Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lagerbjelke varit dess Ordf:de, framkommit med ett förslag till de ändringar i Tryckfrihets-förordn:n, -som ansetts vara af behofvat påkallade?
Om man också icke kunde vänta sig, att 13 förändringar på engångginge igenom, så vore det dock redan mycket vunnet om det kunde lyckas med fyra.
Jag kan således icke instämma uti den anmärkn., som Hr Gr.
Mörner framkastat mot Ordfiden i 1840 års Const.- Utsk. derföre att han bland 13 föreslagna grundlags-förändringar ej lyckats genomdrifva mer än fyra; jag skulle till och med hafva varit nöjd om, under hvardera af sistförflutne 4 Riksdagarne endast en förändring blifvit antagen uti Tryckfrihets-förordnm, helst vi skulle då hafva ägt förhoppning, att alla af behofvet påkallade förändringar i samma förordn. snart voro tillvägabragte.
Hvarföre har man icke gått tili väga på detta sätt?
Jag för min del vill icke, lika med Gr.
Lagerbjelke, lägga Regeringen till last, att hon underlåtit att framkomma med förslag i denna väg; ty det är egentligen Const.Utsk. som det tillhör att föreslå de ändringar i grundlagarne, som kunna finnas vara nödiga.
I fall Utsk. framkommer med sådana förslag i afseende på Tryckfriheten, är jag öfvertygad att de med tacksamhet skola af represenationen emottagas; men må man icke undskylla sig dermed, att man icke kan få fram dylika förändringar; ty i sådant fall tror jag, att felet ligger i sjelfva sammansättningen af Const.Utsk.
Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade att i afseende på nu förevaride förslag till förändring i grundlagarne blifvit yrkadt, dels dess antagande dels dess förkastande, och att Hr Gr. o. Landtm, först finge hemställa om R. o. Ad. behagade antaga detta i Const.Utskis Mern. under Nio 1 framställda förslag till ändring i 85 g Reg.Fin, i afseende på Tryckfrihets-förordmns egenskap af grundlag, äfvensom, i sammanhang dermed, uti åtskilliga §§ i Reg.Fin och Riksd.Ordnm.
Denna propos. besvarades med starka Nej, blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. förkastade detta grundlagsförändrings-förslag, samt efter denna proposis besvarande med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det ban ansåg
Pröfningen af de öfrige uti Const.Utskis förevaride Mern. anmäldte förslag upskjöts till e. m:s plenum, och H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 3 e m.
Albert Munck. 640 Den 13 December e. m.
Lördagen den 13 December 1856.
Plenum fel. G e. m. Just. ett prot.utdr. för förmiddagens plenum.
Fortsattes pröfningen af de uti Const.Utsk:s Mern.
N:o 2, anmäldte hvilande förslag till ändring i grundlagarne, och förekom nu punkten N:o 2, innehållande förslag till ändring i 28 § Reg.- F;n, ang-.de rättighet för Konungen alt till vissa beställningar utnämna äfven bekännare af annan troslära, än den rena Evangeliska.
Det skulle ulan tvifvel för det allmänna ofta vara en vinst om, såsom Utsk. föreslagit, Konungen finge till lärare-beställningar och öfrige tjenster vid inrättningar för slöjd eller skön konst äfvensom till läkare-befattningar utnämna äfven bekännare af annan troslära än den rena Evangeliska.
Jag gillar derföre förslaget i sak, och det har äfven af R. o.
Ad. blifvit vid sist k
Riksdag godkändt att hvila till grundlagsenlig behandling onder innevar.-de Riksdag; men det synes mig vara behäftadt med formella brister som göra det oantagligt.
Den första delen af § handlar om den för embets- och tjenstemän erforderlige qvalifikationen att vara infödde Svenske män; första punkten innefattar regeln och de 2:ne efterföljande vissa undantag derifrån.
En senare del af paragrafen handlar deremot om en annan qvalifikation för embets- och tjenstemän, nemi. den att vara af den rena evangeliska läran.
Afven här är ett undantag medgifvit, men undantaget står här före regeln.
Redan detta är en oegentlighet; men det är dock icke det svåraste felet, utan det ligger deri, att i den period af §:s l:sta del, som afser undantag för innehafvare af vissa befattn:r, nemi. just de hvarom här är fråga, från kategorien att vara infödde Svenske män, upställes det vilkor, att de skola vara af den rena Evangeliska läran, hvaremot i den senare delen just detta inskränkande förbehåll är undantaget.
Det kan möjligen låta sig förklaras, men i alla fall förefaller mig redaktionen mörk och den tyckes sakna det logiska sammanhang, som framför allt bör finnas i en grundlag.
Jag kan ungefärligen gissa Utsk:s tankegång, men i den nyssn:de omständigheten ligger åtminstone en skenbar motsägelse, som måste göra förslaget, efter min tanke, oantagligt.
Ehuru jag skulle önskat framgång åt saken så och då förändringen icke kan anses vara så af trängande behofvet påkallad, att man borde söka vinna ändamålet på bekostnad af lagbudets tydlighet, och klarhet, hemställer jag vördsamt att R. o. Ad. behagade afslå detta förslag.
Dan 13 December e. m. 641 Frih. Tersmeden, Wilh.
Det må visserligen medgifvas att, såsom Hr Fåhraeus anmärkt, redaktionen af den föreslagne § kunnat vara fullständigare upställd, men jag tror likväl icke att något missförstånd af d-ensamma bör kunna äga rum.
Tillägget till denna g, som med kursiv stil är utmärkt, lyder som följer: »Till lärare-beställningar och öfrige tjenster vid inrättningar för slöjd eller skön konst, äfvensom till läkare-befattningar, äger Konungen utnämna äfven bekännare af annan troslära än den rena Evangeliska.»
Detta stadgande tyckes mig temligen bestämdt uttrycka hvad som dermed menas.
.lag medger att det kan anses icke hänga rätt tillsammans med en föreg:de mening i samma §, men då likväl detta stadgande är bestämdt och Hr Fåhraeus, hvilken är den ende som hittills yttrat sig mot §:n sjelf erkänner nyttan af den föreslagna förändringen, så skulle jag tro, att R. o. Ad. icke bör af den mindre noggranna redaktion, som här är iakttagen, låta förmå sig att afslå densamma, enär det är ganska sällan som R.
St:r komma i tillfälle att antaga någon förbättring i grundlagen.
Då således genom denna förändring ett steg tages i framåtskridandets och humanitetens intresse, anser jag orätt att afslå densamma, derföre att den icke är så väl uttryckt som den kunde vara; men det låter sig ju göra vid en blifvande
Riksdag att få en bättre upställd redaktion.
Jag tillstyrker bifall till den föreslagne §:n. Frih. af Ugglas, Curt Grustaf:
Jag för min del gillar förändringen i sak och har till och med såsom ledamot af Const.- Utsk. vid förra Riksdagen tillstyrkt att densamma skulle utsträckas ännu längre än som nu skett; men oaktadt jag gillar sjelfva saken, kan jag icke annat än instämma med Hr Fåhraeus; ty redaktionen är onekligen af den beskaffenhet att jag verkligen icke tror det kunna gå an att låta den inflyta i grundlagen.
Tersmeden har ganska rätt deri att den punkt i Betänk:t, som finnes med kursiv stil utmärkt, är i och för sig ganska bestämd, men en föreg:de punkt är af alldeles motsatt lydelse med denna.
Hvilket skall man då följa vid tillämpningen af denna grundlags-§, antingen det förra eller senare momentet?
Af hela §:ns sammansättning kan man visserligen se att det första har afseende på utländske män och det senare åter på inländske; men detta är något som man måste komma till genom en slutledning, ty det står icke bestämdt i §:n uttryckt.
Denna fråga är för öfrigt af den beskaffenhet att jag tror det Const.Utsk. ånyo skall uptaga henne under denna Riksdag, och jag hoppas att redaktionen då måtte erhålla en sådan ordalydelse, att den kan försvara sin plats i grundlagen.
Jag förenar mig med Hr Fåhraeus och anhåller hos R. o. Ad. om afslag å den ifrågavar:de §:n.
Jag instämmer med Hr Fåhraeus i oformligheten deraf, att då den föreslagne §:n i en föreg:de punkt innehåller, att Konungen äger till vissa beställningar befordra äfven utländske män af utmärkt skicklighet, de der den rena Evangeliska läran bekänna, en annan punkt sedermera II. II.
41 642 Den 13 December o. m. stadgar att Konungen äger dertill utnämna äfven bekännare af annan troslära än den rena Evangeliska.
Det ändamål som genom denna grundlagens förändring åsyftas, skulle härigenom på intet sätt vinnas.
Meningen har väl varit att Konungen äger att begagna utländske män af främmande religions-bekännelse, hvilka äro i besittning af utmärkt skicklighet; men detta vinnes alldeles icke genom ifrågavande förändring, ty det står uttryckligen, efter hvad vi redan hört upläsas, att de utländske män, som begagnas i Svensk tjenst skola vara af den rena Evangeliska läran, men deremot kunna Svenske män vara af hvad lära och tro som helst.
Det tycks verkligen som om man, genom antagande af en dylik redaktion, skulle vilja indirekte befordra proselyt-makeriet i vårt land och detta vill jag icke tro vara meningen.
Afsigten kan väl icke eller vara att upmuntra öfvergången till främmande läror genom att tillåta alla olika bekännare af Svensk härkomst att bekläda hvad slags embete som helst, men icke inrymma plats åt främmande utmärkte män, så vida de icke bekänna den Evangeliska läran.
Jag kan således icke finna att ändamålet på detta sätt vinnes, och allraminst derigenom att en grundlags-förändring af så felaktig redaktion som denna kan komma att vid denna Riksdag antagas.
Jag påminner mig verkligen icke från föreg:de Riksdag, huru den här föreslagne förändringen af 28 § Reg.Fm tillkommet, men jag förmodar att det skett på ett eller annat sätt genom Const,Ulsk:s försorg; och det kan således icke annat än väcka min förundran att höra här en ledamot af detta Const.Otsk. motsätta sig §:ns antagande; ty har Const.Otsk. kunnat föreslå densamma till antagande, så måste Utsk. hafva ansett redaktionen vara den rätta.
Jag förutskickade att jag icke påminner mig huru don tillkommet, men äfven om så skulle vara förhållandet sorn Hr Adelborg sednast yttrat, att genom denna §, i sin helhet antagen, skulle medgifvas utländsk man af utmärkt förtjenst, tillhörande den rena Evangeliska läran, att erhålla sådana beställningar, som i §:n äro upräknade, men att deremot det senare mom. af §:n endast kan tillämpas på infödde Svenske män, hvilka icke bekänna den rena Evangeliska läran, så, om äfven man kunde hafva önskat att §:n haft någon mera utsträckning, ser jag likväl intet ondt deri att den kan tillämpas på inberaske män, hvilka icke tillhöra den rena Evangeliska läran.
Här finnas sådana i Sverige, hvilka äro Svenska medborgare, och när i allmänhet föreskrifterna äro så stränga i afseende på embets- och tjenstemän att do skola tillhöra den rena Evangeliska läran, så anser jag att det äfven bör vara uplåtet åt andra Svenske män af annan trosbekännelse att bekläda lärare-befattningar och öfrige tjenster vid inrättningar för slöjd eller skön konst, äfvensom läkare-befattningar.
Jag finnér icke något ondt i denna förändring, den är dock ett steg framåt och jag skall aldrig underlåta att rösta för allt som ligger åt det hållet, det må vara aldrig så litet, och derför anser jag mig också böra rösta för detta förslag.
Don 13 December e. m. 643 Hr Bildt, Didrik Gillis:
Vid den stora begrafningsfest som i dag pä f. m. firats för den K.
Proposin, yttrade flera talare att det är af ganska stor vigt att all förändring i grundlagen vid 2:ne Riksdagar behandlas, innan den kan afgöras.
Detta är i min tanke fullkomligt rätt, och jag vågar äfven tillämpa det på den nu förekommande frågan.
Hade nemi. den ifrågavar:de §:n föreslagits till afgörande vid sistföiflutne Riksdag, skulle jag, i likhet med mången annan, icke hafva tvekat att åt densamma lemna bifall, oaktadt den i afseende på sin redaktion icke allenast är ofullständig utan äfven otydlig; men i närvarrde ögonblick hyser jag stora farhågor för densamma.
Om man kan sätta tro till det som den officiella tidningen skr i fv i t rörande den K. Propos:n om reli gions-friheten, så har den sednare med nyssn:do g ett ganska nära sammanhang.
Och jag uttalar derföre öppet de farhågor jag hyser för denna §:s tillämpning, i händelse den projekterade religionsfriheten skulle vinna 11.
Stms bifall.
Vi veta nemi. alla hvilken makt katholicismen äger, när den vill begagna all sin förmåga för att värfva proselyter; vi hafva till och med i vår hufvudstad, oaktadt öfvergången till katholicismen är belagd med ett så hårdt straff som landsflykt, haft alltför beklagliga exempel derpå.
Om den föreslagna §:n skulle bifallas, kan ju deraf följa att lärarebefattningarne för slöjd och skön konst komma att bestridas af personer, som tillköra den katolska bekännelsen.
När man nu dertill vet att de katholska proselytmakarne i första rummet söka verka på den lägre befolkningen, som icke bär begrepp om hvad som der bakom hotar oss, så är det ju ganska naturligt att denna g skulle leda derhän, att en mängd dylika fattigskolor i hufvudstaden och andra städer komme att upsla, hvilka hastigt skulle sprida den katholska läran bland folket; och att sedan vädja till massans passioner, det vore det andra steget.
Kommer man vidare ihåg hvilken förmåga jesuitismen visat sig äga i andra länder, så kan man äfven frukta för att den här i landet torde få fast fot, och måhända torde icke skicklige läkare komma att saknas, hvilka till sin bekännelse äro jesuiter, och som vid sjukbäddarne skola försöka att värfva proselyter.
Häri hafva vi en ny upslagsända af de följder som skulle upstå af den ifrågavar:de §:ns antagande.
Jag hörde i går uti ett samqväm, der talet fallit på jesuiterna, en aktad prestman berätta, huruledes i Belgien jesuiter, förklädda till läkare, hade vid sjukbädden åstadkommit i fr i ga katholiker, och att de af patienterna som lemnade verlden fingo sin ersättning genom rika gåfvor och testamenten, hvarmedelst grundlagts.en mängd kloster, som f. n. derstädes frodas.
Måhända målar jag skuggor på ljusa dagen och att saken ej är så farlig, men det är till följd af denna fruktan för jesuitismens insmygande i Sverige som jag hyser tvekan i afseende på ett bifall till denna §, och detta så mycket mer som ordställningen i det senare mom. af densamma icke står i öfverensstämmelse med början af samma §.
Det gjorda tillägget i §:n är en upmuntran för Svenska män att öfvergå till Katholska läran, och om vi skulle få den föreslagna religionsfriheten, så skulle den gifna följden deraf kunna blifva att man 644 Den 13 December e. m. liksom upmanades att öfvergå från protestantism till katholicism och att en mängd
Svenska män som öfvergått till denna religion anställdes såsom lärare i dessa skolor, hvilka skulle kunna sprida icke allenast katholicism utan äfven obscurantism och lägga frö till det fruktansvärdaste af alla envälden, nemi. prestväldet.
Det är på dessa skäl jag röstar för afslag.
Det är endast med anledn. af Frih.
Tersmedens framställning som jag nu begärt ordet.
Förslaget har tillkommet på det sätt, att sedan Const Utsk. upgjort förslag till förändring i denna §, blef samma förändring, om jag icke misstager mig, afslagen och återremitterad med den nuvaride lydelsen såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke.
Denna nya lydelse inflickades sedermera i §:n och jag erkänner ganska villigt att det var mindre rätt af Const.Utsk. att icke då genast jemföra, huruvida den stod fullkomligt i sammanhang med den föreg:de delen af §:n.
Jag har ansett mig skyldig att lemna denna uplysning, för att derigenom i någon mån mildra det stränga omdöme, man annars möjligen kunde fälla öfver Const.Utsk., om det i första hand hade kommit in med en § af så osammanhängande redaktion.
Då vissa af Const.Utsk:s förslag vid föreg:de Riksdag vore föremål för Ståndets öfverläggning, tog jag mig friheten att göra anmärkn. mot åtskilliga, om jag så får säga, redaktions-fel i desamma; men på Gr.
Lagerbjelkes tillstyrkan fästade majoriteten dervid icke något afseende, utan felen blefvo qvarstående.
Detta får man nu umgälla vid innevar:de Riksdag, då man önskar vidtaga de förändringar, som äro föreslagna.
Jag skulle likväl tro, att de betänkligheter, som blifvit framställde mot §:n, icke böra leda till afslag å densamma.
Tersmeden har redan visat att de otydligheter, som förefinnes, endast kunna leda derhän, att man icke vinner fullt den utsträckning i friheten att inträda i Statens tjenst som man åsyftat, men man vinner dock en utsträckning; likväl har llr
Bildt ansett redan detta för mycket och förespeglat oss möjligheten af att komma under katholicismens och obscurantismens herravälde eller prestvälde o. s. v. Jag får säga att om en sådan följd skulle upstå af hvarje uplåtelse till någon annan trosbekännare af en befattning här i Riket, så skulle ingen sann kristen, ingen sann medborgare vilja yrka på denna förändring.
Men för min del tror jag icke att en sådan följd skall upkomma.
Hr Bildt har sagt att läkaren vid sjuksängen är farlig, att han der kan vinna ett insteg, som ingen annan är i stånd till; men jag får då fråga, hvad hindrar nu f. n. Katholiken att vara läkare, hvad hindrar juden derifrån?
Han får icke någon tjenst, men han kan icke hindras från att vara enskild practicus.
Får han icke någon tjenst, så beflitar han sig om att vinna en vidsträckt praktik, och vill han vinna proselyter, så kan han göra det, utan att vara i Statens tjenst.
Men en sanning är att läkare af utmärkt förtjenst måst stå tillbaka lill följd af grundlagens bud.
Den 13 December e. m. 645 Samma förhållande tror jag äger rum vid lärare-befattningen vid skolor för slöjd och skön konst.
Kan man icke tänka sig att personer der inkomna, hvilka kunna vara lika farliga som de hvilka gifva lektioner.
Man kan icke neka lärjungarna att vara tillsammans, och då vore ju faran för besmittelse lika stor.
Borde kanske
Hr Bildt och jag samt alla hvilka vilja resa utomlands förbjudas detta, efter det är till den grad smittosamt att umgås med främmande trosbekännare?
Jag tror att den förespegling
Hr Bildt gjort är något för långt drifven.
Onekligen är det billigt att tilllåta personer af större förtjenst, om än de icke tillhöra vår trosbekännelse, att bekläda dessa befattningar som hvarken röra theologi eller juridik eller sådana fakulteter, der det möjligtvis kan komma i fråga, att dessa lärare kunna anses farliga för lärjungarne.
Hr Bildt har visat sig icke hysa stort förtroende till konungamakten, men jag kan icke föreställa mig att densamma skulle med nöje se sådana följder upstå af dess utnämningsrätt, som Hr Bildt påpekat?
Skulle man icke tro att konunga-makten, som äger att göra dylika förändringar, skall vara återhållsam i den derigenom tillkomna rättigheten', och att den icke lärer vilja införa i Riket eller updraga tjenster åt sådana farliga personer?
Här är fråga om, icke att dessa personer skola hafva tjenster, utan blott om rättigheten för Konungen att utnämna sådana personer dertill; häri tror jag icke ligger någon fara, och ehuru jag hade önskat, att §:n varit tydligare, yrkar jag dock för min del på dess antagande.
Man skall verkligen vara beherrskad af en som jag tror högst ovanlig förskräckelse för katbolicismens inflytelse, då man kan föreställa sig, att de föreslagne förändringarne skulle kunna leda till katbolicism oeh då man redan i andanom kan se, huru läkarne vid sjukbädden söka inplanta densamma hos sina patienter.
Jag hemställer till Eder, mine Hrr, huruvida de åsigter Hr Bildt här uttryckt, kunna anses vara lämpliga för ett land, som af gammalt varit kändt, och jag önskar ännu så vore förhållandet, för sin tolerans.
Meningen med förslaget är icke sådan som Hr Bildt tyckes tro, utan meningen är att bereda tillfälle för andra religions-bekännare än våra egna, att äfven kunna på ärligt sätt förtjena sitt bröd här i landet.
Det är omöjligt att vi kunna så isolera oss, att vi icke tillåta andra bekännare bredvid oss.
De äro likväl kristna, dyrka Christus liksom vi, fastän på annat sätt.
Jag kan, såsom jag i början yttrade, icke fatta, huru förskräckelse häraf kan upkomma.
Hvad den uplysning beträffar, som Frih. af Ugglas lemnade mig, så tycker jag att den utgör ett så mycket större skäl att yrka bifall till förslaget, enär Frih. af Ugglas yttrade, att det var K. o. Ad:s gemensamma tanke som blifvit antagen till hvilanda grundlagsförslag, och jag således förmodar, att R. o. Ad. nu icke frångår hvad de vid en föregrde Riksdag beslutat. 646 Den 13 Docember e. m. Erih.
Redan hafva åtskilliga ledamöter på ett öfvertygande sätt antydt svårigheten för R. o. Ad. att antaga ifrågavar:de g, i anseende till de otvdligheler, hvarmed redaktionen deraf är behäftad.
Frih. af Ugglas har uplyst om sättet, hvarpå tillkomsten af dessa otydligheter är alt förklara, och äfven om man lägger någon vigt på innehållet af förändringen, torde den omständigheten, att R. o. Ad. trott sig kunna vid en föreg:de Riksdag till hvilande antaga förslaget, icke nu ovilkorligen tillförbinda oss att vid den närmare granskning, hvartill grundlagen, genom bemyndigandet af förslagets hvilande tillstånd, likasom upmanar oss, i enahanda rigtnir.g som förra gången, förfara.
Tersmeden har visserligen förmenat, att de tjenstemän, hvarom fråga är i det föreslagna tillägget, skola i alla händelser vara »kristna menniskor»; men äfven detta är icke genom förslaget betryggadt.
Der står, att Konungen må äga till lärare-beställningar och läkare-befattningar utse bekännare af annan troslära än den rena Evangeliska.
Här är således alldeles icke sagdt, alt icke hvilka hedningar som helst, blott de bekänna en tros-lära, hurudan den ock vara må till sitt innehåll beskaffad, vare sig Mormonismen, Buddhaismen, Confucii eller Zoroasters satser utgjorde dess föremål, må äga den rättigheten, att kunna af Konungen utnämnda blifva till ifrågavsr:de befattningar.
Jag finner således att Frih.
Tersmedens antagande icke hvilar på fullt säker grund, och ser således häruti en ny anledn. till den tillvitelse för bristande tydlighet, som redan af Hrr Adelborg och Fåhraeus m. fl. blifvit mot redaktionen med skäl gjord.
Jag anser, och för min del lägger synnerlig vigt deruppå, att hvarje grundlags-g må vara med den största möjliga klarhet i ordaställningen affattad.
Denna min noggrannhet har jomväl, enl. hvad jag då lika öppet förklarade, tvingat mig att vid 2:ne föreg:de tillfällen afslå gg, i hvilka innehållet, efter min öfvertygelse, befunnits vara af en i sig sjelft nyttig beskaffenhet.
Således är jag äfven i närvar:de fall så mycket mer förp]igtad att afslå ifrågavaride g. Hr Bildt: Frih.
Tersmeden har yttrat att det ligger intolerans i de åsigter jag framställt.
Jag vill icke lemna ett sådant tillmäle obesvaradt, ty jag är icke intolerant och skulle för min del icke hafva någonting mot att dessa lärare- och läkare-befattningar besattes af män, tillhörande hvilken annan trosbekännelse som helst, till och med 'den kalholska, om ej dervid måste tänkas på jesuitismen, men för denna och dess förmåga att göra proselyter och att intränga i samhällets innersta delar och der förqväfva frihet i religion, hyser jag fruktan och tror att deri kan ligga någon våda för samhället.
Tror Frilen verkligen icke, att om här vore inrättade s. k. fattigskolor och slöjdskolor, för hvilka en jesuit stod i spetsen, katholicismen under en mörk form skulle intränga och få fast fot i dessa skolor?
Jag tror det och anser derföre vara bäst att vid alla sådana tillfällen, då man söker öppna rum för proselytmakeri, stänga till dörren, på det något sådant icke måtte ske.
Just nu när man vill gifva full religions-frihet, bör man Don 13 December e. in. 647 vara försigtig och göra den möjlig och nyttig och det
Sr derföre man bör afslå i fråga var:de §.
Man säger visserligen, att deri ligger ingen fara, ty Konungen kommer säkert icke att missbruka den makt, som genom den omnämnde förändringen skulle tillkomma Honom, utan skall till de förut omtalte platserna endast välja de mest förtjenta män.
Men det är ju klart och påtagligt, att då hyckleriet i förening med en hög grad af skicklighet är jesuiternas förnämsta vapen, skall nog en sådan, innan han bl ifver utnämnd, vara så försigtig, att han icke omtalar för alla, att han är en jesuit, en proselytmakare.
Man säger att det är en dröm att dessa skola söka vid sjukbädden göra proselyter.
Jag kan i detta fall åberopa exempel och ber att i minnet få återkalla den beklagliga historien, som vi i tidningarno sett reproducerad, om en dylik händelse vid SerafimerLazarettet.
Den är i alldeles för färskt minne för att kunna förbises, då det gäller antagande af nämnde g.
När nu härtill kommer, att denna senare är ofullständig och det f. n. icke finnes någon Svensk man som genom dess antagande erhåller flere rättigheter än han förut innehar, utan att den afser utlänningar, så finner jag intet skäl att bifalla densamma.