Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sanni, att jag kom att nämna ”virrvarr” i handelsrörelsen och på det viset inkastade en tändsticka i ett ganska eldfängl lager, men jag måste å andra sidan bekänna, alt dä jag sjelf tili lika hög grad som någon alltid varit frisinnad i afseende på handel och landets utveckling i allmänhet, så har jag dock alltid sökt att dervid göra mig reda för nödvändiga skillnaden emellan lagbunden frihet och sjelfsvåld, hvilket iakttagande äfven på den ekonomiska lagstiftningen torde böra tillämpas, enär denna, lika väl som den politiska, lätt torde kunna urarta.
Jag har visst icke med beräkning sökt alt taga känslornas lifliga inverkan i anspråk; om så skett hafva de under talets fortgång af sig sjelfve utvecklat sig.
Jag har visst ej heller i någon dräpande afsigt deruti inblandat arsenik som en viss talare påstått; men det måste tillåtas mig att säga, alt om jag derigenom kommit till eli Den 25 Februari f. m. 335 resultat, som vunnit bifall, så har det stödt sig på bestämda fada, hemtade från vissa delar af delta land, hvilka torde vara lika säkra, som dem, hvilka af andra talare blifvit hemtade från andra delar af landet, dem jag icke känner.
Vi hafva haft en frejdad men olycklig författare, som en gång yttrade: ”lvu, ting äro hvita, oskuld och arsenik.'
Vill man närmare begrunda denna fras skall man finna att den innehåller en vida djupare tanke än man först anar.
Den innebär nemi. att oskulden visserligen är hvit, men att den lått kan öfvergå till motsatsen, och det är just denna gräns, som måste noga iakttagas icke allenast i det enskilda lifvet, ulan äfven i det allmänna.
Hr Hjerta torde tillämpa detta citerade uttryck alltför väl af honom kändt se’n fordna tider, på närvaride fråga; och det behöfves visst ej för honom någon vidare utläggning.
Om man än vidare vill fordra bevis, såsom en värd talare gjordt, så kan man få sådana icke allenast vitsordade genom mången här närvär:de, atan man behöfver blott resa några mil utanför Stockholm för all finna dem i de stora hopar af kringvandrande försäljare, som drifva land och rike omkring.
Kunna nu dessa genom det kram de till försäljning medtaga till aflägsna trakter af landet, äfven dit medföra håg för industri och utveckling, af företagsamhetsandan, så måste jag bekänna att jag härutinnan mycket misstagit mig.
Jag är för min del icke så lycklig som den värde talaren alt kunna tro att man genom dylikt skräp kan åstadkomma någon nytta, och jag tror alt den utveckling i indnstrielt afseende, som derigenom kan vinnas, icke är stor, icke en gång önskvärd, ja till och med förkastlig.
Man kan vara en vän af ett fritt handels-system utan att derföre vilja, att hvarje del af vårt land skall upfyllas af en enda klass, nemi. handlande.
Hvarje del af landet alstrar innevånare med olika anlag, lill följd af de lokala olikheter, som förefinnas; de bära ännu stämpeln af sin ursprungliga natur oaktadt landets utveckling i industri eller lagstiftning, och den bör qvarstå för att utvisa de olika elementer, af hvilka samhället är sammansatt.
Jag tror dessutom alt det skulle vara ett lika skadligt som löjligt förelag alt genom barnsligt sjelfsvåldiga lagar söka förändra vår nation ifrån en åkerbrukande till en handlande.
Man har sagt alt det vore skillnad emellan pass för varor och pass för personer; roen jag frågar då om man här i landel väl mera befattar sig med det ena än med det andra?
Om Landshöfdingeembetena tillhölle sina länsmän och andre, som utföra deras befallningar att noga tillse det ingen passlös person dref omkring i landet, så skulle förhållandet vara helt annorlunda, och det är den nu rådande lamheten i della fall som gör ali vi hafva vida flere kringstrykande personer än vi eljest skulle hafva.
Om en person utan pass för varor går omkring för att sälja dem, är han att hänföra under de försvarslöses kalhegori, och om således Utsk. icke förordat några serskilda straffbestämmelser för sådana fall eller ansett dem obehöfliga, så anser jag sådant hafva skett med rätta, enär det är klart, att om en person har pass för varor, behöfver han icke pass för sin egen person, och har han icke pass för varor, så anses han drifva passlös omkring och är då 336 Den 25 Februari f. ni. hemfallen under de straffbestämmelser, som för försvarslöse äro fastställde.
Hvad beträffar det yttrande, som blifvit fälldt af en välkänd talare, som alltid ifrar för hvad godt och ädelt är; att man borde så npfostra sina egna och grannens barn, att de förvärfva den redbarhet och godhet i seder, att den icke genom ett kringströfvande lefnadssätt kan skadas, så måste jag säga, att kan man förutsätta något sådant, då behöfves visst ingen lagstiftning i denna väg; gerna kunde man då i ett så lyckligt samhälle småningom lossa på alla lagens band; ty lagen vore der öfverflödig.
Men då vi nu icke befinna oss och säkerligen aldrig komma i denna lyckliga ställning, så måste den nödvändiga lagen i hela sin stränghet handhafvas, såvida ändamålet, nemi. samhällets förbättring, dermed skall vinnas.
Jag hade visserligen ännu mycket att tillägga, men då jag redan nog länge uptagit R. o. Ad:s tid, vill jag endast fortfara i mitt yrkande om bifall till Betänk.
Jag skall vara ganska fåordig.
Jag vill blott nämna att det varit ett fullkomligt misstag af Hr von Hartmansdorff att jag skulle hafva sagt, det jag icke önskade att R.
St. skulle yttra sig uti frågor, som röra den ekonomiska lagstiftningen.
I afseende på den siste värde talarens yttrande, får jag med all den aktning och allt det värde jag vill gifva ål formen för hans utgjutelse!', likväl nämna, att han alldeles icke svarat på den fråga jag framställde, nemi. huruvida sédeförderfvet i de provinser, hvarifrån gårdfarihandel utgått, t. ex.
Westergöthland eller Ångermanland, vore större än i Rikets öfriga provinser; om giftermålen voro mindre talrika, fylleri-lasten mera allmän, brottens antal större o. s. v.?
Det argument Hr Bråkenhjelm begagnat, att denna rättighet för allmogen att försälja landtmannåprodukler endast skulle leda till lättja, är, såsom jag ganska väl påminner mig aldeles detsamma som en värd ledamot af PresleSt. vid en föregående Riksdag anförde såsom grund för en motion om inskränkningar i landthandel i Norrland.
Jag har förut talat om den lifliga handelsrörelse som o ° o eger rum ifrån.
Ångermanland, men jag tror dock icke alt någon kan säga att folket der är latare eller att jordbruket der ligger mera nere än i andra delar af Riket.
Jag tror således att den erfarenhet man derifrån kan hemta fullkomligt vederlägger den förmodan Hr Adelborg framställt, att om man gjorde hela nationen till handlande skulle jordbruket komma att ligga nere.
Jag tror att så länge jordbruket i Sverige är lönande, så länge skola äfven personer finnas, som komma att dermed sysselsätta sig.
Jag vill icke ytterligare förlänga discussionen, utan inskränker mig till att fortfarande yrka afslag å Betänk.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, fraraslälde Hr Gr. o. Landtm., att under densamma blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag och dels återremiss å Utsk:s Betänk., hvarefter propos. till Den 25 Februari f. m. 337 lill bifall ä Utsk:s Betänk, blef framstäld och besvarad med starka Nej, blandade med Ja.
Efter sedermera (ill afslag å Ulslcs Betänk, framstäld; med blandade Ja och Nej besvarad propos., hemslälde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de emot U(sk:s Betänk, gjorde anmärkn-.r föranleda till återremiss, och utföllo svaren härvid med starka
Ja blandade med mänga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att Ja nu varit öfvervägande.
Hr Bråkenhjelm begärde votering samt yttrade derjemte:
I det skick frågan nu befinner sig, anser jag att de sora godkänna sjelfva grunden för Betänk, icke borde yrka på återremiss, och jag hemställer derföre lil! de Hrr, som gjort denna framställning, om de icke skulle vilja förena sig med dem som yrka bifall lill Betänk.
I ani. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, att det var den framstälde propos:n å återremiss, som han ansett vara med öfvervägande
Ja besvarad och att således för den, som ej vore nöjd med återremiss, endast ålerstode alt begära votering.
Jag tog mig friheten att begära votering och torde vi således få votera om bifall eller återremiss.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att då Hr Bråkenhjelm var den ende, som begärt votering och han yrkat bifall, så borde, derest ingen annan begärde votering, bifall till Utskrs Betänk, blifva contrapropos.
Hr Mannerskantz; Jag begär också votering.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, sedan votering blifvit begärd af både Hr Bråkenhjelm och Hr Mannerskantz, af hvilka den ena yrkat bifall och den andra afslag å Utslcs Betänk., finge hemställa om R. o. Ad. ansåge bifall till ifrågavande Betänk, böra blifva contrapropos. vid den blifvande voteringen.
Ja och Nej, hvarjemte Hr Bråkenhjelm anmälde sig och yttrade:
För att förekomma ytterligare intrassling af denna fråga tager jag mig friheten till den värde ledamoten hemställa, om han icke ville afstå ifrån den begärda voteringen.
För min del skall jag afstå ifrån voteringen och underkasta mig återremissen om Hr Mannerskantz gör detsamma.
Jag dröjde en stund innan jag begärde votering i den förväntan att Hr Bråkenhjelm skulle afstå ifrån sin derom gjorda anhållan, men då han det icke gjorde och jag nu en gång begärt votering, finner jag mig icke hafva skäl att återtaga denna min begäran.
Om jag afstår från voteringen, hemställer jag hvad Hr Mannerskantz vill vinna med sin derom gjorda begäran, 4 H. 22 338 Den 25 Februari f. m. sedan Hr Gr. o.
Landtm, förklarat att propos. å återremiss blifvit besvarad med öfvervägande ja.
Hr Mannerskantz yrkade först återremiss och yrkar nu likväl votering
För min del vili jag dock afstå från voteringen.
Landtm, förklarade att sedan Hr Bråkenhjelm afstålt från sin begäran om votering, endast återremiss och afslag å Betänk. voro ifrågastälde.
Hr Bildt, Didrik Gillis: Då Hr Gr. o. Landtm, liar upfattat alt R. o.
Ad. med ja besvarat frågan om återremiss, torde ja-propos:n böra blifva återremiss, och bifall contraproposm.
Hr Gr, o. Landtm, lillkännagaf alt, sedan nu votering om contraproposm blifvit begärd, sådan votering komme att äga rum, samt lät derefter (ill justering upläsa följande förslag till voter:spropos.:
Den, som vill att vid begärd votering om återremiss af Allm.
JVs 38, bifall till nämnde betänk, antages till contrapropos., röstar i Ja; den det ej vill röstar
Nej; vinner Nej, antager R. o. Ad. afslag å samma Betänk, till conlrapropes. vid den blifvande voteringen.
Efter upläsningen häraf anmälde sig och yttrade Hr Ribbing, Arvid:
Under förhoppning alt kunna slippa med en votering, och emedan Hr Gr. o. Landtm, på siri framställning om återremiss fått ett jakande svar, får jag hemställa om icke proposm kunde upstäl las på följande sätt: ”Den, som bifaller återremiss, voterar Ja, den det ej vill, voterar Nej; vinner Ja blifver ötsk:s Betänk, återremilteradt; binner Nej kommer serskildt votering emellan bifall och afslag att anställas.
Landtm, bemstälde om R. o. Ad. behagade godkänna det förslag till voler:spropos., som nyss blifvit upläst, ropades Ja, och vid den derefter anställda voteringens slut, befunnos röslerne hafva utfallit, som följer:
Den, som anser de emot Allm.
Besv. o Ekon.Ulsk:s Betänk.
M 38 gjorde anmärkmr föranleda till delsammas återremitterande, röstar Ja; den det ej vill röstar
' Nej; vinner Nej, varder ofvannämnde Betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Den 25 Februari f. m. 339
Vid voteringens slut befanns att rösterne utfallit sålunda:
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Ulsk:n inkomne Mern., och Utlåt:n, nemi. frän Constilutions-Utskotlet: J\f 4, med upgifl å hvilande förslag till ändringar i grundlagarne.
Stats-Utskoltet':
JYs 37, angule föreslagen förhöjning af förre Bokhållaren vid Riksg:skont. J. E.
Lindbergs pension; JYs 38, i anledn. af väckte frågor om afskrifning af det Öjaby och Härlöfs samt Wederlöfs och
Dänningelanda församlingar tilldelade belopp utaf staden Wexiös byggnadslån; J\a 39, ang:de afskrifning af ett förre Expeditions-fogden C. J. Moritz, beviljadt vatten-aftappningslån; JYs 40, i anledn. af begärd afskrifning af ett för aflappningen af kärrtrakten Mören i Kalmar län beviljadt lån: )M 41, i anledn. af väckt fråga om boslällsinnehafvares berättigande, alt för odlingslån gravera vid odlingen icke belägen faslighet; JYs 42, ang:de ifrågasatt restitution till Häradsskrifvaren J. F.
Dahlström af ett honom ålogdt ersättningsbelopp; J\s. 43, i anledn. af väckt motion, ang:de skyldigheten att underhålla en lill följd af fäslningsbyggnaden vid Carlsborg anlagd väg; JYs 44, ang:de föreslagen tillåtelse till det för Hammars sockens allmänna byggnader erforderliga virkes hämtande från dervarande Kominister-boställes skog; JYs 45, i fråga om införsels beviljande, för bytesfordran i Skånsk ränta; M 46, ang:de tryckning af ett nyligen uprättadt register öfver PresteShs prot. vid 1834 och 1835 års.Riksdag; JYs 47, i anledn. af väckt fråga om de lill stipendier för Folkskole-lärare-elever anslagne medels användande lill förbättring af Folkskole-lärares löner; samt M 48, angule nedsättning af räntan å fouden för Hjelmare kanals och slussverks unde:hållande.
Äfvenledes anmäldes och lades på bordet eli af Riddarh.Ulsk. under M 5 afgifvet sålydande 22 * 340 Den 23 Februari f. m.
Sedan, lill följd af föreskriften uti 15 §:n af den för Riddarh.- Direkhn utfärdade Instrukt. af d. 26
Maj 1851, Direkt, till Riddarh.
Ulsk. aflemnat sin till 11. R. o.
Ad. ställde berättelse öfver hvad som vid Riddarhus- och Stiftsärendernas styrelse och förvaltning sedan sista Riksdag sig i allmänhet tilldragit, så oek efter det Utsk. icke allenast lill pröfning forell a ft de särskildta ämnen och hemställanden, som i ofvannämnde berättelse förekomma, utan ock fulländat granskningen såväl af Riddarh.-Direkt:ns prot. ifrån 1850 års början lill och med 1852 års slut, som ock af 1850, 1851 och 1852 årens afslutade hufvudböcker öfver Riddarhuskassan, Wadstena Adliga Jnngfrustifts-kassan och Adliga Radelt-skole-fonden jemte alla öfriga under Direktms styrelse ställda kassor, donationer och legater, äfvensom af Kapitationsräkenskaperna för åren 1849, 1850 och 1851, får Utsk. nu, till följd af 36 § Riddarh.Ordn. med öfverlemnande af
Direktms omförmälde berättelse, sitt utlåt, i anledn. 'deraf till H. R. o.
Ad. vördsamt afgifva, dervid Utsk. ansett sig böra, i afseende på upställningen följa den ordning, som i Direktms berättelse blifvit iakttagen samt, beträffande de upgifter som icke synas till någon åtgärd föranleda, endast i korthet sammanföra hvad berättelsen derom innehåller. § 1- Af denna §, som i allmänhet redogör för de under Riddarh.-
Direktms förvaltning stående kassors och testamentsfonders ställning, inhemlas, vid tillika anställd granskning af dithörande räkenskaper, hufvudsakligen följande:
Riddarh.-kassans tillgångar och fordringar, hvilka enl.
1849 års bokslut utgjorde 181,298 R:dr 8 sk. 6 rst., upgingo enl. 1852 års bokslut till 187,758 R:dr 12 sk. 5 rst., samt hafva således under dessa tre år ökats med 6,460 R:dr 3 sk. 11 rst.
Adliga Kadetlskole-fonden har under samma tid blifvit förkofrad från 74,443 R:dr 8 sk. 2 rst till 75,701 R:dr 23 sk. 2 rst., eller med 1,258 R:dr 15 sk, Wennerstjernska fonden, som enl. 1849 års bokslut upgick till 12,001 R:dr 22 sk. 5 rst., har höjt sig till 12,244 R:dr 4 sk. 8 rst; häruti likväl inbegripne 40 st. aktier af f. d.
Diskont å tillsammans 1000 R:dr b:ko, hvarå, allt sedan 1837 icke någon ränta blifvit betald, och om hvilkas afskrifning
Direktm fördenskull gjort hemställan.
Wadstena Adliga Jungfrusliftskassan, som vid 1849 års slut egde ett kapital af 173,109 R:dr 26 sk. 10 rst, har ökat sig lill 174,126 R:dr 21 sk. 3 rst eller med 1,016 R:dr 42 sk. 5 rst.
GreQiga Schefferska stiftningens fond har förkofrat sig med 137 R:dr 14 sk. 6 rst. samt utgjorde enl. 1852 års bokslut 26,424 R:dr 42 sk.
Af de öfriga under Riddarh.-Direktms förvaltning ställda 14 särskilda testamentsfonder, hvilkas sammanlagda belopp vid 1852 års slut utgjorde 231,664 R:dr 23 sk. 9 rst, hafva 10 eller en Den 25 Februari f. ni. 34 i Onämnd Välgörares fond, Bungencronska, Bergenstjernska, Stjerncronska, Fröken U. G. von Hauswolfs, von Liewenska, Slråleska, Berglunanska och Fru B.
M. von Hauswolfs fonder ökat sig med tillsammans 2,920 R:dr 40 sk. 4 rst; hvaremot de återstående 4, elLer Stjerncreutziska, von Blockiska, Wulfcronska och de Silenlzska, minskats, likväl endast med tillhopa 50 R:dr 33 sk. 7 rst., så alt tillökningen på det hela upgåtl till 2,870 R:dr 6 sk. 9 rst.
Sammanlagda beloppet af de medel, som af Riddarh.-Direkt:n förvaltas, hvilka vid 1849 års bokslut utgjorde 695,934 R:drl4sk. 5 rst., upgår efter det nu sednast granskade bokslutet för 1852 till 707,919 R:dr 31 sk. 3 rst., d. v. s. har under dessa tre år vuxit med 11,985 R:dr 16 sk. 10 rst.; häruti likväl icke inberäknadt kapitalvärdet utaf en frami.
Öfverste Ambrosius Berghraans fond tillhörig, emot ett årligt arrende af 171 T:r råg utarrenderad egendom i Wermlands län, jemte frälseräntan af ett helt hemman i Kalmar län, hvilken, enl. roarkegångspris, i penningar förvandlade afkastning, af
Direktm lill stipendier och pensioner disponeras.
Utsk., som till granskning förehaft räkenskaperna öfver alla ofvanupräknade kassor och fonder, har dervid icke funnit anledn. lill någon anmärkn., utan anser sig böra vitsorda den utmärkta noggrannhet och ordning, hvarmed nämnde räkenskaper blifvit förda, äfvensom Utsk. efter tagen kännedom af medlens förvaltning och hvad dervid förekommit, linner grundade skäl till det förklarande: att densamma öfverensstämt med de i Riddarh.-Direklms Instrukt. samt särskildt gällande reglementen, donationsbrefsoch testamentsförordnanden meddelte föreskiift.
I sammanhang härmed har Utsk. tagit i öfvervägande den af Direktm gjorda hemställan om afskrifning af Wenuerstjernska fondens i f. d. Götheborgs
Diskont egande 40 st. aktier å tillsammans 1,000 R:dr B:ko; och då dessa numera lära kunna anses sakna allt värde, har Utsk. velat hos H. R. o. Ad. tillstyrka: att det belopp af 1,000 R:dr b:ko, hvartill nyssnämnde aktier äro å Wennerstjernska fonden bokförde, må afskrifvas.
Uti denna § bar Riddarh.-Direklm i öfrigt anmält:
Alt den summa af 2,000 R:dr b:ko, som genom fröken Charlotte Gyllenbåths testamente är vorden disponerad till pensioner för behöfvande Adliga Fruntimmer, blifvit år 1852 till Direktm inbetald; Alt genom särskilda testamenten af frami.
Kaptenen Carl Gustaf Qveckfelt och dess numera afl. hustru Eva Charlotta Qveckfelt född Rosencrantz, en summa af minst 25,000 R:dr b:ko blifvit till Riddarh,-Direktms disposition anslagen, hvaraf räntemedlen skola användas dels lill 3 lifstidspensioner å tillsammans 422 R:dr 10 sk. 8 rst. b:ko för i testamentet nämnda ogifta Adliga Fruntimmer, dels lill 4 stipendier ä 133 R:dr 16 sk. b:ko hvardera, för behöfvande studerande Adliga ynglingar från 18 till 25 års ålder, som tillhöra före år 1809 introducerade ätter, dels till lifstidspensioner ä 133 16 sk. b;ko hvardera för torftiga Adliga enkor ellér oförsörjda flickor af förenämnda ätter: varande tillika tvenne summor af 1,333 R:dr 16 sk. b:ko hvardera lemnade under Direktms vård, hvaraf de årliga räntorna skola tilldelas i testamentet nämnda fruntimmer, hvilka 342 Den 25 Februari f. m. likasom alla, som framdeles utses till erhållande af dessa räutemedel, skola ega rättighet alt sjelfva nämna sina efterlrädarinnor, så att, endast för det fall alt denna rättighet lemnäs obegagnad, åt Direkt:n blifvit hänskjutet alt bestämma det värnlösa Adliga fruntimmer, som af räntan må komma i åtnjutande.
Att Grosshandlanden Magnus Didrik Sölfverberg, genom testamente af d. 7
Maj 1851, under Riddarh.-Direktms vård och ansvarighet ställt en summa af 15 000 R:dr b:ko, hvaraf årliga intresset bör utdelas i pensioner till 15 behöfvande enkor eller döttrar efter introducerade Adelsmän, dervid enkor, som hafva barn att upfostras, skola hafva företräde; Att frami. Öfver-Intendenten Fredrik Samuel Silfverstolpe och haus ännu lefvande enka Fredrika Silfverstolpe, född Mannerheim, genom testamentarisk disposition af d. 13 April 1851 till Wadstena Adliga Jungfrustift skänkt ett kapital af 1,000
R:dr b:ko. att utgå så snart den af dessa makar, som öfverlefde den andra, aflidit, och dervid förordnat, att af räntan borde användas årligen 33 R:dr 16 sk. b:ko till förökande af antalet utaf pensionsrum inom nämnde Stift, och 11 R:dr 16 sk. b:ko till bildandet af en fond för underhållandet, genom Riddarh.-Direktms försorg, af ett grafhus, som testamentsgifvarne upbygdt på kyrkogården i Röö socken af Erkestiftet.
Och har Direktm låtit förenämnde teslamentariska dispositioner behörigen bevaka; men då utredningen af Qveckfeltska och Sölfverbergska sterbhusen ännu icke hunnit fulländas, har någon inbetalning af testamentsmedlen derifrån ännu icke egt rum.
Dtsk. finnér för sin del dessa Direktms anmälanden icke föranleda någon åtgärd. § 2.
Direktm afgifver i denna § en kort redovisning för den s. k.
Riddarhns-reparationsfondens tillstånd oell behof.
Inkomsterna å denna fond, som utgöras af den afgift, hvilken med 1 R:dr b:ko erlägges af hvarje mantalsskrifven adlig mansperson, som för lön eller förmögenhet betalar bevillning, hafva under åren 1850, 1851 och 1852 influtit med 7,281 R:dr 26 sk. 2 rst., och fonden, hvars behållning vid 1849 års slut upgick lill 21,520 R:dr 43 sk. 3 rst., egde vid 1852 års slut en behållning af 26,627
R;dr 20 sk. 5 rst.
Vid sådant förhållande och dä, utom den till 9,000 R:dr b:ko upskaltade omläggning af Riddarhusets koppartak, hvaraf behofvet länge' varit emotsedt, roen hvarmed dock troligen ännu en längre lid kan anslå, några större reparationer icke f. n. äro ifrågastälde, har Dircktm visserligen funnit denna fonds behållning betydligt öfverstiga de nu beräkneliga reparationskostnaderna, men sedan H. R. o.
Ad. bifallit den af Riddarh.-Utsk. vid sednaste Riksdag gjorda hemställan, att
Kapilationsafgiften skulle tills vidare och med lika belopp som förut utgöras, samt å de såsom grund för denna hemställan anförde skäl innehålla, att, innan berörde afgift nphör, den lid borde afvaktas, då fonden stigit till det kapital-belopp, att räntan deraf kunde motsvara behofvet af Riddarhusets årliga underhåll
Den 25 Februari f. m. 343 och derå nödiga reparationer; att, derest vid en blifvande
Riksdag någon förändring af byggnaderna å Riddarhusgården kornnie att beslutas, antingen fråga dä blefve om upförande af nya flyglar eller ensamt borttagande af de nu befintliga vanprydande byggnaderna, det vore af angelägenhet ält ega en fond, för hvilken en dylik utgift ej vore främmande och sorn således luinde dertill användas, samt att jemväl, då med en allt mer och mer på namn utsträckt utlåning, en och annan förlust i kapital och räntor svårligen syntes kunna i tidernas längd undvikas, det vore ganska lämpligt och välbetänkt, att, lill betäckande af dylika förluster och betryggande af Riddarh.-kassans och öfriga fonders oförryckta bestånd, en, utan kännbar upoffring af Ståndets medlemmar småningom samlad fond må finnas att tillgå, hvars öfverskott skulle kunna för' nyssberörde ändamål af R. o. Ad. disponeras, har Direkta) funnit sig icke f. n. böra ifrågaställa någon förändring i nu gällande stadgande af Kapitations-afgiftens utgörande.
Jemte det Utsk. får tillkännagifva att vid granskning af Kapitationsfondens räkenskaper och förvaltning för åren 1849, 1850 och 1851, Utsk. icke funnit något alt dervid anmärka, har Utsk. destomindre trott sig ega anledn. tillstyrka någon förändring i nu gällande beslut ang:de Riddarhuskapilationsafgiflens utgörande, som Utsk. är betänkt alt föreslå 11. o. Ad. en redan vid förra Riksdagen ifrågasatt, men dä afslagen åtgärd i afseende på borttagandet af de å Riddarhusgården belägna flygelbyggnaderna, för hvilket ändamål en betydligare utgift för Kapitationsfnnden möjligen torde komma i fråga; hvarom Utsk. förbehåller sig att med särskildt mern. inkomma.
Utsk. har således ansett sig böra vördsamt hemställa: att H. R. o.
Ad. må vidblifva sitt vid de tvänne föregide Riksdagarne fattade beslut derom att Riddarhuskapilalionsafgifteu må tillsvidare utgöras på enahanda sätta och lill lika belopp som för närvande, eller med 1 R:dr b:ko af hvarje adlig mansperson, som för lön eller förmögenhet erlägger bevillning. § 3.