Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han icke kunnat, innan propos. framstäldes göra hemställan huruvida R. o. Ad. ansåg öfverläggn ingen fulländad, emedan något yttrande i ämnet då ännu icke af någon bland 11. o. Adrs Ledamöter hade blifvit afgifvet, samt alt vid sådant förhållande och oaktadt H. Ex. hört R. o. Ad. med ett ganska starkt ja besvara den framställde proposm. H. Ex., enär han icke, innan Hr Brakel begärde ordet, hunnit fälla klubban och förklara, huru han funnit propos. besvarad, ansåg saken icke ännu vara afgjord, utan Hr Brakel berättigad att få sin mening understäld R. o. Ad:s bedömande.
Sedan härefter öfverläggningen förklarats vara afslutad, hemstälde H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, om R. o. Ad., såsom Hr Brakel' begärt, bifölle att Gr.
Lagerbjelkes förevar, motion remitterades till Ridd.Utsk., men denna propos. besvarades med starka nej jemte åtskilliga ja, hvarpå H. Ex. tillkängaf, det han funnit nej öfver vägande.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. behagade besluta, att dess d. 12 Oct. 1844 och 8 Dec. 1847 uti före vande fråga fattade beslut äfven vid deuna riksdag må blifva gällande, ropades ja, blandade med åtskilliga nej, hvarefter H. Ex. förklarade det han ansåg denna propos. hafva blifvit bifallen.
Hamilton, Jakob Essen inlemnadt så lydande mern.:
Underrättad derom, alt jag blifvit vald till ledahiot i BankoUtsk.
, får jag detta förtroende mig afsäga.
I anledn. häraf och till följd af R. o. Ad:s nyss fattade beslut blefvo Hrr Electorer af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anmodade att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. samt 12 Supleanter i Utskotten, deraf 2:ne i hvarldera af Const:s-, Den 7 December. 35 Stats-, Bevilln.-, Banko- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:n samt en i hvartdera af Lag- och Exp.-Utsk:n.
Hr Rosenblads, Bernhard, d. 4 dennes på bordet lagda motion om åtgärders vidtagande, för skyndsam utdelning (ill RiksSt:ns ledamöter af Konungens Befdmles seduaste fem års berättelser.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att Chefen för Civil-Depart:tet lemnat honom deri uplysning, alt af ifrågavar. berättelser 9 äro tryckte samt häftade och oförtöfvadt skola blifva öfverlemnande till Riksg:s-Kont., lös' att bland R.
St:r utdelas; att för öfrigt 7 äro tryckle, men ännu icke hunnit häftas; samt alt de öfriga äro under tryckning och snart färdiga, med undantag af 2:ne, i afseende på hvilka Departds-Chefen lofvat vidtaga den åtgäid, alt de, så fort som möjligt, må komma RiksStms ledamöter tillhanda; vid hvilket förhållande H. Ex. hemslälde om icke R. o.
Ad. funne afl någon ytterligare åtgärd i anleda. af Hr Rosenblads föreg:de motion icke erfordrades.
M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof direkt ingått till StatsUtsk., och den Kongl. proposrn ännu icke hunnit blifva tryckt och (ill RiksStin utdelad, så saknar jag tillfälle att deröfver yttra mig.
Då det likväl är att förmoda, alt StatsUtsk. kommer att egna ål detta ärende en skyndsam handläggning, så har jag trott mig icke böra dröja att aflemna åtskilliga yttranden rörde organisationen af vårt landi försvar, på det att StatsUtsk. må komma i tillfälle att, i sammanhang med utlåt, ronde den Kongl. propos:n, deröfver yttra sig.
Hr Stjernsvärd upläste härefter följande meni.:
De dyrbaraste institutioner uti ett fritt och lagbundet samhälle äro, ett pä sanning, rättvisa och naturliga politiska rättigheter grundad! representationssätt, samt ett ändamålsenligt ordnande af försvarsväsendet.
Det förstnämnda utgör den enda sanna och tillförlitliga grundvalen för inre lugn, trefnad och belåtenhet; genom det andra betryggas uteslutande den nationela sjelfständighelen.
Djupt genomträngd af dessa sanningar äfvensom deraf, att förenämnde institutioner bos oss icke motsvara hvad antydt blifvit, har jag icke tvekat att i dessa omständigheter finna riktningen (or min politiska verksamhet.
Det har blifvit sagdt, att representationsfrågan ”icke mera kan falla” och derom är jag äfven öfvertygad.
Men lika säkert kan man också antaga, att detta blifver fallet med försvärs-frägan och att nationens ombud med allt mer och mer allvar skola återkomma dertill.
Tiden är således, hvad den länge varit, inne, att öfvergifva alla, af underordnad natur varande och från det egentliga målet afledande förändringar inom arméen, för att i stället komma till det 3* mera maktpåliggande: sjelfva försvar svåsendets grunder och den praktiska utvecklingen deraf.
Det var af denna anledning och i öfverensstämmelse med hvad ofvan blifvit anfördt, som jag vid föregtde riksdag afgaf ett ”Förslag till förändrad organisation af landtförsvaret”.
Detta förslag innefattade de indelte truppernes ställande på ständig vakans och försvarets byggande på en fullständig och, i enlighet med behofvet, tillräckligt öfvad nationalbeväpning, i förening med en mindre, ständigt tjenstgörande, stam: allt mot en sammanräknad kostnad, som betydligt understeg utgifterne för det närvar:de landtförsvaret, men icke dessmindre medförde en rättvis lindring i rust- och rolerings-tungan samt af behofvet påkallade förbättrade lönevilkor för befäl och trupp.
Alt detta förslag, såsom alldeles nytt till sina grunder och dessutom ingripande i många enskildta interessen, skingrande den nimbus, hvarmed man lyckats omgifva indelningsverket samt slutligen upgjordt och afgifvet af enskild man, skulle erhålla ett stort motstånd, derpå var jag på förhand beredd.
Att förslaget följaktligen vid 1848 års riksdag, oaktadt endast lösliga anmärkn:r kunde göras mot detsamma, blef undertryckt och ej ens den begäran bifallen, hvartill jag då inskränkte mig, nemligen: att förslaget af en serskildt, af kunnige män sammansatt komitée, måtte blifva pröfvadt och utlåt, deröfver vid iunevar:de riksdag lill R.St. afgifvet, förvånade mig således icke.
Men deraf följer ingalunda något medgifvande af mig, att de åsigter, hvarefter mitt förenämnde ”Förslag till förändrad organisation af landtförsvaret” är uppgjordt, äro origiiga, eller att de icke äro desamma i dag som tillförene.
Tvertom äro de i allo oförändrade; och jag hyser dessutom den grundade förhoppning, att om den tid annu icke är kommen, då dessa åsigter så allmänt delas, att de kunna göra sig gällande — hvilket jag likväl hoppas — så skall den icke länge uteblifva.
Hvad som ännu mer styrker denna förhoppning, är icke allenast det förhållande, att mina yttrade åsigter om landtförsvarets ändamålsenligaste ordnande delas af allt fler och fler kunnige och fosterländskt-sinnade män, så väl inom som utom facket, utan ock derföre att de äro ett genljud af hvad fräjdade män och krigare, varma fosterlandsvänner, yttrade inom delta hus vid gryningen af vårt nuvande s. k. konslitutionela statsskick.
Män, såsom en Rudolf Cederström, en Johan af Puke, en Magnus Björnstjerna, en Georg De la Grange m. fl., hvilkas yttranden jag icke ansett olämpligt att här i minnet återföra, då de innehålla ord, som af en frisinnad
Svensk man aldrig böra förglömmas, yttrade då:
Rudolf Cederström: — ”Jag döljer icke och skall ”aldrig kunna förmås att dölja min fasta öfvertygelse, att mitt Fädernesland icke kan bibehålla sin sjelfständighet, mina medborgare icke sin frihet, kommande slägter icke Svenska namnets ”ära, utan genom medel af en allmän nationens beväpning ”— — Denna öfvertygelse är grundad på kännedom af Sveriges ”oförmögenhet att lill sitt försvar underhålla en talrik stående ”armée; på erfarenheten af den förändring, som militärsystemet i De n 7 December. 37 "Europas stater undergått, sedan den mägtigaste ibland dera up"lifvat den forntidens grundsalts, alt hvar medborgare är skyldig ”att personligen försvara sitt fädernesland; på vissheten att ingen ”kraftfull nationalanda kan beredas och ingen varaktig frihet stadgas ”ibland ett folk, sora sorglöst öfver)ämnar försvaret af sin ära och ”sin sjelfständighet åt legde armar; — på förutseendet att det i ”stånd och klasser söndrade Svenska Folkel icke kan förenas till ett ”gemensamt fosterlands-nit, förr än nationalförsvaret förvand”las ifrån en efter egande-rättens mångfaldiga förhållanden ”ojernnt delad beskaltningshörda till en allman medborgerlig ”och personlig pligt, gällande lika för den höge som för den ”läge, för den rike som för den fattige — — — — — — Jag ”gjorde mig säker att åtminstone ingen medlem af Sveriges Rid”dersmannastånd kunde glömma, att skyldigheten till personlig ”krigstjenst utgjorde ursprungliga vilkoret för detta Stånds tillvaro ”—*— — — Om en försvarsplan gifves — grundad på folkbeväpning, som medför en alldeles obetydlig kostnad och inga be”svär i fredstid, — som i st. f. afl betunga, ger lättnad åt jordegaren i krigstid, som medför ingen enda af de olyckliga landt”värnsinrättningens olägenheter, som under detta uteblifvande af ”bördor och besvär peli med den största enkelhet i delarne och det ”hela, dock betryggar fosterlandet, ej allenast från ett säkert fall, "nian äfven från den förstörande och uttömmande striden för sjelfständig frihet; — om en sådan plan gifves, så måste den vinna ”medborgsmannens bifall — — — — Hvilken är den makt, sora ”vågar fatta en plan till anfall mot en nation, som eger, med un”dantag af England, det fördelaktigaste läge i Europa och hvars ”gränsor, nu utblottade på försvar, ehålla af erfarne medborgsmäns ”vishet och omtanka beskydd af en odelad nationalstyrka?” — — ”Jag har svårt döma om andras farhågor, men för min del ”tror jag mig böra förklara,
alt jag ej kan finna det vara v dödligt för en rättvis Regering, att anförtro vapen åt ett folk, ”så laglydigt, sä sedigt som det Svenska” — — — ”Hvilka ”äro de händelser, hvarom nationens sinnen ej synas vara förena”de?” — — — — Tror man alt folket, äfven med en liflig ”känsla om sin representations ofullkomlighet skulle vilja omstörta samhällsordningen, för att några ögonblick f örr vinna, hvad ”allmänna tänkesättets kraft en dag ofelbart skall i lugn ”stadga?” — — — ”Jag förklarar, att jag anser Svenska folket ”vara misskändt af hvar och en, sorn yttrar någon farhåga för ”dess beväpnande'".
Samma talare yttrade då, med anledn. af de betänkligheter mot ett utvidgadt nationalförsvar, som den dåvande stora riksskulden medförde: ”Det är just i följd af rikets ofantliga skuld, som det vore angeläget vidtaga ett mindre kostsamt och verksammare ”'försvarssystem, än det att underhålla en stående annic.
Det ”är just för de uttömda tillgångarne på folk etc., som det vore ”nyttigt, att, i st, f. en tärande armée, bilda en nationalmelis, 38 Den 7 December. ”hvilken förenade driften af landtmanna och borgerliga yrken "med vapnens öfning”. — — — — — — — — — — —
En livar lärer finna att, ehuru skulden försvunnit, qvarstår ändock oförminskade skälen för den förordade nationalbeväpningen.
Johan af Puke: ”När Engelbreckt fördref en Konung, som ”ej hade Svenskt hjerta, följde honom 100,000 bönder.
När Stu”rarne kallade allmogen att strida för fäderneslandet, nekade ingen. ”Under Gustaf Eriksson visade Svenska folket, att ingen nöd kun”nat så försvaga landet, att icke Svenskarne hade kraft, att göra ”sig fria och bortjaga tyrannen.
— Mångväldet hade utsugit langlet, despotismen hade tryckt oss och ett mångårigt krig uttömt ”Sveriges förmögenhet och borttagit kärnan af Sveriges ungdom, ”när Stenbock med böndernes tillhjelp slog fienderne.
Hvarföre ”kunna vi icke efter våra förfäder uprepa dessa storverk?
Jo! ty ''dit var landets sjelfständighet för hvar Svensk man kärare än lif”vet!” — — — — ”Hvadan dessa rop: att återtagandet af ”den pligten att strida för Fäderneslandet vore ett hand pä hvars ”mans frihet ?
De föddes ej i Svenska hjeltan, de väcktes af deni, ”sorn nyttjat tillfället af Statens olyckor att sprida oenighet och ”nedslå nationalandan!” — — — — — — — — — — — ”Låtom oss förena oss att utrota alla missbruk i vara kri"giska inrättningar, som kunna underhålla farhågor för framtiden ; låtom oss lära af vära nederlag att segra, lära att med visdom använda Svenska mäns tapperhet.
Upriktighet att erkänna "begångna fel, rent nit att deni för framtiden f örekomma, en ”sann medborgerlig anda och ifver att upmuntra till mod, ”det anstår oss!" — — — ”Låtom oss ställa våra söner i ”ledet att strida bredvid bondens(således afskaffa legningen) dä, — med den broderliga föreningens lösen, skola vi vata mäg”tige alt motstå alla anfall — — — Hellre dö med vapen i "händerna än villigt böja sig under någons ole".
Magnus Björnstjerna: ”Gemensamma krafter höra an”vändas till afvärjande af gemensam fara; denna grundsats är lika ”sann, som den, att lagen i samhället hör vara lika för alla, som ”ilen, att hvarje medborgare i förhållande till dess egande-rätt, ”(progressift) lika hör bidraga till det helas bestånd.
Från gammal ”feodalisk hähl härstammar previlegier, skråinrättningar, olik beskattning m. m., men ljuset är för mycket spridt, för att längre skydda dessa missbruk; förr eller sednare måste de "försvinna, privilegier ne uphöra, skråinrättningarne falla oell "jorden förvandlas till lika natur.
Den rätta verkställnings”methoden dertill är, att uphäfva all grundskatt och genom "bevillning fylla Statsbehof vens hela massa.
Samhället vinner derigenom en förnyad styrka, dess medlemmar en fördubblad ”trefnad.
Hvarföre hvilar nu hela tyngden af rikets försvarsverk på en enda klass af medborgare, rust- och rotehållarne, ”hvarföre bidraga icke alla lika till det gemensamma försva”ret?
Det är en orättvisa, stridande emot naturrätten, en sann dplysning, en laga jemnlikhet.
Annu en gång — gemendamma krafter böra användas till afvärjande af gemensam fara, I)en 7 December. ”derför bör utan afseende pä stånd eller börd den heligaste pligt ”hos hvarje samhällsmedlem vara den, att försvara fosterjorden, ”de samtidas frihet och kommande slägters hägn.
Från urminnes ”tider hafva fria folkslag utöfvat den heliga rätten att försvara fosterjorden med egne ej med lejde vapen, despotismen skapade ”soldattroppar till värn för enväldet, men den lagbundne frihetens ”rätta stöd har alltid, varit utskrifningen, ty vapnen i medbor”garcns hand tryggar beståndet af dess rättigheter.
Sädane äro ”de af samhällets inre bestånd yrkade skäl, som tala för utskrifningen, de som väckas i politiskt, militäriskt, och ekonomiskt afseende måste äfven närmare blifva granskade”. — — — ”Europa är ej mera det, det fordom varit; förr fann den svage ”stöd mot våldsverkaren i jemvigtssystemet, nu, lemnad åt sig sjelf ”mäste dess inre högsta spänningsförmåga utvecklas eller ock — "han stupa; Folkrätt skyddar icke mera för maktspråk, anta”/ef af bajonetter är liela politikens grundval; hvarje syftning, ”ökandet af den väpnade styrkan; konskriptionen införd i hela ”Europa,” — — — — Och skulle väl Sverige, utan att blottställa sig för de vådligaste följder, ensam kunna bibehålla för'"åldrade inrättningar, ensam efterstanna ett tidehvarf i uplys ”ningens framsteg”. — — — — — — — — — — — — ”Att en armée aldrig kan underhållas med så finga kostnad sorn ”då den grundas på utskrifning, är eif arithmeliskt axiom, som ”den enklaste uträkning bevisar; — — — Således tala för utskrifningen : laga jemnlikhet, medborgerlig frihet, politisk våda, ”militärisk erfarenhet och ekonomisk vinst, dessa hos liyarje tän”kande medborgare så giltiga skäl”, — — — —- — — — — Georg De la Grange: ”Intet land snart sagt i Europa har ”varit blottstäldt för så hotande omslörlningär, sorn det urgamla ”Sverige.
Påminnom oss, att ännu en gång kunna dessa olycks”stormar närmas våra stränder, påminnom oss, att vår fordna skydds”mur (Finland) saknas, att fordna vapenbröder, som kämpat för ”vår frihet, under det de vunnit egen odödlighet, ej mera strida ”för oss, att vi snart kunna vara öfverraskade — skole vi då ej taga ”så kloka anstalter, som befästa den thron vi sjelfve uprättliållit, ”skydda den jord, som sett oss födas eller skola vi åt slumpen ”lemna vår existens?
och finnes väl dessa medel i något annat än i Nationalbeväpning?” — — — — — — — — — — Så yttrade sig man för 40 år sedan inom detta hus vid en tidpunkt, då minnet ännu icke var utplånadt af den afgrund, till hvars brant Regentens oskicklighet hand i hand med fegheten fört vårt fädernesland, de frisinnade män, som då genom fosterlandskärlekens heliga hänförelse åt sig upreste värdiga och i Svenska hjeltan oförgängeliga minnesvårdar, äro icke mer; måtte den jord, som gömmer deras stoft, aldrig trampas af annat än frie Svenske män!
— Ett yngre slägte har upträdt efter dem.
Att detsamma äfven eger varma känslor för fosterlandets bästa; att detsamma äfvten anser Svenska sjelfständigheten för dyrbar — det belvitlar jag icke.
Men hvad jag lika litet betviflar och öppet förklarar vara mia åsigt, det 40 Den 7 December. år, att
Sveriges försvarskrafter icke i någon mån nu äro ordnade på ett för det nationella oberoendet mera betryggande sätt, än de voro vid det förenämnde bekymmersfulla tillfället, ehuru kostnaderne för försvarsväsendet under tiden nära fördubblats.
Skulle någon vilja påstå motsatsen häraf samt dervid lemna fraserne åsido och uteslutande hålla sig till rena sakförhållanden, så är jag beredd, att med fakta styrka befogenheten af mitt yttrande.
Under ett dylikt förhållande eger jag dock den lugnande öfvertygelsen, att Sverige, oaktadt dess genom Finlands och Pommerns förlust minskade resurser, likväl ännu fortfarande är en stat, som genom ändamålsenlig utveckling af de egna och användbara krafter, hvilka innefattas uti en fullständigt genomförd och ordnad nationalbeväpning, kan anse sig säker, att, utan det olycksbådande, som ligger i förtröstan lill andra makters skydd och bistånd, kunna försvara sitt regeringssätt oeh sin frihet, emot så väl yttre som inre våldskräktare.
Men på det att denna säkerhet skall blifva orubblig, och icke endast inbillad, så måste den anförda försvarsorganisationen verkställas medan till är och ej upskjutas lills faran står för dörren, ty öfverraskande anstalter af en sent upvaknande national-anda förfela alltid sitt ändamål.
Att anföra nägra ytterligare skäl för befrämjandet af den utaf mig föreslagna försvarsorganisation vore endast att uprepa hvad jag redan vid förra riksdagen i samma ämne anfört; Jag inskränker mig derföre till. att, — jemte hänvisning till min motion af d. 11 Mars 1848, samt min reservation till R. o. Ad:s prot, d. 28 Juni samma år,* hvilken sednare här under benämning ”Tillägg” bifogas — öfverlemna följande ”Förslag till förändrad organisation af landtförsvaret’’'1 (Förslaget N:o 1), hvarå remiss begäres till StatsUtsk. samt i sammanhang dermed föreslå: att H. StatsUtsk., efter verkställd pröfning af förenämnde förslag till förändrad organisation af landtförsvaret, måtte hos R.St:r hemställa, att, med ledning af detsamma, fa föreslå statsregleringsanslagen för Riksstatens Fjerde Hufvud-Titel.
Efter upläsningcn häraf yttrade Hr Stjernsvärd: _
Som detta förslag och det bifogade tillägget äro tryckte uti R. o. Ad:s prot. torde en fullständig upläsning deraf vara öfverflödig och jag utber mig derföre endast att få upläsa följande uti förslaget förekommande resumé af dess innehåll: ”Då kostnaden för närvar, organisation af landtförsvaret, som, inberäknadt indelningsverkets obekanta bi-kostnader, säkert kan antagas utgöra öfver 6! millioner r:dr b:ko, icke erbjuder på papperet en större försvarsstyrka i hela landet än 115,516 man, o) hvaraf 34,301 man med 5,222 nummerhästar och 128 kanoner måste af staten och rust- eller rotehållarne ständigt bekostas, men af hvilka icke -[alel, kanske icke |:del kan anses vara nog öfvad, för att tjena till ledande stam för beväringen, samt af de öfriga påräknade 81,215, knappast /a alel kan anses äga så mycken soldatbildning, som erfordras «) Se Tab. 33—35.
41 för att genast med den ständiga styrkan kunna förenas; och dä efter Regeringens propos. en högst ringa mot den förökade kostnaden svarande förökning af öfvade stridskrafter låter sig hoppas; så skulle efter det af mig nu afgifna, i alla sina detaljer utarbetade förslag med en bestämd, af folket inga särskilta bidrag erfordrande kostnad af 5,767,423 r:dr b:ko «), alla utgifter kunna bestridas, för en för landtförs varet påräknelig styrka af ända till 142,262 man med 5,457 nummerhästar och f 52 kanoner b), hvaribland en ständig stam af 17,162 man, som alla voro i sina särskilda vapen fullt öfvade, och hvaraf med temlig visshet hälften skulle kunna, i hvarje ögonblick, begagnas såsom instruktörer för beväringen, så att denna stam lemnade större garantier för den allmänna beväringens snara bildning och säkra ledning, än den nuvar. dubbla ständiga styrkan.
Af de öfriga skulle 41,700 man äga fullt ut lika mycken militärisk bildning, som åtminstone £:delar af vår nuvar. indelta- och värfvade aimée; 20,850 man, beväringsrekryter, i soldat-bildning ungefär motsvara hvad den indelta rekryten är efter ett enda möte, samt slutligen 62,550 man vara för arméen disponibla reserv-soldater, hvilka alla deltagit i 3:ne års vapenöfningar.
Såsom förökning af försvaret tillkommer vidare en organiserad landstorm 458,700 man, c) af hvilka hvar och en äfven deltagit i 3:ne års vapenöfningar; hvarigenom man således skulle kunna påräkna lör tillfälligheten af flera anfall i olika delar af riket följande försvarskrafter: - 1 Norrland.
Skellefteå och Umeå dalarne 9,000 „ Gideå, Ångermanna, Ljusdahls och Ljusne dalarne 18,000 ,, Dahl-elfs dalen 36,000 ,, 1 Svea Land.
Mälare och Hjelmare dalen 113,000 ,, I Götha Land.
Motala dalen och Tjust 37,000 „ Emm-ä dalen, Kalmar och Blekinge 72,000 „
Skåne : 77,000 „ Halland och Bohus-län 37,000 ,, samt för central försvaret vid Wenerns- och Wetlerns stränder nya krafter af 109,400 man. a) Se Tab. 1—4, 18—26, 28, 30 sami 31 Lil.
A och B; af hvilken sistnämnde äfven inhemtas, alt alla kostnader för sä väl öfvergängen till den nya organisationen af landtförsvaret som matcriellens kompletterande, ingalunda komme att medföra nägra tillökade utgifter för Statsverket, i anseende till den kapitalfond af 3,394,692 r:dr b:ko som, i följd af förslaget, till detta ändamål blefve disponibel. b) Se Tab. 3—11 och 32. e) Se Afd. 3, Art. 19, jemte Tab. 32. 42 Den 7 December.
Till en hvars omdöme öfverlemnas, om ej en sådan organisation skall erbjuda full trygghet för fosterlandet, alt kunna göra all tanka på landvinning under ett enda fälttåg för fienden outförbar.
Skulle det fall inträffa, att en eröfringsplan ifrågakom, af den be skaffenhet, att fienden heräknade, alt genom flera års kampagner underkufva landet, blir det en följd att hvarje organisation måste lemna rum för den, som hela Svenska folkets frihets- och sjelfständiglietskänsla dä komme att framkalla.
Det säkraste sättet, att med vårt lands läge förekomma en sådan plan, är likväl att den allmänna beväpn iiigsp r in c i pen uprätthålles af Regering, Ständer och hela nationen, såsom det enda säkra medlet, alt möta fiendens första anfall, hindra honom att få fast fot, samt således tvinga honom till så ofantliga rustningar, att han i en enda kampagne måste söka underkufva hela landet.
Om, såsom Chefen för Landtförsvars-depart:tet erkänt, våra kusters vidd gör till ett hellof, alt vara beredda på många punkter att kunna möta fienden; så mäste det dock erkännas, att vårt insulära läge åtminstone till den grad försvårar en så tilltagen anfallsplan, alt den icke gerna behöfver befaras.
All öfver Östersjön föra 100 lill 150,000 man, erfordrar förberedelser och upoffringar, som icke lätt åstadkommas; och de skulle icke ändå vara lillräcklige, för alt underkufva Sverige, om dess folk, såsom en gång våra fäder utlofvat, genom en allmän beväpning och ungdorns-vapenöfning, vill bereda sig till den kära fosterjordens försvar.
Motionären inlemnade härefter såväl det lill en del upläste förslaget med dertill hörande tabeller, som den åberopade reservationen eller det s. k. tillägget, sådane de uti R. o. Ad. protrr för sista riksdagen finnas intagne, utom det att dels uti tabellerne N:o 31 Litt.
A och R förändrade beräkningar af kostnadérne för landtförsvarel eid. motionärens förslag samt af Län dt försvarets tillgångar blifvit intagne, så att de förre uptagas lill 5,767,423 r:dr 6 sk. 8 rst. i st. f. förut upgifne 5,715,811 r:dr och de sednare till 6,875,562 r:dr 16 sk. 8 rst, i st. f. förut uppgifne 5,715,811 r:dr allt b:ko, och dels uti den nyss uplästa resuméen förstnämnde förhöjde koslnadssumma blifvit införd.
Hr Stjernsvärd upläste sedermera ett sålydande mein.: