Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frölich, Da v., förenade sig med Hr Stuart och begärde afslag å LagUtskts betänk.
Uppå derefter framsta lid propos. afslog R. o. Ad. betänk, N:o 53, men beslöt, i stället för Utsk:s förslag, ett så lydande stadgande: ”Söker någor tillegna sig gods, som i ”gäldenärs ho finnes, och bjuder bestyrkelse härför samt "ställer borgen för den kostnad och skada, som af hans an"språk komma kan, varde godset satt i qvarstad, intilldess "tvisten om äganderätten af domstol pröfvad blifvit; stämmo "dock sökanden i tliy fall borgenären, i staden inom en, "och på landet inom trenne månader, sedan godset i qvarstad satt är, eller håfve sin talan mot borgenären förlorat.
"Anmäler gäldenären vid qvarstads- eller utmätningstillfäUet, "att godset hörer annan till, varde ock det med qvarstad "belagdt: gäldenären underrätte härom den uppgifne ägaren, "och stämme han inom den tid, som sagdt är, så vida lätt "till godset framför borgenär vill förvaras.
Vill i dessa fall "borgenär sjelf stämma, stånde det honom fritt.
Samma Jag "vare, der borgenärer söka företräde hvar för annan.”
Föredrogs ett från R.idd.TJtsk. inkommet så lydande memor.:
Ridd.directtn lier till Utsk. öfverlemna! en af K.
Hofcapellmästaren Joli. Berwald hos Directm framställd ansökning, att, då Hofcapellmästaren och hans hustru ämnade gifva en concert, hvars oafkortade inkomst skulle användas till de brandskadades i Wenersborg hjelp och bästa, men ingen local i hufvudstaden vore för en concert mera passande än Riddarhussalen, sökanden måtte tillåtas att få å Söndagen d. 22. i denna månad nämnde sal för ofvanberörde ändamål begagna; och har Ridd.directm denna ansökning med sitt tillstyrkande beledsagat jemte hemställan tillika, om icke Ridd.salen vid detta tillfälle kunde åt de concertgifvande utan afgift upplåtas. 100
Af sådan anledn., oell enär litsle, föreställer sig, att det afsedda välgörande ändamålet påkallar II. R. o.
Ad:s uppriktiga deltagande, samt, i händelse plena, uti veckan före och efter den för concerten uppgifna dag, inträffa å vanliga dagar, nemi.
Thorsdagar och Måndagar, tillräcklig tid linnes både att vidtaga de för concerten nödiga anordningar och att nedtaga orchesterställningen, har Utsk. lika med R.idd.direct:n trott sig böra hos II. R. o. Ad. vördsamt föreslå: att K.
Hofcapellmästaren Berwald må erhålla tillåtelse alt, emot besörjande på egen kostnad af orchesterställningens uppförande och nedtagning, eclairering samt betjening, å Söndagen d. 22 i denna månad begagna Ridd.salen, för att derstädes gifva en concert till förmån för Wenersborgs olyckliga brandskadade invånare; hvilket dock till II. R. o. Ad:s egen ompröfning öfverlemnas.
Stockholm d. i Nov. 1834* På RiddarhusUtskottets vägnar G. G.
D’Albedyhll. W. F. Dalman.
Jag förmodar, att R. o. Ad. lemnar sitt bifall till det föredragna memor., och hemställer, om icke, enär säkerligen hvar och en önskar, att recetten må så oafkortadt som möjligt komma det afsedda ändamålet till godo, alt den vanliga eclaireringen jemväl må utan afgift bestås.
I den händelse R. o. Ad. skulle vilja utaf Ridd.cassan lemna bidrag till det ifråga var. ändamålet, torde det vara bäst, att detta utgår directe i penningar, emedan den lyshållning, som äger rum under våra aftonplena, ombesörjes enligt derom afslutadt contract och är helt olika med den, som vid concerterna användes.
Jag hemställer altså, om det icke vore lämpligast, att Gr.
Frölichs framställning derom förfölle.
Jag har endast afsett, att den eclairering, som här är vanlig under våra plena, jemväl måtte bestås vid concerten.
Skulle någon derutöfver erfordras, lärer det få ombesörjas på concertinkomstens räkning.
För att vinna ändamålet att bespara concertmedlen, utan att derföre inveckla liqviden, anhåller jag vördsamt att få hemställa, om icke det bästa vore, att R. o. Ad. anvisade på Ridd.cassan att utbetala kostnaden för eclaireringen, hvilken gemenligen vid tillfällen som det ifrågavarande uppgår till 7.5 r:dr b:co.
Jag instämmer så mycket hellre i Ridd.seeret:s förslag, som den vanliga lyshållningen här under plena ersättes af de allm. riksdagskostnadsmed - Den 7 November. 101 leri, hvilka icke lära kunna af R. o. Ad. särskildt till välgörenhet användas.
Med bifall till Hofcapellmästaren Eenvalds begäran, att den 22 dennes få begagna Riddarhussalen till uppförande af en concert till förmån för de brandskadade i Wenersborg, beslöt . R. o. Ad., för att gå det vackra ändamålet till mötes, att ingen afgift för salens begagnande skulle erläggas, och alt eclaireringen vid tillfället skulle på Ridd.cassans bekostnad bestridas.
Ilr Gunther, Carl Gust., uppläste följande:
Enligt min förut gjorda anhållan, då R. o. Ad. återremitterade StatsUtsk:s ullåt.
N:o 273, torde jag nu få afgifva de anmärkningar, hvartill jag funnit mig föranlåten efter erhållen kännedom af alla de handlingar, som finnas åberopade, dels i K. M:s nåd. propos. till R.
St. af d. 7 sisth Maj, dels i StatsUtsk:s nämnde ullåt., ang:de grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tiondeanslags återingående till Kronan samt andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen.
Härvid anser jag lämpligast att, vid pröfningen af ämnets flera delar, följa den ordning , Utsk. iakttagit.
Då förekommer 1:0 förslaget, att R.
St. skulle upprätta markegångstaxa för kommande 5 år, hvilket förslag Utsk. helt och hållet afstyrkt, såsom mindre tjenligt, dels, då en markegårigsättning för kommande 5 år grundades på de pris, som varit gällande under 5 förflutna år, alltför betydliga skillnader emellan de för året gångbara och markegångsprisen kunde uppkomma, hvadan en sådan förändring, ehuru ledande tili en säker oell bättre ordnad beräkning af statens inkomst i grundskatt, dock för mycket äfventyrade att föröka i stället för att lätta de skattskyldigas bördor, och dels emedan representanten icke alltid kan äga den närmare kännedom om localförhållandena, som är nödig för en dylik prisbestämning, med flera andra af Utsk. anförda skäl, hvilka jag för min del i allo gillar.
Jag skulle kunna anföra än flera skäl för afstyrkande af ofvannämnde förslag, af hvilka jag blott vill nämna, att ehuru en del af hindren för tillämpningen af förslaget örn R.
St:s befattning med markegångssättningen synes undanröjd genom K.
KammarCöllegii afgifna und. utlåt, med förslag till förändring i nu gällande method för markegångssättningen, återstår dock ett o.öfvervinnerligt hinder deruti, att enligt nu gällande grundlagar, äfvensom enligt de vid denna riksdag föreslagna grundlagsförändringar, R.
St. ej alltid komma tillsammans hvart 5:te år, och således ej heller kunna bestämma markegångssättningen på de i förslaget bestämda tider. 102 Den 7 November.
Dernäst förekommer 2:0 frågan, huruvida årets markegång eiler ett medeltal af sist förflutna 10 eller 5 års mark egån gar bör tagas till grund för utgörandet af såväl kronotionde och af radsspannmål, som äfven alla andra hemman och lägenheter åsätta räntor.
Utsk. håller före, att, i likhet med hvad li.
St. uti deras und. skrifvelse af d. 7.5 Jan. i83o (N:o 327) yttrat, det vore lämpligt, om markegångsprisen grundades på förhållanden, so m för sed naste 5 åren varit gällande, och tillstyrker fördenskull att antaga medium af sednaste 5 årens markegångspris, sålunda uträknadt, att sedan årets markegångspris blifvit faststäldt, hopsummeras detsamma med de näst föregående 4 årens markegångspris i samma län, och att början dermed sker år i835.
Ehuru jag medgifver, att stora ömsesidiga fördelar, såväl för staten som den skattskyldige eller räntegifvaren, kunna beredas genom bestämmandet af en medelmarkegång, hvilken då hellre bör beräknas efter medium af 10 än af 5 år, på skäl som finnas, fullständigt utvecklade i de reservationer, som äro bifogade Utskis utlåt.
, medgifver jag likväl ej, att något sådant förslag kan tillämpas, förrän, genom förutgående åtgärder, de olägenheter undanrödjas, hvilka i annat fall flerfaldigt öfverväga fördelarna; ty då ändamålet, sorn sökes, ej endast är en säkrare och jemnare beräkning af statens inkomst, utan äfven i främsta rummet åsyftas en lättnad eller lindring i de skattskyldigas bördor, så, fastän Utskis förslag innebär en ofelbar fördel i afseende på statens inkomst, får man ej förbise, att räntegifvare härvid kunna mer förlora än vinna, äfvensom att räntetagare blifva mycket lidande vid de tillfällen, då räntegifvare vinna, enär fleras vinst då sker på en endas bekostnad.
Dessa olägenheter för räntegifvare äfvensom för räntetagare äro alltför betydliga och blifva än större genom den i nästa punkt af Utsk. föreslagna method för årliga markegångssättningen, och måste altså först afhjelpas, innan förslaget om bestämmande af en medelmarkegång kan tillämpas, så framt ej ändamålet, sorn i främsta rummet åsyftas, skall förfelas och motsatsen, nemi. ökade bördor för räntegifvare jemte obelåtenhet för räntetagare, åstadkommas; hvadan årliga markegångar måste bibehållas, intilldess åtgärder hunnit verkställas, hvarigenom all uppsägningsrätt kan upphöra och grundskatterna alltid liqvideras med penningar, utom den del deraf, som årligen till statens behof bör in natura levereras, samt alla löntagare erhålla sina löner af statsverket.
Då först äro alla hinder undanröjda för antagandet af medelmarkegång.
Hvad nu beträffar 3:dje punkten, om en förändrad method för markegångssättningen, anser jag Utskis. förslag i denna del vara sämre än det, som K.
KammarCollini i dess anderd, utlåt, af d. 17 Juni i83o föreslagit.
Den 7 No ve mber. io3 Likväl kan hvarken Utskrs eller KammarCollegii förslag till markegångssättning användas, så länge årliga markegångar måste bibehållas.
Dessa förslag kunna först då användas, när medelmarkegång af föregående år kan tillämpas, emedan så länge rättighet att uppsäga och leverera räntor in natura mäste bibehållas, bör årliga markegången vara bestämd och kungjord före Thomae dag; således kan ej följande vårpris deruti inflyta.
Att ändra methoden för markegångssättningen på sätt Utsk. eller på sätt KammarColhm föreslagit, innan åtgärder till ett förbättradt sätt för grundskatternas utgörande blifvit vidtagna, skulle, såsom det synes mig, endast leda till att få högre markegångspris än hittills, och således till att föröka bördorna för räntegifvare. K. KammarColhm har till Utsk. öfverlemnat fullständiga handlingar, rör:de prisförhållandena under åren 1831, i832 och i 833, jemte sammandrag, utvisande resultatet af uppgifterna för hvarje af dessa år.
Om Utsk. ville jemnföra resultaten af de sålunda uppgjorda årsprisen för nämnde trenne år med de markegångspris, hvilka under samma år och för samma orter varit gällande, samt om Utsk. derefter ville meddela Ii. St., huru jemnförelsen slår ut, tror jag man skall få se, huruvida methoden leder till förhöjning.
Man säger, att förslaget till förändrad method för mai kegångssättningen åsyftar att befordra någorlunda jemna och stadgade pris å spannmålen, hvilket ändamål är ganska godt och nyttigt, men kan ej vinnas förutan användande af andra medel.
Då i sednare tider ofta handt, att spannmålsprisen i November varit mycket olika med spannmålsprisen i följande Februari, har denna stora olikhet i pris egentligen haft sin grund i den tröghet, som existerar i all vår inre rörelse, isynnerhet i spannmålshandeln; ty hvarje landtman kan i Nov. bedöma sin inbergade gröda, hvarefter hans försäljningspris bör rättas, men ej, såsom i sednare tider oftast sker, efter den nöd och förlägenhet, som råder hos större delen jordbrukare, härrörande af felande rörelsemedel och af för inskränkt rörelsecapital, och deruti ligga rätta orsakerna till den stora olikheten emellan Nov.- och Februari-prisen.
Om riktigt verksamma medel användas till rörelsens upplifvande, då först kunna och skola spannmålsprisen blifva någorlunda jemna och stadgade, och då först kan skyldigheten att alltid lösa räntorna med penningar af räntetagare åtagas samt all uppsägningsrättighet upphöra, och förr kan ej en medelmarkegång samt nu föreslagna method för markegångssättning tillämpas.
Måtte de män, hvilka af R.
St. erhållit det utmärkta förtroendet att såsom ledamöter i StatsUtsk. pröfva samt till- eller afstyrka och i mångå fall med R.
St:s rätt afgöra hvilka medel Svenska Nationen kan och bör använda till befrämjande af Rikets välstånd och förkofran, — måtte dessa män, vid en förnyad pröfning af det återremitterade vigtiga förslaget om förändring i grundskatternas ut - De ii 7 November. görande och dermed gemenskap ägande ämnen, väl behjerta den skattdragande jordbrukarens belägenhet.
De skola då säkerligen inse, att till lättnad för de skattdragandes och i synnerhet räntegifvares bördor samt till befrämjande af allmän belåtenhet erfordras andra medel än markegångsprisens förhöjande i bredd med ökad bevillning, under det man tillika förminskar rörelsecapitalet, dels för att förstärka Bankens grundfond och förmåga att upprätthålla myntvärdet, dels för att indraga eller förminska statens låneanstalter till understöd för näringarna, hvilken sednare åtgärd synes vara beslutad af begär att försöka,om näringarna, när de öfverlemnas åt sig sjelfva och sina egna krafter, då skola bättre kunna täfla med utländningen, än när de bispringas af staten.
Ehuru förträffliga de theorier än äro, hvilka legat till grund för majoritetens inom StatsUtsk. fattade beslut, är likväl under närvar, förhållanden hos oss ganska vådligt att försöka tillämpa dessa theorier, emedan det ej kan ske med mindre uppoffring, än af Nationens trefnad och bestånd.
Må derföre dessa män i StatsUtsk., isynnerhet de, som tillhöra de näringsidkande Stånden, under deras ifver att försöka nya theorier i statsceconomien, ej glömma eller förbise, att i ett så penningfattigt land, som Sverige, är det ett stort och i sina följder högst skadligt fel, derest man under närvarande allm. verldsförhållanden försummar använda statens credit till att utvidga rörelsemedleö och rörelsecapitalet, allt efter sorn näringarna och industrien det behöfva, emedan på denna åtgärd förnämligast beror alla näringars af- eller tilltagande.
Innerligen öfvertygad om dessa sanningar har jag flera gånger tagit mig frihet derom erinra inom det Stånd, der jag nu har äran yttra mig, och jag anser för en pligt att vid detta tillfälle vördsamt uppmana H.
StatsUtsk. att afböja de lidanden och olyckor, hvilka hota större delen af Nationen, derest ej StatsUtsk. genom användande af statens credit upplifvar inre rörelsen i alla dess grenar.
I afseende på frågan i 4-'de punkten, om indragning till Kronan af de till Militär- och Civilstaterna jemte Skolstaten och andra allm. ändamål indelta räntor och k ro n o tio n d e - a n sl a g, emot anvisning af motsvarande summor på stat, finner jag väl, att en sådan förändring skall ofelbart medföra både för staten samt löntagaren och jordbruket ganska mycken nytta, hvarföre jag lifligt önskar, att den snart måtte verkställas; men i afseende på verkställigheten hyser jag motsatt öfvertygelse med den, som är uttryckt i Utsk:s utlåt., emedan jag anser, att såväl denna förändring som räntepersedlarnas förenkling måste först verkställas, innan de ofvan föreslagna åtgärderna med markegångssättningen kunna antagas.
Derjemte instämmer jag så till vida i hvad K.
KrigsColkm andragit, att alla räntor böra uppbäras af Kronans vanliga upp - Den 7 November. io5 uppbördsman och ingå till Statscont., samt derifrån utanordnas till löntagarne, dock med vilkor, att ett ständigt anslag för hvar och en göres i tunnor spannmål, deraf löntagaren må disponera in natura från Kronans magasin i- af lönens belopp, och erhålla de andra -| i contant efter markegångspris, motsvarande de summor, hvartill de till staten indragna räntor efter deras förenkling årligen uppgå Härigenom skulle löntagare säkrare bibehållas vid de billiga förmåner, som de nu innehafva, än om lönerna utginge genom en viss contant summas anslående för alltid, och dessutom upphörde all beröring emellan löntagare och räntegifvare, hvilket skulle blifva en väsendtlig fördel häraf.
Vidkommande 5:te punkten om vilkor en, hvarunder den föreslagna mar kegångsbe räkning en i allmänhet bör tjena till grund för bestämmandet af lösnings- och leverer ingsför hållanden emellan räntegifvare och räntetagare, ser jag ej, huru detta förslag skall kunna antagas, emedan räntegifvare genom de här försvårade vilkoren för räntornas leverering in natura tvingas att lösa räntorna med penningar, hvilket tvång är obilligt och oantagligt, förrän all uppsägningssätt kan upphöra och räntegifvare rent af åtaga sig att alltid lösa räntorna med penningar; men om detta förslag i öfrigt skulle antagas, mäste åtminstone den i mom. d räntegifvare ålagda betalningsskyldighet alldeles borttagas på de skäl, sorn äro anförda af flera BondeSt:s ledamöter inom Utsk., i deras vid Utskrs utlåt, vidfogade reservationer.
Intilldess de bär omnämnda förändringar i grundskatternas utgörande hinna fullbordas, skulle man kunna afhjelpa de öfverklagade olägenheterna å ömse sidor, såväl för räntegifvare sorn för räntetagare, om det stadgades: 1:0
Att alla räntegifvare äga vid räntornas leverering eller liqvidering iakttaga enahanda vilkor, som Kronan stadgar för dess behållna räntor, hvilket måste vara både billigt och rättsén ligt, emedan alla räntegifvare hafva enahanda rätt, och räntetagare ej kunna äga större rätt, än att få lika med hvad Kronan af räntegifvare fordrar, enär det iir Kronans rätt, som disponeras af räntetagnren; 2:0
Att all uppsägningsrätt förundras sålunda, att räntegifvare och räntetagare endast må äga ömsesidig rättighet att uppsäga halfva räntans utgörande i natura, dock så att, om den enaparten uppsagt, det likväl står den andra parten öppet att uppsäga, i hvilket fall hela räntan Utgår in natura; hvilket stadgande skulle betydligt modifiera de öfverklagade olägenheterna och vara en tjenlig inteiimsåtgard, tills de hufvudsak liga förändringarna blifvit fullbordade, emedan sådant medförde fullkomlig rättvisa å ömse sidor jemte lika stor motvigt för de ömsesidiga missbruken; och vågar 16 II.
14 joG Den 7 November. jag derföre detsamma föreslå, med anhållan, att StatsUtsk. ville taga det i öfvervägande.
Beträffande slutligen 6:te punkten om förändring och red nelion af hem mans räntor na, anser jag äfven detta för ett högst nyttigt förslag, sorn bör bringas till verkställighet, och tackar Utsk. för dess tillstyrkande i denna del; men jag ber att få göra några anmärkningar vid det af K.
KammarCoIhm uppgjorda oell vid sist förflutna riksdag godkända förslag.
Jag anser nemi. en jemnkning höra ske i en af hufvudgrunderna för att förekomma en större fluctualion i räntebeloppen , det vill med andra ord säga, på det ändamålet ej matte förfelas, hvartill fordrasalt såsom grundsats antaga, att en viss del af räntan, t. ex. eller bestämmes i penningar enligt KammarCollegii uträkning.
För närvarande är i detta afseende förhållandet högst olika i särskilda provinser, så att dä i Halland räntan utgår till hälften i bestämdt penningebelopp, utgår den i Stockholms län med endast några skillingar i penningar.
Häruti bör nu göras rättelse, då man beslutar om räntornas förenkling, ty utom det, att ett jemnare förhållande bör äga rum emellan räntegifvare, pä det deras skattebördor ej må för ojemnt trycka, finnes ingen annan utväg för att förekomma en större fluetuation, d. v. s. förekomma att genom tidernas förändring bördorna för en del räntegifvare uppstegras till en nu okänd böjd, hvilket likväl kan inträffa, derest man bestämmer större delen af räntan i sådana persedlar, som äro underkastade de största förändringar.
Dessutom finnes intet gällande binder emot antagandet af det stadgande, som jag bär påyrkar, i afseende på penningeräntan, sedan vi nu återfått ett stadgadt mynt, som, vill Gud, skall bibehållas.
Sedan sålunda räntorna blifvit till en viss del bestämda i penningar, anser jag en uträkning böra göras på all den spannmål, som för staten erfordras, inberäknad den ^ af lönen, som alla löntagare böra erhålla in natura.
Detta behof fördelas lika på alla räntegifvare och antages af mig suppositionsvis till ^ af liela räntan, hvilken ovilkorligen bör årligen i Kronans magasin levereras, så framt ej räntegifvaren på blifvande kronoauetioner inropar motsvarande belopp och dermed qvittar.
Resten af räntan skall alltid liqvideras efter markegång.
Detta förslag tror jag lemnar staten medel till alt aflöna sina tjenstemän med enahanda förmåner som hitintills och bereder derjemte en stor lättnad för räntegifvare genom bördornas lika fördelning.
Vid 7tde punkten af Utskts förslag har jag ej något att anmärka.
Jag önskar och hoppas, att Utsk. vill pröfva och åtminstone till någon del besvara dessa anmärkningar; hvadan jag vördsamt anhåller, att de få åtfölja återremissen af StatsUtsk:s utlåt.
N:o Den 7 N • y e m I> e r. 107 Hr Hjärne, Harald:
Jag fruktar väl icke, att StatsUtsk. skall låta afleda sig från öfvertygelsen 0111 hvad sorn är rätt och nyttigt utaf de nu gjorda anmärkningarna: men då Hr Gunther ingått i en vidlyftig deduction i afsigt att gifva stöd åt de skäl, Utsk. anfört för sitt afstyrkande af en vigtig del af K.
M:s propos i ämnet, anser jag mig böra beledsaga Hr Gunthers yttrande med några ord.
Hr Gunther har nemi. velat ytterligare utveckla bevisen för påståendet, att markegångarna icke böra sättas på en gång för hela tiden emellan riksdagarna.
Detta är, efter min öfvertygelse , den vigligaste delen af den K. propos:n; ty om Utsk. deruti icke fogar sitt förslag efter K.
M:s propus., är det omöjligt att komma lill någon säkerhet i afseende å räntornas beräkning, och således till det stora mål, sorn åsyftas.
Hr Gunthers första skäl syntes mig vara, att den ifrågaställa förändringen komme att verka en alltför stor olikhet emellan markegångsprisen och de verkligen gångbara.
Jag tror, alt detta skäl förfaller, då ett medium af 5 eller 10 år tages, hvilket säkerligen, öfver hufvud beräknadt, ganska obetydligt kommer att skilja sig från det i allmänhet gångbara priset.
Den andra anmärkningen var, att representanterna icke borde anses i tillfälle att känna det ratta medelpriset.
Jag skulle tro, att den jemnförelse emellan föregående års pris, som R.
St. ägde tillfälle anställa, på sätt StatsUtsk. föreslagit i afseende på de årliga rnarkegångsprisens bestämmande, komme att utgöra en tillräcklig ledning i denna del.
Vidare har Hr Gunther sagt, att Utsk. hade åtskilliga andra skäl, dem han för sin del åberopade, men ansåg öfverflödigt att upprepa.
Sä vidt jag påminner mig, voro dessa skäl 2:ue.
Det ena har undfallit mitt minne; men hvad jag minnes är, att det var af föga halt och lätt vederlagdt.
Det väsendtliga skälet deremot var, att 7.0 § R.eg F. skulle komma att behöfva ändras.
Det är sannt, att sådant icke kan ske denna riksdag; men det hindrar oss icke att godkänna grundsatsen, hvarefter vi troligen kunna förvänta förslag till ändring i nämnde §, så att vi redan vid nästa riksdag kunna undanrödja det hinder, som i berörde afseende visar sig.
För öfrigt vill jag icke ingå i något utförligare besvarande af de vidlyftiga anmärkningarna, hvilka, efter ett flyktigt afhörande, föreföllo mig såsom till det mesta innefattande en hop allmänna satser och declamationer, ang:de de skattdragandes bördor etc., och hvarom discussionen nu icke lämpligen torde böra komma i fråga.
Erinra måste jag likväl härvid, att det just är från IiondeSt., som de flesta motioner i ämnet utgått och hvilka haft enahanda syftemål, som K.
M:s propos., i hvad den rörer sjelfva hufvudsaken, nemi. räntornas återingående till Kronan.
Sjelf är jag ock motionär i frågan, och jag tror mig derföre icke böra lemna något tillfälle att understödja, io8 Den j November. hvad jag deri anser vara rätt och i hvarje afseende för landet nyttigt.
Remitterades till StatsUtsk. i sammanhang med återremissen af XJtsk:s utlåt.
N:o 273. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 1 på dagen.
In fidem protocolli, F. O. Silfverstolpe, Måndagen den 10 November 1834- Plenum kl. 10 f. m.
Justerades t prot.utdr, för d. 6 dennes e. in. och 10 prot.utdr. för d 7 dennes.
St:s underd. skrifvelse!' till K. M.:
N:o 192. om åbo- och besittningsrätten af kyrkohemmanen i Halland; N:o 193. i anledn. af K.
M:s nåd. propos., angtde rolefrihet för capellansboställen, m. m.; N:o 194. om ett creditiv för bestridandet af de kostnader, som genom cliolcrafarsoten föranledas.
Likaledes upplästes till justering Exped.Utskrs förslag
N:o 195 till underd. skrifvelse till K.