Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid öfverläggningarne på detta ^um om berörde medels användande, visade sig alt de Den 2 April. 233 Heste ledamöter, som lillkännagåfvo sina tankar i saken, hade, med hufvudsaklig! instämmande omdömen, gillande omfattat Hr Mannerskanlz’s i ämnet afgifna, sakrika och i så många hänseenden förtjenstfull reservation.
Ehuru man då ännu ansåg sig icke böra till användande för Statens behof anslå liela Bankovinsten, så tyckes mig, att man redan då temligen tydligt antydde huruledes det torde komma att ske längre fram.
Om nu, på sätt jag har hört trovärdige män upgifva, det lärer vara sannolikt, all för de irenne nästföljande åren den reserverade delen af Bankovinsten vore tillräcklig för Statsverkets behof, så frågar jag, om icke den återstående Bankovinsten, jemte öfriga inkomster, kunde vara tillräcklig för att betrygga Statsverket emot det förskräckliga lägervall, som Gr.
Björnstjerna funnit för godt att, för år 1854, förespegla oss såsom en följd af min motion?
Vidlyftigare torde jag ej härom behöfva vara; enär jag tror mig för Ståndet hafva tillräckligen bevisat, det jag har laglig rättighet till min motion, åtminstone såvida den bestrides ur den synpunkt, som Gr.
Björnstjerna i konstitutionel! hänseende framställt.
Jag har för R. o. Ad. sökt ådagalägga, att den sednare eller politiska delen af frågan icke heller har oöfverstigliga svårigheter.
När så är, och med kännedom af de stora kostnader, riksdagarne förorsaka landet samt de enskilde, äfvensom af den tid, som för Regering och embetsman uptagas af riksdagsbestyr; när jag betraktar svårigheten eller omöjligheten att kunna inhemta någon kännedom om lagars och författningars sannskyldiga inverkan på det allmänna, under en så kort lid som blott 2 eller 2| år, som skulle förflyta emellan R.
St:s sammanträden med den tydning Gr.
Lagerbjelke velat gifya åt 2 § Riksd.Ordn., så anser jag tillräckliga skäl vara framställda för bifall till min motion.
Derom är dock måhända nu för tidigt alt tala; ty i fall den, såsom jag anhållit, till Exp.Utsk. remitteras, till följd hvaraf bemäld Utsk. inkommer med sitt mern. i ämnet, äger R. o. Ad. taga frågan i ytterligare pröfning till slutligt afgörande.
Jag har redan, vid behandling af remissfrågan rörande Gr.
Lagerbjeikes motion, afgifvit mitt vördsamma svar på hvad Hr Cederschiöld, med invändning mot begge motionerna, yttrat.
Det är ju alldeles nödvändigt att efterlefva grundlagarnes bestämda bud, att dag i detta hänseende måste utsättas; och den enda gång i förflutna tider, mig veterligen, Exp.Utsk., utan föranledande af någon motion, gjort framställning om dags utsättande, ansåg R. o. Ad.
Exp.Utsk. hafva galt utom gränsen af sin befogenhet och lade derföre memorialet lill handlingarne.
Nu har jag, såsom ledamot af Exp.Utsk., icke velat utsätta detsamma för en sådan förebråelse, och det år derföre jag väckt detta förslag, hvarå jag vördsammast anhåller om remiss till nämnde Utsk.
Då den förut åberopade 2:a § Riksd.Ordn. i tydliga ord innehåller att R.
St. skola, i kraft af rikets antagna R.F., hvart tredje år sammankomma, så och då grundlagarne skola tillämpas efter deras ordalydelse, är 234 Den 2 April. det icke fattligt för mig, huru man skulle kunna komma till annat resultat, än att R.
St. skola sammanträda hvart tredje år, och då de nu sammankommit 1850 skola de således åter sammankomma 1853; men efter 2:a mom. i nyssnämnde §, är det R.
Sl:s skyldighet alt bestämma dagen då R.
St. skola sammankomma.
Härtill inskräQker sig äfven R.
St:s rättighet alt besluta om tid för sammankomsten; men jag vill fästa den siste värde talarens upmärksamhet derpå, att R. o. Ad. redan afgjort denna fråga och beslutat att R.
St. skola nästa gäng sammanträda d. 15 November 1853.
Detta beslut måste nemi. vara fattadl genom den beslutade remissen af Gr.
Lagerbjelkes motion; ty hvad skulle eljest meningen dermed vara?
Kan meningen vara den, ali Exp.- Utsk. skall lägga motionen till handlingarne.
Det är förvånande att höra sjelfva Ordf:n i Exp.Utsk.
Cederström här framställa en så beskaffad satts, som skulle Exp.Utsk. vara berättigadt att komma in och föreslå R.
St. någonting uti förevar, ämne.
Om den värde Frihm genomläser den §, deri Exp.Utskis rättighet är bestämd, så utvisar den ganska klart, att Exp.Utsk. icke har rättighet att föreslå någonting.
Uti 53 § R.F. och den 28 § Riksd.Ordn. är stadgadt, hvilka de Utsk. äro, som skola handlägga ärendena och inkomma med förslag till R.
De upräknas der, men bland dem är icke Exp Utsk. omnämndt.
Sedermera stadgas om Exp.Utsk. i 36 § Riksd.Ordn.
”Utom förenämnde i R.F:s 53 § omförmälda och föreskrifna Utsk., äge R.
St. att välja och förordna ett Exp.Utsk., bestående af Tolf ledamöter,” (nu stadgas hvad detta Utsk. skall göra) ”för att upsälta ej mindre de expeditioner, som under riksdagen af Stånden gemensamt utfärdas, än äfven riksdagsbeslutet, och alla sålunda författade handlingar till R.
St:s justering öfverlemna.”
Häraf är ju aldeles uppenbart ali Exp.Utsk. icke eger rättighet att inkomma med något förslag, utan endast upsätta hvad R.
Om nu R. o. Adis mening vid behandlingen af Gr.
Lagerbjelkes motion icke afsett alt godkänna densamma, så ser jag icke att Exp.Utsk. har dermed alt göra det aldra ringaste annat, än att lägga motionen till handlingarne.
Exp.Utskis åliggande är visserligen att upsätta de fattade besluten; men har R. o. Ad. icke fattat något beslut, så har Exp.Utsk. icke heller någonting att upsätta, och hvad skola de då göra med motionen?
Jag tror ali R, o. Adis mening icke kan vara någon annan än att genom remiss å Gr.
Lagerbjelkes motion R. o. Ad, beslutat att R.
St. skola sammanträda nästa gång d. 15 Nov. 1853, och öfverlemnat åt Exp.Utsk. att upsätta detta beslut.
Hr Brakel, Mauritz Gustafi Min tanke är att R. o. Ad. bör vägra remiss på Frih.
Cederströms motion, såvida Hr Frih. o.
Landtm, ej vägrar propos. på densamma.
2:a § Riksd.Ordn. stadgar uttryckligen att ”R.
St. skola, i kraft af rikets antagna R.F., hvart tredje år sammankomma.” Nu hafva R.
St. sammankommit år 1850.
Den som kan räkna till 3, skall då finna att de skola nästa gång sammankomma år 1853.
Ceder - Den 2 April. 235 ström vore ledamot af Exp.Utsk., såsom han nu också är, och om för detta Utsk:s ledamöter funnes en föreskrift, att de skulle inställa sig till tjenstgöring hvar tredje dag och Frih:n hade infunnit sig på Måndagen, men sessionen räckte in på Tisdagen, så tror jag icke att han kunde påstå alt han nästa gång försl skulle behöfva infinna sig på Fredagen.
Cederström har påstått att ordet sammankomma skulle hafva samma betydelse som sammanvara, och då skulle 2:a § i Riksd.Ordn. lyda sålunda: R.
St. skola hvart tredje är sammanvara; men om jag äfven vill öfversålla hvart tredje år och säga: R.
St. skola 4 månader hvart 3:dje år sammanvara.
Cederström säger: R.
St. hafva saramanvarit 1851, således skola de sammanvara 1854 som är 3 år derefter; men jag säger på samma skäl; som R.
St. sammanvarit 1850 så skola de sammanvara 1853.
Således skall sammankomsten hörja 1853 och fortfara 1854.
St. flere gånger under vårt nuvar.
Statsskick hafva samlats på en dag, som icke varit 5 år emellan, stundom mera än 5 år.
Detta är visserligen sant; men jag tror icke att i det fallet någon Landtmarskalk eller någon ledamot af R. o. Ad. fästat
Ståndets upmärksamhet på det grundlagsvidriga deri, och således har det blott tillfälligtvis skett.
Vi böra icke, Mine
Hrr tolka och tyda våra grundlagar efter tillfälliga hugskott och undseende för vissa personers önskningar.
Vi böra komma ilvog att vår grundlag är den grundval, på hvilken Svenska lagstiftande makten, Svenska sjelfbeskattningsrätten och Svenska friheten ursprungligen hvilar, och börja vi med att gräfva små gropar under denna grundval, så sammanfalla de förr eller sent til! en graf, i hvilken samhällsbyggnaden nedstörtar.
Jag yrkar att R. o. Ad. icke måtte bevilja remiss på Frih. Cederslröms motion.
I ett lagbundet och framför allt i ett fritt samhälle är lagen ett ändamål i och för sig sjelf.
Dess tolkande, dess tillämpning bör ske utan alla serskilda hänsyftningar, utan all politisk beräkning.
Om man vid stiftandet af lag vill fästa afseende på några ändamål, del må så vara.
Ehuru lagens ändamål icke är något annat än verkliggörandet af rätten, så kan man likväl, vid bestämmandet genom lagen af hvad som är rätt, göra afseende på samhällets öfriga ändamål; ty rätten kan aldrig strida emot samhällets ändamål.
Om således Frih.
Cederström här hade väckt motion om förändring i grnndlagarne och stiftandet af ny lag, så hade han då egt att tala om sin syftning, om svårigheten för representanterna att vara ifrån sina enskildta angelägenheter, om svårigiieten för embetsmännen alt bereda hvad på dem ankommer till en kommande riksdag, men sådant kommer icke nu i fråga.
Nu är det fråga om att sätta i verket en tydlig lag-§, om hvars tolkning, ehuru meningarne derom fordom kunna hafva varit delade, meningarne likväl nu synas vara ense.
Hvad bevisar detta, Mine Hrr?
Jo, att man under cu för - 230 Den 2 April. fluten tid haft en åsigt derom, som nu är frånträdd, derföre att den varit oriktig, och inom delta hus har man äfven hört protester afgifna deremot.
Sedan år 1840 har man lemnat denna tolkning och öfvergålt lill den, som befunnits vara riktig.
Hvad skulle nu anledn:n vara till alt man återgår lill en tolkning, som man anser vara oriktig?
Jo, den anlednm, att R.
St. beslutat att sammankomma hvart tredje ar.
Ar det konsequens i sådant?
Vi måste följa lagen och deri säger att R.
St. skola sammanträda hvart tredje år; det kan icke jäfvas.
Sammanställningen af orden sammankomma och sammanvara lemnar jag i sitt värde.
Det står icke sammanvara utan sammankomma.
Jag anser för min del, på sätt här af flere talare blifvit yrkadt, Frih.
Cederströms motion stridande emot grundlagarne.
Jag anser aldeles öfverflödigt att vidare utveckla denna sals.
Den är klart stridande emot lagens rälla förstånd och, som grundlagen skall tolkas efter ordalydelsen, så är den grundlagsvidrig.
Jemte det jag anhåller, att få förena mig med den första delen af Hr Cederschiölds tolkning af Riksd.Ordn:s 2:a §, anhåller jag att få lemna några uplysningar, hemtade ifrån de (i riksdagar jag bevistat och i hvilka jag deltagit.
Vid 1823 års riksdag kom icke något annat i fråga, än att bestämma nästa riksdag inom femte året derefter, eller år 1828.
Vid 1828—1830 års riksdag föregick deremot en ganska skarp strid isynnerhet här på Riddarhuset ang:de denna fråga.
Saken ansågs då så vigtig att striden varade under 2:ne på hvarandra följande pleni-dagar, och minisléren förordade ganska ifrigt det beslut, som af 3:ne RiksSt. blef fattadt, nemi. att utsätta tiden till nästa riksdag under loppet af år 1835.
Sedan H. Ex. Gr. af Wetlerstedts försök, strandande emot dåvarande Landtm. II, Ex. Gr. De la Gardies förklarande, att han icke kun de emot grundlagens ordalydelse göra propos. på någon annan dag för nästa riksdags början, än under loppet af år 1835, fortgått i 2:ne pleni-dagar, så framställde H. Ex. Gr. De la Gardie propos., alt R. o. Ad. ville låta det förblifva vid de tre öfriga Ståndens beslut.
Emedlertid segrade Ministern ehuru icke med flera än fyra rösters pluralitet, nemi. 138 röster emot 134, hvilka utsatte nästa riksdags höljan till en dag inom 1834.
Vid den riksdagen förnyades samma strid.
De öfriga RiksStm utsatte dagen för den blifvande riksdagen till 1840 d. 14 Januari; men Landtmarskalken hade då äfven i Talmans-konferensen varit skiljaktig ifrån de öfriga Talmännen och ansåg sig icke kunna framställa propos. på någon annan dag för den blifvande riksdagen än under loppet af år 1839.
Riksdagen blef emedlertid af R. o. Ad. bestämd till d. 15 Sept. 1840.
Sedermera vid 1840, 1844 och 1847 årens riksdagar har icke varit ifrågasatt något annat än att för den följande, riksdagen utsätta den lagliga liden.
När vi således gå tillbaka, så finna vi, att R. o. Ad. under loppet af de sista 18—20 åren icke vid något tillfälle tillåtit sig öfverträdelser af grundlagen i dettajgfall.
Huru förhållandet har varit un - Den 2 April. 237 der loppet af de föreg:de åren, är jag icke i tillfälle att uplysa.
Jag erinrar mig endast, alt uti 1809 års Riksd.Ordn. så var det uttryckligen stadgadt att riksdagarne skulle återkomma livart femte år efter det föregide riksdagen var slut, men delta stadgande förändrades år 1815, och sedan den tiden känner jag icke, att någon fråga derom upslått, eller att grundlagen blifvit af R. o. Ad. öfverlrädd i delta afseende.
I afseende på grundlagens förändrade ordalydelse, har Const.- Utsk. i denna fråga afgifvit ett yttrande under n:o 31 vid 1834 års riksdag, deruti Utsk. förutsätter såsom aldeles gifvet, och det är oförtydbart med grundlagen öfverensstämmande, att riksdagen skall sammanträda inom fem år efter den tid, som då var stadgad eller inom det femte året från det R.
St., sammanlrädt.
Jag förenar mig med den siste värde talaren uti den begäran alt Hr Frih. o. Landtm, måtte vägra propos. på Frill.
Cederströms motion, såsom stridande mot grundlagarnes ordalydelse.
Tolkar man 2:a § Riksd.- Ordn. rätt, så kan den icke tagas på mer än ett sätt, hvilket flere föregide talare här framställt.
Dock är det en gifven sanning, alt grundlagen Hera gånger förut varit föremål för olika tolkningar.
Det har liändt mer än en gång förut på delta rum, att man försökt tolka den enl. sina önskningar.
Det har äfven handt vid denna riksdag och torde följaktligen äfven inträffa framdeles.
Och specielt i delta fall har grundlagen, under tidernas lopp, ömsom, allt efter som enskildta önskningar fordrat det, blifvit uttydd efter den ena eller andra nu uttalade meningen.
Jag kan således icke med en föregide talare instämma deruti, att del är oförenligt med konsequens och sundt förnuft alt tolka grundlagen såsom Frih.
Cederström här velat göra det.
Jag håller honom tvärtom räkning derför, då lian dermed säkerligen menat väl.
Dock finnas andra skäl, hvarföre jag anser att grundlagen nu bör efter ordalydelsen tolkas.
Dessa skäl äro för Sverige af yttersta vigt.
Andra länder gå framåt med stora steg i ekonomisk och inlelccltiel utveckling.
Det är mycket som bos oss fordras för alt hålla sig i jembredd eller att icke stå efter dem.
Det är först nu, som ett nytt politiskt lif blifvit väckt inom vårt kära och älskade land och nu först, som de materiela krafterna börja att efter nutidens fordringar lossas från sina bojor.
Det är först nu man börjat tänka på, att nya institutioner behöfvas, och en sådan representation som hvilar på folkets rälta intressen.
Vårt riksdags-mascliineri är tungt och trögkört och så länge det är såsom det är, få vi ersätta långsamhet i våra förhandlingar nemi. att hafva riksmötena så ofta sora grundlagen det möjligen kan tillåta.
Derföre önskar jag, att vid detta tillfälle grundlagen må tolkas efter ordalagen, och tror med de Hrr, som yrka vägran af återreraiss, att R. o.
Ad. icke bör tillåta remiss på Frih.
Gr. Lagerbjelke, Gust.: 2:a § Riksd.Ordn. innehåller, att R.
St. skola, i kraft af rikets, antagna R.F., hvart tredje år 238 Den 2 April. sammankomma.
St. sammankommit år 1850; må vi då räkna vidare.
I fall nästa riksdag skulle blifva år 1851, så skulle R.
St. sammankomma hvarje år.
Rlifver nästa riksdag år 1852, så sammankomma de hvart annat år.
Blefve nästa riksdag år 1853, så sammankommo R.
St. hvart tredje år.
Om nästa riksdag blefve år 1854, så sammankommo de hvart fjerde år:
Delta är så klart sorn att 2 gånger 2 är fyra; och då Riksd.- Ordn. säger, alt R.
St. skola sammankomma hvart tredje år, så följer ju deraf tydligt, ali R.
St. skola sammanträda år 1853.
Ehuru jag anser grundlagen fullkomligt tydlig, så vill jag dock äfven söka att emot det åberopande af praxis, sorn här skett anföra några motskäl.
Sålunda har man bland annat åberopat exempel ifrån riksdagarne 1812, 1815 och 1823.
Likväl visar del sig, att R.
St. sammankommo 1812 och följande riksdag utsattes till 1817; riksdag sammankom år 1815 och den nästa utsattes till år 1820; den riksdag som sammankom år 1823 utsatte påföljande riksdag till år 1828, således vid alla dessa tillfällen i enlighet med den, efter mitt förmenande, enda rätta tolkningen af grundlagen, hvilken då föreskref 5 år i st. f. nu mera 3 år.
Vid riksdagen år 1840 blef man fullkomligt ense att den enda rätta tolkningen var, att man räknade liden för R.
St:s nästa sammanträde ifrån den föreg:de riksdagens början, och vid samma 1840 års riksdag inkomm Const.Utsk. roed förslag lill ändring i grundlagarne, hvarigenom riksdagarne skulle återkomma livart 3:dje år i st. f. hvart 5:te, hvilket antogs vid riksdagen 1844, allt under förutsättning att den tolkning, sorn gällde 1840, vore den enda rätta, och ifrån den tiden har så väl K. M. som R.
St. ansett fullkomligt gifvet att beräkningsgrunden för tiden till den påföljande riksdagen bör vara den föregåendes början icke från dess slut.
St. hafva så ansett, visa riksdagsbesluten.
Att Regeringen har så ansett och ännu i denna stund så anser, synes af den föreslagna Slals-regleringen.
Det är således, så vidt jag förstår, aldeles gifvet alt så väl grundlagens bestämda ordalydelse, som den praktiska tillämpningen tala för den åsigt, jag framställt i min motion och emot hvilken Frih.
Cederström strider.
Det stämmer icke öfverens med konsequensen, att R. o. Ad., hvilket Stånd representerar det konservativa elementet, skall vara det, som uprifver grundlagen och söker göra den otydlig, då den är erkändt tydlig.
Jag måste derföre motsätta mig Frih.
— Sedan jag nu förklarat hvarföre jag anser emot grundlagens nuvar. ordalydelse icke möjligt att bevilja remiss af Frih. Cederströms motion, anhåller jag att äfven få yttra några ord om den påstådda stora nyttan af nästa riksdags upskjutande.
Jag vill emedlertid icke nu företaga någon utredning huruvida det vore nyttigt att i allmänhet få längre tid emellan riksdagarne.
Det vissa är, att om riksdagarne skola skjutas längre ifrån hvarandra, så måste sådant vara på förhand beredt.
Så är emedlertid icke nu förhållandet, utan har man vid hittills fattade beslut förutsatt alt nästa riksdag skall sammankomma år 1853.
Sålunda, för att först yttra mig om inkomsterne, hafva vi redan af - Den 2 April. 239 gjort huru stor del af Bankovinsten, uplupen under åren 1848, 1849 och 1850, skall användas till fyllande af Statens behof under den påföljande Statsregleringsperioden eller under åren 1851, 1852 och 1853.
Det är visserligen sant, att dessutom en del af den uplupne Bankovinsten ännu finnes reserverad.
Men det är icke afgjordt, alt denna del af Bankovinsten kan användas till Statens behof.
BankoUtsk:s betänk, synes i motsats dertill antyda, att denna del af vinsten är behöflig för Banken.
Till fyllande af Statsbehof under år 1854 skulle, om saken kom att gå sin jemna gång, användas Bankovinsten för år 1851 men att redan nu på förhand besluta ang:de användandet af Bankovinsten för år 1851 är stridande mot hvad hittills öfligt varit, emedan R.
St. ansett sig icke kunna bestämma om BaDkovinstens användande förr än nämnde vinst var uplupen, det kan densamma naturligtvis ännu icke vara för år 1851, och det möter således ganska betydliga svårigheter att till fyllande aof 1854 års Statsbehof använda någon del af Bankovinsten.
Återstår vidare att tillse, huru man skulle ordna utgifterna för år 1854. K. M. har afgifvit propos. om Statsverkets tillstånd och behof för åren 1851, 1852 och 1853.
Den ordinarie
Statsregleringen skulle kunna fortgå äfven under år 1854, men, Mine Hrr, huru går det med den extra Statsregleringen?
K. M. har väl sagt hvad
Han dertill behöfver för de nyssnämnde trenne åren, men icke för år 1854.
Vi kunna således icke veta hvad K.
M. kan anse sig behöfva till extra utgifter under år 1854.
Det blir då svårt för StalsUtsk. alt upgöra en extra Statsreglering för nämnde år ulan att hafva någon anledn. af en K. propos., eller skulle K.
M. komma med en ny propos. om Statsverkets tillstånd och behof för år 1854?
Häraf synes att de följder ett antagande af Frih.
Cederströms förslag skulle medföra vore säkerligen ganska mycket tvister, och en förlängd riksdag samt dessutom måhända en ofullständig Statsreglering och deraf följande Urtima riksdag.
Jag anhåller vördsamt om Hr Frih:n o. Landtm:s propos. till R. o. Ad. måtte vägra remiss å Frih.
Cederströms motion såsom grundlagsvidrig.
Sparre har yttrat, att lagen vore till för att gifva verkställighet åt rätten, utan att man dervid får laga någon slags omständighet i betraktande; hvarföre han ansett den nytta, som Frih.
Cederström åberopat såsom skäl för sin motion, icke böra komma i beräkning.
Jag delar i viss mån Grins mening, i det att jag äfven anser lagen vara till för att gifva verkställighet åt rätten.
Men jag eger likväl icke nog mycket förtroende hvarken till mig sjelf, eller till mina samtida, för att anse det sätt, hvarpå lagen nu tolkas, vara det enda rätta, så att den tolkning, som under föreg:de tider skett af samma lag bör underkännas.
Nu inträffar alt under fem på hvarandra följande riksdagar, R.
St. gifvit åt den 2:a § i Riksd.Ordn. en sådan tolkning, som den Frih.
Cederström sökt här göra gällande, under det att endast sedan år 1844 — således under 3 riksdagar, 240 Den 2 April. hvilka beklagligtvis utmärka sig för den radikalism, som då låtit höra sig och i icke ringa mån inverkat på R.
St:s beslut, — Gr.
Sparres tolkning af grundlagarne erhållit öfvervigten.
Hvilkendera tolkningen är då den rätta?
Vill man, vid bedömandet häraf, följa Gr.
Sparres exempel, så möter ju genast, den alldeles motsatta tolkning af grundlagen, som länge skett under en föreg:de tid, hvilken låg närmare den, då grundlagen stiftades, så att man då bättre än nu borde känna, hvad som varit lagstiftarens verkliga mening och syftemål.
Således anser jag den omständigheten att man under de tre sistförflutne riksdagarne tolkat grundlagen såsom Gr.
Sparre velat göra, ingalunda innefatta något bevis att denna tolkning är den enda riktiga.
Lagerbjelke har upslällt ett slags arithmetisk bevisning, för att ådagalägga riktigheten af den sats, Grm drifver.
Jag får likväl fästa Grins upmärksamhel derpå, att tiden emellan riksdagarne kan blifva lika lång som Frih.
Cederström föreslagit, äfven med antagande af del beräkningssätt som Grin upgjort; ty om t. ex. innevarande riksdag, i stället att börja d. 15 Nov. 1850, icke börjat förr än d. 2 Januari 1851, så frågar jag om icke 1854 är det år R.
St. skolat ånyo sammanträda.
För det alt R.
St. sammanlrädt i 1 lite månaden af ett år, bör väl deri ligga något skäl att taga kalenderberäkningen af år såsom grund för sammanträdet?
Man skulle då kunna så ställa lill, alt R.
St. sammanträda d. 31 Dec. ett år och att riksdag således inträffar hvart annat år i st. f. hvart-tredje.
Grin torde häraf finna att hans beräkning är ingenting mindre än riktig.
Jag, för min del, vill f. n. icke yttra mig om sjelfva saken; men jag anser Frih.
Cederströms motion vara så litet grundlagsvidrig, alt jag mäste beklaga om R. o. Ad. skulle låta förmå sig af de sofismer, som här blifvit framställda, att afslå remiss på en motion sådan, som den ifrågavar.
Lagerbjelke i hvad jag ämnat yttra, skall jag vara ganska kort.
Jag har likväl äfven hört en talare erinra om en annan tydning af grundlagen än den Gr.
Lagerbjelke velat gifva.
För dem af R. o. Ad., som voro närvar., när frågan om de rälta tolkningen af grundlagens föreskrift i detta fall förevar, är det icke främmande, huru denna fråga på alla sidor betraktades och huru R. o. Ad. blef ense derom, att grundlagens bokstaf i vissa fall varit misstydd och att dess ordalydelse vore till den grad bestämd, att någon tvekan om den rätta tolkningen icke borde kunna upstå.
På grund deraf hafva R.
St. sedermera sammankommit hvart tredje år.
Vid den första debatten om denna fråga blef äfven vidrörd den omständigheten att, om icke tolkningen vore sådan, skulle möjligen R.
St. kunna blifva permamenla, och det skulle äfven kunna vara möjligt att för R.
Stis sammankomst hinder helt och hållet kunde upstå.
Det vore nemi. icke otänkbart, att i en framtid - Den ä April. 241 lid, en fraktion skulle kunna vinna ett sådant inflytande att R.
St:s sammanvaro kunde dröja flera år och jtå sådan grund kunde det äfven blifva en omöjlighet för R.
St. att sammankomma inom den tid som grundlagen förutsatt.
Jag påminner mig äfven, att det då blef ganska väl förklaradt hvad meningen var att R.
St. skulle på tredje året sammankomma, att dermed menades inom det kalenderåret och att R.