Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Alla dessa Cassör skulle nu kommit i rörelsen, om min Motion blifvit antagen; men delta kan icke ske medelst Obligationer på 6 månaders uppsägning, utan endast genom begagnande af den dagliga omsättningsrörelse, som blott i Vexelbanken går till Million om dagen, och sorn medgifver att utställa Obligationer på anfordran.
Hvad vore väl för fara för Banken, att inlösa sådane, när man genast åter på Beursen försäljer dem.
När en Bank finnes på samma ort, der den storsta Beursen är, så frågar jag, om icke Utskottets förslag bevisar, att man ser spöken, der de icke finnas.
Hvad beträffar det Friherre Cederström anmärkt, angående föreskrifterue för utlåningen, i synnerhet på Bankens egne Obligationer, så är det ett misstag, att han trott det vara tryckfel i Betänkandet; ty Utskottets mening har icke varit, att Bprocents-obligationerne skulle åter upplånas i Banken, utan endast de gamla låneBanco-obligatiouerne, som äro ställda på 35 H. 9 i3o Den 27 Jul ii e. m. 6 veckors uppsägning.
Detta visar, alt man den tiden hade vida bättre begrepp än nu om BancoFörvältning, emedan en så kort uppsägning icke kunde vålla så stora svårigheter, och likväl betaltes för dem 4i procents ränta.
I alla fall hafva flere kloka köpmän försäkrat mig, alt de med 2 procents ränta skulle anse för en fördel att kunna hålla sina cassör till så mycket lägre pris, och genom åtgärden tiilvägabringades, att tillräckliga fonder funnos till Discontering åt allmänheten.
För öfrigt har Utskottet i en punkt föreslagit, att såsom hypothek må antagas inrikes vexlar, hvarmed Utskottet förstår enskildes med vederbörlig accept försedda in visningar i Svenskt mynt å betalningen för försålda varor.
Det är lyckligt, att en gång få höra, det vi hafva inrikes vexlar.
Jag försökte vid sista Riksdag, att motionera en dylik vexelrätt, och Rikets Ständer antogo förslaget; men lagförslaget blef då afslagit hos Konungen.
Detsamma har jag äfven försökt vid denna Riksdag, men mig vetterlig! lärer Utskottets svar härpå blifva, alt man icke vill hafva någon vexelstadga för den inrikes rörelsen.
Jag finner också nog, hvarför man icke vill hafva den; men jag är ändå glad, att man synes vilja erkänna nödvändigheten af någon början.
Öfver hvad Utskottet nämnt angående actiebelåningarne, får jag repetera mitt yttrande vid förra Betänkandet, alt, på sätt Friherre Den 27 Ju lii e. m.
Cederström nu äfven tillstyrkt, åt
BancoStyrelsen må öfverlemnas att efter serskild pröfning bestämma lånebeloppen.
Maximibeloppet af 60,000 R:dr för en låntagare anser jag för stort, och instämmer i de reservationer, som yrka detta belopp lill blott 2o,ooo R:dr för låntagare, och 20,000 för kautionist och acceptant.
Endast några få Handelshus bär, och 1 å 2 i Götheborg, kunna begagna sig af en större summa på en gäng, och den vidsträckta lånerättigheten skulle blott inleda BancoStyrelsen i för mycken rörelse med desse personer.
Utskottet har också föreslagit, att utlåningen skall besörjas vid BancoDisconten i Stockholm, på sätt alt dervid icke bör komma i fråga någon slags fördelning af fonden, hvilken blir tillgänglig för en hvar i Sve« rige bosatt, och lydande under Svenska Lagarne; men ansökningar från personer, boende inom Götheborgs cch Malmö LåneContors
Districter, anmälas vid hvardera LåneContoret, och bitsändas med omgående post, genom dervarande Direction.
Jag ber alt få erinra om olämpligheten af denna åtgärd.
Jag kan väl inse, att Utskottet trott en ökad Säkerhet, skola beredas genom lånens underkastande den på orten varande
Directionens pröfning och närmare kännedom af personerna, men om en ansökning skall gå från Halmstad till Götheborg, derifrån hit, sedan tillbaka till 35 H. 9* i3a Den 27 Julli e. m.
Götheborg och äter till Halmstad, sä ätgär för en köpman i Halmstad, som behöfver t. ex. 10,000 R:dr, en så betydlig del af lånetiden, att det för honom icke blir af någon fördel, att begagna ett dylikt lån, som är utsatt på kort tid.
Dessutom är köpmännens credit äfven i småstäderne så noga känd, att om jag ser ett sådant namn på föredragningslistan, kan jag gå på Beursen och hafva ganska säkra underrättelser om hans stallning inom dagens slut.
Fyra personer ' landsorten af olika Stånd skulle icke kunna ge mig några säkrare upplysningar, jag erhåller af Handelscorpsen härstädes.
Du nu hela min Motion, angående 3-proCenlsbelåningeti, icke lär komma i fråga, förr än i sammanhang med det stora Betänkandet, så anhåller jag, att Utskottet ville vid återremissen upptaga den Motion, jag vid Riksdagens början väckte, angående upplåning å 4 procent på 6 månaders uppsägning till utlåning på Fastigheter, och hvilken jag aldrig annorlunda inhiberat, än att jag, med anledning af dröjsmålet med remissen, begärt, att Utskottet måtte genast företaga aprocentsbelåniugen.
Jag får anhålla om förlåtelse, om jag ncidgas afhandla alla Utskottets Betälikanden i ett sammanhang, och derföre måste yttra mig om något, som ej finnes i detta Betänkande.
Varubelåningen har här flere gånger Den Julii e. m. 133 under discussionen i dag varit bragt|å bane.
Att det var den nyttigaste vid Götha Canal-Discont, har alltid visat sig} den var nyttig för Staden och nyttig för Disconten, emedan aldrig någon förlust derpå inträffade.
Om upplåning skall ega rum i afsigt att åter utlåna, så måste väl varubelåningen blifva den förnämsta.
Jag anhåller nu att få tala något om upplåningen.
I detta afseende förenar jag mig med Herr Hjerta, och tror att Utskottets förslag, att mot 3 procents ränta på 6 månaders uppsägning upplåna penningar, ej låter verkställa sig; ock kan det låta verkställa sig, skall det hafva en mycket menlig verkan i händelse RiksgäldsConloret behöfver upptaga lån, ty penningarne voro då redan upptagne af Banken.
Jag tillstyrker derföre, att Banken upplånar mot 2 procent att betala vid anfordran.
Jag är öfvertygad, att brist på‘ penningar alldeles icke skall uppstå, och denna öfvertygelse har jag herntat från den erfarenhet jag fick vid revisionen af Götha CanalDiscont ifrån och med år 1811 till och med år j8i6, då jag fann, att alla köpmännens capitaler voro insatta i Disconterne.
Jag är öfvertygadderom, att de äfven mycket gerna skulle göra så nu, och att Banken ej skulle få brist på penningar.
Bankens tillgångar skulle ej eller träffas af för hård påkänning, emedan alla ej på en gång behöfva sina penningar, utan den ena den Den 27 Julii e. m. ena dagen och en annan den andra dagen.
Att med HandelsDisconten förenade 5oo,ooo R:dr, som skola anslås till Publika pappers belåning, deremot får jag anmäla min protest.
Herr von Hartmansdorff har sagt, att Banken skulle förlora derpå att belåna Götha Canals Adier.
Om man tviflar på deras säkerhet, bör man likväl belåna dem, och taga borgens förbindelse, hvarigenom all farhåga för förlust är undanröjd, så vida man ej föresatt sig att behandla de med-, borgare, som uppoffrat stora summor för Fäderneslandet, sämre än alla andra medborgare.
Alt föreslå utlåningen på varor ensamt i Stockholm, deremot protesterar jag äfven, ty då Banken har LåneContor på tvenne ställen i Riket, hemställer jag, om ej dessa LåneContor skulle tillåtas ut-? lemna vissa summor för varor i de Pro^ vincer, som ligga inom deras Districter.
Denna belåning skulle blifva nyttig för Handeln, om lånen ställdes på 3 å 4 månader mot J-:del af varans värde.
Om egaren af desse varor brandförsäkrade sjelfva varorna, och förvarade dem i Brandförsäkrade bus, vore detta rätta sättet att lemna lån i de Provincer, der de kunde behöfvas; skall deremot låningen ske istockholm, tages mycken tid bort dermed, och ändamålet. förfelas till en del.
Om 3 Millioner upplånas, samt hälften deraf anvisas för Stockholm, och den andra hälften fördelas på de andra båda DiscontContoren att Den 37 J u I i i e. m. 135 användas till varulån, och Bankens säkerhet bevarades, då bjelptes äfven de andra lånebehöfvande i provincerne, ty i samma mohn blefvo Disconteriie mindre anlitade.
Jag anhåller, att desse anmärkningar måtte få åtfölja återremissen af Betänkandet, och må de äfven anses såsom ett svar på Prosten Pettersons långa anförande om lån på ritorr spanmål.
Pertill behöfdes någon serskild, låneinrättning, ty då Skånska bandlanderne fingo belåna alla varor, fingo de äfven belåna spanmål, och behöfde ej ligga i händerne på Danska handlande.
Vid första påseende skulle delta Betänkande synas välgörande för handeln, men jag måste likväl i hufvuufrågan anse det, sorn slolt i luften.
Jag kan icke föreställa mig, att någon långifvare skulle vilja bortlåna sina penningar emot 3 procents ränta och 6 månaders uppsägning, då han utan svårighet kan få 6 procent; således komma endast de hos enskijdta erforderliga cassa-capitaler att insättas, som i 3 procents sedlar äro lika användbara , men endast
Stockholmsboarne kunna begagna sig af denna fördel; alldeles icke landets öfrige invånare.
Om denna plan vinner burskap, måste alla resurser för den enskild ta creditrörelsen försvinna, och ingå i Banken!
Herr Hjerta har visserligen ingått i en finare definition 01x1 dessa penningetillgängars användande. *36 D*n 27 Jul i i e. m.
Jag tror att de enskildtas cassör säkerligen instickas i denna rörelse, men följden deraf blir enahanda, som då vi hade 3-procents-sedlar, och det var just desse, sorn befordrade Disconternas och enskildta creditens fall.
Det skulle kunna hända, att capitalisterna uttogo sina penningar, innan Banken hant indrifva sina fordringar, oell då vore ju en dubbel valuta utelöpande, så att om man t- ex, bade upplånat 3 Millioner sedlar, och enligt Herr Hjerta? project åter utlånt dem, måste man ju genast i rappet utgifva 3 Millioner nya sedlar, om capitalisterna vilja uttaga sine insatte penningar, och om de icke skulle finna för godt alt uttaga dem, hvilket jag tror säkrast inträffade, emedan en 3 procent bärande sedel är begärligare, än en icke räntebärande, så representera de i båda händelserne ett dubbelt capital.
Det är icke den händelsen jag fruktar, ty den skulle blifva nyttig, men det är den enskildta credcens capilaler jag vill se fördubblade, utan all inverkan af Banken, som dermed icke bör befatta sig, ty dess bestämmelse är icke att låna pappers-penningar, dess lån böra alltid vara i metaller, hvilket lemnar helt andra resultater, Då man beslutat en myntbestämning, der förhållandet emellan metallfonden och sedelstocken skall vara, som 5 till 8, så skulle ju efter denna uppställning proportionen blifva rubbad, och planen förstörd, hvarigenom förmånerna af Den 27 Jutii e. m. tSf myntbestämningen p5 en gäng gingo förlo-» rade, Ingen ting bevisar bättre, huru falsk och origtig den antagna proportionen är* pien också nödgas jag motarbeta allt, sorn på minsta vis kan lägga hinder i vägen för en så allmänt påkallad myntbestämning, emedan vi derefter kunna återföra oss till denna fråga, då den på ett annat sätt och med andra resultat torde kunna utvecklas.
Jag har icke hört, att i Stockholm är någon penningebrist, tvertom.
Hvarföre skall man då inrätta i Stockholm en TlandelslåneDiscont, sorn det ej behöfver.
I landsorterne behöfvas penningarne bättre , och dit böra de föras genom kloka arran-* gementer.
Köpmännerne der hafva ej capitaler, och kunna ej anskaffa dem.
Oiu t. en. en laddning kommer till Götheborg, eller tilt någon annan ort, så börjas ge-* nast utbjudningen.
Varan måste säljas kanske dagen derpå, och huru kan man då vara belåten med att medelst correspondance från Stockholm skaffa sig penningar.
Långt innan penningarne hinna ankomma, måste varan vara försåld, och denna undsättningsanstalt för handeln blifver i högsta grad löjlig.
Man har här mycket talat om canaler och dervid äfven om Trollhätte canal, men jag skulle önska, att man icke nämnde Trollhätte canal i hop med de andre canalerne.
Cederström har sagt, att den möjligen kan ramla, hvarigenom 138 Den 27 Ju 1 i i e. m. dess adier blefvo af intet värde.
Jag vågar likväl försäkra, att den alldeles icke ramlar, emedan den är sprängd genom berg; så framt icke jordbäfning skulle inträffa; och väl vore att Rikets Ständer icke bade andra olyckor att motarbeta, medaiyvi bär äro tillsamman.
Trollhätte-actier böra få belånas till deras fulla värde, emedan långifvaren dervid ingen ting risquerar.
Canalen är byggd på enskild bekostnad, utan något Statsanslag; den kan således icke jemföras med de canaler, hvarpå Staten nedlagt många Millioner, utan att Staten äger minsta hopp om deras återfående.
Det börjar nu blifva mörkt, jag skall derföre icke vara vidlyftig.
Jag får dessutom tillfälle, att i Utskottet närmare utveckla mina tankar.
Jag vill blott erlägga den tacksamhet jag är skyldig för det sätt, hvarpå Utskottets bemödanden blifvit mottagne.
En värd Motionair, som med en särdeles blygsamhet omtalat de bärliga frukter bans Motioner ofördröjligen skulle burit, om de blifvit antagna, får jag till svar å bans fördömelse mot Utskottet, för det UtskoLtet ej å dessa Motioner fästat det afseende lian önskat, anföra , att Utskottet saknat förmågan att uppfatta de förmodligen i dem inpehållna ideer.
Det är ej, såsom jag skulle Den 27 Julii e. m. önska, tryckfel, på sätt Friherre Gederström trott, att uppsägningstiden för de upplånte penningarne är 6 månader i stället för 6 veckor; det skall verkligen vara 6 månader.
Det andra misstag, Friherre Cederström begått, är att han ansett Trollhätte lottsedlar vara detsamma som Trollhätte adier, Trollhätte lottsedlar äro StatsObligationer, som löpa nied 12 procents ränta, och ej få inlösas förr än 1849- Ett annat misstag af samme värde Talare är, att han anser RiksgäldsContoirets 5 procents-sedlar vara detsamma som Bankens skuld.
Visserligen har RiksgäldsContoirets och Bankens affairer varit sammanblandade; men ännu hafva de icke kommit så långt i denna sammanblandning, I afseende på canalactierne, har jag ej delat Utskottets tanka, och deltog ej heller i voteringen.
Det vore visserligen flere anmärkningar att upptaga, men jag skall spara dem, till dess ämnet förekommer i Utskottet.
I afseende på den siste
Ledamotens anmärkning om mitt yttrande angående RiksgäldsContoirets 5procents-sedlar, får jag svara, att om den värde Ledamoten behagat höra med uppmärksamhet, skulle han funnit, att jag sade, att de väl inlösas i RiksgäldsContoiret, men att Banken åligger lemna medel till inlösen af alla RiksgäldsContoirets sedlar, och således den egentliga inlösningsskyldigheten.
Den 27 Julli e. m.
Ilerr von Hartmansdorff, August:
Om BancoUtskottet hade föreslagit, att
Banken först skulle upplåna sedlar mot 2 procents ränta att betalas å vista, och sedan utlåna samma sedlar på längre tid och med högre ränta, så skulle BancoUtskottet ej hafva gjort annat, än att föreslå utgifvandet af nya Bancosedlar, löpande med 2 procents ränta, ty följden kunde blifva, att både den, som gifvit lånet åt Banken, och den, sorn åter lånt penningar-j af Banken på 6 månader, uttoge hvar sin summa i silfver, så att om Banken hade t. ex. lånt upp 20,000 R:dr betalbara å vista, och straxt lant ut dem igen på 6 månader, finge
Banken ansvara för 4°>000 R;dr ; och hade således i sjelfva verket ej gjort annat, än utgifvit 20,000 R:dr nya sedlar utan någon valuta.
Följden deraf blifver åter, att just när man ville hörja att låta Banken göra reda för sig, sprängde man densamma.
Ett så äfventyriigt sätt att taga och gifva lån, kunde ej Utskottet föreslå.
Att deremot upplåna penningar mot 3 procents ränta och på 6 månaders uppsägning, samt åter utlåna dem mot 6 procent på 1 till 4 månader, synes vara desto tjenligare, sorn Banken derigenom lättar den allmänna rörelsen och vinner sjelf, utan att äfventyra vådan af en utelöpande dubbel sedelmassa emot upplåningen.
Att Banken, oaktadt den låga räntan, icke skulle sakna tillgång på upplåning, synes bevisas af förhållandet
Den 27 Julii e. m. med RiksgäldsContoirets 3 procents-sedlar» sedan sista Riksdag.
Oaktadt de voro inlösbara å vista, inkommo ganska få, förr än man uppsade dem, och kungjorde, att de ej längre löpte med ränta; och ändå äro ännu icke alla uppvisade till inlösen.
Af detta förhållande tyckes det vara ådagalagdt, att enskildtes cassabehållningar, hvilka de gerna göra frugtbärande, äro så betydliga, att om Bankens obligationer ställas på lämpliga summor, och enär långifvare» kan säga upp dem samma ögonblick han erhåller dem, och följagleligen hafva sina penningar lyftbara om 6 månader, skulle ganska säkert de fleste vara dermed belåtna.
Hvad utlåning af ifrågavarande medel i Malmö och Götheborgs
Disconter beträffar, bör man erindra sig, att om den skall ske derstädes, måste äfven upplåning på samma ställe öga rum, ty annars skulle DiscontContoiren för hvarje lån, som begärdes, skrifva och fråga, om penningar i Stockholm funnos, och då kunde man lika så gerna bilskicka sjelfva lånedocumenterne med samma post.
Att derstädes försöka Upplåning» har Utskottet ansett förgäfves, emedan Ledamöter både från Skånes och Götheborgs
Discont-områden vid flera tillfällen påstått, att erforderliga penningar derstädes icke finnas till den vanliga rörelsen, an mindre till öfverlopps; och Utskottet har icke haft någon anledning alt tvifla på dessa uppgifter.
Éedamot har funnit det så \/\1 Den 27 Julii e. tn. lätt för BancoFullröägtige att fä veta, huru affairerna stå för köpmän från Malmö eller Götheborg, hvilka kunde vilja här begagna den ifrågavarande utlåningen, att röan blott behöfde gå upp på Stockholms Börs för att ögonblickligen få veta sådant.
Men inom Utskottet har funnits köpman just från Stockholms Börs, hvilka ej ansågo saken så lätt; och det torde vara förlåtligt, om Utskottet i allmänhet, och om jag enskildt, ännu hyser mästa förtroendet till desse sakkunnige män.
Det har blifvit anmärkt och tadladt» att Utskottet icke velat gifva Götha canal-actier något belåningsvärde, fastän man föreslagit, att, utom hypotheket af dessa actier, äfven ställa tillräcklig borgen för den lanta summan.
Men 0111 Banken således skulle grunda sin säkerhet icke på de pantsatta actierne, utan på borgen, så vet jag ej, hvartill räntan af actier skulle tjena, om ej till att genom den inbillade belåningsrätten åt desamma, gifva i annan mans hand ett högre värde än det rätta, eller att på sätt och vis förfalska dem, till Canal-bolagets fördel.
Jag anser sådant vara så mycket olämpligare, som Banken just nu, genom den tillämnade realisationen, skulle börja med ett redbarare förhållande i anseende till sina egna sedlar.
Cederström har ej mindre orätt i förklaringen öfver sitt yttrande, än han hade i sjelfva yltran - Deti 27 luli! e. m. i43 det.
Friherren har glömt, att det 1828 stadgades, att RiksgäldsContoiret icke får utgifva några nja Riksgäldssedlar annorlunda än i samina mån RiksgäldsContoiret insatt penningar i Rikets Ständers Bank.
Jag glömde förra gången jag hade ordet att upptaga något, sorn Herr Hjerta yttrade om vexlar.
Hjerta har förblandat assignatioilsrätten med vefcelrätten, och jag skulle verkligen önskat* att Herr Hjerta under Motionstiden föreslagit rättighets beviljande att utställa inrikes vexlar; att jag ej sjelf gjorde det, härledde sig från min okunnighet, då jag ej kände annat än att man kunde utgifva sådane.
Då Ufskottet njttjal ordet inrikes vexel, så har Utskottet dermed förstått* såsom det sjelf förklarat,invisningar för förSålda Varor.
Jag hade föreslagit, att utsträcka denna utlåning till Götheborg; men Herr von Hartmansdorff liar ganska riktigt upplyst, att Handlande derifrån förklarat, att genom upplåning af penningar derstädes skulle capitalerna i orten minskas.
Jag hade dock trott, att utlåning der kunde äga rum; men Utskottet har icke gillat det.
Qvantens farhåga är mycket oriktig, att blott Stockholms Handelshus skulle kunna begagna denna Discont, ty af egen erfarenhet vet jag, att intet Handelshus i de större Städerne finnes, som icke har Commissionär i Stockholm.
Hus utfärdar för de varor det köper en invisning på ett hus i Stockholm och samma
Den 27 Julii e. m. lius accepterar invisningen och belånar den i Disconten, så kan ganska väl denna lånerörelse gå för sig, innan de af Herr von Qvanten omtalta skeppsladdningar hinna anlända» Herr Hjerta:
Jag befarar, att män alltför litet betänkt det ämne, hvarom vi nu tala, då man, såsom Herr von Hartmansdorff, kan tro, att, om Banken upplåna? medel mot invisningar att vid anfordran betalas, och sedermera utlånar desse medel, sådant kan hafva den följd , att ett dubbelt antal sedlar utkommer i rörelsen.
För mig år det omöjligt att finna annat, än att blott de medel i sedlar utgå, sorn för invisningarne blifvit upplånte.
För öfrigt har Herr von Hartmansdorff sjelf ganska fullkomligt vederlagt sin yttrade farhåga för att lemna Banken den ifrågavarande upplåiiingsrätten mot invisningar, då Herr von Hartmansdorff uppgifvit, att RiksgäldsContoirets utelöpande treprocents-obligationer
Varit sä begärliga, att Contoiret icke är i stånd att få losa in dem.
Det ar derföre icke någon fara i att medgifva Banken denna Upplåningsrätt, helst ett maximum för upplåningen är föreskrifven, och öfrige försigtighetsmått blifva iakttagne.
Herr Rosenblad har mot min anmärkning, rörande vexelrätt för invisningarne ier - Den 27 Julli e. m. »45 erindrat, att jag icke skall hafva väckt någort Motion i ämnet.
Jag har likväl gjort det både vid denna och förra Riksdagen.
Då yrkade jag nemligen, att vexelrätt skulle lemnäs inrikes invisningar, och nu har jag förnyat samma Motion dymedelst, att jag föreslagit, att Rikets Ständer skulle förnya deras underdåniga Skrifvelse 1823.
Gifvet är dock, att det bör vara någon skillnad mellan vexelrätt för inhemska invisningar och för de utländska, i anseende till olika utsökningssätt.
I öfverensstämmelse härmed blef också vid i8a3 års
Riksdag ett förslag till Vexellag utarbetadt, som i godhet kunde jern föras med den Franska; och det hade varit önskligt, att Kongl. Majrts sanction derå icke blifvit vägrad.
Sluteligen får jag tillägga, att om det, såsom Herr Rosenblad yttrat, är ett tryckfel i Betänkandet, att Bankens obligationer som fingo belånas, skulle vara ställde på 6 veckors uppsägning, så måste jag med Friherre Cederström bestrida en sådan låneanstalt, såsom alldeles obehörig.
Äro obligationerne ställde på betalning vid anfordran, så är det klart, att någon belåning deraf icke kan komma i fråga.
Jag får tacka Herr Rosenblad för den tillrättavisning han velat gifva mig i anledning af mitt yttrande?
men jag måste tillika förklara, det jag haij 5 Ii. io 146 Den 37 Julii e. m. de väntat, att han stödt sig på något slags hevis; hvilket alldeles uteblifvit.
Så länge detta ej skett, torde det vara förlåtligt, att jag ej finner mig öfvertygad om riktigheten af dess åsigter.
Herr Rosenblad torde medgifva, att i Riket finnas en mängd köpmän, som icke hafva sådane relationer i Hufvudstaden, som han omtalat, ja som i Hufvudstaden icke äro kände hvarken till person, utseende eller besuttenhet, och som likväl kunna prestera fullkomlig säkerhet.
Dertill kommer äfven den omständighet att, för att från Småstäderne cornunicera med Hufvudstaden, fordras tid, ja till och med, om man till köpmans-cörrespondencen kunde nyttja foglar.
Då sådane handelsaffairer icke tåla något uppskof, huru kunna väl då dessa inrättningar gagna landsorters köpman.
Eller kan man väl föreställa sig, att om eri Skeppare med sin last ankommer till Ystad eller Landskrona, han der skall ligga qvar, och icke försälja sin vara, innan svar hintler ankomma från Stockholm, att han för sin last kan erhålla penningar; — nej Skepparen seglar med sin last till annai! ort, i hopp alt träffa mera contanta köpare.
Skulle sålunda all Sveriges handel blifva fotad på så aflägsna tillgångar, fruktår jag det vara ett säkert sätt, att upplösa all haridel; både ut- och inländsk.
För att närmare förklara mitt yttrande om Bankens I Den 37 J*lii e. m. *47 påkänning genom det föreslagna lånesättet, vill jag anföra ett exempel.
Om A lånar Banken 20,000 R:dr mot
Bankens obligationer löpande med 2 procents ränta, och förfallne till betalning å vista, och Banken lånar ut de erhållna 20,000
R:dr till B på 4 månader, så kan A dagen derpå begära obligationernes inlösande i Banken utan att Banken får infria dem med B:s obligation, Utan med silfver; och B kan på samma gång inställa sig med de af Banken lånta 20,000 R:dr, och äfven för dem begära silfver, ehuru Banken ej förrän om 4 månader kan af B återfordra sina penningar.
I stället för 20,000 R:dr, som Banken lånade, är han utsatt för infriandet af 4o>ö°o R:dr sedlar, med silfver.
Tänker man sig detta förhållande i Stort, så mäste