Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, att denna mening utan svårighet kan härledas från orden: ”att bränvin icke får samtidigt tillverkas i flera än eli bränneri på samma egendom”, men som denna mening icke matte hafva varit Utsk:s, så har jag ansett mig böra härå fästa dess upmärksamhet, pä det att Utsk. vid en blifvande återremiss mätte så redigera §:n, så alt en dylik tydning af densamma ej vidare kan göras.
Hr Braunerhjelm har utan tvifvel rätt uti hvad han anfört, ang:de stadsboer, hvilka idka bränvinsbräuning på grund af deras befogenhet att idka fabriksrörelse.
Men man måste ihågkomma att, såsom jag nyss omförmälte, städerna inom deras jurisdiction olla hafva vidsträckta ägor med en mängd serskildt skattlagde lägenheter, hvilka af enskildla personer med full egande-rätt innehafvas.
Dessa personer kunna möjligen vilja tillverka bränvin, icke på grund af rättigheten att idka fabriksrörelse, ulan derföre att de äga skattlagd jord.
Vid öfvervägande häraf torde man finna, alt en definition af stadslägenhet är i §:n lika behöflig, som dess nuvar:de 2:dra morn., hvilket innehåller hvad med serskild egendom å landet förstås.
Jag har i min reservation an märkt, det jag icke finner något skäl att förbjuda flera bränvinspannors begagnande på samma lägenhet.
För den händelse att det blefve ångpannor skulle, derest Utsk:s förslag antoges, att beskattningen beräknas efter det tillverkade beloppet, ingenting äfventyras derigenom, ty man upmäfer kanne- beloppet af den ena pannan lika väl som af den andra.
Ar åter fråga om enkla redskap, så beräknas deras skatt efter den afverkningsförmåga man antagit dem äga.
Således möter å det allmännas sida icke heller någon betänklighet vid flera dylikas begagnande å samma lägenhet.
Näringsidkaren kan naturligtvis icke vara annat än belåten dermed, att raan låter honom begagna sin frihet.
Stadgandet att i ett och samma bränneri icke flera än en redskap finge finnas, har tillkommit af den ganska naturliga orsak, alt i annat fall kontrollen öfver bränvinstillverkningen blefve mycket svår.
I de stora brännerierna, der kontrolleringen skall ske genom varans upmätning, kan underslef Den 27 April e. m.
555 vida lällare ega rum, om flera pannors tillverkning skall upmätas, än om kontrollören endast hade att hälla upsigt öfver en panna.
Finnas redskap af olika beskaffenhet i samma bränneri, kan man län undansnilla det bränvin, som genom ångpanna tillverkats, medelst föregifvande, att detsamma blifvit lillverkadi af den enkla redskapen, som drager skatt efter afverkningsförmågan, hvarigenom en del af ångpannans tillverkning undgår skatt.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad, framslälde Hr Gr. o. Landtm, att åtskillige talare yrkat återremiss och derjemte Hr von Hartmansdorff framställt anmärknu-, utan alt likväl
Hr von Hartmansdorff dervid gjort något serskildt yrkande; hvarefter propos. till bifall å förevaride § blef framstäld och besvarad med starka
Nej blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemslälde om R. o. Ad. ansåge de i afseende på denna punkt gjorda anmärknir föranleda lill densammas återremitterande, samt efter denna proposins besvarande med Ja, blandade med Nej, förklarade ali han härvid funnit
Ja öfvervägande. §§ 11 och 12.
Dessa §§ blefvo af R. o. Ad. bifallne. § 13.
Hr Gyllenram, Henr.:
Den uti nu föredragne § bestämda lid af 6 veckor, hvarförinnan man skall till bränvinstillverkning i större bränneri sig anmäla, är enl. min tanke något för långt utsträckt.
Man skall nemi. redan i början af Sept. månad besluta sig, huruvida man vill bränna bränvin eller icke, men vårsäden är vid denna tidpunkt under vanliga förhållanden ännu icke inbergad, sä att det kan hända, att den på något sätt under tiden förderfvas.
Då landtmannen således vid anmälningstiden ännu icke med full säkerhet kan beräkna sin skörd, hvilket ej kan ske förr än i slutet af nämde månad, anhåller jag, att orden G veckor måtte utbytas mot 44 dagar.
Utsk. har noga öfvervägt, huru lång tiden emellan anmälningen och tillverkningens företagande skäligen bör vara, oell dä man tager i betraktande, att Landshöfd:n efter anmälningsskrifternas emottagande måste gå i författning om att kontrollörer anställas vid hvarje bränneri, så torde man finna nödvändigheten deraf, att anmälningarne ske i så god lid, så att den skriftvexling, som erfordras för kontrollörernas anskaffande, medhinnes.
Hvad potalesskörden beträffar, sä har man i början af Sept. redan kännedom om huru den utfaller.
Vid denna tid kan man äfven bestämma qvantiteten af den vårsädes-gröda, man hoppas erhålla.
Återstår således endast densammas inbergande och skulle någon olycka dervid inträffa, så har man ännu tid alt anmäla sig till den andra höstmånaden.
Jag yrkar således bifall till §:n.
Jag är förekommen af den siste värde talaren och anser, lika med honom, det vara nödvändigt, att tiden 556
Den 27 April e. m. emellan anmälningen och bränvinsl iil verkningens böljan är så lång, att vederbönde binna anskaffa erforderligt antal kontrollörer.
Jag ville föreslå, att ett tillägg lill denna § göres.
Mig synes, att Utsk. fästat nog liten upmärksamhet å angelägenheten deraf, alt vederbör:de ega kännedom om beskaffenheten af den redskap, som vid de större brännerierna begagnas.
Alt denna redskap får äga hvad form och beskaffenhet som helst, deremot har jag intet att anmärka, men jag anser, att det i och för kontrollens skull är af vigt, att man vid anmälningen erhåller kännedom om beskaffenheten af redskapen, och hvad dertill hörer, på del man må kunna ungefärligen beräkna, huruvida upgiften ä tillverkningens belopp eger sannolikhet eller icke.
Sådana föreskrifter hafva befunnits nödvändiga i andra länder, der tillverkningen på samma sätt kontrolleras, och jag skulle tro det ej vara riktigt att vid beträdandet af en ny bana åsidosätta föreskrifter, som i andra länder visat sig vara ganska vigliga och väsendtliga.
Den föreskrift, som Gr.
Mörner vill hafva i denna § intagen, finnes i den 31 §, som stadgar, att ”innehafvare af redskap för bränvinstillverkning och deslillering skall, inom en månad frän denna författnings kungörande, på landet hos närmaste Kronobetjent, och i stad hos Magistraten aflemna skriftlig upgift å redskapen, stället der den finnes, dess beskaffenhet, åsätta namn och rymdstämplar, samt afskrift af mätnings- och stämplingsbevis, och att dessa upgifter sedermera skola lill K:s Beflnde insändas.
Således äga K:s Beflnde på förhand kännedom om de redskap, som till bränvinsbränning skola användas.
Bosse, Gust. Maur.:
Gyllenram och med åberopande af de skäl han anfört, yrkar jåg, att anmälan till bränvinsbränning ej behöfver ske förr än 14 dagar före bränningstidens inträffande.
De skäl, som häremot blifvit anförda, kan jag för min del icke godkänna.
Derest man vill vara försäkrad om att erhålla skickliga kontrollörer, böra väl Landslnne på förhand veta, hvilka personer äro lill denna befattning lämpliga, samt villiga att densamma emottaga, och lika nödvändigt är det, att man har ett visst antal kontrollörer i reserv, derest, anmälningarne någon gång skulle blifva talrikare än man beräknat.
Den omtalade skriftvexlingen lärer således icke blifva så tidsödande, som man föreställt sig, och hela affären torde inskränka sig dertill, att efter anmälningarnes emottagande skicka bud på de kontrollörer, som skola användas under den instundande bränningstideu.
I 2-.dra mom. af 27:de §:n finnes äfven en föreskrift, som torde upfylla det af Gr.
Mörner afsedda ändamål.
De åberopade §§ innehålla ingenting derom, att bränvinstillverkaren skall upgifva huru många mäskekar han t ämnar begagna, hvilket icke får anses vara Den 27 April e. in. 557 af föga vigt, enär det alltid mäste vara nyttigt, alt på förhand kunna känna ungefärliga beloppet af den blifvande tillverkningen Frih. von Kraemer:
Jag anser icke, atl någon upgift å mäskekarens antal och beskaffenhet är nödvändig, då, enl. detta förslag, produkten, som erhälles vid ett större bränneri, skall för skattens beräknande upmätas.
Annorlunda vore förhållandet, om K.
M:s förslag blifvit antaget, att inmäsknings-qvantiteten skulle bestämma beskattningen, men då, enl.
Ulskts förslag, produkten bestämmer beskattningen, erfordras ej några föreskrifter, huruledes mäskekaren eller den öfriga redskapen skall vara beskaffad.
Med anledn. af Hr Gyllenrams utaf Gr.
Posse understödda yrkande, ber jag att få fästa upmärksamheten på slutet af nästföljande §, hvilket lyder som följer: ”Vill lian åter från tillverkningen afstå eller upgifven till verkningstid från 2 månader lill en inskränka, eller npgifvet tillverkningsbelopp för endera eller begge månaderna minska; anmäie det hos K:s Beflnde minst 14 dagar före den tid afsägelsen eller inskränkningen afser, såvida han vill åtnjuta befrielse från motsvarande lillverkningsafgifl.”
Af delta stadgande torde II. o. Ad. finna, att någon olägenhet af den tidiga anmälningstiden ej kan upsla.
Deremot, om detta rådrum ej medgifves, blifver del nästan omöjligt för Landshöfdm att anskaffa tjenliga personer till kontrollörer.
Det är af största vigt, att denna befattning updrages åt pålitliga och ansedda personer, och det torde icke, såsom Gr.
Posse föreställt sig, blifva så lätt, alt i en hast anskaffa ett större antal så qualificerade personer.
I afseende på anmäl ningstiden, är jag af samma mening, som Gr.
Lagerbjelke, men jag anser mig icke kunna frångå min förut gjorda anmärkn. om lämpligheten af alt erhålla närmare upgift å redskapens antal och beskaffenhet.
Det må vara, att kontrollörerna upmäta allt bränvin, som tillverkas, men det måste alltid vara nyttigt, alt pä förhand ungefärligen känna, huruvida den produkt, som upgifves, svarar emot hvad genom redskapen verkligen kan åstadkommas.
Jag får derföre anhålla om återremiss af denna §.
Med anledn. af den siste värde talarens yrkande, tager jag mig friheten atl upläsa l:sta mom. af 23 §, som är af följande innehåll: ”En hvar, som förfärdigat redskap för bränvinstillverkning, vare skyldig, innan han redskapen från sig lemnar, ej allenast att med stämpel af sitt namn och hemvist samt årtalet förse panna, hatt och afkylningsredskap, äfvensom löst bröst, mäskvärmare och rektifikations-apparat, än ock att besörja redskapens upmätning och stämpling af dertill förordnad justerare.
För honom skall redskapstillverkaren noga upgifva redskapens beskaffenhet till alla dess delar, samt om den skall drifvas omedelbart med eld eller med ånga.”
Vidare säges det i slutet af 27 § att ”vid hvarje månads slut skall justerare lemna K:s Befhtde del af de betyg, som under månaden utfärdats.
Således erhålla K:s Befh:de månadtligen 558 Den 27 April e. ra. rapporter från justerarne om bränvinsredskapens beskaffenhet, och vid detta förhållande torde den af Gr.
Mörner förordade föreskrift ej vara behöflig.
Det kan icke förnekas, att den af Gr.
Mörner gjorda anmärkn. är ganska tänkvärd, och jag kan icke, lika med Hr Hjärne, finna, alt den 23:dje eller 27:de §:n afhjelper den brist, Gr.
Mörner påpekat.
Men å andra sidan måste man taga i betraktande, att del torde vara onödigt att föreskrifva, det hvarje äfven den ringaste förändring i redskapens beskaffenhet skall hos K:s Befhide anmälas, enär en sådan föreskrift, som skulle förorsaka tillverkaren besvär och olägenheter, icke torde vara af behofvel påkallad, då förändringen ej inverkar på beskattningen.
Jag tror således att denna § utan någon särdeles våda kan bifallas Gr.
Den af mig förut åberopade 14 § undaiirödjer, enl. min öfvertygelse, grunden för Gr.
Mörners anmärkning.
Enl. denna § har en bränvinsbrännare, som anmält sig för en tillverkning af ett visst belopp, rättighet att inskränka densamma till ett mindre belopp, endast han 14 dagar förut hos K.
M. sådant anmäler.
Tillverkaren har således en ovilkorlig rättighet att, fastän hans redskap förmår afverka ett större belopp, likväl med samma redskap afverka ett mindre.
Vid sådant förhållande torde det vara öfverflödigt och onyttigt att meddela en föreskrift i den af Gr.
Mörner antydda riktning, hvarföre jag förnyar min anhållan om §:ns godkännande.
På grund af hvad nu ytterligare blifvit änföidt, och med hufvudsaklig! afseende derå, att beskattningen grundar sig på produktens belopp, som genom upmätning utrönes, får äfven jag fortfarande yrka bifall till denna §.
Ofverläggningen ansågs härmed fulländad, och då sedermera Hr Gr. o. Landtm, började framställa de yttrade meningarne, anmälde och yttrade sig Hr Gyllenram:
Sedan jag blifvit upmärksamgjord å inne hållet af 14 § afstår jag från mitt förut framställda yrkande.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att i sådant fall endast vore fråga om bifall till Utsk:s förslag eller till Gr.
Mörners yrkande om återremiss, samt hemställde derjemte om R. o. Ad. behagade bifalla Otsk:s förslag.
Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt hail funnit
Ja öfvervägande. § 14. R. o. Ad. biföll denna §. § 15.
Raab: 2:dra mom. af denna § har följande lydelse: ”Ifall tillverkningen skall utöfvas af den, som icke på grund af Oen 27 April e. m. 559 jord är dertill berättigad, böra vid anmälningsskriflen fogas sådant tillståndsbref, som i 12 § omförmäles.” R. o. Ad. torde finna, att detta stadgande måste förändras till följd af det beslut, R. o. Ad. vid behandlingen af 3 § fattat derom, att den, som icke har jord, är oberättigad att i mindre bränneri tillverka bränvin.
Jag anhåller på grund häraf om denna §:s återremitterande.
Häruti instämde Hr von Troil.
Raabs anmärkn. är ganska riklig, men jag hemställer, huruvida icke den afsedda rättelsen skulle kunna vinnas derigenom ali hela mom. uteslutes, om propos. hvarå jag vördsamt anhåller.
Jag frånträder min begäran om ålerremiss och förenar mig i den propos.
Laget bjelke begärt, alldenstund de öfriga mom. i denna § icke synes innehålla något, som afser rättigheten, att i mindre bränneri tillverka bränvin ulan innehafvande af jord.
Då nu öfverläggningen ansågs fulländad yttrade Hr Gr. o. Landtm, att R. o. Ad., med afseende ä det försl i afseende på bränvinstillverkning i mindre bränneri fattade beslut, torde finna att 2:dra mom. af förevande § borde uteslutas.
Uppå sedermera framstäld propos:n blef denna § i öfrigt af R. o. Ad. bifallen. §§ 16, 17, 18 och 19.
Ad. bifallne. :
Fortsättningen af förevaride ärenders pröfning upskjöts till nästa plenum och H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. § lill 11 på aftonen.
In fidem protocolli, Alberl Munck. 560 D e n 29 April f. m.
Lördagen den 29 April 1854.
Sl:rs underd. skrifvelse!- till K. M.:
JY2 48, ang:de förslags-lån ät brandskadade handlande och näringsidkare i sladen Jönköping; JVs 49, ang:de oäkta barns rätt till afliden moders tjvarlåtenskap; M 50, ang:de ändring i 4 Kap. 2 § R:s-B.; och JVs 51, ang-.de utsträckning af liden, hvarunder civil tjensteman må, utan K.
Äl:s Nåd. tillstånd, vistas utrikes.
I anseende lill göromål inom länet, nödgas jag afsäga mig min plats såsom ledamot i Ekon.- Ulsk., med anhållan, att vid min Riksdagsmannarätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer att sammanträda lill val af en ledamot i Allm.
Ekon.Utsk. efter Hr Bergenstråle.
Fortsattes pröfningeu af Serskildta Utsk:s vid dess Betänk.
M 8 fogade Förslag till förordning, ang:de vilkoren för bränvinslillverkning: hvarvid 1111 förekom: § 20.
Såsom Hrr:ne känna, har jag reserverat mig mot Utsk:s Utlåt, i fråga om 20:de §.
Ehuru föga framgång jag inom Utsk. haft i mitt förslag till förändring af denna §, anser jag mig likväl pligtig att här fullfölja detsamma.
Måhända har jag uti min reservation icke nog tydligt tillkännagifvit, hvad jag åsyftar, enär jag förnummit, att man så kunnat missförstå mig, som skulle jag önska, alt de små, s. k. destilleringspannorna skola få fortfarande begagnas.
Blefve sådant tillåtet, skulle stora missbruk deraf upstå.
Jag har endast önskat, alt den, som har rättighet att tillverka bränvin, skall äfven vara berättigad, alt under behörig kontroll omdistillera detsamma, vare sig med samma redskap i de små brännerierne eller med annan redskap i de större, ty enl. min åsigt är dislilleringen en förbättring af varan.
I England förläres mindre bränvin än i Skottland och Irland.
Orsaken härtill tillskrifver man den omständigheten, att i England har smaken - Den ?9 April f. m. 561 ken blifvit sä förfinad, att man der icke förtärt annat bränvin än det finare, hvaremot i Irland och Skottland snpes finkel, och derför är fylleriet inom dessa länder större än i England.
I Danmark är tillåtet, alt afgiflsfritt distillera bränvin.
Likaså i Preussen.
I Norrige är det äfven tillåtet, att afgiftsfritt distillera bränvin, oaktadt man der antagit samma grunder för beskattningen, som Etsk. föreslagit.
Efter mitt omdöme är distilleringen en väsendtlig förbättring af varan och bidrager till minskad konsumtion och minskad skadlighet i följderne af bränvinets bruk, hvarföre jag äfven anser det vara rätt, att en sådan behandling af varan må befordras.
Af denna anledn. tager jag mig friheten yrka återremiss af denna § med föreläggande för Etsk. att utarbeta ett förslag, hvari tillätes, att den mindre redskapen må utan afgift lill distillering få begagnas under 2 eller 1} dagar efter hvarje jnånad, sedan undersökning blifvit gjord, att bränneriegaren icke äger någon mäsk, och under förbehåll, alt bränvin under 5 grader icke må omdistilleras.
Hvad åter angår de större hrännerierna, har jag erhållit den upgifl, att distillering med ångredskap icke är lämplig.
Om nu så är, skulle jag tro, alt dessa bränneriegare böra få rättighet att vissa dagar efter hvarje bränvinsbränningstid under kontroll till distillering begagna serskild redskap, sorn under bränningstiden bör vara förseglad.
Slutligen anser jag, att såsom hitlils distillatorer må få utöfva sin näring i städerne, och alt för dem någon pannerymds-afgift icke bestämmes utan deras beskattning förblifva sådan den f. n. år, nemi. beroende af bevilln.
På dessa skäl önskar jag återremiss af denna punkt.
Raab anser jag distillering såsom en förbättring af varan, den man icke bör försvära, men deremot kan jag icke instämma i den slutsats, hvartill Frib:n kommit, alt §:n bör återremitteras, och att distillering emellan bränvinsbränningsterminerne må såsom nu skattefritt tillåtas.
Jag tror det vara allmänt kändt, ehuru Frih.
Raab sagt sig icke vela det, att distillering med vanlig ångredskap låter sig göra.
Jag har för omkring 6 eller 7 år tillbaka distillera! bränvin med ångredskap om 80 k:rs rymd för eget och några grannars behof, hvilken distillering verkställdes med samma lätthet, som med dertill serskildt inrättad redskap.
Jag måste således vara öfverlvgad om sakens verkställbarhet.
När man nu vet, alt allmänheten gerna köper det dislillerade bränvinet, är jag äfven öfvertygad, alt idkare af bränvinsbränning hädanefter som hitintills skola anse det för en fördel, att under den vanligen tillåtna tiden för bränvinsbränning tillverka distilleradt bränvin, för att dermed fylla allmänhetens behof.
Kostnaden för denna distillering ersättes fullkomligt genom det högre värde varan derigenom får.
Denna distillering är således en bestämd fördel för bränvinsbrännarne, om de än dertill upoffra en eller annan dag, af den för bränvinsbränningen tillåtna tiden, för alt dermed fylla behofvet.
Af dessa skäl, och då jag anser, alt man, ännu mera hädanefter än hitintills, bör afse förekommandet af för6 H. 36 563 Den 29 -Apri 1 f. m. fattningens eluderande, så att icke något bränvin afgiflsfritt må kunna tillverkas, och att man alltså för framtiden bör förbjuda, med undantag endast för apothekare, all distillering af bränvin, under den icke tillåtna bränvinsbränningstiden, så anhåller jag om bifall lill denna §.
Detta är en bland de vigtigaste föreskrifterna i Utsk:s förslag.
Skulle man deremot vilja göra den eftergift ål bräuneriidkarne, att de under den tillåtna tiden finge verkställa distillering skattefritt, skall åtminstone jag icke lägga mig deremot.
Sannolikt komma i sådant fall endast en eller annan dag under de 2:ne mänaderne, att användas lill distillering.
Man vet att på många ställen i landet distillering af bränvin med vederbörligt tillstånd fortgår tinder den icke tillåtna bränvinsbränningstiden, och det är icke osannolikt, utan tverlom temligen väl bekant, ali mången missbrukar denna rättighet och tillverkar bränvin af vanlig mäsk i distilleringspannorne.
Hvad beträffar apothekares dislilleringsrätt; så lärer man väl få lof att bibehålla dem dervid.
Jag vill blott nämna att rättigheten att hafva en panna om 20 k;rs rymd är alltför vidsträckt och icke behöflig för åstadkommande af den sprit, som för Pharraaceutiska behof erfordras, men, ehuru en mindre panna kunde vara tillräcklig för dessa behof, vill jag ej begära någon ändring häruti.
På grund af hvad jag nu yttrat anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag till denna §.
Jag yrkar icke den ändring jag föreslagit, såvida icke flere ledamöter deri instämma, nemi. att bränvinsbränneriidkare skola ega rätt att utan afgift under bränvinsbränningstiden få distillera, såvida kontrollerne mot missbruk blifva pålitliga.
Hr Braunerhielm, Ferdinand:
Afven i denna punkt har Frih.
Raab varit af olika tanka med Ulsk:s majoritet och afgifvit en reservation, hvilken jag skall söka att vederlägga.
Frilen har ansett Utsk:s förslag icke vara sådant, han önskar det, och har af sådan anledn. i sin reservation framställt ett annat.
Förslaget lyder som följer: ”På dessa grunder vågar jag tro, att denna § borde omarbetas i syftning att befrämja bränvinels afsättlighet utomlands och mindre skadlighet inomlands, genom tillåtelse såväl för bränvinstillverkare ali, utan annan afgift än ersättandet af nödig kontrollkostnad, omkoka det bränvin han tillverkat, som för serskilda näringidkare, s. k. distillatorer, alt, hädanefter som hittills omdistillera rått bränvin.”
Jag anser deu föreslagna förändringen både obehöflig och otillämplig.
Frihm åsyftar alt åstadkomma bevisning derom, att finl bränvin icke kan undvaras, och alt export af så svagt bränvin, som 6-gr., vore omöjlig.
Dessa olägenheter äro undanröjda genom Utsk:s förslag.
Jag påstår icke, alt fint bränvin är obehöfligt, men man har sökt alt fördyra varan för dem, sorn supa finkel; och jag vet ej, hvarföre den ej skulle fördyras äfven för dem, som supa det finare bränvinet.
Jag kan icke inse, att någon skada upslår derigenom, att bränvin icke får distilleras utan serskild afgift, då för det första i de större brännerierne, ulan distillation, kan åstadkommas 22-gradig sprit, och denna sprit är användbar för hvarjehanda lechniska behof, samt för det andra alla de 30,000 små bränvinspannorne, som nu finnas, kunna distillera.
De skatta icke Ren 27 A pr il f. m. b63 efter produktion, utan efter afverkningsförmågan.
Intet hindrar deras egare alt uphöra roed bränvinsbränningen och i stället distillera.
Renadt blir dock icke bränvinet ensamt genom distilleringen, utan dertill fordras en serskild process, som beslår deri, att bränvinet rinner genom ett ämne, hvilket upsuper finkeloljan, nemi. kol. Jag är äfven öfverlygad, all inom kort hvarje bränvinsbrännare skall kunna lemna renad sprit, helst de apparater, sorn dertill foidras, kunna ganska lätt tillsättas de större bränvinsverken, der redskapen får göras eller inrättas efter behag.
Sålunda tror jag mig hafva visat, att den serskilda distilleringen är obehöflig.
Jag vill nu visa, att den äfven är olämplig.
Frilen har sagt, alt bränvinsbrännare borde få i serskild panna distillera sitt bränvin under 2 eller 3 dagar efter hvarje lofgifven månad för bränvinsbränningen.
Detta skulle leda derhän, att någon afgift icke komme att erläggas för denna serskilda distillering, och att roan således beredde bränneriegaren en laglig väg till undansnillning för Slaten af 4 sk. pä hvarje kanna.
Mig synes alltså, alt någon annan ändring i Ulsk:s förslag icke är behöflig än den, som blir en följd af R. o.
Ad:ns beslut rörtde de små pannorna, nemi. alt de icke skola få begagnas i städerne, hvarigenom desse få distillera endast i större pannor.
Jag föreslår alltså, att
Ståndet ville antaga denna redaction af §:n: ”1 stad må hvar och en, som lill bränvinsbränning berättigad är, kunna, efter serskild anmälan och mot samma afgift, som för bränvinstillverkning, lill distillering af bränvin under serskild kontroll begagna enkel redskap af högst 20 k:rs rymd.”
Härigenom beredes tillfälle alt under de lill bränvinsbränning lofgifna 2:ne månaderne begagna redskapen till distillering.