Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag bekänner nemligen, att jag hittills godtroget ansett detta uttryck af samma betydelse som realisation; men sedan en värd Talare nu sagt, att en myntbestämning kan göras utan realisation, och att myntet endast genom Konungs och Ständers gemensamma beslut kan Den 6 J u 1 i i e. m. 207 bestämmas; så liar jag blifvit något skygg för den orimligheten, att det första Utlåtandet kunde bifallas, och de öfriga tilläfventyrs afslås.
Jag ger likväl mitt bifall till det första Utlåtandet, i hopp att sam- * ma pluralitet, som antager detsamma, måtte inse omöjligheten, att stadga mynt med trycksvärta.
Ingenting annat, än silfver i Banco-luckan, kan ge verklighet åt ett sådant beslut.
' Här har också blifvit både sagdt och bestridt, att behof vet af Kongl.
Maf:ts sanction vore stridande mot 72 Regeringsformen.
I stället för att ingå i någon vetenskaplig pröfning af denna §. vill jag blott påminna, det man hittills förstått den så, att deruti vore förbehållit Rikets Ständer allena att förvalta Banken, stifta dess lagar, och bestämma våra myntförhållanden, såsom ett slags integrerande del af deras rätt att allena beskatta Svenska Folket.
Att §:n blifvit så förstådd, icke blott af Rikets Ständer, utan äfven af Konungen, ber jag att få visa, med åberopande af Kongl.
Maj:ts Nådiga Skrifvelse den 19 Februarii 1823, der Konungen, med öfverlemnande af FinanceCommitteens arbete, säger: ”Encir Re”geringsFormen åt Rikets Ständer förbe’ hållit att utan något Kongl. Maj:ts delta”gande besluta i ett ämnesom så högeli”gen rörer Nationens väl, sä af häller Kongl. ”Majit sig ifrån alla anmärkningar om de Den G Julli e. m. åtgärder, som i detta afseende böra vid”tagas;’ och lill slut: ”Kongl.
Maj.t skall ”anse för ett nöje och en pligt, att med ”Rikets
Ständer medverka till dessa ända”mål, vid alla tillfällen, då Rikets Stän”der af Kongl. Majrt begära råd eller bi”träde.
Man ser således tydligt, huru 72 §. hittills blifvit förstådd.
Helt annat år, huruvida förhållandet borde vara sådant.
Jag tror för min del, alt det vore ganska nyttigt, att Konungen hade del i den financiella lagstiftningen; så att
Ständerna åtminstone kunde slippa att ensamt uppbära otack för hvad sorn blifvit gjordt.
Men detta kan icke ske blott genom det beslut Rikets Ständer nu kunna fatta i form af civil-lag; ty kommande Ständer äro deraf lika litet bundne, som det utaf ConstitutionsUtskottet med Rikets Ständers rätt nu fattade beslut, hvarigenom en uppenbar öfverträdelse af tryckfrihetslagen blifvit gillad, kan upphäfva bemälte lagbud, eller hindra kommande Ständer att göra det gällande.
Så gerna jag derföre än ville hafva en sådan sanctionsrätt öfverlemnad åt Konungen, anser jag likväl dertill fordras en förklaring af 72 §.; och sättet att tillvägabringa denna förklaring, föreskrifves i 83 §.
En Motion derom ligger redan på ConstitulionsUtskoltets bord, fastän icke alldeles af samma innehåll, som här är i fråga.
Någon torde säga, att man emel" ler - Den 6 Ju I i i e. ra. 209 lertid dd icke har säkerhet för realisationen j när kommande Ständer hafva möjlighet att tillintetgöra den.
Men när man ser, luiru opinionerna framgått från föregående Riksdagar, synes mig ingen anledning vara till ringaste farhåga, att kommande Ständer skulle ogilla och vilja tillintetgöra hvad man nu i delta fall beslutar; ulan tvärtom skola de helt visst med tacksamhet erkänna det goda, som vi gjort.
Den tilltagande upplysningen skull utan tvifvel blifva den säkraste garantien för helgden af de kloka beslut, som nu kunna tagas.
Och 0111 också det värsta inträffade, eller att Banken stängdes för vexling, så komrao vi blott tillbaka på samma punkt som nu, och kunde likväl glädjas åt, att emellertid hafva i någon mån erfarit nyttan af att äga ett reelt mynt.
Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm , Carl
Jag skall söka blifva så fåordig, som möjligt, i ett ämne, redan behandladt med så mycken talang af andre Ledamöter, och der jag icke kan föreställa mig annat, än att hvarje Representant under denna långa Riksdag hunnit uppgöra sitt eget samvetes och förstånds fordran.
Af lika skäl som jag önskar bestämdhet i begrepp och lagar, af samma skäl älskar jag ►bestämdhet i myntet.
Af detta skäl ger jag mitt fullkomliga bifall till Utlåtandet N:o 1, 3i H. 14 210
Den 6 Julii e. m. med förbehåll likväl, att i fråga om deta! jerne , hafva min talan öppen.
Jag skulle liärvid sluta, om icke discussionen gifvit mig anledning, att försöka några vederläggningar.
Den sednaste Talaren, äfvensom en föregående, hafva ansett myntbestämning och Realisation vara detsamma.
Jag medger, att de äro nära beslägtade, men icke alldeles desamma.
Jag anser skillnaden häremellan vara den, att myntbestämningen är ett depositum i Banken, der allmänheten kan uppbära ett visst qvantum silfver emot ett visst qvantum sedlar; deremot är Realisationen en art tvungen åtgärd, hvarigenom sedlarna försvinna ur rörelsen, och blott silfver återstår.
Detta har hvarken varit Utskottens eller allmänna lankan.
En värd Talare, som yttrat de flesta farhågorna mot Realisationen, har äfven sagt, att capitalisterne derigenom skulle förmås utföra penningen ur landet.
Af en hland våra störste köpmän, en snart sagdt Europeisk handlande, hvars vidsträckta speculationer omfatta flere verldsdelar, har jag icke väntat en farhåga af denna beskaffenhet, som säkert icke hyses afEnglands och Frankrikes större handlande.
Penningen vandrar icke ulan skäl ur landet.
Varor måste vara införskrifna derför, och så länge vexlar och varor finnas att exportera, . lärer ingen med håde kostnad och förlust utskeppa silfver.
Är åter en sådan fara å färde, att landets osäkra förhållanden för* Den 6 Julii e. m. må rika capitalister att emigrera, hvilket den värde talaren synts befrukta, så är det snarare förundransvärdt, att sådant icke skett långt för detta, ty större än osäkerheten nu varit i myntväsendet, kan den väl aldrig blifva.
En annan värd Talare har anat, det Utskotten skulle hafva för afsigt, att minska rörelsecapitalet i landet, genom de 4 Millioner, som anvisas Banken till återbetalning af StatsVerket.
Jag har tvärtom trott, att dessa 4 Millioner, som nu ligga ofruktbara, då skulle i verkligheten kunna öka rörelsecapitalet, om de blefvo representerade af effecter, som kunde utbytas mot verklig valuta.
Jag slutar med förklarande af min tacksamhet för Utskottens bemödanden, och hoppas, att man vid denna Piiksdag åtminstone skall lägga grundell till en bättre tid, och emotse glädje
Och tröst för den osäkerhet man hittills lidit.
Herr Tharrij, Wolrath:
Jag skulle icke borttaga tiden med att yttra mig, efter en så lång discussion, om jag icke ansåg mig skyldig redovisa, hvarföre, då jag vid förra Riksdagen talade och voterade emot Realisationen, jag likväl genast vid början af denna yttrade mig för densamma, utan att jag derför anser mig hafva ändrat min öfvertygelse.
En värd Talare har anfört, att detta Utlåtande borde afslås, tillika med de öfriga fyra.
Grunderna för detta ytt3i H. »4* a i a Den 6 Jn ! i i e. m. rande hafva redan blifvit så vederlagda af Herr von Hartmansdorff och Friherre Anclsarswärd, att jag icke behöfver något dervid tillägga, iner än att Talarens påståenden bevisa, huru lätt det är, att efter godtycke uppställa principer och ifrån dem deducera, då man icke gör afseende på verkställighetens möjlighet, eller allmänt väl.
Jag anhåller deremot, att Utlåtandet N:o i. måtte serskildt afgöras med bifall eller afslag.
År 1823 yrkade jag, att Realisationen skulle uppskjutas, men icke, att den ju en gång borde inträffa.
Mina skäl voro, att Banken intill den Riksdagen varit boi tgömd under ett trasigt täckelse, som ändå var tillräckligt att förvilla begreppen derom, och att man under den Riksdagen ännu icke kunde läsa sig in i dess förhållande, för att derom fatta ett stadgadt omdöme.
Det andra skälet var, att genom ett långvarigt skadeligt förbuds-system samma osäkerhet äfven rådde om handelns ställning, så att man icke kunde bedömma, om Svenska Nationen derpå oupphörligt förlorade, eller icke.
Det tredje skälet var, att grunden för Realisationen då byggdes, antingen på ett stort utländskt lån af 3 Millioner Hamburger Banco, eller också på privata actieägares deltagande i Banken.
Att skuldsätta Nationen för en sådan summa, stridde mot mitt begrepp om dess välfärd, då den i alla fall skulle betala räntan för denna skuld, ocji med förlust skatta till dessa Den G J n I i i c. m. 2l3 penningar, om icke handelns ställning kunde återföra dera i landet.
Att åter intaga främmande actieägare, ansåg jag farligt, ty derigenom skulle enskildta intresset komma i svår strid emot det allmännas, och det sednare råka i fara, att uppoffras för det förra, då fråga endast skulle blifva om Bankens fördel, aldrig om Nationens.
Slöjan är nu borttagen, så att man kan bedomina Bankens förhållande ifrån dess inrättning på 1600-talet; orsaken till de oredor deruti herskat, och gemenskapen emellan Bankens ställning och de olyckor, som träffat landet.
Slöjan öfver handeln är äfven borttagen genom de författningar, som år 1823 vidtogos.
Förhållandet har sedermera visat, att Svenska handeln icke är så ofördelaktig, då den sedan sista Riksdag, oaktadt ett svårt missväxtår, och oaktadt ett annat för våra exportvaror ofördelaktigt år, ändå varit så öfvervägande, att man kun-? nät införa en betydlig summa i silfver.
Jag skiljer icke emellan Realisation och myntbestämning, och jag tillstyrker den derföre, nu, emedan jag tror den kunna verkställas utan utländska lånebiträden, så framt man ärligt vill försäkra Banken om återbetalning af en del af Statens skuld.
PrivatBanker äro förträffliga, men kunna icketippkomma förr, än raan äger så mycket penningar, att enskilde finna sin fördel vid att dertill använda dera, det vill säga, förr än penningeräntan faller under hvad den nu är, Den 6 Julii e. m. ty sådana Danker hafva icke kunnat uppkomma i andra länder med 6 procents ränta, eller med så litet penningar i förhållande till folkstock och production, som hos oss.
Deremot tror jag rätta tiden vara inne, att återbringa säkerhet och ordning i myntet, och alla medborgare emellan, och jag finner det vara nödvändigt, att genom en myntbestämning och Realisation en gång sluta den strid, som varit emellan de enskildta intressena.
Jag tror det vore oförsigtigt af den, som vill försämra myntet, alt genom ett uppskof i detta hänseende bringa alla dem i harnesk emot sig, som hafva penningar, och derigenom uppmana dem, att försöka göra sin rätt gällande genom alla de medel de hafva i sin hand.
Lika oförsigtigt vore ett uppskof i hopp om myntförbättring, ty skuldsatt är dock pluraliteten i vårt länd, och en återgång genom pluralitetens beslut skulle då falla tungt på myntförbättraren, då de andra nog hårdhändt torde återtaga sitt interesse.
Man har sagt, att genom en Realisation penningarne snart skulle försvinna ur Banken.
Denna farhåga bevisar, att man icke känner vår ställning.
Talare hav till min förvåning framställt ett annat förslag, nemligen att då Banken ett eller annat år invexlat en viss summa, skulle den återfå utvexla vid stigande coursförhållanden.
Detta vore en förträfflig Börsspeculation; Stockholms köpmän närmast tillhands skulle ge - Den 6 Julii e. m. nast begagna tillfället, och använda alla tillgångar, att utvexla den bestämda summan, för att vid den höga coursen utsända; när utvexlingen afstadnade, derigenom att det dertill afsalia silfvercapital vore slut, skulle Bankens sedlar förlora i sitt värde, köpmännen derigenom få pretext, att uppstegra sina varor, och bela landet blifva lidande på en sådan åtgärd.
Jag frågar då, om det icke är bättre, att gora en ärlig Realisation på en gång, i hvilken alla kunna deltaga.
Det förra skulle blott rikta en dass medborgare på de öfrigas skada.
Man har också sökt väcka farhågor mot Statslåns-systemet.
Jag skall icke yrka detta system, då nöden icke fordrar det; men jag frågar, om 1809 eller 1812 eller i8i5 års Ständer valt denna utväg, för att med lånta penningar återbetala Bankens förskotter, under det villkor, att dessa i Banken ingående penningar icke fått skrinläggas, utan skulle hafva utgått i annan låneväg; jag frågar om icke villervallan då blifvit rättad, enär man icke behöfö sätta i fråga, att genom Bevillning indraga de sedlar, som man på en gång utkastat.
Då vi sett andra länder icke utan förmån begagna lånesysternet när det behöfts, vet jag icke, hvarföre vi skulle hysa en så gruflig farhåga för den omständighet, att Staten ger ut skuldsedlar för den skuld Staten redan äger.
Ty bär är ju icke fråga om någon ny skuld, ulan blott om att återbetala 2l6 Don 6 Julli e. nr. de 4 Millioner, landet redan är skyldigt för krigskostnaderna.
Detta är det enda lån jag i afseende på Banken skall tillstyrka, och jag tror BancoStyrelsen derigenom skall få en tillräcklig fond, för att fullborda Realisationen.
Om Banken för denna summa erhåller räntebärande sedlar, alt vid tillfälle af behof hypoticera emot lån i silfver, kan sådant lån vid gynnande handelsställning åter betalas, och hypotheket af Banken inlösas; och en sådan handelsställliing tror jag vi ofta kunna beräkna.
Denna del af frågan har för öfrigt af Herr Rosenblad blifvit tillräckligt utredd.
Jag delar fullkomligt Grefve von Schwerins mening i afseende på 72 och <yc) §§. RegeringsFormen.
Jag tror, att 72 §. ålägger Ständerna, att vårda Banken och ansvara för den, samt ordna allt, hvad som hörer till dess lånerörelse, men icke att förändra myntets värde utan Kongl. Maj:ts bifall.
Att Ständernas rättighet härtill är inskränkt, visade sig bäst, då Ständerna anliöllo hos Kongl. Majit, att få inställa silfverutvexlingen, hvilket eljest icke erfordras.
Maj:ts sanction bör derföre begäras och är äfven nödvändig, för att vidmakthålla verkan af myntbestämningen, samt rättfärdiga Ständerna för deras åtgärd i detta fall.
Jag anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet N:o 1, på hvilket, såsom väl grundadt, jag bygger det hopp för Fäderneslandet, att med en klok tillämpning vi åter Den 6 J 11 I i i e. ra. 217 # skola upplefva den tid, då vi kunna få se ordning i myntväsendet.
Herr Lefrén j Johan Pehr: Såsom Ledamot af Utskotten, har jag följt discussionen med uppmärksamhet, och antecknat mig till minnes hvad man mot Utlåtandet haft att anmärka, för att, i händelse af återremiss, söka vederlägga dessa anmärkningar.
Men då ej någon begärt återremiss, och dessutom alla anmärkningar redan äro besvarade, vill jag ej dermed upptaga tiden.
Jag erinrar blott, att Utskotten icke föreslagit alt begära Konungens sanction å annat, än devalvationen från 48 sk. till 18 sk. per R:dr.
Detta kunde ej eller göras af Rikets Ständer allena enligt 79 §.'RegeringsForDien, som nu för första gången, sedan Grundlagen stiftades, kommit i fråga att tillämpas.
, Jag anhåller om proposition till bifall å Utlåtandet.
Herr Dalmanj Lars Johaiij anförde skriftligen:
Ehuru jag sjelf varit ett offer för 1809 års revolutionaira sedel-fabrication, i Ihy att jag genom en egendoms afsalu 1807 på credit, ej kunnat realisera mer än en tredjedel af min lilla fortuné, kan min opinion i finance, hvilken jag dessutom föregående Riksdagar uttalat, säkert ej vara okänd.
Ändamålet eller myntbestämning kan ingen mera uppriktigt, än jag, rösta 2l8 Den 6 Jul i i •. m. för; om ock fråga blef om ännu större devalvation; hvad som var rättvist 1812, att Banken gjorde full reda för sig, blefve orättvist, ja skadligt, om ock möjligt 1829; men vinnes väl, utan såsom hypothes, någon bestämning genom de mesurer nu äro föreslagna?
Och då är det ju ej bestämning?
Eller kunna i alla fall questiones an et qvomodo skiljas, då beslut skall tagas?
Derom tviflar åtminstone jag.
Jag yttrade vid förra Riksdagen, och jag yttrar ännu: att endast inrättandet af en National-Bureausorn ej finge annan function än ut- och inveocling3 samt helgd genom Grundlagen, kan lugna min fruktan för ny oreda; då det yttersta blefve värre än det första.
Jag föreslog, att en StatscreditBankj på grund af hela Nationens garanti och alla Bankens hjpotheker i inteckningar och lösa panter, skulle, med tillhjelp af tillförväntade privata Banker, sköta och tillvägabringa öfriga transactioner, såsom Statsbidrag, Creditiver, Lån, o. s. v.; af ränlevinsten skulle silfver uppköpas, hvilket skulle, emot silfversedlar, deponeras i SilfverBanken, och motsvarande creditpapper förstöras.
Derigenom skulle i en framtid blott en StatsBank, eller NationalBureau existera, och all rörelse bedrifvas med silfver, om om ock för Statens räkning af ett serskildt Den 6 Julii e. ra.
Verk; aflöningen för begge Verkens betjening bestriddes af LåneBankens vinst.
För mig har ock den omständighet synts af vigt, att nu varande sedelmassa skulle inom viss tillräcklig praescriptionstid presenteras för en LiqvidationsCommission, som derföre lem~ nade en fjerdedel i silfver för i R:dr Riksgälds och tre fjerdedelar deraf i invisning på CreditContoret.
Kan man på annat sätt upptäcka numerairen af den effectivt utelöpande sedelstocken, hvarförutan en financier famlar i mörkret?
Mot det under öfverläggning förevarande Utskottens förslag, hade jag visserligen en mängd utförliga anmärkningar att göra, men jag är dels förekommen af flere värde Talare, och dels är jag ej okunnig om min oförmåga, att uppträda emot en Grefve von Schwerin, Friherre Anckarsvärd, Herrar Hjerta, Stråle och Rosenblad.
Jag får endast helt kort antyda, att förtroendet till Banken är genom dess publicitet, i mina ögon, tillräckligt stadgadt, då silfver
(Ann ock till en del derföre nya sedlar komma att öka rörelsecapitalet) årligen till högst 128 sk. cours uppköpes; alt således bestämningen ej bör ske, förrän nästa Riksdag; att framför allt de frätande utländska lånen ej böra komma i fråga — likaså litet, som i afseende på NationalBureauen eller DepositionsBanken, de endast för LåneBanken naturliga Statsobljgationerne böra fun - 220 Den 6 Julli e. m. deras.
På grund af dessa och en mängd andre betänkligheter nödgas jag, med min röst, afstyrka för det närvarande beslutet om bestämning; helst jag sannerligen ej inser faran, att Sedelvärdet i fredstid skulle synnerligen fluctuera, då förut uppgifna vilkor noggrant iakttagas; åtminstone blir det, i min tro, ej till de ängsliga gäldenärernas nackdel; ty sedelförbättring synes väl ej anledning frukta, men väl möjligen tvärtom.
För min del fruktar jag ingendera, om ej krig och stora Riks-calamiteter inträffa, och då tror jag väl mine Herrar, att vi kunna komnfa öfverens, att Utskottens 8 månaders mödosamma arbete tjenat till jemt ingenting. — Jag yrkar afslag å Utlåtandet N:o i, såsom isoleradt.
Herr Franc SparreBengt Erland:
Sedan så många Ledamöter redan talat för Utlåtandet, är det svårt att säga annat, än förena sig dermed.
Jag ber dock, att få upptaga ett par anmärkningar.
En värd Ledamot har sagt, att Utskotten ville införa ett strypsystem.
Minst af allt hade jag väntat den förebråelsen, då Utskotten uttryckligen sagt, att sedelstocken skall blifva densamma, som nu.
Bankens lånerörelse skall blifva sådan den nu är, och detta är noga iakttagit i Betänkandet om låneregleringen, hvilket snart inkommer.
Den anmärkning, att 4 millioner skulle indragas utur rörelsen, vet jag ej huru den kun - Den 6 Julii e. m. 22 r nät uppkomma.
Troligen härleder den sig derifrån, att sedelstocken är uppgifven till 29 millioner; men deri är ej inberäknad t de temporära lånen, som Talaren säkert saknat.
Utskotten hafva således iakttagit, att ingen förminskning i sedelstocken fått äga rum. —- Hvad sjelfva saken beträffar, anser jag det sätt man i sednare år begagnat, att afhjelpa penningebristen, nemligen genom nja lånebiträden från Banken, likna en dryck, hvaraf man blott blifver törstigare.
Ett annat vida förmånligare sätt, är, att göra myntet godt; endast derigenom afhjelpes penningebristen; ty derigenom sättas penningar i rörelse.
Det klagas öfver penningebrist i landsorterne, och jag tviflar icke, att denna klagan är grundad; men olägenheten afhjelpes icke genom Bancosedlarnes mängd, utan genom deras rörlighet.
"Vi befinna oss i ett besynnerligt förhållande utan allt redbart mynt.
I alla andra länder, der sedelmynt finnes, finnes derjemte redbart mynt och alla afhandlingar göras i redbart mynt.
I England t. ex. göras afhandlingar ej i Banco-noter, utan i £ Sterling.
Här äro vi i den förvillelse, att sedlar med vacklande värde kunna gälla såsom mynt.
Transactioner borde ovilkorligen ske i reelt mynt, och ej såsom nu, i Bancosedlar.
Genom den nuvarande ställningen har Bankens förhållande fått infly - 222 Den 6 Julii e. m. tande i alla enskildtes, och detta Isan ej hjelpas utan att metalliskt mynt sättes i omlopp.
Om lagen föreskref, att alla förbindelser skulle göras i silfver, så skulle det enskildta och allmänna trasslet försvinna.
Det blir sedan en omsorg för efterkommande, att ej kasta sig i samma oreda.
Om säkerhet i myntet gifves, skola främmande capitaler invandra, och afhandlingar kunna göras, som äga något bestånd; nu kunna de på sin höjd äga bestånd från Riksdag till Riksdag.
Öfvertygad sålunda om realisationens nytta och nödvändighet har jag tillstyrkt densamma, och väntar stora fördelar deraf för mitt fädernesland.
Äfven har här blifvit anmärkt, att för lån" tiel är utsatt emellan beslutet och verk o ställigheten.
Denna tid är likväl ej annat, än den, som fordras för att sätta beslutet i verkställighet.
Alla menskliga handlingar äro af den beskaffenhet, att det måste uppkomma en tid, innan man hinner verkställa sitt beslut.
Här är dock ej annan tid föreslagen, än den, som fordras för att verkställa myntning &c., hvilket allt borde kunna vara gjort 1831.
Man har sagt, att hinder är lagdt mot myntets förbättring, men ej emot försämring.
Jag frågar, är ej utvexlingen ett hinder mot myntets försämring, och det enda verkligen säkra hinder, sorn deremot kan läggas?
Någon annan säkerhet behöfves ej.
Hvad garantierne för realisa - Den 6 Jul i i e. ra. aa3 tionens bestånd beträffa, så tror jag, att de bästa ligga i sjelfva sakens beskaffenhet.
Om myntbestämning och realisation komma att för sig gå, så är det ej möjligt att kommande Ständer, så länge de minnas våra olyckor, skola återfalla deri.
Yi hafva en stor garanti uti Bankens publicitet, ty nu känner hvar och en förhållandet, och det utgör ett allmänt ämne för tankan, som nödvändigt måste utbreda klara och säkra begrepp om penningeväsendets natur.
De framsteg vi redan gjort, synas af sjelfva denna discussion.
En sådan discussion skulle ej kunnat före publiciteten äga rum, ty BancoUtskottet måste då inkomma med förslöjade Betänkanden, och söka, så godt det kunde, dermed uppehålla crediten.
Med anledning af hvad jag nu haft äran yttra, får jag anhålla om bifall å Utlåtandet.
Åtskillige ropade på proposition.
I en fråga, af så stor vigt, som den närvarande , af så ingripande egenskap i hvarje medborgares enskildta och i det allmännas väl, och hvaruti således ett begånget misstag kan medföra högst betänkliga följder, synes det mig vara hvarje Representants pligt, att, efter mogen öfverläggning och lugn pröfning af skälen, för och mot, och framför allt med fullkomligt åsidosättande, vare sig af ett lättsinnigt 224 Den 6 Julii e. m. begifvande för andras öfvertygelse, eller af äfven det mest långväga enskildta intresse, för sig uppgöra siri mening i ämnet, och öppet, men utan anspråk, yttra den, äfven om den endast skulle tillfredsställa dess eget hjerta.
Ju mera dess ställning inom samhället lemnar honom tillfälle att, i mera eller mindre mån, kunna inverka på de åtgärders antagande och verkställighet, hvarom här är fråga, ju mera rättmätig, synes mig, blir den fordran, som påkallar ett offentliggörande af hans enskildta öfvertygelse.
Det är under denna dubbla åsigt, som jag går att yttra den, jag vid detta tillfälle hyser; och då jag blifvit förekommen af flere värde Talare, som yttrat sig till förmån för Utlåtandet, skall jag icke länge inkräkta på Högloflige Riddcrskapets och Adelns tid.