Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringen har begärt 20,000 rtdr härtill.
Jag förundrar mig verkligen öfver StatsUtsk., som icke funnit skäl alt bevilja detta anslag, som Utsk. bör finna af nödvändigheten påkalladt, ty ifall af afslag af den begärda tillökningen, kommer hela indelta cavalleriet alt försättas i oljenslbart skick, emedan de nu anslagna 22,000 r:dr påtagligen äro otillräckliga för hela indelta cavalleriet.
StatsUtsk. har föreslagit indragning af sqvadronsrnöten lill fots.
Ilar står mitt förnuft stilla.
Jag anhåller om vittnesbörd af en hvar utaf härvar. regtts-chefer, om det icke är ett factum, att indelta soldaten till en förvånande grad, under de 11 månader han emellan mötena tillbringar på rolen, förlorar uti militäriskt skick.
Med militäriskt skick menar jag ej pli, ej färdigheten att taga af fodermössan i 3 eller 4 tempo, eller alt vända på klack eller tå.
Jag förstår dermed något helt annat, som jag förmodar, alt hvar och en skall gilla, nemi. förmågan hos soldaten, att med lugn böra, uppfatta och utföra sitt befäls minsta commando-ord och befallningar.
Detta militärskick är till den grad förloradt hos den indelta soldaten emellan mötena, alt jag, efter mer än 26 års activ tjenstgöring, med bäfvan återser truppen första gången den samlas om våren.
Beträffande sqvadronsrnöten till fots , så hafva de af gammalt funnits; men, på befälets oförståndiga anmälan, indrogos de under några år.
Della skedde den tiden , då cavalleri-befälet saknade förmåga att inse, att man till fots kan lära och uppöfva en cavallerist i allting , utom sjelfva ridningen.
Dessa sex dagar, som egentligen endast utgöra 4 dygn, då inrycknings- och uppbrottsdagarna afräknas, tillskynda indelta cavalleriet en ganska stor fördel, emedan följden deraf är, att cavalleriet kommer till reg:ts-mötet med återstäldt militäriskt skick, i den mening jag redan nämnt.
Borttager man dessa 6 dygns sqvadronsrnöten, så fruktar jag — men 3a8 D c 11 7
M a j f. m. jag fruktar ej att säga det, ty vid 5'} år talar nian ej hänförd af känslor eller af sangviniska förhoppningar, som kunna förleda till misstag — att det är slut med indelta cavalleriets hopp alt kunna hålla sig på den punkt af tjenstbarhet, hvaråt det nu syftar, och tiden verkligen kräfver.
Äfven cavalleriet har stundom haft reg:ts-möten livartannat år; men Regeringen insåg lyckligtvis orimligheten deraf att fordra tjenstbarhet af cavalleriet, om det icke fick vara till häst åtminstone några dagar om året.
Till följd häraf har man stundom, för alt bespara marschkostnaderna, som uppgå till betydligt belopp, låtit regtlena få sqvadronsmöten till hast 10 å i4 dagar inom sqvadronernes stånd, i stället för regtls-möten, hvilka möten, ehuru mindre gagneliga än regrts-möten, likväl varit en stor lycka för indelta cavalleriet alt få, emedan dessa äro bättre än intet, eller möte hvartannat år.
Jag skulle ytterligare vilja fråga, burn långt daningen af vår beväring bör vara framskriden , för att göra gamla indelta stammen umbärlig eller ens tillåta den ringaste indragning deraf, så till befäl som manskap.
Beväringen exercerar, som kändt är, 10 dagar.
Jag anhåller likväl att (å fästa uppmärksamheten på en omständighet.
Vid beväringens exercis är mindre fråga om den tactiska daningen, hvilken är mindre väsendtlig; emedan, om man blott 3 månader eller 6 veckor före krigets utbrott kan sammandraga bevärm, haiman, nemi. med tillräckligt och skickligt befäl, mer än tillräcklig tid för att i lactiskt hänseende bibringa manskapet erforderlig daning och färdighet.
Den militära daning jag menar, är af helt annan natur.
Den vinnes ej genom några dagars exercis.
Jag menar vanan att lyda , icke af fruktan för straff, utan af öfvertygelse, grundad på förtroende och aktning för befiilet; men är det väl möjligt för någon, att under io ä 12 dagar inspirera ett sådant förtroende hos hvem det vara må?
Hvar och en, som betänker detta förhållande, torde utan svårighet inse omöjligheten deraf.
StatsUtsk. förklarar väl hädanefter inträffande af krig för mindre sannolikt; men om, emot all förmodan, det osannolika skulle inträffa, och Sverige råka i krig; jag frågar då, 0111 något, om än aldrig så stegradt frihetssinne och fosterlandskänsla kan göra umbärliga ordinarie- och reservförråder af beväring, beklädnad och utredning.
Äga vi tillräckligt förråd af gevär?
Jag tror mig med säkerhet kunna påstå, att oss fattas 70 ä 80 om icke 100,000 gevär, efter rationel beräkning.
Ett exempel torde måhända mera öfvertyga om vigten häraf, än alla sifferuppställningar.
Jag erhöll 1808 såsom subaltern ett ganska besynnerligt och kinkigt uppdrag, nemi. att embarquera 4 bataljoner landtvärn vid Grisslehamn, Jag fann större delen af dem sakna kapotter, sakna ombyte af linne och brukbara skor, och jag sparar det bästa till sist — i;is Den 7 Maj f. ra. 3ag jag fann gevären af högst usel beskaffenhet, och af 3 olika culibrar.
Hvar och en finner, att vid den ringaste förvexling vid utdelningen af ammunition, blef en följd, att den stora kulan icke gick ned i den lilla calibern, och den lilla kulan i den större calibern åter träffade all annanstäds än der man sigtade.
Det var ännu en ganska mörk sida i denna tafla.
Det var nemi. icke utan största svårighet jag kunde få befälet från värdshuset, oakladt bataljons-cheferne, samt en och annan dugtig compagni-officer bemödade sig att uppfylla sitt kall.
Är det ett sådant roilitär-systeme man vill återföra?
Och om vi incorporera beväringen, efter blott la dagars öfning under hela bevärts-liden 5 år — på i8,ooo man infanteri, med alldeles Otillräckligt öfver-och underbefäl, till så stor styrka, som den erforderliga, — är detta likväl i hög grad att befara, äfvensom om vi uti förråderna sakna tillräckliga gevär, beklädnad, utredning etc.
Hvad åter StatsUtsk:s föreslagna indragningar inom armeen angår, måste jag, oaktadt ali aktning för andras opinion, bekänna, att jag anser dem icke tåla en noggrannare granskning.
Den af Utsk. föreslagna åtgärden alt draga in 2,800 rotar, och af den härföre, genom nedsatt vacance-afgift, uppkommande tillgång skänka till beklädnads-passevolance för indelta infanteriet 70,400 r:dr, till ersättning för underhåll af bevärts- och utrednts-persedlar vid indelta cavalleriet 11,000 rtdr b:co, och till beklädnadsersättning för bålsmanshållet ?4,i48 r:dr b:co, samt dessutom af statsmedel bekosta och således efterskänka passevolance-afgiften , utgörande 199,230 r:dr, allt årligen, förefaller i sanning nog äfveutyrligt för resten af skattdragande i Riket, isynnerhet som man väl får anse detta endast som en början till ett mera utsträckt efterskänknings-systeme af rustnings- och roteringsskyldigheten saint båtsmanshållet.
Utsk. har vidare föreslagit smärre indragntr af K.
Lifgardet till häst samt Kronprinsens Husar-reg:te.
Utsk. säger, att 4000 man cavallen vore tillräckligt; vi hafva 4)^9^ man.
In gen sakkunnig lärer kunna påstå, att 4°o° man kan lyftas från roten, då hela numerären endast utgör nyssnämnda belopp eller 4,^95 man.
Vid ett sådant förhållande förstår jag ej, huru en indragning kan vara nyttig eller ens möjlig.
Det finnes andra skäl, ehuru de icke kunna beräknas med siffror, som också borde kunna verka derhän, att de begge regrtena finge vara i fred.
Jag påminner mig att i början af detta århundrade Svenska cavalleriet icke var stort annat än en föga brukbar milis.
Då uppträdde en man, som förenade hos sig förmågan att taktiskt ordna med den sällsynta egenskapen att dana befäl.
Honom hafva vi att tacka för den ståndpunkt, hvarpå Svenska cavalleriet nu befinner sig.
Han var chef för Lifgardet till häst.
Det är icke mera än en sanning, då jag säger, att Lifgardet till häst var ett exil H. 4* 33o Den t
Maj f. m. . . rj ,; , perimentalfält för denna, taktik, som måhända.ännu i. denna stund ej är nog allmänt känd för att vara väruerad somden förtjena!-.
Från detta reg:te utgick exemplet på det nya systemets praktiskhet; och jag frågar, mine herrar j pm dgt icke derigenom gjort sig förtjent af fäderneslandet.
Man fordrar, och som mig synes med mycket skäl, att värfvade reg:tcna skola i ali slags tjenstbarhet vara ett föremäle förde indelta.
Kronprinsens husarer innehafva en ganska hög ståndpunkt , hvad tjenstbarhet angåi:; och jag.heder att nied ett sådant omdöme afven få nämna fotgardena.
Cavalleriet erkänner det värfvade sorn modell; jag föreställer mig, att infanteriet gör detsamma med fotgardena.
Det synes då .föga storortadt alt fästa, sig vid 83: hästar vid det ena och 5o hästar vid det andra regttet, när man vet, att man icke kan draga in någon del deraf, såvida man vill hafva 4°°° sablar i fält, sqm icke torde vara för mycket, då man besinnar, att
Danmark, vår svagaste granne, äger 6000 man ganska tjensl bart cavallen.
, 1 afseende på Utskts förslag att sammanslå fotgardena och indraga 20 officerare och 16 underofficerare, så måste jag bekänna, att all indragning af befäl är en verklig och stor förlust för armeen, och leder följaktligen till skada för landet, hvilket man nu i fredens lugn ej besinnar, men borde kunna beräkna följderna i en framlid, i händelse af förändrade yttre politiska förhållanden.
Hvad skall väl kunna uträttas äfven med de största massor, örn tillgäng saknas på öfvadt befäl, på ett befäi, danadt i den anda och riktning, som den sednare tiden uti militäriska förhållanden utskickat.
Jag bekänner uppriktigt, att jag ej fattar syftningen med sådana indragningar.
Ett annat skäl vill jag anföra; det må gälla hvad det kan.
Visserligen är andra gardet uppsatt i Sverige; men länge Jåg det i Finland.
Finska gardet heter det väl icke numera; men mig synes, som hade vi glömt Finland, då vi låta detta reg:te absorberas!
StatsUtsk. tillstyrker vidare indragning af Wermlands Fältjägare-regte.
Sverige har för litet jägare.
De kunna icke bildas i hast af beväringen.
Jag har med egna ögon i Preussen och Danmark sett, huru deras skarpskyttar på 4oo alnars afstånd med förundransvärd säkerhet träffa rörliga mål.
Månne det icke snarare vore skäl alt påkosta några tusen r:dr på Wermlands fältjägare för . att söka närma oss möjligheten att erhålla en sådan typ för den öfriga armeen, som man äger i andra länder.
Att deremot borttaga Wermlands jägare, är icke blott att tillintetgöra én sådan möjligbet, utan äfven att äga en cadie mindre.
Besynnerligt förefaller mig också, att just det reg:te, söm bestämdt kostar minst af alla i Sverige, och måhända i hela verlden, först föreslås till indragning.
Lifbevär:s-reg:tet är också en cadre, sorn kostar litet, men som skall bort.
Finnes det något bättre sätt, alt för ^. % Dan j M aj i', ra. bättre köp balla en armde, än med cadre under fred, som vid infallande krig fy lies med beväring?
Belröfver icke Stockholms stads beväring en redan skickligt danad officers- och underotficerS-corps?
Bör och kan den anförtros ät för tillfället uppsatt befäl," sorn hvarken har vana att lyda eller befalla?
Uppfyller ej Lifbevärms rmvar. cadre sin bestämmelse?
Jag heder att få åberopa det anförda exemplet med de 4 landtvärns-bataljonerna, af hvilka 2 voro från Stockholm.
Hallands beväring skall också indragas efter Utskls åsigter om rätta sättet att ordna Sveriges militärstyrka.
Derigenom försvinner ännu en cadie, Hallands läns beväring skulle då öfverby tias på de Skånska regitenn.
Men dessa fingo då för mycket, ty det är ej möjligt att i de gamla stammarna inrymma beväring utöfver en viss proportion; och af samma skäl kunde ej någon öfverflyttning ske till Bohus läns regite, emedan det har tillräckligt af dess egen beväring.
Det torde följaktligen icke vara skäl att för några tusen r:drs besparing göra sådana indragnlr , som icke blott åstadkomma oreda, och följaktligen äfven missnöje, utan äfven, i stället för att befordra, tvertom motverka det mål, hvartill man syftar genom en utvidgad bevär:s-styrka.
Smålands husarer skulle också indragas.
Här gäller samma skäl, som jag redan uppgifvit ang:de cavalleriet i allmänhet.
Behöfva vi 4°°° man vid ett fälttåg, så kan någon indragning icke äga rum af den cavalleristyrka vi äga.
Äfven här förefaller det besynnerligt, att Utsk. föreslår till indragning etf regite, hvars möteskostnader under de 9 sednare åren understigit ett annat lika stort regites med 6,333 ridr 16 sk. b:co om året.
Jag åtager mig att factiskt bevisa det med handlingar från Krigs-colhm.
Utsk. föreslår äfven att sammanslå Lifregltets dragonoch husar-corpser.
Efter min förmodan blifver reg:tets stånd alltför vidsträckt från Sköfde till Gefle, hvarigenom den mödosamma, men vigtiga och maktpåliggande ekonomiska tillsynen försvårades.
Dessutom skulle marschkostnaden till och ifrån mötena äta upp den åsyftade besparingen.
Sådant blefve resultatet i financiclt hänseende.
Döpot-ryttmästarne skulle äfven indragas.
Må det tillåtas mig anföra ett exempel från de tvänne större reglten jag under 26 års lid anfört, utgörande hvartdera 1000 man, med en chef och 2 bataljons-ehefer.
Hvem skall lemnäs hemma, när regitet bryter upp för att gå i fält för att föra regltsbefälet och bataljons-befälet?
En major och en ryttmästare minst.
Man kan icke anförtro i ovana händer bestyret om, och ansvaret för både boställs- och lönings-directionerna, och controllen af en uppbörd af emellan 60 och 70,000 ridr bico om året, jemte befälet öfver de'poten ro. m.; då behöfves ju begge fördubblings-ryttmästarne genast, för att föra de lediga sqvadronerna.
Cadrarne äro redan inom armeen i allmänhet, men saf - 33-2 Den 7 Maj f. m. deles hvad angåc. cavalleriet, för små, och jag vågar ansvara .för, att redan vid reg:tets uppbrott komma de flesta sqvadronerna att blott hafva en subaltern, hvilket är en olycka i Sverige mera än annorstädes, emedan större både kraft och vigt ligger på befälet, i saknad af krigsvana m. m.
Af dessa skäl, men isynnerhet på de bättre grunder, som af talare före mig blifvit anförda, anhåller jag om återremiss af betänkandet.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, då tiden långt framskridit och flere ledamöter anmält sig att tala, om R. o. Ad. skulle behaga uppskjuta med fortsättningen af discussionen öfver StatsIJtskrs utlåt.
N:o 44 eftermiddagen.
In fidem protoeolli, F. O. Silfverstolpe, Thorsdagen den 7 Maj 1840.
N:o 44, angtde reglertn af utgifterna under riksslatens 3:dje hufvudtitel.
Det är ingalunda min mening att ingå i någon generel undersökning af StatsUtskts nu förevar, utlåt.
N:o 44- Det vore dessutom öfverflödigt, sedan det blifvit i förmiddagsplenum af General-adjutanten för armeen samt flera andra talare så utförligt utveckladt.
Jag skall uteslutande hålla mig till två punkter, för hvilka jag icke är främmande, på grund hvaraf jag tror mig böra yttra mig derom.
Lewenhaupt uppläste derefter följande: XJti 2:dra punkten af det nu förevar, utlåt.
N:o 44» har StatsUtsk. inskränkt sig till en framställning till R.
St., att för närvar, oförändradt i staten uppföra anslaget för Krigshofrätten, men att på samma gång i önskningsväg hos Konungen anmäla, det H. M. täcktes vara betänkt på införandet af sådana förändringar i den militära lagskipningen, hvar - Dsn 7 Maj c. 333 igenom denna krigs-öfverdomstol framdeles matte komma att upphora.
Motivet för denna begäran hemtar Utsk, från de äf R.
St:s revisorer, uti 1839 års revisionsberättelse, yttrade åsigter.
Ehuruväl således ingen nu genast skeende indragning af Utsk. blifvit tillstyrkt, anser jag dock anlédn. vara för hand, att bemöta de skäl, som Utsk. anser tala för en sådan framdeles, och till hvars förberedande Utsk. tillstyrker R.
St., att hos H. M. Konungen anhålla om åtgärders vidtagande.
I första rummet framställer sig då som generelt motskäl, att i alla länder, der krigsmakt finnes, äfven krigs-domstolar finnas, och anses oumbärliga och oskiljaktiga från bibehållandet af disciplinens helgd.
Denna grundsats gäller hos alla, utan afseende lill statsskicket, om detta är absolut constitutionelt, monarkiskt eller republikanskt; hos alla innebär äfven krigslagen egenskapen af undantagslag, med sina med den allmänna i de flesta fall så olika , och i sitt generella omfång så mycket strängare, straffbestämmelser.
Uti det ultralibcrala Frank rike gäller ännu oförändrad samma krigslag, sorn promulgerades under Kejsaredömet, och har begagnats som mönster för dem, som i sednare tider i andra länder antagits, och af hvilka den Bäijersko, som jag tror, är den sista.
Mig veterligen finnes, med undantag af Sverige, Norrige och Danmark, intet land, der någon civil-ledamot deltager uti krigsdomstols-förhandlingar; uti Frankrike är t. o. ru. actor militär, under benämning af capitaine-rapporteur.
Då hvarje Svensk officer är förpligtad känna krigslagen, samt vid sitt inträde i tjenst uti densamma examineras, kunna de ej benämnas olagfarne, helst hvarje militärledamot är för möjliga misstag i domslut underkastad enahanda ansvar, som den civile, of Utsk. s. k. lagfara e ledamoten, hvars enda uteslutande åliggande dessutom inskränker sig till alt ensam ansvara för riktig rättegångsordning.
Oberäknadt kännedom af den egentliga krigslagen, åligger det domaren i militära mål att vara hemmastadd i reglementariska, och krigsståndet för öfrigt rör:de, stadganden.
Att till vanliga, vare sig öfver- eller underdomstolars afgörande öfverlemna disciplinära mål, skulle otvifvelaktigt innebära fröet till krigstuktens förfall, till föga båtnad för samhällets säkerhet.
Det af Utsk. åberopade skäl att Krigs-hofrättens ledamöter kunna, när som helst, ombytas, kan vara sannt i princip, men blir det ej i tillämpning.
Visserligen äro de militäre ledamöterne derstädes ej inamovible, och böra ej heller, efter min tanke, så vara; permanente deremot kunna de nära nog få anses.
Sedan 1824 sjelf ledamot af denna domstol , uti hvilken jag inkom i succession efter en afliden, flera år der tjenstgörande ledamot, har jag ej under denna 334 De 11 7
Maj c. m. tiel sett andra ombyten Un sådana, som vållats genom dödsfall, sjelfbegärdt afsked eller vunnen befordran till högre grad eller å annan ort.
Genom aflöningens förändrande år 1827 fran, efter resereglemente, till tixa årliga arfvoden , tyckes en sådan princip vara de facto etablerad.
Slutligen får jag vördsamt hemställa, huruledes det ens blir möjligt att för de vanliga domstolarna undersöka och samvetsgrann! afdömma mål, hvaribland många förekomma, som kräfva hos domaren praktisk kännedom af yrket, ja mången gång vettenskaplig bildning i detsamma.
Jag tror således det vara af lagstiftaren väl afsett, att, då i den högsta instansen, Högsta Domstolen, blott 2:ne militäre ledamöter finnas, majoriteten i de båda lägre utgöres af militära domare.
Jemte vördsam anhållan om återremiss, får jag tillägga dem , att dessa anmärkntr må få densamma åtfölja.
Mot den af StatsUtsk. föreslagna successiva indragning af Lifbevär:s-reg:tet framställa sig flera betänkligheter, dem jag anhåller få underställa R. o. Ad:s upplysta pröfning.
Instämmande för öfrigt i den reservation, som emot majoritetens beslut inom Utsk. blifvit af en dess ledamot, Hr Tersmeden, afgifven, och som i min tunke rationelt ådagalägger det orätta oell skadliga af en sådan åtgärd , anhåller jag dock, att dels få ytterligare utveckla de af honom häremot anförda skäl, dels att få tillägga några andra af samma syfte, som i min öfvertygelse vunnit burskap.
Det är en allmänt antagen sats, äfven af Utsk. liyllad, att ide lander, der försvaret egentligen grundas på conscriptions-systemet, ett dugligt befäl, i förening med en permanent väl öfvad och instruerad stam, måste på fredsfot finnas, för att i farans och behofvets stund, genom undervisning och efterdöme, bilda det nyutskrifna manskapet till användbarhet i yrket.
Utsk. föreslår härtill i det förevar, betänk, fotgardet för hufvudstadens bevärls-manskap, och för länets, Uplands och Södermanlands regiten.
Utan att ingå uti någon speciel pröfning, huruvida det vore lämpligt att bevärls-manskap exerceras af värfvad t, isynnerhet med hänsende till underbefälet, eller om sådant här ens vore möjligt för gardet åstadkomma, derest Utskls förslag i N:o i4, med hvilket detta står i samband, skulle af Representationen antagas, att nemi. genom de båda gardes-reg:tenas sammanslående till ett och reducerande till 3 från 4 bataljoner, med bibehållande dock af lika manskapsstyrka, som nu, men med minskning af ej mindre än 38 öfver- och under-befäl, —■ inskränker jag mig blott till den anmärkn., det jag ej tror en sådan åtgärd användbar innan 1812 års bevär:s-lag blifvit a priori och genom de båda Statsmakternas sammanstämmande beslut förändrad, då uti densammas 19 § uttryckligen stadgas: att be varis-man skap et bör antingen införlifvas med indelta arméen, el - D e 11 7 M a j e. m. 335 Jer ock utgöra .särskilda c o r p s e r under särskildt befäl.
Måske beraötes jag här med det inkast, att Utsk. pfsett . ej införlifning med blott exercis, genom gardets befäl; men jag vägar hemställa, huruvida en sadan omändring vore annat än advocatur och ett kringgående af frågan, då det lärer få antagas, att om gardet skall exercera bevärcn, det äfven måste redovisa för och upptaga densamma i sina ingående och afgifvande förslager, samt slutligen lemna befäl och stam åt densamma vid krigstillfällen.
Jag frågar: kan en införlifning.tydligare constateras, och, efter min tanke, åtminstone ett evidentare afvikande från bevärrs-lagens' anda och stadgande framvisas?
Uti N:o 16 af samma betänk, erkänner dessutom Utsk. sjelft ungefär hvad jag ofvan haft äran anföra, då, bland andra skäl för den der föreslagna indragning af Wermlands Fältjägare-reg:te, älven det anförest ”att det sätt,” — som orden lyda — ”på hvilket ”detta reg:te rekryteras” — genom värfning nemi. — ”goldet mindre l j en 1 i g t alt med detsamma införlifva beväring.”
För min uppfattningsförmåga åtminstone vill det visa sig, som stöde detta yttrande i strid ined yrkandet uti 21 punkten: att gardet, också värfvadt, skulle med sig införlifva hufvudstadens bevär:s-inanskap; ty efter vanlig logik måste val få antagas, att hvad som i samma sak anses mindre lämpligt eller tjenligt i Wermland, måste så få anses äfven här.
Visserligen kunde ännu flera skäl anföras emot denna del af Utsk:s betänk., men tiden är dyrbar och bör ej missbrukas, isynnerhet som, om det lyckats mig, som jag hoppas och tror, ådagalägga, att förslaget saknar stöd af lag, all ytterligare motbevisning i detta fall lärer för närvar, blifva öfverflödig.
Hvad åter länets bevär:s-manskaps fördelning på Uplands och Södermanlands reg:ter beträffar, möter här det förhållande, att dä, redan för ao år sedan, Lifbevär:s-reg:tet inrättades, så skedde sådant egentligen på grund deraf, att de ofvannämnda begge reg:tena hade redan då inom egna län så talrik bevärls-personal, att dcnsammas vederbörliga daning tog allt deras disponibla befäl i anspråk.
Af sådant skäl, och efter skedd anmälan af förhållandet, genom dåvar.
General-adjutanten för avin Jen, Gr.
Björnstjerna, behagade Konungen till befäl för Stockholm stads och läns bevär:sraanskap förordna och transportera sin Lifdrabant-corps.
Underbefäl och spel på stat afsågos äfven i den första organisations-urkunden; men dertill funnos hvarken då, eller hafva sedermera medel kunnat ännu beredas.
På dessa 20 år har folkmängden, ocd^som en följd derutaf, äfven bevärtsmanskapet, ökats, och tilltager ytterligare med hvarje år, då deremot indelta armeens underbefäl blifvit, sedan lönereglertn iB33, med en underofficer per compagni förminskadt.
Conclusionen framstår här så klar och gifven, att inga ytterligare commentarier tyckas vara af nöden.
Upp - 336 Dea 7 Maj e. q». lysningsvis bör jag bär nämna, att det medelbelopp, hvartill Hr Tersmeden i sin reservation upptager Lifbevär:s-reg:tets årliga styrka, eller lill circa 1000 man, blott afser landtbevärtn; de sednare åren har reg:tets numerär ökals med något öfver 200 man sjöbeväring, som de år, då ingen sjöexpedition med dem ägt rum, äfven blifvit vid regltet vapenöfvad.
Regrtets förråd linnes för närvar, försedt med vapen och materiel för i,i5o man.
Uti 2,:dra punkten af sin reservation vidrör Hr Tersmeden ett ämne, sorn, vigtig t till begrundande för hvarje, fosterlandsvän, jag anhåller att Utsk. behagade, vid en som jag hoppas och förmodar skeende återremiss af betänk., egna odelad uppmärksamhet.