Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är väl sannt, att lönerna blifvit större än vid indelningsverkets stiftelse, men detta har tillkommit deraf, att soldatens behof kan Ben 15 Mars e. m. 259 vara olika nu mot förr, äfvensom uppodling och förbättring af det gamla torpets ägovälde vanligast blifvit verkstäldt af soldaten sjelf under dess innehafvande, men efter dess afgång i främsta rummet och fortfarande kommit roten till godo.
Man anser indelta arméen af för ringa antal samt öfning, men månne man af sådant skäl skulle indraga densamma?
Får indelta arméen tillräcklig och grundlig öfning, sådan som afses med införandet af exersis-kompanier, så anser jag den talrik nog, då beväringen fyller resten.
Att arméen skulle vara oanvändbar såsom stam för beväringen, har jag tillförene aldrig hört af någon framställas, och om detta vore fallet, så medger jag gerna, att densamma ju förr dess hellre borde indragas.
Men jag är af alldeles motsatt tanka, och anser, med fulländad öfning för gamla stammen, allt hvad man i den vägen kan önska, vara vunnet.
Beträffande det onda, att indelta soldaten efter afskedet vanligen ligger församlingarne till last, får jag svara, att detta visserligen inträffat, men förr mera än nu, derföre, att färre kommenderingar beredt tillfälle för manskapet att uppodla egen lägenhet och nu då man är betänkt på införandet af ränteförsäkringar inom arméen, hvarmedelst en hvar vid afskedet blir tillförsäkrad full utkomst för sig och de sina, så förfaller detta påstående.
Att soldaten som jordbrukare och husfader skulle i farans stund visa obenägenhet att lemna hemmet, och af sådan orsak visa mindre mannamod i striden, är hvarken af erfarenheten vitsordadt, eller från moralisk sida tänkbart, enär, i motsats häraf, soldaten icke blott har sitt fädernesland, utan jemväl sin egen torfva och ett kärt hem att försvara.
Historien har icke talat annorlunda, och hvar och när indelta arméen blifvit kallad i fält har den utmärkt sig genom det bästa uppförande, ordning och tapperhet.
Om det är sannt, ali ynglingaåren bäst passa för krigets uthärdande, är det dock lika sannt, att en gifven fördel samt säkerhet ligger deruti, att i arméens leder finnas äldre, erfarne och bepröfvade män, bredvid och tillsammans med hvilka ynglingen får göra sig bekant med fältlifvet och med striden.
Må vår indelta armé förblifva hvad den varit och är, ett värn mot yttre och inre oroligheter, och må inom detta hus intet försök göras, att underkänna en armé framför och i hvars leder så många af våra förfäder skördat lagrar och ära och förevigat sina minnen.
Härtill yttrades af flere ledamöter bifall.
Jag har begärt ordet icke för att ingå i någon granskning af Hr Stjernsvärds förslag, hvartill jag finner mig så mycket mindre befogad, som liden icke tillåtit mig att laga närmare kännedom om detsamma, och hvilken granskning dessutom tillhör det Utsk., som, efter erhållen remiss, kommer att ärendet behandla, utan anhåller jag, att endast med några ord fä yttra mig öfver förslaget i allmänhet.
Till en början anser jag mig böra tillkännagifva, alt jag finnér det vara förtjenslfullt af Hr Stjernsvärd, att hafva uppgjort ett fullständigt förslag, hvilket icke allenast till sina detaljer utan äfven i uppställningen är konsequeut, något, som icke alltid är att påräkna, dä förslager framka 17* - 200 Den 15 Mars e. m. stas för att sönderbryta det bestående och det efter gammalt bepröfvade.
Enligt min åsigt är Hr Stjernsvärds förslag till en hufvudsaklig del grundadt på landtvärns-systemet sådant det befinnes inom Preussen, och jag måste då bedja Hrnne påminna sig orsaken till uppkomsten af detta system och dess utveckling.
Preussen hade varit öfversvämmadt af fientliga härar, hvilka togo landet i besittning och bortjagade Konungen.
Då uppträdde landels ungdom till strid emot förtrycket, och just denna ungdom visade sådana prof af tapperhet, att det Fransyska väldet måste gifva vika.
Det var landtvärnet, å sina mössor bärande valspråket: ”för Gud och fäderneslandet”, som utförde detta storverk och jag har sjelf flera gånger varit ögonvittne till deras tapperhet.
Det var således icke underligt, att efter krigets slut försvaret inom Preussen grundades helt och hållet pä landtvärn.
Jag anhåller att likväl få fästa uppmärksamheten deruppå, att Preussiska arméen nu torde vara helt annorlunda, än då dessa trupper lifvades af fosterlandskärleken och hatet mot förtrycket.
Då fanns en stam för denna beväring, hvilken stam var pröfvad under krigen; men numera finnes ingen annan stam än den, som tillkommit genom sjelfva bevärings-systemet.
Hr Stjernsvärd vill gifva vårt land ett sådant försvar, men jag betviflar, att det någonsin blifver antaget.
Han utgår från den satsen, att stammen skall tjena vissa år, så att den efter 10 års förlopp får vissa förmåner och efter ytterligare 10 år andra, samt än ytterligare 10 år de största förmånerne.
Jag hemställer, huruvida en sådan stam, fördelad i garnisons-orter och i kaserner, är tjenlig att inympa på sig landets unga försvarare, och huruvida den egentligen kan blifva tjenlig för att utgöra arméens kärna.
Uti Preussen inflickas icke landtvärnet uti stammens leder, utan utgör särskildta reg:ten och corpser.
Helt annat är förhållandet i Sverige; här hafva vi, Gudi lof, en stam, som äfven i utlandet anses vara den förträffligaste.
Blir denna stam tillräckligt bildad, tror jag att, i farans stund och då fäderneslandets intressen påkalla dess kraftiga försvar, man inom denna stam finner de bästa ledare för beväringen.
Jag vill äfven hafva nämnt, att denna beväring redan från barndomen är införlifvad med den indelte Svenska soldaten, enär denne sednare vanligen är uppfödd i samma ort, hvarifrån beväringen utgår.
Hvarje beväringsyngling har då i farans stund en af gammalt känd, erfaren och fullkomligt bildad soldat, till hvilken den kan sluta sig med fullt förtroende.
Jag anser det derföre af stor vigt, att hafva en stam, med hvilken beväringen på sådant sätt är införlifvad, och tillsammans med hvilken den utgör en stark här, som strider, att jag så må säga, pro aris et focis; och återkommen från striderna till hemmet, mötes den der af allt hvad för menniskan är kärt och dyrbart, hvaremot den föreslagna stammen endast återfinner sina kaserner och garnisons-lifvet.
Olämpligheten att bilda en sådan stam som den föreslagna, är enligt min öfvertygelse påtaglig och jag anser den dessutom vara otjenlig; men på det att den nuvar. stammen må finnas fullkomligt skicklig och användbar uti nödens stund, måste den lemnäs sådan bildning, att den kan utgöra skickliga ledare för det unga beväringsmanskapet, till hvilka detta man - Den 15 Mars e. m. 261 skap således kan hafva fullt förtroende.
Gifve Gud att R.
St. en gäng måtte tänka på angelägenheten, att gifva den nu ifrägav. stammen den bildning, som är af behofvet påkallad!
I början af detta anförande yttrade jag, att jag icke ville granska det framställda förslaget, och jag anser sådant äfven öfverflödigt af det skäl, att vi fått mottaga K.
M:s nåd. propos. om organisation af landtförsvaret.
Vi hafva således att dertill hålla oss, och R.
St. hafva redan begrundat densamma samt komma troligen att snart fatta sitt beslut i frågan.
Det torde således icke vara lämpligt, att nu framkomma med ett förslag, som utgår från motsatta grunder.
Derföre, om, som jag förmodar, remiss kommer att ske till vederbörligt Utsk. af Hr Stjernsvärds förslag, i hvilket fall jag anhåller, att detta mitt yttrande mätte få åtfölja den samma, önskar jag, att Utsk. icke måtte fästa något afseende å det väckta förslaget, såsom outförbar/, emedan det för djupt ingriper i våra samhällsförhållanden, såsom obehöfligt, dä vi redan äga den bästa stam för beväringen, och slutligen skadligt, såsom innebärande förstörelse af det redan godkända bestående, emot något obepröfvadt nytt.
Afven jag erkänner, att vid den mindre grundliga granskning af Hr Stjernsvärds förslag, jag varit i tillfälle företaga, detsamma synts mig outförbart.
Det är mycket omfattande och utarbetadt i de fleste detaljer.
Flertalet af R. o. Ad:s ledamöter torde således icke hafva tagit någon närmare kännedom derutaf, utan endast, med förbigående af granskningen utaf siffror och tabeller, helt flygtigt fästat sig vid de resonnementer, hvilka i början af förslaget förekomma.
Måhända hafva icke eller alla af R. o. Ad:s ledamöter fästat sig vid de förändringar, sorn detta förslag skulle medföra och, om jag så må säga, vid de i förslaget förekommande särskilda motioner, ehuru författaren gifvit allt detta en gemensam benämning af anförande.
Dessa motioner innehålla: först förslag till indelta arméens upphäfvande och bildande af en värfvad armé eller med s. k. frivillige på 6 års kapitulationstid; vidare, bevärings-ålderns utsträckning från 5 till 6 år, samt att derefter de lieväringsskyldige ingå i landtstormen, hvars första uppbud slutar vid 40 år och det andra uppbudet vid 50 år; att de till landtstormen hörande äro skyldiga, att sjelfva förse sig med vapen och alla andra förnödenheter, utan någon ersättning af Staten; att all legning från bevärings-skyldigheten är förbjuden; men deremot blifvit föreslagna flera undantag från beväringsskyldighetens utgörande, sorn nu icke finnas.
Den beväringsskyldige, som icke tillhör någon af sistnämnde undantag, är underkastad att, efter vederböra godtfinnande, blifva anställd vid artilleriet eller vid kavalleriet, eller, om han icke anställes till tjenstgöring vid någon af dessa vapen, kommer hans öde att bero af lottning, huruvida han nemi. skall tillhöra infanteri-stammen eller bevärings-rekryterne, och utfaller lotten så att han tillhör stammen, då får han en öfningstid af 0 är; skall han åter tillhöra bevärings-rekryterna, underkastas han en exersistid Usla året af 21 dagar, 2:dra året af 14 och 3:dje året äfvenledes 14 dygn.
Den beväringsskyldige, som ingått vid arméen, kan 262 Den 15 Mars e. m, vidare efter vederböra godtfinnande och 4 års tjenstgöring förflyttas från landttrupp till gardes-infanteri, kavalleri eller artilleri.
Med arméens upplösning försvinna naturligtvis de nuvar. reg:tena, men deremot bildas en gardes-brigad med en bataljon infanteri, något kavalleri och artilleri, 14 infanteri-brigader af 4 bataljoner hvardera; 2 kavalleri-brigader och 2 artilleri-brigader.
Dessutom förespeglar föx-slaget en besparing af 700,000 r:dr; men jag skulle knappast tro, alt denna kalkyl tål någon granskning, ehuru en sådan här vore på sin plats, om R. o. Ad:s tålamod icke redan vore ultröttadt; dock vill jag hafva anmärkt, att uti kalkylen portionspriset för hela arméen är upptaget lill 10 sk. b:eo, utan att något annat afseende blifvit fästadi derå, huruvida födoämnen kunna erhållas till detta pris, än blott i visst fall i afseende på brödet.
Vid hvarje brigad skulle blifva en förvaltnings-direktion att ombestyra förplägning, beklädnad, kasernering m. m.; men härmed förenade kostnader är en omständighet som i förslaget blifvit förbisedd; hästrationen är äfven bestämd oföränderlig till 120 r:dr per år.
För alt vinna inträde i arméen, måste man först tjena sorn soldat; dock äro härifrån befriade de, hvilka genomgått krigs-akademien.
Vidare är föreslaget, att alla fullmakter skola befrias från chartae-sigillatie-afgift; att inom hvarje hufvuddel af arméen förordnas en pröfnings-comité, som skall höras och afgifva yttrande uti alla vigtigare frågor, ronde arméen och hvilken comité äger att sjelfmant afgifva förslag till de förändringar, comitén anser nyttige och nödige.
En del remonteringar skola ske på det sätt, att nuvar. rusthållare skola dem ombesörja emot en bestämd summa af 43 r:dr 16 sk. om året; men huruvida sådant är verkställbart, lemnar jag derhän.
En kavalleri-officer skulle ej få afyttra en häst, af sina egna, utan att en annan i stället vore approberad; vid station må, enligt förslaget, icke öfversten och majorerne spisa tillsammans med de öfrige officerarne, utan hvarje grad af befälet spisa hvar för sig; men är det en detacherad bataljon, dä tillätes majoren spisa tillsammans med sina officerare.
Jag hemställer till Eder, mine Ilrr! om sådant är rimligt inom Svenska arméen.
Arméens egna själavård upphör ock; det nödiga skall besörjas af presterskapet på den ort, der station är eller lägerplats begagnas.
Slutligen innehåller förslaget, att arméen skall pensioneras af staten och staten deremot lägga vantarne på arméens pensions-kassa.
Jag vill icke inlåta mig i några vidare anmärkmr mot förslaget, utan tror, att R. o. Ad. af det nu anförda inser omöjligheten att verkställa den på detta sätt föreslagna reorganisationen af arméen.
Enligt min öfvertygelse, böra de särskilda förslag, Hr Stjernsvärds anförande innehåller, ovilkorligen anses såsom nya motioner; men jag vill icke tvista om ord, utan må förslaget gerna remitteras till vederbörl.
Utsk., dervid jag blott vill göra den hemställan, att Utsk. måtte först genomläsa capitlet om rekryteringen och dermed gemenskap ägande förhållanden, hvarefter jag förmodar, att Utsk. snart fattar sitt beslut.
Peyron, Gust, Abr., anförde dels muntligen dels skriftligen:
Dea 15 Mars e. m.
Jb3 Jag har icke begärt ordet för att ingå i någon granskning af förevar, motion.
Jag lemnar den i sitt värde.
Den vittnar om mycken arbetsamhet och äfven skicklighet hos författaren.
Men då denne åberopat en und. skrifvelse af R.
M. vid 1823 års riksd. och förundrat sig öfver att densamma icke ledi till något resultat, torde det tillåtas mig att derom vördsammast lemna några upplysningar.
St:s åberopade und. skrifvelse af år 1S23, icke föranledt till någon åtgärd, är, såsom jag bestämdt vet, den, att Högst Salig Konungen ansåg rikets försvar icke kunna hufvudsakligen grundas på corpser af sä oöfvad beskaffenhet, och af så lös sammanhållning, som förhållandet med konskriberade trupper pläga vara.
Likaledes ansåg K.
M. icke jemnförelsen vara sann, emellan Sveriges indelta soldat, med de stående härar i andra länder, då vår indelta soldat, ehuru krigsman, ej upphör att vara både medborgare och jordbrukare.
Det var en erfarenhet, som Högst Salig
Konungen förvärfvat under sin händelserika lefnad, och som jag tager mig friheten omtala, emedan Hans regeringstid blifvit vidrörd, dock utan att jag, som nyss nämndes, åtminstone för ögonblicket vill alls yttra mig öfver den förevar, motionen.
Jag instämmer med föreg:de talare uti deras yttrade omdöme om den skicklighet, arbetsförmåga och nit för saken, hvarom förevar, förslag bär vittne.
Jag vill dertill lägga att förslaget förutsätter hos sin författare en sällsynt förmåga att runda meningarne så, att deras innehåll skulle sprida en söt lukt för dem, som sätta några r:drs besparing af anslagen på 4:de hufvudtiteln i första rummet och fäderneslandets försvar i det andra.
Dessutom finner man af sjelfva förslaget, att författaren vill befria vissa medborgareklasser från dem åliggande bördor, så att t. ex. om rotehållaren nu betalar 50 r:dr, skulle han efter det nya systemet betala 30.
Vidare är det föreslagit, att höja det yngre befälets löner, så att t. ex. de kaptener, som nu hafva 800 r:dr, i stället skulle få 1200 r:dr, andra exempel att förtiga.
Det är således väl uppstäldt för att vinna hvad man med en utländsk benämning kallar popularitet.
Slen dä man genomgår det hela af förslaget, innebär det, såsom Frih.
Palmstjerna yttrat, sin egen omöjlighet.
Jag vill nu icke uppehålla mig vid hvad föreg:de talare redan vidrört, utan går att granska ett par andra omständigheter, med afseende på förevar, förslag.
Detta afhandlar äfven frågan om militärens pensionering och del från generalen till soldaten; hvilken pensionering föreslås skola af staten öfvertagas, dock under förutsättning, att arméens pensions kassa blefve till staten öfverlemnad, emot en i grundlagsenlig väg lillvägabragt garanti för pensionernes ordentliga utgående.
Således förutsätter det ett tillägg i grnndlagen och tillhör i delta afseende Const.Utsk.
Vidare föreslås i motionen att reg:ts-chefs beställningarne skulle indragas och ar méen ställas på brigader.
Dervid har motionären förbisett nödvän - 264 Deu 15 Mars e. m. digheten af dylika chefer, för bibehållande af en god krigskamratsanda inom korpsen.
Ty då han föreslagit bataljon såsom enhet och derigenom officers-corpsens nedsättande lill halfva antalet emot hvad den nu utgör, så måste följden blifva, att om på så små afdelningar, som en bataljon, 2 eller 3 personer med mindre god anda skulle inkomma, sä kunde dessa möjligen förstöra en förut rådande god, svär att bilda och bibehålla utan ett större antals förenade kraft.
Författaren har visserligen i stället föreslagit brigad-chefer, som under sig skulle hafva 4 bataljoner; men derigenom skulle corpsens förläggnings-distrikt blifva i vårt glest bebodda land, så utsträckt, att dess medlemmar högst sällan kunde sammankomma, och det så högst vigtiga kamratskapsbandet i och med detsamma vara upplöst.
Oaktadt Hr Hammarberg temligen utförligt till besvarande upptagit
Hr Stjensvärds förevar, motion, kan jag dock icke med tystnad förbigå hvad denne sistnämnde deruti yttrat om den indeldta och värfvade armeéns eller sorn han kallar det, ”legotruppernes” opålitlighet för fäderneslandets försvar.
Att de icke äro tillräckliga ensamne, det har K. M. i Dess nåd. propos. tillkännagifvit; och inom detta Stånd har det alltid varit en erkänd sak, att, för landets försvar emot en fiendtlig invasion, icke den nuvar. styrkan kan vara tillräcklig, utan att derjemte erfordras att massor af folket sluta sig dertill.
Men att Hr Stjernsvärd med ett visst förakt benämnt den medborgareklass för legotrupper, hvarvid han sjelf tjenar, det hade jag icke väntat mig.
Villigt erkänner jag att jag icke anser det vara någon skam att, lika som soldaten, hafva förbundit mig, att våga lif och helsa, öfvergifva hem, hustru och bai'n, kort sagdt, allt som äger värde för menniskan och att derför emottaga den lön, staten kan bestå mig.
Det gäller lika mycket för den indeldta, som för den värfvade soldaten, att de af staten åtnjuta lön och föda, men icke kan man derföre med skäl benämna dem legotrupper i motsats mot frivillige.
Att den Svenska soldaten har ära och mod i bröstet, derom lemnar historien, som, ehuru ofta missbrukad som den fallne Engeln säges bruka Bibeln, dock äger vitsord om hvad som skett, på många af dess blad ojäfaktiga bevis.
Fä Leipzigs, Liitzens, Wärschälls, Narvas, Sikajochis och många andra fält hafva dessa legotrupper skurit lagrar, som, inflätade uti Sveas ljusa lockar, utgjort föremål för aktning och beundran af hvarje för sitt fädernesland och dess försvar nitälskande medborgare.
Till slut instämmer jag äfven med Frih.
Palmstjerna uti det af honom här afgifna omdöme öfver förevar, förslag.
Lika med honom anser jag berörde förslag innefatta så många olikartade ämnen, att det borde af samtlige Utsk:n behandlas, hvadan jag också icke anser det löna mödan att nu ingå uti en detaljerad granskning deraf, utan slutar min framställning med den från en varm kärlek till fäderneslandet utgående önskan, att:
Gud mätte bevara oss från alt antaga sådana förslag, som utgå från den grund, att såsom odugligt anse allt, som för närvar. finnes.
Bifall härtill yttrades af flere ledamöter.
Den 15 Mars e. m. 265 Hr Gr. o. Landtm, vltrade det lian, i anledn. af livad nu blifvit anfördt, ansåg sig böra fästa uppmärksamheten derpå, alt Hr Stjernsvärd i sitt anförande icke framstält något yrkande, som kunde gifva Hr Landtm, anledn. att anse det såsom en motion, hvadan Hr Landtm, ansåge sig oförhindrad att derå framställa propos.
Hr Stjernsvärd hade begärt att lians anförande måtte remitteras till Stats-, Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.Utskm, men då den K. propos. , hvarpå ifrägav. anförande hade afseende och vid hvars behandling han önskat att detsamma måtte tagas i öfvervägande, hade blifvit af II. o. Ad. till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. ensamt remitterad, trodde Hr Landtm, sig böra föreslå remiss till sistnämnde Utsk.
Då Stats- och Ekon.-Utskms sammansatta afd. redan företagit till behandling den K. propos. som gifvit Hr Stjernsvärd anledn. till sitt anförande, så hemställer jag, huruvida icke det är nödvändigt att remittera detsamma till dessa båda Utsk.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att, äfven om R. o. Ad. remitterade Hr Stjernsvärds anförande ensamt lill Allm. Besv.- o. Ekon.- Ulsk., något hinder för detta Utsk. icke inträffade att derom öfverlägga i sammanträde med StatsUtsk., derest sådant ansåges nödigt.
Att nu här ingå i försvar för mitt förslag, anser jag hvarken behöfligt eller lämpligt, emedan jag efter bästa förmåga sökt i den framlagda planen utveckla mina åsigter, hvadan förslaget får tala för sig sjelf.
Jag anser mig nu endast böra yttra några ord om motiverne, hvilka en föreg:de talare funnit tillständig!, att på sitt sätt vilja tyda, och är det i detta afseende jag bestämdt får förklara, att endast de ömmande känslor jag hyser för vår armé och dess afsedda ändamål, äro de som föranledt mig utarbeta samt framkomma med förevar, förslag; och rädes jag icke uttala min öfvertygelse, att vårt landtförsvar, såsom det nu är organiseradt, är både bristfälligt och olämpligt.
Af detta skäl, och då juan icke kan hoppas att R.
St. skola till fullkomnande af indelningsverket anslå erforderliga medel, så måste man ställa till på annat sätt, såvida man ej vill se sig af händelserne förbigången.
Jag hemställer lill dem af eder, mine Hrr! som nu här yttrat sig, dels huruvida de verkligen tilltro sig kunna försvara fäderneslandet, i händelse af en fiendtlig invasion med blott 22,000 man infanteri, spridda öfver Sveriges hela vidsträckta yta, dels om de kunna anse att den närvar, organisationen af vår armé äger behöfliga sympatier af nationen, R.
St. eller arméens befäl i sin helhet.
För min del tror jag icke att någoldera är fallet och jag är öfvertygad att hvarje tänkande medlem af Sveriges armé måste vid närmare eftersinnande finna, att den nuvar. organisationen af fäderneslandets försvar icke ingifver hvarken betryggande tillförsigt eller skäl till belåtenhet.
Det torde äfven tillåtas mig att yttra några ord om lönerne, hvilka en värd ledamot har påstått af mig upptagits för kompani-officerare och lägre befattningar till högt belopp för alt söka vinna popularitet.
För att visa förhållandet med den närvar, löneregleringen inom ar - 266
Den 15 Mars e. m. méen, har jag uppgjort en tariff, (se den vid förslaget fogade Tab.
N:o 36) som upptager aflöningsförhållandena inom kompani-officersgraden.
Jag frågar den värde talaren huruvida han vågar påstå att en person, som icke äger någonting annat än sin militära tjenst, skall kunna lefva på de löner, som nu bestås, och hvaraf somliga äro mindre än dem som erhållas af den simplaste tjenare.
För alt lefva, nödgas han således slå sig på något annat näringsfång.
Att en sådan organisation icke skall ingifva honom särdeles belåtenhet, att han icke derunder kan förskaffa sig den erfarenhet i sitt fack, som erfordras för den plats i samhället han innehar, det vågar jag fortfarande påstå.
Slutligen ber jag att få tillkännagifva, att då jag yrkade remiss af mitt ifrågavar. anförande till Stats-, Lag- o. Ekon.- Utsk:n, så var det i öfverensstämmelse med de yrkanden, som gjordes när K.
M:s propos. om beväringspligtens förändrade organisation bär förevar till remiss.
Men jag förklarar mig nu fullkomligt nöjd dermed, antingen remiss sker till alla tre nämnde Utsk. eller blott till ettdera af dem.
Hr Nordenfeldt:
Jag vill endast med några få ord i frågan om löneregleringen tillkännagifva, att meningen med hvad jag förut i det afseendet yttrat, alldeles icke var att påstå, det lönerne för officerarne vid arméen äro tillräckliga.
Men jag ville blott säga, att detta ieke vore ett skäl att verkställa en total omstörtning af hela arméens organisation.
För min del hyser jag det förtroende till K. och R.
St., att de skola inse behofvet af att jemnka det lägre befälets löner i ett mera passande förhållande till hvad andra embetsman inom samhället åtnjuta.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter framställda propos. om R. o. Ad. bifölle, alt Hr Stjernsvärds nu förevar, anförande jemte de i anledn. deraf afgifne yttranden remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk. blef med ja besvarad.
Hr von Wahrendorffs, Martin, d. 11 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de fästnings bestyckning med kammarladdnings-kanoner.
Hr von Arbin, Axel, anförde skriftligen:
Den af Hr von Wahrendorff gjorda motion om en und. skrifvelse till K.