgång.
Jag instämmer med de sista talarne, och skälet, hvarför jag önskar ett sådant resultat, är icke så mycket den omständighet, att läkarne äro exponerade för smitta i och för deras användande under cholerafarsoten, men derföre, att en läkare, som verkligen nitälskar för sitt kall och äger förmågan att hjelpa lidande likar, under en sådan tid verkligen går längre i ansträngning, än han måhända borde, och längre, än man af någon menniska har rätt fordra, och sålunda lätt faller ett offer för sitt ädla nit.
Derföre understödjer jag den åberopade reservationen och yrkar återremiss, på det
Ulsk. må taga densamma till grund för dess förnyade utlåt.
N:o 314 återremitterades.
Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. i5 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 315, i anledn. af väckt fråga om understöd af allm. medel till frami.
Just.ombudsm.
Poignants 2:ne omyndiga söner.
Ilr Lagerhjelm, Pehr: TJtsk:s afstyrkande utlåt, i förevar, mål uppkallar mig att yttra några ord.
Aflidne Revisionssecret.
Poignant var känd för utmärkt nit och arbetsamhet.
Det embete, han innehade, var högst mödosamt, och den dervid anslagna lönen deremot ganska ringa.
Mannen bortrycktes nu i sina bästa år; och det synes icke obilligt, att R.
St. tillägga hans efterlemnade familj något stöd, då Ständerna haft sådant förtroende för honom, att de utsågo honom till deras Just.ombudsman.
Jag skulle altså önska, att den föreslagna pensionen beviljades, och begär i sådant ändamål återremiss af betänk.
För mig gäller rättvisa och princip mera än personliga considerationer.
Jag skulle önska, att jag kunde förena mig med den siste talaren; men jag kan icke förmå mig till en sådan inconsequens, att nemi. först förklara, det intet kan göras för de medborgare, hvilka uppoffrat deras lif under nitet för det allmänna, men deremot bevilja understöd för dem, som i omförmälda afseende stå långt efter de förra.
Jag måste altså, fastän med ledsnad, tillstyrka bifall till betänk.
Den siste värde talaren har sagt sig tillstyrka bifall å betänk, för consequensens skull i afseende på beslutet om understöd till familjerna efter läkare, hvilka i choleran aflidit; men jag får fästa hans uppmärksamhet derå, att R. o. Ad. just nyss återremitterade betänk, i berörde fråga, för att åstadkomma ett 16 H. 27 aio Den 19 November. motsatt resultat till det, som Utsk. föreslagit.
Jag kan för öfrigt icke annat iln förena mig i begäran om återremiss af detta betänk., såsom ett sätt att visa, hvad värde R. o. Ad. sätter på R St:s enda embetsman.
St. skänkte honom sitt förtroende, var det icke blott under hopp om hvad han framdeles kunde komma att göra, utan af kännedom om hvad han redan gjort.
Det är altså ett dåligt skäl, Utsk. nyttjar, då det säger, att Revisionssecret.
Poignant icke hunnit uppfylla det i allmänhet gällande vilkoret för beredande af pensionsförmån åt efterlefvande; ty uti de värf, deri han gjort sig förtjent af det förtroende, honom vederfors, hade han uppfyllt allt, hvad han kunnat göra.
Att han icke hann uträtta något såsom Just.ombudsman var icke hans fel, och hans barn böra väl icke straffas för det choleran afbröt deras faders verksamhet.
Jag har ännu ett considerationsskäl.
Poignant var den förste ofrälse man, som blifvit vald till ordinarie Just.ombudsman, och motionen om understödet är väckt i ett ofrälse Stånd.
Jag hemställer då, om det skulle vara delicat att här genast låta frågan förfalla, och tillstyrker altså återremiss.
Jag är ganska viss om, att hvar och en, som läser det sist afgjorda betänk, och det nu förevar., skall finna ineonsequensen dem emellan; och det förundrar mig, huru en talare, hvilken är känd för redbarhet i åsigter, kan framkomma med så usla skäl, som dem han förebragt emot det beslut, hvari Utsk. stadnat.
Bevisa väl 18 timmar pä sjuksängen någonting?
Bevisar det något att mannen var ofrälse?