Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 7 gjorde anmärknrr föranleda till dess återremitterande, voterar Ja; den det ej vilt voterar Nej; vinner nej, varder ifrågavar. utlåt, af R. o. Ad: afslaget.
Jag tager mig friheten anhålla det behagade Hr Frih. och Landtm, lill Ståndet hemställa, att efter slutad votering åtskiljas.
Sedan härefter, uppå derom af H. E. Hr Frih. o. Landtm, framstäld propos., R. o.
Ad. beslutat alt åtskiljas sedan voteringen försiggått samt 2:ne från utsk:n inkomne mål blifvit bordlagde, företogs voteringen och befunnos vid dess slut rösterne hafva utfallit, som följer Ja — 7.
Anmäldes och lades på bordet: Bevilln.
Utsk. mern. n:o 2, om antagande af två Cancellister; och Stats Utsk. utlåt. n:o 30, i anledn. af R.
St:s år 1849, församlade Revisorers berättelse, aug:de verkställd granskning af Stats Den 29 Januari. 197 Verket, samt andra af allmänna medel bestående fondens tillstånd, styrelse och förvaltning, åren 1846 och 1847. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 9 e. m.
Onsdagen den 29 Januari 1851.
Plenum kl. 10 f. na.
Justerades 6 prot. utdr. för d. 25 samt pleni proen för d. 8 och 11 i deDna månad.
Uplåstes till justering och godkändes nedannätnnde från Exp. Utsk. inkomne förslag till R.
Sl;s underd. skrifvelser till K. M.; N:o 5, angrde föreslaget utbyte af en del utaf den för Götha Artilleri reg:tes äldre stallbyggnad i Götheborg uplåtna tomtplats emot en annan närande stad tillhörig lägenhet; N:o 6, angtde eftergift af ett Kronan tillfallet dana-arf, efter afl.
Postmästaren Wallvik; N:o 7, angrde eftergift af ett Kronan tillfallet dana-arf, efter Enkan Maria Hansdotter; och N:o 8, angrde eftergift af ett Kronan tillfallet dana-arf efter husmannen Nils Hansson Modig.
Med tillkännagifvande, att Frih. von Kraemer, Rob. Fred r., såsom ledamot af Bevilln.
Utsk. begärt och erhållit 14 dagars ledighet ifrån d. 30 dennes, anmodade H. E. Hr Frih. o. Landtm.
Hrr Elektorer, att sammanträda till val af en ledamot, att under liden inlaga plats i nämnde Utsk.
Utskts d. 22 och 25 dennes på bordet lagda utlåt. n;o 3, i anledn. af väckt motion om förändring uti föreskriflerne om jernvräkeriet i riket.
Utsk:s d. 22 och 25 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 6, i anledn. af väckt motion om förändring uti K. M:s förnyade Hamn-ordning d. 24 Januari 1771. 198 Den 29 Januari.
Palmstjerna, Carl Otto: Utsk. anser alt Hamn ordnm af år 1771 bör erhålla större fullständighet.
Jag har deraf tagit mig anledn. att tillse, huruvida icke den gamla Hamu-ordn:n eger mer än tillräcklig fullständighet, och tror mig dervid hafva funnit att den är mycket fullständigare än som erfordras, och innehåller åtskilligt, som med Duvar. tids förhållanden icke står i öfverensstämmelse.
2:dra kap. handlar om kyrkogång, sabbatsbrott och svordom; det 4:de om snatteri och stöld, det 5:te om oqvädingsord, slagsmål, spel och dryckenskap.
Dessa föreskrifter angå sådana förseelser och brott, som straffas af allmän lag, och att sådana i Hamnordn. influtit, har berott på tidsförhållanden, som nu mera icke ega rum.
En annan fråga är, om en Hamn-ordn. i allmänhet är nödig numera.
Del är nemi. icke deruti fråga om ordning i hamnarne i släderne, utan den utgör egentligen en ordningsstadga för fiskerierne.
Ingressen till Hamn-ordn. är af följande lydelse: ”Sorn R.
St. hos Oss i underd:het anmält, det vid de Fiskerier, som idkas vid rikets stränder i Saltsjön, åtskillige oordningar skola sig inrotat, till förekommande hvaraf o. s. v.; altså bafve
Vi i nåder aktat nödigt efterföljande förnyade Hamn-ordning i sådan afsigt utgå låta.” Win tanka vore alt Hamn-ordn. visserligen behöfver öfverses, men jag tror icke att man bör säga, att detta bör ske, på det den må erhålla den fullständighet, som af behofvet påkallas, ulan så alt den må komma i öfverensstämmelse med lag och gällande författningar.
Måhända skulle det kunna vara skål för Utsk. att taga i betraktande, om icke Hamn-ordn. bör helt och hållet uphöra, all vara gällande i alla afseenden och att i stället endast lag och författningar borde tjena till efterrättelse vid hamnarne såsom på andra ställen.
Af dessa skäl anhåller jag om återremiss af ifrågavar. betänk.
Jag skulle visserligen icke vilja motsätta mig Frih.
Palmstjernas förslag om återremiss af detta betänk., såvida jag icke vore öfvertygad om att, ifall Utsk:s förslag af R. o. Ad. godkändes, det af Frihm önskade ändamål vunnes; ty om, på sätt Utsk. föreslagit, K.
M. låter öfverse Hamnordn. och dervid finner att i enlighet med nuvar. förhåilauden, Hamn-ordn. numera är öfverflödig, så lärer K. W. icke underlåta, att densamma uphäfva och då skulle det ändamål, som Frih.
Palmstjerna åsyftat vinnas.
Skulle K. W. återigen fiona, att Hamnordn. behöfver bibehållas, utvidgas eller förändras, så är jag öfvertygad om, att det också kommer att ske oell jag tror således, alt detta betänk, kan af R. o. Ad. bifallas, samt anhåller att betänk.
, i öfverensstämmelse med grundlagens stadgande, först må framställas till bifall.
Jag tror för min del, att om de anraärkn:r, Frih.
Palmstjerna gjort äro grundade, och dem Gr.
Liljencrants icke vederlagt, så är uttrycket ”fullständighet”, i den or - Den 29 Januari. 199 dalydelse Ulsk. föreslagit, ingalunda lämpligt.
Om författningen i vissa fall är alltför vidlyftig oell i andra fall ofullständig, så borde en helt annan ordalydelse för den underd. framställningen till K. M., än den föreslagna, begagnas.
Att bär uppgöra en annan, torde vara vanskligt.
Jag hemställer derföre om icke R. o. Ad. skulle finna för godt alt, på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, återremiiiera betänk,, så alt
Ulsk. måtte få tillfälle tipgöra en riktigare ordalydelse, än den här framställda.
En äterremiss till Ekon.
Ulsk. är mindre betänklig än till Stats Utsk., emedan förstnämnde Utsk. har vida mindre att göra, än det sednare, och nog torde medhinna sina göromål, om ån en eller annan återremiss skulle komma att ega rum.
Hr Frih. o. Landtmcs härefter till bifall å ifrågavar. titlåt. framstälde propos. besvarades med starka nej, blandade med ja, hvarpå H. Ex., efter förklarande att han funnit nej öfvervägande, hemstälde om R. o.
Ad. ansågo de emot Ulsk:s utlåt, gjorde anmårkmr föranleda till återremiss, och då härvid svaret utfallit med starka ja, blandade med några nej, förklarade det han troll sig finna alt R. o. Ad. bifallit denna sednare propos.
Föredrogs och bifölls Allra.
Utsk:s d. 22 dennes på bordel lagda ulla'. n:o 8, i anledn. af väckt motion om föreskrifter mot gifte husmäns och inhyseshjons utvandringar från Skåne till Danmark.
Ulsk:s d. 22 dennes på bordet lagda utlåt. n:o 9, i auledn. af väckta motioner om uphörande af förhöjd presterlig tjenstårsberäkning, m. m. yttrade sig Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Jag vill bifalla Ulskts betänk.; men jag gör det endast för den formella bristen uti motionärens framställning, och icke derföre att han har orätt i sak.
Detta har jag velat säga, pä det att mitt bifall nu icke måtte en annan gång kunna åberopas emot mig såsom skulle jag hafva underkänt motionens syftning.
I åtskilliga Stift skall vara prestlrrist, derföre att utsigterna till befordran för Prester äro för inskränkta derigenom att åtskilliga personer åtnjuta presterlig befordringsrätt och borttaga Paslorater, utan att sådan förmån borde dera tillkomma.
Bland personer i sådan belägenhet äro lärarne vid folkskolorna.
Dessa kunna framgent vara personer, hvilka aldeles icke behöfva vara Prester eller ens innehafva de kunskaper, som af dessa erfordras.
När de icke deslomindre åtnjuta tjensteårsberäkning äfven om hon är enkel: så göra de den skada, åt det verkliga presterskapet, hvilken jag nyss har nämnt.
Om Hr Lektor Söderberg hade gjort sin framställning allmän, så förmodar jag att Utsk. fäst afseende derpå.
Nu har han inskränkt henne till 3 skolor inom ett Stift och derföre har Utsk. icke kunnat understödja henne.
Tiden för nya motionärens verkande är förbi; saken mäste altså för närvar, falla.
200 Den 29 Januari.
Uppå härefter frarostäld propos. biföll R. o. Ad.
Besv. o. Ekou.
Etsk» ifrågavar. utlåt.
Besv. o. Ekon.Ulskis följande d. 22 dennes på bordet lagde ullät:n: iN:o 10, i anledn. af väckt motion om förändradl befordringssätt till regala pastorater; och N:o 11, i anledn. af väckt fråga om Landsfiskals tjensternes indragande.
Besv. o. Ekon.Ulsk:s d. 22 dennes på bordet lagda betänk. n:o 12, i anledn. af väckt fråga om utfärdande af fullmakter för Länsmän.
Hr Weijdenhjelm, Ernst A u g.:
En hvar, som gjort sig redo för kronobetjeningens göromål och verkningskrets, kan icke vara obekant med det väsendlliga inflytande, sorn dessa tjenstemän utöfva pä allmogens moralitet och sociala förhållanden.
I samma mån som man således bör kunna vänta välgörande följder af dessa tjenslemäns verksamhet, i samma män är oek nödvändigt, att sådane Ijcnster besättas med män, som ega erforderliga kunskaper.
Länsmannen är allmogen närmast i detta afseende.
Jag föreställer mig, att då denne tjenst först inrättades, afsåg den en på fullmagt grundad befattning.
Sådant är också i allmänhet förhållandet med hvar oell en med lön på ordinaire stat grundad tjenst, och känner jag icke någon lag, som gör Länsmannens tjenst till något undantag derifrån.
Utan eli sådant utnämningssätt kan i min tanka icke något tillräckligt skicklig person till dessa tjensters bestridande erhållas, sålänge icke trygghet finnes emot eli godtyckligt afsältande.
Att man nt> företagit sig alt tillsätta dessa tjenster med konstitutorial, och såmedelst öfverlemnat innehafvarne åt K.
Befhrdes godtfinnande, anser jag verka menligt på dessa tjenster i allmänhet och derjemte strida emot grunderne för befordringslagarne i eli konstitutionel! samhälle.
Hvarje godtycke emellan de befallande oell lydande förutsätter nemi. ett slags tillstånd af rättslöshet.
Det är vanligtvis oduglighet eller nöd, som kommer någon att underkasta sig godtycket, hvaremot dugligheten och förmågan älska en fast plats för sin verksamhet.
Om nu härmed förhåller sig såsom jag tagit mig friheten framställa, så saknas icke fog för motionärens framställning, hvilken jag för min del vill bifalla, och jag kan således icke godkänna eller som fullt giltiga anse de grunder, hvilka Ekon.Utsk. upställt för afslag derå.
Utsk. säger nemi. ”att då Länsmännen ej behöfva förvärfva sig samma kunskapsmål), som för öfrige Kronans s. k. oafsättlige embets- och tjenstemän är föreskrifvel etc.” Utaf Juristen, utaf militären, utaf kameral-embetsmannen eller Presten fordras efter författningarne olika konskapsmått, af den ena mer, af den andra mindre, allt efter den olika verkningskrets, sorn blifvit dem leranad, utan att det likväl i minsta afseende verkar på deras större eller mindre afsättlighet.
Kammar-coll. skrifvelse af d. 21 Den 29 Januari. 201 Januari år 1822 hafva blifvit föreskrifna kunskapsmått försökande af Länsraansljenster.
Deruti ingår också ibland annat insigt i de delar af allmänna lagen, som rörer executionsverket.
Delta är en kunskap, som hvarken fordras af Presten eller Militären, och således kan man i della hänseende anse, att Länsmannen icke har mindre kunskapsmått än de.
På grund af dessa skäl tror jag icke att Länsmännen böra anses så underlägsna i kunskapsmått, att de derföre böra vara afsättliga.
Utsk. säger vidare: ”Länsmännens egentliga åligganden äro så beskaffade all de hufvudsakligasl bero pä personligt omdöme, nit och verksamhet.”
Jag har nyss tagit mig friheten anföra alt äfven kunskaper, på grund af- en författning, af Länsmännen fordras, och då dertill lägges ”omdöme, nit och verksamhet”, hvilka egenskaper äro oundgängliga för hvarje embetsman, så synes häraf ytterligare som, på grund deraf, Länsmanstjensterna icke böra vara afsällliga.
Det står vidare att Landslune, som slå i ansvar för ordentliga handhafvandet af de mångfaldiga ärenden, hvilka inom länen på deras tillsyn bero, och derföre ofta nödgas att, enär de icke kunna medhinna att sträcka sin egen och omedelbara upmärksamhet till alla dessa, med fullt förtroende tillita Länsmännens biträde härvid, och må hafva rättighet att pröfva huruvida de besitta nyssberörde egenskaper och om de hafva tillräckliga insigter och urskiljning” etc.
Det är visst icke motionärens mening, så vidt jag kunnat upfatta detta, att beröfva Landsh. tillfälle dertill.
I allmänhet tror jag icke att någon tjenst bör tillsättas ulan att sökanderne hafva genom ådagalagdt prof visat sig ega erforderliga egenskaper för denna tjensts bestridande, och det är endast motionärens afsigt att få ett stadgande, hvarigenom Länsmännen, efter så beskaffade ådagalagde prof, skulle genom fullmagt på tjensten, få en viss varaktighet och säkerhet.
Det står ytterligare uti Ulsk:s betänk, att derest ”någon Länsman varder af Landsh. förklarad sin tjenst föilustig, utan att bevisligen hafva sig förbrutit, så vore det honora obetaget, att å laga väg göra sina anspråk gällande.”
Dermed tror jag icke alt del häfver sig så lätt; ty sjelfva begreppet tills vidare, som utgör den tiden, under hvilken han blifvit anlagen, innebär äfven en förutsättning att han kan när som heldst ifrån tjensten endtledigas.
Det står visserligen i flera konstitutorial, som jag halt tillfälle se: ”tills vidare och så långe han gör sig förtjent af K.
Befludes förtroende”; men om, på sätt som förut varit anfördt; dessa konstitutorialer skulle åsyfta att bereda den tillförordnade tillfälle att skaffa sig K.
Befludes förtroende, så har han effektivt aldrig egt det och följaktligen behöfver K.
Befh:de icke bevisa att han förlorat hvad han aldrig egt.
Utsk. slutar med ett förklarande att kronofogdarne skulle säkerligen i första hand komma att erfara menliga följder, derest Länsmännen skulle undandraga sig alt gå dem tillhanda.
Delta är en olägenhet, som drabbar ej blott Kronofogdarne af Länsmännen, ulan hvarje förman, hvars underordnade tjenstemän un - 202 Den 29 Januari. dandraga sig tjenslen.
På sätt jag förut tagit mig friheten anföra, skulle i den osäkerhet, som på ett så beskaffadt förordnande grundas, ligga nära uog en omöjlighet att få eu skicklig person.
Af så beskaffade personer, som under dessa förhållanden kunna fås, hafva Kronofogderne mycket mindre biträde alt påräkna, än om tjensterna voro fasta, och följaktligen söktes af fullt skicklige och dugliga personer, hvilka likasom hvarje tjensteman i allmänhet skulle upfylla sitt kall, utan att behöfva dertill tvingas genom ett sä beskaffadt godtyckligt förordnande, hvilket när som helst kunde dessa tjenstemän beröfvas.
På dessa skäl tager jag mig friheten yrka återremiss af Utsk:s betänk.
Under liera på hvarandra följande riksdagar hafva motioner blifvit väckte i enahanda syfte som den, hvilken genom ifrågavar. betänk, från Utsk. blifvit besvarad, och dessa motioner hafva rönt samma öde som denna, nemi. all icke af R.
St. vinna bifall, och icke heller har motionen rönt ett bättre öde inom Utsk. vid denna riksdag.
Då denna fråga behandlades inom Utsk. fanns icke mer än en ledamot, som yttrade sig lill fördel för motionen, och Iian resonerade ungefärligen sä här:
Dessa på ostadig löt varande Länsmän äro för närvar, allmogens plågoandar; derföre önskar jag att de må blifva stadigvarande.
Detta var väl icke något argument att draga Utsk. pä sin sida med.
Hr Weijdenhjelm har sagt, alt dugligheten och förmågan fordrar, såsom vilkor för att erbjuda sin tjenst, embelsmannens oafsälllighet.
Det är en temligen hård dom öfver en mängd embetsman icke endast inom delta land utan äfven inom andra länder och jag måste beklaga att jag blifvit inbegripen i detta domslut.
Hr Weijdenhjelm har äfven sagt, att det vore oförenligt med grunderna i ett konstitutionel! samhällsskick, att hafva afsättlige tjenstemän.
Jag torde få erinra att i Amerika såsom allmänt kändt år, ett ombyte af President vanligen har till påföljd att ett stort antal embetsman äfven ombytas, och alt i Frankrike och England, hvilka äfven torde anses konstitutionela, liera embetsman äro mera amovibla än hos oss, samt slutligen alt i Norrige, som anses hafva en serdeles fri konstitution, Kanslipersonalen är långt mera amovibel än här.
Hr Weijdenhjelm har sagt, att det skulle för Länsmännen medföra stor svårighet att anföra besvär emot K. Beflude.
Jag får i det hänseendet uplysa att K.
M. nyligen har afgjort sådane besvär af 3 Länsmän från serskilda delar af riket.
Jag tror således, att lian icke har anfört något som föranleder lill afslag å Utsk:s betänk, och hoppas att R. o. Ad. icke eller vid detta tillfälle neka sitt godkännande af Ulsk:s utlåt, uti en fråga, somså ofta har utgjort föremål för R.
Sus begrundande.
Ilr Weidenhjelm:
Jag beklagar alt jag så illa nttryckt mig, att jag kunnat så missförstås, som den siste värde talarens yttrande utvisar.
Jag tror icke att jag sagt annat, än att det vanligen är oskickligheten eller nöden, som underkastar sig godtyc - Den 29 Januari. 203 ket, och att dugligheten och förmågan vanligen önskar en fast plats för sin verksamhet.
Deruti måtte icke ligga någon tillvitelse hvarken emot den siste värde talaren eller någon annan af de tjenstemän, hvilka pä grund af K.
M:s fullmagt erhållit förtroende-embeten, och jag hade icke trott att llr Gr:n, då jag talat endast om konslilutorialer, som utfärdas för Länsmän, ifrån den till dessa underordnade embetsman inskränkta diskussionen skulle höja densamma upp lill de förtroende-embeten, sorn föras med Kongl, fullmagt.
De skäl jag anfört har Hr Gr:n icke vedarlagt.
De må gälla för hvad de kunna, jag respekterar Hr Grins, men fortfar i milt yrkande.
Jag har väl endast un der 7 månader utöfvat ett Landsb.-embete, men jag vill tillstyrka för den mening, som Gr.
Liljencrantz uttalat och som är Utskis, anföra hvad som vederfors mig.
En Länsman i Cal mare län hade deltagit i ett skogsåverkans brott samt var derföre dömd och hade pliktat.
Skogsåverkan anses väl icke vara stöld; men jag öfverlemnar åt
Eder mine Hrr, att afgöra hvad det vill säga att laga skog ifrån en annan.
Jag frågade efter i Lands-kansliel, huruvida Länsmannen var försedd'med konstitutorial eller fullmakt.
Han hade fullmakt.
Hvarföre har han fått en sådan?
jo, derföre att ackord egt rum för Länsmanstjenstens erhållande.
— På det att innehafvaren måtte äga någon säkerhet för sina utlagda penningar, hade han erhållit fullmagt i st. f. konstitutorial.
Då vände jag mig till en af mina vänner i Götha Hofrätt, och frågade om jag kunde blifva af med Länsmannen, utan att lagföra honom, då lian bade fullmagt.
Dertill svarades: du mäste lagföra honom; men du får troligen ändå behålla honom, emedan han försonat sitt brott med böterna.
Nu frågar jag, i hvilken ställning en Landsb. skulle komma lill länets innevånare, om han hade flere sådane Länsmän hvilka han mäste begagna till verkställighet af Kronans tjenst samt huru dylika Kronobetjent måste af allmänheten anses.
Hvad nu blifvit sagdt om Länsmans-kunskaper och befordran ro. m. dylikt, hörer måhända till nästa betänk.; men efter sorn skälen här hafva blifvit anförda så böra de kanske äfven här bemötas.
Jag tror ett väsendtligt fel ligga derutinnan, att Länsmannen icke anses höra till de tjenstemän, som böra undergå akademisk examen, och följaktligen kunna befordras till högre beställningar, likasom extra ordinarier i embetsverken.
Vore delta förhållandet, så finge man till dylika tjenster troligen sådane unge män, som egnade sig ål Landt-Stats beställningar i allmänhet, och hvilka kunde först såsom biträden åt Kronofogdarne och sedan såsom
Länsmän lära sig ganska mycket af livad de sedan i högre grader beliöfde känna.
Då skulle Länsmän hafva den hederskänsla och ambition hvartill bättre upfostran och härkomst samt utsigter för framtiden vanligen föranleda.
Länsmanstjensterna komme då att blifva skötta af sådane unga och skicklige personer att de - 204 Den 29 Januari. ras beröring med allmogen lärde honom känna embetsman, på en bättre sida än som nu ofta tyvärr är förhållandet.
Således vore i alla hänseenden vinst att derpå göra.
Men på den i min tan ke riktiga åtgärd tänker man likväl icke, utan man söker plåstra på såret utvändigt, ej att läka det inifrån, hvarföre man misslyckas.
St. fortfara att löna Länsmännen blott med 200 rd:r, så väntar man förgäfves att dylika tjensters innehafvare skola undvika förskaffa sig nödig utkomst, genom hvarjehanda åtgärder och kommissioner, som äro menliga för deras tjenst och anseende.
Spara R.
St. på detta säll, der de icke borde göra det, så få Statsförvaltningen och riket i det hela umgälla denna kortsynta njugghet.
Ulan att i minsta mån bestrida riktigheten af hvad Hr von Hartmansdorff i sednaste delen af sitt yttrande vidrördt, hvilket jag fast mera gillar, vill jag eudast begagna tillfället att återföra diskussionen till det ämne, som den egentligen rörer, d. v. s. om Länsmännen böra tillsättas genom fullmagter och tillfälle derigenom beredas, alt få skickliga personer med fasta platser, eller om man hör medelst tillsättande på konstitutorialer lills vidare hålla dem på en amovibel fot.
I detta afseende hörde jag icke Hr von Hartmansdorff anföra mer än ett skål, hvilket innefattade ett exempel på, att en sådan med fullmagt försedd Länsman icke kunde derifrån entledigas, utan afseende derå att så beskaffade enstaka fall icke kunna såsom skäl och bevis antagas, emedan samma förhållande alltid kan inträffa med hvilken tjensteman som helds!, och att för sådan händelse att en Kronofogde t. ex. blefve med åverkan beträdd, deraf icke borde följa att alla Kronofogdar skulle sättas på flyttbar fot.
Utsk;s förevar, betänk, blef uppå härefter framsläld propos.
K af R. o. Ad. bifallet.
Ekon.Ulsk:s d. 22 dennes på bordet lagda betänk. n:o 13, i anledn. af väckt motion om uprältande af förslag vid Länsmans tjensters tillsättning, samt om upbördsborgeu för Länsmän, yttrade sig Hr Weidenhjelm, Ernst Au».:
Då jag log mig frihe ten afgifva denna motion måste jag bekänna att jag hyste den bestämda öfvertygelsen, att Länsmännens tjenster voro så beskaffade befattningar, alt de tillsattes på grund a.f fullmagter och följaktligen på fast fot.
Då jag nu hör att
Länsmännen endast äro tillsatta medelst konstitutorialer af Landshme, anser jag att deras ställning i allmänhet är sådan, att jag, efter den utgång som det förra mom:tet fått, anser lämpligast alt nu låta min motion förfalla.
Utsk:s förevar. betänk.
Ekon.Utsk:s d. 22 dennes på bor - Den 29 Januari. 205 det lagda betänk. n:o 14, i anledn. af väckt motion om beredande af tillgång på duglig vaccin.
IIr Ekströmer, Carl Johan:
Ehuru jag icke misskänner den menniskoälskande syftningen hvarken i motionen eller i det deraf föranledda utlåt, från Allm.
Desv. o. Ekon.Utsk., anser jag mig likväl, då jag till följd af den emhelsmannaställning jag innehar, bör vara i tillfälle att lemna uplysningar i ämnet, pligtig alt, till del afseende R. o. Ad. kan finna dem förtjena, med dela några sådana.
Först torde det tillåtas mig nämna, att Sundhets-colhm är betänkt på utarbetandet af underd. förslag till nytt Reglemente för vaccinationen i riket.
Del nu gällande af d. G ålars ISIG, påkallar nemi. i Hera afseenden, tillägg och förändringar, med hänsyn lill den erfarenhet rörtdc skyddskoppympniogen, som under den förflutna perioden hunnit samlas, och för att åt sitt underd. förslag kunna gifva önskvärd säkerhet och fullständighet, har collegium, hos H. Ex. Siats-Ministern för utrikes ärender begärt alt K. M:ts Ministrar vid främmande hof, mätte anmodas, att för collegii räkning söka erhålla del af de i andra länder sednast utkomne författningar rör:de medicinal väsendet i allmänhet, och således äfven rör:de vaccinationen särskildt.
Frågan om en reglering af skyddskoppympniogen och ändamålsenliga föreskrifter med hänsyn dertill, utgör alltså redan föremål för embetsverkets skyldiga upmärksamhet, och de detaljer, hvilka i förevar, betänk, framställas, komma naturligtvis, äfven utan en påminnelse från R.
St:s sida, dervid i öfvervägande, hvilket jag dock icke anförer, för att derigenom afböja den framställning i ämnet, hvartill R.
St. kunna finna dig befogade; — hälst jag, mera än någon annan, bör vara tacksam för hvarje tecken lill deltagande för allmänna hälsovården i riket.
Då imedlertid
Ulsk. motiverar sitt förslag på det upgifna förhållande att förtroendet för vaccinationen behöfver återställas, torde det tillåtas mig, att ifrågasätta giltigheten af detta motiv.
— Antalet vaccinerade, som under föregide år hållit sig emellan 60,000 och 70,000 om året, upgick nemligen, enligt Tahell-commissionens sednast meddelade Fein-års-berältelse år 1845 till 78,159.