Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag log mig då friheten uplysa om den skillnad, som förefinnes i afseende på lähdet, såsom enhet betraktadt, och andra enheter, lähdet är nemi. icke någon sådan enhet, som ligger till grund för köp och andra transaktioner; utan detta mätt begagnas egent - ben 8 Juli f. ra. 141 ligen endast vid delningar, eller för att gifva ett begrepp om storleken af någon viss gifven yta.
Det hnfvudsakligaste skälet, som af BondeSt:s medlemmar anfördes, var, alt då en landtbrukare vet, att hans egendom består af så eller så många T:l:d, så vet han i och med detsamma, att egendomen är så eller så mycket värd; och örn man således borttager T:l:det, lager man äfven helt och hållet bort den mätande enhet, enl. hvilken allmogen vant sig att värdera egendomar.
Med anledn. häraf ansägo fördenskull nämnde ledamöter, att man borde låta allmogen behålla T:!:det, så länge den kunde vara i behof deraf.
Jag har i detta ämne talat med General-Landtmäleri-Direktören, som yttrade sig icke hysa ringaste betänklighet vid T:l:dets afskaffande, så vida man iakttog, alt vid alla hädanefter skeende Landtmäteri-förrätlningar, så länge sådant kunde anses beliöfligt; uti karlebeskrifningarne infördes de deri förekommande ägorymderne, sä väl i det nya som det gamla ytmåttet, hvilket åter, enl. hans åsigt, icke skulle möta ringaste svårighet från Landtmäteriets sida; — och det är äfven, i enlighet härmed, som Utsk:n föreslagit: ”att R.
Sl:r må hos K. M. i underd:het anhålla, att K.
M. täcktes förordna, att vederbör:de Landtmätare, vid alla, efter den nya stadgans utfärdande, skeende Landtmäteri-förrättningar, och så länge K.
M. kan finna det behötligt, skola i ego- och delnings-beskrifningar, i serskilda kolumner införa de serskilde jordrymdernas innehåll, uttryckte icke allenast i det nya ytmåttet, ulan äfven i det gamla.”
När BondeSt:s ledamöter inom Utsk:n fingo kännedom af detta förslag, förföllo, Mine Hrr, alla betänkligheter mot T:l:dets uteslutande, och en af dessa ledamöter yttrade, att det framställda förslaget vissserligen vore ganska lämpligt och beqvämt, men att, äfven det förutan, man ganska snart skulle lära sig det nya beräkningssättet.
Såsom bevis anförde han följande exempel: ”Jag har,” sade han ”i många år såsom värderingsman biträdt vid landtmäteri-förrättningar.
Som bekant är upslällde den gamla Skiftes-stadgan såsom princip, att vid jords gradering den bästa skulle betecknas med sex och den sämsta med ett.
Den nya stadgan omvände alldeles detta förhållande, så att den hästa jorden skulle betecknas med l-mch den sämre med högre nummer.
Hvar och en kan nu förstå huru svårt detta skulle vara för bonden att begripa; men inom ett år fanns ingen sådan, som icke förstod det nya systemet och insåg dess fördelar.
Mörner, Carl Göran Dello f: Genom det inför Ståndet uplästa yttrande, sorn jag i della ämne till Stats-Råds-prot. afgifvit, synes, att jag ingenting haft att erinra mot decimal-systemets införande i afseende på Rikets mått och vigt, utan att jag tvertom understöd! detta förslag.
Blott i en punkt har jag varit af skiljaktig mening med StatsRådets flesta ledamöter, nemi. i fråga om rymdmåttets beskaffenhet.
Denna fråga utgör emellertid icke f. n. föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, och jag vill derföre icke vidröra densamma, ehuru den siste värde tala - 142 Den 8 Juli f. m. rens yttrande kunde dertill gifva anledn.
Det är endast i afseende på längdmåttet, sorn jag utbeder mig att nu få säga några ord.
Wrede har erinrat, alt utaf de af Utskm, i strid med K. M:s Nåd.
Propos., föreslagna multiplarne af enheten för längdmåttet, ref och stäng, benämningen slång icke är någon nyhet, utan att denna redan finnes införd i nu gällande stadga, ang:de. mått, mål och vigt af år 1739.
Så är äfven i viss mån förhållandet; men, Mine Hrr, det är nu 100 år sedan benämningen stång uptogs i den vid 1739 års Förordn. fogade Tabell öfver Svenska måttstockens geometriska fördelning, och ändå vågar jag trotsa någon, att kunna visa, det mätning efter nämnde slång är användl, i någon enda del af landet.
Hvad bevisar, nu detta, om icke att hvad som ej har sin rot i folkets vanor, skall man förgäfves söka genom författn:r inympa, så vida det icke medför någon nytta och således hanar sig sjelf väg.
Till stöd för sitt yttrande har Frih. Wrede åberopat det sätt, på hvilket Dalkarlarne verkställa sina mätningar.
Just detta skulle jag vilja använda såsom ett skäl emot den värde talaren.
Dalkarlen har en 2 famnars lång stång, alldeles icke öfverensstämmande med den stång, som, enl. detta förslag, skall påbjudas, eller med den, som förekommer i 1739 års Författn., och hans begrepp skulle således derigenom förvillas, i st. f. att redas.
Hvilket är det längdmått, som för öfrigt vid ytors upmätning m. m. i allmänhet i landet begagnas?
Jo, famnen, som är lagom stor att handtera, och ej eller så liten, att med den arbetet går för långsamt.
Men huru kan man begära, att, t. ex. en ref, som innehåller 10 slänger, skall af en person kunna handteras eller begagnas vid upmätning af sådana längder och ytor, hvartill famnen med lätthet kan brukas.
Dalkarlens stång har blott den dubbla famnens längd, men nu skulle han få nöja sig med en stång, som vore 2 fot kortare, än han hittills varit van vid, eller ock nödgas gripa till den 50 alnar långa refven, och hela hans mätnings-system skulle derigenom rubbas.
Att stången i mera än 100 år stått omnämnd i en bilaga till författmn, utan att komma till någon användning, måtte väl bevisa, att detta instrument icke varit af behofvet påkalladt; ty hade det varit erforderligt, hade man utan tvifvel antagit det, hvilket dock icke skett.
Alnen är fullkomligt lämplig att begagna i handel och vandel, hvarvid deremot stången eller refven icke lära komma att nyttjas.
Om man t. ex. hos en lärftskramhandlare vill köpa ett stycke tyg, så lärer väl icke något annat mått än alnen komma i fråga att mäta med.
Refven och stången äro för stora och oviga.
De passa icke för folkets behof och vanor, och skola derföre få svårt att vinna tillämpning.
Frih. Wrede bär äfven förordat införandet af de nya benämningarne derföre, att sådant skulle vid ytmåttens bestämmande medföra beqvämlighet.
Qvadratstången och qvadratrefven kunna visserligen utan olägenhet användas vid de mätningar och skiften, som hädanefter komma att ega rum, äfvensom det dess - Den 8 Juli f. m. 143 tilom kunde för landtmätarne blifva en ganska god inkomstkälla, om de finge efter de nya malten omarbeta alla redan uprättade kartebeskrifningar; men för dem ibland allmänheten, som redan hafva sina egoskiften kartlagda och beskrifne, torde förändringen blifva mindre angenäm, serdeles om de finna sig föranlåtne att låta omarbeta de redan godkände karte-beskrifningarne, och om så skulle inträffa, torde man kunna fråga om förändringen är genom sin verkliga nytta värd upoffringen af alla de milhr, som landet redan i och för skiftesverket utgifvit och hvaraf en betydlig del i sådant fall vore att anse såsom rent af bortkastad?
Samme talare har ganska riktigt yttrat, att, om man borttager T:l:det, så borttager man jemväl i och med detsamma den mätande-enhet, efter hvilket folket vant sig att bedöma jordens värde.
Man må gerna tala om qvadratref och qvadratstång; begreppet fattar ändock icke på långliga tider beskaffenheten af den storhet, som derigenom uttryckes.
Allmogen kommer sannolikt fortfarande i många år, ja kanske i hundratal sådane! att beräkna storleken och bedöma värdet af en egendom efter antalet T:l:d, man må på papperet stadga beräkningen af qvadratref, så mycket man vill.
Det måste väl vara en af decimalsystemets hufvudsakligasle fördelar, att det är så enkelt som möjligt.
Till denna enkelhet torde i främsta rummet höra, att systemet icke belamras med en mängd nya och främmande benämningar, som hvarken äro lätt tillämpliga eller, såsom den värde talaren sjelf medgifvit, komma att vid beräkningar användas.
Ty man kommer troligen icke på långliga tider att säga, att en längd innefattar så eller så mångå ref, stänger och fot, utan att den håller så eller så många J,OOO-tals fot, hvilket vid räkningars upgörande äfven är långt enklare, än begagnandet af de föreslagna mångfaldiga benämningarne.
Jag får derföre, för min del, yrka, att R. o. Ad. med bifall till K. M:s Nåd.
Propos., måtte för längdmåttet endast antaga indelningen i fot, tum och linier, samt i öfrigt låta det ankomma på allmänheten sjelf att göra sina mått af den längd, som kan finnas lämpligast.
Allmänheten komme då icke att inskränkas eller bindas af en formalism, som, efter min öfvertygelse, är alldeles onödig.
Mörner bar förekommit mig i afseende på besvarandet af Frih. Wredes yttrande, ang:de stången och det sätt, på hvilket den 6 fot långa stången begagnas i Dalarne.
Jag har dock att i detta hänseende få tillägga, att Wermländningarne använda den enkla famnen med samma fördel som Dalkarlarne den dubbla, och det torde vara lätt att finna orsaken, hvarföre den, som begagnar ett hälften så stort mått som en annan, kan komma lill samma säkerhet som denna.
Afven Westgöthen begagnar famnen vid upmätningen af sin jord, och kommer till samma resultat som Dalkarlen och Wermländningen. 144 Den 8 Juli f. ni.
Frih. Wrede har sagt, att, emedan T:l:det försvinner, skall äfven T:u försvinna.
T:):det hvilar dock pä en vida säkrare grund, än Frilen antagit.
Denna grund ligger deruti, att med begreppet
T:l.d är fästad föreställningen om ett stycke jord, hvilket är tillräckligt för 1 T:a korns utsäde.
Stjernhjelm, som ville konseqvent tillämpa de malhematiska reglorna, fann, att 56 gånger 1,000 qv.-fot ungefär motsvarade det stycke åker, på hvilket 1 T:a korn kunde utsås, och som redan under 6 eller 7 hundra år före hans tid kallats T:l:d, ehuru det icke varit i lag bestämdt; ty lagen stadgade blott spannlandets storlek.
Ilade nu icke detta så beskaffade T: 1:d varit införlifvadt med folkets vanor och begrepp, så hade säkerligen matemalikern Stjernhjelm bestämt dess vidd till 100,000 qv.-fot, hvilket varit mera öfverensstämmande med decimal-systemet, som han ansåg böra införas.
I st. f. detta urgamla T:l:d vill man nu införa refland, och nyttan deraf skulle endast bestå deruti, alt det i landtmäterihandlingar skulle införas i bredd med T:l:d och k:l:d.
Något gagn af ett sådant sätt att gå till väga kan jag för min del icke finna.
Ty det är klart, att om refland införes, måste det äfven i alla handlingar af nämnde art införas i bredd med de gamla ytbestämningarne, och finnes icke någon annan grund för dess antagande lill enhet, så anser jag, alt man derå icke kan fästa afseende.
Det exempel Frih. Wrede anfört, äng:de den nya graderingen af jord, anser jag icke rikligt; ty denna gradering är helt enkel och mycket lättare, sedan det blifvit stadgadt, att den bästa jorden skall betecknas med ett.
Men graderingen af k:!:d och T:l:d är en helt annan sak, hvilken icke så lätt ingår i upfattningen.
För öfrigt finner jag ganska naturligt, att ledamöter af BondeSt. icke kunnat öfvertyga Frih. Wrede, ulan att han tvertom öfverbevisat dem om riktigheten af sin sats; ty gåfvorna äro i detta hänseende så högst olika.
Men då bonden kommer hem och börjar närmare tänka på saken, är jag öfvertygad, att nödvändigheten och verkligheten skola kullkasta Frih. Wredes argumenter.
Men skulle man finna, alt T:l:det icke är den rätta eller bästa mätaren af jordytor, utan man i stället ville hafva någon annan storhet för detta ändamål, så kunde ju denna bestämmas i ett visst antal qv.-fot, utan alt man derföre beliöfde införa ref »ör längdmåttet.
Man kan antaga hvilken lämplig storhet som helst för ytmåtlet och gifva den ett namn; men det är icke derföre någon nödvändighet, att denna storhet skall hafva ett motsvarande namn i längdmåttet; ty begreppet blir i alla fall tillräckligt bestämdt genom jemförelse med foten.
När det dessutom är medgifvet, att lefven icke är afsedd att begagnas såsom långdmätare, utan alt den blifvit anlagen blott för att kunna få ett nytt namn på T:l:det, sä anser jag dess införande bland längdemåtlen vara öfverflödigt, allrahelst som namnet redan förut har en mängd olika betydelser i Svenska språket.
Man säger nemi. fiskref, långref m. m. och den kan än vara 800 alnar ben 8 Juli f. m. 145 alnar lång, än mindre; till följd hvaraf den ref, som här är i fråga, icke öfverensstämmer med det begrepp, som i allmänhet dervid är fästadt.
Hr Gripenstedt, Joli. Äng.:
Genom den utsträckning, som den förste värde talaren gaf åt sitt anförande, är det måhända nödvändigt att gå något utom den punkt, som f. n. egentligen är under öfverläggning.
Jag ber då att få påminna derom, att man, vid bedömandet af en sådan fråga, som den förévande, måste betrakta densamma från tvenne serskildta synpunkter.
Man måste nemi. först och främst bedöma ämnet såsom ett helt för sig, endast och allenast med hänsigt till sig sjelf, om jag så må uttrycka mig, och för det andra med hänsigt till det förhållande, hvaruti det nya kommer att stå till det förut befintliga.
Om vi följa denna ordning, och således lill en början endast betrakta de olika systemernas absoluta värde, så torde det vara lätt alt visa, det ifrågavandes, eller decimalsystemets, oändligt stora öfverlägsenhet.
Den första fordran man har, då det är fråga om att bedöma storheter, är att en jemförelse lätt och ögonblickligt må kunna göras mellan hvilken upgifven storhet som helst och den enhet, hvartill den skall hänföras.
Detta låter sig dock alldeles icke göra med det n avande systemet, i afseende på de olika storheterna, hvilka, såsom bekant är, utgöras af längder, ytor, rymder, vigter och värden.
Orsaken härtill ligger i den närvar:dc indelningen af dessa storheter.
Man vet, att ett LU är 20 marker, att en mark är 32 lod, och ett lod är 4 qvintin; men, om jag nu frågar: i hvad förhållande står ett qvintin till ett Lft, så fruktar jag, att ingen i della ögonblick kan svara derpå, utan nödgas taga sin tillflykt till en reduktion, antingen i hufvudet, eller på papperet.
Vore deremot decimalsystemet infördt, skulle allt detta vara öfverflödigt, och resultatet omedelbarligen kunna inses.
Men, såsom jag redan i början hade äran yttra, fördelarne af decimalsystemet ligga så klart i dagen, att jag skulle anse mig fela i grannlagenhet, om jag trodde mig behöfva vidlyftigt utveckla dem.
Hvad nu öfvergången lill det nya beträffar, så anhåller jag att vid detta tillfälle, då jag icke kan finna något lämpligare, få bemöta den invändning, Hr von Hartmansdorff gjort mot denna del af frågan.
Han har yttrat, att de gamla förhållanderna i detta afseende äro så djupt inrotade i folkets vanor, att hvarje förändring deruti vore nästan sagdt omöjlig, och, såsom stöd för detta påstående, har han anfört åtskilliga exempel, hemtade dels från vårt eget land, dels från främmande länder.
Om den värde talaren med dessa exempel endast velat bevisa, att gamla vanor äro envisa och hänga länge qvar, så tror jag, att detta varit öfverflödigt, och att hans sats knappast behöft någon bekräftelse.
Men icke utgör detta något skäl för att, om en vana befinnes vara skadlig, eller åtminstone otjenlig, afstå från hvarje 9 H. 10 146 Den 8 Jali f. ni. bemödande att afskaffa densamma.
Man skulle då af samma skäl äfven nöja sig med att gamla fördomar, vidskepelser och dylikt, i orubbad frid
Ange evigt fortvara, ty äfven de äro sega, och utan att man bemödar sig om att borttaga dem, skola de aldrig försvinna.
Det rinner mig härvid i sinnet ett ohyggligt bevis, huruledes sådana gamla vanor och vidskepelser ännu finnas qvar, och huru de understundom verka.
Det var icke längre sedan än i går, som K.
M. hade att pröfva ett mord, som tillkommit på det sätt, att man af en vidskeplig fördom velat skaffa sig blod af en menniska, för att bota en annan, hvilken af den förre troddes vara förgjord.
Är icke detta någonting rysligt och barbariskt, och likväl var det endast ett s. k. gammalt bruk, som dertill föranledde.
Jag har i förbigående kommit att nämna detta för att visa, att man icke alltid får hafva en allt för stor vördnad för de gamla vanorna, eller rygga_ tillbaka för deras förbättrande, då de äro skadliga eller bristfälliga; och att våra gamla vanor i afseende å mått och vigt verkligen äro åtminstone det sednare, torde väl svårligen kunna bestridas.
Det är icke värdt, att neka ett förhållande, som är uppenbart, och det är, att den mindre bildade alldeles icke kan reda sig i en mängd hvardagliga och allmänt förekommande fall med vårt system för mått, vigt och värden.
För att häruti komma till ett bättre finnes blott ett medel, och detta består deruti, att man för alla dessa olika arter af storheter antager ett och samma system, eller det i all abstrakt räkning gällande decimal-systemet.
Det är således just för att komma den mindre bildade till hjelp vid frågor, hvilkas lösning han icke kan undvara, men som han under närvande förhållanden icke sjelf förmår åstadkomma, som denna fråga af mig med värma omfattas; men visserligen icke af ett slags passion för en vetenskaplig eller theoretisk idé, såsom man så ofta velat påbörda systemets försvarare.
I afseende på den fråga, som nu serskildt är under öfverläggning, ber jag att få förklara, det jag instämmer i Utsk:ns mening.
När ärendet inför K.
M. föredrogs, var jag af sjukdom hindrad att dervid närvara, hvadan min tanka icke kunnat blifva i prot. synlig, men jag anhåller, att få tillkännagifva, att, derest jag vid nämnde tillfälle varit närvande, hade jag ansett mig böra tillstyrka antagandet af Vetenskaps-Akademiens förslag i sin helhet, och således, att så väl i afseende på rymdmåttet kubikfoten, som beträffande ytmåttet qv.-foten, måtte antagas som enheter.
Att ett längdmått af högre ordning än foten emellertid äfven bör finnas, icke egentligen för längdmåttets, men för ytmåttets skull, liar redan af Frih. Wrede blifvit tillräckligt utveckladt.
Det kommer visserligen aldrig att såsom sådant be< gagnas; detta är förut af systemets förnämsta och skickligaste försvarare medgifvet; men i och för ytmåttet tror jag, alt det är synnerligen vigtigt.
Enhvar vet, att det nuvande T:l:det icke är någon jemn qvadrat; det kan visserligen reduceras dertill, men man får då icke något jemnt längdmått såsom dess sida, hvilket likväl borde vara en oeftergiflig fordran hos den mätande Den 8 Juli f. m. 147 enheten.
Att icke hafva något slags ytmått, som är större än qvadraten på foten, skulle otvifvelaktig! förekomma allmänheten mycket opraktiskt, och jag ser då icke, alt man kan påträffa något bättre än att laga qvadraten på en längd, som är en jemn multipel af foten.
Om denne kallas stång eller ref, är mig fullkomligt likgiltigt; men för att hastigt och utan att fördjupa sig i stora svårigheter kunna göra en uträkning, tror jag att den föreslagna qvadratrefven, som är jemnt 100,000 qv.-fot, är ganska lämplig.
På grund af dessa skäl anhåller jag derföre om bifall lill Utsk:ns förslag.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdade till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Frih.
Wrede:
Jag skall icke länge uptaga R. o.
Ad:s tid denna gång, utan ämnar blott med ett par ord bemöta Gr.
Mörners och Frih.
Palmstjernas sista yttranden.
Mörner har till att börja med såsom ett bevis för stångens onödighet anfört detsamma, sorn jag förut till försvar för densamma yttrat, nemi. att den redan är i lag bestämd och icke destomindre aldrig blifvit begagnad.
Grin har ansett detta vara ett bevis, att stången, som hittills icke förmått att slå rot hos nationen, icke heller hädanefter kommer att göra det.
Jag ber dock att få fästa Hr Gr:ns upmärksamliet derå, att om vi gå till äldre författn:r, så skola vi finna, att det egentligen varit stången, som blifvit använd, och att den alltid utgjort den gamla mått-enheten vid landtmäteri-förrättningar.
Orsaken, hvarföre den numera försvunnit, är, ganska tydlig och består just deruti, att det icke funnits någon qvadratstång, eller något ytmått, i hvars sida stången kunnat ingå såsom en jemn mätare.
Just derföre har stången bibehållit sig i Dalarne, emedan der finnes ett ytmått, hvars sida utgör jemnt 10 stänger.
Funnes nu i allmänhet ett sådant mått, så är jag fullt öfvertygad, att äfven stången skulle komma i bruk.
Hvad angår omöjligheten att begagna den, så måste jag säga, att det utan tvifvel lärer vara lättare att begagna en mätstång af 10, än en af 12 fots längd.
Gr:n har vidare sagt, alt refven vore alldeles obrukbar såsom mätnings-instrument.
Jag ber dock
Hr Gr:n ursäkta, att jag nödgas bestrida detta påstående, och såsom stöd härför får jag erinra, att alla landtmäteri-förrättningar nu verkställas med en kedja, som är jemnt £ ref lång.
— Dessutom får jag fästa Hr Grins upmärksamhet derpå, att det ingalunda är nödvändigt, att hvarje till ett längdemåtts-system hörande enhet omedelbart skall kunna användas såsom mätnings-instrument.
Ingen har väl ännu bestridt nyttan och nödvändigheten af en större längdmåtts enhet, motsvarande t. ex. milen, utan att det fördenskull fallit någon in alt begagna densamma såsom mätnings-instrument.
Hvad beträffar Frih.
Palmstjernas anmärkn., att Wermländningarne mäta lika säkert med famnen, som
Dalkarlarne med 10 * stångel, ^å vill jag ingalunda bestrida det.
Men det hindrar ej v att WeriflWdningen, då han mäter med famnen, går miste om . jalla de fördelar, som jag anäer Dalkarlen ega, och hvilka hufVudsakligast .bestå deruti, att han genom de omedelbart upmätta måttens multiplikation med hvarandra erhåller vtmåttet.
Om deremot en Wermländning mäter med sin famn och sedan multiplicerar, får han ytan bestämd i qv.-famnar, hvarefter han måste verkställa 2:ne divisioner för att slutligen erhålla det resultat han söker.
Hvad T:t:det angår, ber jag Hr Frikon ursäkta, det jag förblifver af olika tanke med honom.
Visserligen heter det i författn:ne, att ett T:l:d skall motsvara en T:s utsäde; men detta hindrar dock icke, att verkligheten strider deremot.
Man har mot mig anmärkt, att jag afstyrkt meter-systemets införande och jemväl bestridt det ;nu ifi%avar:de.
Sådant kommer sig helt enkelt deraf, att man naturligtvis mäste afstyrka det värsta eller främst meter-systemet, emedan, det förmodligen är det oriktigaste, enär det grundar sig P3v erm.viss beräkning (af- jordradien, hvilken befunnits vara falsk. \
, Äfven om det ändra systemet, hvilket man nu vill införa, vöre i sin grund riktigt, så är det dock i sin tillämpning behäftadt med alltför stora-, svårigheter.
St:r begärt tiotals-räkningens.införande.
Dermed förhåller sig så, att, vid 1823 års Riksdag, beslutade Ständerna någonting i den syftningen.
Men detta skedde för 30 år sedan.
Om man nu skulle åberopa andra beslut, som R, St:r, för lika lång tid tillbaka fattat, utan att någon verkställighet egt rum, så fruktar jag, att man komme till slutföljder, hvilka man alldeles icke önskar sig, Vid sisla Riksdagen begärde Stäuderne icke något annat, än att Konungen täcktes låta utarbeta och vid nästa Rikdag förelägga dem ett fullständigt förslag i berörde afseende.
Detta är hvad som nu dlar skett.
Men deraf följer alldeles icke, att man skall antaga det framställda förslaget, ulan att pröfva detsamma.
Frih. Wrede säger, att jag förordat tolftals-räkningen.
Det är sannt; och jag gör det derföre, att detta tal är jemnt delbart med lieie divisorer än tiotalet, hvilket endast med 5 och 2 kan jemnt delas, hvarefter en fortsatt delning gifver bråk.
Följaktligen anser jag tolftalet vara af stor fördel i handel och vandel.
Emellertid, och oaktadt det företräde jag skänker åt tolftalet, vill vjag dock icke påtvinga allmänheten detsamma, i vidsträcktare \ ljipp än dqt redan finnes infördt, utan låter förhållandet vara ijådant det är.
Men Utsk:n och Frih. Wrede vilja deremot påtruga allmänheten sitt tiotal; och det är hvad jag motsätter mig.
Frih. Wrede har jemväl omtalat, att tolftalet icke vore så urgammalt, som man förmodade, emedan man hade äldre beräkningar, hvilka voro byggda på annan grund.
Men alla dessa beräkningar grundar sig dock på 2, 3, 4, 6 eller 8; med ett ord, på tal, som antingen sjelfva eller till vissa delar äro jemna underafdelnrr af 12.
Vill man nu förgäta våra gamla historiska Den 8 Juli f. ni. 149 förhållanden, såsom att Odins Diar voro 12 eller lika mångasom Högsta
Domstolens ledamöter ännu äro?
Sjelfva talet 120, som Frih. Wrede omförmält att Dalkarlarne vid sina beräkningar begagna, är ingenting annat än det gamla svenska st. k. storhnq#' dradet, eller 10 gånger 12.