Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ar det nu så, att åklagaremakten ligger ensamt och allenast i Konst.Utsk:ts händer i egenskap af persona moralis, så år det temligen klart och måste vara det äfven för den, som är aldrig så enfaldig, att ingen ledamot inom Utsk. eger rått att särskildt framträda med anma', för hvilka han hämtat anledning vid granskningen af StatsRådets protokoller, utan att det är Utsk., i sin egenskap af moralisk person, som har åklagaremakten emot Konungens rådgifvare lagd i sina händer, och som det således allena tillkommer att utöfva denna makt, så att hvarje anm., som af en ledamot inom Utsk. framställes, faller till intet och blir ett oting, så snart den icke gillas af Utsk:ts majoritet och derigenom framträder såsom en af Utsk. yttrad tanke.
Om förhållandet vore annorlunda, så (skulle ju hvarje ledamot i Utsk. kunna upfräda och tillvälla sig an - Dun 10 Mai» (.
m. mårkningsrått emot Konungens rådgifvare, under det att den egentliga fiklagaremakten i detta hänseende genom sin pluralitet förklarat de gjorda anmme icke till någon åtgärd böra föranleda.
Kan sådant vara med grundlagen öfverensstämmande?
Jag för min del får öppet bekänna, att det för mig är nära nog oförklarligt huru Konst.
Utsk. kunnat tillåta någon af sina ledamöter att framkomma med anina, dem Konst.Utsk., således åklagaremakten sjelf, förklarat sig ieke kunna godkänna.
Jag får protestera emot ett sådant förfarande, emedan det under oroligare tider kan leda tilt följder, hvilka ingen kan beräkna.
Då jag sist hade ordet, svåfvade jag ännu i ovisshet, om hvad Utsk. egentligen menade med de i förev:de punkter gjorda anm:r; och jag visste icke huruvida de varit föranledda af 107 §, eller om det endast var Utsk:t.s mening att ad notitiam meddela dem åt R.
Sedermera hafva tvenne ledamöter i Konst. - Utsk. förklarat att dessa anner blifvit framställda på grand af 107 §.
Jag ar skyldig att tro dessa 11rrs upgifter, och ber med anledn. deraf att få yttra några ord.
Punkterna hafva visserligen af åtskilliga talare blifvit genomgångna, men icke förthy’ anser jag mig dock böra tillägga några ord rörande hvar och en af dem, för att visa, hvarföre jag anser dem icke vara af beskaffenhet utt kunna föranleda någon tillämpning af ifrågavide §.
I första punkten anmärker Utsk. att tvenne Hofrättsledamöter, som vid sista Riksdagen tillika voro medlemmar af R. o. Ad., lingö behålla sina löneinkomster oafkortade under loppet af Riksdagen, då deremot en kammarskrifvare icke erhöll någon sådan förmån.
Dehär redan af den förste talaren ådagalagdt att dessa tvenne Iiofrättsledamöter arbetade i Utsk. under hela Riksdagen, hvilket kammarskrifvaren icke gjorde.
Jag linner det således hafva varit ganska rätt och ingalunda klandervårdt, att Regeringen handlat såsom här blifvit anmärkt.
Beträffande andra punkten har Hr UtrikesStatsMinistem redan uptagit densamma till besvarande, och jag för min del tror att, om någon anm. emot anställandet af Norska embetsman i Utr.kabinettet skolat ega rum, så hade sådant bort r kc efter 10 6 § och icke efter den 107.
Manderström har derjemte yttrat, att dessa tjenstemän icke äro upförde på ord. stat utan endast förordnade.
Tredje punkten, som rörer tillsättandet af några embetsman inom KrigsDepit, har blifvit besvarad på ett, åtminstone för mig, tillfredsställande sätt.
Ansvaret, derest något sådant skulle komma i fråga, drabbar i alla fall StatsRådets ledamöter, vare sig protokollerna utvisa att ärenderna blifvit af någon föredragande anmälda eller icke.
Fjerde punkten, som egentligen innehåller att en machin blifvit inköpt för 10,0 00 rdr, oaktadt GenJPoststyrelsen ansett att den borde betalas med 6000 rdr, har äfvenledes blifvit besvarad.
Det torde vara svårt att här bedöma huruvida åtgärden varit riktig eller icke; men mig synes i alla fall att arnum härledt sig från en åsigt, sorn jag i allmänhet icke kan gilla, nemi. att K.
M. skalle vara "vilkor - Den 10 Mars f. m. ligen bunden af de framställningar, som ingifvas frän underordnade myndigheter.
Jag anser att dessa myndigheters yttranden böra tagas i anspråk, när så erfordras, men att K.
M. må vara berättigad att frångå dem, när han finner skäl dertill, och så har förhållandet förmodligen här varit.
Dessa äro nu de fyra anm:r, dem Utsk. funnit skäl att framställa med anledn. af 1 07 §.
När vi nu läsa denna §, så finna vi att den innehåller följ.: »Skulle Konst.- Utsk. anmärka, att StatsRådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon föredragande icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende embete utöfvat, ege då Utsk. att sådant tillkännagifva för R.
St:r etc.»
Så snart man nu erkänt att anm:ne blifvit gjorda efter 107 §, så har Konst. - Utsk. dermed äfven förklarat att det i §:n omnämnda förhållande utträdt, ty eljest hade väl Utsk. icke gjort några anm:r.
Nu synes det att det icke är meningen att ett eller annat enstaka fall, som Utsk. ansett hafva bort vara på annat sätt, kunnat ådagalägga att Rikets sannskyldiga nytta icke blifvit iakttagen, och något annat fin detta ger 107 § icke rättighet att anmäla.
Det är på grund häraf, •och då jag tror att det icke finnes någon inom detta hus, som anser att 107 § här bör tillämpas, som jag framställde mitt förra yrkande att R. o.
Ad. borde uttrycka sitt ogillande af Utslcts sätt att gå till våga.
Jag fortfar nu så mycket mera med detta yrkande, som jag hört att dessa fyra anm:spunkter verkligen äro framställda enligt 107 § och att således Utsk. ansett Rikets sannskyl diga nytta icke blifvit iakttagen.
Ilvad för öfrigt vidkommer det af Hr Cederschiöld försvarade sättet, att i reservationer emot Konst. - Utsk:ts beslut framställa särskilda anm:r emot StatsRådets ledamöter, hvilka anmtr icke blifvit af Utsk. gillade, så tror jag icke att ett sådant sätt är med grundlagens bud öfverensstämmande.
Det är åt Konst.Utsk. in corpore öfverlemnadt rättigheten och skyldigheten att granska StatsRådets protokoller, och Utsk. har sedermera att, på^grund af denna granskning, framställa sina anm:r; men ingalunda har det rätt att framställa hvad en eller annan ledamot af minoriteten anser böra anmärkas.
Det är särskildt föreskrifvet, huru det skall tillgå, när enskilda ledamöter af representationen vilja göra anm:r emot Konungens rådgifvare, nemi. att de skola i försegladt konvulut öfverlemnas till Konst.Utsk., och få icke af R.
St:r behandlas förr än Utsk. förehaft desamma.
Att uttala ett generelt omdöme öfver
Regeringens sätt att förvalta sitt maktpåliggande kall, tror jag att det vore det lämpligaste sättet att gå tillväga.
Så har äfven tillgått från början af vårt fria statsskick, och mig synes också 107 § innebära att ett sådant omdöme i allmänhet bör uttalas.
Hr Printzensköld att förklara, att Konst.Utsk:ts ledamöter äro alldeles detsamma som advokatfiskaler.
För min del är jag lyckligtvis icke af denna åsigt, och jag får förklara att, om jag varit det, så hade jag icke åtagit mig att vara ledamot i Konst.Utsk. 70 Den 10 Mare f. m.
Konungens rådgifvare hafva visserligen varit blottställda för annar, men detta har skett på sådant sätt, att de sjelfva icke deraf funnit anledn. till missnöje.
Konst.Utsk. deremot befinner sig icke i samma lyckliga ställnings det har nemi. sökt efter båsta förstånd fullgöra sin pligt, men blifvit utsatt för skarpt klander, hvilket gått ända derhän, att det af en ledamot blifvit beskyldt för enfald.
Jag ursäktar denne värde ledamot gerna, emedan jag vet att han understundom i sitt lojala nit icke så noga väger sina ord.
Konst.- Utsk. granskär StalsRådets protokoller och hvarje ledamot framställer de anner, han finner sig befogad att göra.
Tersmeden tyckes dela Hr Printzensköld» mening i det afseendet, att det icke skulle vara de enskilde ledamöterna, utan Utsk. samfälldt tillstadt att framställa anmir.
Men jag svarar härpå, att 0111 den enskilde Utsk:s* ledamoten icke finge framställa sin anm. såsom reservation vid Utsk:ts Mern., så hade han alltid sin rätt att väcka densamma inom Ståndet och då skulle den i alla fall komma fram, ehuru på en omväg.
Den enskilde ledamotens anm. är således att jemföra med en motion, som väekes inom Konst.Utsk.
Man väcker denna motion eller detta förslag att den eller den annnn skall göras; deröfver skall Utsk. afgifva ullåt:de.
Det är alldeles detsamma, som att en enskild ledamot inom ett Stånd framställt en anm., och hvarför skalle icke Konst.Utsk:ts minoritet hafva samma rätt som inom andra Utsk.
Den enskilde ledamoten känner icke till innehållet af StatsRådets protokoller, men Konst.Utsk:ts ledamöter, som hafva till pligt att granska dessa protokoller, känna deras innehåll.
Om Hr Printzensköld läser sednare mom. af 107 g, hvilken torde hafva fallit honom ur minnet, så skall han finna att han, likasom hvarje annan ledamot inom Ståndet, och icke Ståndet in corpore, har sig tillagd rättigheten att väcka anm:sanledning emot Konungens rådgifvare.
Om sådant skulle vägras i Utsk. någon dess ledamot, så hade han ingen annan utväg, än att försegla sin anm. och gå med den till Ståndet.
Detta torde dock vara en obehöflig omväg, som ingalunda synes mig öfverensstämma med det sätt, hvarpå Hr Printzensköld gått till väga under den tid han beklädde en sådan plats, som den han förklarade sig anse hvarje ledamot af Konst.Utsk. innehafva, ty,, om icke jag misstager mig alltför mycket, ville Hr Printzensköld, såsom advokatfiskal, alltid gå den väg, som var den kortaste och ginaste till det föresätta målet.
Hr Printzensköld::
Jag beklagar att jag upkallat Hr Cederschiöld emot mig i denna fråga; jag rår dock icke för att jag icke kan återtaga ett enda ord af hvad jag förra gången yttrade, icke ens det, vid hvilket
Hr Cederschiöld särskildt fästade sig.
Han må säga hvad han vill, så kan det icke undgå någon, som tydligt och klart läser grundlagen, att Konst.Utsk., i afseende på grankningen af rådgifvarnes protokoller, har alldeles samma funktion som den vanliga åklagaremakten i Riket har sig anförtrodd i afseende på tillsynen öfver lagars och författningars behöriga efterlefnad.
Likasom JustitieKansleren, når en anmälan hos honom göres om olaglighet, begången af en Statens tjensteman, eger rätt att antingen Den 10 Stars f. rtl. 71 remittera målet till domstol för anställande af åtal emot tjensteman* nen, eller ock förklara att han icke finner anledning till en sådan åtgärd, på samma sätt tillkommer det Konst.Utsk., såsom moralisk person, att gå till våga, när vid StatsRåds-protokollens granskning anner framställas emot Konungens rådgifvare.
Det är nemi då Utskits icke blott rätt, utan äfven pligt, att alldeles på samma sått som JustitieKansleren eller Just.Ombudsmannen går till väga, pröfva hvarje annvs beskaffenhet, låta den falla, om skäl dertill förefinnes, eller, i annat fall, förordna åtal, enligt 106 §, eller också hänskjuta anm n till R.
St:r för den åtgärd 107 § osnförmäler.
Kan då den liknelse, som jag framställt, vara oriktig?
Jag betviflar att någon skall kunna bestrida den fullkomliga sanning, som den innebår, och når grundlagen icke känner någon annan åklagaremakt emot StatsRfidets ledamöter ån Konst.Utsk., såsom persona moralis, och ingalunda tlllstädjer de enskilda personerna, hvaraf Utsk. består, att hvar för sig utöfva denna åklagaremakt, så måste det också deraf falla sig alldeles klart för det enfaldigaste begrepp att åklagaremakten skall utöfvas af Konst.Utsk., såsom sådant, men alldeles icke af någon enskild ledamot derstädes.
Det är detta, som jag påstått och denna sats skall ingen kunna vederlägga.
Hr Cederschiöld har, genom anförandet af tvenne förhållanden, sökt försvara sin reservationsrätt.
Det ena var att inom R.
St:rs öfriga Utsk. hvarje ledamot eger rätt reservera sig emot Utsk:ts beslut.
Deruti har han rätt, men han glömmer, att de ärenden, som utgöra föremål för andra Utsk:s handläggning, äro af R.
St:r kända på grund af Kongl, propostr eller enskilda motioner.
Men så är icke förhållandet med Konst.Utsk., hvars bestämmelse år af en helt annan art och hvars protokoller, rörande StatsRådet, just derföre, enligt tryckfrihetslagen, icke få öfverlemnas åt offentligheten.
Det andra förhållandet var. att man emot Konungens rådgifvare eger rätt att inom RiksStm göra anm:r, lika val som inom Konst.Utsk.
Men Hr Cederschiöld år äfven hår besvärad af glömska uti en ganska vigtig omständighet, nemi. den, att den anm., som väckes inom ett RiksSt., är förseglad och får ej anmälas annorlunda än efter ett i sjelfva grundlagen fastställdt formulär, så inrättadt, att anm.-s syftemål och beskaffenhet omöjligen skall vid dess anmälande ens på det aflägsnaste sätt kunna antydas, hvartill kommer, att, om Konst.- Utsk. icke godkänner amnm, så dör den, och dess författare eger icke en gång den trösten häröfver att genom pressens biträde återkalla anm-.n till lifs.
Detta må gälla till försvar för min sats.
Om det förfarande, man nu tillåtit sig i afseende på sättet att begagna reservationsrätten inom Konst.Utsk., vinner häfd, så kan man tänka sig att vid kommande Riksdagar få skåda en sådan vidunderlighet som den, att i reServationsvåg emot StatsRådet lika många åklagare upträda, söm Konst.Utsk. har ledamöter, under det att åklagaremakten sjelf, representerad af Utsk., icke emot rådgifvarne framställt någon enda anni.
Kan sådant vara med sundt förnuft öfverensstämmande?
Nej, detta tillåter jag mig att på det högsta bestrida, T7 T) (*n 10 M-» ra f. nr.
Sedan nu vid klangen af tvenne våf diga sköldars sammandrabbning.
Hrr Cederschiölds och Printzenskölds, frågan om decharge för Konungens rådgifvare tyckes vilja öfvergå till en fråga om decharge för Konst.Utsk;ts majoritet och minoritet,, torde det tillåtas mig att i detta hänseende yttra några ord.
Man har tvistat om reservationsrättens rättmätiga eller obefogade begagnande vid Utsk ts Mein. rörande granskning af StatsRådets protokoller, . eller den. s. k. décharge-fr&gan.
För min del anser jag, att den enskilde ledamoten af Konst.Utsk. gör bäst uti att icke reservationsvis till R.
Star framkomma med sina individuella åsigter vid dessa tillfällen, emedan sådant så lätt leder till betänkliga missbruk.
Afven jag har i några afseenden inom Utsk. yrkat anmälningsåtgärder, om hvilka majoriteten icke förenat sig.
Jag har då emot besluten i Utsk:ts prot. nedlagt urina reservationer; men icke ansett mig föranlåten ait till R.
St:r framkomma med deras utvecklande.
Likväl måste man, i afseende på lagligheten härvid, gora en skillnad, nemi. huruvida, å- ena sidan, reservanterna i sina reservationer afse att för Representationen framlägga en anm., som grundar sig på någon af deni särskildt vunnen erfarenhet och insigt genom protokollens innehåll, nied andra ord något faktum, hvarom utur deras läsning erhållits kännedom;. elier om, å andra sidan, kännedomen år inhemtad, oberoende af protokollen.
Till något framläggande af den. förstnämnda kategorien har man, enl. mitt förmenande, alldeles ingen rätt; men den andra kategorien af reservationer år, såsom nyss antyddes, den, då man. stödjer sig på allmänt kända förhållanden, hvarutinnan ingen läsning af StatsRådsprotokollen ger någon ny' up lysning.
Dervid kunna reservanterna ega befogenhet att i sina af gifvande reservationer ådagalägga och utveckla en åsigt, som är stridande emot Utsk:ts. Föremål för föredragning hos R.
St:r blifva dessa slags utredningar dock icke t men den. individuella, måhända fullt sanna åsigten är inför R.
St:r uttalad.
Längre kunna reservanterne utan tvifvel icke gå; men jag tror också, att de, vid detta Mern. antecknade reservanter icke heller gått längre.
Röster höjde sig vid justeringen inom Utsk. emot reservationsrättens begagnande i detta fall; men sedan den åsigt., jag nu- haft äran utveckla, vann understöd af Utsk:ts pluralitet, samt i sak vunnit sin tillämpning, behöfde jag för min del, för tillkännagifvande af ofvanbesagde utveckling, icke bifoga någon reservation i afseende å denna upkomna tvistefråga, hvilket förfaringssätt, eller reservationers afgifvande mot reservationer, alltid måste leda till stor vidlyftighet och lämpligen, skulle jag tro, i de flesta fall mycket val kan undvikas.
Må det nu tillåtas mig att återgå till sjelfva hufvudfrågan, nemi. granskningen af StatsRådets protokoller.
Man har i afseende å Utskits Mein. frågat, hvartill framläggandet af de 4 annune lämpligen kunde tjena, då Utsk. icke påyrrkat någon sådan anmälan, som § gifver vid handen.
Deras framläggande bör likväl vara ganska nyttigt; så hafva föreg.
Konst.Utsk. ansett, och erfarenheten har ådagalagt, att i de aldra flesta fall har ett sådant framläggande visat den verkan, att en konstitutionel sinnad rådgifvare-personal framgent undvikit, att vidtaga sådana åtgärder, som af Utsk. blifvit an - Den 10 Mars f. m 7J märkta; hvadan man tvifvelsutan kan antaga, att de i allmänhet hafva haft en ganska nyttig påföljd.
Om hos R. o. Ad. det behandlingssätt tillförene af Konst.Utsk:ts décharge-betånkanden egt rum, att, vid deras läggande till handlingarne, uttrycka ett gillande eller ogillande, så skulle jag visserligen helst se, att, om t.
ex. den första anmålningspunkten blefve beledsagad med ett ogillande, de tvenne öfriga deremot med gillande till handlingarne lades; men dä sådant icke här hitintills vunnit burskap, inskränker jag mig, på sått i mitt förra anförande år yttradt, till den hemställan, att 11. o.
Ad. behagade lägga det föredragna Mern. till handlingarne.
Det kan icke falla mig in att längre trötta R. o.
Ad. med någon strid med Hr Printzensköld i en fråga på sidan om saken, som han inledt, så mycket mindre, som jag anser det fåfängt att få några skäl att verka p& den värde talaren.
Men jag tillåter mig blott att påminna Hr Printzensköld, att det finnes en § i vår Riddarh.Ordn., som stadgar ansvar för den, som tillåter sig personligen förnärmande yttranden emot någon ledamot, och jag inskränker mig derföre nu till att gifva Hr Printzensköld det rådet, att genomläsa 30 § Riddarh.Ordn.
Sedan öfverlåggningen härefter förklarats fulländad, yttrade H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende å det förevarande Memorialet, två propositioner blifvit begärda, nemligen af Frih. Tersmeden derå, att R. o. Ad., med ogillande af de i Mein. framställda anmärkningar, måtte lägga detsamma till handlingarne.
Tersmeden ordet och yttrade:
Det var min mening att. ogilla det sätt, hvarpå Konst.Utsk:t framställt dessa anmärkningar, i synnerhet nu, sedan det blifvit förklaradt, att de framställts enligt 107 §, hvilken jag anser alldeles icke gifva någon anledning till ett dylikt förfarande.
Jag fortfar derföre i min anhållan om propos. på denna min mening.
Sedan H. Exc., i anledning häraf, framställt Frih.
Tersmedens yrkande sålunda, att det innefattade Memorialets läggande till handlingarne med ogillande af det sätt, hvarpå de deri gjorda anmärkningar blifvit framställda, anmälde sig och yttrade Frih.
Jag har slutit mig till den mening, som Friherre Tersmeden först framställde, och jag tror det vara egentligare att uttrycka ett ogillande öfver de framställda anmärkningame, än öfver det sätt, på hvilket det skett.
Vi hafva dessutom af Hr Cederschiöld hört att Konst..Utsk:ts mening verkligen var att framställa anmårkningarne enl.
107 §, och derföre instämde jag i Frih.
Tersmedens yrkande, hvarmed Hr von Ehrenheim jemväl förenat sig.
För min del får jag anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på Frih.
Tersmedens första yrkande.
Ti T) en 10 Mars 1. ta.
Då jag finner att flere ledamöter önska propos:s framställande å mitt första yrkande, får jag, med afseende från mitt sednare, med desse ledamöter mig förena.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, förtnålte, att, sedan numera andra ledamöter och jemväl Frih.
Tersmeden sjelf anhållit om propos. å bemälde Friherres yrkande, sådant detsamma först blifvit af II.
Exc. uptaget, utgjorde de propus., Som under diskussionen blifvit begärda, dels bifall till Frih.
Tersmédens förslag, att K. o. Ad., med ogillande af de i Konst.Utsk.ts förevarande Mern. framställda annor, mätte lägga detsamma till handlingarna, och dels bifall till Frih. Cederström?, af flere ledamöter biträdda förslag, att Mern. skulle läggas till handlingarne utan uttryckande af någon åsigt om detsamma? innehåll.
Härefter framställdes först propos. å bifall till Frih.
Tcrsmedens förslag och besvarades med starka både ja och' nej i blandning, hvaruppå gjordes propos. å Frih.
Cederström? förslag, och då dervid jemväl svarades starka både ja och nej, förklarade H. Exc., det han ansåge ja nu halva Varit öfvervägande.
Efter det flere ledamöter påyrkat votering, upsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den som vill, att Konst.Utsk:ts Mern.
N:o 5, angule fullbordad granskning af de i StatsRådet förda protokoll, skall läggas till handlingarne, röstar J a j den det ej vill, röstar Nej; vinner nej, beslutar R. o. Ad. lägga förevarande Mern. till handlingarne med ogillande af de deri framställda anmärkningar.»
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda: Ja—57.
Nej —99.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 3 och 7 dennes på bordet lagde Utlåt.
N:o 74, dels i anledn. af K.
M:ts nåd. Propos., angående Leckö kungsgårds användande till ekplantering, dels angde väckta motioner om utarrenderande af vissa delar af nämnde kungsgård, samt om anslående af en derunder lydande hemmansdel till boställe åt Folkskoleläraren i Otterstads församling.
Utsk?ts första framställning, deri Utsk:t afstyrkt bifall till dea Kongl. Propos. och föreslagit, att ifrågavarande kungsgård skulle i enlighet med gällande föreskrifter mot arrende uplåtas.
Den för framtiden högst vigtiga åtgärd, som innefattas i K. M:ts Propos. om användande af Leckö kungsgård för anläggande af en ekplantering, har Utsk:t på ganska svåf - Den 10 Mars f. m. 75 vande skäl afstyrkt.
Dessa skål jemte Utsk:ts betänklighet och flerfaldiga tvifvelsmål åro genom många reservationer och sednast genom Hr General
Direktören llos’ sakrika anförande vederlagda; men det torde dock tillåtas mig att i allmänhet få yttra några ord rörande så väl Utsk:ts beslut som dess betänkligheter.
Åtskilliga vetenskapsmäns yttranden, att eken vore i aftagando i Sverige, synas af Utsk:t hafva blifvit upfattado i en mera inskränkt betydelse, så vida de skola anses såsom skäl att för framtiden afstå frän all tanke på att förskaffa sig ekvirke.
Den utmärkte vetenskapsmannen, Prof. Elias Fries, har visserligen i sin afhandling om skogar yttrat att först framträda väldiga ekskogar, men dessa försvinna efter hand och lemna rum för blygsamma alskogar.
Detta må vara en vetenskaplig sanning, men för dessa omsättningar åtgå årtusenden, och det torde då vara för tidigt att redan nu låta skrämma sig deraf.
Utsk t säger att Leckö kungsgårds läge, hufvudsakligen på en ö, utsatt för vindarnes åverkan, tordei måhända i icke ringa mån motverka ekträdets tillvext.
Det förefaller mig som om Utsk. icke skulle hafva gjort sig full reda för nämnde planterings belägenhet.
Enligt hvad som blifvit uplyst, är den dock så, att den bör vara skyddad emot dessa mäktiga vindar.
Att anföra vindarne såsom motskäl synes mig derföre likasom taget allt för mycket ur luften.
De SOt) tunnland åker och 500 tunnland äng borde, enligt Utsk:ts tanke, icke förvandlas till ekplantering derföre, att Staten derigenom skulle gå i mistning af en inkomst, som dock i sjelfva verket icke vore särdeles betydlig.
Så handlade icke våra förfäder, och derföre bör också Staten icke så handla.
Staten är framtidens målsman och bör tillse att några 100 år härefter i Sverige linnes tillgång på skeppsvirke, så mycket mera som vi redan införskrifva ganska stora qvantiteter virke till högt pius.
Detta virke kommer hufvudsakligen från Preussen,, från stränderna af Weser, och som Preussen nu börjar inse behofvet af en flotta, så är det ganska troligt att utförsel af ekvirke kommer att der förbjudas, hvarigenom ytterligare svårigheter upstå i detta hänseende.
Utsk:t anför vidare att, i anledning af förhållandet emellan odlad och oupodlad jord, är det mera skäl att förvandla skog till åker ån tvertom.
Med anledning häraf må det tillåtas mig att yttra några ord.
Jag medgifver villigt att början till all odling och dess fortgång begynner med skogens nedhuggande; men det finnes dock en gräns för odlingens utvidgande på skogens bekostnad.
Många provinser hafva redan tillräcklig tillgång på spaninål, men brist på skogsprodukter och bränsle, så att der torde gränsen redan vara upnådd.