Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hvad jag nu anfört följer att jas icke kan silla de tullsatser Utsk:t åsatt.
Hvad ladugårdsprodukterna angår, förekommer derjemte att tidpunkten för försök att för dem stadga tullskydd är minst sagdt illa vald.
En härjande boskapssjukdom, som betydligt minskat tillgången af dessa produkter, som ifrån all handel stängt några af de länder som företrädesvis försedde marknaden dermed, har till ovanlig höjd uppdrifvit prisen å dem.
Återverkan härutaf på vårt land kan icke uteblifva; så mycket mindre som en icke obetydlig export af ladugårdsprodukter under sednaste år tagit början, genom hvilken en minskad tillgång för den inhemska marknaden uppstår.
Kan det vara rätt, vara klokt, att under sådane förhållanden ytterligare söka stegra prisen på dessa förnödenheter?
Svarar man mig häruppå att det omnämnda tillståndet är öfyergående och således icke på lagstiftningen bör utöfva inverkan, jäfvar jag denna invändning dermed, att hädanefter riksdag hvarje år sammanträder, och att således tid alltid finnes till de åtgöranden, som vid förändrade förhållanden kunna pröfvas lämpliga.
Hvad artikeln fläsk beträffar, finnes ett särskildt skäl för afslag uti den inkonseqvens Utsk:t låtit komma sig till last.
Tull är nemligen läreslagen för dödt fläsk, men icke för det lefvande fläsket, för svinet.
Den importör, som med knifven i hand inväntar djuret och slagtar det i samma ögonblick det kommer i land, skrattar således åt Ständernas lagstiftning.
Endast häruti ligger för mig tillräcklig anledning att yrka afslag och bibehållande af nuvarande tullfrihet.
Det anförande, som H. Exc. Hr Frih. De Geer nyss uppläst, innefattande
Hr finansministerns åsigter i dagens fråga, ger mig en osökt anledning att upptaga ämnet från det håll, som jag anser vara det rätta; och jag gör det så mycket heldre, som af min reservation är bekant, att, fastän jag i endast få stycken öfverensstämt med Utsk:ts majoritet, jag dock i afseende å klämmen är af samma tanke som Utslct.
För att redan vid första punkten få en rätt grund bestämd, är det nödvändigt att, innan man fattar något beslut, tänka efter, om det verkligen lönar mödan och tjenar till något att R.
St:r härom fatta beslut.
Jag har fäst mig vid ett uttryck i Frih.
Gripenstedts anförande, der han talat om »åsigter, som jag är så viss på, att jag icke ämnar ändra dem» eller »åsigter, som jag icke ämnat öfvergifva».
Jag må väl då fråga, hvartill tjenar R.
St:rs beslut i detta fall, om på förhand är gifvet, att de icke leda till något resultat, om de icke öfverensstämma med de åsigter, som Frih.
Gripenstedt uttalat, och dem, som hvar man vet, att han hyser?
Hvarför är då icke detta Bevilln.-Utsk., liksom Ekon.-Utsk:t, det sista? och genom den nya R.
O. sup - Den 2!
April f. m. 395 primeradt?
ty hvartill tjenar då så väl Bevilln.-Utsk., sorn R.
St:rs beslut i bevillningsfrågor?
Jag erkänner sanningen och rigtigheten af frihandeins principer; men det är en stor skillnad på grundsatserna och dess kjoka applikation, och det är mot denna sednare jag nu liksom alltid vänder mig, och jag anser mig då, liksom min Bibliska namne, kämpa för mitt folks sjelfständighet och frihet från utländskt handelsförtryck och utländsk afgudadyrkan, och jag hoppas att segren skall bli min.
Jag är uppfödd i vördnad för mitt lands grundlagar och jag vill icke att de skola depraveras till följe af olika åsigter; jag vill icke att dessa sednare tiders åsigter och systemet, sedan gamla R.
O. blifvit lagd i grafven, skola börja att Iria äfven till R.
F. och handskas med Sveriges grundlagar, som Johan lil, då han friade till Gunilla Bjelke.
Vi äro män, vi skola upptaga handsken och tillbakakasta sådana anfall.
Jag har älskat 1809 års Regeringsform, icke derföre att jag vid akademien af Boströmska systemet lärt mig att anse den som den högsta af alla. grundlagar, utan derför, att under denna grundlags regim mitt fosterland från dess sjukbädd och svaghetstillstånd 1809 åter stigit i välmåga och anseende, och jag bar tyckt mig finna att det i alla afseenden gått framåt till den ställning inom civilisationen, hvartill dess ande och historia, dess läge såsom civilisationens och den konstitutionella frihetens utpost mot öster gör det berättigadt.
Jag har aldrig varit förtjust i skummet och jag har icke heller tyckt örn dräggen — (profanum vulgus odi et arceo) —■ och derför vill jag, att det som ligger mellan ytterligheterna, kärnan af landets befolkning, de som med bildning representera dess förnämsta modernäring, skola hafva" något att säga och att deras votum bör bli hördt och beaktadt.
Om tullar hafva uppkom mit,“såsom frihandlarne påstå, på samma sätt som Tunis och de nordiska sjöröfvarena togo sig rättighet till skatt af köpmanskeppen, eller om de, såsom jag för min del tror, blifvit införda såsom en afgäld af främmande köpmän för skydd och rätt till handels idkande inom landet och på samma gång till skydd för näringarne och för att förskaffa staten inkomster, det lemnar jag derhän; men hvad som är visst, är att lagarne härom böra stiftasfför dagen efter omständigheterna och icke efter absoluta principer, och att icke allenast finanstullar böra åsättas, utan både finans- och skyddstullar; detta är så mångå gånger sagdt, att jag icke vill trötta med upprepande deraf.
Jag vill emellertid gå mina motståndare så långt till mötes att jag säger, att tull på jordbruksalster är onaturlig och till och med vidrig; men jag påstår att J sjelfva, mina herrar motståndare, bragt det derhän, att den blifvit nödvändig genom att orättvist lägga alla bördorna på jordbruket, som derför måste hafva ett konstladt skydd för att kunna bestå.
Jordbruket ger knappast tre procent och jag tror mig hafva i dessa dagar sett en redogörelse för en bankinstitution i hufvudstaden, som gilvit 32 proc.
Hvarför då belägga den ena näringen, som redan i och för sig sjelf fordrar mer arbete, med 396 Den 21 April f. m. tyngre bördor än den andra?
Är då Sveriges jordbruk ett parias-yrke, som är så förkastligt, att man vill lioja alla andra yrken på bekostnad af just detta, sorn är det bästa och ädlaste af alla yrken, ty utom att det fostrar sjelfständighet och fosterlandskärlek, under det att flere andra yrken leda till kosmopolitism, så har det höjt sig till rangen af en hög vetenskap, hvarunder snart en mängd andra vetenskaper blifva endast hjelpvetenskaper och jordbruket är och förblir
Statens grund och kraft och vigtigaste materiella intresse, ehuru det under nuvarande regim och tidsåsigter blifvit förtrampadt.
Ty så har del skett.
Om en torpare eller fattig jordbrukare kommer in i en handelsbod, så betraktar bodbetjenten honom ofta med förnämt förakt, och man drifver med honom, om man icke äfven plundrar honom.
Det ligger i tidens anda att högt uppskatta penningen; och hurudant är förhållandet mellan intelligensen och penningen, mellan börden och penningen?
Rotschild anses mer än någon prins, och hvilken grosshandlare som helst har mer anseende än en professor eller en kapten.
Det finnes en klass, som har kassakistan till sin kyrka och penningen till sin gud, och denna klass har fått öfvertaget i lagstiftningen och de styrandes särskildta välvilja.
Men förhållandena kunna ändra sig och man skall kanske en gång liksom under korstågens tid anse penningen mindre värd än tro och bildning, patriotism och kunskaper.
Man talar om penningens magt, och den är stor.
De, som ega den, kunna i många länder köpa qvinnor, titlar, ordnar, embeten, till en viss grad äfven bildning; men det finnes något, som de icke kunna köpa, och det är börd; i första hand och deraf kommer deras outsläckliga hat till börden.
Hvad blir följden, då dessa åsigter vinna seger?
Frankrike kan svara derpå, ty Louis Philippes ätt hade .troligen ännu innehaft Frankrikes tron, om han icke låtit penningemännen och bourgeoisien beherrska allt, nedsätta arméen och de lärde, samt låta allt blifva falt för deras penningar.
Då denna ställning, jag nu påpekat, inträdt i ett land, så visar det att den nationen närmar sig sitt fall, om den icke ändrar bana.
Hurudan har nu följden blifvit af det system, som under de sista åren i vårt land är tillämpadt?
Hurudan är landets kredit i förhållande till hvad den förut varit.
Det synes af den alltmer i utlandet fallande kursen på våra papper.
Vi äro mycket, om än icke farligt skuld satta.
Hurudan är jordbrukets och bergsbrukets ställning?
Det svnes deraf, att stora egendomar icke kunna realiseras till halfva värdet; att de jernverk, som gått i spetsen för tillämpningen af de arbetssätt, som förr eller sednare måste af större delen af näringen omfattas, icke kunnat bestå af brist på förlag, samt icke kunna hoppas ens en medelmåttigt fördelaktig realisation.
Är det icke något af systemet, som bidragit till detta förhållande?
Jag måste, ehuru ogerna, vända mig till den, som nyss uppläst finansministerns skrift, enär han derigenom måste anses hafva upptagit de deri uttalade åsigterna som Den 21 April f. m. 397 sina egna, då grundlagen icke tillåter någon att för annans räkning uppläsa skriftliga yttranden, utan endast att sjelf »fritt tala och utlåta sig i alla frågor».
Samma argumenter återkomma och upprepas stundom å håda sidor, de återkomma, äfven om de vederlaggas, endast något olika framställda, liksom i vår öfversättning af Bibeln varieras med uttrycken »har blifvit», »är vorden», »är vorden blifven» o. s. v. På sådana skäl kan man ej lå slut, åtminstone icke på öfvertygelsens väg.
Så är det med det oupphörligt upprepade skälet, att varan fördyras.
Derpå är många gånger svaradt:
Ja, det är sannt att varan fördyras; men hvad gör det?
det är meningen att så skall ske; ty det är bättre att priserna inom landet äro höga och man har penningar att köpa för, än att alla varor stå i rampris, mensakna köpare, derför att det saknas arbetstillfällen och penningar och derföre, att den kapitalbildande arbetsvinsten stadnar hos utländningen.
Men vi komma tillbaka till grunden, innan vi besluta om fläsket, nemligen hvartill det tjenar att besluta i enlighet med 57:de och 61:sta §§ R. F.
Jag svarar, att det är nödvändigt att besluta, emedan vi eljest få en ny beskattningslörm för Sveriges invånare af alla klasser, ty alla äro vi konsumenter.
I det anförande vi nyss hört uppläsas, är sagdt, att åsigterna icke komma att förändras, och efter finansministerns sätt att förklara ordet »allena» i 57:de §:n samt ordet »skola» i Blista §:n beslutet sålunda skulle bli vanmäktigt.
(Jag hoppas att jag nu tagit ämnet från rätta sidan och icke bakfram, att jag, som man säger, tagit djuret vid hornen och icke vid svansen.) Hafva R.
St:r rätt att besluta tull på fläsk, så kunna de äfven besluta tull på andra varor, och hafva icke R.
St:r rätt dertill, så kunna de icke heller besluta utgående af skatt på bränvin och andra skatter af bevillning* natur.
Den som icke är nöjd med grundlagens ordalydelse, må ingå till Konst.-Utsk:t med förslag till ändringar, men icke söka framkomma med förvridningar deraf, som bära osanningens stämpel.
I 57:de §:n heter det: »Svenska folkets urgamla rält, att sig beskatta, utöfvas af R.
St:r allena vid allmän riksdag».
Och vid detta allena finnes icke något tillägg eller undantag, såsom i 4:de §:n, som säger: »Konungen eger att allena styra riket», men med tillägg: »på det sätt, denna Regeringsform föreskrifver».
Det formliga och, som mig synes, oomkullkastliga beviset lör R.
St:rs rätt att i dessa frågor allena besluta, innebäres i riksdagsbeslutet af 1812, då ännu de män, som skrifvit denna grundlag, lefdc, verkade och höllö sin hand öfver dess tillämpning.
15:de §:n i 1812 års riksdagsbeslut lyder: »Till fyllande af de anslag till Statens och riksgälds kontoret* behof, 'd, enligt !4:de §:n beviljat, bafve vi, dels på nya vid denna riksdag öfverenskomna grunder, stadgat Sveriges Allmänna Bevillning, dels beslutit förhöjningar å Kartaj-Sigillatai-, Sjötulls- och Husbehofs-bränvinsbrännings-afgifterna:
Och då vi af kraftiga skäl funnit nödigt att i de med dessa afgilter i sammanhang stående förordningar göra betydliga förändringar, åberopa vi oss härom de af oss beslutna författningar, vi rörande 398 Den 21 April f. m. sättet och vilkoren för dessa bevillningars utgörande till K.
M:t till utfärdande i underdånighet öfverlemnat.»
Man torde väl knappast kunna påstå annat än att Bevilln.- Utsk:t nu troget följt detta, och jag beklagar endast att icke ordalagen blifvit ordagrannt afskrifna.
Den rätt, man sökt att vindicera Regeringen af R.
St:rs långa tystnad och underlåtenhet att begagna sin styrka, är det någon rätt?
St:r nedlagt, sålt eller bortbytt sina rättigheter i detta fall?
Jag tror det icke; och jag anser Utsk:t hafva gjort rätt och sin pligt, då det framlagt förslag till ett sådant beslut, som det ock nu är vår skyldighet att stadfästa.
Ett nytt statsskick inträder snart, och vi äro skyldiga att aflägga räkenskap för tiden från 1809 till 1867; vi äro skyldiga att lemna redogörelse för huru allt tillgått och att visa, att vi bibehållit Svenska folkets rättigheter oförkränkta.
Som jag förut haft äran säga, vore det väl, om icke jordbruket behöfde skyddas af tullar; och det kunde bära sig utan dem, om systemet förändrades; men nu är det så belastadtoch betungadt, att det är nödvändigt att det omhuldas, om det icke skall gå under; och det är på grund häraf jag anser att vi icke böra borttaga tullarne förr än finanssystemet blifvit ändradt.
Jag ber att, innan jag slutar, lå citera några rader ur ett bref från en af mig högt värderad vän, med hvilken jag i detta läll fullkomligt instämmer, och som påpekar, hvari den egentliga samhällssjukan består.
Han säger: »Väl att tvisteämnena på riksdagen småningom blifva afgjorde, så att sakerna i lugn och ro kunna afgöras.
I mitt tycke hafva Hrr Jordbrukare förbisett och misstagit sig på sitt intresse.
Jordbruket borde ej behöfva skyddstullar.
Hvad det behöfver, är penningar till billigt pris och billiga vilkor, och detta är hvad R.
St:r borde och kunde bereda.
Men tyvärr har Bankintresset tagit ett sådant öfvertag, att föga nyttigt kan åtgöras.
För några år sedan fanns i Riksbanken en fond för fastighetslån med 4 proc. ränta och 2 proc. amortering.
Detta är hvad jordbruket behöfde.
Hade Ständerne, i stället för att anslå många millioner till understöd åt Filialbankerne, eller rättare åt dess delegare — anslagit dessa millioner till fastighetslån, hade all jemmer kunnat undvikas och landet förkofrats.
Dertill har hela privatbanks-väsendet fått en skadlig och oriktig riktning.
Dessa inrättningar började med vackra föresatser att hålla allmänheten tillhanda rörelsekapital för billig ränta, och detta var ändamålet med deras bildande.
Men sedan vissa mägtiga bankdirektörers uppträdande, är dryga räntor och w stora vinster målet för de sednare Bankernas uppträdande.
De tillkommo ej för behof af rörelsekapital, utan endast och allenast för att bereda höga utdelningar åt sina intressenter, och till yttermera visso bålla privatbankerna nu auktion på allmänhetens penningar.
De betala nu 5, 5 A och 6 proc. ränta, på det att industrien och näringarne skola få betala 7, 8 och 9 proc.
Privatbaukerne hafva nu blifvit kapitalisternas beskyddare, I | Dea 21 April f. m. 399 i stället för att tillse jordbruk och bergsbruk, som äro våra hufvudnäringar.
Följden häraf är, att räntorna förblifva allt för höga, att en inteckning svårligeu kan belånas och att man aldrig får penningar på längre tid än 3 å 4 månader, då omsättning, med dryga kostnader, måste göras.
Allt detta hafva vi bankinrättningarne, under en klok mans ledning i spetsen, att tacka för och hvad värre är, de som äro missnöjde med systemet, måste följa med.
Om Riksbankens fastighetslån kunde återgå till sin förra bestämmelse och småningom ökas med de medel, som från Filialbankerna efter hand ingå, så hade jordbruket hvad dess behof kräfde.»
Detta är en del af taflan.
Ar icke målningen sann?
Ar icke, till följd af det herrskande systemet, jordbrukets ställning bekymmersam?
Men kunna vi då icke bryta detta system?
Kunna vi icke säga: »Härintill skall du gå, men icke vidare; här skola dina stolta böljor sätta sig.»?
Hafva vi icke rättighet härtill?
Jo, enligt 57:de och 61:sta §§:ne, hafva vi denna rättighet.
Vi hafva rättighet att besluta tull på fläsk.
Jag anser det visserligen för jordbruket temligen likgiltigt, om denna vara blir åsatt tull eller icke, men jag anser andra artiklar böra beläggas med tull; och på försök röstar jag derföre för tull på fläsk.
Uppå Hr Grms o. Landtmms härefter gjorda hemställan uppskjöts den vidare öfverläggningen i ämnet till e. m:ns plenum.
Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomne Mem:r och Betänkm, nemligen från Stats-Utskottet:
N:o 69, i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut uti åtskilliga frågor, rörande regleringen af utgifterna under RiksStatens 2:dra, 4:de, 5:te och 7:de Hulvudtitlar; N:o 70, med förslag till voteringspropos. i ani. af RiksStåndens skiljaktiga beslut, i fråga om tackjernstiondes upphörande inom bergslag; N:o 71, med förslag till voteringspropos:r i ani. af Riks Ståndens skiljaktiga beslut, i fråga om eftergift af Kronans rätt till danaarf, fallna efter åtskilliga personer; N:o 72, i ani. af återremiss å Utlåt:t N:o 37, ang. ifrågasatt befrielse för gästgifverihemmanet N:o 3 Veda från erläggande af rotevakansafgift; Sammansatta Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet:
N:o 7, i ani. af dels K.
St:r ang. förändrade bestämmelser i fråga om upplåtande åt enskilda 400 Den 21 April f. m. af Kronans mark i Norrland och Stora Kopparbergs
Ian, samt om dispositionen af^gStubböresmedlen, dels en i ämnet väckt motion; Lag-Utskottet: N:o 38, i ani. af väckta motioner om ändringar i kon kurslagen; N:o 39, i ani. af väckt motion om förmånsrätt för kommunalutskylder; N:o 40, i ani. af återremiss^ af Utsk:ts Betänk.
N:o 17, öfver väckt motion ang, sättet för stämnings delgifvande åt byalag eller annan samfällighet; N:o 41, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 23, Öfver väckt motion om förändrade föreskrifter i afseende på sättet för kommunikation af besvär, som blifvit till Hofrätt ingifna; N:o 42, i ani. af återremiss af Utskds Betänk.
N:o 27, öfver väckt motion om förändrade bestämmelser i afseende på universiteternas disciplinära domsrätt öfver de studerande; N:o 43, i ani. af återremiss af Utskits Betänk.
N:o 28, öfver väckt motion om inrättande af förlikningskomitéer; N:0 44, i aid. af återremiss af Ut.sk:ts Betänk.
N:o 29, öfver väckt motion om ändring i Kyrkolagens föreskrift rörande tiden för barnaqvinnas kyrkogång; N:o 45, i ani. af väckt motion om ändring i lagens stad ganden ang. reseförbud för gäldenär; N:o 46, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 15, öfver väckta motioner om ändringar i domstolsinrättningen å landet; N:o 47, i ani. af återremiss af Utsk:ts Betänk.
N:o 16, öfver väckt motion om upphörande al frälsemans särskildta forum; N:o 48, i ani. af väckt motion om upphörande af den genom K. Förordn. den 13 Sept. 1864 medgifva frihet i ränteaftal; Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonom i-Utskottet: N:o 6, i ani. af väckt motion om vissa ändringar i de för prester föreskrifna examina och lärdomsprof. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § 3 e. m.
Lör - Den 21 April e. m. 401 Lördagen den 21 April 1866.
Justerades protok:t för den 21 sistl.
Fortsattes föredragningen af Bevilln.-Utsk:ts Betänk.
N:o 8, ang. tullbevilloingen.
I det anfö rande af Hr Frih.
Gripenstedt, sorn vid början af denna öfverläggning upplästes, har Hr Frihm utvecklat frihandelsläran såsom densamma af mångå, om icke af alla författare i statsekonomien blifvit upplättad.
Ehuruväl medaljen har en frånsida, som af en föregående talare, Hr Bohnstedt, blifvit på ett upplysande sätt framhållen oell till hvilken jag äfven tilläfventyrs kan komma att lägga några drag, är det likväl icke min afsigt alt beröra den strängt vetenskapliga eller filosofiska delen af Hr Frih:ns framställning, emedan jag anser abstrakta ämnen, helst då de äro af en så dogmatisk natur som frihandelns satser, icke väl egna sig för en parlamentarisk öfverläggning.
Jag inskränker mig derför nu endast till den anmärkning att Hr Frih.
Gripenstedt synes mig hafva bedömt Bevilln.-Utsk:t nog strängt genom det påståendet, att det saknades system i Utslcts förslag, ty huru skulle det val kunnat införas system i en tulltaxa, som i det väsendtligaste på förhand vore utarbetad och utfärdad af finansstyrelsen och, med få undantag, icke lemnade något annat öfrigt att behandla, än det som rörde jordbruket.
Bevilln.-Utsk:t har i sanning varit berättigadt att säga som Alexander sade om sin fader Philip: »Min fader har företagit sig och utfört så mycket, att lör mig återstår intet att göra.»
Jag öfvergår nu till att framställa några anmärkningar vid Hr Frih.
Det må vara bristande logik hos mig, men jag måste bekänna att jag icke kunnat fatta Hr Frihms tankeledning, då han yttrat, att det skulle innebära en orättvisa mot alla de näringsidkare inom landet, som genom den H. IV. 26 402 Den 21 April e. ra.
Franska traktaten fått de höga skyddstullar, sorn de, för sina tillverkningar, hittills åtnjutit, så betydligt nedsatte; om tull å lefnadsförnödenheter skulle införas och härigenom arbetslönerna fördyras, hvarigenom det blefve svårare för dem att kunna bestå kampen med den utländska täflan.
Ty icke har Hr Frih:n kunnat framställa denna åsigt med stöd af frihandelsprinciper, enär frihandelns grudsats är, att intet kan vara mera förderfligt för näringarne än skydd; skulle åter Hr Frihm låtit sig ledas af protektionistiska åsigter, så har han väl deremot svårligen kunnat stämpla det som en orättvisa, om jordbruket skulle tillerkännas något skydd, under det fabriker och näringar åtnjuta detsamma.
Det var ju för öfrigt icke alldeles oförutsedt, att It.
St:r kunde komma att besluta en tull å landtmannavaror.
Man bör sålunda tro att denna omständighet icke blifvit förbisedd, då skyddstullarne för näringarne bestämdes, hvilka, att döma af åtskilliga yttranden, tilltagits tillräckligt rymliga.
Men om äfven icke så skulle vara, behöfver man det oaktadt icke befara de menliga följder för näringarne af de ifrågavarande tullarnes återinförande, som i reservationen anspeglats, ty lör arbetsgifvaren och arbetaren, hvilkas intressen äro nära beroende af hvarandra, ehuruväl bemödanden icke saknas att framställa dem som sinsemellan stridiga, är det låga priset på lefnadsförnödenheter af långt mindre vigt än, för den förre, en rask och förmånlig afsättning af hans tillverkningar, och, för den senare, en betryggad och lönande arbetsförtjenst.
Och härpå finna vi ett öfvertygande bevis i förhållandet inom vårt land under åren 1854 och 1855.
Hågen hade då stigit till det öfverdrifna priset af 25 rdr tunnan; men aldrig har det oaktadt landet befunnit sig i en lyckligare ställning, än under dessa år.
Fabrikerna kunde icke arbeta så lort som beställningar ingingo.
De handlande kunde på kort tid omsätta sina förlag och arbetaren länn, i en förmånlig arbetslön, full ersättning för de högre lefnadskostnaderna.
Alldeles, på sätt en utmärkt författare i fråga om beskattningsgrunderna, Mac Culoch, anmärkt: att då lefnadskostnaderna stiga, rätta sig arbetets pris derefter.
Hvad som trycker på våra näringar, det är saknaden af inhemskt kapital, en uppjagad räntefot och störda kreditförhållanden, men huru kan det vara annorlunda i ett land, som har att kämpa med en fortfarande finansbalans, framkallad af ett omättligt begär att köpa allt utifrån för billigaste pris, på samma gång som det saknar förmåga att infria sina inköp med värdet af sin egen produktion.
Man säger att industrien måste härdas i frihandelns skärseld, för att framstå rätt kraftfull; men detta härdande har nu fortfarit i tio år och metallen vill ändå ej framkomma.
Ett tecken till ett bättre, tror man sig upptäcka i nuvarande års stegrade spanmålspris och i början till en kreatursexport på England: men månne man med tillförlitlighet kan bygga på den omständigheten af en uppstådd missväxt i norra Den 21 April e. m. 403 Tyskland eller på uppkomsten af en ny handelsgren, hvaraf till dato resullaterna påstås hafva varit ganska ornbytliga.