Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har, dem förutan, ett lika peremproriskt som enkelt argument att framställa.
Mig veterligen har aldrig utmätning för Kron utskylder ägt rum inom de classer, hvars beskattande jag nu föreslagit, åtminstone är händelsen sällsynt.
Många tusende olycklige jordbrukare och arbetare utpantas deremot alla år, och mista sista koen, sista bädden, blott för sina Kron-utsky!der.
Detta obestridliga factum synes mig utgöra fullt bevis för sanningen af mitt påstående, att nera-* ligen de förmögnare Glassér i Sverige icke äro proportionaliter så högt skattlagde, som de arbetande och torftigare Classerne.
Tili häfvande af detta oriktiga förhållande gifves intet annat medel, än öfverfiödets beskattande.
Man säger, att den beskattning jag före-’ slår är obeyväm.
Ja ja så är det med ali beskattning.
Jag nödgas dock fråga, hvilkendera man här menar af de tvänne slag af obeqvämlighet sig vid beskattning förete, nemligen obeqvämiigheten för den, som utgör skatten, eller obeqvämligheten, för den sorn infordrar densamma.
I alla fall blir det väl ändå aldrig så obeqvämt för en kortspelare, att anteckna sig, och betala sina par Riksdaler, som för Torparen, att betala för det han är till i verlden.
Man hörer äfven sägas emot en eller annan öfverflöds-artikels beskattande, att den 570 Den 29 Maji. summa, till exempel 15 eller 20,000 Riksdaler dermed ästadkommes, är alltför obetydelig.
Men då en dylik summa begäres till de nyttigaste ändamål, som till exempel till aflöning åt befälet vid det Landtvärn, som utan kostnad för
Staten försvarar en i alla afseenden dyrbar besittning i eller till aflöning åt Kronbetjeningeo i de flere Rikets Provincer, der denna sä vigtiga Class Tjenstemän är öfverlemnad till en för Staten skadelig och vådelig torftighet, — då anses denna summa af 15» till 30,000 Riksdaler ganska betydelig.
Drätselverk kan väl en och samma summa ej på en gång vara stor och liten.
Omöjligen får man fäga, att en summa är alltför betydlig, dåden begäres till ett Riks-gagneligt ändamål, och att samma summa är alltför obetydlig, då fråga är att uttaga den hos rike, som deraf hafva ingen känning.
Men säger man, ”skall jag behöfva plikta, för det jag tili hvad öfverflöd som hälst använder min väl förvärfda Egendom?” "”Skall jag ej få fritt njuta frukterne af min eller mine Fäders industri, utan att af Författning gar pliktfällas?”
Besynnerligt mäste det förefalla, att så snart fråga väckes om att beskatta de förmögnes njutningar, framtages strax ordet plikta, hvarigenom sakens åsigt genast förvrides.
Aldrig har jag hört skatt benämnas med ordet plikt^ då samtelige Rikets Hemman och hela jordbrukande Classen blifvit Den 2 g Maji. 571 beskattad.
Om den rike verkeligen är berättigad till desse bittert klagande uttryck, om han är berättigad utropa ”hvarföre skall jag plikta, för det jag åker i min betalta vagn efter mina betalta hästar,” _ med huru mycket mera skäl skall ej Hemmansbrukaren utropa: ”hvarföre skall jig plikta, för det jag bebor och brukar min ärfda jord,” och arbetaren: ”hvari före skall jag plikta för tillståndet att andas och bruka min spada?” _ Statens svar pä den r>kes utrop är ganska enkelt.
”Jag pliktfäller dig icke. för det du njuter, men jag beskattar dig, emedan dina njutningar förråda, antingen att du förmår skatta framför dina bröder, eller ock att du är en ursinnig slösare, och i det fallet gör jag icke värre emot dig, än du gör dig sjelf.”
För öfrigt skulle nu också en hög beskattning af luxen nedsätta densamma, och __ skatten derigenom cj blifva så gifvande, sora man väntat; eå har dock ett godt vunnits, ett godt som ju i cå mångå tal, förmaningar, för. faitningar och ingångne förbund blifvit sökt.
Eiler sträcker sig den cirkelartade rörelse, för hvilken våra Economiska åsigter hafva så mycken fallenhet, äfven till detta mål, och frukta vi nu luxens aftagande, sedan vi så nyligen ansett den som orsaken till allt ondt?
Att productionen af en öfverflöds-skatt alltid blir obestämd är ganska sant, men ora man beräknar den till lägsta minim, och sedan låter öfverskotten komma som ett opåräknadt
Den 29 Maji. godt, manne Stäncierne vid nästa Riksdag skola blifva särdeles misslynte öfver att finna en eller två millioner uppsamlade och disponible?
Jag slutar här denna articiperade vederläggning, och anhåller vördsamt och på det högsta, att Ståndet ville taga mitt anförande i allvarligt betraktande.
Den 20 Ma j. 601 vigliga förhållanden.
Jag förenar mig således med Hr von Hohenhausen uli tillstyrkande af afslag å detta betänk.
Ulsk. gjort att sammanföra lagstiftningen för in- och utrikes revlar, är i mili tanka icke lyckadt, och dä rådrum icke nu linues för 15.
St. alt förändra de delar af 5Jtsk:s förslag, sorn i min tanka skulle fordra en förändring, pä det alt förslaget mätte blifva ändamålsenligt och nyttigt; så mäste jag förena mig med föregående talare och yrka afslag å detta Utsk:s förslag.
Utsk:s förslag till lagstiftning för utrikes vexlar, så anser jag det största lelct derutinnan vara, alt den räll, som vexelinnehafvare för närvarande äga, blifvit förminskad emot dem, på hvilka vexlarne iiro dragne, på säll Hr Lagergrens reservation, som nyss är uppläst, också ger vid handen.
Beträffande inrikes vexelrörelsen, så uppfyller lagen icke eller sitt ändamål.
Vi hafva redan en, såsom det synes, ändamålsenlig lag för denna vexelrörelse, ehuru den icke kunnat åstadkomma den nytta, som man för 10 år sedan väntade deraf, emedan inrikes vexlar icke hafva kommit i hruk.
Orsaken dertill är troligen den, att man har i lagen velat skapa en form för den inrikes vexelrörelsen, hvilken allmänheten icke vill vidkännas, i stället för att bibehålla den form, som i allmänhet är mera vedertagen och söka alt med vexelrörelse under den formen åstadkomma samma gagn, som inrikes vexlar i andra länder medföra.
Hr Lagergrens reservation nämner äfven något derom, pag. 10.
Dä emedlertid någon vidare utveckling af detta ämne icke skulle lill något gagna, då riksdagen är sä nära sitt slut, och dä det beslut 15. o. Ad. nu fattar, mäste blifva olika med de andra Ståndens, och aldrig hinna alt med dem sammanjemkas eller medföra något resultat, så nödgas jag helt enkelt inskränka mig till att yrka afslag på Utsk:s betänk.
Delskäl, som af Frih. Palmstjerna, Nils Fredrik, blifvit anfördt, nemi. alt man icke kunde så brådstörtande sälta sig in i eli ämne, för att afgöra cn så vigtig fråga, då den återstående tiden af riksdagen nu vore så kort, vore visserligen i allo gilltigt, derest icke R.
St. förut under riksdagens lopp hade haft tillfälle alt göra sig bekanta med detta ämne.
Hvad mig beträffar, så är mig ämnet icke så nytt, efter jag haft tillfälle alt inom Utsk. handlägga detsamma redan 1834 o. 1835- Jag torde således få anse åtminstone mig sjelf competent att yttra mig om, huruvida Utsk:s fiirslag kan antagas eller icke.
Jag mäste för min del förklara, ali den af Hr von Hohenhausen åberopade reservation af Hr Lagergren, icke innefattar några för mig gilltiga grunder alt underkänna Ulsk:s förslag.
Skälen hvarföre han icke har kunnat antaga Utsk:s förslag, äro purt negativa, helt och hållet grundade på förmodanden om nya förslag till ändring i Hamburgerlagen, hvilka förslag åtminstone i ett afseende jag är i tillfälle att upplysa, vara af allde10 H. 76 602 Den 20 Ma j. les samma beskaffenhet, som det här framställda.
Della förslag afser nemi., att icke sälta öfverlåtares och trassenters rätt inom alldeles så skarpa villkor, som den gamla 1748 års lag innefattar.
Deruti består en af de förändringar, som den i Hamburg föreslagna lagen innebär.
För öfrigt väntar jag mig icke särdeles stor effert af den inrikes vexelrörelsen i Sverige, äfven om vexellagen blir betydligt bättre än den som antogs 1835, enär här icke finnes Hanker öfverallt i landsorterne, hvilka kunna upptaga, beläna och discontera vexlar; ty inrikes vexlar och banker, som discoutera dem, höra sä ovillkorligen tillsammans, alt den ena inrättningen föga uträttar utan den andra.
Icke dess mindre, dä här i landet synes vara en afgjord sak, att lag alltid skall föregå praxis, emedan praxis, eller folkets fria begagnande af sådana inrättningar eller sådana creditbanker vanligen icke får ske förr än lag föregått, så skulle jag för min del anse det vara verkligen godt, om denna lag kuude antagas nu intill dess bruket och begagnandet deraf sä småningom kunde komma efter.
Beträffande hvad man sagt, alt det borde vara en särskild lag för inrikes och en för utrikes vexlar, så är det en alldeles oriktig sals, nota hene, när lagen är så uppställd som denna, ali den egentligen icke innehåller annat än allmänna bestämmelser om vexelrätt.
I delta fall tror jag verkligen, att den reservation, som Hr Lagerhjelm synes hafva enkom fabricerat, för att tjena såsom ett medel att inom alla Stånden tillintetgöra möjligheten ali få något beslut i denna fråga, är nära nog af samma beskaffenhet, som del motstånd, hvilket, om jag icke bedrager mig, skedde ifrån Börsen år 1835, då det också var fråga om alt få ett gemensamt stadgande för in- och utrikes vexlar.
Det blir nu för vidlyftigt och tjenar till intet att ingå i detaljerna.
Dessutom hörde jag nyss en ledamot af LagUtsk. anmäla sig, hvilken, om han så finnér för godt, derom kan ytterligare tala.
Jag vill endast taga mig friheten att yttra min opinion derom, all LagUtsk. ganska behörigen och på goda grunder afgifvit sitt förslag till gemensam lag för både in- och utrikes vexlar, och alt denna lag är till sin natur en civil-lag.
Förklarandet i sista punkten af förslaget, nemi. alt det skulle hero på K. M. särskildt, att i form af ekonomisk lagstiftning göra sådana tillägg i afseende på utrikes vexlar, hvartill omsländighelerne kunna föranleda, lärer mera vara ditsalt, för att icke fortfara i en strid emot opinionen, som har antagit denna förevändning (ill skiil att hindra föreningen af stadganderna om in- och utrikes vexlar, och dåUlsk. slutligen sä fullkomligt har upptagit och vederlagt alla de inkast, som blefvo gjorda förra gången ärendet här förevar, sä all åtminstone jag för min del icke är i stånd att upptäcka, alt någon enda anmärkn., utom i den punkt, der Utsk. har gjort ett tillägg, nemi. i 10 §, återstår såsom ovederlagd; så kan jag för min del icke annat än yrka lagens antagande.
De talare, som här Den 20 Maj. 003 yrkat afslag på Utsk:s betänk., hafva samtligen stödt sig på Hp Lagergrens reservation.
Denna reservation utgår från det påslående, ali burn man än må göra upp den lagen, så skulle det vara omöjligt att fä en gemensam lag för både inrikes och utrikes vexlar, sorn kunde vara ändamålsenlig.
Då jag erkänner mig i detta ämne icke vara competcnt domare, vill jag belt och hållet lemna detta påslående derhän.
Jag vill blott upplysa, alt detta är ett alldeles nytt påstående, som strider emot hvad sä väl R.
St. som den andra Statsmakten tvekas varit ense om vid både denna och föregående riksdagar.
Vid 1834 års riksdag uppgjordes nemi. och antogs af R.
St. en lag, alldeles densamma, som Utsk. nu föreslagit, för inrikes oeh utrikes vexelhandel, och enda hindret för dess sauetionerande var, att
Konungen fann det stridande emot dess prerogativer, att R.
Sl. dellogo i lagstiftningen för den utrikes vexelhandel; men någon anmärkn. om det felaktiga i sjelfva stadgandet gjordes icke i K.
Vid 1834 års riksdag blef således lagen blott gällande för inrikes vexelhandel!!; men vid sistii riksdagen väcktes ånyo förslag, alt lagen skulle blifva gemensam, och ingen menniska uppträdde då med det påstående, att sådant vore omöjligt.
Tvertom var man då öfverens om ali det kunde låta sig göra.
Några speciella anmärknrr förekommo visserligen inom RiksSt:n; men de blefvo af Utsk. besvarade, och samma beslut fattades som vid föregående riksdag, ehuru K. M., af samma skäl som förut, icke godkände detsamma i afseende på utrikes vexelhandel.
Nu har vid denna riksdag samma förslag blifvit väckt för tredje gången af en ledamot af Stockholms börs, och Utsk. har således icke haft något skäl att tro det vara en omöjlighet att stifta en sådan lag.
Ilr Lagergren var vid ämnets första handläggning ense med Utsk. om, alt det var både möjligt och äfven nödigt alt uppgöra en sådan lag, samt deltog i Ulsk:s bemödanden derom.
Dä delta lagförslag första gången förevar inom RiksSlm, gjordes visserligen deremot åtskilliga anmärkn:)', men de voro alla riktade emot detaljerna och ingen enda emot sjelfva principen att stifta en gemensam lag för in- och utrikes vexlar; hvarföre också Utsk. ansåg sig ingalunda befogadt alt, när ärendet andra gången förevar, förklara, att hvad både Utsk. och R.
St. förut ansett möjligt, nu skulle vara omöjligt.
Något afseende kunde således icke fästas på denna sats, som Hr Lagergren då först började drifva, utan Utsk. ansåg sig pligligl alt taga de gjorda anmärkn:rne i öfvervägande, och det stannade vid det resultat, som Gr.
Frölich redan nämnt, att anmärkmrne befunnos allesammans icke vara af det värde, att de förtjenade afseende i mera än en enda punkt.
Förslaget är således, utom den 10 §, deruti ett litet tillägg har blifvit gjordt, precist likadant som det beslöts vid 1834 och ytterligare vid 1840 års riksdag.
Det skulle derföre för mig synas, alt man icke riskerade särdeles vid alt antaga denna lag, isynnerhet som, efter hvad jag får upplysa, de speciella anmärkn:r, som innefattas i Hr Lagergrens COi Den 20 Maj. reservation, hafva varit föremål för en särskild handläggning inom Ulsk. och der icke befunnits förtjena något särdeles afseende.
Den stränghet i gamla lagen i afseende |>å säkerhets ställande för vexel, hvarpå Hr Lagergren lagt synnerlig vigt, har Ulsk. t.
ex. funnit olämplig i jemförelse med den öfriga nuvarande creditlagstiftningen och jemväl ganska illusorisk, enär man väl vet, alt den aldrig tillämpas, emedan hvar och en vexelgifvare lärer vara så klok, alt han i sådana fall blott skickar ett ombud i sitt ställe, och då slipper han dea der personliga ansvarigheten, som den gamla lagen så strängt hotar med.
Ulsk. ansåg dels detta stadgande i sig sjelf mindre lämpligt, och dels ansåg man den stränga exccutiva gång, som vexlar enligt förslaget erhålla, vara fullkomligt tillräcklig.
Men sedan jag sålunda sökt göra reda för Utsk:s skäl, att framkomma med detta lagförslag, och jemväl de skäl, som kunna visa att någon särdeles våda icke är förhanden vid förslagets antagande; så får jag likväl tillägga, att då riksdagen redan är så långt framskriden, och då de många anmärkmr, som inom alla Stånden blifvit gjorda, gifva en stor anledning att förmoda, del förslaget i dess närvarande skick icke blifver anlaget, utan det är sannolikt, att
Stånden komma att stanna i skiljaktiga beslut, hvilka icke möjligen kunna hinna sammanjemkas, och då dertill kommer, alt denna lag redan gäller för inrikes vexlar, och att för deri utrikes vexelhandel en särskild lag redan finnes, emot hvilken jag icke hört, att de handlande yttrat särdeles missnöje, isynnerhet som skiljaktigheterna dem emellan iiro Ideligen obetydande, så har jag ingenting emot, om R. o. Ad. skulle finna för godt ali afslå betänk.
Sedan Hr Gunther upplyst det historiska förhållandet med denna lag, så afstår jag fran att, såsom jag ämnade, yttra mig derom.
När han slutade med alt icke motsätta sig lagförslagets ogillande, så har jag äfven i detta hänseende icke något1 väsendtligt att tillägga.
Meri jag önskar att slutligen fä fästa R. o. Adis uppmärksamhet på olämpligheten af den form, hvaruti Utsk. framställt saken.
Det är, pä sätt som nyss blifvit uämndl af andra talare, och sist af Hr Gunther, icke bchöfligl alt stifta en lag både för in- och utrikes vexlar.
Hr Lagergren har i sin reservation visat oriktigheten att vilja försöka det.
Om man gör del, så stöter man pä den formella svårigheten, att t. ex. R.
St., om denna lag anloges, skulle öfverlemna ett lagförslag till K.
M:s godkännande, oin hvilket Ständerna tillika yttrade, alt det må vara K.
M. obetaget att efter behag förändra alla de stadganden, som angå den utrikes vexelrörelsen.
Kan väl någonsin ett sådant lagförslag framläggas?
Man bör naturligtvis frånskilja hvad som beror på Konungen allena, och i lagförslaget endast upptaga hvad Konung och Ständer iiga gemensamt afgöra.
Om man låter begge delarnc qvarstå, hvilka Konungens rådgifvare skulle väl våga föreslå, att, i ett af Ständerna framlagdt lagförslag, stryka Den 20 M a j. 605 ul del ena stycket oell låta del andra slå qvar?
Ja»' anser följaktligen sjelfva formen vara onni agli»', oell afslyrker jemväl ]i:i denna grund betank:s godkännande.
Hr von H o Ii e n Ii a u se n :
En värd talare liar yttrat, att i ilr Lagergrens reservation funnes blott negativa satser, grundade endast på förmodanden.
Likväl gjorde lian sig sjelf en liten rättelse, dä lian lill vederläggning upptog hvad Hr Lagergren i sin reservation visat, nemi. minskningen i den stränghet, som nu gäller.
Denna stränghet har Hr Gunther väl ansett kunna eluderas, men domstolarne hafva dock i sin makt att förmå den, sorn häller sig undan, alt komma tillstädes.
Frölich förmodade, all det var ifrågavarande stränghet, som man i Hamburg velat mildra, men har icke kunnat för oss nöjaktigt styrka, alt sä förhåller sig.
Det lärer ock vara svårt för någon alt derom äga visshet, enär den nya lagen derstädes ännu icke är färdig.
Men då den, som nu gäller i Hamburg, är lika med vår, så tror jag det vara allt skäl att densamma bibehålla.
Likaledes kan jag icke annat än instämma med Hr von Hartmansdorff i den af honom vid slutmeningen anmärkta oformlighet.
Meningen vöre väl, all lagen skulle blifva lag för inrikes vexlar, men alt i afseende på de utrikes skulle
Konungen kunna förändra den efter omständigheterna.
Sådant tyckes dock hafva blifvit formligare genom att särskildt behandla bloch utrikes vexlar.
Jag tror också verkligen, att det är be tänkligt att, efter tvenne fruktlösa försök, vilja par lörce införa en sådan gemensam lag, dä eli motsatt förhållande äger rum hos andra handlande nationer, t. ex. i England, ehuru jag medgifver, alt här i Sverige måste man gifva ton för saken och göra hagarne fiirst, hvaruti bruken sedan skola tvingas in.
Samlalsvis har jag förut yttrat, ali jag i afseende på inrikes vexlar ansåg denna lag vara bättre än den gamla.
Men då den gamla ännu icke är pröfvad, så bär det mig mycket emot alt deruti göra förändringar, och jag kan derföre icke annat än afstyrka betänk.
Jag skall icke ingå i något yttrande om sjelfva frågan.
Derom kan redan vara tillräckligt tahult.
Men i afseende på formen ber jag att fä fästa uppmärksamheten dervid, att om R. o.
Ad. afsiår detta betänk.
N:o 124, så följer deraf ingenting annat, än att R. o. Ad. har afslagil Ulsk.s förslag till ändring i 10 §, och hela förslaget står qvar sådant det förut var.
Meningen måste väl vara alt äfven afslå betänk.
Det är väl föga hopp att förmoda, det R. o.
Ad. skulle vilja antaga detta förslag, då en ledamot af LagUtsk. sjelf, efter ali hafva försvarat dess grunder, förklarat, att han icke egentligen anser det vara någon nödvändighet att antaga det, efter som vi redan hafva en lag för utrikes och en för inrikes vexlar.
Jag tillstår likväl, att detta hans yttrande föreföll mig högst besynnerligt, emedan det då är svårt att 606
Den 20 Maj. inse hvarföre motionen å nyo blifvit upptagen, och jag gissar alt motionären, Hr Schartau, äfvensom Ulsk. i allmänhet och många andra funnit saken nödvändigare.
Ett skäl, som jag anser här icke höra lemnäs utan svar, är det af Hr von Hartmansdorff anförda, nemi. alt det verkligen är oformligt, all lill Konungen öfverlemna en lag, med förklarande, alt
Konungen skulle äga att i vissa afseenden på egen hand pröfva hvad som likväl, enligt grundlagen, hör pröfvas af Konung och Ständer gemensamt.
Men redan förra gången jag hade ordet, tog jag mig friheten förklara den historiska orsaken dertill.
Nu vill jag blott visa, huru lätt detta cardinalfel är afhjelpt, nemi. genom ali utstryka det sisla mom. af hvad Ulsk. i betänk.
N:o (52 föreslagit, nemi. den slutmeningen, sorn börjas med: ”dels ock” etc.
Detta tillägg synes vara expres så stäldt, att det kan helt och hållet borttagas, och dermed är det vigligaste inkast, som Hr von Hartmansdorff gjort emot lagen, helt och hållet förfallet.
Då nu öfverliiggningeu ansågs vara fulländad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. bifölle LagUtsk:s betänk.
N:o 62 med den i utlåt.
N:o 124 föreslagna förändring, ropades starka nej, blandade med åtskilliga ja.
Uppå sedermera framställd propos. hlefvo LagUtsk:s ifrågavar. betänk, och utlåt, afslagne.
Föredrogs och bifölls LagUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda betänk.
N:o 125, i anledn. af väckt motion om sättet för behandlingen af de allmänna lagförslag af större omfattning, som K.
M. vid en kommande riksdag kan vara sinnad alt till R.
Lades på bordet nedannämnda från Utskai inkonmc mern., utlåtai och betänk., nemi. från Stats-Utskottet:
N:o 321, ang:de skedd omröstning i frågan om ett lån för uppbyggande af ny kyrka i Christinehamn; N:o 322, ang:de verkställd omröstning uti frågan om gratilication åt Adjuuclen Ramström; N:o 323, rörule skedd votering öfver 2:ne i SlalsUtsk:s mern.
N:o 316 omnämnda frågor; N:o 324, i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
N:o 287; N:o 330, i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, rör:de Riksarchivets och Riksg.cont:s framtida localer; Stats- och Banco-Utskolten:
N:o 137, i anledn. af väckta motioner om åtgärders vidtagande till skyndsam nedsättning af taxan för farteu å Götha canal; Banco-Utskottel:
N:o 75, i anledn. af väckt fråga om beviljande vid Handels- och Närings-disconlerne af oundgängliga kostnader i och för införandet af ve.vlars discontering; Den 20 Maj. 007 Lag-Utskottet: N:o 122, i anleda, af gjorda anmärkn:r vid Ulsk:s beliink.
N:o 87, öfver väckta motioner ang:de concurslagstifluiugen; N:o 123, i anlcdn. af väckta motioner, för i hofrätten uteblifven svarande part från skyldighet att lösa rättens dom eller utslag, dels ock förklaring af 24 cap. 7 § Rälleg.bm.
Upplästes och lades till handlingarne ankomne prot.utdr. från de öfrige liiksSt:n, nemi. från PresteSt. af d. 9, 14, 15, 17, 18 och 19, från BorgareSt. af d. 17, 18 och 19, samt frän BondeSt. af d. 17 och 19 dennes. 11. R. o. Ad. åtskildes kl. .} till 9 om aftonen.
In fidem piotocolli, Albert Munck. - 0«H>m Onsdagen den 21 Maj 1845.
Justerades 6 prot.utdr. för gårdagen.
Upplästes till justering nedannämnde från Exp.Utsk. inkomne förslag till R.
St:s und. skrifvelser lill K,. M.:
N:o 217, ang:de dagsverksskyldigheter för hemmansägare å ön Hven; N:o 218, ang:de förändring af de i afseende på utarrendering af Kronans fasta egendomar å landet nu gällande föreskrifter; N:o 219, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., ang:de ett lånebidrag för Götheborgs hamnbyggnad; N:o 220, ang:de de i 63 § Reg.F. föreskrifna creditivsummor; N:o 221, om ett lån för uppbyggande af en ny kyrka i Christinehamn; N:o 222, om en gratification åt Aeademie-Adjunclen Ramström, för genom inrättandet och vidmakthållandet af Stockholms Lyceum ådagalagda förtjensler om ungdomens bildande; N:o 223, ang-.de ändring af 4 § i K. förordn. d. 10 Juni 1841, rörtde bysällning; N:o 224, i anledn. af K.
M:s nåd. propos.r, ang:de antagande af dels ny strafflag, dels ock lag om verkställighet af fängelsestraff; - 608 Den 21 Maj.
N:o 225, om förändring och tillägg uti banklagen d. 1 Mars 1830; N:o 226, ang:de ny ansvarighetslag för R.
St:s Fullmäktige i Banken.
Äfvenledes upplästes till justering samt godkändes följande af Exp.Utsk. afgifna förslag till §§ i riksdagsbeslutet:
N:o 47, ang:de de s. k. stora och lilla creditiven; N:o 48, ang:de ändring af 4 § i K. förorda, d. 10 Juni 1841 , ronde bysältning; N:o 49, ang:de antagande af hufvudgrunderne för ny brott må Islag; N:o 50, om förändring och tillägg uti banklagen d. I Mars 1830; N:o 51, ang:de förändrad ansvarighetslag för R. St.-s Fullmäktige i Banken; N:o 52, ang:de förtydligande af K. br. d. 25 Sept. 1777; N:o 53, ang:de upphäfvaude af 3 § i 2 cap.