Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Directionens förordnande llidd.Secret.tjensten förrättat, uti sina tjensteåligganden i sin egenskap af Secreterare hos Direetionen, ådagalagde nit och skicklighet, för sin del tillstyrkt, alt Notarien Munck må varda af R. o. Ad. till Ilidd.Secret. förordnad.
Då det åligger Ridd.Utsk. att, vid insändandet af Ridd.DirecUs mern., låta detsamma af Utsk:s utlåt, åtföljas, har Utsk. skolat yttra, att Utsk. äfven för sin del biträder Ridd.Direet:s tillstyrkande, att Notarien Johan Albert Munck må af II. R. o. Ad. till Ridd-Secret. constitueras, under förutsättning, att i händelse Utsk:s denne dag under N:o 4 afgifne mern., ang:de förändring i 2 mom. 13 § i Ridd.DirecUs instruction, skulle af 11. o. Ad. bifallas, H.
Ståndet dock icke anser detta föranleda uppskof med tillsättningen af den redan förut såsom ledig kungjorda Ridd.Secret.tjensten, hvartill en competent sökande sig anmält; hvilket dock till H. 11. o. Ad:s närmare ompröfning vördsamt hemställes.
En ledamots särskilda mening medföljer.
Stockholm d. 12 Sept. 1844, På Riddarhus-Utskottets vägnar: C. II.
IF. F. Dalman.
Enär, under ansökningstiden till den nu ledigvar.
Ridd.Secret.- sysslan, för dem, som till densamma möjligen kunnat anmäla sig såsom sökande, stadgandet uti 2 mom. 13 § af Ridd.DirecUs instruction, efter dess nu varande lydelse, utstakat de villkor, hvarunder befattningen finge innehafvas; men den uti Utsk:s mern.
N:o 4 föreslagna redaction af nämnde morn., om den af R. o.
Ad. före återbesättandet af secreteraretjensten godkännes, i icke ringa mån förändrar samma villkor, anser jag för min del, att pä utgången af Utsk:s hemställan uti ofvanåbcropade mern. beror den åtgärd, som, i ena eller andra fallet, bör af Utsk. tillstyrkas; till följd hvaraf jag, innan R. o. Ad:s beslut öfver samma utlät, blifvit fattadt, anser mig förhindrad att öfver frågan om tillsättning af Ridd.Secret.sysslan för närvarande mig yttra. G. Lagerstråle.
Ilörsamste Memorial.
Sedan Ridd.Secret., Majoren och Ridd. af K.
Svärdsorden Fredr.
.Otto Silfverstolpe, af den anledn., att han d. 18 sisth Maj blifvit af K. M. i nåder kallad till ledamot af Dess Statsråd, under d. 21 i samma månad begärt och erhållit afsked frän Ridd.- Secret.sysslan, och Ridd.Direct., till följd af 13 § i den för Directioncn utfärdade instruction, låtit i Statstidningen kungöra, att sökande till den lediga tjensten ägde inom 56 dagar derefter sina 34 i Den 13 September. till
Directionen ställdo ansökningar med bifogade, vcderb. styrkta betyg till
Directionen ingifva; så har, före ansökningstidens slut, endast en sökande till Ridd.Secret.sysslan sig anmält, nemi. adjungerade ledamoten i K. M:s och Rikets Kammarcoll., Notarien derstädes, Philosophiae Magistern Johan Albert Wilhelm Munck, som tillika ingifvit vederb. styrkt tjensteförleckning, hvaraf, bland annat inhcmtas, att Notarien Munck under de 2:ne föreg:de riksdagarne såsom Notarie tjenstgjort vid II. R. o. Ad:s prot.; och har Directionen, enär II. 11. o. Ad. nu är till riksdag församladt och således är i tillfälle alt omedelbart förordna om Ridd.Secret.- sysslans återbesättande, ansett någon annan åtgärd icke tillkomma Directionen, än att, med öfverlemnande af Notarien Muncks ansökningshandlingar, hos II. II. o. Ad. ofvannämnde förhållande vördsamt anmäla, hvarvid Directionen anser sig böra yttra, alt Notarien Munck, mot hvars competens såsom sökande till Ridd.- Secret.sysslan icke finnes något alt erinra, under den tid från d. 10 sisth Juni, han, efter Direclionens förordnande, Ridd.Secret.- tjensten förrättat, med nit och skicklighet samt till
Direclionens fullkomliga nöje sina tjcnsteäligganden i egenskap af Secreterare hos Directionen fullgjort; hvarföre Directionen, för sin del, vördsamt tillstyrker, att Notarien Munck må af II. R. o. Ad. varda lill Ridd.Secret. förordnad.
Stockholm d. 26 Juli 1844. U. Koskull.
Boye. J. K.
Cederstråle.
J. A. Tornerhjelm. G. Brakel.
Till Högloflige Riddarhus-Directionen.
Ilos Höglofl.
Directionen får jag härmed ödmjukast anmäla mig såsom sökande till den nu ledige RiddarhusSccrcteraretjcnsten, under vördsam anhållan att vid densammas återbesättande komma i åtanka och med åberopande af hosfogade tjensteförleckning.
Stockholm den 17 Juli 1844.
Johan Albert /Vilhelm Munck.
Tjensteförteckning.
Undertecknad, sou af Öfverstelieutenanten och Ridd. af K.
Svärdsorden C. J. Munck och född i Finland d. 4 Juni 1803, biet 1820, d. 12 Maj, Student vid Abo academi. 1S23, d. 27 Juni, promoverad Philosophiae
Doctor et arlium li beralium Magister. 1825, d. 22 Juni, efter aflagd Hofrätts-examen, Auscultant i Abo Hofrätt. 1827, d. 18 Sept., efter undergången Kameral-examen, antagen till e. o.Kammarskrifvare i Kejserl.
Senatens för Finland Ekonomie-departement och tjenstgörande i Kammar- och Räkenskaps-expeditionen lill d. 14 Maj 1830, då jag erhöll Hans Kejserl.
Maj:ts tillstånd att öfverflytta till Sverige. 1830, d. 5 Aug., i nåder upptagen till Svensk undersåte. 1830 Den 18 September. 345 1830 d. 29 Sept., antagen till e. o.
Cancellist i K.
Cancellistyrelsens expedition. ,, d. 22 Oet., antagen till e. o. Cancellist i K.
KammarColl. 1832, d. 23 Nov., Copist i K.
KammarColl. 1835, d. 27 Nov.
Cancellist i samma Coll. 1836, d. 11 Mars, Notarie dersammastädes. 1841, d. 9 Juli, förordnad att förrätta Advocatfiscalstjensten i K. KammarColl., hvilken tjenst jag alltsedermera, till följd af K.
M:s särskilda nåd. förordnanden, bestridt till 1843 års slut, då jag emotlog förordnande att förestå ett Kammarråds-embete i nämnde Collegium. 1844, d. 2 Febr., förordnad af K.
M. att under 4 månader såsom adjungerad ledamot ett departement i K.
KammarColl. förvalta. 1844, d. 8 Juni, ytterligare förordnad af K.
M. att under ett års tid förestå ett departement i oftanämnde Collegium.
I H. R. o. Ad:s cancelli har jag under de 2:ne sednaste riksdagarne tjenstgjort såsom Notarie, hvarjemte jag år 1841, vid dåvar.
Ridd.Secret:s insjuknande, af R. o. Ad. förordnades att förrätta hans tjenst; äfvensom jag d. 5 sisth Juni af H.
Ridd.Direct. blifvit förordnad att den ledigblifne Ridd.Secret.sysslan bestrida intilldess densamma varder i behörig ordning återbesatt.
Stockholm d. 17 Juli 1844.
Enligheten med oss föreviste handlingar, intyga J. A. Brandel. P. A. Norberg.
Kammarråd.
Uti mern. af sisth gårdag har Ridd.Direct. gjort anmälan öm den sorgliga tilldragelsen, alt Directionens Ordf. H. Ex. Riksmarskalken, Ridd. och Commendeuren af K. M:s Orden m. m.
Magnus Brahe d. 16 dennes med döden afgått; och har Ulsk., som med djupt deltagande erfarit denna smärtsamma förlust, bort i följd af föreskriften i 16 § Directionens instruction, ofvannämnde mern. till H. R. o. Ad. insända, hvarvid, i afseende på val af ny Ordf. i Directionen efter framlidne H. Ex. Hr Gr. Brahe, Utsk. vördsamt hemställer, om icke med sådant val må anstå, intilldess, efter föregången granskning af Ridd.Direct:s riksdagsberättelse och det utlåt.
Utsk. deröfver snart kommer att afgifva, H. R. o. Ad., jemlikt 37 § Ridd.Ordn. anställer val till både Ordf. och ledamöter i Directionen; hvilket dock till H. R. o.
Ad:s egen ornpröfning vördsamt öfverlemnas.
Stockholm d. 18 Sept. 1844- På Riddarhus-Utskottets vägnar: C. H.
Sedan Ridd.Direct. uti sin till II. R. o. Ad. afgifne riksdags2 H. 44 346 l)cn 21 September f. m. berättelse anmält, att Directionens Ordf. En af Rikets Herrar Öfverstemarskalken m. ra.
Hr Gr. Jacob Pontusson De la Gardie d. 26 April 1842 allidit, samt att derefter dess af H.
Ståndet utsedde suppleant, En af Rikets Herrar, Riksmarskalken, Ridd. och Commendeuren af K. M. Orden m. m.
Magnus Brahe inträdt såsom Ordf. i Directionen; så har Direclionen nu alt anmäla den sorgliga händelse, att äfven H.
Brahe, under sisth gårdag, med döden afgått.
Stockholm d. 17 Sept. 1844. U. Koskull.
Georg Ulfsparre.
J. K. Cederstråle. J. A. Tornerhielm. G.
L. S. IV. F. Dalman.
Upplästes ankomna prot.utdr. från Preste- och BondeSt:n af d. 11 och från BorgareSt. af d, 14 dennes.
Uppå tillkännagifvande af 11.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att en af R. o. Ad:s Electorer Hr Rosenstjerna, Nils, som erhållit ledighet och ådragit sig en sjukdom, som hindrade honom att så snart lian ämnat till riksdagen återkomma, hade begärt tillstånd att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, få afsäga sig Electorsbefattningen, blef samtycke dertill af 11. o. Ad. lemnadt; hvarefter II.
Ex. anmodade Ilrr Bänkman att i deras nästa sammanträde återbesätta det sålunda ledigblifna rummet bland Electorerne. II. R. o. Ad. åtskildes kl. J till 12 f. m.
Justerades 2:ne prot.utdr. för d. 18 dennes. Justerades pleniprot:n för d. 11 och 14 dennes.
Hrr Bänkmäns lista till val af en Elector efter N:o 172 Hr Rosenstjerna, Nils; och befans, vid valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedd N:o 1222.
Hr Linroth, Carl Johan Gustaf. Hr Rosenblad, Bernhard, anförde skriftligen:
Döden har undanryckt R. o. Ad. dess främste ledamot, främst Den 21 September f. m. 347 genom högre förtjenster än endast bördens och matrikelnumrets; Grefve Magnus Magnusson Brahe har till de ärofulla blad, hans förfäders förtjenster gifvit Sveriges häfder, fogat nya, upptagande icke mindre hedrande.
Af den trohet för Konung och fädernesland, som så många af hans ätt beseglat med deras blod, har han lemnat nya prof i nya former, icke mindre stora eller rörande.
Han har för Europas folk visat, att ännu i Sverige fortlefver den känsla, som gifvet-styrka att dö för sin Konung; han har åt qvarlefvande medborgare lemnat ett efterdöme, visande, att ädlare mål finnes för mannens verksamhet än sjelfviskhetens, och för de många, som lika med honom djupt känt hvad Sverige, hvad brödrarikena äro skyldige Carl XIV Johan, hvad de i honom förlorat, har han visat, huru den sanna vördnaden för den store
Konungens minne rättast uttrycker sig i frisinnade mäns bröst, nemi. genom alt på Hans Son och Hans ätt öfverflytta samma trohet och sjelfuppoffrande tillgifvenhet, de egnat stamfadren, och att, djupt kännande huru nära beståndet af brödrafolkens frihet, ära och sjelfständighet äro förenade med konungahusets, för Konung Oscar hafva lif och välfärd osparade, såsom de haft deni för Konung Carl Johan.
Öfvertygad, att alla medlemmar af detta Stånd delar samma önskan, får jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, behagade lill R. o. Ad, framställa den propos., att Ståndet, såsom ett prof på dess aktning för och saknad af den ädle aflidne, måtte till grafven beledsaga framlidne H. Ex. Grefve Brahes stoft.
Uppå härom framställd propos. biföll R. o. Ad.
Hr Rosenblads förslag, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, att framlidne H. Ex. Hr Gr.
Brahes begrafning blifvit utsatt lill nästa Onsdag f. m. samt att timman dertill, som ännu icke var känd, skulle blifva för R. o. Ad. anmäld i nästa plenum, derest något sådant komme att före Onsdagen inträffa, eller i annat fall genom anslag på R. o. Ad:s klubb.
Föredrogs Exp.Utsk:s d 18 dennes på bordet lagda förslag N:o 4, till R.
St:s und. skrifvelse till K. M., om förändradt sätt för kröningspenuingars utdelande.
Detta förslag till und. skrifvelse upplästes i förra plenum för R. o. Ad.
Jag begärde det då på bordet, emedan jag hade ämnat föreslå någon jemkning i uttrycken; men som jag sedan funnit, att dessa äro alldeles öfverensstämmande med de beslut, som R. o.
Ad. samt de öfriga Stånden fattat, och med sjelfva ordalydelsen i Utsk:s betänk., så kan jag ingen erinran göra, utan låter det bero vid hvad föreslaget är.
Ifrågavar. förslag blef derefter af R. o. Ad. godkändt.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 14 och 18 dennes på bordet 348 Den 21 September f. m. lagda mern.
N:o 4, med uppgift å hvilande förslag till grundlagsändringar.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit, att detta mern. komme att föredragas på det sätt, att de deri upptagne punkterne, såsom innefattande särskilda förslag, blifva särskildt föremål för öfverläggning och afgörande, företogs l:sta punkten.
I{.
M. nild. propos., ang:de upphäfvande af hvad nu stadgadt ar om lagförklaringars utfärdande af Högsta Domstolen.
Regeringsformen. § 19- (Utgår.) § 21.
(Sednare perioden utgår.) § 88.
Med förklaring öfver Civil- och Criminal- samt Kyrkolag förhälles som med sådan lags stiftande.
Jag kan icke inse nyttan af den förändring i grundlagen, som detta förslag afser.
Följden deraf skulle blifva, att emellan riksdagarne kunde icke förklaringar öfver något lagstadgande äga rum, utan de skulle endast af Konungen och 11.
St., i samma ordning som ny lag stiftas, kunna gifvas.
Om såsom understundom händer, en förändring i allmänna lagen vid en riksdag sker, och denna förändring sedermera skall tillämpas af de särskilda domstolarne, och om dessa domstolar fatta olika begrepp om den nya lagen och tillämpa den på olika sätt, så kommer den nya lagen alt medföra olika följder i den ena delen af riket, emot de följder som den medförde i den andra.
Efter det nya föreslagna stadgandet skulle icke Högsta
Domstolen då kunna gifva en förklaring af den gällande lagen, som öfverensstämde med rättvisan och medförde likhet öfver hela riket, utan det skulle fortfarande under liera år kunna inträffa, att ett mål bedömdes i söder på ett sätt och i norr på ett annat; och icke nog att delta förhållande kunde fortfara till nästa riksdag, det skulle äfven kunna hända, att när frågan förekom hos R.
St., meningarne voro delade och 2 Stånd stannade emot 2, och då förfölle frågan vid den riksdagen.
Sålunda skulle olikhet i lagskipningen kunna äga rum icke allenast intill nästa riksdag, utan ännu längre, under liera fortgående riksdagar.
Detta vore en följd af grundlagsförändringen, som jag för min del icke kan anse vara att eftersträfva, utan tvertnm böra förekommas.
Uti grundlagens nuvar. stadgande förekommes ett sådant förhållande, då det tillägger Högsta
Domstolen rättighet och pligt att i sådana förekommande fall, som nu äro omnämnda, förklara huru lagen bör förstås, till rättelse för hela riket, och således till en likhet inför lagen, hvilken, om den nya förändringen skulle antagas, icke vore med någon säkerhet alt påräkna.
Jag afstyrker antagande af förslaget.
Den siste värde talaren har icke Den 21 September f. m. 349 kunnat inse något skäl för antagandet af detta förslag.
Jag för min del måste erkänna, att jag icke finner något skäl för detsammas förkastande.
Han har befarat, alt händelser skulle kunna inträffa, då lag saknades, då domare saknade grunder, hvarefter de skulle fälla sitt utslag.
Det kan visserligen hända i Sverige, likasom i alla andra länder, att lagen kan befinnas icke vara fullt tydlig i förekommande fall.
Det tillhör då den domare, som skall tillämpa samma lag, att, genom jemförelse af likartade bestämmelser, söka deraf draga slutsatser om lagens rätta förstånd.
Visserligen kunna i särskilda delar af riket olika domar i likartade saker blifva fällda, men man bör erinra sig, att man går från de lägre instanserna till de högre och att man slutligen stannar vid en enda domstol, hvilken bör bringa enhet i lagskipningen när målen komma dit.
Den rättighet, som Högsta
Domstolen nu äger att meddela lagförklaringar, är någonting, som jag tror icke har sin motsvarighet i något annat land och som är alltför besynnerligt. 87 § Reg.F. säger, att ej må någon ny lag stiftas eller gammal afskaffas utan Konungens och Ständernas sammanstämmande beslut.
Denna § har sedan blifvit gjord till en osanning genom 88 §, som talar om lagförklaringar.
En lagförklaring, som ofta är lika vigtig som en verklig lag, tillkommer i Högsta Domstolen genom votering.
Det kan då hända, att 7 ledamöter äro närvar, och alt Konungen jemte tvenne af dessa ledamöter stå på ena sidan, De hafva då tillsammans 4 röster; å andra sidan är det 5, som således utgöra pluraliteten.
På detta sätt tillkommer då en lag, vid hvars stiftande Konungamakten icke äger något veto.
Vid en kommande riksdag kunna Ständerna en sådan lag upphäfva, men Konungen äger icke denna rättighet.
Skulle nu Ständernas uppmärksamhet icke fästas på denna lagförklaring, så kan, genom förbiseende på deras sida i denna väg, en ganska orimlig lag tillkomma med en rösts pluralitet af ett ganska ringa antal domare.
Jag skulle tro, att om man fäster uppmärksamheten på denna omständighet, så skall man finna, att det är ett högst besynnerligt sätt att stifta lag.
Några synnerliga vådor deremot kan jag alldeles icke finna kunna uppkomma deraf, att med en lagförklarings afgifvande skulle dröjas intill nästa riksdag.
På sätt jag redan nämnt, få domstolarne hjelpa sig fram under tiden genom analogier, och olägenheten deraf är jemförelsevis ganska ringa, emot den som kan uppkomma genom oriktiga lagförklaringar af Högsta Domstolen.
Hr von Troil har så fullständigt utredt detta ämne, att jag icke vill besvära R. o. Ad. med att upprepa de skäl han anfört, utan ber endast att få förena mig med honom, öfvertygad derom, att detta förslag är håde nödigt och nyttigt, hvilket jemväl erfarenheten bekräftat i många hänseenden, och jag vill i detta afseende blott fästa Frih.
Palmstjernas uppmärksamhet på den förklaring öfver bysättningslagen, sorn sedan sista riksdag blifvit utfärdad och hvilken var nog uppenbart stridande både emot K. M:s propos. och Ständernas i detta ämne fattade och af K. M, sanctionerade beslut. 350 Den 21 September f. m.
Man söker nästan vid hvarje tillfälle, då man kommer till frågan om förändringar i vår grundlag, att vilja hafva motsvarighet i andra länders och derutinnan söka anledn. till att upphäfva vår.
Man hör likväl dervid fästa en närmare uppmärksamhet på våra äldre förhållanden och på dem sorn afsågos när grundlagen stiftades.
Man säger, att här har Konungen förlorat sitt veto vid stiftande af civil lag, som likväl enligt 87 § Reg.F. bör stiftas af Konung och Ständer gemensamt och af dem allena.
Man måste betrakta det förhållande, att Svenska representationen icke stiftar civil lag annorlunda än som sagdt är i 87 §, och att representationen efter grundlagen samlas livart 5 år.
Likväl uppkomma frågor om rättelse af otydligheter i lagen, inom samma tid, som kunna vara af svår beskaffenhet.
Vid det argument man anfört, att en majoritet i Högsta Domstolen kan, i strid med Konungens och Ständernas vilja, bestämma en lagförklaring, har man förbisett skillnaden emellan Konungen såsom ledamot i Högsta Domstolen med 2 röster och Konungen såsom riket allena styrande.
Man vill icke afse denna dubbla natur i Konungens befattning; man vill icke begripa lagstiftarens mening dermed, som likväl är af en ganska ingripande egenskap i samhällsskicket.
Vid sådant förhållande anhåller jag att fä fästa uppmärksamheten på nyttan af det stadgande, som i grundlagen för närvar, finnes.
Konung och Ständer hafva vid kommande riksdag tillfälle att förklara, huruvida Högsta
Domstolens lagförklaring skall som lag antagas eller blifva förkastad; och skulle den händelse inträffa, att Högsta
Domstolens ledamöter af en eller annan händelse skulle hafva bestämt en lagförklaring, som skulle vara i strid med lagens anda och möjligen skadlig, så följer deraf, att Ständerna begagna sin rättighet att utesluta sådana ledamöter från Domstolen, hvilkas förstånd icke varit tillräckligt att bedömma en lags rätta mening.
Man har ofta klandrat denna institution, som är egen för Sverige, emedan man icke vill förstå dess mening.
Jag för min del afstyrker förslaget såsom orätt.
Här är sagdt, att erfarenheten visat angelägenheten eller nödvändigheten af en förändrings införande i grundlagen med afseende på lagförklaringar.
Jag kan för närvar, icke påminna mig, att många sådana lagförklaringar från Högsta Domstolen emanerat.
Egentligen erinrar jag mig blott den sista rör:de bysätlniugslagen, hvilken Hr Dalman ansåg utgöra ett talande bevis för nödvändigheten af en ändring i närvar, stadgande ang:de tillkomsten af lagförklaringar.
Jag kan icke finna att deruti ligger något skäl för upphäfvande af sjelfva stadgandet, men väl kan deruti ligga ett skäl för Ständerna att upphäfva denna lagförklaring.
Att en lagförklaring gafs af Högsta Domstolen anser jag hafva varit ganska angeläget, enär det verkligen inträffade, att i det ena länet dömdes till bysättning på den grund, att det nyss gifna stadgandet icke var så lydande, som Högsta
Domstolen sedermera ansåg det, då i andra län återigen icke dömdes lill bysättning för likartade frågor.
I de län der by - Den 21 September fi nt.
351 sättning ålades, kunde det hända, att utslaget blef af hofrätten upphäfdt om det öfverklagades.
Således tillämpades denna af Konung och Ständer vid föreg:de riksdag beslutade lagförändring i särskilda län olika, icke allenast i afseende på personers egendom, utan i afseende på deras personliga frihet.
Ett sådant tillstånd borde väl icke fortfara.
Någon allmänt gällande regel skulle väl föreskrifvas, så att hvarje medborgare skedde lika rätt och att det icke berodde på hans bostad, huruvida han kunde blifva ålagd en härdare påföljd eller en lindrigare.
Ett sådant tillstånd hade likväl, om det nu förevar, förslaget varit antaget, kunnat fortfara allt intill denna tid, och måhända ännu längre om 2 Stånd stannat emot 2 i afseende på frågan om förklaringen af denna lag.
Jag hemställer, huruvida man bör bereda möjligheten för fortfarandet af sådana olikheter i lagskipningen inom ett och samma samhälle.
Det är sagdt, att domstolarne få hjelpa sig fram så godt de kunna, genom analogier och genom öfvervägande af det nya lagstadgandets sammanhang med det gamla.
Det är godt och väl att domstolarne hjelpa sig fram derigenom, men de rättsökande hjelpa sig illa fram på det sättet och dem sker icke lika rätt p;i ena stället, som på det andra, hvarpå likväl hvar och en äger billigt anspråk.
Det är äfven sagdt, att den som icke åtnöjdes med en lägre domstols utslag, kunde gå till högre instanser, der han kunde påräkna enhet i lagskipningen.
Måhända har man likväl exempel derpå, att denna enhet icke alltid finnes.
Det händer, att en dags skillnad i tid, då målet föredrages, gör skillnad i utslaget, allt efter sammansättningen af domstolens ledamöter; så att äfven der skulle icke alltid enhet kunna påräknas, när icke något bestämdt lagstadgande funnes, som vore oförtydbart.
Dessutom skulle jag tro, att man borde kunna påräkna enhet i lagskipningen, såväl uti den lägsta instansen som i den högsta, i så enkla fall som de uti hvilka lagförklaringar böra ifrågakomma.
Det har äfven blifvit sagdt, att det nu gällande lagstadgandet icke liar sin motsvarighet i något annat land.
Jag ber om ursäkt att jag vågar bestrida delta och tror mig känna, att det finnes ett annat land af långt större vidd än Sverige, och der lagskipningen kommit på en högre ståndpunkt än dess nuvar. uti Sverige, som har ett dylikt lagstadgande, hvilket ock tillämpas med den största noggranhet och ständig uppmärksamhet på de olika sätt, hvarpå underdomstolarne tillämpa lagen.
Här bar ytterligare blifvit sagdt, att genom det nuvar. sättet att utgifva lagförklaringar, skulle orimliga lagar kunna stiftas och blifva föreskrifna till rättesnöre för domstolarne.
Detta är en förutsättning, som jag icke kan dela.
Skulle sådant likväl inträffa, så kan detta likväl icke sträcka sig längre än till nästa riksdag, ty det kan icke undfalla Just.ombudsm:s och representationens uppmärksamhet om en orimlig lag blifvit stiftad emellan riksdagarne.
Då blir den upphäfd och har ingen påföljd.
Deremot om den nu föreslagna förändringen antages, så skulle det kunna hända, att en orimlig lagskipning af våra lägre domstolar kunde kom - 352 Den 21 September f. m. ma att äga rum, utan att rättelse kunde vinnas, och den rättsökande skulle nödgas gä till högre instanser för att få rätt, och jag anser icke det vara rätta sättet att gå till väga, om man bereder parterna anledn:r att, oftare än hittills varit fallet, behöfva öfverklaga underrätternas domar.
Jag anser således, att det nya förslaget skulle medföra ganska många olägenheter.
Det gamla stadgandet i grundlagen kan möjligen också hafva sina olägenheter, det vill jag icke bestrida; men jag anser att de hvarken äro så stora eller vådliga.
I alla fall, om olägenheterna vore ungefär lika å ömse sidor, så är det bättre att bibehålla det gamla, som är bepröfvadt, då man icke ser att det nya är hvarken förmånligare eller rättvisare.
Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr Statsrådet m. m.
Frih. Gustaf Abraham Peyron, som å K.
M:s höga vägnar till R. o. Ad. öfverlemnade en nåd. propos. och 2:ne nåd. skrifvelser till R.
Det sått, hvarpå grundlagsförändringar anmälas hos R.