Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om det är mig tillåtet, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att ordet ”böra” står qvar uti Hr Gripenstedts förslag.
Då, enl. min åsigt, föga vigt lig ger uppå, hvilkeidera ordet begagnas, men det låter mindre positivt att nyttja ordet ”må”, så medgifver jag gerna att detsamma begagnas i stället för ordet ”böra." 35o Den 17 Februari e. m.
Det sednast upplästa förslaget blef derefter bifallet med den förändring, att orden ”böra de” utbyttes emot orden "må de k u n n a.” 6*mo m. i 12 § : n. Detta mom. blef af II. o. Ad. bifallet. 7 mom. i 12 §:n.
Detta stadgande, att barnen dagli gen böra infinna sig i skolan, anser jag vara nästan overkställbart.
Jag tror att man icke bör reglementera i detta fall, utan att bestämmelsen derom bör kunna få bero på skolstyrelsen att upptaga i det reglemente för undervisningen, som, enl. 16 §:n af detta förslag, det tillkommer skolstyrelsen att upprätta samt biskopen och domcapitlet att pröfva och fastställa.
I conseqvens med denna åsigt föreslår jag, alt detta mom. måtte komma att lyda sålunda: ”Alla i skolåldern varande barn böra, enligt gällande skolordning, i skolan sig inställa.
De barn, som blifvit anmälda att undervisas hemma, äro väl befriade från skolgång, men måste vid de allmänna skolförhören sig inställa för att undergå pröfning’’ etc. på sätt mom. innehåller.
Denna redaction skiljer sig från Utsk:ns, hufvudsakligen endast deri att ordet ”dagligen” är utbytt mot orden ”enligt gällande skolordning.”
Med min anmärkn. åsyftar jag alldeles detsamma som Hr Gripenstedt; men jag tror att ändamålet kan vinnas utan att ändra så mycket som Hr Gripenstedt ansett böra ändras.
Efter min åsigt kunde redactionen blifva följande: ”Alla i skolåldern varande barn, endast de undantagna, hvilka af föräldrar eller målsmän blifvit anmälda att undervisas hemma, bora skolan begagna.
Dessa sednare äro väl befriade” etc.
Äfven jag instämmer med Hr Gripen stedt och hemställer till Hr Lefre'n, om icke, i stället för orden — ”böra dagligen i skolan sig inställa, det lämpligare heter — ”böra, enligt gällande skolordning, i skolan sig inställa.”
Då skolordningen ligger till grund för skolgången, så har skolstyrelsen något factiskt att rätta sig efter.
Jag anhåller derföre att redactionen må blifva sådan Hr Gripenstedt föreslagit.
Jag kan icke fatta annat, än att ett stadgande bör inflyta, som bestämmer huru ofta barnen böra bevista skolan ; ty om det får bero af skolstyrelsens skön, kan på ett ställe föreskrifvas att barnen skola gå i skolan hvarje dag i veckan, och på ett annat ställe, att de skola bevista skolan blott en dag i veckan, eller en dag i månaden eller en dag om året; med ett ord, skolstyrelsen får i sådan händelse alltför stor latitud för sitt Den 17 Februari e. m. godtfinnande.
Jag anser derföre i lagen böra bestämmas den gräns, inom hvilken skolstyrelsen äger röra sig; d. v. s., att man fastställer det maximum af tid, skolstyrelsen må ålägga barnen att bevista skolan; ty för stor makt vore öfverlemnad åt skolstyrelsen, om den ägde rättighet ålägga barnen att hvarje dag gå i skolan.
Mig synes att om man stadgar i förord ningen, att barnen skola begagna skolan, så behöfver man icke tillägga att skolordningen skall följas; ty det följer af sig sjul ( t, att den, sorn begagnar skolan, skall göra det i öfverensstämmelse med skolordningen.
Skulle man citera skolordningen hvarje gängMion föresväfvar, såsom rättesnöre, så måste man citera Irenne i hvarje moment.
Man skall då infinna sig i skolan, på sätt skolordningen föreskrifver; man skall läsa i skolan, på sätt skolordningen föreskrifver; man skall medtaga sina läroböcker, på sätt skolordningen föreskrifver; med ett ord, man skulle vid hvarje görande eller låtande, som i författningen bestämdes eller afhandlades, upprepa, att det borde ske eller icke ske, på sätt skolordningen föreskrifver.
Jag vet ej hvarföre man skall uttrycka sig vidlyftigare än som behöfs.
Utgående från den grundsatsen, att man så litet som möjligt bör reglementera uti denna skolförfattning, får jag, i anledn. af Hr Mannerskantz’s sednaste yttrande, förklara, att jag anser öfverflödigt att fastställa ijågon viss tid, hvarutöfver eleverne icke må tvingas att begagna skolan; ty då domcapitlet är uppdraget att öfverse" och stadfästa den skolordning, som af skolstyrelsen upprättas, så kan man förutse att den blir lämpad och passande efter särskildta locala förhållanden.
Hr Lefrens yttrade förmodan, att det endast behöfde heta — ”Alla i skolåldern varande barn böra skolan begagna,” så"alt orden, ”enligt gällande s k o
I or d n i n g”, skulle vara öfverflödiga, så kan jag icke inse, att detta morn., betraktadt i och för sig sjelft och redigeradt efter Hr Lefie'ns åsigt, icke borde kunna förstås annorlunda än Hr Lefren nämnt; men då R. o. Adis beslut vid 3'mora. gör denna åsigt temmeligen vacklande, anser jag det vara ganska väl, örn den af Hr Gripenstedt föreslagna förändringen antages.
Det enda jag skulle vilja anmärka mot Hr Gripensledts redactionsförslag, vore, att ordet ”hemma”, som förekommer på två ställen, måtte utgå på sednare stället, hvarigenom redactionen blefve något vackrare.
Det skulle heta: ”men mäste vid de allmänna skolförhören sig inställa, för att undergå pröfning, huruvida den undervisning, som de erhålla, i noggrannhet” etc.
Jag får blott upplysa Hr Manner skantz, att uti en efterföljande § bestämmes skolstyrelsens makt i afseende på skolreglementets gällande kraft, hvilken 352 Den ij Februari e. m. makt inskränker sig till rättigheten oell skyldigheten att föreslå detta regemente, hvilket af domcapitlet granskas, pröfvas och fastställes; så att ingen fara nr att frukta deraf, att uti denna författning icke bestämmes huru inånga dagar barnen skola vara skyldiga att begagna skolan.
Jag instämmer fullkomligen uti Hr Gripenstedls redactionsförslag, och tror att den af Hr Lagergren föreslagna lilla redactionsförandringen, att ordet "hemma” på sednare stället skulle utgå, är ganska lämplig.
Då jag finner mig vara ensam om min sats, skall jag icke envisas att få den genomdrifven.
Likväl får jag tillkännagifva, alt jag ganska väl visste, alt stiftsstyrelsen skall vara en instans öfver skolstyrelsen; men som jag lika litet vill gifva stiftsstyrelsen som skolstyrelsen makt att bestämma, vare sig att barnen skola begagna skolan blott en dag i veckan, eller att de skola begagna den alla dagar, så hade jag trott, att någonting bestämdt borde uti sjelfva lagen innehållits äfven i afseende på denna så högst vigtiga punkt.
I anledn. af den siste vär de talarens yttrande, får jag äran erinra, att församlingarne besluta om tiden för skolgången, och deras rätt kan icke komma att förryckas.
Utsktns tillstyrkande i 4 morn. af t §:n, att skolorna skulle hållas öppna minst 8 månader af året, hafva vi nemi. fått bort.
Jag anser det vara en hufvudsak i denna förordnings föreskrifter att icke närmare bestämma skoltiderna, utan låta det bero på skoLlyrelsen inom hvarje församling eller på styrelsen inom hvarje stift; ty det kan vara nödigt att bestämma andra lider, andra månader för läsningen i Skåne än i Norrland.
Flera dagar kunna måhända till undervisningen användas i det ena landskapet än i det andra, allt efter som folkets sysselsättning är olika.
Behofvel att mer eller mindre ofta begagna skolundervisningen beror åter på barnens olika ålder och framsteg.
I mån deraf kan det finnas nödigt alt ålägga somliga dagligen begagna skolan, andra endast vissa dagar eller kanske blott en i veckan.
Föreskrifterna derom bör skolstyrelsen i hvarje församling få bestämma, efter föihållandet i hvarje särskildt fall.
Då församlingens medlemmar sjelfve måste bekosta deras skola, kunna de förmodligen icke finna sig belåtne med, alt hon begagnas blott en gång i månaden eller en gång om året, såsom Hr Mannerskantz befarade händelsen möjligen skulle blifva, derest föreskrift om antalet af de dagar i veckan, skolundervisningen bör begagnas, icke intoges i denna förordning.
Hr Man - Don i <] Februari e. to. 353 Mannerskantz^ i detta hänseende yttrade förmodan torde således få anses sakna gilltig grund.
Hr Frill, o. Landtm, yttrade, att lian under discussionen icke funnit någon understödja fjtskrns förslag oförändradt, neli som Hr Landtm, uppfattat det, hvilket lill ersättning af Ulsktns, blifvit framstäldl, skulle detsamma erhålla följande lydelse: ”Aila i skolåldern varande barn böra enligt den gällande skolordningen i skolan sig inställa, endast de undantagna, hvilka af föräldrar eller målsmän blifvit anmälda att undervisas hemma.
Dessa äro väl befriade från skolgång, men måste viri de allmänna skolförhören sig inställa, för att undergå pröfning, huruvida den undervisning, som de erhålla hemma, i noggrannhet och omfattning någorlunda motsvarar den, sorn i skolan meddelas; börande, 0111 ett annat förhållande utrönes, ordentlig skolgång under följande'Instermin dem åligga.” Hemställande Ilr Landtm., om II. o. Ad. behagade antaga delta förslag.
Ropades ja. 8 m o m. i 12 § : n. Hr von Hartmansdorff:
Jag hemställer om ej or den ’’d e n tid på dagen” böra förändras lill ”de tider;” ty fråga är ej blott om de dagar och timmar, utan äfven om de årstider, under hvilka undervisning bör äga rum.
Ifall denna förändring godkännes, kommer §:n alt lyda sålunda: ”Barnen böra bevista skolan de tider,^som skolstyrelsen” etc.
Hrr Gripenstedt och Le fre'n förenade sig med Hr von Hartmansdorff.
Utsk:ns förslag till 8 mom., med den förändring, att orden ”den tid på dagen” skulle utbytas emot orden ”de tider.”
Om det nu tillätes mig att uppgifva den nummerföljd jag anser moni. uti denna § böra hafva, så får jag vördsamt föreslå, att 6 mom. måtte blifva det i:a; 7 mom. det 2:a; 8 moni. det 3:e; 2 mom. det 4:e; 3 moni. det 5:e; 4 morn. det 6:e, 5 moni. det y:e; och i morn. det 8:e.
Grunden härtill är den, alt jag ansett de allmänna bestämmelserna böra stå först, undantagen dernäst, derefter ansvarsbestämmelserna, och slutligen frågan om de till uppmuntran ledande belöningar.
Hrr Gripenstedt och von Hartmansdorff förenade sig med Hr Lagergren.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. den föreslagna omnumereringen af momenten, hvarigenom 6 moni. skulle blifva det usta, 7:de det 2:dra, 8;de det 3:dje, 2:dra 20 IL 45 354 Den 17 Februari e. in. det 4:(le> 3:dje det 5;le, i^:de det Gite, 5:te det y:de, och I ista det 8:de. i3 §:n.
Till befrämjande af ända målet med skolundervisningen leder utan tvifvel, alt den mera försigkomne äger tillfälle dels att underhålla och dels att ytterligare öka redan förvärfvade insigter.
Då skolkursen, till ernående af det kunskapsmått R. o. Ad. ansett köra af skolbarnen inhemtas, ganska hastigt, eller vid 1 1 a 12 års ålder, hör kunna vara genomgången, och då i allmänhet, men synnerligast vid den åldern, det går så lätt att glömma hvad man lärt, anser jag det vara i högsta målto nytiigt alt ungdomen beredes tillfälle atl underhålla och måhända äfven utvidga sina förvärfvade kunskaper.
Af detta skäl får jag uti denna § föreslå en förändring, som skulle bereda sådant tillfälle, derest församlingens presterskap och skolstyrelsen nitälskade derför.
Med iakttagande af den förändring, jag önskar, skulle denna § komma att lyda sålunda:
"Om Lördagarna bör, der så ske kan, undervisning meddelas af vederbör, presterskap och lärare, icke allenast uti religionen, utan också för den ungdom, hvilken utgått från skolan, uli öfriga för skolorna" etc.
Jag känner en församling i Småland, der man med framgång inrättat en Söndagsskola, och der undervisningen, hvartill ingen tvingas, flitigt begagnas, sedan man förstått alt uppmuntra dertill.
Det lilla tillägg, som jag nu föreslagit, skall, om det antages, utan tvifvel bära välgörande frukt och torde desto hellre böra antagas, som det hvarken synes billigt eller nyttigt, att den ungdom, som andra dagar i veckan undervisas i skolan, skall 0111 Söndagarna äfven tvingas att inställa sig till erhållande af undervisning och undergående af föi hör.
Efter min åsigt bör Söndags-undervisningen uti andra ämnen, än religionen, endast sträcka sig till den ungdom, sorn utgått från skolan.
Det torde icke finnas någon, som skulle vilja bestrida den stora vigt deruppå ligger, att hvad som blifvit lärdt icke bortglömmes.
Söndagsskolorna vara enda medlet, hvarigenom bortglömmandet af inbemtade kunskaper skall kunna förekommas.
Då jag således i detta hänseende instämmer med Hr von Hohenhausen, skall jag anticipationsvis upptaga och besvara ett inkast deremot.
Man skulle nemi. kunna invända, att man icke Di I lig l v is kunde begära, att den lärare, som alla söcknedagarna arbetat i skolan, skulle använda Söndagen för samma ändamål.
Härtill svarar jag, att troligen på intet ställe skolundervisning, hvarom, enl. R. o.
Ad:s nyligen fattade beslut, skolstyrelsen skall äga att efter omständigheterna förordna, kommer att äga rum hvarje söcknedag; och då kan gerna skolläraren några timmar om Söndagar - Dort i y Februari e. m. 355 na sysselsätta sig med de elever, som utgått från skolan.
Underhållandet af förvärfvade kunskaper torde vara lika angeläget, som att från början bibringa dem.
Fullkomligen instämmande uti syft ningen af Hr von Hohenhausens yttrande, tror jag det vara högst vigtigt, att, sedan författningen stadgat att barn skola begagna skolan till dess de hunnit genomgå en viss kurs, jemväl föreskrifva hvad deni vidare åligger, på det de ej må glömma hvad de lärt.
Om jag föreställer mig, att barn vid 8 å q års ålder börja deras skolgång och sluta den vid 12 år, sä återstå 3 a 4 å'' första nattvardsgången, under hvilken tid förhör i skolan böra fortfara, på det ej hvad som blifvit lärdt må bortglömmas; men då detta ändamål, som jag lika med Hr von Hohenhausen åsyftar, i min tanke icke kan fullkomligen ernås genom den af Hr von Hohenhausen föreslagna redactionsförandringen, enär skolläraren, som användt 6 dagar i veckan för skolundervisningen, skäligen icke bör förvägras alt disponera den y:de för egen räkning samt presterskapet på de flesta ställen är öfver (löfvan sysselsatt om Söndagarna, då dess embetsförrältningar stundom måste gå, örn jag så får säga, i galopp, så anhåller jag, att Hr von Hohenhausens förslag matte antagas, med ett tillägg, hvarigenom redactionen blefve följande: ”Om Söndagarna bör, der så ske kan, eller ock så på de söcknedagar, skolordningen för esk r ifver, undervisning meddelas af vederbör, presterskap oell lärare, icke allenast uti religionen, utan också för den ungdom, hvilken utgått från skolan, uti öfriga för skolorna” etc.
Hvar och en vet, att Sön dagsskolan egentligen är beräknad för de barn eller den ungdom, hvars undervisning blifvit försummad den lid lion rätteligen bort meddelas, samt för sådant folk, som arbetar på fabriker eller i lära, och icke under söcknedagarna äger tillfälle att begagna undervisningsanstalter.
Söndagsskolorna aro således egentligen att betrakta såsom nödfailsinrättningar för att godtgöra den undervisning, som blifvit försummad under de rätta skoltiderna.
Men 0111 K. M. och R.
St. besluta en skolordning i den syftning, Utsk:n föreslagit, så bör någon försummelse, som genom Söndagsläsning skulle ersättas, icke kunna äga rum.
Då blifver äfven Söndagsskolan umbärlig, och hon bör blifva det, emedan ingen må få upptaga ett barns tid, så alt dess undervisning i de nödigaste stycken åsidosattes.
Skolundervisning 0111 Söndagarna är äfven derföre olämplig, att arbete, under den tid då alla andru äro derifrån befriade, blifver förhatligt och odrägligt såväl för lärare som lärjungar, särdeles om de varit träget sysselsatte under söcknedagarna.
Söndagsundervisningen torde derföre, i stället att gagna, Ivertoru motverka ändamålets 35G Don 17 Februari e. ra. uppnående.
Med Hr von Rosen instämmer jag visserligen deruti, att den ungdom, som utgått fråo skolan, bör underhålla sina inhemtade kunskaper, och att det lämpligen sker genom förhör på vissa tider i skolan.
Men dessa förhör anser jag endast höra ske på söeknedagar, såvida man vill påräkna deras ordentliga fullgörande.
Om man nu förutsätter benägenhet både å lärarens och lärjungarnes sida, så kan man icke skäligen begära, att presten, trött af predikande i en eller flera kyrkor samt af resan dem emellan, ofta i hardt väller och besvärligt väglag, skall vara fallen alt till barnaförhör använda de få timmar, som kunna återslå af Söndagseftermiddagen?
Det är öfverdrifvet begärdt afven å barnens sida, i glest bebyggda trakter, derest man icke medgilver att de om förmiddagen uteblifva från gudstjensten, hvilket vore värre.
Jag anser således första delen al §:n höra alldeles utgå.
Skulle den likväl bibehållas, loide den böra nffattas ungefär sålunda: ”Från skolan utgångna barn undervisas af skolläraren på de i skolreglementet bestämda söeknedagar, egentligen i afsigt att underhålla förvarfvade insig ler.”
Emot det tillägg, som Hr von Rosen gjort, har jag ingenting att invända, men jag får nämna att vid i5 Ars ålder glömmer man lätt hvad man lärt, och att det är väl örn någonting är beredt, hvarigenom de, som vilja, kunna, dels inhemta de kunskaper som de glömt, dels föröka sitt kunskapsmått.
Jag tror det ej vara skäl att hindra en så god sak.
Jag omnämnde nyss en församling, der jag uppehållit mig denna sommar, den heter Odensvi, och der har inträffat, att under långa liderymder de fleste af paslorerne under de sednare 70 åren varit utan adjuncter, intill dess de uppnått högre ålder, och likväl har denna slags undervisning blifvit med mycken omsorg och kärlek af dem omfattad.
Att en sådan undervisning, då den meddelas på lämplig tid, skall för den, som har håg att lära något, vara förhatlig, derom har jag en alldeles motsatt erfarenhet.
Jag har sett äfven i Wisby, att ungdomen samlats före gudstjensten för alt erhålla undervisning, och att a:ue timmar på Söndags e. m. afven dertill användas, och jag har aldrig sett i någon skola större ifver och större noggrannhet råda än der.
I denna Söndagsskola hafva de, som ej kunnat hvarken räkna eller skrifva, lärt sig begge delarna.
Ungdomen har der lärt sig både historia och geographi, fält lexor med sig hem ifrån den ena Söndagen lill den andra, och icke nog dermed, mången har hunnit långt i linearleekning, hvaraf isynnerhet handtverkare dragit fördel.
Af Hr von Hartmansdorff sjelf har jag med mycken tacksamhet emottagit ett exemplar af en undervisningsbok för lineal teckningar, som der blifvit begagnad. dag ser icke hvarför man skall betaga de tillfällen Den 17 Februari e. m. 35?
till undervisning, som kunna erbjuda sig; eller burn skall man tro alt en person, vid 16 a 17 år, sorn år i tjenst, skall kunna på andra dagar i veckan skaffa sig någon liten insigt i hvad som hvar och en bör känna?
Om tillfälle dertill kan beredas, så må det väl vara församlingarna öppet, och en uppmuntran dertill mätte, långt ifrån att skada, vara tjenlig.
Jag måste således bestrida Hr von Hartmansdorffs yrkande att borttaga hvad bär föreslås.
Hur ur fråga om fri vilja alt göra gagn, och kan man härpå vilja lägga några band!
Jag tager mig friheten fråga, om någon upplysning kan meddelas huru BondeSt. beslutat i detta fall.
Ridd.Secret. tillkännagaf, alt i3 §:n blifvit af BondeSt. bifallen.
Detta stärker ytterligare min tanke, som alltid varit, att det åtminstone för dem, sorn icke äro sysselsatte dagligen i skolan, ej måtte vara så betungande alt komma dit hvar 7--de dag.
Jag tror, att de, som lärt sig något, skola betrakta påminnelsen derom mera som ett nöje än som en plåga, och anhåller alt förslaget måtte bifallas.
Frih. von Kraemer, Robert: Hvad Hr von Hohenhausen anfört får jag vitsorda.
Förhållandet är inom Upsala, att den derstädes befintliga Söndagsskolan blifvit flitigt begagnad och haft största nytta med sig.
Jag tillstyrker således, att den af Hr von Hohenhausen föreslagna redaction mätte antagas.
Sedan jag haft tillfälle att 0111 denna § säga min mening, men hon icke synes vara delad af R. o. Ad:s flesta medlemmar, så lemnar jag saken derhän, under önskan att påföljden må blifva annan och bättre än jag förutser.
Jag anhåller likväl att ordalydelsen måtte blifva något förändrad, emedan presterskapet ej kan åläggas att undervisa i något annat än i religion, och uttrycken här äro så otydliga, att man ej vet hvaruti presten skall undervisa.
Jag hemställer således, om icke lydelsen kunde blifva denna: ”Undervisning meddelas af vederbör, presterskap i religion och af skollärare i öfriga för skolan föreskrifnn läroämnen.
I den af Hr von Hartmansdorff nu föreslagna redaction får jag instämma, öfvertygad, att de af R. o. Ad:s medlemmar, som äro of samma åsigt med Hr von Hohenhausen, nog lära inse, att presterskapets lid i allmänhet icke medgifver att kunna undervisa i något annat ämne än i religionen, utan att undervisnings meddelande i öfriga läroämnen bör åt skollärarne uppdragas. 358 Don 17 Februari e. m.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om han rätt fattat förslaget till ändring af §:n, så vore det följande: ”Om Söndagarna hör, der så ske kan, för den ungdom, som utgått från skolan, undervisning meddelas af vederbör, presterskap uti religionen och af skolans lärare uti öfriga för skolorna föreskrifna läroämnen, vid hvilka tillfällen förhör i dessa ämnen anställes.
Till den” o. s. v. enligt Utsk:ns förslag.
Det är icke alldeles så som jag önskade i afseende på religionsundervisningen.
Uti det pastorat i Småland, som jag omtalat, der skedde det för alla barnen.
Predikan, som var hållen i kyrkan för dagen, upplästes styckevis och förklarades, undervisningen var allmän, och jag önskade att alla barn skulle vid en sådan undervisning deltaga.
Hvad öfriga ämnen angar, skulle undervisningen meddelas af skolläraren, och att ej misstag kan komma att äga rum om hvem som skall undervisa i religion, synes mig klart deraf, att i §:n står presterskap och lärare, •men ej presterskap eller lärare.
Jag har svårt att finna, huru misstag skall kunna uppstå om hvad i detta fall tillhör presterskapet, och hvad som åligger skolläraren.
Det exempel
Hr von Ho henhausen omförmält ifrån Småland, kommer förmodligen deraf, alt barnen icke läsa i någon skola om hvardagarna och att Söndagarne derföre måste i stället begagnas.
Men då barnen läsa alla söcknedagar, så böra de val likasom vuxna menniskor bevista gudstjensten om förmiddagen, men deremot få vara frie på Söndagseftermiddagen.
Hafva barnen förut fått för liten undervisning, så är genom ifrågavar. stadgande fara värdt att de hädanefter få för mycken, åtminstone skolgång.
I Odensvi är en ganska stor och vacker skolbyggnad nu färdig.
Fråga var vid ett tillfälle, huruvida den religionsundervisning, som förut varit, skulle upphöra, men pastor förklarade, att afsigten ej vore sådan, utan att det vore texten i predikan, som han ville fästa i folkets hjeltan, på samma sätt som det tillgår i staderna, att skolungdomen efter gudstjensten samlas i skolan och gymnasiihuset och redogör för den för dagen hållna predikan, som af en närvar, lärare närmare förklaras.
Detta kommer icke att ske genom den nu inrättade skolan eller genom den lag här förekommer.
Jag får derföre anhålla att framställning måtte göras till R. o. Ad., på sätt jag hade äran föreslå.
För min del är jag af samma åsigt som Hr von Hartmansdorff, och skulle önska att §:n finge följande lydelse: ”Om Söndagarna bör, der så ske kan, undervisning meddelas af vederbör, presterskap i religion, och derefter komma:
Till den i skolan begynta undervisningen etc.
Dea 17 Februari e. m. 339 J;ig tror det icke vara nödigt att reglementera om s. k.
Söndagsskolors instiftande; der de behöfvas, der uppstå de af sig sjelfva, men att låta ungdomen vara fri på Söndags e. m., då den sysselsattes de öfriga dagarna i veckan, det kan jag ej finna vara rätt.
Jag påminner mig min ungdom, och det skulle hafva fira mycket kostat på mig, om jag tvungits att läsa äfven under Söndags e. m., då jag hade arbetat under de 6 öfriga dagarna i veckan, och jag föreställer mig att barn känna och tänka nu som ungefär för 4° år sedan, eller något mera.
Jag tillstyrker bifall å det förslag, som nyss upplästes af Hr Frih. o. Landtm., och som svaromål på hvad den siste talaren anfört, får jag fästa uppmärksamheten derpå, alt då KondeSt. beslutat, att de personer, hvilka läsa t. o. m. 6 dagar i veckan, skola läsa afven den 7:de, torde vi ufven utan fruktan kunna afgöra, att de, sorn icke läsa någon annan dag i veckan, åtminstone böra göra det under den ena.
Uppå derefter framställd propos. antog R. o. Ad. i3:de §:n med den förändring