Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Biföllos. 8:de punkten.
Då dessa obligationer icke blifva upsägbara å långifvarens sida, utan endast å Riksg.Kontis, står detta förslag visserligen i öfverensstämmelse med det antagna systemet; men i öfrigt synes förslaget icke synnerligen lända till befrämjande af sakens framgång.
I afs:de å lån, utgifna med kapital-rabatt, anses det nemi. i allmänhet fördelaktigt att långifvarne kunna, till följd af obligationernas utlottning, erhålla kapitalet åter tidigare, än eljest skulle ske; och ett stadgande härom skulle således icke kunna annat än bidraga att höja värdet å obligationerne.
Jag kan derföre icke inse något skäl, hvarföre icke äfven de obligationer, hvarom nu är fråga, skulle kunna genom utlottning inlösas.
Riksg.- Kont, skulle visserligen ega att inköpa dessa obligationer, i den mån Kontoret kunde finna sådant fördelaktigt; men mig synes att jemväl den andra af mig nämnda utvägen skulle kunna väsendtligen bidraga att göra obligationerne begärliga.
Jag anhåller derföre att punkten måtte återremitteras, på det att Utsk:t måtte komma i tillfälle att deri intaga ett stadgande om ifrågavide obligationers inlösande medelst utlottning.
Man skulle möjligen kunna anmärka, att Stats Utslcts nu föredragna Utlåt, ingår förmycket i detalj-bestämmelser.
Jag har, för min del, inom Utsk:t varit af den åsigt, att det är orätt att begränsa fullm:ges verksamhet mer än till sjelfva hufvudpunkterna, d. v. s. att man skulle bestämma priset på penningarne, men 1 öfrigt låta fullm:ge handla efter bästa förstånd.
Då likväl denna åsigt icke gjorde sig gällande i Utsk:t, enär man ansåg, 138 Den 12 September e. tn. att det åtminstone borde reglementeras i sådane frågor, i afs:de å hvilka opinionen vore något mer utbildad, så fann man skäligt att äfven begränsa kapital-rabalten.
Vid sådant förhållande ansågs ändamålsenligt att antaga det enklare system, som öfverensstämde med hvad som blifvit föreslaget vid 1853 och 1854 årens riksdag; och man har trott sig sålunda lättast kunna åstadkomma det åsyftade resultatet.
Då återremiss nu blifvit begärd i den syftning att inlösen af dessa obligationer måtte få ega rum medelst utlottning, vill jag ej motsätta mig densamma; men tillstår dock öppet, att jag icke tror, att något egentligen dermed är att vinna, emedan, så vidt jag kan påminna mig, Utsk:t i afs:de å denna punkt temligen enhälligt fattat sitt beslut, en omständighet, med anledning hvaraf man har allt skäl alt antaga, det de öfrige Stånden icke skola frångå Utsktts förslag i frågan.
Orsaken, hvarföre jag lagt vigt på denna punkts kompletterande genom intagande deruti af en föreskrift om obligationernas inlösande genom utlottning, är, att jag verkligen önskar framkalla ett inhemskt fondsystem.
Jag tror att det af mig föreslagna stadgande skulle för befordrande häraf vara ganska ändamålsenligt, enär, på sätt jag förut nämnt, obligationerna torde på sådant sätt blifva mera begärliga.
Deremot synes mig den nu gifna föreskriften vara uti ganska mycken öfverensstämmelse med de åsigter, Hr Bildt nyss omförmält, och hvilka legat till grund för det vid 1853 och 1854 årens riksdag upgjorda förslag i äm net, Med granskning af sistberörde förslag, skulle man nästan kunna frestas att tro det man då icke velat hafva något inhemskt fondsystem.
Jag befarar att, om denna punkt antages oförändrad, resultatet äfven nu skall blifva, att något inhemskt lån ej kommer till stånd.
Med hänsigt härtill, tror jag att det är särdeles angeläget att denna punkt återremitteras.
Det är icke för af t motsätta mig den ifråga ställde återremissen, utan med ani. af några uti Gr.
Mörner» sednaste yttrande förekommande uttryck, som jag nu åter begärt ordet.
Den värde talaren tillkännagaf nemi. sin åsigt vara, att man genom detta stadgande tycktes vilja återkomma till 1853 och 1854 årens företeelser, då man, yttrade Gr:n, skulle upgjort saken på så sätt, att man hade allt skäl att deraf draga den slutsats, att afsigten varit att alldeles icke något fondsystem skulle komma till stånd.
Ett slikt yttrande af Gr.
Mörner bar icke kunnat undgå att förefalla mig besynnerligt, särdeles, då det blifvit framkastadt som en slags replik till ledamöterna uti 1853 och 1854 årens StatsUtsk., ett Utsk., hvilket dock ovedersägligen skapade ett fondsystem, som ligger till grund för detta.
En särskild fråga blir, att detta system derefter af fullm:ge i Riksg.Kont. så tillämpades, att de ej erhöllo några penningar.
Orsaken härtill var, som kändt är, att räntan af bemälde fullm:ge sattes till Oen 12 'September e. tn. iSff för lågt belopp.
Mig synes att detta StatsDtsk., långt ifrån atS klandras, verkligen, för den händelse något omdöme skulle öfver detsamma uttalas, förtjent en mention hororiable.
Nämnde Utsk. lyckades nemi. att utan någon officiel påtryckning upgöra ett fondsystem.
På dessa skäl anser jag den af Gr.
Mörner uti berörde hänseende mot 1853 och 1854 årens StatsUtsk. framstälde anmärkning vara fullkomligt obefogad.
Det var ieke egentligen emot grunderna uti det vid 1853 och 1854 årens riksdag upgjorda förslag till ett inhemskt fondsystem sorn jag nyss framstälde anmärkning, utan mot tillämpningen af desamma.
Att något fondsystem då icke upkom, är ett faktum, som icke kan bestridas; och erfarenheten har således icke kunnat ådagalägga, huruvida grunderna derför varit illa eller väl upgjorda.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef förevarande punkt till Utsk:t återremitterad. 9:de punkten.
Vid framställandet af det reglemente, som legat till grund för 1853—1854 årens R.
Stirs beslut med afsrde på inrättandet af ett inhemskt fondsystem, ansåg man nödvändigt att ingå till K.
M:t med anhållan om dess Nåd. fastställelse och garanti på sjelfva dessa bestämmelser, för att gifva landets papper större kredit.
Så har äfven varit förhållandet vid sista riksdagen, då man tog ett utländskt lån, och äfven med afs:de på det under innevide år uptagne utländska lånet.
Det är alldeles påtagligt att, ifall man täger ett inhemskt lån och dessa papper skola få kredit och kosta staten så litet som möjligt, höra de också vara sådana att de få den största användbarhet.
Då man nu vet att Svenska jernvägsobligationer i Hamburg begagnas såsom hypotbekr skulle de nu i fråga v: do obligationerne icke blifva så mycket värda som de förut utgifne obligationerne, om de icke erhålla Kongl, garanti, emedan utländningen har svårt att göra sig reda för våra förhållanden.
Jag skulle för min del anse det högst nödvändigt, att man gör allt för att skaffa dessa obligationer så hög kredit sorn möjligt, och anhåller att R. o. Ad. måtte besluta om aflåtandet af en skrifvelse till K. M:t med begäran att K.
M:t måtte lemna sin fastställelse och garanti äfven å detta lån.
Jag instämmer till alla delar med Hr Bildt.
Afven jag får instämma i hvad Hr Bildt nu föreslagit. 140 Den 12 September e. tri.
Sedan öfverläggningen om det af Hr Bildt väckta förslaget förklarats fulländad, framställde H.
Exc. Hr Gr, o.
Landtm, propos. derå. att R. o. Ad, måtte för sin del besluta, att It.
St. skola hos K. M:t i underd. anhålla, det K.
M:t täcktes lemna sin °aranti och fastställelse åt det ifrågav:de lånet; hvilken propos. med ja besvarades.
Hr Bildt: Sedan Ståndet nu fattat beslut i denna fråga anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, täcktes hemställa om inbjudning till de öfriga Stånden att med R, o. Ad. sig förena.
Äfven detta förslag blef, uppå framställd propos., af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs Sammans.
Besv - och Ekon.UtskUs den 5 dennes bordlagde Betänk.
N:o 25, i ani. af väckta motioner om statsanlag för anläggning af åtskilliga telegraflmier inom riket.
Sparre, Erik; Jag anhåller först att särskild propos. måtte framställas å de särskilda motioner, som omförmäles i detta Betänk., eller åtminstone om den, som angår en telegraflinies sträckande mellan Sundsvall och Ostersund, och det är endast om denna som jag anhåller att få yttra mig.
Det har ofta blifvit anmärkt att under det allmänna bemödande, som göres att nedlägga betydliga kostnader på kommunikationsanstalternas underlättande, de nordliga provinserna icke alls häraf komma i åtnjutande.
Med afs:de härå har under sisth riksdagen provinsen Helsingland och under innevarande Norrbottens län erhållit understöd, under det man icke ansett sig kunna bevilja sådant åt åtskilliga andra län.
Detta hufvudsakligast med afside på jernvägsanläggningar.
Den provins, hvarom här är fråga, gör icke ens anspråk på ett så stort understöd, ehuru dess bördighet, dess vackra malmer och dess skogar kunna rättmätiga detsamma.
Hvad som deremot åstundas, är en elektrisk telegrafledning, som, med hänsigt till provinsens afskildhet och svåra kommunikationer, otvifvelaktig! skulle vara af stor nytta.
Den ytterst långsamma postgången ådagalägger behof vet häraf; men hvad som ännu mera talar derför, är korrespon densen med Norge och en af dess större handelsstäder Trondhjem.
Då dessutom nyligen för en provins, Gottland, med vida mindre folkmängd än denna, en telegraflinie blifvit inrättad, synes mig mycket mera skäl att bevilja en sådan för denna provins, Utsk:t tycks äfven hafva erkänt detta, men har såsom skäl för afslag ej anfört något annat motiv än att det var farligt beträda den banan att statsverket skulle omedelbarligen understödja telegrafanstalter.
Det är kändt att medlen för detta ändamål tagas af en annan fond; men då dennas tillgångar för närvide icke medgifva detta, synes det vara bårdt att ifrågav:de provins skall vänta intilldess fondens tillgångar ökats.
Den kostnad, som för ifrågavide ändamål skulle erfordras, vore 66,000 rdr, och jag påstår att en sådan utgift från statens sida icke vore ansenlig för denna provins.
På grund
Den 12 September e. m. 141 af hvad jag anfört, anhåller jag att R. o. Ad. måtte anvisa 6(1,000 rdr till en telegraflinie mellan Sundsvall och Östersund, hvilken summa sedermera må ersättas af handels- och sjöfartsfonden, när medlen blifva der disponibla.
Det skulle visserligen vara ganska bra, om telegraflinier kunde i ännu vidsträcktare mån inom landet anläggas, men å andra sidan bör man väl litet se på hvad man kan hafva råd till att bekosta, och då .jag förut hör t SlatsUlskifs leda-* möter förklara att statsverkets tillgångar vore i så hög grad anlitade, att de icke lemnade tillgång till åtskilliga utgifter, hvilkas vigt icke kunnat förnekas, antager, jag att ej eller medel finnas till nu ifrågasatta telegrafanläggning.
Gr, Sparre har jemfört telegrafanläggningen i Jemtland med den linie, som går till Gottland; men dervid företer sig likväl 2:ne väsendtliga olikheter.
Först och främst skulle jag tro att den telegrafledning, som anlades till Gottland, har ett politiskt ändamål.
Det är nemi, af stor vigt att snart kunna få underrättelse om hvad som på en ö af sådan betydelse för Sverige, som Gottland, sig tilldrager, och då understundom kommunikationen emellan nämnde ö och fasta landet är under flere månader af året stängd, blir en telegrafledning dit så mycket nödvändigare.
Den andra olikheten är den, att den han del och rörelse, som idkas i Östersund, är temligen obetydlig, jemförd med den i Wisby, och att denna sednare går öfver Sverige eller fordrar förbindelse med utlandet, hvaremot Jemtland skulle vara bäst betjenadt med en telegrafledning till Norige, hvarom dock nu ej är fråga.
Det har blifvit sagdt att befolkningen är talrikare i Jemtland än på Gottland, men då hade äfven bort nämnas att Jemtland är mycket vidsträcktare, och så ojemförlig! mvcket glesare bebodt, att om denna telegraflinie skulle komma Jemtlands innevånare i allmänhet till godo, borde en serskildt tråd gå, snart sagdt, till hvarje stuga.
Jag får till alla delar instämma i Gr, Sparres förslag.
Det finns ingen stad i Sverige, som ligger så, skild från den öfriga civiliserade verlden som östersund.
Den ligger i en provins, som jag i år för första gången sett, och jag måste säga att, ehuru jag visste det Jemtland var en mycket fruktbärande provins, så öfversteg likväl hvad jag fick se alla mina föreställningar.
Östersund ligger också i centrum af Norrländska provinsernas industri, i den mest bördiga trakt vid Storsjön.
Vår telegrafinrättning har fått en hastig utveckling; det finnes knappt någon den obetydligaste stad, som icke bar en station, och det är just denna mängd af småstationer som bidragit dertill att telegrafinrättningen icke är sådan den borde vara.
Man får lof att tillse, det de provinser, som icke ligga i flen stora stråkvägen, äfven få några lättade kommunikationer.
Här erbjuder sig nu ett tillfälle att, utan uppoffring för staten, understödja Jemtland efter det förslag, Gr.
Staten skulle nemi. endast göra ett förskott, som skulle återgäldas i den mån de tillgångar, sorn »i Ren 12 September e. m. 'för öfrigt äro afsedde för telegrafverket, dertill lemna tillgång.
•Detta är en ganska billig begäran.
Det är mycket troligt att denna telegraflinje i en framtid kommer att fortsättas till Norge.
Jemtlands rörelse delar sig åt såväl ena som andra sidan, och en telegrafförbindelse mellan Trondhjem och Jemtland skulle vara af stor nytta för såväl den eria som den andra.
Jag förordar således det förslag, Gr.
Jag är visserligen ingen af de här föreslagna telegrafi in ierna obenägen, men om, såsom Gr.
Sparre föreslagit, en af dem skulle tagas under ompröfning, så torde väl också rättvisan fordra att samma fördel vederfores de andra.
Betraktar man nu alla dessa föreslagna 1 inier, så finner man att summan upgår till 140,000 rdr, hvilken är ovisst om det är så lämpligt att staten förskjuter, för att sedermera få ersätt* ning af Handels- och Sjöfartsfonden.
Sied afside på denna sär-, skilda linie var det en omständighet, som förekom i Otsk:t, men som icke här är uptagen, nemi. att det var ganska betydande skiljaktighet ang:de denna linies sträckning: somliga ansågo att den borde dragas direkte från Sundsvall, andra från Hernösand.
Detta torde således äfven vara ett sköl att låta frågan anstå.
Då dessutom Utsk:t yttrat sig mindre om särskilda linier än om grundsatsen, hemställer jag om bifall till Utslcts förslag.
Hvad angår det sista yttrandet att ett skäl till afslag skulle finnas i den omständigheten att man gjort anspråk på denna telegrafi irnes dragande till Hernösand, så skulle ett sådant skäl bunna vara ani. till alt icke någon slags kommunikationsanstalt borde understödjas, ty säkert är att aldrig fråga upstår att draga en kommunikationslinie från en punkt till en annan, utan att tvist om sträckningen äfven upstår.
Förhållandet är emellertid att rörelsen i Östersund går på Sundsvall och det af det enkla skäl, att det är närmare och äfven närmare Slockholm, och då vet jag icke hvarföre man skulle vända sig åt ett annat håll.
Jag beklagar att icke afla husets ledamöter, på samma sätt som Frih.
Tersmeden, haft tillfälle göra sig bekanta med förhållandet i Jemtland; jag är då nästan öfvertygad att ingen skulle draga i tvekan att anse dehria provins förtjent af statens understöd.
Om det nu är ett faktum alt Jemtland är i behof af lättad kommunikation, om Östersund är den enda residensstad i riket, som icke eger telegrafstation, och dertill kommer att denna provins icke njutit något understöd för större kommunikatiönsanstalter, så torde finnas skäl för bifall till min anhållan.
Jag bör nämna att R.
St:r vid sista riksdag beslöto för underlättande af en kommunikation med Norge ett understöd till en väg mot Trondhjem, hvilken väganläggning snart kommer till stånd.
Det är utan tvifvel att härigenom kommer att upstå en ökad rörelse från en del af Jemtland till Norge och att det således kunde vara skäl förfullständiga systemet.
Den 12 September e. m. 149 Frih.
Bland de skäl, Hr Skogman anfört mot detta förslag, var att fråga blifvit väckt att draga denna telegräflinie från Hernösand till Östersund.
Med någon kännedom om förhållandet kan man alltför väl finna skälet härtill.
Angermannaelfven har en stor rörelse; derifrån sker en stor export af trävaror, och det skulle således vara af intresse att förbinda Angermannaelfven äfven med denna telegrafi in ie.
Med afs:de på en telegrafförbindelse mellan Östersund och den punkt vid Bottniska viken, som kan anses vara den lämpligaste, får jag nämna att sträckes den till Hernösand, blir det i alla fall en förbindelse mellan Sundsvall och Östersund, enär linien går emellan Sundsvall och Hernösand, och för att icke afskära möjligheten att draga linien från Östersund till Hernösand, ifall det finnes lämpligare, får jag hemställa, om icke Gr.
Sparre ville ändra sitt förslag till yrkande på förskott å 66,000 rdr lill en telegraflinie mellan Östersund och den telegrafstation vid Bottniska viken, som kan anses lämpligast.
Ehuru jag tror att Sundsvall är deft rätta punkten, så och då jag instämmer deri att det icke är lämpligt att på förband bestämma detaljfrågor, vill jag gerna ingå på Frih.
Tersmedens förslag och således ändra min vördsamma framställning på det sätt, att, i stället för Sundsvall, sättes den punkt vid Bottniska viken, som K. M:t finner lämpligast.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afs:de å förev:de Betänk., deri Utsk:t afstyrkt bifall till väckta motioner om statsanslag för anläggning af telegraf
Ii n i er dels från Ostersund till Sundsvall, dels emellan Carlstad och Filipstad, samt dels slutligen från Carlstad öfver Arvika mot Norska gränsen, hade yrkats såväl bifall till Otsk:ts berörde hemställan i dess helhet, som ock att E, o. Ad., med afslag å den del af Utsk:ts hemställan, som afsåg frågan om en telegraflinie emellan Östersund och Sundsvall, måtte för sin del besluta, att R.
St;r, för anläggning af elektrisk telegraflinie emellan Östersund och den punkt vid Bottniska viken, som K.
M:t kunde finna lämplig, skulle från Riksg.Kont. anvisa ett belopp af 66,000 rdr, under vilkor att K. M:t i nåder medgåfve, det beloppet måtte till Riksg.Kont. af Handels- och Sjöfartsfonden ersättas, i den min sistnämnde fonds disponibla tillgångar sådant tilläte; och komme, med ani. af dessa yrkanden, delning af proposm att ega rum.
Exc. först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, i hvad den rörde frågan om en telegraflinie från Östersund till Sundsvall, dervid svarades ja och nej i blandning, samt sedermera propos. på afslag å Utsk-.ts hemställan i denna del och antagande af ofvan omförmäldte förslag till beslut om en telegraflinie från Östersund tili någon punkt vid .Bottniska viken, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. f> en 12 Sep terr.ber *. m.
Sedermera framställdes propos. på bifall till Utskrts hemställan i öfrigt och besvarades med ja.
Sedan R. o. Ad. fattat ett beslut om tel eti rafi i n i e från Ostersund, hemställer jag att Hr Gr:n o.
Landtm, ville göra hemställan om inbjudning till de öfriga Stånden att förena sig i detta R. o. Ad:ns beslut.
Detta förslag begärdes på bordet» Föredrogs och bifölls Sammansatta Siats- samt Allm. Besv.* och Ekon.-(Jisk:ts d. 5 dennes bordlagda Betänk. N:o 26, i ani. af väckt motion om åtskilliga åtgärder för ntsträckande af postföringen och telegraferingen på Gottland.
Föredrogs Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon»- Ctskits d. 5 dennes bordlagda Betänk.
N:o 27, i ani. af väckt motion om befrielse för Svenska ångfartyg, som, enl. på förhand upprättade reseturer, göra reguliera resor, från skyldigheten att taga lots.
Det Sammansatta Utsk:t har afstyrkt bifall till denna motion»
Den rörer dock en fråga, som icke är af så ringa vigt.
Motionen innehåller nemi. en begäranatt inga fartyg, som, enl. på förhand uprättade reseturer, göra reguliera resor, skola vara skyldige taga. lots. R.
St:r ingingo vid sista riksdagen till K.
M:t me end dylik begäran; den har dock icke ledt till något resultat, men deremot har under tiden lotstaxan blifvit förhöjd med 50 proc.
Bebofvet af en sådan bestämmelse, som den nu ifrågasatte, qvarstår således icke allenast, utan har till och med blifvit ökadt.
Vi veta att vår ångbåtsflotta i allmänhet är i utmärkt skick; den är ganska stor, besörjer en regulier trafik i alla de trakter, der sådant kan ske.
Dessa ångbåtsförbindelser hafva upsfått helt och hållet på enskild bekostnad; staten har icke dertill bidragit med en skilling.
Dessutom är förhållandet att våra ångbåtar bära sig ganska klent; man känner, nogsamt att de icke tåla vid någon särdeles hög beskattning.
Här begäres nu endast att de skola blifva befriade från skyldigheten att taga lots, när de göra reguliera turer, d. v. s, på sådana linier, der de lätt kunna hitta, sedan de gått någon tid.
Det är rent af en beskattning att vid sådant förhtde tvinga dem taga lots. När R.
St:r vid sistl» riksdag anhöllo om befrielse för ångbåtar att taga lots, roen icke lyckades deri, utan tvertom en ökad beskattning pålades dem, synes det vara beböfligt att ännu en gång uttrycka den åsigt, sorn R.
St:r dä hade och som jag förmodar ännu hafva, hvarföre jag, i öfverensstämmelse med reservationen, anhåller att R, o. Ad» cnåtte besluta att Svenska ångfartyg, som, enl. på förhand uprättade - D-en 12 September e. m. 145 tade reseturer göra reguliera resor, måtte befrias från skyldigheten ett taga kronolots, Hr Bildt:
Lika med den siste talaren anser jag äfven det sammansatta Utskrts framställning i denna del vara orättvis och att Utsk:t icke gifvit den utredning åt frågan, som den förtjent.
Det är verkligen något uplifvande att gå ner här vid Riddarholmen eller Skeppsbron och se den vackra ångbåtsflotta, vår industri framkallat utan understöd af statsmedel, och synnerligast kan Sverige med stolthet betrakta den, då det i sådant afseende jemnför sig med våra närmaste grannar både i öster och vester, som icke mäktat åstadkomma något dylikt, oaktadt de ega hvad som fordras för dess upkomst, nemi. lättad trafik genom sjöns inträngande i landet.
Såväl i Norige som Finland hafva dylika ångbåtslinier endast upkommit genom statens mellankomst, och i Norige likasom
Finland tror jag ännu de hafva understöd af statsverket.
Vår ångbåtsflotta företer dessutom en ganska hedrande ståndpunkt, jemförd med utlänska, såväl med afseende på ångbåtarnes konstruktion som deras befäl.
För närv:de har konkurrensen sträckt sig så långt, att man nästan hvarje år ser fullständigare, bättre och beqvämare fartyg framträda såsom täflande på kommunikationslinjerna.
Nu har genom den sista financiela krisen ett omslag i □ träd t deruti att ångbåtsbolegen, i stället för att erhålla stora utdelningar, få högst knappa sådana, och somliga hafva förlust.
Om då icke staten under sådana perioder gör hvad den enl. min upfattning bör göra, kommer otvifvelaktig! att leda derhän att ångbåtarne, i stället för att nu erbjuda så stor säkerhet som möjligt såväl med afseende på konstruktionen som befälhafvarnes skicklighet, komma att täfla om att gå till så godt pris som ske kan, och följden deraf blir osäkerhet i rörelsen.
Derföre är det bebjertansvärdt att i detta fall göra hvad göras kan.
St:r böra således fatta det beslut att ingå till K.
M:t med anhållan att ban måtte uphäfva lotspengar för ångbåtar, som göra reguliera turer.
Helt olika är förhållandet med ångbåtar, som icke göra reguliera turer; dessa gå först när de erhållit full last och således full ersättning för sin resa, men de som gå på bestämda dagar i veckan, kan icke alltid påräkna full last; de måste dock gå och det är ganska betungande.
Det är ock en orättvis skillnad mellan de särskilda ångbåtarne deri att före 1856 beviljades alltid dispens, så snart ett ångbåtsrederi gick in till K.
M:t och begärde slippa lots; men de bolag, som tillkommit efter 1856, få aldrig ett sådant tillstånd.
Specielt känner jag till detta förh:de med de ångbåtar, som trafikera Wisby; dit gå tvenne ångbåtar, den ena började före 1856, den andra efter samma år.
Hvarken den förra eller den sednare tager lots, ty att ångbåtar taga lots sker endast undantagsvis, men den sednare måste dock betala lotspengar.
I andra länder är icke förh:det sådant; i Danmark betalas icke dylika lotspengar för de som icke begagna lots; de Svenska ångfartyg, som anlöpa Köpenhamn, erlägga icke någon sådan afgift, såvida de H. X. 10 m
D«u 13 S»jtt»mbor e. m. icke använda lots.
I Norge tror jag att ett liknande förh:de eger rum.
Detta är hvad å ena sidan med skäl kan och bör sägas, men å den andra bör man icke förbise, att då dessa afgifter äro dryga för fartygen, är det betydliga inkomster som gå till lotsoch fyrverksinrättningarne i riket.