Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Eder befallning revi serat, gora nägon anmärkning wid Högloft.
UEo-Utffotttts nrr uplästa Uror^colis-lcxcr^ct.
Dct sinnes wara emot alt wana och ordning, at detta Urffott ingätt uti nägot biträde för allmänna behof, förutan beting af en wist underpant eller n>poenek.
Utskottet förlitar sig pä Riksens Högloft.
Ständers inseinni selion och hafwer derför nära 1000 g.iraii3; men Llinguei, är i behof af en eckectuel, ehuru successiv ersättning försina gjorda förskott.
Den har för sädane biträden för detta njutit afkomstcn af Sjötullen, Kopparräntan och Hammarffatten, hwilka räntor gifwrt en lätt tilgäng til weplar och Speciempnt.
Utskottets Ledamöter hafwa förmodeligcn icke känt hwad ftags !r/potl>si< nu wore at tilgä och huruwida nägon beläning förut derä skett.
Jag har mig bekant, at suinvus Oesiriver ffullc efter hand godtgöras genom Stora Sjötullen och at Hans Kongl. Höghet Rrksföresiändaren wid Regements förändringest täckts för förffott til oundwikeliga behof, lofwa halfwa Stora Sjötulls afkomstcn och hwilken ätersiäcnde hälft wid denna handelsstälining fega lärer öfwerström o
Rdr c o om äret och således litet förflär emot 20c,000 R drs förffott i weckan, pä en ännrr o! tei-minei-iä tid.
All omtanka bcböfwcs at bewara detta Sweriges sista pliktankare dä wi nödgas ersätta krigskostnaden med sädana iseU-z penningar, som skulle wara warmrepres^nmwer. men ^vilkas ereni t mäste uprätthällaS med et köpt eller tilbntt utländskt silfwer, eller ock skall krigsbehofwet undcrhjelpas med ej mindre wädeliga Stars-Lontoirets Oklio^tioner. hwilka äter kunna belänas i den widt utsträckta Riks-Oiscon ten» - Den Z Junit. 465 ren.
Wid wart illa stälda xublik-r lättspstem kunna icke, säsom wid Englands krig, manga millioner Pund Sterling upbringas, utan ar någon förskrifning derför blifwer synlig, eller penninge vateuren rubbas och nationen blott beswäras af den förökade raman.
Jag bör icke här borttaga mera tid, at närmare explicera detta ämne Af Stats-Utsksttet lärer endast kunna förwäntas en upgift sä af de nödiga behofwen, sorn af tilgängeliga b^pocUeir för ttanli.en8 wecko-förskott.
Herr 8rlv6r8toIpe, breäric, utbad sig fä upläsa följande til ?rotocollet:
Dä til Lanco-Utffottet blifwit öfwerlemnadt, at med utlätande inkomma sä wäl ti! hwad sammantagit belopp, kLnI<en8 biträden i närwarande olyckeliga belägenhet ma kunna sträckas, som angäende den säkerhet L-rnl<en ti! ersättning deras bör blifwa meddelad, finnes samma utlätande öfwer bägge besia ärender hufwudsakeligen innehälla: 1:0 at
Rikets kan och bör ej undandraga sig at til det Allmännas och eget uprätthällande medwerka, infil desi Riksens Ständer finna ffäl, at derom annorlunda förordna, och 2:0 hwad säkerheten angär, at ingen fastare och pälrteligare borgen til ersättning funnes, än samtelige Ständens enhälliga och fasta föresats, at bertil oförtöfwadt utse säkra medel och pälitelig utwäg.
Och som i detta utlätande
Medes saknas nästan allt hwad som blifwit äskadt, sä hemställes i ödmjukhet fil Högloft.
Ridderckapets och Adelns mognare ompröfwande om icke detta utlätande bör til kanco-Utskottet äterremitwr^, för atpä 69, 60. et 466
Den Z IllNik. et mera bestämdt sätt upfplla Riksens Ständers i den första remisen nog tydeliga wäntan.
Nar det säledes äligger Utskottet, at upgifwa det möjeliga beloppet, sä bör det ej eller swart förekomma at af Kronans inkomster förestå säkerhet för förskottet; dä Lanken, jag wägar säga- i god ordning bragte handlingar Afwa fullkomlig uplysning, huru dermed i framfarna trder förhällits wid t anken8 gifne biträden ät Kongl. Maj t och Kronan, och hwarom ctetailieine leke böra pä detta ställe borttaga tiden.
Denne upgift är ocksä alltid lättare för 45 personer, än det wida större antal samtelige Ständens Ledamöter utgöra.
Gpefwe ^törner, Larl 6 alsrlel.
Dä Lanco Utskottet inkommit med Betänkande öfwer den til detsamma remitteracje fräga om säkerhet för den beflutna försträckningen til Kronan tilstär jag, at jag hade förmodat, at finna deruti et mera bestämdt yttrande.
Den af LancoUtskottet äberopade
Ständsrnes garanti ^ är icke detsamma som et u^potllek.- och det har alltid warit manligt, at Lanken wid län ät Kronan sjelf förestagrt säkerheterna.
Jag instämmer alltsä med Herr Lanco-Lommi88arien LilverLtiUye, det detta ärende mä remittera8 tilbakn til Lanco Utskottet, som borde äga at deröfwet pä et mera bestämt sätt sig utlätm Friherre Loije^, 8ric fobann880n. ^)M en öfwerläggning angäende Lanco-Utskottets tocoUs Utdrag nu skall företagas, sä finner jag för min del, at dä sanLo-Utskottet efter inhämtad kännedom af Nankena tilständ, anser detta Werk kunna försträcka vett summa, som Rlk - Den 8 Iunik. 467 sens Ständer? tik Rikets försmak anordnat, utan annan pant än det Nz^olkek) som Riksens Stän» der framdeles af Bemillningar eller anora tillgångar behagar ansia, sa böra wi fä mycket häldre derwid täta bero, svin det torde blifma omöjligt för Lanco Utskottet, som icke kan känna Stats-?6erkets ressonicer, at upgifwa ek mera bestämt K/potbeKj, och det icke heller är troligt, at, StatsMerket för det närwarands har nägot sädant at erbjuda.
Härwid ropades ätskilligk.
Herr 8tj erns leätz 6u8tak, trodde sig säsom Ledamot af Vaneo-Utskottet böka näm» na, at hwad anginge et utlätande til hwad belopp Lanken nu skulle kunna sträcka sina län til Kronan, hade detta warit et ämne, som Länc» Utskottet i afseende pä ständ ansett böra med yttersta warsamhei wid» röras.
Beträffande äter upgifter as et bestämt u^poibek för desta försträckniilgar, hadeLanco» Utskottet trott sig känna, at alla manligen nytt» jade Kronans tilgängar more såsom underpant för gjorda upläningar anwända; och dä desta hittils kända tilgängar
Medes icke more at pä» räkna, hade Utffottei ej funnit nägon annan ut» wäg, än at äberopa Riksens Ständers egen xarantle.
Grefwe ^tornsrz Larl Gabriel-, anmärk» te at Lanken i alla tider hade ägt Riksens Ständers ZarantM men likwäl aldrig gjort försträckningar utan emot K^pottieK.
Han trodde at en sadan säkerhet more bade nyttig och nödig: det more 468 Den Z Iunik. wore wäl, at Lanken kemnade sit biträde, men detta borde ej bewiljas utan trygghet för ersättningen.
Det hade således tilhört LanLo-Utskottet, at foresta et li/potkek; at Riksens Ständers Ilena ffulle foresta et sädant, wore emot bade praxis och möjligheten.
Herr Grefwen yrkade alltsä än widare pä den tilstyrkte äter reiuissen.
Herr Lilverstolpe, Lreclric, anförde ytterligare i frägan om Languens säkerhet, huruledes i Rikets enwaldigaste tider, Konungarne X :s och XII.8, aldrig Nägot län af Lanken utgatt, utan pantförskrifning af Kronans inkomster.
At Kronan mätte äga sadane lärer ej behöfwa bewisas, sä wida Riket eljest ej kunde äga bestånd: och dä Rikets beständ lärer nog hwila pä Länkens, til den olyckas afböjande, at ej allt mätte ramla öfwer ända; sä hemställes til Ridderskapets och Adelns mogna bepröfwande, huru angeläget och af hwilken yttersta wigt det mätte wara, at äfwen nu pantförffrifwes all den säkerhet af inkomsterne, som nägonsin ästadkommas kan, i likställigbet med hwad r äldre och sednare tider blifwit iakttagit.
Härwid ropades af mänga Ja- Mänga andra blandade yttranden hördes.
Herr Laron och Landtmarffalken:
Om jag fattat de stestes tanka rätt, är meningen den, at frägan remitteras tilbaka til Laneoiltffottet, blott för at inkomma med et mera bestämdt yttrande om möjligt b^potllek, men jag har ej funnit nägon anledning gifwen dertil, at Län - Den Z Junit. 46g z;anquen ffulle uphöra med utbetalning af de bewiljade försträckningarne.
Herr von 8cbu1t2k>nbeim, OÄVlcl.
Jag Lfwerensstämmer wistcrligen med de Herrar Ledamöters pästäenden, som yrka, at K-rngnen ef kan ingä i nägra försträckningar til Kronan, förutan ersättning af motswarande Ux?ock<.-<.
Om nägot förhastande kunde tilwitas Lnc-oUtff^-ttets wärda Ledamöter, sä lärer det bestä deruti, at xrec-8 reguisition ffedt af nägon wist lönande underpant; men en sadan upgift bör snarare af Stats-Utffottet än af wälbemälte LanLoUt» ffott kunna förwäntas.
Grefwe lVlörnor, Larl 6Lbriol, erindrade, at här wore ej frägan om något innehällande af försträckningarnas utbetalning, utan blott och allenast om säkerheten för desamma.
Friherre Legerström, fscob. Som Lanco Utffottet kommit i erfarenhet, at de flesta b^potllek.
Kronan äger at lemna, äro för redan gjorda försträckningar öisyonerage, har l^ncoUtffottet ej känt nägra säkerhetstilgängar at föreflä: torde hända wore Krono-clomLinsrna de enda at påräkna, och Utffottet har ej warit säkert , om det wore detsamma tillåtit, at denna Lilgäng föreflä.
Mänga ropade, at det flode Utffottet fritt, at dem föreflä.
Herr 470
Herr n»ron och Län dt marskalken gjorde xroxotziljon til bifall, at frägan om upgift af d^potkek til säkerhet för ^anguens närwarande forsträckningar, mätte äternemittsrLs til kancoUtffottet, som ägde at föreflä hwad säkerheter som häldst möjligen kunde wara at tilgä.
Friherre Legerström, sLcok,, anhöll om xroposiuon äfwen om tillätelse för Lanco Utflottet, at ibland n^xolbLti. äfwen kunna föreflä Kronans Oomainer.
Ropades , at en sädan xroposjtion icke behöfves. - Upbröts Herrar Llectorsrnss af Andra Lias' sen Wallifia til Ledamöter uti Riddarehus-M flottet efter Friherre von Lai^s., Lcivarä krs, gric, och Herr öe Wall, follen Lric, och befnnnos i deras ställe wara Utsedde N o 172.
Hr Losenstjerna, Olof, E)fwerstelientenant, R. S. O. N'.y 720» Hk Mentser, HKolk, Najor, Herr Laron och Landtmarskalksn anmälte, at da, efter Högloft.
Ridderffapets och Adelns beslut, denne dagens Lienum more ägnadt til öfwerläqgningarna, rörande Lonstimtions-Utflottets förflga' til en ny Grundlag, skulle nu öfwerläggmngarne derom öpnas.
Herk
Den Z Junk.
Herr kllLMMLr8k,öIcl, I^orenrlO, hade jnlemnat följande ödmjuka Memorial:
Ingen kan lkftigare än jag känna hwad tacksamhet man är skyldig de warde ocy uplyste Herrar och män, hwilka utarbetat 0oii8titurllori8- xrojectet.
Jag wägar dock trv, at ingen skal kunna anse det som en sidvördnad bewisad mot desie förtjente Medborgare, om jag dristar mig pnderkasta följande wid detta <Son8Ntutjon8-krojecc gjorda anmärkningar Högloft.
Ridderskapets och Adelns nplystg ompröfrpande, i) At Konungen sjelf stal hafwa rättighet at ntwäljq sit Stats-Rgd, utan at det närmare bestämmes hwad Personer som hafwa rättighet at i detsamma inkomma, tror jag möjligtwis pä tiden lätt kunna leda tilmisibruk; ty Konungen kan ju besätta detta Stats°Räd endast och allenast med sina livori wr och sit Hoffolk?
Historien förwarar ätminstone minnet af flika Regenter, som i det de lätsat efterkomma Grundlagarnes bokstaf, offenteligen drifwit gäck med dem; och det framfarna är i wisit afseende ennMtetie för det tilkommande.
L) At de Ämbetsman, forn bekläda fä kallade förtroendessysilor, helt och hållet skola wara kemnade ät Regentens nyck och wälbehag, anser jag pä en gäng wara orättwist emot dem och farligt för den nationella friheten.
Ty det är wisierligen en orättwisa, at sädane Män, som genom sina förtjenster upbragt sig til de wigtigaste och answarigaste ämbeten i Staten, derefter skola lemnäs i osäkerhet om ätnjutandet af de frugter de wäntat af et mödosamt tilbragt 472 Den 3 Juni!. lif.
Och dä sä mangen i wart land ar i den belägenhet, at han endast af sin sptzlas inkomster beräknar sin snbsistance, stal ju härigenom deste Statens wigtigaste Tjenare, säsom Befälhafware pä Rikets Slott och Fästen m. fl. nödsakas at blifwa Regentens flafwar?
Ty det är wisterligen förmycket, ja jag wägar säga otillätligt, at presuponera, det deste systlor alltid stola innehafwas af män med en sä stark redlighet, at de alltid och allestädes stola stä fast ivid sin pligt, at troget bewaka Nationens interesie äfwen medfara at för denna patriotiska ärlighet förlora ämbete, och med detsamma sit lifs uppehälle.
Jag wägar derföre föreslä, at ifall det pröfwas nödigt, at af- och tilsättandet af wista Ämbetsmän stal wara Konungens ensak, oberoende af Ransakning och Dom, det dock mätte statueras, at den afsatte i det fallet stall ätnjuta fullt ut den Lön han innehaft, sä framt ej Ständerne finna, det han genom werkligt brott emot Riket, ej blott genom owillsarighet emot Regentens nyck gjort sig förtjent af sit härda öde. z) At Regenten äger rättighet at med utlänningar besätta högre och lägre Militär-Poster anser jag äfwen för mindre förenligt med Nationens och Rikets trygghet.
Ty dä desta icke hafwa nägot intereste för et land, i hwilket de äro främlingar, och i hwilket de endast hafwa at wänta och hoppas allt af Regentens näd, sä Kon - Den 3 Iunik.
473 Konungens affi,gter, äfwen om desie wore rakt stridande mot Rikets frihet och lugn/ '
Destutom äro sädane, som öfwergifwa sit fosterland för at taga tjenst under främmande fanor, gerna sädane äfwentyrare och lycksökare, til hwilka det hwarken är hedrande eller rädligt, at lemna sä wigtiga förtroenden som befäl öfwer Rikets Krigsmagt. 4) At R.epfL8enrLtion icke i <7on8titution blifwit bestämd, anser jag äfwen för min del säsom en ofullständighet i densamma, dä likwäl dest eget beständ helt och hältet beror pä kk-pl-ssentation.
Fräga om densammmas jämkning och förbättring har wid detta Riksmöte förnämligast blifwit wäckt, och ofrälse Ständspersoners, Bruksägares och Potzehionaters sä billiga fordran, at i densamma fä deltaga, och af erfarenbeten om den hittils wanligas otilräckliqhet för sit ändamäl.
Den har hittils bcstätt af fyra Ständ, lika skiljaktiga i interetzen som i uplysning, och i följe deraf äfwen i synpunkter och beslut.
Denna olikhet stal wisierligen aldrig uphöra sä länge denna sönderstyckning warar, man mä för öfrigt dermed företaga hwad jämkning som häldst.
Ty detza olika äsigter och interehen stola owedersäjeligen aldrig uphöra at wäcka och underhälla agg och misttroende de särskildta Ständen emellan, en omständighet, som en herrsklysten och slug Regent — och hwaraf följer at en sädan aldrig hädanefter kan upstiga pä Swensta Thronen? — sä lätt stal 4?
4 Den 3 Junti. stal weta at begagna til den nationella fride? tens förtryck.
Genom detta wäckta agg bereddes XI.-8 ve8^oti8M6, och frän denna grund upstöt 178S ärs Säkerhets-Act, källan til Rikets sednare olyckor.
— Dock hwad bebäfwes at widlöstigt orda om de högst stadliga följderne af denna söndcrstyckning inför et Ständ, som enhälligt insett desamma, och derföre afskaffa! all skiljaktighet och olikhet i öfwerlägguingarne inom sig.
Och det wore brottsligt gt tiltro Ridderstapet och Adeln den inconsequcnce, at icke inse, at 'hwad som är skadligt inom et Ständ äfwen stall wara det inom Rikets samtelig?
Detta äro de anmärkningar, som jag wägar underkasta Ridderskapets och Adelns uplysta granstande och omdöme.
De äro framsta!- de utan pretention, och jag hoppas det Högloft, Ridderstapet och Adeln gör mig den rättwisan, at tro dem endast wara alstrade af min offrym« tade kärlek til det land i hwars sköte jag upwäpt, och af helig nit för de lagars helgd, i hwars ffydd jag wäntar at framlefwa mina dar.
Kunde wi hoppas den lyckan, at beständigt fä äga samma Fosterlands-älstande Regent, som nu först gar at efter denna con8titution styra det urgamla Manhem, eller at alle hans efterföljare hade samma stora egenskaper, och lifwades af samma innerliga kärlek til Nationen som han, sä skulle wi ändock kunna lefwa trygga och sälla under en wida mindre fullkomlig
Grundlag än den nu utarbetade.
Men dä wi ej känna hans efterträdare, dä efter wär nu wa - Den Z Junis. svarande älskade Regents död, — hwilken hrmmelen gifwe sent mätte inträffa! — den lediga thronen kan hända stall komma at intagas af en Herre, som ej upwäxt ibland ost, och suledes* ej ifrån barndomen want sig, at älska sina trogna Swensta undersätare, eller at med tilgifwenhet betrakta wära bruk och inrättningars sa anser jag för nödigt, at för honom hafwa en noga genomtänkt Grundlag.
Men dä Fäderneslandets wada för det närwarande ej tilläter den noggranna eftertankens långsamma pröfning af densamma, och ej heller det ögonblickliga behof? wet en sädan fordrar, sä wägar jag förestä, at innan nästa Thronföljare af Rikets Ständer til Swensk KoNUNg Utropas, deN NU pro^ctorage, och jag hoppas utan inwändninaar snart antagna Lonstiturion, dä ä nyo af Ständerna mätte granskas och, der sä tarfwas, förbättras, ritan, för den gängen, de förswärgde ^ormäticet-sr sorn i densamma förestrifwes.
Til den tiden stall erfarenheten hafwa wisat o§ pä spären af det ännu bättre, dä kunna wi hoppas at i mera lugn fä öfwerlägga, och dä änteligen kunna wi gifwa otz en Grundlag, wärdig et fritt och manligt folk och wärdig nitton seklers uvlysning.
— Härom wägar jag anhälla. det Höqwälborne Herr Laron och Landtmarstalken täcktes görg xropo8ition.
Stockholm den 5 Junit 1809.
I4, kkammarskölä.
Herr ^Virgin, 8amuel,' hade inlemnak et Nemorial hwilket upläsies, sä lydande: Word^ 476 Den 3 Junit. Wordsamt Memorial!
Dä xro^ectet til nya Stats-Författningen nu är underkastadt Ridderffapets och Adelns pröfning, fär jag den äran förklara, at denna Statsförfattning enligt min tanka, til det hufwudsakeligaste är af en sä förträffelig sammansättning och sä bewarar Konunga-magten, folkets rättigheter och säkerhet, at de Herrar och män, som härmed haft befattning gjort sig förtjente af wär utmärkta tacksamhet.
Men dä wid landets inre hushållning möter den mägtiga omständighet, at Landshöfdingar i denna Stats-Författning äro uptagne säsom för- troende-sysilor, och at de säledes omedelbarligen bero pä Konungens höga wälbehag, sä fär jag i detta afseende och til ändring af Lenna omständighet i Stats-Författningen göra nägra anmärkningar, som jag will hoppas skola förtjena Herr Laron och Landtmarffalkcns samt Högloft.
Ridderffapets och Adelns npmärksamhet.
Bland de ffäl, som i Utffottets Betänkande äro uptagne säsom grund för fattade beslutet äro följande högst märkwärdige: 1:0
At detta föreffagne beroende af Landshöfdingarne ägt rum i so är, sedan 1739, Lä Konungen genom Säkerhets-akten som nu är uphäfwen usnrperacte folkets rättigheter;— nägot pre^ncticat borde således ej deraf kunna dragas. ^ 8:0
Den Z Irmrk. 477 S:o AL Landshöfdingarne genom deras beroende af Konunga-magten stulle, sä mycket mer stadga förtroendet emellan sig och Folket; beklagligen stafwa wi derom erfarit alldeles motsatsen.
Nf Rikets Ämbetsmän anser jag Landshöfdingar bland de mäst wigtige; Landets economista styrelse och trefnad beror i synnerhet pä Landshöfdingarnes mer eller mindre waksamma ätgärd och förtroende.
Han borde sälcdes ingalunda stafwa befattning med nägon inilitsiriff äst-iille, utan som en ciwil Ämbetsman komma i samma förställande med Konnunga-magten, som Rikets Domare-Ämbeten.
Skall han bero pä Konungens höga wälbehag och magtspräk, winner han aldrig det förtroende hos folket eller kommer r tilständ, at sä bewaka Länets rättigheter, som han borde kunna göra, dä man ej skäligen kan begära, han stulle för Länets wäl wäga sätta sig i äfwenlyr at med sin Emilis til sin LxistenLL blifwa ruineraä.
Det är beklagligt, at i wart fattiga land fä Ämbetsmän finnas, som kunna wara oberoende; tjcnsten utgör för de fläste deras betydligaste ägendom och resource.- man kan säledes sluta til följderne, om LandshöfdingeÄmbeten framgent förblifwa som de warit under den sist förflutne högst olycklige Regeringen: förtroende -syfilor.
Un - 478 Den 3 Junti.
Under den Regentens tidehwarf, som wl snart hoppas fä den lyckan hylla, bör ingen redlig Swensk hafwa anledning frukta för misibruk af denna desi magt, men hwem kan swara för desi efterträdare?
Wi böra säledes wara omtänkte, at söka undanrödja alla de hinder, som kunna ligga i wägen för landets trefnad, inwärtcs ordning och hushällninq. —.
Större statler och torde hända en annan Lri-anZement med Rikets förswarswerk, gör det til en nödwändighet, at bland alla Tromän Landshöfdingarne förnämligast med stpdd tinder Lagarne mätte komma i belägenhet gör ra sine Läns inwänare biträde, hwartil de ens ligt Författningarne kunna wara berättigade; och i händelse Landsböfdinge-instructionen befinnes ofullkomlig, sä kan ju den förbättras och lämpas efter tidehwarfwet til Landshöfding garnes eftewättelse.
Skulle ater nägon Landshöfdrnge sä glöm»
Ma fin Ämbetspligt, at han gaf clememie til til fit förtroende, sä mä Konungen omedelbarligen hafwa rättighet stilja en sädan Landshöfding frän utöfningen af fit Ämbete, och r desi ställe con8tituLr3, en annan, intil desi en den strängaste undersökning om desi brottslighet eller försummelse medhinnes, och mä han dä enligt Författningarne undergä fit wälförtjenta öde.
Desia äro mine tankar r detta granlaga ämne, de äro grundade pä egen erfarenhet och hän Den Z Juni!» 47g händelsernes lopp i den ort, Bohus Län, der jag tilbragt min lefnad, och hwilken fattiga Provins, mer an i et afseende wanlottad, är i behof af sin Höfdinges biträde och förtroende, om den nägonsin kan winna trefnad, och desi inwänare komma i tilständ, utgöra gamla och de nu förestående dryga Lontri Kuttanen Stockholm den Z Iunii i8o9.
LLmuel VVrrZin.
Herr ^älerbetb- (rUclmnnä Eoran, upläste til ki-Otocollet följande:
Med förtröstan pä Edert tålamod, Mine Herrar, och i det hopp at en möjlig olikhet i öfwertygelse icke kan rubba inbördes förtroende, wägar jag upträda för at underställa Högloft.
Ridderffapets och Adelns uplysta ompröfwande nägra anmärkningar, hörande til det wigtiga wärf, hwilket warit inig med flere Ridderffapets och Adelns Ledamöter updragit, utarbetandet af et Constitutions-Project, och hwarwid jag nogsamt erfarit, at mitt förmäga icke swarat emot mit nit, eller mina insigter emot min ähäqa at gagna, Jag räknar för en tilfredsställelse, at fä för Eder, Mine Herrar, i öppen dag lägga den Synpunkt, hwarunder jag ansett det ämne, hwarät jag warit skyldig at offra hela min möda, och utber mig derföre r ödmjukhet at andraga följande: Hwarje 480 Den Z Iunii.
Hwarje god Statsförfattning förutsätter en fördelning af rättigheter emellan Nationen och Regenten, som förwarar den förras frihet emot förtryck, och den sednares styrka, at med j full drift befordra Nationens wäl, trygga dest inre lugn och förswara den mot fiender.
Efter Statslärans grunder och Historiens witnesbörd synes det wara tämmeligen afaj rdt, at säkerheten bäst bewaras, dä Lagstiftande Magten tilhör Nationen och dest Regent gemensamt, Lagskipande Magten wista Corpser, som hwarken af Nationen och dest Representanter eller af Regeringen böra lida imposition, den epecutiva Magten odelt innehafwes af Regenten, och den Beffattande odelt af Folket.
Men desta Magter böra tillika med den försigtighet i den gemensamma utöfningen sammanlänkas, at ingendera kan göra inträng pä den andra, störa jämnwigten och draga förmycken kraft ät den ena eller andra sidan; ty dä urartar efter hand antingen Monarkien til Despotisme, eller Folkets frihet til laglöst mängwälde, sjelfswäld och Anarki.
At utfinna en sädan jämnwigt är det säkra, men ej lätt werkställbara medlet, at gifwa Statsförfattningen waraktighet.
Swerige, denna Hjeltarnes Fosterbygd, som hittils aldrig böjt sig under Inkräktarens ok, har inom sig rönt tätare Statshwälfningar än de fleste andra länder.
Ibland de flera orsaker, som bertil wid Häfdernas ljus torde kunna upsökas, tror jag mig ej begä et misttag.
Den Z Junit.
481 dä jag anser den för hufwudsaklig, at ivid hwarje Statsförändring wära fordna Lagstiftare mindre warit betänkta pä en nödig jämnwigt emellan Konunga magten och Nationens rätt, än pä et tilfalligt afwärjande af de misibruk, som för ögonblicket störtat Riket i wada eller förderf.
Man har kastat sig frän en ytterlighet til en annan, wajt den klippa hwarpä man sist stött, för at löpa mot en annan, och skeppsbrott har följt pä skeppsbrott. 1680 ars Statshwälfning afstaffade Aristocratien, men updrog ät Konungen en magt utan motwigt.
Enwäldet bragte Staten pä brädden af sin undergäng, och 1719 ärs Ständer widtogo endast mätt ät inskränka Konungens magt, men lade sä mpcken i Folkets hand, at Riket inom so ärs förlopp war en 0- lycklig tummelplats för split och twedrägt; all medborgerlig säkerhet war rubbad, utländske Magters inflytelser styrde Swenske Mäns beslut, och en allmän inre uplösning hotade det * fria Swerige med främmande bojor.
Den allmänna glädjen öfwer 1772 ärs