Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Örn actieägarne, under sådant förhållande, icke finna lämpligt att göra några ytterligare insättningar, så synes mig banken böra träda i concurs och ställas under utredning.
Att banken skulle komma i en sådan ställning skulle likväl förutsätta en högst felaktig förvaltning.
I vanliga förhållanden skulle actieägarne skynda sig att verkställa de inbetalningar, som påfordrades, öfvertygade, att deras eget interesse påkallade dem.
Af denna anledn. är § öfverflödig.
Jag har förut visat, att den vore onyttig, och anhåller således om afslag derå.
Efter den fullständiga och grundliga vederläggning, den siste talaren framställt, är det visserligen öfverflödigt, att jag yttrar mig; men jag ber om ursägt för det jag dock tillägger några ord.
Jag frågar: har man väl någonsin hört talas om, att adier, ställda till innehafvaren, varit vidhäftadt ett sådant vilkor, och kan man förbise, att man genom antagande af detta tvångsband går öfver från principen för actiebank till principen för solidarisk bank, med ingen annan skillnad, än att man skapar en solidarisk bank utan soliditet?
Ty jag frågar, hvad soliditet ligger i en revers, sorn jag i dag utgifver och i morgon återkallar, då jag transporterar min actie på en annan, i en revers, som hvarje dag kan utbytas och således, i stället för att ena dagen lemna full säkerhet, den andra dagen kan vara af intet värde?
Jag förenar mig i allo med Hr v. Troil och begär afslag å förevar. §.
Jag anhåller att ytterligare få fästa upp - Den 21 Mars c. m. 4G3 märksamhet på det redan af Frih.
Boye omnämnda skäl, att om detta stadgande antoges, förvandlade man en actiebank till detsamma som solidarisk bank.
Man skall komma ihåg, att den petson, som är fullt vederhäftig och inträder i en sådan bank, till hvilken han måste afgifva revers att betala återstoden af acliesumman, i fall bankens säkerhet sådant fordrar, måste ovilkorligen tillse, att de andra actieägarne äfven äro vederhäftiga, sa att hatt ej ensam må förbindas till betalning, och att de andra ej må kunna undandraga sig betalningsskyldigheten.
Den controli på hvarandra, som delägare i solidarisk bank måste hafva, skulle i en actiebank blifva så svår och, snart sagdt, omöjlig, att jag hemställer, huruvida någon kunde vilja inträda deri på sådana vilkor, i följd hvaraf han kunde nödgas betala ensam, om de andra ville undandraga sig betalningen.
Jag kan således ej annat än på det högsta yrka afslag å ifrågavar. stadgande, hvilket helt och hållet skulle motarbeta actiebankers uppkomst.
Om meningen med antagandet af denna § endast vore att garantera bolagsmännen i banken, att de insättningar, sorn kunna erfordras, verkligen må kunna erhållas, så skulle jag ej vara angelägen om bifall till densamma; men detta är ej hvad som hufvudsakligast åsyftats, utan det har åtminstone varit min mening att garantera innehafvarne af bankens sedlar, att kunna utbekomma sina fordringar, då banken kan komina på obestånd, oell derföre tror jag §:ns antagande vara nödigt.
Man kan lätt föreställa sig, att, strax efter det 25 proc. af actiecapitalet blifvit insatta, bolagsmännen börja sin rörelse med en obetydlig insats och utfärda creditsedlar till större belopp, än hvartill de äga rättighet.
Banken skall i följd deraf förlora sitt privilegium; men då fråga uppstår om den liquid, som allmänheten bör erhålla, kunde man ej trä lfa någon actieägnre, emedan ingen lärer vilja inställa sig för alt betala, livad som ej med den i allmänt förvar insatta summan kan gäldas.
Det är derföre jag tror, att actiebank bör hafva den likhet med solidarisk bank, att delägarne skola ansvara för beloppet af sina actier, då likväl den skillnad qvarstår, alt solidariska bankers delägare med hela sin förmögenhet, en för alla och alla för en, ansvara för bankens förbindelser, men actiebanks delägare endast för beloppet af sina actier.
Jag förnyar min anhållan om bifall till ig § i Gr.
FrÖlichs förslag.
Hr v. Troils yttrande har ej kunnat rubba min öfvertygelse om den våda, som, i fall ifrågavar. stadgande ej antoges, kunde uppstå derigenom, att intet minimum är satt för sjelfva actiernas belopp; ty mig förefaller det naturligt, att, om banken, på sätt den siste värde talaren fiamställt, för långt utsträcker sin sedelröreise och 464 Den 21 Mars c. m. aclierna lyda på en obetydlig summa, det kan blifva ett interesse för största delen af actieägarne att icke göra någon ytterligare inbetalning, utan rent af låta den insatta fjerdedelen af actiesumman springa.
Det är i anseende till denna våda, som jag yrkar antagande af Gn Frölichs ifrågavar. förslag.
Den erinran, som blifvit framställd af Frih. Stjernstedt och Gr.
Horn, är redan på förhand vederlagd af den framställning, Hr v. Troil gjort.
Han har nemi. erinrat derom, att när sjelfva banklagen ålägger actietägaren att, innan banken får sättas i verksamhet, inbetala 25 proc. af actiesumman, och således minst ^ million r:dr är den scala, hvarutöfver bankens rörelse ej får utsträckas, så är det påtagligt och klart som Guds ljusa dag, att redan vid första revision, och långt innan banken kunnat göra en förlust af ^ million r:dr, skall det yppa sig, om banken sträckt sin rörelse utöfver hvad lagen tillåter, och sålunda kunde äfventyra en större förlust, än som motsvaras af insättningen.
Jag förstår derföre ej, huru man kan undgå att finna dessa förskrifningar onödiga, och jag ber att få erinra om den mångfaldigt svårare ställning, hvari actiebanks delägare skulle försättas, än den, hvari man sätter delägare af solidarisk bank.
Den solidariska banken hvilar på delägarnes ansvarighet en för alla och alla för en; men detta förutsätter, att ingen ingår deri, utan att veta hvilka jemte honom äro delägare.
I actiebank känner man ej actieägarne, ulan det är endast actien, som ansvarar.
Den, som skulle afgifva ifrågavar. revers, kunde väl få veta, hvilka den första dagen vore delägare; men dagen derefter hade han ingen kännedom derom, ty då kunna actierna vara transporterade till höger och venster.
Äfventyret blefve således mycket större, än i en solidarisk bank.
När man erinrar sig* att banken är förbunden att inskränka sin rörelse inom en sCala, som är beroende af hvad som blifvit insatt, och när roan påminner sig de correctiver mot missbruk, som revisioner och insättningar i allmänt förvar lemna, och i följd hvaraf missbruken, långt innan hela det insatta capitalet kan blifva sprängd t, måste upptäckas, så begriper jag hvarken behofvet eller meningen med ifrågavar, stadgande; men väl ser jag, att det skulle utgöra ett hinder för actiebankers uppkomst, och när detta ändamål redan är vunnet genom den stora actiesumina, som blifvit stadgad, så vet jag icke, hvarföre man skall lassa på ännu mera.
Man har väl förespeglat möjligheten deraf, att en bank kunde utgifva sedlar till högre belopp, än sorn motsvarades af den inbetalda grundfonden; men på hvilken grund kan man supponera, att sådant lättare kan ske, då endast än då hela beloppet af actiesumman blifvit insatt?
Rån Den ai Mars c. m. 465 kan sådant ske i ena fallet, så kan det äfven ske i det andra; och ora något bolag hade en sådan föresats, kunde det lätt illudera ifrågavar. stadgande derigenom, att det ej tecknade sig för högre summa än den, som genast inbetalades.
Garantierna mäste således sökas annorstädes än i dessa reverser, som endast kunde hindra bolaget att teckna sig för större summa än den, hvarmed rörelsen börjas, och således motarbeta bankernas uppkomst. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 19 § af Gr.
Ropades starka nej, blandade med ja. 3 Cap.
Om solidarisk bank. 23 § af Utskottens förslag*.
Hr Stuart: Sedan R. o. Ad. bland föreskrifterna rörtde actiebanker borttagit stadgandet i 18 § om den minimi-summa, hvarpå hvarje actie bör vara ställd, torde det äfven, för consequensens skull, vara nödigt alt i den nu föredragna § utesluta orden: ”eller någonderas lottbref lyda å mindre belopp än 5oo rldr cour.”
Jag anhåller, att 23 § måtte bifallas med denna förändring. 23 § af Gr.
Fröiichs förslag upplästes.
Jag erkänner, att jag icke kan fatta den consequens, som den siste värde talaren åberopat.
I en actiebank, der hvar och en delägare endast ansvarar för beloppet af sin actie, tror jag det vara likgiltigt, om ett visst belopp är deladt i ett större eller mindre antal actier, eller om delägarne tecknat sig för betydliga eller obetydliga summor; men annat är förhållandet med solidariska banker, hvilkas säkerhet beror derpå, att dess delägare äro förmögna personer, i stånd att göra ytterligare inbetalningar, då sådant påfordras.
Det är omöjligt att fullkomligt betrygga detta; men sådant vinnes likväl i någon mån derigenom, att lottbrefven ej få vara ställda å små summor.
Jag tillstyrker således i ren consequens med mina under denna dis— eussion förut afgifna yttranden, att ett minimum måtte bestämmas för hvarje lottbref i solidarisk bank.
Ett sådant minimum är bestämdt till 100 r:dr silfver i reservationen och till 125 r:dr silfver i Utsk:ns förslag.
Jag skall ej hafva något emot antagandet af det sednare.
Som Hr Stuart tyckes nitälska för consequens och parite emellan actie- och solidarisk bank, så hemställer jag, om icke dertill hörer, att en actiesumma af 3 millioner r:dr bestämmes för solidarisk, likasom för actiebank.
Jag kan icke inse något skäl att beslära20 II. 5g 466 Don n Mars c, si. ma ett högre minimum för teckningssumman i solidariska, än i äctiebanker.
När man nu i afseende på sislberörde banker medgifvit, att det må ankomma på delägnrne sjelfva att, vid botagsreglornas uppgörande, fastställa det belopp, under hvilket ingen får teckna sig, så synes enahanda rättighet äfven böra tillerkännas dem, sorn vilja organisera en solidarisk bankinrättning.
Troil inskränkt sig dertill att endast yrka, att detta minimum måtte varda bestämdt till en så ringa summa som ia5 r:dr specie, så har jag visserligen ingenting emot, att ett sådant stadgande intages i lagen, emedan jag ej kan föreställa mig, det något bankbolag kommer att för en lott eller actie i dess bank föreslå en mindre summa.
Hvad dernäst beträffar den conseqvens, som Frih.
Klingspor yrkat, så torde någon sådan consequens ej lämpligen kunna iakttagas i afseende på bestämmandet af minimum för solidariska och actiebankers grundfonder.
Man har, enligt den åsigt, som allmänt varit delad inom Utsktn och äfven af åtskilliga ledamöter inom detta Stånd blifvit ytterligare utvecklad, ansett, att actiebanker borde organiseras för den s. k. större rörelsen eller den egentliga handeln och fabrikerna, men att deremot solidariska banker förnämligast borde afse behofvet af rörelsemedel för de andra näringarna, uti hvilka vanligtvis icke så stora summor kunna på en gång erfordras.
Det är också i öfverensstämmelse med denna princip, som hela lagförslaget är uppgjordt, och jag tror, att den consequens, som man dervid sökt i möjligaste mån iakttaga, skulle rubbas, i fall man bestämde samma minimi-fond för solidariska som för actiebanker.
Mig förefaller det, som den slags consequens, hvilken Frih.
Klingspor yrkar, bäst skulle vinnas, om man för solidarisk bank stadgade en minimi-fond af ^ million r:dr b:co.
Jag erkänner, att jag såsom princip gillar den sats, att ingen skillnad bör vara emellan minimibeloppet af en solidarisk och en actiebanks teckningssumma, af det skäl, alt, ehvad stadganden man än må begagna för att tillvägabringa en solidarisk bank, sammansatt endast af solida personer, man likväl icke genom lagbud kan vinna detta ändamål.
Den egentliga skillnaden emellan en solidarisk och en actiebank är den större säkerhet, som den förra erbjuder.
Detta företräde skall af sig sjelf göra sig gällande vid rörelsens bedrifvande, såvida bankens delägare äro solida personer; men att derföre lemna den solidariska banken större rättigheter, är en sak, hvars principenlighet jag icke erkänner, ty det vore möjligt, att 5o personer trädde tillsammans i en solidarisk bank, utan att deribland fanns någon enda, hvars namn gaf någon verklig soliditet åt banken.
Men oaktadt jag hyser denna mening i Den ai Slars c. ra. principen, nödgas jag likväl i verkställigheten gifva min röst i motsats dertill, sedan It. o. Ad. fattat ett beslut i afseende på minimi-beloppet af acliebanks teckningssuinma, som jag i allo ogillar, nemi. alt utsätta en så hög teckningssumrna, alt jag anser omöjligt att i vårt land få verkligen solida delägare till det antal, sorn i följd deraf blir nödvändigt.
För att i detta beslut åtminstone vinna den modificalion, att den art af banker, som komma att kallas solidariska, ej må vara underkastad denna föreskrift, ger jag min röst åt bestämmandet af en minimi-teckningssumma för solidarisk bank till 25o,ooo rtdr i silfver, och jag har ingenting emot, om man ytterligare vill fullfölja min princip i afseende på minimisummans nedsättning.
Trogen den grundsats, jag framställde, då jag bestridde bestämmandet af någon minimisumma och begärde, att det, såsom ensamt tillhörande den reglementariska författningen, måtte öfverlemnas åt bolagsmännen att sjelfva bestämma i hvilken scala de skola söka verkställa sitt företag, och trogen den öfvertygelse, att
Representationen omöjligen kan bedöma orternas större eller mindre, d. v. s. olika, behof, efter hvilka likväl sedelutgifningen eller det biträde, sorn med bankinrättningarna åsyftas, rätteligen bör lämpas, vågar jag anhålla att få till prot. antecknadt, det jag anser ingen minimisumma böra af Representationen stadgas, utan bestämmandet deraf ankomma på K.
M:s pröfning, då privilegium meddelas.
Men sedan jag yttrat mig derom, får jag förklara, att jag är förekommen af Hr Rosenblad medelst det yrkande, hvari jag helt och hållet instämmer, att, i fall en bestämd minimi-teckningssumma skall utsättas, den icke må öfverskjuta den summa, Hr Rosenblad föreslagit.
Hr Stuart bar, jag medger det, med ganska mycken riktighet förebrått mig, alt jag föreslagit ett så lågt minimum som i2Ö rtdr silfver för hvarje lott i en solidarisk bank.
Då jag erkänner, att jag deruti haft orätt, skyndar jag att godtgöra mitt misstag derigenom, att jag nu vördsamt föreslår, alt detta minimum måtte bestämmas till a5o r:dr i silfver.
Då jag i mitt sista yttrande inskränkte mig till att framställa min tanke endast i afseende på den delen af förevar. §, som rörer minimibeloppet af en solidarisk banks hela teckningscapital, omkring hvilket jag tyckte, att discussionen då egentligen hvälfde sig, får jag nu förklara, alt jag instämmer med Hr v. Troil deruti, att det är nödigare i solidariska än i actiebanker, att lottbrefven ej lyda å alltför små summor, och jag begär således bifall till hans sednaste förslag.
Ilr Stuart: ^Ehuru jag med förundran (inner, att Hr 4GS Desi 21 Mars e. m. v. Troi! frångått det af honom sjelf framställda förslag och no vill öka minimibeloppet af hvarje actie med 100 proc., torde dock Ii. o. Ad. böra bifalla, hvad Hr v. Troil i sitt förra yttrande föreslog.
Jag hade visserligen, såsom jag förut tillkännagifvit, önskat, att 1\. o.
Ad. måtte fatta samma beslut i afseende på beloppet af hvarje actie i solidari^ ska sorn augtde teckningssummorna i actiebanker, eller att icke uti lagen intaga något stadgande derom ; men då ingen talare delat min åsigt i detta fall, anser jag mig böra tillstyrka bifall till hvad Hr v, Troil för en stund sedan, i likhet med Utsktn, föreslagit, eller mi nini is timm ans bestäm-* mande till ii5 r:dr silfver specie.
Jag tror visserligen icke, att några synnerliga olägenheter vore att befara, äfven om detta minimum bestämdes till 2Öo r:dr samma mynt, men jag kan ej inse något gällande skäl till ett sådant beslut, sorn verkligen skulle antyda någon benägenhet att äfven i detta fall motarbeta solidariska bankers uppkomst.
För min del har jag ej gjort mig det begrepp om solidariska banker, att inga andra än rika eller förmögna personer skulle kunna ingå deruti såsom delägare; men deremot anser jag, att; solidariska bankers säkerhet och credit hufvudsakligan beron derpå, att åtminstone en del af dess delägare äro allmänt kända såsom förmögna. 3 å 4 rika personer kunna ensamma förskaffa banken tillräcklig credit; och då jag, för min del, anser delägarnes antal ej böra nedsättas under 5o, tror jag det vara nödvändigt att
Jemna äfven mindre bemedlade personer tillfälle att i solidarisk bank insätta sina penningar, Hr von Troil:
Jag vet i sanning icke, huru jag skall bära mig åt, för att min värde vän, Hr Stuart, ej skall förundra sig.
Första gången jag yttrade mig, förundrade han sig öfver, att jag ej föreslog ett högre minimum af acliebeloppet än I2Ö r:dr.
Jag erkände genast, att han hade anledn. dertill, och föreslog ett dubbelt så högt minimum, och strax derpå förundrade han sig åter deröfver, att jag andra gången gjort, hvad han förundrat sig öfver, att jag icke gjort första gången.
Jag tror, att B. o. Ad., som i allmänhet hållit sig närmare till reservationen än till Utsk:ns betänk., äfven i denna § kunde antaga Gr.
Frölichs redaction, blott med den förändring, att det alternativa bestämmandet af minimisummorna i banco-courant uteslutes, och att i stället för 100 silfverrtdr införes i5o silfverrtdr.
Jag anhåller om propos. till bifall å Gr.
Frölichs a3 § med dessa förändringar.
Så länge det endast var fråga om att utsätta minimibeloppet af hvarje lott lill ioo eller 125 rtdr specie, ansåg jag detta belopp så lågt, att det syntes mig temligen indifferert, om i denna lag intogs något stadgande derom.
Men sedan jag nu hört 2:ne vårda talare, Hrr v, Troil och Hosenblad yrka, alt detta minimum må utsättas
Den 21 Ma r s e. m. 4g9 till ?.5o r:dr specie, så biträder jag deras mening och anhåller, lika med Hr v. Troil, örn antagande af Gr.
FröJichs förslag i ii § ined den förändring, atti stället för 100 ina införas 2Öo r:dr. H. Ex. Hr Gr, o.
Landtm, framställde propos. till bifall å Utsktns förslag i 23 §.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. Gr. Frölichs förslag i 23 § med deu förändring, att minimisumman, hvarå foltbref skulle få lyda, bestämdes till a5o r:dr silfverspecie, 24 § af Utskottens förslag, Upplästes 24 § i Gr.
Frölichs reservation, Ilr Stråle:
Den nu föredragna 24 § i Utsktns förslag motsvarar den 24, 25 och 26 § i Gr.
Jag erkänner, att jag för min del föredrager Utsktns förslag; men jag kan likväl ej undgå att anmärka, att detsamma innehål|er en föreskrift, som innebär, att lagsökning å directtn äfven skulle innefatta lagsökning å alla bankens delägare, samt att ett utslag å såväl directtn som delägare skall gifvas.
Detta kan, efter mitt omdöme, ej låta sig göra/med mindre bolaget i sina bolagsreglor uppdrager directtn att, äfven i sådana fall, för detsamma svara, och således anser sig hördt, då directtn blifvit hörd; men utan att ett sådant stadgande intages i bolagsreglorna, tror jag icke, alt en dylik rättighet kan directtn tillerkännas.
Ått stifta en lag, som säger, att den eller den är ombud för en annan, som icke dertill leninat sitt medgifvande, är icke riktigt, utan det måste bero på sakägaren att lemna en fu 11- magt till hans talans utförande eller icke.
Det skall verka på bankens credit, om bolaget lemnar directtn en sådan full— magt eller icke, och såsom § nu är styliserad, skulle ett utslag komma att ställas på onämnda personer, hvilket ej kan vara rätt.
Jag tillstyrker derföre, att hela detta stadgande må utgå ur §:n, såsom verkligen öfverflödigt; ty då man stadgat, att lagsökning bör först ske hos directtn och sedan hos delägarne, tror jag man stadgat allt, hvad i detta afseende bör i lagen föreskrifvas, och att det öfriga bör Jernnäs bolagsmännen öppet alt bestämma i reglementet, hvari lagstiftningen ej bör ingå.
Frölichs förslag innefattar en, i min tanke, stor juridisk oformlighet, då det stadgar, att man skall kunna få utmätning hos en person, som icke blifvit lagsökt och hvars namn icke ens vore nämndt i ett utslag.
Sådant anser jag ej vara förenligt med juridiska former; ty då skulle det bero på kronofogden att verkställa utmätning hos hvem man behagar uppgifva såsom delägare i banken, enär det skulle bero på executor att pröfva, huruvida han vore del - Den n Mars c. m. agave eller icke, hvilket kunde blifva tvist underkastadf.
Jag tror, att en sådan föreskrift är dels obehöflig och dels stridande mot en laglig rättegångsordning.
Jag får derföre föreslå, att denna § må erhålla följande lydelse:
"Delägare j solidarisk bank, commandit-delägare likväl undantagna, ansvara med egendom och personer för uppfyllande af alla bankens förbindelser i sådan ordning, att, derest, vid anställda utmätningsförsök bos direclms ledamöter, tillgång i lösören saknas för betalning af fordran, den någon hos banken äger, borgenären är berättigad för bristen vända sig emot den eller de delägare, honom godt synes.”
"Har banken kommit i concurstiIlstånd, åge borgenärerna emot hvardera delägaren den rätt, nu sagd är, änskönt försök till utmätning hos directms ledamöter icke föregått.
” Sålunda skulle man ingenting nämna om directms och bolagets öfriga ledamöters förhållande till hvarandra.
I hvardera förslaget saknas föreskrift, huru liqviden skal! äga rum emellan bolagsmännen, då någon af dem fått inlösa någon af bankens förbindelser.
Då han derefter vänder sig mot någon, som lika med honom är ansvarig för den inlösta förbindelsen, bör han ej få utsöka den, del af summan, som belöper på honom sjelf, utan endast hvad som belöper sig på de öfriga bolagsmännen.
Detta är ej uttryckt i någotdera lagförslaget, och enligt Gr.
Frölichs redaction kunde han hos annan bolagsman utsöka hela den summa han utbetalt, hvilket ej kan vara meningen.
För min del tror jag, att allt stadgande derom kan utgå, enär Jagen ej bör ingå i detailler, som kunna vara öfverflödiga.
Jag instämmer helt och hållet i den siste värde talarens anmärkn. om olagligheten och orimligheten af det såväl i Utsk:ns 24 som > Gr.
Frölichs i5 § förekommande stadgande, att gemensam lagsökning skall kunna ske och på en gång verkställas emot såväl directms ledamöter som liela bolaget.
Jag har redan inom Ulskm anmärkt oformligheten af ett sådant lagbud.
För öfrigt har jag intet att erinra emot 24 § i Utskrns förslag, sedan den undergått den af Hr Stråle föreslagna förändring, men jag tror dock, att ett tillägg till samma §, motsvarande hvad 25 § i Gr.
Frölichs förslag hufvudsakligen innehåller, borde antagas, men med uteslutande af de i sistnämnde § förekommande, efter min åsigt, mindre riktiga föreskrifterna i afseende på dels utsökningens verkställande emot både directm och lottägare utan särskilda lagsökningar och dels utmätningen af Jottägarnes fordringar hos hvarandra till högre belopp, än desamma rätteligen utgöra.
Jag får derföre föreslå, att, näst efter orden: ”honom godt synes,” följande mening mätte tilläggas:
Varande den delägare, som sålunda måst godtgöra bankens skuld, berättigad Den 2i Mars e. m. 471 att för åte rbekommande af den utbetalda summan, dock med afdrag af den för honom b e 1 ö p a lide andel deruti, bålla sig tillden eller de bland öfriga delägare, som han för godt finner; och åge, på enahanda sätt och med samma vilkor, deläga me, hvar efter annan, till återvinnings erhållande förfara, intilldess, genom utredning af bankens tillgångar eller träffad öfverenskom, m e
I s e deläga me emellan, ett f ö r ä n d r a d t förhållande i afseende på skuldens godtgörande inträd t.
Genom ett sådant stadgande skulle man, utan att meddela några föreskrifter, som äro stridande emot de principer, hvilka ligga till grund för bestämmelserna i allm. lagens Utsökn:sbalk, försäkra hvarje delägare om den fördel att genast kunna vända sig emot hvilken som helst af de andra delägarne, för att erhålla ersättning för den bolagets gemensamma skuld, som han nödgas betala.
Jag kan ej heller i denna punkt instämma med den siste talaren.
Jag anser, att banklagen utgör ett contract emellan bankbolaget och allmänheten, men att deremot hvad sorn blott rörer bolagsmännens förhållanden sins emellan bör lemnäs åt dem sjelfva att afgöra.
Jag tror derföre, att banklagen ej behöfver omtala den ordning, i hvilken bolagsmännen kunna göra sig ersatta för hvad de för bolaget nödgats utbetala.
I detta fall instämmer jag med Hr Stråle, såvida jag rätt fattat hans mening.