Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Biföllos. 6:te punkten, ang:de anslag till fänghuls-tappar samt rengörings- och sönder ta gnings-verklyg för nija gevär.
Jag vill visserligen icke i denna punkt yrka återremiss, då jag alltförväl känner de svårigheter, sorn Uisk. haft att öfvervinna, för att erhålla de resultater som ligga i detta helänk.; men endast reservationsvis nödgas jag göra den anmärkn. alt, då i Konungens nåd. propos. nedprulningar skett, på sålt
Ståndet haft tillfälle att inhemta af det samma propos. vidfogade Statsråds-prot. samt derefter andra nedprulningar ytterligare blifvit gjorde, Ståndet i följd deraf icke heller må vänta att betydliga besparingar kunna komma alt ega rum, dä dessa 12,000 r:dr skola utgå utan att anslag dertill lemnats, d. v. s. under det medel saknas.
Det hetyder visserligen i det hela mindre, ty man kan taga hvad som erfordras för de i bruk varande gevären af redan befintlige; men en del af de i reserv-förråden varande gevär, komma efter ali anledn. att blifva utan de förnödenheter, hvarom denna punkt handlar.
Delta låter sedermera äfven hjelpa sig, och det är skälet hvarföre jag icke yrkar återremiss, ulan endast reservationsvis yttrat detta.
Ifrågavar. punkt af Ulsk:s utlåt, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallen.
7:de punkten, ang:de framställdt yrkande om anslagets för gevärs-lil/vcrkning inskränkande lill 20,000 r:dr ärligen och up för ande på ordinarie Stat; och 8:de punkten, an gide anslag till anskaffning af siagkruts-hufvar.
9;de punkten, angide anslag till fortsättande af Carlsborgs fästnings-byggnad.
Den af Hr Bildt i afseende pä denna punkt afgifna vid Utsk:s utlåt, fogade reservation uplästes, på begäran af Frih. Klinkowström, Rudof Mauritz, som derefter yttrade:
Till en början får jag nämna, att, när detta beslut i StatsUtsk. fattades, var jag icke tillstädes, eljest skulle jag visserligen icke hafva underlåtit att instämma i den nu uplästa, af Hr Bildt afgifna reservationen, i hvilken jag till alla delar instämmer. 184 De n 26 Juni f. m.
Det torde på detta rum vara öfverflödigt alt mycket orda om nyttan och nödvändigheten af Carlsborgs fästningsbyggnad; det är no snart i 30 års tid denna byggnad fortgått och äfven denna omständighet torde utgöra ett tillräckligt bevis, att föreg:de Ständer ansett både nyttigt och nödvändigt alt den äfven kunde fullbordas.
Konungen har under innevar. riksdag begärt ett anslag af 150,000 r:dr, alt med utgå för hvarje år intill nästa Stats-reglering lill byggnadens fortsättande; men StatsUtsk. har i sitt förra, i ämnet afgifna betänk, i fråga om ett förslags-anslags beviljande för ändamålet, hvarom Konungen serskild propos. aflätit, på det arbetet icke måtte afstadna intill dess Statsregleringen blefve fastställd, icke ansett nödigt att nämnde
Fästningsbyggnad borde fortgå pä sätt då föreslogs, utan inskränkt berörde förslags-anslag till 30,000 r:dr, hvilket åstadkommit betydliga olägenheter i de på förhand, och under förutsättning om beviljande af den äskade summan, upgjorda arbetsplanerne, lill ekonomisk förlust för Staten.
Hr Bildt har i sin reservation visat, att genom förslagets nedsättande från 50 till 30,000 r:dr årligen, skall den icke obetydliga förlusten af 120,000 r:dr i s. k. fanx frais upkomma, och dermed öka det belopp hvartill desse fanx frais eljest bestigit sig, om man gifvit 50,000 r:drs anslag ärligen.
För min del anser jag det både ur ekonomisk och militärisk synpunkt högst oklokt och orätt att icke bevilja det af Konungen äskade anslag, hvarigenom, som sagdt är, Staten drabbas med förlust och arbetet att i icke ringa mån fördröjas.
Ur militärisk synpunkt skall hvarje år man utöfver behofvet fördröjer denna byggnads fullbordande kunna medföra oberäkneligt svåra följder, i händelse af ett fiendtligt anfall, dä denna fästning är afsedd att utgöra hufvudknuten i det försvars-system, som för landet antagits.
Jag skulle tro att om faran hotade, hvarje försummadt år för fullbordandet skulle blifva svårt att ersätta.
För mig kan icke det skäl gälla hvarföre Ulsk. endast tillstyrkt det mindre anslaget, eller att ett påskyndadt fullbordande af denna fästningsbyggnad icke synes vara så maktpåliggande; jag tror tvertom att Konungens propos. är en säker garanti att anslaget behöfves att utgå med 500,000 r:dr; anhållande att B. o. Ad. med afslag å Utsk:s hemställan i denna punkt, behagade bevilja hvad Konungen äskat.
Den siste värde talaren har otvifvelaktig! rätt, att det är en ren misshushållning att gå tillväga, såsom nu sker, eller att inknappa på det nog förut ringa anslaget till Carlsborgs Fästnings-byggnad; men jag får förklara att svårligen vid denna riksdag något mera står att vinna än hvad nu erbjudes.
Det är ej R. o. Ad. ensamt, som beslutar härom, utan frågan är lika mycket beroende af de öfrige Stånden; och af förhandlingar, som härom egt rum inom StatsUtsk. har för mig blifvit klart alt majoriteten icke vill lemna något förhöjdt anslag till Carlsborgs Fästnings-byggnad, så länge medel ännu måste utgå för andra dylika byggnader.
Den 26 Juni f. m. 185
För dea skull anser jag ock det lämpligaste vara att låta bero härvid och afvakta den tid, då nu till utgående tillstyrkta anslag för de andra fäslningarne kunna minskas för att med denna minskning framdeles kunna öka anslaget lill Carlsborg.
För egen del skulle jag hafva önskat om 200,000 r:dr årligen hade kunnat till denna sistnämnda Fästning anslås, på det den med mindre kostnad, snart kunnat bli färdig; men då meningarne härom icke äro härutinnan med min åsigt öfverensstämmande, vore det fåfängt försöka att åstadkomma någon ändring, d. v. s. att erhålla tillökning i anslaget, och hvad man pä förhand vet vara fåfängt, det bör man ock låta bli att försöka.
Jag tillsyrker alltså att R. o.
Ad. ville låta bero vid hvad Utsk. tillstyrkt i denna anslagsfråga.
Instämmande med fullaste öfvertygelse i så väl den sakrika och concisa reservation som blifvit af Hr Bildt inom StatsUlsk. afgifven och härstädes upläst, som ock i hvad Frih. Klinkowström nyss yttrat, måste jag likväl, på de skäl som afOrdf:n i StatsUtsk. nu blifvit anförde, med honom, ehuru högst ogerna i afseende på sjelfva saken, men under afvaktan pä bättre tider, mig förena, under anhållan om R. o. Ad:s bifall till hvad StatsUtsk. föreslagit.
Ifrågavar. punkt af Ulskts utlåt, blef uppå härefter framställd propos. af R. o. Ad. bifallen.
Då sedermera de öfrige 10, 11, 12, 13 och 14 punkterneaf förevar:de utlåt, förekommo blefvo desamma utan diskussion af R. o. Ad. bifallne. o Ånyo föredrogs StatsUtsk:s d. 18 och 21 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 162, ang:de extra Statsanslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-deparhtéts handläggning.
Usta punkten, ang:de linieskeppens förändring till fregatter.
Hr Brakel, Manritz Gust.:
Med K.
M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof följde till R.
St:s pröfvande en af chefen för Sjöförsvars Deparl-.tet upgjord plan till omorganisation af Sveriges Sjöförsvar.
Denna nya organisation kan vara af eh så väsendtlig, en så genomgripande vigt i fosterlandets kommande öden, att jag anser det vara hvarje representants oeftergifliga pligt att, så godt han förmår, verka för det han anser rätt vara.
Det är denna pligt jag nu går att upfylla, ehuru jag måste erkänna att jag gör det med ett visst obehag, derföre att jag npträder emot ett förslag, hvars följdriktighet i utförandet och noggrannhet i utarbetningen jag måste erkänna; med obehag derföre att jag inkastar mig på ett fält, som ej kan vara fullt kändt af någon annan än för Sjömannen, men i detta sista afseende skall jag, så vidt som möjligt är, undvika det taktiska och hålla mig lill det strategiska; d. v. s. jag skall huf - 186
Den 26 Juni f. m. vudsakligast uttala på hvilka ställen af sjön vi skola försvara oss och, så litet som möjligt är, med hvilka skepp.
Innan jag öfvergår lill Sverges försvar ber jag att få för R. o.
Ad. framhålla tvenne sanningar.
Den ena grundtanken i all strategi, den andra nödvändigheten att betrakta Sverge och Norge såsom upträdande gemensamt till hvarandras försvar.
I slutet af förra seklet upstod en man, som förde Frankrikes härar med seger på seger öfver Alperna ned i Italien, öfver Pyrenéerne in i Spanien oell Portugal, öfver Rhen ända in till hjerlat af Österrike, Preussen och Ryssland.
Hvad var väl orsaken till dessa så beständiga och oerhörda segrar?
En orsak låg i mannens förmåga att göra sig älskad af sina soldater och alt kunna dana en tapper här; en annan orsak låg i hans snabba upfatlning och genomskådande af fiendens planer; men den hufvudsakligaste orsaken låg i det fullkomliga utbildande afen strategi, som, af Store män någon gång förut anad, någon gäng äfven utförd, beslår deruti att concenlrera egna krafter i ett centralt läge emellan fiendens, alt så nied samlad styrka öfverfalla fiendens mera spridda, att med egen starka söka träffa fiendens svaga.
Denna strategi utbildade Napoleon, denna strategi hör ligga (ill grunden för hvarje militärisk operation.
Sverge och Norge åro förenade under samma Konung; i stundande krig kan det vara af offanllig vigt att de i militäriskt hänseende äro ett land; det bör derföre utgöra Regeringens och de serskildta representationernas sträfvande att förbrödra dessa länder, alt komma nationerna att inse att när det ena landet är angripet det äfven gäller det andra, att försvarskraflerna så lill lands som sjös böra vara gemensamma.
Betraktar man nu kartan så finner man att Skandinavien är omgifvet af haf från Haparanda till Ystad, från å stad till Nordcap, att det blott under Nordpolen sammanhänger med Europeiska kontinenten.
En fiende som vill anfalla oss måste således antingen marschera omkring
Bottniska viken eller ock föra sina härar på flottor öfver hafvet.
Ett tåg kring
Bottniska viken framställer många svårigheter.
Dessa bestå i den mer än hundra mils långa operationslinien innan man framkommer till det egentliga målet för operationen, i det glest befolkade och fattiga landet, i de långa besvärliga transporterna af proviant, ammunition och krigsreserv; alla dessa svårigheter äro så stora alt jag anser en sådan operation högst vågad af en fiende.
Tager man sedermera i betraktande så många pass det är att genomtränga, så många floder det är att öfvergå, så synes för mig ali fienden kommer att dyrt plikta för sitt inkräktningsförsök så vida ej mer än ett Rathan inbrännes i vår historia.
Jag anser således att det är för fienden rådligast att föra sina härar öfver hafvet.
Då gifves det tvenne sätt för värt försvar.
Det ena alt ej söka hindra fiendens landstigande, att ej söka afbryta hans kommunikation med moderlandet, utan alt med stöd af Carlsborg och Norge concenlrera våra krafter inne i landet, att så vidt möjligt är söka slå fienden i detalj och kasta honom tillbaka mot hafvet.
Försvara vi oss på delta sätt behöfva vi blott så stor skär - Den 26 Juni f. m. 187 gårdsflotta, som är nödvändig afhålla fienden från de båda förmånligaste operationslinierna, längs med Mälaren eller Bråviken.
Dessa operationslinier äro för honom förmånligast derföre att båda föra direkte in i hjertat af landet, att båda gå utmed sjöar, och att i allmänhet för transporternas skuld och i synnerhet i ett fattigt land som Sverge för munförrådens skuld, sådana operationslinier äro de bästa och någon gäng till och med de enda möjliga.
För Sverge är det nödvändigt alt hafva en Skärgårdsflotta, men blott så stark att den tvingar fienden från Mälaren eller Bråviken.
En skärgårdsflotta är flytande
Batterier på flankorna af en armé eller positionsbatterier för att försvara ett bestämdt inlopp, men är, kan ej vara och har aldrig nånsin varit något annat.
Denna plan att försvara oss inom landet kunna vi följa, men följa vi den blir vårt land af fiende beträdt, våra städer blifva brand skattade, vära byar brända, våra sädesfält nedtrampade, våra minnen kanske bortförda, vår handel hämmad, vår industri förstörd.
Vi kunna lyckas att kasta fienden tillbaka och vi måste lyckas deri, men fienden får endast en slöt af skölden, som undantränger honom, ej hugg af svärdet, som sårar och nedergör honom.
Det står honom alltid fritt alt på nytt börja sina inkräktningsförsök och misslyckas de så förlorar han i värsta fall blott pengar och landsatta trupper.
Vi kunna aldrig tvinga honom till fred, aldrig hämnas en oförrätt, aldrig värna vår flagga; vi måste afsäga oss all Europeisk betydenhet och i politiskt hänseende blir det gamla Sverge helt och hållet skuggan af ett stort namn.
Det andra sättet att försvara oss är att hindra fiendens landstigande, och om vi ej deruti lyckas, att afbryta hans kommunikation med moderlandet, med utgångspunkten för hans operationer med hans s. k. operationsbas.
Att fienden måste stå i kommunikation med moderlandet skall jag genom ett exempel bevisa.
När Fransoserne 1830 öfvergingo till Algier med 35,000 man bebehöfde de 104 Krigsskepp, hvaraf II Linieskepp, 24 fregatter, 7 armerade ångfartyg och dessutom 480 transportfartyg.
Det är således för fiende omöjligt att på en gång upträda i Sverge med en här nog stark att eröfra landet, hans sekurser måste vara betryggade, och vi sjelfva, vi måste upträda på sjön för att göra dem ovissa, för alt afbryta dem, för alt förstöra dem.
Upträda vi på sjön är det vid kusterna eller ute på hafvet?
Att det ej kan vara vid kusterna med en skärgårdsflotta skall jag med några få ord nu söka att bevisa.
Vi kunna ej sprida skärgårdsflottan längs utmed hela kusten; öfverallt svag blir den öfverallt förstörd.
Vi måste concentrera den på ett ställe och för att den skall vara lättast till hands bör detta ställe vara beläget ungefär midt emot det, der fienden embarkerar sina trupper och sina förråder.
Om vi nu tänkte oss alt vi kunde hafva spejare i sjön, som genast upsnappade när fienden gick till segels, så måste vi likväl erkänna den rena mathematiska satsen att tvenne sidor i en triangel äro större än den tredje.
Fienden gick direkte lill landstigningsställe; vi måste först hafva underrättelsen om att fienden gått till segels och detta är ena sidan som måste tillryggaläggas, sedan skall vår skärgårdsflotta förflyttas lill landstigningsstället och detta är den andra sidan.
Tager man 188 Den 26 Juni f. m. dessutom i betraktande tiden som åtgår att göra sig segelfärdig, osäkerheten i rörelserna till följe af ovissheten om landstigningsställe, skärgårdens större och mindre krökningar, ångkraftens mer och mer användande pä större fartyg, finner man lätteligen att det är omöjligt för en skärgårdsflotta att förekomma fiendens landstigning, ilen, säger man, kan ej skärgårdsflottan förekomma landstigning, kan den afbryta fiendens kommunikationer och deruti ligger det vigtigaste.
Detta är lika omöjligt och ogörligt som det första.
Om vi kunde tänka oss att fienden ej kunde befästa landstigningsstället och afhälla vår skärgårdsflotta från detsamma, så kan han likväl på hvilket annat ställe som helst af kusten landsätta sina trupper och förena dem med de redan förut inom våra gränsor befintliga.
Detta blir honom möjligt, ty vi sjelfva måste slå djupare in i landet än fienden.
Vi kunna ej kasta oss emellan honom och kusten, ty slagne, hade vi intet alt repliera på, utan blefvo vräkna i hafvet.
Jag vill genom ett exempel tydligare åskådliggöra delta.
Om fienden landstigit pä östra kusten af Skåne och marcherar inåt Småland, ditåt vi concentrera våra krafter; skärgårdsflottan hindrar hans understödstrupper och transporter att landsättas pä denna kust; då kunna de landsättas på vestra kusten t. ex. vid Landskrona och med en blick pä kartan finner man straxt att de hafva vida närmare lill egna landsmän än lill vår armé och måste således utan den största oskicklighet kunna förenas med dem.
Hafva vi åter en linie-flotta ute i sjön måste fienden först förstöra eller instänga den innan han kan våga utföra sin expedition.
Vi kryssa med vår flotta utanför det ställe der han samlar sina trupper; vågar han sig ut i sjön anfalla vi honom och segern blir för oss sannolikare ju mer transport-fartyg hans flotta skall beskydda.
Lyckas han likväl att landsätta sin här på våra kuster kryssa vi utanföre hela den trakt der hans understöds-trupper kunna landsättas, upsöka och anfalla dem och förf än vår flotta är förstörd är all borgen för expeditionens lyckande borta och hans invasionsarmé blottställer sig hvarje ögonblick att blifva kastad i sjön och till följe deraf ohjelpligen förstörd.
Det vore en dårskap att anfalla utan att hafva kommunikationen öfver hafvet betryggad.
Sverige bör hafva en flotta, det bör inse att i den ligger det säkraste värnet för dess sjelfständighet, den säkraste borgen för dess välmåga, det säkraste hoppet om någon Europeisk betydenhet.
Det är på hafvet vi i första hand skola försvara oss, det är öfver hafvet vi skola återföra de hämnande svärden, det är öfver hafvet genom de blodiga spillrorna af det sista Svenska fartyg en Rysk här skall landa vid nordens stränder.
Jag har ingenting att erinra vid det resultat, hvartill StatsUtsk. kommit i denna punkt; men jag tror det icke vara utan vigt att detta resultat blifvit nttrykt i lämpliga ordalag.
Då Ulsk. säger att Konungens nåd. framställning icke må af R.
St:r bifallas, d. v. s. Linieskeppens förändring till Fregatter, så torde detta uttryck vara alltför oegentligt, emedan Konungen ej gjort någon framställning till R.
St. vare sig till bifall
Den 26 Juni f. m. 189 eller afslag om förändring af Linie-skepp, utan endast rör:de anslag för delta ändamål.
Det är således min tanka, att beslutet, utan ogillande ordalag, bör uttryckas sålunda, att Konungens framställning rör.de medels anvisande för Linie-skeppens ifrågaställa förändring tilt Fregatter icke bifalles.
Hr af Puke, Folke Magnus:
Jag måste bekänna att jag icke kan fatta den af Hr Fähraeus framställda satsen att Konungen icke skulle hafva föreslagit Linie-skepps nedhuggande till Fregatter dä det i den K. propos:n angalo Statsverkets tillstånd och behof, tydligen står att läsa följande: ”Den plan, som K.
M. låtit npgöra för de till krigsfartygens nybyggnad och komplettering, samt förrådens förstärkande erforderliga arbi ten och kostnader, är uti det åberopade prot. fullständigare utvecklad.
Det finnes deraf, att dessa arbeten, förnämligast afseende fullbordandet af under byggnad varde krigsfartyg, förändring af 3 Linieskepp till Fregatter, anskaffande af 12 Angbogseringsfarlyg” etc.
Med anledn. af dessa ord hemslåller jag til! en hvar om ej saken är ganska tydligt och klart framställd, och för min del kan jag ej finna annat än att Ständerna både kunna och äro skyldige att deröfver uttala sitt omdöme.
Så har tillgått flere gånger tillförne: om jag öfvergår lill StatsUlsk:s nu afgifna utlåt, så ser man, i afseende på den plan som Konungen låtit vid sisth riksdag npgöra till Sjöförsvarets organisation att Disk. säger: ”1 saknad af behöriga kostnadsförslag och detaljerad framställning af sättet för denna plans utförande, kunde 15.
St. i dess vidare bedömande sig icke inlåta, än att Ständerne funno densamma till väsendtlig del bero på förutsättningar, hvilka icke hunnit genom en längre eller fullständigare erfarenhet pröfvas.”
Utsk. uttalar ju i dessa ord tydligen alt det icke under dåvande förhållanden linnde inlåta sig i bedömande af denna plan, hvilket med andra ord vill säga alt om behöriga kostnadsförslag och en detaljerad framställning blifvit meddelade, så hade Utsk. både kunnat och velat utlåta sig i frågan.
Ständerne hafva, som sagdt är, många gånger eller nästan altid uttalat sig öfver Konungens propos:r till bifall eller afslag; hvarföre skulle man icke göra på samma sätt nu, då man är ense om sjelfva hufvudsaken utan nödvändigt uttrycka sig på annat sätt än Utsk. föreslagit!
Jag yrkar vördsaml. på antagande af betänk:s l:sta punkt.
Ilr Råfelt, Anton, anförde dels mundtligen dels skriftligen:
I motsats mot den värde talare som yttrat att det förslag StatsUtsk. i Usta punkten af delta betänk, framställt nemi. ”att K.
M:s nåd. framställning om Linie-skeppens nedhuggning till Fregatter, icke må af R.
St. bifallas”, skulle vara stridande mot grundlagen och vara ett ingrepp i K.
M:s prerogativer, anhåller jag få tillkännagifva alt jag anser StatsUlsk. härutinnan icke handlat mot grundlagen utan ganska öppet och redbart, och hembär Utsk. härför min synnerliga tacksamhet. 190 Den 26 Ju ni f. m.
Sedan man först länge och med alla medel sökt genomdrifva sin åsigt att Skeppen borde nedhuggas till Fregatter, men sedan förnummit att opinionen häremot var alltför stark för att man uti sin plan skulle kunna lyckas, så har man velat göra afslaget så lent som möjligt, och derföre föreslår man nu att Ständerne blott skulle säga att de icke beviljade några medel till Linie-skeppens nedhuggning, som visserligen i det hela skulle uttrycka detsamma, ehuru icke i så bestämda och oförlydbara ordalag.
Men jag hemställer till R. o. Ad., hvad säkerhet man har alt detta nedhuggande dock icke kommer att ega rum sä vida Hr Gr. von Platen inom Konungens konselj kan göra sin tanke gällande. R. o. Ad. torde påminna sig huru det äskade anslaget, till förökande af SjöOfficers-korpsen, hvarpå den föga lämpliga om ej rent af opraktiska organisation i marinbataljoner berodde, blef afslaget och huruledes Hr Gr. von Platen dä förklarade att K.
M. skulle försöka ”att med de enligt
Dess åsigt otillräckliga medel, som för vinnandet af den för sjöförsvaret högst vigtiga organisation af B åts mans hållet kunna inom beloppet af titelens nuvar:de anslag beredas, åstadkomma det sökta ändamålet”.
Här synes tydligen att Hr Gr. von Platen ansett sig oförhindrad att, så vidt på honom ankomma kunde genomföra en förändring oansedt R.
St. vägrat anslag dertill, och månne man icke möjligen nu äfven af Hr Gr. von Platen fått höra samma yttrande om Hr Gr:n varit närvande, att oansedt medel till Linie-skeppens nedhuggande till Fregatter icke blifvit beviljade, man dock med de knappa anslagen skall söka genomföra nedhuggandet.
Det tyckes mig således med dessa antecedenlia, som StatsUlsk. varit nödsakadt tillstyrka 11.
St. att icke inskränka sig till blott vägrande af anslag för att få uttryckt sin åsigt i hufvudfrågan, fast heldre som lystnad blifvit tagen som godkännande af vidlyftiga förslager som aldrig varit underkastade någon som helst R.
Man har under denna riksdag i Const.Utsk. anmärkt att K.
M. beslutat raserande af Christianstads fästning, utan att först deröfver hafva hört Ständerne, och föreslagit en underd. skrifvelse med anhållan att raserande under fredstid af någon bland Rikets fästningar ej måtte företagas innan R.
St. öfver frågan och hvad dermed sammanhänger blifvit hörde.
Jag hemställer nu till Eder Mine Hrr, om ej Linie-skepp äro flytande fästningar, och om således ej äfven Ständerne böra höras då det är fråga om deras raserande.
Jag kan försäkra min värde motståndare att jag hyser fullt ut lika mycken aktning och ömhet för de K. prerogativerne som han, men kan ej finna att dessa trädes på något vis för nära i händelse StatsUtsk:s betänk. bifalles. K. M. har uti sin propos. om Statsverkets tillstånd och behof framlagt en plan för Sjö-försvaret lill R.
St., och hvartill den skulle tjena om ej meningen vore att R.
St. deröfver finge yttra sig, kan jag ej begripa.
Min fulla öfvertygelse är att i händelse Sjöförsvars-plan af Ständerne hade blifvit gillad, skulle man ej hafva invändt att Ständerne ej hafva rättighet yttra sig om organisations-planer, och har man Den 26 Juni f. m. 191 rättighet att gilla en plan måste man väl också hafva rätt att ogilla den.
Jag anhåller om bifall på StatsUtsk:s betänk.
Med all den upmärksamhet jag kunnat egna Hr Fåhrsei anmärkn. och med all den benägenhet jag har alt förena mig med honom att ej träda Konungens prerogativ för nära, kan jag likväl icke finna att StatsUtsk. i förevar:de fall till något sådant gjort sig skyldigt.
Konungen har nemi. lill R.
St. hemställt, ^alt, till Linieskepps nedhuggande till Fregatter, till anskaffning af Ang-bogseringsfartyg etc. en viss summa måtte anslås.
Dertill, har StatsUtsk. föreslagit Ständerneoatt svara:
Linieskeppen anse vi icke böra nedhuggas, anslag till Angbogserings-fartygs byggande icke beviljas, hvaremot vi medgifva det och det och anslå dertill medel.
Detta nu föreslagna förfaringssätt öfverensstämmer fullkomligt med hvad R.
St. i dylika fall, vid föreg:de riksdagar beslutat; då Konungen äskat anslag till byggande af ett seglande fartyg, eller ett Ångfartyg, eller hvad annat som varit å bane, hafva R.
St. af slagit det ena och bifallit ett annat.