Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är icke tillfälle eljer tid, eller för minnet möjligt, att mr uppgöra fullständig räkning med debet och credit öfver dessa Statsmagternas ömsesidiga concessioner; men kan jag göra den siste talaren en tjenst dermed, skall jag icke Underlåta att uppgöra en sådan jemnförelse, och ägde jag såsom jag förut nämnt, den förmågan att försätta talaren i den ställning, hvari lian 1809 befann sig, skulle han förvånas öfver, huru saldo uppstår i räkningen till fördel för Den io April f. m.
Styrelsen vid jemnförelsen emellan de concessioner, hon gjort, och dem, hon vetat erhålla sedan 180g.
Talaren har likväl skänkt mig och samtiden en bestämd rättvisa, hvarför jag tackar honom.
Han har nemligen sagt, att öfverskottet utgör ”allmänna medel,” som således väl tillhöra Staten eller det allmänna.
Från detta af en Konungens Rådgifvare afgifna yttrande, hvilket jag hoppas skall återfinnas i protoc., kan man emotse bättre tider; och det är på detta Hr Gr.
Mörners yttrande, sorn jag, när ulgiftsbetänkandet förekommer, jemväl vill stödja mitt påstående, att det är
Ständernas rätt att disponera medlen till ändamål, nyttiga för Staten.
Vidare har talaren slutat med att uppdraga för oss en sorglig målning, huru vi allt mer och mer riskera frihetens undergång genom våra fortsatta bemödanden att få granska passevolancecassan.
Den tid, då man med framgång förespeglade nationerna sådana vådor, anser, jag längesedan vara förbi'; åtminstone trodde jag, att försigtigheten fordrade att icke antyda dem: och jag vet icke, huru sådana yttranden kunnat framföras, som möjligen kunnat gifva anledning till misstanka om inconstitutionella afsigter hos Konungens Rådgifvare; ty jag anser, enligt principen för vårt stats-skick, att man å ena sidan bör vara lika befriad från fruktan för inkräktningar på frihetens område, som jag å andra sidan tror det vara vår pligt att icke söka att sträfva i mottsatt riktning.
Yttrandet, fäldt utaf en af Konungens Rådgifvare, har endast derigenom en stor märkvärdighet.
Cronhjelm uti de svar, han lemnat Gr.
Mörner, får jag dock fästa uppmärksamheten på en omständighet, som han ej upptagit, nemligen det medgifvande af Gr.
Mörner, att passevolancemedlen äro statsmedel och likväl icke underkastade Ständernas granskningsrätt, hvilket de icke blifvit derföre, att den ansetts alltför noggrann.
Jag har förut i dag yttrat mina åsigter om Revisorernas granskning i allmänhet och det småaktiga sätt, hvarpå den, till följd af instructionen för Revisorerna, verkställes.
Jag vill derföre icke i allmänhet bestrida Gr.
Mörners sats.
Revisionen borde omfatta ett större syftemål och icke fästa sig blott vid en silferberäkning; men i detta enskilda fall uppstår ett annat åliggande för Representationen.
Emedan passevolancen 1812, såsom Gr.
Mörner riktigt uppgifvit, genom tillstyrkande från Ständernas sida tillkommit såsom en entreprenad emellan dem och Kronan, måste det för Ständerna på en gång vara ett åliggande och en rättighet att tillse, huru detta contract uppfylles.
Mot den ena contrahentens skyldighet svarar den andres rättighet.
Då passevolancen är grundad på ett contract, anser jag, framför all annan, denna granskning åligga Ständerna.
Hade Revisorerna vid en sådan granskning funnit misshushållning å ena sidan, men öfverskott å den andra, ?8
Den 10 April f. m.
Lade det ålegat dem att tillstyrka Ständerna att fästa afseende på dessa medel.
Det är på grund af dessa skäl jag fäster största vigt vid revisionen af passevolancemedlen, emedan passevolancen involverar ett contractsförhållande, för hvilket Ständerna uppställt sig såsom garanter.
Ett framstäldt yttrande om Ständernas granskningsrätt och det sätt, hvarpå denna granskning af Revisorerna verkställes, har uppmanat mig att till vederläggning begära ordet; men då jag vid närmare eftersinnande tinner, att här nu endast strides om en opinion, vill.jag i afseende på den långt framskridna tiden, af aktning för R. o. Ad., för denna gång afstå. H. Ex. Hr Gr.
Jag önskade få veta, hvarest ibland mina under 1809 års
Riksdag afgifna yttranden finnes något, som kan angå förevarande fråga.
Denna fråga om passevolancemedlen kan jag ej påminna mig då hafva varit föremål för öfverläggning, icke en gång inom Utsk., ännu mindre i Stånden.
Hvad återigen en af de sednare talarne, Gr.
Horn yttrat, att det är just derföre, att passevolancen grundar sig på contract, som medlen böra underkastas granskning, hemställer jag till honom sjelf, om icke just detta contract innehåller sjelfva heskatfenheten, huru det skall uppfyllas.
När trupperna erhållit den förplägning och det underhåll, som dem tillkommer; när vapenöfningarna skedde på sätt, som de borde ske, var contractet uppfyldt, och Ständerna behöfde ej, för att öfvertyga sig derom, huruvida contractet blifvit uppfyldt eller ej, efterfråga annat, än om trupperna blifvit väl vårdade och skötta; och jag tror, att de på denna fråga skola få ett tillfredsställande svar.
Beträffande åter hvad en annan talare yttrat, att jag sagt, att den uteblifna granskningen vore en följd af Ständernas högtidliga förklarande vid förra Riksdagen, hade jag icke appuierat på formen och hade derifrån icke velat hemta stödet för mitt yttrande; men min afsigt var, att contractet med rust- och rotehållarne blifvit uppfyldt derigenom, att soldaten fått, hvad han borde hafva, och att Utsk:n förklarat, att någon åtgärd icke vore att vidtaga.
Att behållningen utgör allmänna medel, har icke blifvit nekadt, och att den användes till allmänna behof är en sanning, som aldrig blifvit bestridd.
Det är blott fråga om granskningsrätten; men då tiden är långt framskriden, vill jag ej vidare uppehålla mig dermed.
Tiden är långt framskriden och, oaktadt flera yttranden kunde för mig återstå att besvara, flera positioner att gemensamt med en af de värda talarne än ytterligare genomtåga, vill jag dock icke dermed pröfva R. o. Ad:s tålamod.
Den 10 April f. m. 79 Jag skall blott upptaga ett yttrande af Gr.
Cronhjelm, som troligen undfallit honom utan afsigt.
Han har omtalat en Konungens Rådgifvares contraproposition vid samma tillfälle, då frågan om mötespassevolancen vid sista Riksdag förevar.
Jag kan icke påminna mig något dylikt.
Efter min öfvertygelse skulle sådant hafva innefattat den största olaglighet, den grofsta af alla tänkbara oformligheter.
StatsRådet tillstyrkte Konungen, på sätt prot.utdr., som åtföljde K. M:s Nåd.
Propos., utvisar, tvenne alternativer för frågans behandling eller, rättare, tillstyrkte Konungen, att alternativt framställa frågan till Ständerna ur 2:ne synpunkter.
Detta förslag om ett alternativt framställningssätt mäste komma till Ständernas kunskap derföre, att prot.utdr. måste Ständerna tillställas, och protoc, åter mäste förås på ett med sanna förhållandet öfverensstämmande sätt.
Denna frågans behandling inom StatsRådet, uppkommen såsom jag nyss utvecklat, lärer väl hvarken kunna eller böra qvalificeras såsom ett contracts-project.
För att slutligen yttra ännu några ord i hufvudsaken, torde det tillåtas mig att, till stöd för min åsigt, få åberopa instructionen för R.
St:s Revisorer af år i83o.
Det torde af ingen nekas, att passevolancecassan ditintills icke blifvit af Revisorerna, utan endast i Kammarrätten granskad, och. att den sålunda står i samma kathegori med de öfriga cassör, som linnas uppräknade uti 1 §. af berörde instruction, hvarest det heter:
"att alla räkenskaper för de allmänna cassör och fonder, sorn hittills icke blifvit af R.
St:s Revisorer utan endast i Kammarätten granskade, från och med dem för år 182g, böra uti årligen afslutad rikshufvudbok ingå.”
Af den nu upplästa §. synes ostridigt följa, att passevolancecassans räkenskaper, lika litet som de öfriga särskilda cassornas, varit åsyftade att ingå i rikshufvudboken för 1829.
Ingå de åter icke i rikshufvudboken, som innehåller sammandrag af redovisningen, lärer man ej heller kunna påslå, att de måste ingå i den uti 2 §. omtalade redovisning, hvilken likväl ensamt utgör föremål för den Revisorernas granskning, som i 4 §• omförmäles.
Jag anhåller, att äfven detta yttrande får åtfölja återremissen till Utsk.
Jag vill begagna tillfället att med några få ord yttra min mening; jag skall ej länge uppehålla R, o. Ad:s tid.
För min del kan jag af denna fråga icke inse någon våda för vår lagbundna frihet.
Hon inskränker sig, å ena sidan, till att få granska den gamla passevolancecassans medel, och å den andra till vägran af en sådan granskning; och härutaf kan jag icke finna någon anledning till en sådan fruktan.
Jag tror för min del, att vida allvarligare försök skulle å Statsmagternas sida anställas för att väcka tanken, att en sådan fara vore förhanden, och jag är öfvertygad, att hvarken Konungens Råd - 8o
Den 10 April f. m. gifvare eller Representationens ledamöter skola finna denna sak ledande till dylika farhågor för frihetens bestånd.
Hvad sjelfva saken beträffar, finnér jag ganska naturligt och billigt, att Ständerna önska att få se passevolancemedlen användas till de föremål, hvartill de blifvit ämnade, nemligen Armeens nytta och dess vapenöfningar.
Denna Ständernas billiga och rättvisa begäran har äfven föranledt till en önskan att fa granska passevolancefonden före 1829.
Jag vet, alt denna cassa, som har betydliga utgifter att vidkännas, äfven liar och måste hafva motsvarande inkomster.
Jag tror äfven, att dessa icke blifvit använda till annat än militära ändamål, vapenöfningarna och hvad dermed gemenskap äger.
Jag ingår emedlertid nu ej i pröfning derom, och dispositionerna deraf tillhöra en tid, då jag icke deltog i besluten öfver allmänna ärender.
Fullständiga upplysningar i detta afseende kunna emedlertid af en hvar, afven af mig, erhållas i Kammarrätten, der cassans utgifter och inkomster granskas.
St:s fattade beslut, med anledning af gjord motion om gamla passevolancecassans granskning synes mig denna fråga vara så afgjord, att nämnde granskning ej tillkommer R.
St. eller deras Revisorer.
Jag kan derföre icke finna, att nuvarande StatsUtsk. oriktigt uppfattat denna mening, att Ständernas granskningslätt före ofvanberörde tid icke kunde äga rum.
Hvad åter beträffar granskningen efter sistnämnde år, eller revisionen af den nya passevolancecassan, har just vid det tillfälle, då gränslineeu uppgjordes emellan dessa cassör, såsom en följd af Ständernas önskan , att alla cassör skulle till Ständernas revision aflemnas, denna sednare cassa, med alla dess utgiftsföremål, blifvit underkastad Revisorernas granskning.
Den gamla cassan ålades vid delningen att fullgöra sina förbindelser och den nya inträdde i83o i sina.
Dessa räkenskaper hafva från 1829 ingått till Revisorerna och StatsUtsk.
De komma derigenom i tillfälle att se, huruvida medlen blifvit använda till sina bestämda föremål; och jag är öfvertygad, att anmärkningar icke uteblifva, om detbefinnes, att medlen blifvit till annat använda.
På dessa grunder förefaller det mig, som skulle frågan om granskningen vara afgjord så, att för den meranämnde föregående tiden någon vidare granskning icke kan ifrågasättas; hvaremot för den sednare tiden densamma är underkastad Ständernas pröfning och deras granskande medlemmar; och jag instämmer således uti hvad StatsUtsk. framställt.
Mörner ett svar.
Han har frågat mig, hvarest jag sett något yttrande af honom år 1809 uti passevolancefrågan.
Jag får då förklara, att jag icke sett ej heller åberopat något sådant yttrande af Hr Gr. för den Riksdagen, så mycket hellre som jag kän - Den 10 April f. ra. 81 känner, att passevolancen först år 1812 beslutades och tog sin början.
Men då talaren närande den stora uppfattningen af våra statsbehof; då han nämnde uppfattningen af vårt statsskick 1809 och den allmänna syftningen den tiden; det var då, sora jag vågade påminna, att dessa 1809 års män skulle förvånas, om de kunde återförsättas i den ställning, de då hade.
Hr Gr:s understundom afgifna förträffliga yttranden 1809; men har jag icke sagt, att något af dem rörde passevolancen, icke ens tänkt mig , huru ett sådant yttrande skulle blifvit.
Dock bör jag nu göra H. Ex. den rättvisan, att jag är öfvertygad, att om II.
Ex. då yttrat sig i passevolanccfrågan, det hade skett i fullkomlig öfverensstämmelse med de principer, jag nu haft äran derutinnan yrka.
För öfrigt har jag intet att tillägga, sedan Statsrådet Frih.
Åkerhjelm så fullkomligt vederlagt Statsrådet Gr.
Mörner i afseende på de inträffande vådorna för vår constitutionella frihet.
Såsom en af i832 års Revisorer torde det fordras af mig att icke med tystnad höra ett factum , som ej äger grund, ronde orsaken, hvarföre icke Revisorerna upptogo frågan om gamla passevolancefonden, hvilken var den, att summan 298,622 R:dr i3 sk. var i rikshufvudboken upptagen såsom nettobehållning, hvadan det ålåg
Revisorerna att infordra specialräkenskaperna, som lågo till grund för denna behållning.
Jag har trott mig i anledn. af Frih. v. Schulzenheims yttrande böra afgifva denna upplysning, då deraf möjligen kunde dragas den tanke, att
Revisorerna bort förbigå denna fråga och anse den afgjord genom riksdagsförhandlingarna 182g.
Jag skall ej fästa särdeles vigt vid ett yttrande, som jag dock nödgas till besvarande upptaga, efter det kommit frän en Konungens Rådgifvare.
Åkerhjelm har nemligen sagt, att han icke insett några stora vådor för friheten, hvarken uti den framställda begäran eller vägrandet af granskningen.
Jag vill fritaga mig från att se några vådor, hvarken från ena eller andra sidan.
Farhågorna, som Hr Frih. så riktigt klandrat, komma således från ett annat håll, hvarifrån man icke väntat, att de skulle komma, på samma gång som sådant klandras af en annan Rådgifvare.
Den vidare föredragningen af StatsUtsk:s utlåtande Jf.‘o 22 uppsköts till eftermiddagsplenum. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 4 c. m.
In fnlera protoeolli, F. O. Silfverstolpe. 11 8a Den 10 April e. m.
Thorsdagen den io
April 1834* Plenum kl. 6 e. m.
Fortsattes föredragningen af StatsUtsk:s d. 2 dennes på bordet lagda utlåtande j\:o 22, i anledning af R.
St. om samma år verkställda granskningar af Statsverkets med dertill hörande allmänna fonders tillstånd, styrelse, och förvaltning åren 1827, 182.8, 182g och t83o; hvarvid yttranden afgåfvos i anledning af följande §§. s. 80.
Mig synes, att utur Utsk:s tillstyrkande böra uteslutas orden ”gamla passevolancefonden,” enär R.
St. ej äga rätt att derå göra några anvisningar.
Efter en sådan förändring torde Utsk:s tillstyrkande kunna bifallas. §. 86.
Cronstedt, Claes: Vid Carlskrona station har besigtning af flottans ekeförråder nu mera ägt rum, och den derom afgifna berättelse visar, att någon brist ingalunda förefinnes.
Förrådet skulle nemi. innehålla 40?000 cubikfot, då det deremot befanns uppgå till 200 cubikfot derutöfver; men kostnaden för inventeringen uppgick till 700 R:dr B:co.
Sådant torde visa, hvad verkan Utsk:s förslag komme att medföra. §• 99- Gr. Cronhjelm, Otto Aug.:
Jag åberopar såsom anmärkning emot denna punkt Hr IJetres reservation.
Jag erkänner visserligen flottans behof af öfning och klandrar icke dispositioner till sådana ändamål; men jag tror det vara vigtigt att få utredt, huruvida Convoj-connnissariatet bör bekosta dessa utgifter.
Jag anser nemi. tidpunkten nu vara inne, då convojafgifterna böra till större delen försvinna.
Jag har förskalfat mig uppgift på rederier och lästetal i Stockholm och Götheborg samt funnit, att antalet deraf alldeles förvånande minskats.
1815 uppgick antalet af Götheborgs fartyg till ett antal af 280, då de deremot nu endast utgöra några och 70.
I Stockholm äger ungefärligen samma förhållande rum.
Så länge vi följa ett system, hvarigenom handeln obehörigt tryckes, är det naturligt, att främmande fartyg erhålla frakter framför våra.
Jag vet exempel på, att utur våra egna hamnar hafva främmande fartyg ta git frakt framför våra egna.
Het förhållande, att antalet af lästetal hos oss minskats, härrör in galunda från de till Convoj-commissariatet utgående afgifter, Den 10 April e. ntt 83 hvilka erläggas till Barbaresk-staterna och sålunda bereda skydd åt vår handel.
Denna minskning i lästetalet anser jag härleda sig derifrån, att man i främmande hamnar, såsom Marseille och Genua nr. fl., kommit i erfarenhet af, att vära fartyg äro sämre utrustade och mera blottställda för haveri m. m.
Under den tid Pommern tillhörde Sverige, förorsakade de Tyska skepparnes många haveriräkningar en betydlig skada för Svenska frakthandeln.
Så snart ett Svenskt fartyg skall assureras, afsluta assnradörerna aldrig assurancen utan föregången besigtning å fartyget, hvilken åter medför dryga kostnader, under det en sådan besigtning sällan äskas å Amerikanska och Engelska fartyg, hvilket naturligtvis bidrager att åt dessa lemna företräde.
Dessutom äro assurancerna, endast med undantag för några i de utländska hamnarna välkända skeppare högre å Svenska fartyg, än å de Amerikanska och Engelska.
Åt Genuas frakthandel har man gifvit en fördelaktig vändning derigenom, att hela besättningen, från skeppsgossen till capitainen, äga vissa andelar i fartygets vinst och således äro i högre grad interesserade för densammas uppdrifvande.
Detta gör, att deras fartyg, sorn äro väl utrustade och snällseglande, på allt sätt bemöda sig att genom hastiga expeditioner öka sin vinst och förtroendet till dem.
För öfrigt torde det ej kunna nekas, att då afgifterna till convojcassan användas ensamt till fördel för frakthandeln, bör den ock af denna handel bekostas och icke af hela Staten, hvars allmänna behof från detta håll i alla fall äro svåra nog att fylla.
Jag har begärt ordet i an ledning af Gr.
Cronhjelms sista yttrande, som till en del redan blifvit besvaradt af Hr von Hohenhausen, med hvilken jag förenar mig.
Men jag ber att få tillägga några ord.
Jag tror, att den starka minskningen i våra skeppsrederier förnämligast härleder sig från våra skeppsredares egen försummelse.
De hafva inga andra farliga medtäflare vid befruktningen än Norrmännen.
Dessa segla med stora fartyg, dem de såsom gamla och altså emot lågt pris inköpt på auetioner af Svenskarna.
Derå frakta de trävaror på norra Frankrike och England och kunna lasta betydligt mera på sådana fartyg, i anseende till de förändringar, hvilka de med dem vidtaga.
Om Norrmännen inköpa en gammal tremastare, låta de strax derifrån borttaga mesanmasten, minska kajutan m. m., så att jag icke uppgifver för mycket, då jag påstår , att de sålunda höja fartygets lästetal med å 3o proc. utöfver hvad förra ägaren deri kunde inrymma.
I Norrige finnas dessutom inga sjömanshus, utan besättningen aflönas särskildt för hvarje resa.
Derjemte är capitainen på fartyget gemenligen delägare deri, oftast ända till en fjerdedel.
Dennes interesse är således nära förbundet med fartygets.
För min del tror jag, att våra Svenska rederier, med Den 10 April c. ra. iakttagande af behörig industri och speculation, lätt kunde förbättra deras tillstånd, samt att man icke bör uti convojafgifterna söka orsaken till det aftagande, som i afseende på våra skeppsrederier ägt rum, utan alt nämnde afgift kan, och nödvändigt ännu måste, fortfara.
Jag får hemställa, om icke den af Gr.
Cronhjelm nu väckta fråga om convojafgiftens upphörande tillhör annat Utsk. än StatsUtsk.
Jag tror icke, att StatsUtsk. kunnat eller kan ingå i pröfning af denna fråga, utan nu endast ägt att revidera räkenskaperna och undersöka , huruvida medlen blifvit i öfverensstämmelse med författningarna disponerade.
Frågan om upphörande af, eller nedsättning uti, convojafgiften tror jag rätteligen böra behandlas af det Utsk., som har sig tullregleringen ålagd, samt i sammanhang med detta ämne.
De talare, som trott, att jag påstått, det convojafgiften är den enda, hvars tryckande beskalfenhet fnenligt inverkar på våra skeppsrederier och vår frakthandel, hafva fullkomligt misstagit sig.
Jag har sagt, att tiden alinne att i möjligaste måtto söka befria denna industrigren från de flera afgifter, som trycka den, och jag har ansett, att man borde börja med afskaffandet af convojafgiften, såsom, i min tanka, numera öfverflödig.
Uti ett land, der goda hamnar finnas, godt virke, goda arbetslöner &c., måste det synas underligt, att vi likväl nödgas stå efter alla andra nationer i skeppsbyggeri väsendet.
Jag har, icke utan möda, förskaffat mig uppgift å alla de afgifter, som trycka vår handel.
Jag skall vid ett annat tillfälle framlägga dessa för R. o. Ad., som säkerligen skall linna dem förvånande.
Exempelvis vill jag endast nämna, hurusom Svenska fartyg, i consulade-afgifter och till Svenska kyrkan, i London, uti Engelska hamnar erlägga 5 ä 6 £ Sterb, då deremot Amerikanska fartyg erlägga icke fullt x £.
Jag har trott tiden nu vara inne för convojafgifternas upphörande, emedan jag ej kan inse, att vår handel nu har behof af det skydd, till beredande hvaraf dessa afgifter varit ämnade.
Mig veterligen hafva också icke, sedan Algier utaf Fransmännen intogs, några presenter från Sverige till Barbaresk-staterna utgått.
Det synes väl billigt, att afgifter, som icke behöfvas till de anslagna ändamålen, böra försvinna.
Skulle StatsUtsk. ej anse sig kunna upptaga frågan till det resultat, jag påyrkat, må något annat Utsk. dermed taga befattning.
Jag upprepar, det jag förenar mig i Hr
Petre's reservation, att de föreslagna 4^,000 R:dr icke böra utgå eller afsättas.
Såsom jag lofvat, skall jag härstädes vid ett annat tillfälle framlägga en fullständig tableau öfver alla afgifter, som trycka vår bandel; och man skall förundra sig öfver dessa afgifters orimliga belopp.
Or. von Rosen: Gr.
Cronhjelm har sagt, alt dryga Den io April e. m. 85 afgifter tryda handeln, oell äfven jag har mig bekant, att dessa, särdeles i Engelska hamnar, äro högst känbara; men här är nn fråga om convojafgifter och nödvändigheten af sådana.
I detta afseende tror jag mig kunna försäkra, att vid hvarje consuls ombyte i Marocco och jemväl öfriga Barbaresk-stater, med undantag af Algier, betydliga utgifter existerat.
Hvad beträffar jemnförelsen emellan hvad som trycker vår handel och den utländska, önskade jag blott, att man i sammanhang härmed kunde jemnföra den point, å hvilken våra handlande i drift och industri befinna sig, med den, de större utländska köpmännen innehafva.
Exempelvis vill jag fästa uppmärksamheten å ett förhållande, som sistlidne höst inträffade vid Götheborg.
Ett Amerikanskt fartyg, fördt af Cap.
Stanhope, inkom nemligen till Känsö den ena fredagen och började lossa sin barlast, bestående af i55 läster.
Nästpåföljde tisdag var han åter segelfärdig med ny last af 200 tons eller 3,5oo SkS jern; då deremot vid samma tid ett Svenskt fartyg använde 3 veckor att inlasta 2000 Skåf.
När den hushållning och, om jag så får säga, förståsigpåarekonst, som i andra länder äger rum, jemväl hos oss gör sig gällande, tror jag, att derigenom skola beredas fördelar, som icke kunna uppvägas af hvilka lättnader för skeppsbyggerierna som helst.
Jag ber att få lemna några upplysningar i ämnet.
Convoj-commissariatet har 2 gånger hos K.
M. begärt nedsättning uti convojafgiften, och Konungen har bifallit en sådan.
Sisth år gjordes ytterligare hemställan om nedsättning; men att alldeles borttaga denna afgift, anser jag omöjligt för närvarande.
Afgifter utgå nemi. ännu med 20,000 R:dr till Marocco och 8000 R:dr till Tripolis, förutan presenter till Tunis; och det öde, som förestår Algier, torde ännu vara ganska tvifvelaktigt
Det torde lika väl kunna åter intagas af Turkarna, som bibehållas af Fransmännen; och för min del tror jag icke, att de handlande skulle vilja vägra att betala en afgift, som för vår skeppsfart bereder lika skydd, som alla andra nationer åtnjuta.
Åkerhjelm , Gust. Fredr.:
Mig synes Gr.
Cronlijelms anmärkning, såsom innefattande fråga om convojafgiftens upphörande, nära nog likna en ny motion.
Jag medgifver, att betydliga afgifter vidlåda vår handelsrörelse; men jag kan icke föreställa mig en sådan rörelse utan åtföljande afgifter.
Den handlande kan alltid göra sig betäckt genom varuomsättningar, och consumenten får alltid ersätta honom.
Men Gr Cronhjelm liar. trott, att de vår handel åtföljande omkostnader äro drygare än i andra länder, och jag ber att i detta afseende få emot Hr Gr:s framställning citera ett exempel.
Då jag var Chef för GeneralTullstyrelsen kom jag att närmare undersöka förhållandena uti omförmulda afseende.
Här då varande Franska sändebudet ha - 86 Den io April c. m. de nemi. gjort framställning för att vinna reclamation utaf afgifter, erlagda här i Stockholm för ett af hans nations fartyg, som härstädes lossat och lastat.