Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Erfarenheten har i senare tider jemväl visat huruledes det varit fruktlöst att för någon viss tid vilja ens bestämma en fast spanmålslull; äfven den theorien har måst öfvergifvas för nödens skuld.
Jag har likväl förnummit att (vänne af de öfrige Stånden bifallit StalsUtsk:s betänk. ang:de mindre kreditivet och följaktligen delat summan så att hälften deraf må användas för krigsbehof och endast återstoden skulle vara tillgänglig i och för andra oförutsedda behof.
Jag vet knappt något hvartill medlen skulle kunna begagnas, om icke till undsättning i miss - Den 8 Juli. 561 missväxtår.
Under sådana förhållanden måste vi väl låta bero vid StatsUtsk:s förslag i denna punkt, isynnerhet som omöjligheten att hos de öfrige Stånden vinna någon ändring torde böra tagas för gifven.
Tyvärr måste man förutse ett annat statsbehof utom det af medel till undsättning i missväxtår, hvartill hela den ena hälften af det mindre kreditivet kan blifva erforderligt, nemi." till hämmande af kolerafarsotens härjningar.
Denna är nu vid Östersjöns stränder.
Om vi äfven igenom de vidtagna karantäns-anstalterne lyckas undgå densamma innevaride år, så kan farsoten påkomma oss så myckel starkare under loppet af det nästa.
Det synes mig derföre vara obetänkt af II.
St. alt lemna ett kreditiv af endast 500,000 till oförutsedda statsbehof som kunna uppslå under tiden intill nästa riksdag, förutom hvad till försvars-anstalter kan påfordras, hvartill, jemfördt med det hotande behofvet en ganska ringa summa är anslagen eller den andra hälften af lilla kreditivet.
Jag tror således alt det är nödvändigt alt ett serskildt kreditiv lemnäs i och för spanuemåls-undsältningar och att fördenskull till detta ändamål ett belopp af 500,000 r:dr varder hänvisadt på riksgis-kont. alt detsamma vid uppstående behof genom lån anskaffa.
Få grund häraf yrkar jag återremiss af den 4:de punkten.
Då ifrågavande ämne blifvit handlagdt inom riksg:safd:n af StatsUtsk. och förslaget naturligtvis der blifvit uppgjordt, ber jag att få fästa R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att det endast var med största svårighet, som det lyckades alt höja det mindre kreditivet från dess nuvar:de belopp 500,000 till en million och alt detta skedde blott under vilkor att intet serskildt undsättningskrediliv skulle ifrågakomma.
För min del tror jag derföre, att äfven om R. o. Ad. skulle återremittera ifrågavande punkt, sådant likväl icke skulle till någon åtgärd föranleda.
Jag vågar påstå detta, på grund af den kännedom jag äger om de öfrige Ståndens tänkesätt, i denna fråga.
Jag ber att dessutom fä erinra, att sedan R.
St. nu mera bifallit, att det mindre kreditivet skulle upptagas till en million samt delas i tvänne lika stora summor, hvaraf den ena hälften skulle vara afsedd för försvarsanstalter och den andra till öfriga högst vigtiga ändamål såsom t. ex. undsättningar i missväxtår, så äger K.
M. dock till
Sin disposition en summa af omkring .1,250,000 r:dr, ty enl. den uträkning Utsk. framlagt, sidan 16 i betänk, skulle under loppet af nästföljande år, utom nyssberörde kreditivsumma vara i och för undsättningar att påräkna omkring 750,000 r:dr, eller åtminstone 700,000 r:dr.
Jag skulle visserligen icke motsätta mig förhöjning i den summa som uti ifrågavande afseende må ställas till K.
M:s disposition, om jag såge någon möjlighet alt genomdrifva ett sådant beslut, men dä jag tror alt sådant icke står i mensklig makt, får jag vördsamt anhålla om bifall till 4:de punkten af förevaride betänk., sådan den deruti finnes uppställd.
Den siste värde talaren förbigick helt G H. “ 36 562 Den 8 Juli. och hållet den anraärkn. jag gjorde om det kända behofvet af medel till kolerafarsotens utestängande.
Sä vidt jag vet hafva de redan utgående kostnaderne i och för karantäns anstalterna icke blifvit på stat uppförde; det kunna de icke heller blifva såsom varande af tillfällig beskaffenhet.
Till huru högt belopp dessa utgifter kunna uppgå låter sig ej på förhand beräkna, men att de blifva ganska betydliga, det kan man taga för afgjordt.
Att icke StatsUtsk, med sädana förhållanden under ögonen, möjligen skulle kunna inse behofvet af ett serskildt kreditiv, det kan jag icke fatta; men äfven om icke StatsUtsk. skulle behaga tillstyrka sådant, så är det dock IliksStm och icke StatsUtsk. som i sista hand örn frågan besluta.
Jag anser saken vara af alltför stor vigt för att medgifva att man blott och bart för den obenägenhets skuld som anses råda emot förhöjning i kreditiverne, (hvilken obenägenhet åtminstone i viss grad icke kan anses klandervärd) skulle afstå från återremiss af denna punkt, då dermed afses att vinna bifall till en sak, som synes mig påtagligen nödvändig, ty R.
St. böra väl lika som K.
M. hysa omtanka om rikets sanna hästa och synnerligast i vigtiga fäll icke förgäta ett skyldigt förutseende, der sådant är mera än möjligt.
Hurudan skörden i år blir är omöjligt att ännu bestämma.
Vi hafva visserligen de mest gynsamma utsigter till en god skörd, men mina Hrr, det hade vi ock vid denna årstid 1844; ett ihållande regn under hela sommaren och hösten förstörde dock alla dylika förhoppningar och förvandlade den lofvande utsigten på ymniga tillgångar till verkligheter af en allmän nöd i flera bland rikets mest bördiga provinser.
Under sådana förhållanden tror jag icke alt man bör fästa något afseende pä en möjligen förefintlig obenägenhet alt anvisa eventuella tillgångar för eventuella behof, hvilka erfarenheten så nyligen låtit oss känna att de kunna uppkomma, isynnerhet då vi icke veta om icke behofvet redan står för dörren.
Jag förbisåg, då jag förra gången yttrade mig, behofvet af serskilda medel för kolerafarsotens hämmande.
Nu instämmer jag med Hr von Hohenhausen i hans yrkande på återremiss, af denna punkt.
Om de 500,000 r:dr som finnas anvisade på det mindre kreditivet till andra oförutsedda behof än krigsrustningar, skulle medtagas för anstalter emot koleran, så kunde det hända alt öfriga medel, som äro anvisade till undsättning i missväxtår, icke räckte till.
Under sådana omständigheter vore det icke välbetänkt af R.
St. att göra någon nedsättning i den af K.
M. äskade kreditiv-summan.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå att vid sista riksdagen bestämdes lilla kreditivet till ett belopp af 500,000 r:dr ; hvarförutan genom votering i förstärkt StatsUtsk. fastställdes ett serskildt undsättningskreditiv af 100,000 r:dr, således en sammanlagd summa af 600,000 r:dr, som ställdes till K.
M:s nåd. disposition så väl till nödiga försvarsanstalter, som till behöfvandes undsättning i missväxtår.
Till detta sednare ändamålet anvisades dessutom sä väl hvad som återstod utaf 1830 års und - Den 8 Juli. 563 sättningskreditiv som ock tullinkomsterna af inkommande spannemål.
Vid denna riksdag har Utsi;, föreslagit It.
St. att å lilla kredilivet för hehof hvilka icke till krigsrustningar äro hänförlige anvisa en summa af 500,000 r:dr, således ett belopp lika stort med det som vid sista riksdagen anvisades håde till krigsrustningar och till undsättningsbehof.
Om nu äfven skulle åtgå för kolerafarsotens hämmande ett belopp af 2 å 300,000, ja s till och med 400,000, så återstår dock i alla fall till undsättningar ett lika stort belopp som K.
M. vid sista riksdagen hade
Sig anslagit till ifrågavar:de ändamål.
Dessutom torde lin:ne böra ihågkomma, att det serskilta undsättningskreditiv, som vid sista riksdagen till ett belopp af 100,000 r:dr beviljades, endast med svårighet gick igenom i förstärkt StatsUtsk. sedan två Stånd stadnat emot två.
Jag har dä stor anledn. att betvifla att det af Hr von Hohenhausen nu yrkade serskilta undsättningskreditiv af icke mindre än 500,000 r:dr skulle kunna vinna II.
Dessutom tror jag, att Sveriges geografiska läge är sådant att totala missväxter der icke gerna kunna inträffa.
Då stark torka elier ihållande regn inträffar ett år, blir skörden god på ett håll men dålig på ett annat.
Efter det stora missväxtåret 1844, exporterades dock under loppet af det derpå följande året icke mindre än 287,000 tunnor samt för de tre åren 1844, 1845 och 1846 sammanlagdt omkring 660,000 tunnor.
Jag tror således att om man i Sverige befordrar koinmunikationsanstalterna, så att spannemålen lätt och med ringa kostnad kan transporteras från de orter der den finnes i öfverflöd till den der brist uppstått, sä blir förhållandet icke så farligt som man föreställer sig.
Jag upprepar hvad jag nyss sade eller att jag ej skulle motsätta mig en återremiss om jag såge någon möjlighet att erhålla det serskildta undsättningskreditivet.
Men som jag för min del är fullt öfvertygad att saken af tvänne RiksStånd skulle afslås och att äfven om fråga skulle komma till förstärkt StatsUtsk. den icke här skulle hafva någon cliance för sig, så tror jag att det icke tjenar till någonting att återremittera i fråga var :de punkt och får derföre anhålla om bifall till densamma.
För 13 år sedan då jag var stor jordbrukare i Skaraborgs län, inträffade, oaktadt grödan syntes gifva goda förhoppningar, att skörden genom ett ihållande regn blef så förstörd alt, bland annat rågen uppgick i pris ända till 80 r:dr.
Hafran var af den beskaffenhet att den icke kunde användas till annat än föda åt svinen.
Hvarföre skulle icke sådant äfven detta år kunna inträffa ?
I anledn. af den jemförelse Hr von Troil uppställt emellan de belopp som vid förra riksdagen ställdes till K.
M:s disposition såväl till försvarsanstalter som till undsättning i missväxtår, ber jag få fästa uppmärksamheten på de högst olika omständigheter som i fråga om hehof af medel till krigsrustningar och försvarsanstalter nu förefinnas emot vid förra riksdagen.
Då var icke någon anledn. att befara det krig skullle uppkomma, hvilket deremot nu synes vara mer än möjligt.
Då var äfven icke ko 36* - 564 Den 8 Juli. leran för handen.
Den hade då för 10 år tillbaka passerat och de olyckor den förorsakat, hade redan hunnit glömmas.
Nu är den återkommen till Östersjöns kuster och dess hotande närvaro kan icke gerna förbises.
Det är således nu fråga om tvenne svåra förhållanden som icke funnos till år 1844, hvilka tala till hvars och ens sinne och hjerta samt påkalla R.
St:s allvarliga omtanka.
Då motvärnsanstalter för ändamålen tillfyllestgörande i dessa hänseenden böra på förhand vidtagas skulle det kunna hända, genom R.
St:s underlåtenhet att anslå nödige medel för dessa fall der förutseende både kan och bör ega rum, att en ökad kostnad tillskyndas riket genom en urtima riksdag.
Jag kan icke tro det vara öfverensstämmande med R.
St:s pligt att så förfara, när omständigheterne ovilkorligen synes påkalla stora åtgärder emot de hotande farorne.
Hvad missväxter beträffar så är den en olycka, som af intet menskligt förutseende kan förebyggas, men der det skyldiga förutseende hos R.
St. dock bör förefmnas, att anslå tillräckliga medel till lindrande af det största onda och de värsta olyckor som för de flesta af missväxtens uppkomst skola föranledas.
Jag har icke funnit anledn. af hvad Hr von Troil yttrat att frångå mitt yrkande, utan fortfar att anse det ett särskildt undsättningskreditiv af 500,000 r:dr bör å riksgäldskontoret anvisas.
Jag glömde att nämna förra gången jag hade ordei, att det dä omtaldta året hade sä väl jag sjelf som mina omgifvande grannar på 8 å 10 mils afstånd, lika vacker utsigt till god skörd som vi nu hafva.
Hafran blef dock genom regnet så förstörd att man nödgades skaffa sig sitt behof deraf från andra orter.
Jag fruktade för min del att milt återstående förråd af gammal hafra icke skulle räcka och köpte derföre hafra i Wermland, hvilken jag fick hämta pä 16 mils afstånd och ändock betala med 15 r:dr tunnan.
Detta oaktadt fick jag om våren 20 r:dr tunnan för densamma.
Aret derförut hade för hafra endast gifvits 3 r:dr tunnan. Gr. Sparre, Erik:
Utan att vilja upptaga R. o. Ad:s tid med något längre anförande, ber jag att få förena mig med Hr von Troil, som uttalat mina åsigter i saken.
Man har upplyst att ganska betydliga summor äro ställde till K.
M:s disposition för ifrägavar:de ändamål.
Det synes otänkbart, att kunna genomdrifva beslutet om ett ytterligare kreditiv för samma ändamål, dä de öfriga Stånden med tillökningen af lilla kreditivet afsett behofvet af undsättningar.
Jag (ror då att det icke vore klokt af R. o. Ad. att besluta tillökadt kreditiv på en betydlig summa hvartill, efter hvad vi alla nogsamt känna, tillgångarne icke äro lätt att uppsöka.
Jag anhåller att först få fästa uppmärksamheten å påståendet att R. o. Ad. icke skulle bevilja något serskildt kreditiv, derföre alt man tror att de öfriga Stånden ej skola göra lika så.
Jag har redan fästat mig dervid; men då koleran hotar, och intet dertill är anslaget så blir det de öfriga Ståndens sak, om de lemnade Konungen utan medel.
Hvar och en följer i fäderneslandets angelägenheter, den mening han anser vara den rätta.
SG5 * För min del anser jag R. o. Ad. icke böra genom underlåtenhet att bevilja särskildt spanmålscreditiv, blottställa sig för förebråelsen att icke hafva förekommit de olyckor som genom försummelsen kunnat tillskyndas riket; öfverlemnande för öfrigt åt en livar att bevilja hvad han anser behöfligt samt att derför ansvara inför sitt eget samvete och andans omdöme.
Hr von Troil har jemfört de nu til! undsättning tillgängliga medlens belopp med deni, som vid sista riksdagen anvisades.
Henna jemförelse är icke lämplig, ty man bör icke jemföra med oriktiga förhållanden, utan med det verkliga behofvet.
Hurudant har det visat sig sedan sista riksdagen?
Utsk. säger sjelf, sid. 2 i betänk., att de allmänna undsättningsmedlen utgjorde ett sammanlagdt belopp af 1,557,386 r:dr 40 sk. och nu finnas enl.
Utsk:s uppgift för berörde ändamål att tillgå 700.000 r:dr.
Det är icke elis hälften så mycket som erfordrats sedan förra riksdagen oaktadt den betydliga spanniålsntförsel, hvarom Hr von Troil talat.
Häraf visar det sig alt fastän spanmålsutförsel inträffat, behofvet af undsättning icke uteblifvit.
Då nu sannolikt större delen af det å lilla kreditivet (ill andra behof än krigsrustningar anvisade belopp kommer att anlitas emot den hotande kolerafarsoten, sä återstår endast de 700,000 r:dr:ne.
Om nu undsättningsbehofvet skulle blifva lika stort under liden emellan denna och nästa riksdag, som det varit emellan den sista och den innevande, sa behöfdes dubbelt så mycket som Hiskin föreslagit; Dä Hr von Hohenhausen påyrkadt ett serskildt undsätlningskreditiv af blott 500.000 r:dr och för alt få detta yrkande pröfvadt, begärt återremiss, synes mig R. o. Ad. böra dertill samtycka.
Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall å 4:de punkten framställda propos. besvarades med starka nej, blandade med ja ; i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge devid denna punkt gjorde anmärknir föranleda till densammas återremitterande, samt dä härvid ropades starka ja jemte åtskilliga nej: förklarade det han trott sig finna att denna sednare propos. blifvit besvarad med öfvervägande ja. 5:te ‘punkten.
Uti mom. b) af ifrågavar:de punkt förekommer ett så lydande stadgande: ”För öfrigt få ofvan omförmälde tillgångar endast begagnas till räntefria låneunderstöd med bestämda betalningsterminer och mot vederbör:de större eller mindre menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af K. M. i nåder godkänd säkerhet”.
Sä vida härmed afses (och om ordalydelsen riktigt tillämpas, sä blir det följden) att dessa menigheter ovilkorligen skola få understöd i penningar, kan jag icke annat än ogilla föreskriften.
Begäret alt få räntefria län äfven till alla andra möjliga behofver än brödföda, är så stort, att anmälanden derom blefve alldeles öfverdrifna.
Men i samma stund som en komité inom ett län bildas för anskaffande af spanmål och denna komité uppmanar socknarne att uppgifva det qvantum säd de behöfva, med förklarande att understödet endast i den formen kan ifrågakomma, så upp - 566 Den 8 Juli. gifva socknarne icke mera än hvad de oundgängligen behöfva och * då räcka undsättningsmedlen till, hvilket icke blefve förhållandet om vederbör:de socknemän kunde få understödet i penningar.
Mig synes derföre föreskriften i denna punkt vara alltför starkt uttalad, då deraf möjligen kan dragas den slutsålts att understödet ovilkorligen skall utgå i penningar, hvarigenom en i ett län tillsatt komité dessutom skulle blifva förhindrad alt för billigare pris, än som för de serskilde socknarne kan vara möjligt, anskaffa spanmäl och att endast anskaffa hvad som verkligen behöfves.
Det förundrar mig att någon ändring i denna föreskrift icke blifvit föreslagen.
Jag tror att man bör bestämdt utsätta, att hufvudändamålet med undsättningen är att anskaffa spanmäl; att medlen för öfrigt böra utgå i kontanta penningar det inses tydligen af de öfrige föreskrifterne.
Jag ogillar således ordalagen i denna punkt, sorn låta påskina att hvarje liten socken skulle få penningar.
Erfarenheten har visat mig att genom ett sådant sätt att gå tillväga, spanmålen ofta blir mycket dyrare.
Jag har icke heller saknat anledn. från flere håll att misstänka det penningarne icke blifvit använde till anskaffande af spanmäl.
Jag får derföre yrka återremiss af detta mom. af 5:te punkten, på det att ordalagen deri må blifva ändrade.
Till lugnande af Hr von Hohenhausens farhågor ber jag alt få fästa hans och R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det mom. af förevande betänk, mot hvilket Hr von Hohenhausen riktat sina anmärkmr, är i hufvudsaken lika med hvad R.
St. vid sistlidne riksdag i detta hänseende stadgade.
Det är endast en obetydlig förändring i redaktionen deraf, som nu ägt rum, hvilket dock alldeles icke ändrar meningen.
Dessutom torde hvar och en erinra sig, att vid meddelandet af undsättning efter sistlidne årens missväxter, gick man tillväga på det sättet, att de för hvarje län beviljade undsättningsmedlen öfverlemnades åt den inom länet bildade undsättningskomitéen och att, så vidt jag känner, dessa uudsättningskomitéer, sedermera gingo i författning om anskaffande af spanmäl, äfvensom att de sedermera, efter som sådan befanns fördelaktigast, utlemnade undsättningsmedlen till de serskilta socknarne, dels in natura och dels i penningar.
För min del skulle jag tro bäst vara, att åt dylika komitéer öfverlemna bestämmandet af huru mycket som bör utgå i spanmäl och huru mycket i penningar.
Det är klart att endast sådana lokala myndigheter kunna intränga i för hållanderna och bestämma hvilket som är ändamålsenligast.
Då det ifrågavande morn., såsom det nu är uppstäldt, lemnar en tillräcklig latitud i detta afseende och då det icke vore nyttigt att deri intaga några ytterligare detaljbestämmelser, tillstyrker jag att mom. må fä förblifva sådant som det nu blifvit föreslagit af StalsUtsk.
Hr von Hohenhausen tyckes anse, att mom. b) af den nu föredragna punkten skulle kunna lägga hinder i vägen för undsättnings-komitéers bildande inom länen i och för förvaltningen af de åt hvarje län anslagne undsättningsmedel.
Det motsvarande stadgande som vid förra riksdagen beslutades, hindrade dock icke, att under loppet af de föreg:de åren, Den 8 Juli.. 567 dä missväxt inträffade, i flere län, dylika komitéer bildades, hvilka dels uppköpte och till menigheterna utdelade spanmål och dels lemnade dem understöd i kontant efter behofvet.
För min del är jag öfvertygad att undsättningsverket icke under någon föreg:de tid blifvit skött med den omtanka, som just under de sednare missväxtåren.
Man har sett att uti de af missväxten mest hemsökta provinserna hafva så vidt tillgängarne sådant medgifvit, åtminstone de mest trängande behofven blifvit afhulpne.
Dervid har Staten ock fått större garanti deli säkerhet för återbekommande af de ntlånte medlen än någonsin förut.
Ty redan vid uppbördstämmorna under sjelfva missväxtären har det inträffat, att alla de inbetalningar som skolat ske, verkligen ägt rum, hvaraf man med säkerhet kan sluta att
Statsverket icke eller vid de påföljande belalningsterminerne kommer att förlora något, åtminstone pä hvad som blifvit lemnadt såsom lån under den förflutna perioden.
Jag tror derföre alt delta sätt är det lämpligaste och så tyckes Hr von Hohenhausen anse det.
Jag anser derföre att R. o. Ad. gör rättast i att bifalla punkten sådan den är.
Skulle man ingå i närmare detaljbestämmelser kunde det alltid lätt hända att man bortglömde något som vore af vigt, eller ock genom hvad som stadgades, bunde händerna på den verkställande magten då behofvet af medlens användande inträffade.
Hr Ha m mar hjelm: 184(5 års gröda inom Skaraborgs län var så öfverflödig att ännu i Januari 1847 kunde man icke erhålla mera än 11 ä 12 r:dr för rågen, men fram pä våren, då utlandets stora behof af spanmål blef kändt ingick man i spekulationer och då utfördes i synnerhet bafra och råg, så att rågen uppdrefs ända lill 28 r:dr i pris.
Dä inträffade det förhållande, att de som trodde sig hafva fält öfverbetaldt för sitt öfverskott då de lingö 10 r:dr sålde all sin spanmål, dä dem bjöds 16 ä 18 r:dr.
Dä de sålunda användt sin spanmål, voro de således i behof och yrkade derföre på understöd, i likhet med de socknar för hvilka det verkligen var nödvändigt.
Jag begär derföre återremiss af denna punkt.
Jag är fullkomligt förekommen af Frih.
Tersmeden och får blott intyga att vid den undsättningskomité, deruti jag varit ledamot, och hvilken bildades till följd af 1844 och 1845 årens missväxt, satte man alldeles icke i tvifvel att ju icke komitéen hade rätt att uppköpa spanmål.
Vi uppköpte icke blott spanmål utan äfven sill och andra saltvaror, som hvar 14:de dag utdelades till socknarne i mohn af behofvet emot deras förbindelser eller annan säkerhet.
Jag tror derföre bestämmandet af ytterligare föreskrifter i detta hänseende, vore att binda händerna på komitéerna.
Jag tillstyrker derföre att någon förändring i detta hänseende, icke måtte beslutas, ulan att Utsk:s förslag må bifallas, såsom fullkomligt tillfyllestgörande för de fall detsamma afser.
Dessa af Hr von Hohenhausen nu gjorda anmärkn:r, ronde vådan af att utlemna undsättning i kontanta medel, annorlunda än till de särskildt valda komitéer, hvilka hafva sig ålagdt alt anskaffa spanmål, synes mig vara så kla - 568 Den 8 Juli. ra och oslridiga samt af erfarenheten besannade, att något vidare ordande derom icke är behöfligt.
Det är ett förbiseende af Utsk. att derom icke hafva yttrat sig.
Jag ber alt få yttra mig om detaljerna af den punkt som nu är föremål för öfverläggning.
Utsk. säger i mom. A), alt ifrägakomne 50,000 r:dr skulle få användas för undsättningar utan äterbetalningsskyldighet, dock heter det vidare ”hörande dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig sä använda desamma, att dithörande fattiga och arbetslösa personer derigenom beredas sysselsättning och tillfälle att medelst eget arbete förtjena sitt uppehälle.” Nä väl, hvad blir väl följden deraf?
Jo den, att om undsättning ensamt lemnäs till sådana kommuner, som genom nyttigt arbete sysselsätta sina fattiga, så har man dermed blott gagnat de rike inom kommunen med de fattiges arbete, dertill Staten fält tillsläppa medlen.
En sådan undsättning är i hög grad obetänkt och leder till olyckliga resultater.
Det är ganska riktigt af Utsk. att säga att ifrägavar:de undsätlningsmedel böra lemnäs ät sådana kommuner, som sysselsätta sina fattige.
Jag vill blott taga bort ordet ”företrädesvis.” Egenteligen ville jag yrka att ingen undsättning borde lemnäs åt någon utan äterbetalningsskyldighet, utan borde det vara stäldt så, att de kommuner som uppgifvit sig hafva många nödställde, men icke hafva tillfälle alt sjelf underhålla dem, må fä kontanta medel till fyllande af deras behofver och produkten af det arbete som de fattige dermed verkställt, bör användas till återbetalning af den lemnade undsättningen.
Tersmeden har yttrat att vid föreg:de undsättningar hafva medlen till största delen användts lill uppköp af spanmål, ehuru de dock äfven kontant utdelats.
Man mäste väl medgifva att om kontanta medel ullemnas till enskilde personer sä är det klart alt ingen kontroll finnes deruppå ali dessa medel användes till uppköp af spanmål eller till verklig undsättning, utan de kunna användas till skulders betalande eller till drifvande af hvilken industrigren som helst och fördelen af räntefria lån är för samtlige innevånare af landet så stort, att om det är möjligt för dem att visa en ställning som är tryckande och svår, äfven om det icke vore med verkliga förhållandet öfverensstämmande, så sker det i afsigt alt förvilla styrelsen och förskaffa sig länetillgångar på så beskaffade vilkor.