Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
73- ra stället ransakning derföre undergå samt domaren pröfwa om den brottslige kill gjermngen saker är, men alk han för al sammans skall dömas af ben rätt, der hi„ sist lagföres.
Sä wist dek
Lagens stadgande är, att hwarje sak skall i rättan domstol upiagas, hwarigenom af» wen en felande samhälls-ledamot fär tillgodo nju» ra den rätt, att af laga domstol dömas, lika sa skadligt är deremot ofta hwad lagen i förr åberopade och § påbjuder, dä det samma lämpa» 5 dek, ty tvärr stora antal af tjufwar, hwilka för raiisaknings undergående, åkande afsändas äk alla wäderstrek af ett »vidsträckt Rike, hwarunder för den djerfwe och listige spitsbofwen sällan tillfälle saknas, aik, pä den fot fängawärden hitkils warit stäld, bereda sig den frihet i flygten som han icke har att forwänka af lagen, hwarigenom han ä nyo befinner sig i tillstånd alt fortfara med desi för allmän och enskild frid somt egendoms » säkerheten sa wädliqa handtwerk, ej alt förgöra derhän en gäng af faran hotad, til'wäga gär med all den ökade försigtighet hans ställning gör nödwändig, sä att ofta flera Mannder, ja älwen flera är förbigå innan en sadan brottsling, som under tiden leswat af ros och sörslätt att stifta sig err anhang, kunnat till rätta fao, för att efter i flere orter undergängne rån» sakningar, omsider blifwa till ett wäl förtjent straff befordrad.
Men hwilken eksätter den lidande arflige bonden för den skada tjufwen honom tillskynda' ?
Merendels förlorar han wid ett dylik! besök det redbaraste han
Med flir och möda kunnat förwärswa.
Sällan 74S Den 22 Junir Sällan framställeö en brottsiing af denria arr sam ej, i fall han o,n kjnfnads-brott öfwcrlyqas, förebar, att hafwa äfwen ä annor aflägse ork enahanda förbrytelse ntöfwai, och afstglen dermed förfelar honom ej eller, iy waniigcn öfwerlemnas han, »ilan widare omsorg, kill domstolen i den upgisne orren, att derstädes widare ransakning nndergä' Genom Kongl. Brcfwct af d. ardra Martti 1748 är wäl föreskrifwit, alk da någon, som redan gjort sig till högsta kroxpspligt skyldig, bekänner ä sig att hafwa söröswal stöld annorstädes, sä åligger det domaren arr förmedelst skriflwexling göra sig nnderrältad huruwida bekännelsen mä wara grundad, samt om anledning förefinnes det någon del af det stulna godset kan sta art tillrätta fä, i hwilket fall, men ej annars, den brottslige synes böra lill den upgifne orten afsändas, att derstädes till ytterligare ransakning bcfordrasz
Men detta helsosamma stadgande hwarigenom den Staten och bonden betungande fangffjulscn oftast kunde undwikas och säkerheten om brottslingens person wara rryggad, blir icke altid, i den föreskris» ne händelsen, af domaren iakttagit, än mindre lampas det samma till sädana som öfwat mindre rins-- nader.
En mängärig handläggning ivid Domare-göromål hafwa bibringat mig erfarenheten om alls kesia med flera olägenheter, som åtfölja en ojemn lagskipning i dylika brottmål, hwarwid jag ej kan rindgä att anmärka den »förenlighet, hwarpä jag äfwen sett exempel, att änskönt den brottsliges föresijwande, art hafwa ä annor ort stöld riköf wat.
Den 22 Iunii. 74L wat, befunnits falskt och updiktadt, har likväl den Domstol, ät hwars ytterligare handläggning ransakningen, pa säll förr nämdt är, blifwit öfwerlemuad, stnkeligen kommit atr dömnia tjufmen för ett brott hwarä bestraffningen lagligen icke bordt af annor domstol stadgas, än den hwarnnder gjerningen timot.
Det är till undanrödjande af alla desta emor lag stridande, för ägande och egendoms rätten mcn« lige samt Slaten betungande olägenheter, hwilka genom den förestagne ändringen i fängförings methoden icke sörfwinna, som jag wördsammast wagar förestä den tilläggning och förklaring af 2 Atom. i or Cay. io ^ Rätteg.
Balk. samt den Utsträckning af högst osman äberopade bref, alt, da i brottmål ingen pä egen eller annans blotta angifwelse fällas bör, något afseende ä en sädan angifwclse eller bekännelse icke eller af domaren göras mä, som föranleder kill den brottsliges försändande ifrån den ena landsorten eller staden till den andra, innan pä salt högstberörde Bref föreskrifwer, Domaren, genom ffrifwaxling, häröfmcr infordrat all
Veu uplysning jom, i de delar hwarvm dcna bref handlar, möjligtwis kan stä art winna.
En sadan laga ärgärd, som genast och ulan dröjsmäl borde iakttagas, skulle ostridigl bereda ett skyndsammare afstntandc af ofta noff langwariga brotlmäle-ransoknmgar och nrom en giswen besparing i Statens, deraf sig härledande, dryga utgifter för sängars underhal! och skjutsande, jemwäl förena den hnswUdfakeliga fördel, att mangen mistgerningsman, som icke fällan diktar ä sig brett dem han ej 742 Ten 22 Jun». öfwat, endast i hopp, ait under en längre wäg» sorfling finna tllälle lill fin t, icke ernar detta syf» temäl, dä ank-dlling till dest afsandande ar annor ort fiq icke företer.
Lagens hämd kan desto förr drabba den broktftige: langwäqa, betungande och kostsamma fängstjurser undwikas, fäkcrhctcn om fängarnes person mera betryggas, sami egendvms helgden wara mindre äswenkyr underkastad.
Dekra memoriel anhäller jag mä warda lill Rik» sens Sränders Lag-Utstotts utlärande öjwerlemnadr« Remitterades til Lag U. stoltet.
Ltaol von hollstein erinrade, att ehuru Högloft.
Ridderstapek och Adeln behagat af» siä hanö motion rörande TullArrende-Societetenhade dock hans anförande innehållit en annan rö, rande Spannemäls-Direekionen, hwilken han icke ansage såsom afftagen och hwarpä han nu begärte kemist, Och hwilken, sedan Ordföranden i Stats-Ut« skottek Herr Grefwe förner up yst, att till Stats?
Vtstottet inna räkenstaper frän MagazinS-D«re« ctionen inkommit, uppä gjord propostkiou, af Herr Landt-Marstalken, blef tlll Skats-sltstoktet remitterad med anmodan, att U'stotiet mätte härom meddela Riksens Ständer uplysning, Högloft.
Ridderstapek och Adeln atstiljde- kl, H til 9.
Dt supra
In käem protocolli 6.
Lilverttolxe', Fre - Ten 26 Iumi. 743 Fredagen den 26 Junii.
Justerades Pleni-Protocollet för den 20 Junii.
I anledning af det i detta Protocoll genom memorial frän Constitutions-Utskottet gjorda till» kä niagifrvande, akt läsningen af Stats-RädetS Pro» locoll i Utjckorkek blifwit fulländad och näqra anmärkningar dermid icke blifwit ais-da förestog Herr La>idt'Marskalken att veu af Constitukions-Ut^oktet sälnnda Stars-Radet gifna decharge matte i Riksdags beslutet intagas.
Justerades Pleni-Protocollet för den 22 Ju» pii förmiddagen.
Qpnades Herrar Electorernes lista till wal af en Ledamot uti Stats-Utskottet efter Herr ak Klinteberg, Öfwerste-Lieutenant, och befants dertill wara utwald: N:d Z05 Friherre von bän^n, Fullmägkig Gref» we I^övvenl^elm, Lustaf, GeneralAbjutank m, m. C, S. O. UplästeS andra gängen de„, uti sista plenum pä bordet lagda, twenne Constitutions-Utffottets Betänkanden, det ena, innefattande en ny redaktion af de fyra första § Zas Tryckfrihets-Förordningen, och del andra de af Utskottet framställda twenne alternativer t afseende pä Rättegängssättet, ukgö» rande TryckfrihetS-Förorduingens 5 §. 744 Den 26 Junti.
Aerr Onlmim 6Mensteä!ck, Larl, upropad, yttrade sig:
Liicr yppar sig ett tillfälle för nationens repres sentanter, akt genom den beredwillighet, med hwilkcn de ga en niis och »välgörande Regerings önskningar till mötes, uttrycka si't förtroende för desiafsigrer, sin tacksamhet för desi omsorg akt warda
Stas rens snan och medborgares säkerhet.
Ifrån dek ögonblick dä Konungen, uti nådig proposition, upmanade Rikets Ständer, att, lill frarMlda förekommande af wädeliga misibruk, Uki Tryckfrihets lagen göra ändringar, hwilka, pä nagra modificakioner nära, sista Riksdagens Cviisiittttions Utskott, uii vedan da ingifwit Betänkande. funnit af nödwändigheten pakatladc, har dets ämne warit ekk föremål för allmän upmärkfamhet^ och till en del för olika meningar
Det är naturligt, att man sorgfälligt söker bibehålla länge sak» nade och nysi erhällna rättigheter, men dosta rättigheter, hwilkas inskränkande af en beklaglig er« farenhet yrkas, hafwa icke warit en förmon för andra än de som missbrukat dem till förolämpande af den goda- smaken till blygd för ridehwarfwet, till Len ouplystes förledande, stundom till wada för samhällets tuglie
Den enda fanna national friheten, ssm icke är, icke kan wara någor annat än hwarje god medborgares, hwarje löstig gjcrmngö skyddande under lagen, har den nägor gemensamt med velt af fjelfötväldet, ilskan, afwnnden, hatet, hittills utöswade rätt air skymfa personer, sära rykten, smäda lKmbclsmä», göra. anmärkningar wid Statens. pyluiM sörhssta.ndeu^ tadla sjelswa Regeringens.
Den 26 Iunii- 74Z åtgärder, sch, dä de ej wägat en allt för stor tydlighet, uti fartliga allusioner inswepa gistet af sina afsigter?
Är icke denna sä kallade frihet det farflgaste af allt tyranni, bade i allmänt och enskildt afseende?
Ock om en förbättrad
Rättegångsordning snarare framdrar brottslingen i ljuset, hwad stöd kan friheten, hwad ara kan samhället waara af, rut, kanhända hwarje wecka, st ett förnyadt straff af en förnyad förbrytelse päkallas?
Man har anfört, att, genom bibehällandet af den gränslösa krycksch förolämpnings friheten, kunna Regeringar i desi förswarare erhälla ett lillgifwet parti, men en klok och kraftfull styrelse hwarken söker eller behöswer annat parti än lagens och ordningens wänner; besia böra utgöra hela nationen och under en lycklig och »välgörande inflytelse, böra wi hoppas, att de hos osi snart skola blifwa det.
Om den sanning, att i Veu moraliska, sä »val som i den physiska werlden, ingen fremmande wäxt bör till eget land inflyttas, uran med wederbörligL afseende pä jordmänernes skiljaktighet, om den icke i närwarande fall sär anwändasz om man deremot anför, att friheten af tankans yttrande är en frukt, som tillhör alla climater» kan man likwäl ej bestrida, att desi odling fordrar största »varsamhet, om skörd och trefnad skola wäntas-
I det för uplysuing och frihet högt prisade England, hafwa flera mansäldrar ätgatt innan tryckfriheten, i framskridande gäng, hunnit sitt närwarande stick, och under dem, har en ncuional-opinion hunnit mogna, under dem hafwa Författare, stridande för laglydnad, heder och sanning, hunnit danas till en segrande mvtwigrs beredande emot alla bemödanden 746 Den -«
Junti. af anarchiens lärjungar och folkwillornas utbreda» re.
Dck är icke mera än 60 är sedan, dä ännu i det fria England, libellisten, svin skändat ekt ärligt namn, angripit en redlig Cmbetsmans heder, genom falska upgiitcr skadat Grat eller medborga, re, icke förr än han qwarlemnat bada sing öron, fick nedstiga fran den skampåle, der lagen ännu i dag fäster deni, som gjort sig till lika brott ffyldige, Gifwes mål någon, som kunde önska ak hiiflytta etk sädant, ehuru i ett uplyst land länge bibehållit straff såsom ekt kraftigare hinder emot sicka förbrytelser?
och är icke det högsta föremål, den ädlaste syftning af en lag, att i de fall, da det kan rverkstallas, snarare förekomma möjligheten att ut.
Lfwa förbrytelsen, än akt upfinna nya sätt till desi bestraffning?
Men jag bör ej uptaga Ridderskapet och Adelns dyrbara lid, genom en förlängd framställning af sanningar, hwilka numera af nästan ingen be. IwiflaS.
Tid och eftertanka hasiva stadgat de flesta öfwertygelfer; den, om nyttan och nödwändighekm af de, i enlighet med Konungens nädjga proposi» tion, af Constitutions>Ulffoktet föreflaqne förbättringar i tryckfrihetslagen, synes lyckligen hafwa förenat de flesta sinnen, och mig äierstär blott, art ödmjukeligen anhälla dek Walborne Herr Landt.
Marskalken täcktes till bifall proponera de fyra för. sta paragrapherne af Constitutionö.Ulffottets i dag upläsie Betänkande.
Uplästes ett af Grefwe frölick, vaviä bl». ralä.inlemnadt diktamen, sa lydande:
Med ben rättighet, som, genom Riksdagsort»» nin» Den 26 Iunii. 747 »ingens sy §. är hwarje Ledamot as Riksens Ständer ti^aqd, atk yttra sig öfwer de af Constitutionsu skottet under söregäende
Riksdag projecterade förändringar i grundsagarne, fär jag härmed wördsgmligen göra nägra anmarkninaar wid samma Utskoits, i memorial af den ro October ,gro, rö> rande ändring i tryckfxihetslaqen, framställde förstag, öfwer hwilket, såsom wid sistledne Riksdag gjordt, Riksens Högloft Ständer nödwändiqt wid den närwarande höra, enligt Riksdagsordningen, fakta sitt beslut, äfwensom öfwer afta de anmärkningar wid förslaget som as Ständens Ledamöter äro gjorda, efter nu göras, Constitunons-Urskvktel medgaf redan ar 1810: ^att tidens omständigheter, och en dä redan »vunnen obehaglig erfarenhet, det författare icke alltid rätt brukar den frihet lagarna dem förunna» föranledt Utskottets granskningar af tryckfrihetslagen; att man fatt erfara mitzbruk, som Riksens Ständer, wid denna LagS stadgande, ej hade anledning att frusta; att det alltid warit den vlyck, liga erfarenheten af brott, som gjort inskränkande lagar nödwändiga, och akt Utskottet således nödga, des foresta ett och annat band pä rättigheten att yttra sina tankar."
Utskottet ingick likwäl ej i någon närmare beskrifning hwilka besia mitzbruk hade warit.
Att de redan ägt rum, är ingen twifwel underkastadt, äfwen sä liket, som art de sedan den tiden ökats.
Det oaktadt har Ulskottek, ehuru erkännande mitzbrukens flerfalldighet, ej förcslaait medel mot mer än ett enda siag deraf, nemligen: ^mindre tift, bör - 746 Den 26 Junti.
Lörliga rattanden om Utländska Makter, och det allenast da dctza yttranden i dagblag eller weckostkctftec förekomma, i hwilket fall Urskottel ansett dem böra sta linder högsta maktens inseende."
Alla öfriga flage förbrytelser har Utskottet leinnät nästan alldeles ulan afseende.
Ett sädant förslag ar, esker min tanka, ofullständigt och ensidigt; och det är mot denna osullständighet jag förcmlätes wördsamligen ställa min hufmudsakligqste anmärkning.
Innan jag wägar närmare utlära mig i ämnet, anhätler jag ödmjukast, att fä lillkännagifwa min prmcip i allmänhet om Tryckfrihet, och om dest tillbörliga och rätta utsträckning, och sedan med venna grundsaus jemnföra EonjiilutionsUtffouets förflag.
Det mäste wara ett Axiom:
"att friheten att trycka och utglfwa skrifter ej i något fall bör utsträckas längre, än nägon annan medborgelig frihet "
Den widsträcklaste medborgcliga srchet, som i samhälle bör kunna medgifwas, består, ester min öfvertygelse, i Rättighet, att, skyddad och bunden af lagar, utöfrva allt bet goda mait förmär; icke i rättighet att utöfiva det onda-
Den innefattar tillåtelse att göra stg sjelf, sina medborgare och der allmänna, dek gagn och den fördel man kan, men alldeles icke au göra någon6 stada
Med denna allmänna princip för all medborgelig rätt, öfwerensstämmcr den un gällande tryckfrihetslagen icke.
Dä den tillägger hwarje swensk man rättighet, att genom tryckfriheten Uträtta allt det goda Dett 26 Junu. 749 goda han kan, men tillika sä ofullkomligt hindrar nrdfwandet af dek onds som derigenom kan astadkommas, sa är utan rwifwel yttrande
Rällen i allmänt tryck msträckt ,utöfwer gränsen as au annai» medborgelig frihet.
Dec ar kill dest flyttning inom denna allmänna och nödwändiga gräns, hwartill jag önskat, alt Consiirutions-Uifkottet mätte hajma upgifwit ett mera fullständigt och antagligt försiag.
Atk en sadan flyttning är nödwändiq; alt Lagen ofullkomligen hindrar förbemälre onda, eller tryckfrihetens missbruk. bewiscs bäst deraf, are af flecfalldiga förbrytelser som pakallar straff, ganska fä blifwit Åtalade', —att de atal som skett, me» rendels aflupit fruktlöst ; att, päck!ellerannak undantag nar, alla detza förbrytelser biiswic ostraffa* de, och att följaktligen Regering och Domstolar befunnit sig Ulan nödig förmåga, att. i denna del tvidinakthalla tillbörlig ordning och säkerhet i landet.
Laron: op först fästa war upmärksamhet pä de skamliga mihbrnk, sorn as tryckfriheten gjörrs, i afseende pä enskilde medborgare.
— Allmänna Lagen skyddar medborgarens materiella egendom, bestående af fastigheter, waror, penningar, 0. st rv. likasom
Sen skyddar honom till lemmar och list
Men nu besitter han äfwen en gunan egendom, af wida högre wärde, neml. hans ära, hans goda namn, och hans sinneslugn.
I den nion denna sednare egendom är dyrbarare, i den nion bär den äfwen af lagarne mera ömt och sorgfälligt wärdas.
Om walet skulle äga rum, hwar sinnes wäl de« man, 75v Den 26 Iunii man, som ej hellre led en förlust till penningar och gods, fanste till sjelfwa lifwet, än ett angrepp mot sin heder, sitt goda rykte?
Anfall af sistnämnde stag bära wara ärmnisione fika orillätliga, och straffas lika ofelbart och strängt, som affall mot lemmar och gods.
Denna omsorg, sa wida anfallen ste i allmänt tryck, bör wara tryckirihelslagcns plikt- Upfyller han den ej, sä är han ofullständig.
HoS ost har det ej stelt; hos ost har medborgaren, för sin egendoms dyrbaraste del, icke njurit fullt bestydd af lagen.
Trll förbättrande af en sädan brist i författningen, har flkstotlet ej sträckt sitt förstag.
Det bör
Vä sa mycket mer blifwa wär omsorg.
Warbom ej blott medborgarens materiella egendom, utan äfwen den, som är honom wida dyrbarare!
Tillätom ej moralista mord, mer än wi tillära kroppstiga!
Paminnom ost, akt angriparen af mennistors ära och sinnesfrid är ätminstone lika broklstig, och mera läg, än angripa, ren pä allmän wäg.
Om de blodigaste, de djupast särande och mäst ohjelpligt, oförrät er är» de, som utöfwas mot war moralista warelse, sa är del ock
Lagstiftarens heliga plikt akt sorgfälligast förekomma dem.
Uraktlätande af den, stuile nrmärka ett särnlund af balsbarbarer, som hade könsta för gods och guld, ej för heder och ära, som hade tillräckliga styddsmgar för si a sickor, ej för rykte och godt namn, och som straffa e, da lugnet störes pä en gata, men ej, tä del af rllstan förjagas ur en hederlig Mans fjäl.
Jag har det hopp, akt ingen nu mer lärer nyttja del vtjenliga mksstet:
"att smädelscn alldrig kan Den -6 Iunii.
75 r kan befläcka henö heder-, eller orsaka bens lidande, sorn är oskyldig." §tt sädanl inkast förråder alltid ett af de lwä; antingen stor brist pä menni» sto-kännedom» eller egen benägenhet att smäda.
Lätsar man dä glömma, att den läsning, som af mängden begärligast emottages, och med största hän» giswenhet tros, är anfall mor personers »värde och ära?
Alk wederläggningarna deraf antingen ej läsas, eller mötas med märkbar omilia, och såsom .ett intrång i menighetens nöjen?
— Ingen dygdig man är utan en ömtålig könsta för sin heders skulle han ej blöda da den saras?
Ett oförnedradt namn är den rättsinniges dyrbaraste starti kan hart dä uran smäkta finna det wanäras?
Om det äe Morsartsen af förnedring och skymf, som alla adla sinnen sträfwa att förtjena, männe de kunna känstolöse höra sin ära skändas?
Warom försäkrade, mine Herrar, att om wi finne en man, som naturligen sätter sig öfwer skymf, och ej lider tvid förnedrande killwilelser, han ar ej långt ifrån att wara dem wärd.
Man förebär i att de försmak den angrine får, ger honom uprättelse nog."
Men ingen ting är mindre sannt.
Smädelsens röst hae en fart som stormwindcns, och intränger Ljupr.
Förswarets deremot gär länqsamr och matt, cmottages kallt, och hinner manligen ej hälften sa midt som bestymfnmgcns stämma, Ilpränelsen blir lika sen som otillräcklig, och offret har emedlertid tärts, kanhända förgåtts af fikt lidande-
Man västar: ^atk för en redlig man bör hans eget samrvetes wittneebörd görg kill fyllest."
Men man torde päminng sig, att samrvetek är niettmstans sör-^ swa - 7Zr Den 26 Juni!' snarare i hennes räkenskap inför Gud och inför henne sjelf, men inflyter ej det minsta pä hennes medmenniffors dom, af hwilken dock hennes existimation, och följaktligen hennes wäl till stor del beror.
Om också akmingswärde medborgare gifwas, som synas anse de mot dem gjorda smade-ansall såsom pilar förbiskjutna i mörkret, säsom skrän as Ulkna djur, sä kunna wi dock mara öfwerrygade, art ds lida i tysthet, och lida derföre dest iner.
Med elt ord: der giswes intet hjerta af dygd och ära, som ej blöder wid förnedring och skymf; och mot sK stora oförrätter, mot förstöring af medborgarens ädlaste tillhörighet, hans heder och hans sinneslugn, är det samhällets vwilkorliga plikt, att honom ännu merksammare och säkrare, än mot all annan oförrätt, förswara.
Tryckfrihetslagens förbättrande i detta afseende, synes wara sä mycket angelägnare, som Regeringsformens 16 § förbinder Kongl. Mauk:
"ack ingen person förderfwa läta till ära och wälsärd," hwilken förbindelse Kongl. Maj:t ej äger tillräcklig förmåga alt upfylla, sä länge medborgarens ära och wälfärd, kunna sä ofta ostraffadt, genom allmänt rryck, gifwas kill spillo.
I sammanhang med allt detta, nödgas jag erinra, att da i tryckfrihets förordningens ingrest billigt stadgas:
"att domaren bör wara den tilltalades lagliga wärn och beskydd," hade med ännu större skäl bordt tilläggas, "att han afwen mäste wara den angripnes, som nödgas tilltalet göra."
Ty, ärminstone sa midt frägan är om enskilda personer, kan man wara försäkrad, att nio sänger i tio Den 26 Junii. 7ZZ ris, är det denne i publikt tryck först angripne, som mäst behöfmer detta warn och skydda
Män behagade blott öfweriväga, hmilken är oförsyntare, och hwem som anfallit först!
Det är ostridigt, att enskilde medborgare böra af lagen njuta osvikligt skydd til ära och namn, huru mycket noggrannare bör ej Regeringen hallas i helgd och wördnad! ___ Jag will wid detta tilfälle förbigå alla andra synpimcrer af ämnet, och endast Höra en sräga: om Regeringen sär i allmänt tryck misjfirmas, och hennes beslut wantvördigt be» dömmas; —, om illasinnade personer fa, genom mersch mindre direkt angripande skrifter, småningom Wänja menigheten wid den rankan, ätt Styrelsen öch desi ätgärder knnna akrningslöst omralas och klan» dräs; om följden deraf naturiiqtwis blir, att Konungens befallningar, när de utkomma, ej mer skola emottägas med rilbörlig wördnad, sä frågor jag: huruledes wänrar man att ve skola efterlefivas och lydaö?
— Jag undwiker med flir, mine Herrar, atl beswara min sräga, äswensom att teckna det större werkningsfält, som i nysinämnde fall skulle öpnas för anarkisten.
Jag felade i den wördnad jag är Högloft- Ridderskapet och Adeln skyldig, om jag err ögonblick twiflade, att de ej redan insett hela kedjan af olyckliga följder, som en sadan ställning skulle medsö-a, och söljakteligen nödwändlgheten af en lagförbäktring, som sätter Regeringen i den respekt, som är sa omngängelig för samhällets ordning, lugn och wät. Hwarje Nation, som äger högsinthet och ara, fordrar otwifwelakkigk, att dest Regerings wär-' Första Del- a8. dig - 754 Den 26 Iunir. dighet och höghet äfwen af andra länders inbyggare respecteraö-
Men huru kan man hoppas, att främmande folkskola wisa denna Regering den aktning, som emellan alla hössade nationer är bruklig, dä de se henne hwarje dag underkastad att mönstras och mästras af hwar och en bland hennes egna undersaker, som, dold eller känd, behagar angripa henne? — att hon likasom befinner sig ställd under hwarS och ens prec.-ptorstap, som har djerfhet nog att npträda ur hopen och spela hennes un» dcrwisare?
och all hon saknar grundlaglig rättighet, att rll alla delar widmakthälla ordning och polis i landet?
— Wr torde ej böra förgäta, mine Herrar, alt
Rikets bade anseende och fördel fordra , att wi alfwarsamligen afhälla egna medborgare frän att lemna främlingar efterdöme af mistrvördnad mot wär Styrelse.
I afseende pä EmbetSmän, trodde man genara tryckfrihetens medgifvande i all möjlig widd, öka noggranheten och warsamheten hos dem deribland, som möjligen skulle kunna frukta arr se sina gerninZac framställde för allmänheten.
Afsigken war wificrligen ganska god, men törunda misitog man sig om sältet: och tryckfriheten, som bordt kunna wara en uplyst och billig skärstädare af Embetsmäns åtgärder, en rättwis belönare af deras förtjenstck, och en fruktanewärd warnare för den oduglige eller mindre redlige, har, genom det förnuftslösa och owärdiga sätt htvarpä den blifwit brukad, i afseende pä defia Starens tjenare förfelat sitt ändamäl.
Och huru stulle de» annorlunda kunna göra, dä fönjensten, redligheten Den 26 Iunu.
755 och det »verksammaste nit, blifwit
Utan undantag skurna öfwer samma kamm
Med oskickligheten, försumligheten och egennyttan; dä ordek Embetsman, och ordet bestvmfad, warit i dek närmaste synonymer! och dä de alla en corps, blistvit i »veckoblad, af anonyme författare, omtalade pä ett sätt, som synes ej cn gäng böra drabba sjelstva den Sfrverbewista brottslingen, sä länge lagliga domstolar finnas?