Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man vill höja barnmorskeväsendet till hvad det bör vara och tillika anser det nödigt att befordra deras spridande kring landet, så tror jag detta lättast kan vinnas derigenom att så tillställa, att barnmorskorna må vara förvissade, att vid hög ålder erhålla någon måttlig pension och genom offentliga belöningar mottaga bevis på samhällets erkännande af synnerligt välförhållande under utöfningen af deras mödosamma kall.
Hittills har icke någon pensionsanstalt för barnmorskor kunnat inrättas, och utan understöd af Statsmedel lärer detta icke kunna tillvägabringas.
Det finnes väl en s. k. nödhjelpskassa för barnmorskor, men den är så obetydlig och beräknad hufvudsakligen till en ringa hjelp åt hufvudstadens barnmorskor.
Man kan visserligen invända, att det tillkommer de särskilda kommunerna att draga försorg om sina fattiga barnmorskor; men såsom jag ofvanföre haft äran antyda, motverkar detta i hög grad bildandet af fullt dugliga barnmorskor, emedan hvarje ädel qvinna skall rygga tillbaka vid tanken på det vissa ödet att blifva ett stackars fattighjon, och församlingarne dessutom ogerna belasta sig med personer, som äro hemfallna åt fattigvården.
Såsom ett uprörande bevis på några församlingars obenägenhet i detta hänseende, och huru litet barnmorskorna hafva att vänta sig, vill jag endast nämna, att nyligen en barnmorska vid 7 5 års ålder, som redligen i 40 år betjenat en och samma församling, nödgades vända sig till K.
SundhetsColl. med bön om hjelp ur barnmorskefattigkassan, som också beviljades henne med — 3 R:dr 16 sk. b:ko för en gång, det högsta belopp K.
Coll. hade att disponera.
Genom bidrag af alla barnmorskor i riket skulle visserligen något kunna vinnas; men dessa bidrag kunde i alla fall blott blifva så ringa, att något väsentligt i detta afseende icke skulle kunna åstadkommas.
Jag vågar derföre vördsammast föreslå, att R.
St. ville bevilja ett årligt anslag af 3000 Rdr Rmt, att ställas till K.
SundhetsCollegii disposition, för att utdelas till pensioner åt ålderstigna och i nöd stadda barnmorskor, och till lämpliga belöningar åt sådana barnmorskor, hvilka gjort sig särdeles förtjenta af samhäl - Den 1 2 November.
159 lets erkänsla, samt slutligen, om tillgångar dertill finnas, till aflöning åt barnmorskor i sådana församlingar, som äro så fattiga, att de icke kunna aflöna en sådan.
Jag anhåller om remiss till StatsUtsk. 3:o
Då jag håller för, att man vid bestämmandet af embetsmäns löneinkomster bör utgå ifrån den grundsats, att likartade tjenster böra på enahanda sätt aflönas, så tror jag mig äfven endast behöfva påpeka ett missförhållande, som hittills oanmärkt fått ega rum, i afseende å Artis Obstetriciae Professorn och Direktorns vid Allmänna Barnbördshuset i jemförelse med öfriga lärare vid Karolinska Medico-Chirurgiska Institutet, för att det af K.
St. skall blifva rättadt och full rättvisa vederfaras denne embetsman.
Till den ändan tager jag mig friheten meddela följande historiska uplysningar om tillkomsten och beskaffenheten af Artis Obstetriciae Professorns vid Karolinska Institutet och Directorns vid Allmänna Barnbördshuset löneinkomster i förhållande till öfriga kliniska lärare vid nämnda undervisningsverk.
Enl. 14 g:n af K. M. Nåd. Instrukt. för Barnbördshuset i Stockholm, af d. 20 Februari 1775, skulle, »Så snart husets villkor förkofrades, Direktor, eller, som han der kallas, Professorn erhålla lön.»
Denna omtalda lön afsåg ersättning för hans pålagda besvär med sjukvården och förvaltningen af Barnbördshuset, ty för undervisningen hade han af Medicinalfonden, lika med Anatomi*- och Pharraaci*Professorerna 333 B:dr 16 sk. om året.
Då sedermera dessa löner ökades till 444 Rdr, fick Professorn i Förlossnings läran, under namn af hushyreinedel, en summa af 41 R:dr 21 sk. 4 rst., som likväl vid den dåvarandes afgång skulle till Statsverket indragas.
Då år 1815 Karolinska Medico-Chirurgiska Institutet inrättades, öfverflyttades nämnde Professorer på det nya läroverkets stat, dervid alla fingo lika löner och Artis Obstetrici* Professorn, som ålades att tillika vara Direktor vid Allmänna Barnbördshuset, nödgades erlägga hyra för de rum han i Barnbördshuset bebodde; ett åliggande, som först flera år derefter ändrades, genom Direktms öfver nämnde inrättning beslut, att tilldela
Direktor 4 våningsrum och ett domestikrum, som boställe.
Reghtet af d. 3 April 1852 bestämt öfver förvaltningen af inrättningens tillgångar, uphörde denna fördel att vara ovilkorlig, enär uti 7:de §:n stadgas, att »Sedan för inrättningens behof lägenheter blifvit afsedda, med beräkning jemväl af nödigt utrymme för omflyttning och afsöndring af de sjuka, må inom inrättningen boställsrum beredas för
Direktor eller, då så finnes lämpligt, i hans ställe, för Barnmorskeläraren.
Anda till år 1849 fortfor Artis Obstetrici* Professorns åliggande, att besörja undervisningen för läkare och barnmorskor samt, derutöfver, Direktorial-befattningen vid Allmänna Barnbördshuset.
Men efter denna tid behagade K.
M. fritaga honom från skyldigheten att undervisa barnmorskor.
Orsaken härtill var de unde?' 160 Den 12 November. sednare år betydligt utvidgade fordringarne på klinisk undervisning förö läkare, som gjorde omöjligt att under samma persons handläggning bibehålla en fullständig theoretisk och praktiskjhipdragning af barnmorskor.
Ett lika antal offentliga föreläsningstimmar, som förut varit delade emellan undervisningen för läkare och barnmorskor, blefvo nu egnade uteslutande åt läkare-undervisningen, och detta antal lektionstimmar blef lika med det, som tillkom alla öfriga vid Karolinska Institutet anställda Professorer, så att Artis Obstetricue Professorn och Direktorn vid Allmänna Barnbördshuset, emot samma löneförmåner med öfriga Professorer, ålades en lika utsträckt undervisnings-skyldighet och derutöfver den ansvarsfulla och tidsödande Direktorial-befattningen vid Allmänna Barnbördshuset; en befattning, som genom 1849 års K.
Kegbte blifvit betydligen utsträckt och som, genom Barnbördshusets snart skeende förflyttning från sitt nu egande centrala läge till en aflägsen stadsdel, kommer att blifva ganska tung.
Sedan, genom Karolinska Institutets nya riktning åt den praktiska utbildningen och fulländningen af läkarekonsten, Professionerne i Medicin ocb Kirurgi blifvit så nära, som förhållanderne medgifvit, förenade med Ofverläkare-befattningarne vid SerafimerLasarettet, hafva nämnde
Professioners innehafvare kommit i åtnjutande af icke ringa pekuniära förmåner, för tillsynen vid den sjukvårdsinrättning, der klinisk undervisning meddelas.
Sålunda har MedicinmProfessorn äfvensom ChirurgiaeProfessorn, den ene i egenskap af Öfverläkare, den andre såsom Öfver-Kirurg vid Serafimerlazarettet, 1000 I:t:dr b:ko om året, lör tillsynen med sjukvården, hvarjemte en af dem, för öfverinseendet vid förvaltningen, har, utom en beqvämlig, rymlig och vacker våning, 200 K:dr b:ko i årligt arfvode.
Vid Allmänna Barnhuset upbar Karolinska Institutets Professor i Pediartrik ett årligt arfvode såsom Öfverläkare vid nämnde inrättning.
Visserligen blef för någon tid sen nämnda förhållande ändradt derigenom, att Professionens innehafvare erhöll Konungens Nåd. tillstånd att, med bibehållande af den kliniska undervisningen, frånträda Öfver-Läkare-befattningen och de dermed förenade administrativa göromålen.
Dock är, genom sedermera träffade interimistiska anordnanden, den person, som emot åtnjutande af Professorslönen bestrider undervisningen, tillika Öfver-Läkare vid Barnhuset och njuter den derför å Barnhusets stat upförda lön.
Artis Obstetriciae Professorn är sålunda den ende af Karolinska Institutets kliniske lärare, som är utan vedergällning för sitt besvär med sjukvården och administrationen af den stiftelse, dervid han i egenskap af Direktor är fästad.
Med den utvidgning, som Barnbördshuset i sednare tider fått, för att kunna upfylla sitt ändamål, och genom räntefotens fall, eger inrättningen icke, såsom man år 1775 hoppades, tillgång för lön till Direktor.
Men som Allmänna Barnbördshuset är en Statens tillhörighet, och då dess fonder äro en del af det allmännas, så torde denna brist böra genom Stats - Den 12 November. 101 Statsanslag fyllas, och jag får derföre föreslå, att ett årligt arfvode af 100 R:dr Rmt må af II.
St:r beviljas Artis Obstetricise Professorn vid Karolinska Institutet utöfver dess Professors-lön, såsom Direktor vid Allmänna Barnbördshuset.
Jag anhåller om remiss till StatsUtsk.
Dessa 3 motioner remitterades till StatsUtsk.
Fredr, upläste en så lydande motion:
Då i dessa tider mycket göres för att minska skatterna såväl för jordbruket, som synnerligast för bergslagerna, torde det vara skäl att påminna om en del hemman, som hittills ej kommit i fråga vid någon af dessa nedsättningar — jag menar: f. d. bergslagshemman.
Såsom icke mera tillhörande bergslagen, blifva de ej delaktige af de fördelar, som beredas bergslagshemman, och då de erlägga vacance-afgift för dem ålagd extra rotering, åtnjuta de ingen lindring hvarken genom eftergift af fouragemedel eller beklädnadsbidrag.
En del af dessa hemman äro ganska svaga, syunerligast de, som ligga inom Godegårds, Norra Tjelmo samt Stjernarps socknar, och äro säkerligen i förhållande till sin afkastning bland de hårdast ^beskattade gårdar, åtminstone inom Östergöthland, isynnerhet som deras skatter, utgående i frälseräntor, ej få lösas efter medelmarkegång, utan måste till en del in natura erläggas.
Då de frånsade sig bergslagsprivilegierna, blefvo de ej allenast roterade, utan deras frälseräntor förhöjdes, om jag rätt minnes, till dubbelt.
Vid befrielsen från privilegierne, var ju icke meningen att dessa hemman skulle försämras i värde eller beläggas med högre skatter än de öfrige bergslagerne, och då qvarvarande bergslagshemman betydligt stigit i värde genom nedsättning af tiondetackjernet och hammarskatten, samt tackjerns och stångjerns fria utförsel, torde det vara rättvist att dessa, f. d. bergslagshemman, åtnjuta sådan lindring, att de bibehållas i samma relativa värde till andra hemman, som de åsattes vid den första skattläggningen.
Jag får således föreslå: »Att alla f. d. bergslagshemman måtte befrias från så »stor »del af dem pålagde frälseräntor, som motsvarar den skattened»sättning, nuvar:de bergslagshemman erhållit eller vid denna Riks»dag kunna erhålla.»
För öfrigt anhåller jag få till Utsk. direkte aflemna, på Jordeboksutdrag grundade uträkningar och uplysningar öfver dessa förhållanden.
Jag anhåller att få väcka frenne motioner, nemi.: 1:0 ang:de åtskilliga förändringar rör:de Häradsrätterne; 2:0 om åtskilliga tillägg till K.
Stadgan om Fattigvården i Riket; samt 3:o om inrättande af Kommunalnämnder.
Jag torde I H. 11 162 Den 12 November. dessutom få anhålla, att någon af Riddarh.Kanslisterne måtte upläsa dessa motioner.
De härvid aflemnade motionerne uplästes och voro af följande innehåll: 1:0
Skyndsamhet i ett lands lagskipning är ett oafvisligt behof, synnerligen i ett konstitutionelt land, der folkets lif har en särskild karakter af rörlighet och mångfald.
Den är nödig icke endast i alla mål, som omedelbarligen hänföra sig till civil-lag, emedan många gånger den enskilde medborgarens hela existens derpå hufvudsakligt hvilar, såsom i bördsfrågor och många andra mål om mitt och ditt.
Den är ännu mer af nöden för den personliga säkerheten, på det att icke oordningar och brott må följa onäpsta på hvarandra.
Sämre bestäldt i detta hänseende, än hvad det är i vårt kära Fädernesland, finnes väl icke i civiliserade länder.
Här kunna enskilda uppehållas i sina tvister %:dels år, innan målen förekomma sedan de blifvit anhängiggjorde, och sedermera under idkeliga upskof i åratal; här kunna polisbrott t. ex. smygkrögerier, oordningar emellan tjenstefolk och husbonde m. fl. andra, icke allenast göras, utan förnyas tusen gånger om, ja! under hela 3 månader mellan Tingen, utan att det anses erforderligt göras något häremot.
Härförutan många mindre lagbrott verkställas, förutan det störande uppehållet i vårt affärslif, förorsakadt af vår dåliga kreditlagstiftning.
Villigt erkänner jag, att vid den gamla indelningen af våra domsagor en helgjuten förändring icke är så lätt tillvägabragdt; men under hopp att den härutinnan påbörjade reformen så småningom realiseras, så får jag, som finner nya lagförslaget härutinnan vida bättre än vår gällande lag och delvis kunna tillämpas i alla Häradshöfdinge-Sagor med
Ett tingställe, Vördsamt föreslå att: l:o I Domsaga, som för Härads-Rätt utstakad är, med en Tingstad, hålle Rätten årligen två Ting, det ena mellan Tjugondedag Jul och Midsommar och det andra mellan Michaelisoch Thomedag.
De kallas lagtima Ting. 2:0
Allmänna rättegångsdagar skola vara:
Sex under de första och tre under de andra af de Ting som i 9 §:n sagde äro, nemi. under första Tinget Tjugondedag Jul, då den på Måndag infaller, men eljest nästa Måndag derefter, och sedan hvar fjerde Måndag, som inom Tingstidens slut inträffar, så räknadt, att alltid fyra veckor blifva emellan hvarje Måndag, som allmän Rättegångsdag är, samt under andra Tinget första Måndag i Oktober månad, och sedan hvar fjerde Måndag, likasom under första Tinget.
Infaller helgedag på någon af de Måndagar, som till Rättegångsdagar nu föreskrifne blifvit, vare nästa söcknedag derefter allmän Rättegångsdag; dock skall ändå tiden till nästa allmänna Rättegångsdag från Måndagen räknas.
Den 12 No vem b er.
163 3:o Å första allmänna Rättegångsdagen af hvarje lagtima Tingvarde Gudstjenst å Tingstaden hållen.
Sedan Gudstjensten förrättad är, träde Rätten till domsätet, och lyse Domaren Tinget ut, läse ock offentligen de lagar upp, som å Ting kungöras skola, efter hvad derom särskildt förordnas. 4:o
Aro målen flere, än att de å allmän Eättegångsdag utföras kunna, vare Eätten pligtig, att näst efterföljande dagar sammanträda, till dess alla målen förevarit; och kungöre Domaren på allmänna Rättegångsdagen, å hvilken af de påföljande dagar hvarje mål, som öfrigt är, skall förekomma, der det ej förut till viss dag utsatt blifvit.
Ej må Ting slutas förr, än alla de mål och ärender, som å sista allmänna Rättegångsdagen öfrige äro, förevarit och, der de ej till annat Ting upskjutas böra, afgjorde blifvit, ändå att der till längre tid fordras, än som för Tinget i 1 §:n utsatt finnes.
När alla de göromål, som till Lagtima Ting höra, slutade äro, lyse Domaren Tinget af. 5:o Askas Ting emellan de tider, då Lagtima Ting hållas; sätte Domaren, utan dröjsmål, det Ting ut, och gifve det Ofverrätten tillkänna: det kallas Urtima Ting.
Kostnaden till sådant Ting stånde den ensam, som Tinget äskat, der ej för särskildt fall annorledes förordnadt är. 6:o Vill någon, under Lagtima Ting, men å tid då Rättegångsdag ej hålles, söka lagfart eller inteckning eller bevaka äktenskapsförord, testamente eller handling om lifstidsränta eller bolag; gifve det Domaren tillkänna; och utsatte Domaren, utan dröjsmål på hans bekostnad, särskild Rättegångsdag för det ärende. 7:0 A alla Rättegångsdagar skall Kronofogde eller Länsman närvara och gå Eätten tillhanda i det, som till hans tjenst hörer. 2:0 Följande tillägg till K.
Förorda. ang:de Fattigvården i Riket, får jag vördsamt föreslå: i:o Till 7 §:n ett nytt mom., så lydande: 4 morn.:
Ogift qvinna eller enka, som genom fortsatt liderligt lefnadssätt och framfödandet af oäkta barn, oaktadt KyrkoEåds förnyade varningar, åstadkommer allmän förargelse och betungar fattigvården, må behandlas som försvarslös person och efter olika sig företeende omständigheter af K. Bef:h.de, dömas till tukthus på kortare eller längre tid.
För första gången må detta tukthusstraff ej utsträckas öfver ett år. 2:0 Till 20 §:n i ordningen, efter 3 morn., ett 4 morn.:
Make eller maka, som utan vederb.
SockenNämnds skriftliga begifvande olofligen öfver 8 dygn viker från sitt hushåll och derigenom vållar vederb. fattigvårdsstyrelse besvär och kostnad för hushållets uppehåll, skall, den förre till kronoarbetscorps, den sednare till tukthus försändas, 164 Den 12 November. lör första gången på halft år och vid förnyade gånger på ett år. 5 morn.:
SockenNämnd ege rättighet neka pass-sedel för arbetsfolk, som vilja sig utom socken begifva och icke nöjaktigt med husrum för ifrågav:de tid sörjt för sitt hushåll.
Jag anhåller om, remiss till LagUtsk. ~~ * 3:0
Den stora vigt kommunalinstitutionerna intaga i ett konstitutionelt land undgår icke statsmannen och tänkaren.
En Stat såsom vår, som, med hänseende till styrelsesättet, står på gränsen emellan de absoluta och konstitutionella styrelsesystemen, i saknad af kommunala beröringspunkter, hvari folkets offentliga lif koncentrerar sig, eger ingen motvigt mot det förra systemet, ingen säkerhet för det sednare.
Våra Eiksmöten äro isolerade för sig — murar i det konstitutionella systemet, såsom Semiramis’ trädgårdar — hängande i luften, ty de stödja sig ieke på kommunala institutioner, hvarur de skulle utgå och hvarthän de åter skulle föra; de äro isolerade företeelser, som ingifva i och genom sig sjelfva intet hopp om varaktighet och styrka.
I hvilken osäkerhet måste ej under sådana förhållanden samhällsskicket befinna sig?
Vår historia bevarar också minnet af 1680 och 1772 års revolutioner, för att endast tala om tilldragelser, som ligga oss nära, då folkfriheten dukade under för det absoluta väldet.
Och hvad säkerhet hafva vi för framtiden, att något sådant ej kan förnyas ?
Äro icke våra institutioner desamma nu, som vid åberopade tillfällen; våra Eiksdagar lika organiserade, våra Ständer nära nog lika mäktiga nu, som då?
Hvad betryggar oss?
J svaren: pressen, den offentliga meningen, opinionens makt!
Dåliga försvarare, som visa sig vid kritiska tillfällen endast som kraftlösa makter eller förrädare.
Bära icke Europas Stater vittnesbörd derom?
Men dessa makter äro i sig sjelfva inga förrädare, de blifva det genom nödtvång — par la fbrce des choses.
De blifva det derföre, att de i dessa stater, liksom i vår, icke hafva egentliga grundvalar för sitt varande och verkande, äro endast parasitväxter, som tyna bort i den magra jordmånen.
Hvad är väl egentligt taladt den allmänna meningen, denna opinionens makt i våra s. k. konstitutionella och representativa stater, då den icke kunnat hålla stånd emot absolutismens anfall?
Jo några mer eller mindre osammanhängande och porösa partiåsigter.
Dessa vår tids makter innefatta sålunda ingen säkerhet i och för sig sjelfva för det konstitutionella statsskicket, emedan de endast äro allegater dertill; fastmer i och för sig sjelfva bestämmas de till natur och värde af de konstitutionella institutionerna.
De erhålla vigt och betydelse endast genom deras sammanhang med dessa, och upträda i kraft och värde endast genom de förhållanden, hvari de befinna sig till dem.
Den 12 November. 165 Erkännom sålunda, att det fattas oss en basis, på hvilken den konstitutionella byggnaden måste hvila; några grundstenar,'på hvilka den måste resa sig.
Dessa äro de kommunala institutionerna.
Endast de förmå åstadkomma lefvande vexelverkan och att koncentrera nationens lif i alla riktningar och sferer.
Det konstitutionella statsskicket har i folkviljan sin styrka och rätta element, och såsom organer för densamma dessa kommunala organisationer, hvarigenom den gör sig gällande, från samhällets djup till dess spets och från spetsen till djupet.
Det har sin styrka i allmän uplysning, som leder och förädlar nationalmedvetandet och hvarur de sanna opinioner utgå, som bringas till mognad och handling.
Häfderna omtala, att vi redan i vår Stats barndom hafva egt kommunalinstitutioner, och derom öfvertygas vi af våra gamla landskapslagar.
I Carl X:s tid egde vi ännu provincialmöten.
Det gamla samhället hade många beröringspunkter i konstitutionel anda, som vi sakna.
Med desamma föll den gamla folkfriheten, och absolutismen sopade så bort dem alla, att vi i våra dagar sakna hvad våra fäder hafva egt.
För att fylla dessa för det konstitutionella lifvets framgång högst nödiga organisationer, så får jag vördsamt föreslå följande organisation till kommunalinstitutioner för vårt land, nemi.:
Förslag tili Stadga för Läns-Nämnder.
Artikeln 1. 1 §:n. a) I hvarje län skall bildas en LänsNämnd.
LänsNämnd består af vissa deputerade från hvarje stad och härad inom länet.
Dessa deputerades antal bestämmes efter hvarje stads och härads folkmängd. b) Härad eller stad, som eger 5,000 innevånare och derunder, sänder till LänsNämnd representant 1.
Härad eller stad med 5000 innevånare och deröfver till och med 10,000 sänder representanter 2.
Härad och stad med 10,000 innevånare och deröfver till och med 15,000 sänder 3. o. s. v. efter samma beräkning för öfverskjutande folkmängd. c) I län, med mindre än 100,000 menniskor, må detta representantantal, efter stadgad ordning tvåfaldigas, om LänsNämnd i samråd med HäradsNämnderna, finner så godt besluta. 2 §:n. a) LänsNämndens ledamöter, valde inom länets alla HäradsNämnder och städer i den ordning och på det sätt, som härom i HäradsNämnds-stadgan föreskrifves och för städerna här nedan bestämmes, sammanträda till ordinarie sammankomst i länets resi - 166 Den 12 November. densstad alla år i Augusti och September månader, företrädesvis vid Pröfningskommitéens sammanträde efter vederbörlig kallelse och för öfrigt till extra sammanträde så ofta antingen Nämnden det beslutat eller Ordf:den finner det nödigt. b) Städernas deputerade väljas på sätt städernas innevånare derom öfverenskomma. 3 g:n.
Kallelse till LänsNämnds ordinarie och extra-ordinarie sammanträde skall ske genom K. M:s Befdnde i allmänna Kungörelser, som i länets alla kyrkor upläsas å Söndag, sora inlaller omkring fyra veckor före sammankomsten.
Denna Kungörelse skall innehålla förteckning på alla de ärender, hvilka för LänsNämndens behandling blifva föremål. i g:n. Ordf:de i LänsNämnd är Landsh. i länet.
Vice Ordfide den sorn LänsNämndens ledamöter dertill utvälja inom sig. 5 g:n.
För hvarje år, sedan underrättelse från HäradsNämnderna inkommit om de till LänsNämnd valda ledamöter, låter K. M:s Bef:h:de genom allmän Kungörelse tillkännagifva hvilka personer blifvit valda till LänsNämndens ledamöter. 6 g:n.
Om en eller flera HäradsNämnder gemensamt skulle påfordra LänsNämnds extra sammanträde i något så beskaffadt ärende, som icke kunnat vid LänsNämnds ordinarie sammanträde förutses, så må detta icke förvägras.
Vare den eller de af dessa Nämnder, som sig härom förena, pligtige att till Ordf:den inkomma med skriftlig begäran härom och upgift på ärendets beskaffenhet. 7 g:n. a) Motionsrätt i LänsNämnd ega Nämndens egna ledamöter och länets HäradsNämnder. b) Alla motioner, förutom LänsNämndens egna ledamöters, skola, för att komma under LänsNämndens behandling, skriftligen affattade, inlemnas till Ordfiden före d. 15 Juli. c) Vid Extra sammanträde förekomma endast det eller de ärenden, som föranledt LänsNämndens sammanträde.
Artikeln 2. 8 §:n. a) Föremål för LänsNämnds verksamhet äro frågor, som angå folkbildningen, sedligheten, sundhetstillståndet, skogarnes vård, allmänna hushållningen och fattigförsörjningen inom länet; egande LänsNämnden derjemte att, å länets vägnar, hos K.
M. framställa underd. önskningar i dessa ämnen, efter det vederb. blifvit derom hörde, om ämnets beskaffenhet dertill föranleder; Domkapitlen likväl förbehållna tillsyn och vård öfver barnaupfostran och folkundervisning i enlighet med gällande författningar.