Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men vid ett så utomordentligt vigtigt tillfälle som detta, får ej fruktan, bäfvan eller misstro till egen förmåga hindra någon, ja icke ens den obetydligaste, att draga sitt strå till stacken, att höja sin röst och uttala sin öfvertygelse i det älskade fäderneslandets vigtigaste angelägenhet.
Han vill derföre öppet tillkännagifva, att också han skall i valurnan lägga sin ja-sedel för Konungens hvilande förslag till ny K. O., samt påminna om hvad en betydande medlem af Riddersmännen vid ett tillfälle å våra enskildta sammanträden yttrat, det nemi.: klokheten — nej, statsklokheten, sade han, bjuder oss nu antaga vår folkkäre Konungs förslag!
Tänkvärda, minnesvärda ordi På samma gång jag om dem vågat påminna, dristar jag ock taga mod till mig och fråga den handfull af motståndare till nämnde förslag inom detta Högättade Stånd, om icke förslagets förkastande vore oklokt?
Jo, jag är öfvertygad derom och kan ej rubbas derifrån, alldenstund jag väl känner de menniskorna, som äro under det ofta omtalade s. k. strecket och bland hvilka jag haft min verksamhet en bra del af mitt lif.
Såsom en egen företeelse, som i dessa dagar tilldragit sig, tillåter jag mig omförmäla, huruledes närmaste tjenstemannen under en chef för ett af våra folkrikaste län ankommit till hufvudstaden såsom vald deputerad jemte andra från samma län, för att hos Just.-Stats-Ministern tolka denna orts tacksamhet för det hvilande förslaget, tvertemot de kända, ja man kan säga bittra tänkesätten denne hans chef hyser och uttalat mot samma förslag; kommentarierna häröfver gore sig hvar och en sjelf efter sitt sätt att se och beakta tidsförhållandena.
Jag har blott velat påpeka detta, för att ej tala om de flera dermed liktydiga, rätt betecknande händelserna.
Skulle det vara eder möjligt, att med ett varde, i ett nu, undertrycka vår fria press, hvilken, sage hvad man vill mot och om Den 4 December. 225 om den, framkallat till lif det slumrande, påskyndat framåtgåendet, rättat missbruken, med elt ord varit nyttig; jag talar icke om skandalpressen, hvilken i mån af stigande upplysning, korrigerar sig hufvudsakligast sjelf.
Skulle det vara eder möjligt borttaga våra snabba kommunikations-anstalter, åvägahragta medelst elektricitet och ånga, borttaga den folket lemnade rätten att innehafva och nyttja vapen, och änteligen låta folkskolorna endast och uteslutande såsom utanlexa känna katekesen, eller låta dem försvinna, åter införa lagarna om husaga, spöstraff, qvinnans förtryck m. m.; då, men icke annars, blefve det måhända en möjlighet få oqvaldt besitta gamla boet; — men detta varde är numera en orimlighet, en absolut omöjlighet —och återstår således efter enfaldig mening för de motstridiga ej annat än använda klokheten, följa med, foga sig efter Konungs, dess Råds, och bakom dessa Svenska folkets mogna, positiva vilja!
— De vackra bladen blifva sedan skrifna.
Gören skolorna, folkskolorna till den sanna, rätta och praktiska upplysningens verkstäder; de äro långtifrån sådana ännu, och vi skola oemotsägligen derifrån sedermera erhålla (österlandets säkraste värn, så väl i våra inre, som yttre förhållanden.
Och till sist, Mina Hrr! har jag mod påminna eder om vår, om landets lycka att ega en Konung, en högsta statens Chef, som halt skarpsinne, omdömesförmåga att framleta, utan afseende på stånd, män, sådana som de, hvilka nu utgöra Hans rådsring, väl förtjente om fäderneslandet, såsom ock flertalet af hans öfrige förtroende-embetsmän; vi kunna under sådana sällsporda lyckliga förhållanden vara säkra på, att brister, som kunna vidlåda förslaget till den nya R. 0:n, af en sådan kärnfull och god regering i förening med goda krafter, som af folket väljas, blifva botade.
Jag borde icke upptaga eder tid i dag, Mina Hrr, då jag vid elt föreg:de tillfälle inför nästan samma åhörare ådagalagt mina tänkesätt i denna vigtiga fråga; men den högtidliga stunden bjuder milt hjerta alt ännu säga några ord.
Jag får då börja med det, hvarmed jag rätteligen borde sluta, eller att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på afslag af det hvilande Kongl.
Represenlations-förslaget.
Konungen har i sitt Statsråd beslutat framläggandet af delta förslag.
Konung har dock icke tagit initiativet dertill.
Aran deraf, om den är någon, tillhör uteslutande Hans rådgifvare, hvilka i den bästa afsigt och under de ljusaste förhoppningar tagit detta steg; och Konungen har efter dagars och nätters besinning följt deras råd.
Hvad Konungen i sin vishet liar gjort, tillkommer icke oss att bedömma.
Tider och förhållanden vexla.
Hvad Sveriges sednast framfarne Konungar vid ett sådant förhållande skulle hafva gjort, det veta vi icke; men ett vet jag, det är, att dessa Konungar skulle med den aldra största H. 1. 15 226 Den 4 December. förvåning bemött ett
Råd, som skulle hafva funnit lämpligt att inför tronen framlägga ett underdånigt förslag till undanrödjande af liela vår representation och till bildande af en på alldeles nya grunder fotad, hvars hela anda ådagalägger en så egen, hittills okänd uppfattning af den jemnvigt de båda statsmakterna emellan, som all statsrätt bjuder.
Detta förslag bär stämpeln af en sådan uppfattning, eller, med andra ord, jemnvigten finnes der ej, denna jemvigt, som våra grundlagar till både ord och anda så visligen innebära och så länge hafva bevarat.
Man har i en statshandling sagt att grundvalen för vår representation nu mera vore vittrad och nära att sönderfalla.
Jag vågar dock tro, att en verkligt nationell grund aldrig faller för annat än våld eller menskligt oförstånd; men, om denna grund verkligen ramlar, så lutar ock samhället till sitt fall; all kraft, stadga och lugn äro borta; oro, svaghet och omstörtnin gar intaga de förras rum.
Sådant är tillståndet nu hos alla de Europeiska stater, hvilka bortkastat sekler gammal grund för att bygga på en ny.
En liknelse om den gamla eken är ofta begagnad.
Denna hafva de störtat, för att plantera en ny, men dennes rötter sakna ännu fäste, och den tynar.
De hafva lemnat gamla murar, för att inrymma sig i nya boningar, hvilka dock ej lemna fullt skydd.
Man kan med skäl säga, att dessa samhällen lefva i denna stund, som man säger, för dagen, och deras förnämsta sträfvande är att värna sig för kommande stormar.
På denna bana vill man nu inleda oss och låta oss gå samma öden till mötes, som dessa stater nu så dyrt upplefvat.
Redan länge höra vi från pressen, i adresser och från förslagets alla förfäktare utropas, att Sveriges R. o. Ad. söker alt förskansa sig bakom gamla skyddsmurar, att de vilja bevara gamla privilegier och företrädesrättigheter.
Detta är ett lågt tal, ett tal mot bättre vetande.
Jag tror, och ber dervid en talare midt emot om ursäkt, att här gäller för Svenska Adeln att värna konungamakt och fosterland.
De Svenska Hrr af Konungens
Råd, som framlagt detta förslag, och en gång framkallat dess faror, hafva åtagit sig ett stort, ja omätligt ansvar inför samtid och efterverld, och jag vågar påslå, att en hvar, som lägger sin röst för detsamma, delar detta ansvar.
Den 70-årige mannen ser snart sin graf öppnad, och jag stiger der r.ed med ett namn och ett ‘minne, fredadt från detta ansvar.
Den Högstes hand hvile öfver vårt arma fädernesland!
Under diskussionen i den vigtiga fråga, som nu föreligger till afgörande, hafva ofta åtskilliga bilder blifvit använda, och må det derföre tilllåtas äfven mig alt begagna en sådan.
Jag ber eder då, Mina
Hrrl att med mig framträda till vaggan, der barnet ligger, och taga af dess bindor, som kallas omständigheternas magt, situa - Den 4 December. 227 lionen, tidsandan, menniskans rättigheter, eller hvad de allt heta, och om J då betraklen pilten, skolén J finna, att han är missbildad, att hans hjerta aldrig kan komma att klappa lör Svenska folkets sanna väl.
Det är hufvudsakligen af trenne anledninger, som jag kommer att rösta mot det Kongl, förslaget: l:o kommer det att försvaga, förminska och i framtiden tillintetgöra konungamakten; 2:o kommer det att väcka strid, oro och split inom fäderneslandet och föranleda högst betänkliga förvecklingar med utlandet; och 3:o utplånar det den Svenska Adeln såsom en politisk institution, berättigad att deltaga i den sköna, orri ock ansvarsfulla pligten att befordra silt lands dyrbaraste intressen.
Jag skall nu gå lörslaget rakt på lilvet, för att sålunda ur detsammas bestämmelser gifva skäl för mina påståenden.
Dervid vill jag dock icke uppehålla mig vid den mindre vigtiga frågan om förslagets redaktion (gjorde man det, skulle man finna, att det vore sammantråckladt på ett ganska lösligt sätt), utan jag vill behandla de i förslagets 9:de, 14:de, 19:de och 26:!e §§ förekommande vigtiga stadgandena om vilkoren för valbarhet och valrätt.
Hvad möter oss då?
Vi finna till en början att lörsta kammaren består af ledamöter, som ega jord taxerad till 80,000 rdr, eller ega 4,000 rdrs årlig inkomst af arbete, kapital eller lön, d. v. s. de skola betala bevillning lör dessa belopp, samt att valberättigade till denna kammare äro landstingen eller ursprungligen kommunalstämmorna.
I förbigående vill jag nämna, att genom dessa medelbara val förmögenhets-qvalifikationerna för valrätt till första kammaren blifvit betydligt mindre än till andra kammaren.
Vilkoren för valrätt och valbarhet hvila således ytterst på myntrepresentanten riksdaler riksmynt och på bevillnings-förordningen såsom deras grund.
Jag behöfver icke länge uppehålla mig vid betydelsen af en myntrepresentant och de omskiftningar, den under olika tider och i olika länder undergått.
Vi hafva en beklaglig erfarenhet deraf, Mina Hrr!
Vi hafva i Sverige sett den nedgå till ja T'n af det reella värde, som den skulle representera; vi lia Iva irån den lörsta Franska revolutionen exempel på huru det då gick med myntrepresentanten; man betalade 100 francs för ett skålp. socker och 1,200 francs för ett par stöflar, hvilka således voro mera varda än en representant i andra kammaren.
Dylika exempel hafva vi äfven från Amerika, der i Syd-staterna helt nyligen under det inbördes kriget en guld-dollar bortauktionerades för 1,200 dollars i papper.
Vådan af att bygga en representation på en sådan lerfot finner jag högst betänklig.
Den andra af de lerfötter, på hvilka valrätt och valbarhet ytterst bero, är bevillnings-förordningen, och den är, om möjligt, ännu betänkligare än den förra.
Vi veta huru det tillgår att bestämma den.
Konungen har dervid alls ingen magt, utan det är 11.
Sur, som bestämma den, och gifva taxerings-komiléerne speciella instruktioner.
Huru kommer bevillningen efter det hvilande förslaget att beslutas?
Jo! allt som angår bevillningen.
Den 4 December. beskattningen, statsutgifterna samt Bankens och Biksg.-Kont:s styrelse och förvaltning kommer att absolut algöras af andra kammaren, så framt 151 ledamöter derom förena sig.
Men, säger man, det är likväl ett ganska stort antal röster, som således erfordras.
Så är dock icke förhållandet, ty förslaget innehåller icke ett enda ord om huru många ledamöter erfordras för att göra kamrarne beslutmessiga.
Der kunna, för att nyttja ett ytterligt exempel, sitta tre ledamöter i andra kammaren och två i den första och besluta öfver landets vigtigaste intressen, hvarvid de tre ledamöterne i andra kammaren diktera besluten i alla frågor rörande beskattning, statsutgifter, Banken och Kiksg.- Kont.
Det hade varit skäl att förslagets förfaltare, när de ändock sett sig så många saker till godo ur 1847 års reformkomités förslag, äfven hade derur upptagit stadgandet om att en viss proc. af kamrarnes och utskottens ledamöter skulle vara närv:de för att göra dem beslutmässiga; men detta betryggande vilkor finnes icke i det Kongl, förslaget.
Om vi nu gå vidare lill de §§, öfver hvilka jag egentligast önskar få yttra mig, så finna vi, bland annat, i 14:de §:n anledning till en behjertansvärd 'anmärkning öfver ett förhållande, som jag åtminstone anser vara särdeles orättvist och för H. o. Ad. af högsta vigt att det rättas.
Enligt denna och den 9:de §m skall man nemi. för valrätt »ega eller med stadgad åborätt innehafva» jord af ett visst taxeringsvärde.
Men, Mina Hrr! i vårt land finnas 189 majorater, hvilka omfatta tusende hemman, och dessas innehafvare hafva enligt det nya förslaget ingen representationsrätt, ty det är ej detsamma att ega eller med stadgad åborätt innehafva jord, som att besitta den under fideikommissrätt.
Jag tror således att dessa 189 majorategare äro de läcto berölvade en billig rätt att deltaga i representationen, under det att deras arrendatorer, torpare, ja tjenstefolk ega densamma.
Hvad tjenstefolk beträffar, så har det ej tillräckligt klart framhållits, att denna klass af medborgare eger röst- och valrätt.
De borde dock, enär de enligt legostadgan ej få aflägsna sig ur sina husbönders tjenst eller utan deras tillstånd lemna sina sysslor, och således ej kunna anses råda öfver sig sjelfva, vara uteslutne från valrätt, och detta välgrundade undantag är äfven iakttaget så väl i 1847 års reform-komités betänkande som i vilkoren för valrätt till nuv:de Borgare-St.
Med afseende vidare på stadgandet om en till visst belopp taxerad jordförmögenhet såsom vilkor för valbarhet till första kammaren, så anser jag mig böra lästa eder uppmärksamhet, Mina Hrr! derpå, att jag kan vara en person, som icke eger ett öre, och ändock tillhöra den sanna aristokrati, hvarom H.
Exc. Hr Just.-Stats-Ministern talat i sitt förslag.
Vi veta alla, och jag har deröfver anställt noggranna beräkningar, att Sveriges jord är betungad med inteckningar till 21 procent af sitt värde (jag tror snarare något mera, men de statistiska uppgifterna, beträffande förnyad inteckning, börja i Just.-Stats-Ministerns embetsberättelse ej förr än 1857).
Många egendomar kunna följ - Dea 4 December.
2211 aktligen vara så intecknade, att deras egare ega intet eller mindre än intet, och äro likväl qvalificerade till första kammaren.
Vidare, om nu t. ex. en person i landsorten innehar en egendom, taxerad till 80,000 rdr eller deromkring, men af en eller annan anledning icke är behaglig, hvad angår hans politiska åsigter, för de personer, som sitta i årets taxerings-komilé, så kunna de genom att nedsätta taxeringen på hans egendom med endast ett eller annat 1000 rdr utesluta honom från valbarhet.
Hrr och män, som allsmägtigt bestämma öfver taxeringen, kunna efter godtycke nedsätta bevillningen, sorn är grunden för valbarhet, så att en person, som ena året skattar för jord af 80,000 rdrs värde, gör det ett annat år för endast 20,000 rdr.
En sådan förändring i taxeringen af jord har förut förekommit.
Jag har genomgått taxeringslängderna från 1810 och funnit, att taxeringsvärdet å jordfastighet 1823 nedsattes med 25,900,000 rdr.
År 1861 utgjorde värdet af ali bevillningsafgift, underkastad jordbruksfastighet, frälseräntor, bergverk, manufakturer, qvarnar, sågar 593 millioner rdr rmt samt af hus och tomter i städerna cirka 259 millioner, eller tillsammans 852 millioner.
År 1862 voro samma fastigheter taxerade till 1,827 och till 419, eller sammanlagdt 2,246 millioner rdr rmt, så att taxeringsvärdet uppsprang på ett år å fastighet från något öfver 852 millioner till 2,246 millioner, och för jordbruksfastighet allena till, öfverhufvud taget, 3| gånger högre än 1861.
Hvad skola väl följderna häraf blifva?
Men så går det, när man vill bygga valrätt och valbarhet på bevillningsfÖrordningen, som, likt ett rullande klot, icke kan erbjuda något fotfäste.
Om denna förordning lades till grund, skulle valbarheten blifva särdeles vexlande.
Jag har anställt beräkningar med ledning af 1847 års reform-komités tabeller (det ligger härvidlag ingen vigt på om siffrorna äro tagna tjugo år förr eller sednare vid bedömandet af en författning, hvilken, såsom meningen måste vara, skall blifva gällande för sekler) och funnit, att, enligt desamma, som voro uppgjorda efter taxeringsvärdet för år 1845, skulle, med tillämpning af 1862 års taxeringsvärde å jord (3j högre än 1845 års), till första kammaren 2,056 personer vara valbara och till andra kammaren omkring 196,000 i och för egande fastighet; men om åter 1861 års taxeringsvärde lades till grund, skulle med samma valbarhets-qvalifikationer endast 609 vara valbara till första och 64,700 till andra kammarenil
Således hafva endast på ett år 1,447 personer blifvit uteslutne från valbarhet till första kammaren och 131,300 från valbarhet till den andra kammaren.
Att på detta sätt R.
St:r ensamt bestämma om valrätt och valbarhet till kamrarne, anser jag vara en dem lemnad makt, som är utom deras befogenhet, och om jag endåst af detta skäl skulle förkasta förslaget, skulle jag göra det af hjertans lust och glädje.
En annan lika vigtig omständighet är, om vid taxeringen å en egendom skulle fråndragas de inteckningar, hvarmed den 230 Den 4 December. vore besvärad, eller om i allmänhet taxeringen, såsom varande alltför hög, komme att nedsättas.
Då skulle nemligen kunna hända, att en egendom, som nu är taxerad till ett värde af 80,000 rdr, nedsjönk till 22,000 genom ensamt taxeringen, och genom afdrag af gravationen kunde egaren befinnas ega ingenting.
Huru många sanna aristokrater fingo ej derigenom dödsstöten?
Betrakta vi åter de vigtiga numeriska förhållandena, så finna vi med afseende å ett hemmans värde, att detsamma, enligt 1861 års sammandrag af allmänna bevillningen, i medeltal utgjorde 6,739 rdr, men 1862 uppgick till cirka 24,000 rdr.
Detta sednare år fordrades således ^:dels hemman för att till andra kammaren vara valberättigad, och funnos 164,580 dylika personer; men efter 1861 års hemmansvärde fordrades cirka ,}:dels hemman för valrätt, och då skulle således de fleste af ifrågavarande 164,580 personer varit oberättigade, som 1862 voro berättigade att deltaga i vården af fäderneslandets angelägenheter.
Och om taxeringsvärdet å jord sänktes och återgick till hvad det var förut, skulle de flesta, som nu äro valberättigade, nödgas derifrån afstå.
Man invänder måhända, att oaktadt taxeringsvärdet på jord och annan fastighet nu är så högt, är den derå utgående bevillningsprocenten i förhållande till det stegrade värdet minskad; jag har beräknat detta, och det är visserligen en sanning, att då bevillningen lör jordbruksfastighet år 1845 var 2 rdr per 1000, var den år 1864 endast 30 öre per 1000 rdr; likväl, om det besinnas, att taxeringsvärdet 1864 var 3j bögre än 1845, så befinnes, att den jordbruksfastighet, som 1845 var taxerad till 1,500 rdr rrut och för hvilken erlades i bevillning 3 rdr, var år 1864 taxerad till 5,500 rdr rmt, ehuru för densamma ej erlades i bevillning mer än 1 rdr 65 öre.
Men, Mina Hrr! det kan hända Sverige som andra länder, att krig och olyckor inträffa och att i följd deraf handel och sjöfart ligga nere, och då kommer nog bevillningen att ökas, såsom t. ex. år 1683, då man fick betala 10 proc. af löner och andra inkomster.
Om en sådan tid kommer, huru skall det då gå med faslighetsegarne, i följd af den höga uppskattningen af jorden?
Annu en annan följd af dessa förhållanden är, att då för valbarhet eller valrätt förifras, icke att ega i inkomst af lön eller kapital 4000 eller 800 rdr, utan att vara taxerad till bevillning der/or, hvad hindrar en lagstiftaremajoritet i grundlags- eller, som är detsamma, i bevillningsfrågor i andra kammaren att säga: landels konjunkturer äro så lyckliga, att vi icke behöfva den bevillning, som utgår efter andra artikeln; de fattiga löntagarne må behålla hvad de i sitt anletes svett förvärlvat för att lifnära sig med.
Härigenom skulle 526 personer lör första kammaren och 34,000 personer för andra kammaren. nu valberättigade, utstrykasll!
Jag har nu visat, att förslagets grunder för valrätt och valbarhet uppbäras af tvenne lerfötter: mynt-representanten och bevillningsförordningen.
231 Jag beder eder nu, Mina Hrr! att taga en hastig öfversigt af några andra anmärkningar mot åtskilliga §§ i det Kongl, förslaget.
Det hade varit glädjande, om förslagets försvarare hade närmare angifvit, att Prinsar af den Kongl, familjen, som ega fastighet, hafva representationsrätt.
Beträffande lista §:n, så säges deri, att båda hamrarne hafva i alla frågor lika behörighet och myndighet; men sammanställes denna § med § 65, så finner man, att detta icke är förhållandet, ty enligt sistnämnde § bero de vigtigaste besluten rörande statsutgifter eller bevillning, Riksbankens eller Riksgäldskontorets styrelse eller förvaltning, inkomster och utgifter, samt i följe häraf grundlagsförändringar, i allt hvad desamma af bevillning och taxering bero, på en majoritet af högst 151 ledamöter i andra kammaren, men äfven mindre.
Man vill anse detta vara rätt, och jag har hört aktade talare försvara det, men den lista §:n blir dock ingen sanning.
Stadgandet i 12:te §:n, att ledamöterna i första kammaren icke skola erhålla något arfvode, anser jag vara högst vådligt, ty då der kunna, på sätt jag förut visat, inväljas personer med endast skenbar (örmögenhet, kan denna § inkasta Riksförsamlingen i frihetstidens för fäderneslandet så vådliga korruptionssystem.
17:de §:n föreskrifver, att vid såväl Elektors- som Riksdagsmannaval hvarje röstande har en röst, men då man enligt kommunallagarne vid kommunalstämmor röstar efter fyrktal, synes mig denna olikhet högst oklok och orättvis; här finnas nemi. socknar, som egas af en eller två personer: dessa kunna öfverröstas af sina egna betjenterl!
Enligt 23:dje §:n tillkommer hvarje ledamot i andra kammaren 1,200 rdrs arfvode; jag tror dock, att det nuvarande aflöningssättel är bättre, ty om ock ärendernas gång genom det föreslagna stadgandet påskyndas, lider dock deras behandling dera f.
Vid de i 26:te §:n uppräknade undantag i fråga om valbarhet borde tilläggas, att de, som stå under annans husbondevälde, såsom tjenstehjon och torpare samt backstugusittare, skulle vara uteslutne.
I 31 ista §m står, att Riksdagen skall sammanträda i Stockholm, då det i vår nuvarande grundlag heter, att den skall hållas der.
Skillnaden är tydlig.
Riksdagen endast skall sammanträda och ej behöfver hållas, d. v. s. fortgå här, så kan stället förändras, hvilket för riksdagsmännen kan blifva ganska svårt och betungande.
Hvarför är i 33:dje §:n 3:dje mom. 92:dra §:n R.
F. icke upptagen, fastän denna § innehåller liknande och lika vietigt fall, som omtalas i de uppräknade 9lista, 93:dje och 94:de §§:ne?
I slutet af 44:de §:n står: »I tillfälligt Utsk. välja ledamöterna, inom sig, för hvarje särskildt mål en föredragande, hvilken det ('erjemte åligger att uppsätta Utskits yttrande i ämnet.»
Det 23?
Den 4 December. kan hända, att detta blir svårt för den utvalde ledamoten, om han är mindre skrifluinnig; huru skall det då tillgå?
Vid 53:dje §:n måste jag anmärka, att Prins af Kongl, huset, för hvilken icke något hinder finnes att, derest han eger lustighet, blifva vald till riksdagsman, icke, under den tid han möjligen förer Regeringen, är utesluten från att öfvervara kamrarnes öfverläggningar eller beslut, ehuru Siats-Rådets ledamöter i de fall, då dem enligt R.
F. uppdraget är att Riksstyrelsen föra, ej få öfvervara kamrarnes öfverläggningar eller beslut. 1 fiO:de §:n, som säger, alt »nar ärende skall slutligen afgöras, böra dertill hörande handlingar uppläsas», hade bort stå: alla dertill hörande handlingar, såsom är föreskrifvet i 53:dje §:n af nu gällande R.
O. I 61:sta §:n har blifvit uteslutet det i motsvarande 55:te § af vår nu gällande R.
O. stående ordet »bokstafligen», hvilket borde hafva qvarstått.
64:de §:n, som innehåller den vigtiga bestämmelsen om huru grundlag skall stiftas och ändras, lemnar icke samma trygghet i detta afseende, som vår nuv:de grundlag.
Det är visserligen sannt, att grundlagsändringar icke kunna beslutas vid samma Riksdag, som de föreslås; men om sådant förslag af K.
M:t eller enskild motionär väckes i sista timman af den Riksdag, som inträffar näst före nya val till andra kammaren, så kommer ett sådant förslag att vara hvilande endast 5, 6 eller högst 8 månader, innan derom skall beslutas; och detta anser jag vara högst betänkligt och kan ingalunda biträda ett sådant stadgande.
Jag skulle kunna göra en mängd mindre anmärkningar mot förslaget, men vill icke dermed upptaga tiden.
Jag ville nu endast i korthet anföra de bindande skäl, hvarför jag anser förslaget vara försvagande och genom sina följdpr bidragande att snart eller sent tillintetgöra konungamakten. l:o Då R. o.