Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tillhör väl icke den meningen, som, lika med åtskilliga reservanter inom Utsk., antager den moraliska känslan såsom i detta fall tillräckligt verkande hos de skattdragande; men deremot delar jag Hr af Dalströms tanka, att uppbörden borde ske i flera terminer.
Härmed må dock vara hurusom helst, så tror jag, att saken kommer i sitt bästa skick, om man låter Konungen inhemta underrättelser från alla sina Be - Deri i©
Maj f. m. 355 f:h:de, och icke blott från den, som väckt nu ifrågavar, motion.
Hr von Troil, Emil: Om R.
St. hade sina uppbördsman, likasom de hafva sina egna taxeringsman, skulle jag instämma i Utsk;s förslag att ingå till Konungen med en underd. skrifvelse i detta ämne; men då det nu är Kronans embetsmän, som hafva befattning nied uppbörden, är det gifvet, att om dessa finna det närvar, förhållandet på något sätt hinderligt för deras tjenstutöfning, anmäla de sjelfva sådant hos Konungen, som icke lärer underlåta att förordna om den rättelse, som kan vara behöflig, utan något initiativ från R, St:s sida.
Jag yrkar derföre afslag å betänkandet, Hr af Dalström:
Jag har blott begärt ordet för alt, till svar å hvad Gr. v. Hermansson anfört, erinra, att jag icke ansett alla tvångsmedel att komma pligtkänslan till hjelp såsom öfverflödiga, ehuru jag icke kan finna de af Utsk. föreslagna böterna lämpliga.
Ty att komma på restlängden anses redan som en skam, hvilken allmogen skyr, och imaterielt afseende tillkommer äfven den omständigheten, sorn anses ännu värre, att den, som icke sjelfmant betalar, äfventyrar besök af länsmannen eller fjerdingsmannen, hvilket vanligen plär vara mindre välkommet och sällan aflöper utan någon kostnad; och häri ser jag tvångsmedel, som i allmänhet torde vara mera verkande, än befrielsen från de ifråyagavar. böterna.
Då en landshöfding väckt motion pm uppiifvande af den författning, sorn Utsk. tillstyrkt, och jag nu är närvarande, kan jag ej annat än till alla delar instämma i de grunder, hvarpå motionen hvilar,.
Förhål-- landet i mitt län är, att sedan böterna för uteblifvande från sista uppbördsstämman blefvo borttagna, har trögheten hos allmogen att sjelfmant betala sina utskylder varit uppenbar; och det är naturligt, att då folket vet, att det utan någon ansvarspåföljd får dröja med betalningen i det längsta och att staten sjelf åtagit sig besväret att för intet indrifva medlen hos hvar och en särskildt, begagnar man sig häraf.
Det är visserligen ej välkommet för allmogen att få länsmannen i huset, och den borde således sjelf vara mån att slippa dessa besök; men erfarenheten visar, att detta ej gör tillfyllest, och att kronobetjeningen har ett obeskrifiigt besvär att gå från hus till hus för att indrifva uppbörden.
Om iniativet till den föreslagna förändringen och återupplifvandet af det äldre stadgandet kommer från R.
St. eller från K.
M:s Befshrde kan emedlertid vara likgiltigt, och jag vill derföre ej bestrida afslag å Utsk:s betänk.
Jag tror likväl, att saken kommer att erfordra mera omgång och besvär, om Konungen skall inhemta underrättelse från alla sina Bef:h:de, som kunna inkomma med sinsemellan olika utlåt:n, 356
Maj f. m. hvarföre jag för min del anser bifall till Utsk:s förslag vara lämpligast.
Hr von Hohenhausen, Mich, Silvius:
Det är icke allenast för att minska kronobetjeningens besvär, utan isynnerhet för allmogens egen säkerhet att icke äfventyra utskyldernas erläggande tvenne gånger, sorn det är angeläget, att de skattskyldiga infinna sig vid uppbördsstämrnorna och uppvisa sina debetsedlar.
Ty för Bevilln.-Utsk. har det blifvit upplyst, att om betalningen ej erlägges vid sista uppbördsstärnman, har hvarken fogden eller länsmannen tid att Verkställa indrifningen i gårdarna, utan den uppdrages vanligen åt en fjerdingsman, soiij sällan är skrifkunnig, så att den betalande icke kan erhålla qvittens och ännu mindre kan få det särskildt annoteradt af häradsskrifvaren, hvilket likväl för dess giltighet erfordras.
Allt, som går på sidan om det ordentliga sättet, leder alltid till osäkerhet, och hvarföre skulle man då icke åter upplifva ett stadgande, som erfarenheten visat vara af största behof för de skattskyldigas eget bästa.
Skulle någon icke hafva penningar, hvarmed han kan afbörda sina utskylder, så är det naturligt och öfveretfsstämmer äfven med författningens mening likasom med Ulsk:s förslag, att blott han infinner sig vid uppbördsstämman och uppvisar sin debetsedel för att få den behörigen annoterad och blifva uppförd på den ordentliga restlängden, slipper han böter, oaktadt han icke är i tillfälle att betala, På Gottland har väl hittills ingen särdeles olägenhet visat sig af det nu gällande stadgandet; nien då det blifvit upplyst, att på flera andra ställen ordningen fordrar eq förändring, vet jag ej något skäl att bibehålla en oordning, som tillika leder till bristande controll och äfventyret för de skattskyldiga sjelfva af dubbel betalning.
Här har blifvit yttradt, att då den nu gällande författningen efter en viss tid kommer att upphöra och Styrelsen då blir i tillfälle att bedöma, huruvida det äldre stadgandet bör åter upplifvas, vore det olämpligt, att R.
St. härutinnan taga initiativet.
Jag kan så mycket mindre godkänna en sådan åsigt, som det är på R.
St:s begäran, som den nya författningen emanerat, och fråga dessutom nu uppstått om en modification af det äldre stadgandet, så att det icke ensamt är fråga om återupplifvande af den äldre författningen, utan om utfärdandet af en i vissa delar derifrån skiljaktig ny författning.
Hr v. Hohenhausen liar för öfrigt redan upplyst, att denna författning är behöflig icke blott för att lindra kronobetjeningens besvär, utan äfven för controllen af statens uppbörd och de skattskyldigas säkerhet, att icke utskylderna må för andra gången utfordras, hvilket skulle kunna hända, om debetsedeln icke företes på uppbördsstämman och blir af häradsskrifvaren annoterad, emedan fogdens qvitto derför - Den io Maj f. m. 357 utan ar ogiltigt.
Men mot Utskrs förslag, att böterna skola delas emellan åklagaren och socknens fattiga, har jag den anmärkningen, att någon åklagare eller kärande inför domstol här icke är behöflig, och att denna föreskrift således blott skulle leda till oreda.
Det bör i stället heta, att böterna skola fördelas till hälften emellan socknens fattiga och den kronobetjent, som med uppbörden haft befattning; och på denna grund anhåller jag om återremiss af betänk.
I sjelfva saken är deremot Utsk:s förslag riktigare och mera conseqvent, än den äldre författningen, som stadgade lika böter för alla; ty den, som har större afgifter och följaktligen större tillgångar, men likväl tredskas med betalningen, intilldess kronobetjeningen kommer hem till honom för att uppbära dera, bör böta mera såsom ersättning för kronobetjeningens besvär och skjuts.
Hvad som i afseende på uppbörds-* verket är gagneligt i vårt land, eller icke, har Konungen tillfälle att inhemta af sina Bef:h:de och sin President i KammarColhm.
Om således Konungen hyser förtroende till dem, lärer han ej underlåta att vidtaga de åtgärder, som af dessa embetsman tillstyrkas; och jag kan till följd häraf ej finna lämpligt, alt 11.
St. befatta sig med denna fråga.
Likasom jag alltid ansett det vara orätt, då corpschefer, som icke lyckats att genomdrifva sina förslag hos Konungen, vända sig direete till R.
St., finner jag det vara orätt, att en Konungens Bef:h:de, på sätt sorn här skett, i stället att vända sig till Konungen, vändt sig till Ständerna.
För min del öfverlemnar jag med förtroende till Konungen att, efter det den bestämda tiden för nu gällande författning till— ändalupit, vidtaga den åtgärd, som Konungen anser lämplig.
En värd ledamot har förmodat, att här vore fråga om första uppbördsstämman; men det är misstag, ty endast den andra eller sista uppbördsstämman är i Ulsk:s betänk, ifrågaställa.
Man har äfven sagt, att uppbörden borde ske på andra tider och i flera terminer, än nu sker.
Vid sista riksdagen var fråga derom väckt och debatterades allvarsamt i StalsUtsk.; men det befanns då, likasom vid flera andra tillfällen, när man velat förändra inrättningar från en så god upphofsman som Carl XI, att de, som förmentes hafva största nyttan deraf, nemi. BondeSt., bestridde saken.
När nu fråga endast är örn rättelse af ett misstag, hvilket föregående
Ständer begått genom hegardt upphäfvande af en författning, hvars bibehållande numera visat sig vara nödvändig, synes det, jiå sätt en ledamot af Utsk. redan anmärkt, vara riktigare, att B..
St. sjelfva erkänna och söka rätta misstaget, än att framhärda deruti för att icke erkänna deras förhastande.
Hvad sjelfva saken angår, anhåller jag att, med afseende å hvad några ledamöter här anfört, få tillägga några anmärk - 358 Dea 10 Maj f. m. ningar.
Man har sagt, att allmogen utan vitesansvar nog aktar sig att komma på restlängden, emedan den skyr derför, likasom för kronobetjeningens besök och de kostnader, som dermed äro förenade.
Erfarenheten bär emedlertid visat, efter hvad flera landshöfdingar upplyst, att i åtskilliga län denna afsky för kronobetjeningens besök icke är så stor som för ordentlig betalning af utlagorna.
I de öfriga länen behöfver man ej hysa någon farhåga för den föreslagna författningen, emedan den, som ordentligt betalar, slipper både böter och besök.
Om verklig fruktan för dessa besök hos allmogen äger rum, vore det ju en välgerning, om böterna både kunde förmå de skattskyldiga att betala ordentligare, och med detsamma förskona dem från de omtalade besöken.
En värd ledamot har sagt, att man borde vänta till slolet af den tid, sorn Konungen för den nu gällande provisoriska författningen bestämt, för att derigenom undgå erkänna sitt misstag.
Men om man ej har betänkande vid att begå misstag, bör man ännu mindre draga i betänkande att lätta dem, särdeles om man vill, att Konungen skall fästa afseende å II.
St:s skrifvelse!-.
Genom en ny skrifvelse skulle man endast hafva försatt saken i samma skick, som i fall ingen skrifvelse förra gången blifvit aflåten.
Afgifver man deremot ingen ny und. skrifvelse, har Konungen svårt att rätta ett af R.
St. begånget, men af dera sjelfva icke erkändt misstag.
Man har anmärkt, att lång omgång skulle följa af kronoutskyldernas utmätning, och sådant har blifvit anfördt af en ledamot, som talat mot Utskts förslag.
Mig synes, sorn denna anmärkning talade för betänk., emedan utmätningar skulle genom dess antagande blifva färre.
Rämpligheten af de ifrägakomna böterna anser jag icke vara mindre i landsorterna än i hufvudstaden.
Att de der äga rum, kan jag af egen erfarenhet vitsorda.
Frånvarande en gång, då uppbördsstämman inföll, anmodade jag en annan att fullgöra betalningen; men han glömde det, och jag fick plikta.
Då uppbörden skall ske på en vidsträcktare rymd och är förenad med mera besvär, såsom förhållandet är på landet, behöfvas böterna desto mera för ordningens och tidsbesparingens iakttagande.
Jag instämmer likväl i Frih.
Cederslröms anmärkning rör:de böternas fördelning, äfvensom i den af en annan värd ledamot gjorda anmärkningen, att böter icke böra stadgas för försummelsen att bevista den a:dra uppbördsstämman, utan för försummelsen att då betala; och på grund häraf förenatjag mig i anhållan om återremiss.
Sedan Hr v. Hartmansdorff redan upptagit det mesta af hvad jag ämnade yttra, vill jag blott ytterligare fästa uppmärksamheten derpå, att då den författning, sorn stadgade böter, blifvit upphäfven på Ständernas begäran, kan det ej vara ogagneligt, att R.
Den 10 Maj f. m. 35g yttra sig öfver verkan häraf, pä det
Konungen mä inhemta kännedom om allmänna förhållandet härmed, hvilket jag också tror vara ändamålet med den väckta motionen.
Cederströms anmärkning mot ordet åklagare beträffar, synes det väl kunna tagas för gifvet, att det alltid är fogden eller kronobetjcningen i länet, som är åklagare, och att den ena hälften af böterna kommer att tillfalla någon af kronobetjeningen; men då jag ej vill bestrida, att uttrycket kan blifva bestämdare, vill jag ej motsätta mig återremiss.
Man har i sanning föga eller a
I Isintet inträngt i grunderna för vår lagstiftning, om man tror, att initiativet hos Konungen till nya ceconomiska författningar bör komma från embetsverken och icke från R.
St., som bäst äro i tillfälle att lemna upplysning om de localförhållanden, som höra afses.
Del är för öfrigt öfverflödigt att tvista med Gr.
Cronhjelm om hvad i detta afseende är gagneligt och lämpligt; ty så länge grundlagen är tydlig deruti, att R.
St. äga yttra sig i alla oeconomiska frågor, torde den värde ledamoten ursägta, om de begagna sig af denna rätt och icke afvakta embetsverkens anmälanden.
Hartmansdorff har gjort anmärkning emot ordet bevista och trott, att böterna borde stadgas för uraktlåten betalning.
Jag medger väl, att ordet: bevista, icke är det rätta, men jag kan icke medgifva, att böterna böra utgå för uraktlåten betalning; ty om den skattskyldige är vid uppbördsstämman tillstädes och låter annotera, att han icke kan betala, kan restlängden ändock göras färdig genom häradsskrifvarens annotation af såväl betalta som obetalta utskylder, och bär, hvarest frågan isynnerhet är om controllen, bör den omständigheten, att betalning ej kan fullgöras, icke verka till samma förhållande som i städerna, der böter äga rum, om betalningen icke sker på dagen.
I afseende på hvad Hr v. Hohenhausen yttrat om böternas fördelning mellan kronobetjeningen i länet, får jag ytterligare anmärka, att det icke är till kronobetjeningen i hela länet, som dessa böter böra gå , utan blott till den kronobetjent inom fögderiet, sorn har besvär med utskyldernas indrifning; och jag förnyar altså min begäran om återremiss.
Såsom skäl för Utsk:s förslag har blifvit uppgifvet, att säkerhet för de skattskyldiga eljest brister, att de ju kunna få betala tvenne gånger.
Om det verkligen är så illa tillstäldt, att de skattskyldiga kunna äfventyra att få betala sina utskylder flera gånger, erfordras otvifvelaktigt någon hjelp; men denna finnes icke i TJtskts förslag, emedan flera personer ändock alltid skola komma på restlängden, då de äro underkastade samma äfventyr.
Hr v. Hartmansdorff har från ett loftal öfver Carl XI och en framställning af betänkligheterna att förändra hans inrättningar, i stället att tillstyrka bibehållande af det gamla, 36o Dc 11 io
Maj. f. m. slulat med att föreslå en större förändring, än någon annan, då han velat, att böter skulle stadgas för underlåten betalning, livi I ket är ett hel t nytt förslag, skildt från både Utskrs och den gamla författningen.
Hittills har man endast fordrat, att den skattskyldige skulle inställa sig för att bocka sig för uppbördsmannen; men hvartill en vandring till uppbördsslämman för sådant ändamål skall tjena, kan jag icke inse.
Jag skulle för öfrigt tro, att det sällan inträffar, att de, som hafva penningar, icke sjelfmant betala, enär de eljest äfventyra att ersätta kronobetjeningens kostnader för indrifnjngen, hvilket, om det icke redan är stadgadt, borde föresluifvas såsom det lämpligaste medlet.
Troil bar redan besvarat Hr v.
Hartmansdorff, och jag vill blott tillägga, att om jag nämnt första uppbördsstämman, har delta varit ett misstag, dervid jag menat den andra.
Men jag har egentligen begärt ordet för att besvara ett märkvärdigt yttrande af Frih. Cederström, att Konungen skulle få bättre upplysningar af R.
St. än af Landshöfdingarna i oeconomiska frågor, och att, med tillämpning häraf på nu förevar, fall, R.
St. skulle bättre kunna upplysa förhållandet än landsstaterna.
Det måste vara omöjligt för R.
St. att känna, hurupass ordentligt utskylderna betalas; och det är verkligen besynnerligt att höra Landshöfdingarnas förman, Presidenten i KammarCollrm förklara, att Konungen härom kan inhemta bättre underrättelser af R.
St., än af sina embetsman.
Jag kan likväl ej tro, att embetsmännen äro förtjenta af denna beskyllning, och fortfar således att anse bäst att vänta med återinförandet af det gamla stadgandet, tilldess Konungen från sina Befrhrde inhemtat, hvad verkan den nu gällande författningen medfört.
Skulle åter Utskrs förslag anses äga något företräde framför det gamla stadgandet, så skulle jag vilja instämma i begäran om återremiss med den modification, att Utsk. i allt fall icke må föreslå utfärdandet af någon ny författning, innan tiden för den nu gällande tilian— dalupiti Jag anser dock för min del afslag å betänk. vara lämpligast.
I anledning afhvad här blifvit yttradt om böter för uraktlåten betalning, anser jag mig böra förklara^ att detta åtminstone icke instämmer med min mening, då jag biträdde Utskrs förslag, emedan jag anser, att den, som icke kail betala, bör vara fri från böter, blott han inställer sig vid uppbördsstämman och uppvisar sin debetsedel till annotering för controllen.
Troil har sagt, att om ingen säkerhet är förenad med restlängden, vöre det illa.
Det är en helt annan sak med restlängden; men det skulle kunna hända■, att allt kommer på restlängden, om kronobetjeningen skall fara omkring i gårdarna för alt indrid - drifva slätterna, och Kronan skulle icke få sina inkomster pä ett helt år.
Vid andra uppbördsstämraan synes hvar och en kunna infinna sig, och oni han betalar, får han säkerhet genom qvitto och häradsskrifvarens annotation, hvilket deremot icke kan ske, om indrifningen skall verkställas i gårdarna.
Man mäste vara ganska litet bevandrad med förhållandet i landet, om man ej inser detta, och då R.
St. begärt den nu gällande författningen på försök, synes det vara grannlaga af embetsmännen, att de önskat, att R.
St. äfven måtte yttra sig öfver verkan deraf.
Emedlertid instämmer jag, i anletln. af Fril).
Cederströms anmärkning mot ordet: åklagare, i begäran om aterremiss.
Det ari anledning af tvenne yttranden af Hr v.
Troil, som jag begärt ordet.
Den värde talaren har sagt, att som besväret med uppbörden tillkommer Kronans tjenstemän, icke R.
St., borde vi ej befatta oss dermed.
Jag bekänner, att jag icke kan inse denna skillnad emellan statens tjenare; men om för de tjenstemän, som jemte uppbörden hafva befattning med tillsynen öfver lagarnas helgd och den personliga säkerheten, tiden skall upptagas med resor till dem, som tredskas att erlägga sina utskylder, synes mig ett sådant förhållande olämpligt.
Samme talare har äfven sagt, alt han icke vet, hvartill de skattskyldigas vandringar till uppbördsstämma)) och dermed förenade kostnader skola tjena.
De leda dock till ordning i uppbördsverket och den säkerhet för de skattskyldiga sjelfva, att indrifningen icke behöfver öfverlemnas åt en kronorättare, som kan slarfva bort hvad han uppburit; och hvad kostnaden angår, tror jag, att de i högre grad förorsakas just genom fogdens resor.
Här är för öfrigt mindre fråga om det fattigare folket, som merendels, så långt tillgångarna medgifva, skicka sina utlagor genom andra till uppbördsmöte^ utan isynnerhet om den förmögnare allmogen, som har den högfärden att fordra, det kronobetjeningen skall komma hem till dem för att få penningar, men kanske tillika ovett.
Cronhjelm förbehållet att förtyda hvad jag yttrat; sådant förtjena)' intet svar.
Men i anledn. af hvad Hr v.
Troil anfört derom, att kronobetjeningen skulle njuta ersättning för sina resor i och för indrifningen af uppbörden, måste jag erinra, att förhållandet icke är sådant.
Det är angeläget att i practiska frågor taga kännedom om verkliga förhållandet, och här är det ett factum, att intet ansvar för närvar, drabbar dea skattskyldige, äfven om han har penningar till hands, men icke erlägger dem, förrän de utmätningsvis utkräfvas.
Det har blifvit sagdt, att embetsmännen skulle bättre kunna upplysa förhållandet än R.
St.; men localförhållanden, om hvilka jag talat, måste vara bättre kända af R.
Först 6 Jä. 46
Dea jo Maj f. m. sedia R.
St. gjort en framställning hos Konungen, hör han silia embetsman deröfver, innan han fattar sitt beslut, och i händelse R.
St. således ingå med en skrifvelse i detta ämne, lärer Konungen icke underlåta att deröfver höra Landshöfdingärna, i fall han anser sådant af nöden, men eljest det embetsverk, som med saken har befattning.
Jag kan ej annat än vidblifva meningen, att böterna böra stadgas för underlåten betalning vid andra uppbördsstärnman; ty hvartill skulle de eljest tjena?
Icke kan det vara tillräckligt, att de skattskyldiga infinna sig endast för att personligen mönstras och uppvisa sina debetsedlar, utan för att betala och få qvitto med annotation af häradsskrifvare!!, som då är tillstädes.
Detta kan uträttas af en enda bonde för hela byn eller socknen, och jag vet en aktningsvärd jordägare i Calmar län, sorn alltid plägar åtaga sig att aflemna kronoutskylderna för hela socknen eller de flera socknar, der han har egendom.
Allmogen betalar till honom i mån af sina tillgångar och han betalar sedan till uppbördsmännen på en gång, hvarigenom lättnad vinnes både för folket och uppbördsmännen.
Om derföre böterna gälla för uraktlåten betalning, kan den verkställas af den ena för den andra; men om de blott skola afse skyldigheten att infinna sig vid uppbördsstärnman, och de skattskyldiga sedermera ändock få besök af kronorättaren, medför åtgärden blott tidspillan och kostnad för allmogen, utan gagn för statsverket.
Jag fortfar altså att på dessa skäl begära återremiss.
Jag beklagar, att en ledamot i Bevilln.
Utsk. ej kunnat inse det olika förhållande, som uppstår, om skatterna uppbäras af R.
St. eller Kronans tjenstemän.
Jag vill då upplysa, att lägre tjenstemän, då de finna några brister, alltid anmäla sådant för sina förmän, hvilka åter vända sig till sina chefer, tilldess man slutligen kommer till den ort, der det felaktiga kan afhjelpas.
Stöde nu uppbördsmännen directe under Riksg.-cont., vore det rätt, att Ständerna togo befattning med afhjelpandet af den här öfverklagade olägenheten; men då det nu är kronobetjeningen, som har med upphörden att göra, kan jag ej frångå, att jag finner det lämpligare, att den vänder sig till Landshöfdingarna eller KammarColhm, och att saken derifrån går vidare till Konungen.
Hr v. Hartmansdorfifs förslag anser jag alltför hårdt och kan derföre ej tillstyrka detsamma; men jag ser åtminstone någon ide' deri, då deremot föga skulle uträttas med stadgandet om skyldighet att infinna sig vid uppbördsstärnman blott för att omtala, att man icke kunde betala.
Oberäknadt vandringarna leder det väl till sportler för uppbördsmännen; men detta utgör icke skäl för inig att tillstyrka ett sådant stadgande.
Cederström har sagt, att indrifningen af restlängden icke kostar de skatt - Den io Maj f. m. 363 skyldiga något, och han har tillika önskat, att nian måtte taga kännedom om författningarna, innan man yttrade sig i allmänna ämnen.
Jag deremot önskar, att man ej måtte åtnöja sig med att blott liisa författningen, utan äfven taga kännedom om luiru det i sjelfva verket går till, då man torde komma under fund med en och annan utgift för de skattdragande, som författningen ej omtalar, Gr.
Cronhjelm: Ehuru Frih.
Cederström för närvar, icke är på sin bänk, anhåller jag att få lemna en upplysning, som var ämnad åt Frih., och hvarom han framdeles kan taga kännedom, i fall han deraf skulle vara i behof, den nemi., alt ehuru Frih. sagt, att inga kostnader äro för de betalande förenade med restlängdernas indrifning, hafva vi ett betänk, på bordet, som snart lär förekomma, hvaraf inhemtas, att man i Norrland mycket klagar öfver de kostnader, som restransakningarna medföra.
Cederström har för öfrigt ganska riktigt upplyst, att Konungen, innan han fattar sitt beslut, bör höra vederbörande embetsverk, som här är KammarColkm.
Det är af vigt, att detta i förevar. läll iakttages; ty om R.
St. besluta att ingå med en skrifvelse, och den remitteras till KammarColkm, hoppas jag, alt om samma ligge-mflnader iakttagas, som i afseende på sista riksdagens skrifvelser, skall det säkert draga ut öfver den tid, då vi allt fall hafva att förvänta en ny författning i ämnet.
I händelse af återremiss, vill jag blott hemställa till Utsk., att i fall Utsk. vidblifver sitt förslag, bör skillnad göras emellan dem, som tredskas, och dem, som sakna tillgångar, genom tillägg af de orden: såvida icke utskylderna måste executivt utsökas.
I annat fall synes mig Utsk:s förslag vara alltför hårdt.
Bevilln.TJtskts betänk.
N:o 7 blef af R. o. Ad. återremitteradt.
Ånyo föredrogs Bevil!n,Utsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda memorial N:o g, angående återlemnande af cn från H. R. o.
Ad. remitterad motion af Hr Gr.
Cronhjelm, rör:de reglering af den till stapelstäderna utgående tolag.