Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s upmärksamhet på behofvet af en allmän organisation af Förvaltnings- och StyrelseVerken, hvadan Utsk. också ansett, »att frågan om behöfligbeten af ett dylikt Embetsverk för handläggning af flere eller färre utaf de ärenden, som uti motionen afses, sannolikt kommer under förnyad pröfning», och på denna grund hemställt, »att någon åtgärd i anledn. af motionen f. n. ej må af R.
Skr vidtagas.» M. a. o., R.
Skr skulle genom bifall till Utsk:s hemställan uttrycka den mening, att sedan de redan beslutat en hemställan om organisation af StyrelseVerken, böra icke särskilda delar af dessa utgöra föremål för en underd. framställning, och då härtill kommer, att
Utsk. särskildt uttalat den förväntan att de ecklesiastika ärendena skola komma under förnyad ompröfning, förutser jag att R. o.
Ad. kommer att bifalla Utsk:s Betänk.
Jag kan dock icke neka, att jag lika med reservanten anser att Utsk. hade visat mera nit för saken, om Utsk. »tillstyrkt en underd. skrifvelse, i likhet med den som vid förra Riksdagen afläts, emedan derpå ej följt något nöjaktigt resultat.»
Då jag emellertid icke vill vidlyftigare uptaga frågan, och ett bifall till Betänk, på visst sätt innefattar ett bifall till motionen, anser jag det icke alls vara stridande mot det beslut, som redan är fattadt inom de öfriga Stånden, om R. o.
Ad. något modifierade hvad Utsk. föreslagit, och inbjöd de öfriga Stånden att med R. o.
Ad. sig förena.
Denna modifikation skulle då gå ut derpå, att Don 9 Maj. R. o. Ad., på de skal som Utsk. anfört, beslutade en underd. skrifvelse till K.
M. med anhållan, att Han ville vid den allmänna reorganisation af Förvaltnings- och StyrelseYerken, som af R.
St:r blifvit begärd, taga i öfvervägande deras vid förra Riksdagen framställda anhållan om de ecklesiastika ärendenas ordnande under en centralstyrelse.
Jag tror att ett sådant beslut skulle ådaga lägga mera värma för saken och stå mera i sammanhang med R.
Sl:rs förut fattade beslut.
Saken är alltför vigtig att, enl.
Utskis förmenande, endast ställas på en förhoppning, och jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte modifiera Utskis förslag på sätt jag framställt.
Då på sätt redan uplyst blifvit, 3:ne Stånd bifallet Utskis Betänk., skall jag icke vara särdeles utförlig i den framställning jag ämnar göra, hvilken går ut på att upmana R. o. Ad. att samma Betänk, jemväl för sin del bifalla, synnerligen som motionären sjelf medgifvit att ett bifall till Ekon.Utskis Betänk, kan på visst sättsägas innefatta bifall till hans motion.
Det är nu endast fråga om huruvida R.
Stir skola ingå med en ny skrifvelse i ämnet eller låta bero vid det allmänna omdöme som Ekon.Utsk. öfver ärendet afgifvit.
Jag skulle likväl tro, att då frågan redan är af 3:ne
Stånd afgjord, kan en inbjudning till dessa att sig med R. o. Ad. förena, svårligen gifva frågan en annan form än den nu har.
Jag anser derföre tjenligast vara att, såsom en af Ekon.Utskis ledamöter, Hr von Ehrenheim, föreslagit, bifalla Utskis Betänk.
Hvad beträffar den frågan huruvida de 3:ne öfriga Stånden skulle gå in derpå att förena sig uti den modifikation af Utskis Betänk., som jag till R. o. Adins antagande framställt, eller icke, så är detta helt och hållet en sak för sig.
Jag skulle redan anse det som en vinst för saken, hvilken ingalunda kan vara af mindre vigt vid denna Riksdag än den föregående, om R. o. Ad. förenade sig i bifall till det förslag jag framställt.
Jag fruktar att vi nästan alltför knapp händigt lemna denna fråga.
Jag vågar ännu en gång fästa R. o. Adis upmärksamhet på betydelsen af denna motion, hvilken framlidne Presidenten von Hartmansdorff lemnade såsom ett testamente på detta rum.
Man bör icke helt och hållet förkasta detta testamente; det ligger deri någonting som man måste behjerta. R. o. Ad. behagade påminna sig i hvad stund det var som Hr von Hartmansdorff afgaf detta förslag, i hvad stund han första gången uttalade de betydelsefulla orden: »Må ske ett EcklesiastikCollim.»
Det var nyårsnatten 1853—1854.
Jag minnes det som i går, jag var närvide denna nyårsnatt cch erhöll äfven denna nyårsgåfva af Hr von Hartmansnorff.
Dessa ord af den hädangångne: »Må ske ett EcklesiastikCollim», voro icke förgäfves yttrade.
Han insåg med sin stora statsmanna-erfarenhet, huru litet en chef för EcklesiastikDepart. (hvilket embete han beklädt) kunde uträtta 560 Don 9 Maj. utan ett dylikt Coll:m.
Till följd af sina historiska insigter kände han också, hvilka brytningar Kyrkan och Staten emellan upstått just derföre att det hierarchiska intresset tagit öfverhand äfven inom den protestantiska kyrkan.
Vi veta huruledes Gustaf Adolph gick i strid mot det hierarchiska intresset, och gick så långt att ban till och med icke aktade sitt eget lif för att vinna målet, att nederslå hierarchien som uprest sig mot den kristna Kyrkan på jorden.
Han fick också ett sådant slut som vi skulle kunna önska oss litet hvar.
Men hvart har den äkta kyrkliga anda, som förr var rådande, tagit vägen?
Nu råder, tyvärr! en så stor lojhet, liknöjdhet och slapphet för det kyrkliga intresset, att man betraktar denna sak såsom en småsak.
Det ligger dock en stor princip till grund för den nu framställda motionen, och om vi forska i våra riksdagsmanna-annaler, skola vi finna det anmärkningsvärda förhållande, att de ärligaste kyrkovänner alltid varit de som hyllat organisationen af ett EcklesiastikColkm.
Att nu tillintetgöra hela saken och, såsom Utsk. gjort, lemna den åt framtiden och tänka att vid den allmänna reorganisationen af Embetsverken få väl också Kyrkans angelägenheter arrangeras efter husbehof, anser jag icke vara lämpligt.
Redan under den store Gustaf Adolphs tid erkändes behofvet af att äfven de stora biskoparne och de vördiga kyrkoherdarne hade en auktoritet öfver sig, som till någon del modererade deras makt.
Att nu upgifva detta förslag och tro att saken ordnar sig sjelf, är visserligen ett mycket beqvämt sätt, som utvisar att man icke rätt senterat hvilken stor vigt som ligger uppå inrättandet af ett dylikt Embetsverk.
Jag vill icke besvara den gjorda anmärkmn, att då 3:ne
Stånd fattat enahanda beslut i frågan gäller vårt ingenting.
Detta vet jag ganska väl, men då inom R. o. Ad. icke allenast vid denna utan äfven föreg:de Riksdag, yttrat sig ettså bestämdt, afgjordt, ärligt intresse för Kyrkans angelägenheter, att skrifvelser från utländska auktoriteter ingått för att komplimentera R. o. Ad. för deras visade intresse, anser jag det vara konseqvent handladt, om R. o. Ad. icke helt och hållet lade denna fråga åsido, utan inginge på Hr Ribbings förslag.
Ar det så att vår mening undertryckes hafva vi likväl uttalat vårt hjertås innersta tankar.
Hr T ersmeden, Pehr Reinhold:
Den åsigt jag hyser i denna fråga torde vara alla de ledamöter bekant, som bevistade förra Riksdagen, vid hvilken jag understödde den då af Hr von Hartmansdorff i ämnet väckta motion.
De skäl som här blifvit mot densamma förebragte, kan jag icke finna tillfredsställande, enär de gå ut på att söka visa det reformen icke skulle vara behöflig, då man nu är på väg att åvägabringa en kyrklig representation.
Detta är likväl tvenne olika saker, den ena rörer nemi. den lagstiftande makten, den andra den administrativa.
Då nu emellertid 3:ne Stånd biträdt Utskrs åsigt, af hvilka 3:ne Stånd 2:ne vid förra Riksdagen lika med R. o, Ad. b iföl lo den ifrågasatta reformen, så är det visserligen en sanning, att ingenting praktiskt kan åstadkommas, men jag hemställer dock, om icke R. o. Ad., detta l)en U Maj. 561 detta oaktadt, skulle vilja för sin del härvid ådagalägga, att de iakttaga en konseqvens, som saknas på andra håll, hvarföre jag tillstyrker bifall till IIr Ribbings förslag.
Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Estenberg förklarade att han förenade sig med Hr Ribbing, och sedan Hr Gr. o. Landtm, framställt hurusom i afseende på förev:de Betänk, blifvit yrkadt dels bifall, dels ock af Hr Ribbing, att R. o. Ad. måtte besluta en underd. skrifvelse med anhållan, att K.
M. vid den allmänna reorganisation af Förvaltnings- och StyrelseVerken, som R.
St:r vid denna Riksdag begärt, täcktes taga i öfvervägande deras vid förra ltiksdagen framställda underd. anhållan om de ecklesiastika ärendernes ordnande under en Centralstyrelse, blefvo de först till bifall å Utsk:s Betänk, och derefter till bifall å Hr Ribbings förslag framställda propos:ne besvarade med blandade
Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla (Jtsk:s Betänk, samt sedan svaren härvid åter utfallit med Ja och Nej, förklarade det han ansåg
Uplästes till justering och godkändes följande volerrs-propos.:
Den som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.Utskrs Betänk.
N:o 82, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, beslutar R. o. Ad. en underd. skrifvelse med anhållan, att K.
St:r vid denna Riksdag begärt, täcktes taga i öfvervägande deras vid förra Riksdagen framställda underd. anhållan om de ecklesiastika ärendernes ordnande under en centralstyrelse.
Hr Ribbing: Sedan R. o.
Ad. stannat i ett beslut, som hufvudsakligen öfverensstämmer med de skäl Utsk. anfört, ehuru Dtsk. ansett att f. n. någon åtgärd med anledn. af motionen icke borde vidtagas, s§ och då R. o. Ad:ns beslut ingalunda strider mot bufvudsakliga syftningen af det Betänk, som blifvit af 3:ne Stånd bifallet, får jag anhålla om Hr Gr. o. Landtm:s propos. på en inbjudning lill de öfriga Stånuen.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Utsk. i dess nu af R. o. Ad. pröfvade Betänk, hemställt, »att någon åtgärd i anledn. af motionen f. n. ej må af R.
St:r vidtagas», och således tillstyrkt icke blott att ej den särskilda åtgärd, som i motionen blifvit yrkad, utan jemväl att ej någon åtgärd i anledn. af densamma må f. n. vidtagas.
Hvad sålunda af Utsk. blifvit hemsläldt V H. 36 562 Den !) Maj. hade, enl. ankomne prot.-utdrag, blifvit af 3:ne
Stånd bifallet och utgjorde således ett R.
St:rs beslut; hvadan Hr Gr. o. Landtm, ansåg att E. o. Ad. ej kunde besluta en inbjudning, som afsåg förändring i hvad R.
St:r, i den ordning Grundlagen föreskref, redan hade beslutat.
Ånyo föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utslits d. 25 och 29 sistl.
Nto 83, i ani. af väckt motion om nedsättande af en Komité för undersökning af Kongl, och Hvitfeldska gymnasii-godsets tillstånd och förvaltning.
Cederström, Eudolf: Genom den recit, Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk. i detta ärende framlagt, finner R. o. Ad. huruledes R.
St:r visserligen begärt, att undersökning måtte anställas till utredande af Kongl, och Hvitfeldska stipendie-inrättningens samt åboernes ömsesidiga förhållanden, men jemväl påyrkat åtgärder, som i anledn. häraf blifvit vidtagne, hvaribland en af de sista är det yttrande, som stipendii-kuratorerne d. 13 Febr. 1856 i ämnet afgifvit, hvilket yttrande, åtföljt af konsistor i i i Götheborgs stift och Landh:geEmbetets i Götheborgs och Bohus län sedermera meddelade utlåtanden i frågan, d. 14 nästl.
Mars till KammarColhm inkommit.
Då saken således är i full gång, och det tydligen synes att K.
M. icke underlåtit deråt egna ali den upmärksamhet som den förljenat och tiden medgifvit, anser jag det icke vara grannlaga om R.
St:r skulle så hastigt efter den sist vidtagna åtgärden inkomma med en förnyad påminnelse i ämnet.
Jag har hört alt ett RiksStånd redan afslagit Betänk., och jag anhåller att R. o. Ad. äfven måtte afslå detsamma samt att Hr Gr. 0. Landtm, ville framställa propos. derå.
Hr von Ehrenheim, Pehr Jakob: Detta Betänk, före slår tvenne åtgärder, den ena, hvilken redan förut blifvit föreslagen och till en del försiggått, att nemi. en undersökning om dessa hemmansåboers ställning skulle företagas; den andra, att K.
M. täcktes tillse huru och i hvad utsträckning försäljning till skatte af hemmanen lämpligen skulle kunna åstadkommas.
Den sednare framställningen är, efter min tanka, den vigtigasto och innebär den åtgärd, som bäst kan afhjelpa de öfverklagade missförhållanderne, hvadan det är af stor vigt att R.
St:r, hvilka förut icke till K.
M. ingått med någon framställning i detta hänseende, nu göra det.
Visserligen inkom BondeSt. vid 1847—48 års
Riksdag med en dylik anhållan, men R.
St:r gemensamt hafva aldrig gjort det.
Jag tror att någon verklig förbättring i åboernes ställning icke kan vinnas förr än hemmanen blifva under full äganderätt till åboerne uplåtne, och föreställer mig, att då R.
St:r uti den nu föreslagna skrifvelsen begära en ytterligare åtgärd förutom den, derom de vid föreg:de tillfällen anhållit, kan skrifvelsen icke innebära bristande grannlagenhet mot K. M. Jag anhåller om bifall till Betänk.
Den M a j. Frih.
Det är just de sista orden i Utks:s framställning som föranledt mig att begära afslag å detta ärende, ty om R.
St:r skulle hos Regeringen anhålla, att »K.
M. läcktes i Nåder tillse huruvida och i hvad utsträckning försäljning till skatte af II v i Lfe I dska stipendii-hemmanen lämpligen skulle kunna åstadkommas», så invecklade detta frågan i st. för att utreda den; ty just detta förslag har icke, så vidt jag vet, varit föremål för de auktoriteters hörande, hvilka med ärendet tagit befattning.
Skulle nu detta förslag verkställas, så måste auktoriteterna åter höras, och då komme frågan ånyo att taga ett alldeles oberäknadt vidlyftigt omfång, hvilken i sin mån måste aflägsna och icke påskynda dess lyckliga lösning.
Skulle R. o. Ad. vilja aflåta en skrifvelse i den syftning, som Utsk. förordat, anhåller jag vördsammast att slutorden från »öfverensstämmer» måtte ur skrifvelsen uteslutas.
Det synes hafva blifvit en vana hos R.
St:r i följd af de numera beklagligen alltför ofta återkommande Riksdagarna, att man i motionsväg söker göra frågor af huru enskildt beskaffenhet som helst till föremål för R.
Stms öfverläggningar, för att derigenom antingen bereda ett beslut af R.
St:r, så vidt sådant kan äga rum, eller också åstadkomma underd. skrifvelser och framställningar till K. M. i ämnet, som i alla fall på annan väg kunde och borde hos K. M. göras anhängiga.
Till den sednare beskaffenheten räknar jag frågan om regleringen af de s. k.
II v i t fel dska stipendii-hemmanen.
De klagomål, som blifvit af åtskilliga stipendiihemmans åboer anförde, hafva i vederbörlig ordning blifvit pröfvade; och uppå framställning af stipendii-kuratörerne är K. M. i tillfälle att få kännedom om alla de förhållanden som röra dessa hemman, och att derefter i afseende på dem meddelade reglementariska föreskrifter som af behofvet kunna vara påkallade.
Då nu härtill kommer att en undersökning rörande dessa hemman redan är förordnad, synes det mig öfverflödigt alt R.
St:r skola besvära K.
M. med en skrifvelse i ämnet.
Jag kan således icke annat än på det högsta afstyrka R. o. Ad. från att bifalla Utslcs ifrågav:de hemställan, och hvad särskildt beträffar den framställning som Utsk. här gjort om en underd. anhållan hos K. M., att vederbörande hemmans-åboer skulle få lösa hemmanen till skatte, så tror jag den vara ganska olämplig och till och med obehörig, ty om hemmanen kunna lösas till skatte, så finnas författn:r sorn tillägga åboerne en sådan lösningsrätt och denna behöfver då icke begäras hos K.
Aro åter hemmanen af sådan beskaffenhet att de icke få till skatte försäljas, så synes mig olämpligt att i denna fråga hos K.
M. göra någon framställning.
Jag afstyrker bifall till Utslcs Betänk.
Om jag icke oriktigt upfattade Frih.
Cederströms yttrande, så innehöll det bland annat, att frågan om hemmanens försäljning under full äganderätt icke skulle hafva varit föremål för vederbörande myndigheters pröfning.
I Betänk, säges Den 9 Maj. likväl, att BondeSt. vid 1848 års Riksdag hos K.
M. framställde den underd. önskan, att åboerne måtte, mot skyldighet att allt framgent till stipendiifonden årligen utgöra såväl den gamla grundskatten som ock en sednare tillkommen s. k. kornskatt, samt att erlägga lämplig löseskilling, undfå äganderätt till samma hemman; hvilket förslag afstyrktes dels i allo af Consistorium i Götheborgs stift, och dels med undantag för de reducerade hemmanen, utaf stipendii-inrättningens kuratorer samt Landsh-.geEmbetet i Götheborgs och Bohus län; hvaremot KammarColhm, som på upgifne skäl ansett skatteförsäljningen både kunna, utan hinder af testamentet, äga rum och blifva förmånlig såväl för stipendii-inrättnin gen som för hemmansåboerne, i allo tillstyrkt en sådan åtgärd.
Ilar kan, efter min föreställning, icke blifva fråga om en sådan skatteförsäljning som med kronojord äger rum, utan meningen är, att hemmanen skola få förvärfvas under full äganderätt emot sådana afgifter som motsvara de förmåner, som åboerne genom äganderätten skulle vinna; men jag skall icke längre uptaga R. o. Ad:ns tid i detta ämne, då jag hör att en talare anmält sig, som bättre än någon annan kan redogöra för dessa förhållanden.
Denna fråga är en bland dem som vid Riksdagarne ständigt återkomma.
Jag har emellertid förut på detta rum sökt ådagalägga, att förhållandet icke alldeles är sådant som åtskilliga talare föreställt sig.
Den agitation som i denna fråga blifvit väckt, har visserligen äfven träffat inrättningens styrelse eller de s. k. kuratorerne, men hufvudsakligen har den varit riktad mot styrelsens verkställighets-organer, den s. k. gymnasii-fogden.
Anklagelserna hafva också haft till följd undersökning af hans förhållande, genom förhör i de särskilda orter derifrån klagomål inkommit.
I betydlig mängd ejordes dervid angifvelser af gymnasii-hemmanens åboer, i följd hvaraf kuratelet föranstaltade åtal mot fogden, som under tiden blef afstängd från utöfningen af sin tjenst.
Men vid den rättegång, som derpå följde, kunde hvarken i första eller andra instansen någon enda tillvitelse ledas i bevis, och domstolen dömde den anklagade fri.
Han bar sedan inträdt i tjenstgöring och någon klagan har mig veterligen icke sedermera försports.
Frågan om ett nytt reglemente för inrättningens förvaltning samt rättigheten för åboer att lösa til! sig hemmanen under enskildt äganderätt, har, såsom Betänk. och flera föreg:de talare uplvst, varit föremål för vederbörande embetsmyndighefers åtgärder och K. M:s pröfning.
Det förhåller sig härvid, såsom den siste värde talaren uplyst, att det icke är fråga om att köpa hemmanen till skatte, såsom vanligt är med kronojord, utan egentligen att friköpa dem under enskild äganderätt.
Kuratelets majoritet hade i detta afseende tillstyrkt, att den del af godset som blifvit indragen och sedan åter donerad för inrättningens behof, skulle få försäljas under äganderätt, men trodde sig icke kunna utsträcka denna rättighet äfven till de testamenterade och icke till Kronan indragne hemmanen.
KammarColkm gick längre och tillstyrkte att hemmanen måtte till inne - Den 9 Maj. hafvarne få försaljaa under enskild äganderätt, ehvad de voro indragne eller icke, och Just.Kiinsleren har vilkorligt tillstyrkt detsamma.
Nu återstår likväl en uplysning som Utsk. förtegat.
Det är den, att K.
M. redan afgjort denna fråga.
Ar 1853 d. 1L April afslog K.
M. det väckta förslaget om friköpande, på samma gång som vederbörande anbefalldes att upgöra förslag till en sådan förändring i de för stipendii-hemmanens förvaltning och uplåtande gällande föreskrifter, att derigenom, utan mehn för stipendii-kassan, hemmans-åboernes bästa, så vidt rättvist och billigt är, må kunna befrämjas.
I den egenskap jag innehar såsom ordf:de i styrelsen, kan det icke anstå mig att hvarken till- eller afstyrka någon åtgärd.
Jag vill likväl uttrycka den åsigt, att önskligt vore om åtgärder blefve vidtagna, hvarigenom äboerne komme i en jemn ostörd besittning af hemmanen, hvilket vore fördelaktigt icke blott för dem utan äfven för styrelsen.
Man kan lätt inse, att då det är fråga om 140 hemman, hvilka i medeltal äro styckade i -|:delar, så finnas öfver 1000 åboer, hvilkas väl eller vo kan bero på vidtagandet af en sådan åtgärd.
Men härvid är dessutom att märka, att den befattning som i afseende på kronohemman tillhör K.
Befhide och KammarColhm, tillhör här odelad kuratelet.
Det är klart, att dermed äro förenade högst talrika, invecklade och tidsödande göromål, och hur man ställer med en förvaltning af denna beskaffenhet, så blifver det omöjligt att undanrödja anlednir till klagomål från de enskilde som af förvaltningen äro beroende.
Jag har endast velat lemna dessa uplysningar, utan att för öfrigt yttra mig hvarken för eller emot Betänk.
För 10 eller 12 år tillbaka, då jag redan länge varit ledamot af detta lius, var denna samma fråga äfven före.
Jag erinrade mig det när jag nu fick Utsk:s Betänk, att läsa, och min öfvertygelse nu som då är den, att om icke ett stort intresse, hufvudsakligen kommande från styrelsen öfver den skatt som dessa hemman erlägga, hade lagt sig emot hvad åboerne begärt och skäligen bordt få, så hade saken längesedan varit afslulad.
Då nu ötslcs majoritet ansett det nödvändigt att aflåta en särskild underd. skrifvelse till K. M., vill jag, utan att tilltro mig förmåga att bedöma saken i alla dess invecklade förhållanden, likväl, då en ledamot, som varit ordf:de i styrelsen, förklarat saken vara af kinkig natur, endast understödja Utsk:s förslag, och jag finner mig ej föranlåten till ett motsatt förfarande derföre alt det 11.
PresteSt. afslagil Betänk., eller derföre alt en eller flera ledamöter upträdt och instämt i yrkande på en åtorremiss.
M. e. o.: stödjande mig på de uplysningar IIr von Ehrenheim afgifvit, yrkar jag bifall till Betänk.
Det var mig visserligen förut bekant att InterimsRegeringen, på sätt Hr Fåhiatus upiyst, hade afslagit frågan om dessa hemmans försäljning; men jag föreställde mig likväl att detta icke borde utgöra något hinder för R.
St:r att ånyo uptaga densamma.
Det är utan tvifvel eo väsendtlig skillnad emel - Den lJ
Maj. lan att ett RiksStånd hos K.
M. begär en åtgärd oeh att R.
St:r begära den, och det torde derföre vara ariledn. att förvänta det möjligen ett annat beslut kan fattas vid frågans förnyade pröfning i anledn. af Ständernes hemställan.
Då Hr Fåhraeus, som utan tvifvel är den mest kompetente att yttra sig i denna sak, äfven ansett försäljning vara den enda åtgärd som skulle afhjelpa det öfverklagade onda och bota detsamma i roten, synes det mig att R. o.
Ad. icke borde tveka att genom bifall till Betänk, öpna väg till en lösning af frågan, som eljest utan tvifvel Riksdag efter
Riksdag skall återkomma i samma otillfredsställande skick.
Det synes mig hafva varit en väl långt drifven grannlagenhet af Hr Fåhraeus, hvilken varit ordf:de i styrelsen, att vilja endast berättelsevis yttra sig om det som han i denna sin egenskap i afseende på hemmanens förvaltning kan hafva sig bekant, men deremot icke alls lenina något meddelande om, huruvida någon förändring i denna förvaltning vore alt önska och borde äga rum.
Jag tror att Hr Fåhraei yttrande i denna väg skulle måhända kunnat tjena R. o.
Ad. till ledning för fattande af beslut i frågan.
Men då Hr Fåhraeus icke velat afgifva ett sådant yttrande, och man naturligtvis icke kan tvinga honom dertill, måste man hålla sig till hvad Utsk:s Betänk.- innehåller om en underd. framställning till K. M. Såvidt jag kan förstå, åsyftar denna icke något annat än hvad som på grund af vare sig slipendii-styrelsens eller till och med en enskild åboes underd. framstälian till K.
M. kan åstadkommas.
Man begär nemi. här, »att en undersökning måtte anställas för utredande af Kongl, och Hvitfeldska stipendii-inrättningens samt åboernes ömsesidiga förhållanden.
Men klagar en åbo att de förhållanden han är underkastad icke äro med stipendii-inrättningens grunder förenliga, äger K.
M. att i behörig ordning pröfva denna klagan och gör så äfven, utan att R.
St:r behöfva blanda sig i den saken.
Vidare står i skrifvelsen, att »i händelse vid undersökningen befinnes att åboerne icke få tillgodonjuta de rättigheter, hvilka genom Hvitfeldska testamentet och gällande stadgar blifvit dem tillförsäkrade», de måtte komma i tillfälle att åtnjuta dessa rättigheter.
Jag kan icke förstå hvarföre R.
St:r skola begära hvad svenska lagen redan förklarar skall ske; ty hafva slipendii-hemmanens åboer icke fått tillgodonjuta sina rättigheter i öfverensstämmelse med de stadgar som blifvit fastställde, så är det i första rummet stipendii-styrelsens skyldighet att befordra dem till åtnjutande af dessa rättigheter, och skulle styrelsen underlåta detta, står det åboerne fritt att i vederbörlig ordning öfver styrelsens åtgärder föra klagan.
Vidare säges, att »åboerne skyndsamligen må blifva försatte i den belägenhet som med rättvisa och billighet öfverensstämmer.»