Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Maj i8o5 stadgade påbud, att ”å alla köpebref borde elter föregående lagfart, Fastebref ovilkorligen utfärdas, hvilket likväl i förra tider ganska sällan var öfligt.
I synnerhet är denna förhöjning märkbar i den uti sednare Expeditionstaxan stadgade spor. telafgift för Bouppteckningars inregistrerande och förvarande, jemte påskrift eiler presentatum å det utgående exemplaret, bestigande sig uti ett Sterbhus med 20,000
R:drs behållning, till icke mindre summa ån 28 R:dr 16 sk., med ännu större proportionerad afgift för mindre behållning.
I förra tider upptogs alltid Bouppteckningsvårdiet, både å fastigheter och lösören till 25 å 55 och en tredjedels procent mindre än deras verkliga värde och försäljningspris; men nu mera och då enligt sednare BevillningsFörordBingen, alla Fastigheter måste i Bouppteckning •2<j2 Den 5 Mttrtii, gar uppskattas efter de allmänna Täxeringslärrg-? derne, hvilka åter öfverstiga de i sednare tider förändrade och nedsatte försåljningspriserne; så är det uppenbart att arfvingarne uti ett Sterbhus, hvars behållna förmögenhet egentligen består uti Fastigheter, blifva mycket förnärmade och måste betala inregistreringsprocent för en förmögenhet som de icke äga, utan endast igen. finnes uti Taxeringslångder.
Detta oaktadt och fastän sportelmkomsterr»e sålunda blifvit tid efter annan fördubblade både för Domare och andra Civile Embetsmål! och Betjenter, torde likväl flera missbruk begås, för att ändå derutöfver föröka sportelinkomsterne, såsom t. ex. att ehuru en köpare, som börjat lagfara med en fast Egendom, densamma åter fÖrsåljes efter ett och annat erhållit uppbud, måste han likväl fullfölja lagfarten och derå utlösa Fastebref, under förevändning, att detsamma skall tjena till åtkomstdocument för den nya köparenj och hvaraf följer, att en och samma Egendom ofta blifver för tvenne ägares räkning på en gång uppbuden och fasta in dubblo utfärdad, eller äfven för den förra köparen som Egendomen under tiden försåldt; och vidare, att de original-handlingar, som till Domstolarne inlemnas icke blifva, utom vid Härads och LagmansRåtter, till Parterne återställde, utan derstädes qvarhållas, och måste emot af skrifter utbytas orh å nyo utlösas: sålunda och då en originalhandling inlämnas till KåmnersRåtter __ så återfå parter icke densamma, utan att deremot utlösa en afskrift, Och då Den 5 Martil. X.£'miiårsROfferts Protocol! och Utslag r.flamnas till Rådstugurätt, så qvarhåiles de derstädes och måste emot afskrifter åter lösas: och enär samma Protocoller och utslag ån ytterligare till Kongl.
HofRåtterne aflårrinas, vid R 5ttegångsmåiens fullföljande, så återfås de icke eller annorledes ån emot utlöste afskrifjer, hvilket äfven practiceras uti Kongl. Maj;ts Nedre JustitiaeRevision; hvaraf påföljden blifver, enär Rättegångar fulliöljas, att en och sarinna UnderRätts Protocoll och Utslag, blifver på 4 stallen qvarliggande, antingen i originaier eller i utlöste copier, och det utan annat ändamål ån att öka skrifvarebesvåret och Betjeningens sportler, samt att Öfverlasta Archiverne med onödiga handlingar; icke att förtiga det Expeditioner ändå utfärdas med allt för gles och utdragen styl.
Till minskning af den beskattning sorn sålunda genom mångfaldiga onödiga sportelafgifter, efter min tanka betungar Rikets innebyggare, och till förekommande af förenämnde missbruk, dristar jag för min del, ehuru med mera nit ån sakkännedom tillstyrka, att Riksens Höglofl.
S.tånders Önskan till KonurigaThronen torde kunna framföras, nemligen: att högsiber.orde 1821 års Expeditionstaxa matte närmare öfverses och modereras, och be/tamt förklara: att enär en fqft Egendom bli jaer under Lagfartstid d ny o försåld, någon fortfarande Lagfart och Fastebref s utfärdande af säljaren icke må äskås, och att alla parter måge berättigade anses, att i de högre instantierne återfå sina dit ingifna OriginalHandlingar, utan att behöfva Hen 3 Martil. dem ernet afskrijter (som ofta kunna blifva in cprrecta) utlösa; ändtligen sd ock att någon Formule matte sökas och jnft(tällås för den grånslösa och i alla ajseenden kostsamma godtyckliga utdragning å bohstäfver och meningar famt titulaturer m. m., Jorn eridaft föröda papper och öka parternes kostnader.
Anhållandes för öfrigt, att detta mitt Memorial mätte med de öfrige Respective MedStånden cotnrnuniceras, samt till vederbörligt Utskott iemiltera8.
Hans Excellence Herr Grefve von Effen, Hans Henrici Sedan jag. af vederbörande, sorn aga befattning med Kongl, Majrts Hofhållning, jemte dertill hörande detailler, blifvit underrättad att det anslag, hvilket af Riksens Ständer till detta • vigtiga ändamål år bestämdt, oaktadt all använd noggrannhet, icke befunnits tillräckligt, har jag, såsom RiksMarskalk och ägande i sådan egenskap Högsta Styrelsen öfver Konungens
Hof, nnsedt min skyldighet vara, att ett sådant förhållande hos Högloflige Ridderskapet och Adeln anmäla.
Anslaget, såsom bekant år, belöper sig till 020,000 R:dr.
Den uppgifna bristen utgör omkring 100,000 R;dr Banco, Då allt anslag synes årnnadt att uppfylla det beräknade syftemålet, och då bibehållandet af Kronans an* seeade, med hvilket Statens år så nära förenadt, Den 5 Martii, 28g tycks mig vara af ett stort
Och allmänt interesse, har jag trott mig böra hemställa, om ej tjenlig utväg till bristens fyllande inå af Riksens Ständer vidtagas, och Konungen såmedelst sättas i tillfälle att äfven i detta fall upprätthålla Rikets värdighet, sorn Hans
Majt i alla andra hänseenden så fullkomligen bevarat.
Jag anhåller att denna hemställan må med de öfrige RiksStånden coinmuniceras samt till StatsUtskottet remitteras.
Herr af Robfon, Carl Magnus:
Vid öfverlåggningar, som under Riksmötet 1818 förekommo, rörande en Bergslags inrättning i Norrbottens Lån, grundad på det i Gellivare berg befintlige rika och outtömliga förråd af jernmalm, funno Rikets Ständer framgången af detta företag, väsendtligen bero på möjligheten, att genom Lina och Engeså Elfvars upprensning och försättande i farbart stånd, bereda utväg för en lättad malmtransport ned till hafskusten.
På Ständernas i anledning deraf yt trade önskan, det Kongl.
Maj;t täckes låta anställa en fullständig undersökning öfver dessa Elfvar, blefvo Committerade för Sfrömrensningarne i nåder anbefallde, att ofördröjligen gå i författning om verkställigheten deraf.
Ehuru resultatet af detina år 1819 utförda undei sökning, icke utföll gynnande för en strömfart» 2^6
Den 5 Martil. öppnande til! det åsyftade ändamålet, mindre motverkad* af oöfvervinneriiga naturhinder ån af deh dertill erforderliga öfverdrifva kostnaden, saint af det icke jemförbara förhållandet, i hvilket ett så vidtomfattande arbete stod till landets närvarande ringa befolkning och kulfur, borde likväl, ett för Riket i allmänhet orh för uppkomsten af denna obebodda Landsort isynnerhet, så vigtigt ämne icke lämnas utan afseende, emedan andra med locala beskaffenheten mera förenliga anstalter till malm-transportens befrämjande kunde, åtminstone till en början lättare vidtagas.
Ledde af dessa åsigter, hafva fördenskull Kongl. Kammar- och Bergs-Collegierne hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslagit uppbyggandet på allmän bekostnad ai en masugn, hvilken sedan skulle, under vederbörlig tillsyn, upplåtas till en,skiltas begagnande, och på sådant sätt grunden läggas till Bergshandteringens införande biand Allmogen.
Så afgjordt det ock må vara, att endast genom denna utväg en ny näringsgren kan uppstå, och en längre efterlängtad allmännare förädling af en rik naturproduct vinnas, lärer det dock böra medgifvas, att flere väsendtliga förberedelser till utförande af detta förslag ännu återstå.
Nya oeoonomiska anstalter fordra, i mori af större omfattning, äfven sorgfålligare förberedande åtgärder, om deras framgång skall med sannolikhet förutses och beräknas, hvarföre ock Kongl. Maj:t i nåder funnit för godt,'
Den 3 Martil. 287 ätt vid ber, ålte Collegiers underdåniga hemställan, icke lägga någon afgörande hand, förr ån åtskilliga till ämnet hörande, men ännu saknade upplysningar, hunnit inhämtas.
Man har uppgifvit 2 särskilta leder, åt hvilka malmtransporten kunde riktas, den ena ned till Kalix och den andra till Luleå Elf.
Genom undersökningen 1817 och i synnerhet 1819, samt Herr Majoren och Riddaren Hällströms olörtrutna bemödande och sällsynta skicklighet, år beskaffenheten af den förra visserligen känd, men innan den företrädesvis våljes till föremål för en blifvande Bergslags-in— rättning, borde äfven den sednare med mera noggrannhet och utförligare ån hittills skett, utforskas __ Ehuru land-transporten, utan tvifvel den mest naturliga, undet detta nordliga lands långa vintrar, år något drygare nedåt Luleå Elf, ersåttes den deremot af denna Elfs farbarhet för större fragtbåtar, hvilken på en längd af ro till ri mii afbrytes af endast tvånne forsar.
Jemte det jag med fullkomligaste öfvertygelse om vigten af detta ämne, föranledes att hos Höglofiige Ridderskapet och Adeln vördsamt tillstyrka ett lämpligt anslag af Statsmedlen, till befrämjande af de primitiva anlåggningarne för Bergs-näringens uppkomst uti Norrbottens Lån, grundad på malm från Gellivare, får jag tillika föreslå, att innan någonting hufvudsakligt företages till deras användande, en ytterligare utförlig undersökning måtte anställas 288 Den 3 Martil, öfver den trakt mellan Lulea Elf och Gellivare som till en transport-väg för malm och till grundläggande af en Bergslag synes vara bäst ägnad.
Föremålet för denna undersökning blefve förnämligast: 1) Att utröna möjligheten, och uppgöra förslag öfver kostnaden till upprånsandet af Hedensfors uti Luleå Elf, antingen att helt och hållet .eller till en del göras farbar, samt i det sednare fallet uppgifva såtfet, huru transporten förbi den samma, skall kunna beqvämligare förråttas. 2) Utforska beskaffenheten och läget af redan befintliga Nybyggen på denna våg, och utse lågenheter till anläggande af så många nya, som möjligen kunna inrättas. 5) Bestämma sättet och vilkoren huru dessa Nybyggen skola upptagas, med Åboer förses och snart iståndsätta^. 4) Utstaka den tjenligaste ledningen af en allmän vinterväg för transporten. 5) Utsyna det mest tjenliga läge för den första masugn, som på allmän bekostnad kornme att utföras m. m.
Och då till utredande af allt detta, erfordras olikartade insigter, hvilka tilläfventyrs icke i sin vidd, finnas förenade hoa en Den 3 Martil.
289 en enda person, torde uppdraget böra öfverlemnas åt flere, af hvilka hvar för sig, i afseende på bergshandteringen, landtbruket och de mechaniska vetenskaperne, .Igna ett gemensamt bidrag till det helas fullständiga beredande och framgång.
Jag anser det således mer ån Öfverflödigt att upptaga Högloflige Ridderskapets och Adelns dyrbara tid med närmare utveckling af ett ämne, som under tvänne Riksmöten fästat Konungs och Ständers allvarliga uppmärksamhet, som redan 5o år tillbaka, uppmanade en af detta Höglofliga Stånds egna medlemmar, att, mera rådfrågande sin Fosterlandskänsla ån sina tillgångar, våga detta stora företag, att från Lappmarkens rika och outtömliga Jernmalms; förråd söka oss ersättning, för de, under brytning varande odalgrufvors allt mer och mer aftagande malmtågt, och såmedelst åt efterkommande gälda den skuld, som omtänksamma förfäders förutseende ålagt det slägte, som ännu länge skall njuta frukten af deras mödor.
Utförandet af ovanliga vårf, påkalla en sällsynt belöning.
Friherre Sumael Guftaf Hermelin erhöll den också, då Rikets första Stånd beslöt, att minnet af så stora förtjenster, of en så sällspord uppoffring, skulle åt eftertiden förvaras, genom en medalj med påskrift af detta samtidens vitsord:
För utvidgade kunskaper om Fäderneslandet, fårkojrade näringar, befolkade ödemarker.
Bil, till Ridd, 0. Ad- Fr. 3 Band- 19. 29» Deri 5 Martii.
Der ett riksgagneligt företag begränsas alden enskilta förmågan, der vidtager Statens förbindelse att det fortsätta.
Tvänne seklers erfarenhet hafva nogsamt besannat fördelarne af en utvidgad Bergshandtering.
Jag vågar således ånnu en gång påkalla det Högloflige
Ståndets ädla behjertande af ett ämne, för vigten af hvars redbara följder under tidernas fortgång jag vädjar till den store Axel Oxenstjernas yttrande inför RådsProtocollet den 17 October i636; Nog, sade han, kunna vi få medel åt Kronan, om vi uhderjiödja. bergen, ty hvad forti derpå användes, lönar kotinaden, och Riket i lif ver derigenom rikti N;o 53.
Herr von Ehrenheimj Reinhold Fredric:
Att ytterligare öka antalet af den mångd förslag till penninge-förlågenhetens afhjelpande och Landtbrukets understödjande, som under detta Riksmöte blifvit af sakkunnige och erfarne märi uppgjorde, torde mången anse vara mindre väl betänkt ja till och nied förmå tit, hvarföre jag, till urskuldande för detta mitt företag får förklara, att jag anser det varå hvarje medborgares, och i synnerhet hvarje Riksdagsmans skyldighet, att elter sin förmåga biträda att uppsöka botemedel för ett ondt, hvars Olägenheter och verkliga tillvarelse synas mig isaSä iner ärr tillräckligt ådagalagde.
Den 3 Martil, 291 Ibland de flere föreslagne botemodel ha iåne-,iiistalters inrättande mot hypothek afspannemål äfven förekommit.
Vid dessa förslag forde det tillåtas mig, att, af de mångå olägenheter det medför, blott anföra den, att denna varas tyngd relatift till sitt värde, fåstar vid denna låne-utvåg så dryga kostnader och svårigheter, vid pantens transporterande fram och åter, att den, elter min öfvertygelse af högst få kunde med fördel begagnas.
Heltannorlunda år förhållandet »ned lån på pant af jern, hvilket stående på våg, dit det i alla fall skall föras för att få afyttras, ej behöfver transporteras af stället för att belänas.
Min öfvertygelse år dock att iåne-anstalter för jordbrukaren; på billiga ochs med näringens bestånd förenliga vilkor, samt med iakttagande af sådane modificationer, sorn förebygga möjligheten af ett återkommande vingleri med egendomshandel för lånta penningar, i närvarande på enskildt credit utblottade tid skulle vara en verklig hjelp för jordbrukaren, då honom derigenom bereddes utväg att till sina husbållsbeliof, tjenstefolks löner och utskylders afbördande kunna fä låna penningar, och således blefve satt i tillfälle att hålla på sina varor intill dess de med mesta förmon och beqvämlighet för transporten kunde afyttras.
Hvaremot förhållandet med de fleste Landtmån nu deremot år, att de, för att anskaffa penningar till dessa utgifter, genast efter inbergningen, med försummande af andra angelägne höstgöromål, måste ftöska en del af sin säd och köra till torgs, der Den 5 Martil. en af gemensamma behof verkad större concurence nödvändigt förorsakar lägre prises än de som vid en mindre tillförsel sedermera blifva gällande.
Jag vågar derföre vördsamt före slå, att låne-anstalter uteslutande för jordbru» karen blifva inrättade på fyra ställen i Riket, nemligen: en i Svea Rike en i Götha Rike en i Skåne och en i Rikets norra Landskap 3 hvarigenom lika lätthet att begagna dessa inrättningar beredes för alla i detta vidsträckta Rike varande Jordbrukare.
Min afsigt år för ingen del att söka erhålla ett ökadt Rörelse-capital på bekostnad af Bancosedelns minskade värde, helst jag har den öfvertygelsen att Landets nuvarande Rörelse-capital i det närmaste svarar emot behofvet om det verkeligen vore ute i rörelsen och mera spridi, öfver landet.
Jag hemstäl ler derföre vördsamt till de mera sakkunniges bedömande, om icke de till odlings lån anslagne men ännu obegagnade summor jemte någon del af BancoDiscoptens fond, af hvilken nära en million lärer nu vara utlånt, erforderliga fonder för dessa Låne - anstalter kunde disponeras.
Till det föreslagne användandet af en del af odlings låne-anslagen föranledes jag så vål af våre upplyste
Revisorers lemnade berättelse och deri gjorde reflexioner öfver förhållandet med dessa odlings-lån, som af min enskilt» öfrertygelse att de ej medfört den reela nytta för Jordbruket, sorn vid deras anslående åsyftades.
Den 3 Martil'.
Om dessa mina åsigter af Högloflige Ridderskapet och Adeln samt de öfrige Respective MedStänderne gillas, skulle jag föreslå följande allmänna grunder för utförandet af mitt förslag, hvars närmare verkställande i detaillerne, för Öfrigt öfverlemnas till Riksens Högloflig» Stånders BancoUtskotts på närmare sak-kännedom grundade åtgärd, nemligen:, 1)
Att på sätt jag redan anfört, fyra LaneContoir inrättas och förläggas, försedde med efter behofvet erforderlige och efter tillgångarne afpassade fonder från Banken. 2) Lån meddelas på samma grunder sorn af Disconten, med en femtedels afbetalning hvart halft år, och afdrag af räntan då lånet utfås men utan straffränta för underlåten omsättning, hvaremot omsättnings-rätt förloras, om den ej verkställes inom tvänne månader efter förfallotiden. 3) Säkerheten för lånen blifva en eller tvänne personers proprie borgen, hvars vederhäftighet skall attesteras af Konungens Befallningshafvande, Domaren i Orten eller KronoFogden inom Fögderiet. 4) Räntan af dessa lån bestämmes till 5 för hundrade. 5) Dessa LåncContoir skola redovisa till Den 3 Martil.
Bankens Styrelse, och under den i allo subordinera. 6) Endast Jordbrukare äro berättigade att erhålla lån, och det till ett bestämdt maximibelopp i förhållande till innehafvande Jordbruk, t. ex, af 4oo Riksdaler för hvarje helt Hemman, samt efter samma grund mera för en större Egendom och mindre för mindre Hemmansdelar . dock med den inskränkning för de större Egendomarne, att 3ooo Riksdaler är högsta lånesumma, som på en hand får meddelas.
Med dessa summor, tror jag att hvar och en kan vara hjelpt till fyllande af de behof jag egentligen åsyftat och alla speculationer för yingleriet
Uro stängde då de dertill äro o— tillräcklige.
Detta förslag torde mötas med det vanliga inkastet, att
Landtmanna-yrket ej står tillsammans med något låne-system, och att följaktligen alla låne-anstalter, isynnerhet på Discontfot äro för Jordbrukaren skaddige.
Härtill får jag svara, att med den nu varande höga räntan bär det sig visserligen icke för Jordbrukaren att låna till sitt yrkes bedrifvande, men då han nu genom en högst ofördelaktig conjunctnr redan måst skuldsätta sig, tror jag, att just vid ett sådant förhållande påkallar behofvet att en utväg beredes, som Öppnar för dess idkare möjligheten att få låna på sådane vilkor, som äro förenliga med näringens bestånd, att dermed Den 5 Martil. småningom afbörda sig do gamla med hög ränta löpande skulderne, hvilka otvifvelaktigt slutligen ruinera mången Jordbrukare —- och det torde vara hög tid att äfven för dessa näringsidkare göres något af verkelig nytta, och sorn af dem alla kan begagnas utan andra dervid fästade band, än full säkerhet för återbetalningen, hvilket ej är förhållandet med odlings lane anslagen, sorn, om de ändamålsenligt användts af en och annan, dock ej blifvit det af alla, enär kanske mången odlat för att genom denna enda utväg skaffa sig en låne-tillgång, hvarvid nyttan af odlingen icke ingått i beräkning.
Om remiss häraf till behörigt Utskott anhåll es vördsamt.
Bilagor till PleniProto collet för den.
3 Mars, eftermiddagen.
N:o ». Friherre Carpelan, Carl Mauritzi Om icke ämnets vigt i 160 år för obestridligt riksgagneligt ansedt förmått mig att mera, detailleradt utveckla skälen för den motion jag jau vördsamt trott mig såsom en rättskaffens Dan 5 Martil, Svensk medborgare böra hafva äran insinuera, så hade jag visserligen icke ökat antalet af dem, som trötta detta upplysta Samfunds nog ofta på hårda prof satte tålamod; men då ämnet fordrar någon vidlyftighet för att verka till ändamålets befrämjande, som är en PortoFrancoInrättnings stadgande för Gottland, torde det, med hänsigt till dess ej allenast för nämnde ö, utan äfven i flera afseenden, för hela det öfrige Sverige så högst gagneliga resultater, i sig sjelft plaidera ett ynnestfullt öfverseende; hvarföre ock, i förlitande derpå, jag tager mig fri • heten att så kort som möjligt, för att vinna behörigt sammanhang behandla ämnet historiskt, stats-oeconomiskt och politiskt.
Wisby stad har i urminnes tid varit en af de märkvärdigaste, mest blomstrande och i localt hänseende vigtigaste städer i Europa.
Isynnerhet spelte denna handelsstad en lysande röle i n:te, i2:te och i5:de seklerne; men redan i det 7:de eller Sale tidehvarfyet tjente den till depot, till och med för Asiatiske varor, som ditkommo öfver det nordliga Indien och Persien till Caspiska Hafvet, samt vidare öfver Ryssland uppför Wolgafloden till sjön Ladoga och Ostersjöstäderne Narva, Revel oell Riga, hvilka slutligen erli ollo Nederlagsfrihet i Wisby, i en period då Gottland utgjorde en sjelfständig
Stat, troligen styrd endast af en Handlande Senat.
Detta oaktadt var dess nederlags-handel ännu blott i sin linda till dess den vann ny styrka, enär i nionde seklet den då florerande sta - Den 5 Martil. -97 den Wineta på Ysedomska landet blef i grund förstörd, då större delen af denne Stads öfverblefne, med Wisby i Handelsrelationer varande innevånare etablerade sig der, hvarest så vål Greker som Tyskar lingö uppbygga sina egna Ky i kor och Staden dessutom hvimlade af Fränker, Engelsmän, Ryssar, Nederlåndare, Spaniorer, Nordmän och Danskar.
Såsom ytterligare bevis på Wisby stads anseende, rikedom och magt, må anmärkas dess uråldriga upptagande bland HanseStåderna, samt den lagen som i ia:te seclet stiftades, under namn af Wisby Sjölag eller Gottlands Vater-rått; hvilken ej allenast då nästan allmänt respecterades af andra Handlande Nationer, utan Ulven i denna stund, i betydlig mån tjenar till norm för de ännu gällande reglementariska stadganden för sjöfarande.
Hvad som i öfrigt vållat Wisby Stads uppkomst, dess i flera secler fortfarande flor och slutliga fall, äfvensom hela Gottlands aftynande, inhämtas utförligt af dess Historia.
— Då man betraktar, att denna O, i en lång kedja af århundraden, oafbrutit varit ett mål för Vikingarnes Härfärder, Preussiska KorssRiddarnes egenmägtiga behandlanden, de så kallade FetaliiBrödernes och andra roflystne Sjöröfvares ströftåg, samt synnerligast
Danskarnes inkråktningslystnad och Lybeckarnes afund, igenfinner man, allt mindre än tvetydigt, orsakerne till dess förfall; som dock kanske mera ån allt annat likväl hufvudsakligen bereddes af tvedrägtens fackla, hvilken stundtals framblossäde emellan 298 Den 3 Martil.
'Wisby stadsboer och Gottlands Allmoge.
Dessq olyckliga conjuncfurer upphörde ej förr ån def genom Brömsebroiska freden år i645, med Sverige åter införlifvades, hvilket sent omsider betryggade dess lugn och sjelfbestånd
Yttre fred samt invärtes trefnad och idoghet hafva våt allt sedan småningom åter upphjelpt Gottland, men förlusten af fri Nederl 'gshandel återstår att upplifvas, hvarförutan Gottland ej allenast icke kan uppnå en högre grad af förkofran och välmåga, utan ock åfventyrar att, oberåknadt inomentuella penningebristen och låga spannmålsprisen, ändå nästan totalt ruineras genom nu existerande mindre lyckliga handelsförhållanden, och medelst de mot Gottlands betydligaste exportprodueter, synnerligast kalk, hos Utländska Nationer nyss antagne menliga pronibitiva Författningar ; svårigheter som torde likväl lättast afhjelpas genom stadgandet af Ömsesidiga för handeln gynnande privilegier.
Blott man rik tar sin uppmärksamhet på Marstrand under en period då denna stad, icke längesedan ännu innehade Portofrancofrjhet, och sedan den uppförde, kan man lättast förvissa sig om förmånen af nämnde rättighet ; ifrån det denna lilla Staden befann si"g i högsta vålmagt, sjönk den lill den grad af uselhet, att kort derefter endast tvenne Handelshus förblefvo behållne; och det endast af orsak att egennyttan och afundsjufcan på främmande inflyttningar föyanlät
Stadens kortsynte Styresmän att nog fåviskt anhålla om Portofrancofrihetens afskaffande, som äfven bifölls; en rättighet, hvilken de ej långt derefter, uppvaknande från sin dvala, ångerfull Den 3 Martil.
299 fruktlöst sökte återvinna.
Att Wisby deremot hvarken direct eller indirect afsagt sig sin förr ägande dyrbara nederlagsråttighet ,• år en sak sorn styrkes af sammanstämmande Historiska facta.
Det frågan om Portofrancoinråttnin. gen å Gottland ej år ny, utan endast vördsammast af mig nu åter härmedelst väckt, känner Rikets HÖglofl.
Ständer förut och behagade ytterligare inhämta deraf, att den redan i Högstsalig Konung Carl X:s tid påtänktes, äfvensom sedermera under Konung