Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid finnas nu alla dessa läneanstalter både med sina grundfel och dem, som kunnat uppkomma af skadlig tydning utaf reglementerne.
Jag tror, att man kan säga utan misstag, alt de fördröjt den kris för alla näringar, som nu är för hand, och att en dylik kris, dem förutan, några år tidigare inträffat.
Hörde det till föremålet för detta yttrande, alt afhandla frågan om deras octrojerande under andra former, och vore tillståndet i landet så förberedt, som efter mina äsigter utgör villkoret för verkelig disconlering, så skulle jag i alla fall vidhålla milt påslående vid Smälandsbankens stiftande, och yrka fullkomligt uteslutande för den jordbrukande allmogen, för hvilken de egenteligen varit ett olyckligt experimentalfält.
Linköpings, Calmar och Kronobergs län, der jag haft tillfälle att taga kännedom om förhållandet, bära derom säkra vittnesbörd.
Jag har i min motion om skatte jemkning, af hvilken detta anförande är en ytterligare utveckling, i allmänhet belraktadt landet i den ställning, all det vore en vinning för de flesta skattfria att föryttra skattfriheten, för att med mera säkerhet lyckas bevara åt sig sjelfva jorden.
Pä detta sätt vore tillfället öppnadt för en stor del bland allmogen, alt betala sina privatbanks- eller bancodisconllån, då en sä betydlig del af den privilegierade jorden finnes i dess ägo; och dä ännu en och annan skuldfri säljare torde gifvas, så saknar den skuldsatte skattebonden icke eller tillfället att genom försträckning af sådan granne likaledes infria sine discontförbiudelser.
Man erinre sig i öfrigt, att utom det capital, orten erhåller medelst statsobligationerne, en verklig länelillgång uppkommer i capitaliserande af den ränta, som hos Riksg.cont. upplöper på obligalionerne, och denna är vid andra förefallande lånebehof tillhands att på längre tider förlägga allmogen; det enda sätt som för dess ekonomiska ställning kan vara ändamålsenligt.
Men man hörde inom detta
Hus vid riksdagens början med det mydigaste ogillande yttranden, som fördömde jordbrukarens skuldsättning.
Mitt Den 9 November e. m. 169 Mitt förslag betraktas säkerligen strängt af desse statsmän, såsom ledande till ytterligare beläning; och dock har man ett så ögonskenlig! bevis på hvad omtankan i detta fall, vid lika förhållanden som nu äga rum, uträttat.
Hvilken mångdubbling af kraft vann icke
Skåne genom skiftesverket, derföre att en förutseende man, provinsens Generalguverneur, sjelfva skiftesverkets upphof, förberedde utvecklingen genom låneanstalten i Malmö?
Skåne är dock en kustort, som aldrig led af bristande afsättning, som i anseende till sin skattefrihet, sina värfvade regementen och den slags krigsteater, hvartill det utbildades af f. d. Konungen, fick behålla egna och landets penningar inom sig.
Nu har man för icke lång tid sedan utsträckt skiftesverket öfver hela landet, och man tror, att della, med en massa af skatter, som derifrån uppsopas, vid en fattigdom, sora bar sin hufvudgrund i dem, vid ofta fullkomlig afsaknad af allt tillfälle att till verkligt värde afyttra jordens alster, kan uthärda skiflesverkets fortgång utan stora länelillgångar, när icke det goda
Skåne vid sina lätta odlingar förmådde det.
Den som minnes denna tidpunkt, och är såsom jag uppfödd i provinsen, känner noga de svåra kriser, som Skåne under denna tid hade att genomkämpa.
Hela landet har alltsedan 1809 varit tryckt af Finska tractalen, som tvingat jordbrukaren att hufvudsakligen inskränka sig till production af spanmål, med försummande af ladugården.
Värdet å den förra har ock merendels statt hittills sä högt, alt derpå egentligen ingen förlust inträffat.
Nu är och blir sannolikt länge förhållandet tvertom.
Landets förhoppning är, alt tractaten icke förnyas.
Skiftesverkets hufvudmål är circulationsbrukcl; dess elfect ladugårdens förökande.
Jordbruket kan således af förenade skäl taga ett stort steg framåt, om det blir förlagdt med kreatur; men dertill fordras stora capitaler och, som de saknas, stora lånetillgångar.
I statsobligationerne och derå uppgängne räntor, använda pä sådane uppköp, har Banken säkrare valuta för det silfver, som utgått till Finland för vietualier, än den som vinnes genom vissa motionärers förslag om förhöjd lull ä socker och caffe, hvilka artiklar blifvit oumbärligare för folket, än hvetebrödet.
Bered landet tillfälle att producera, och dertill fordras förlag; att sälja produeter med största fördel, som förutsätter byteshandel, så betalar folket skulder med sin arbetskraft.
Jemna alla onalurliga förhållanden.
Gör hvarje del af landet lika uthärdelig för odlaren, sä att hvar hemmansägare skattar i samma förhållande till Staten, sä kan hvar man anstränga sina krafter till det helas båtnad.
Då a finger fattigdomen, och i hvarje vrå af Svenska jorden framkallas produeter, fullt motsvarande i värde allt hvad landet från utländningen behöfver.
Större är icke hemligheten af realisationens uppehållande, utan landets undergång, utan någons rättmätiga klagan.
Och den återfinnes alltså i den af mig väckte motion.
Till elfe oten af samma för* 4 H. 22 170 Den 9 November e. m. slag hoppas jag, att mängden skall erkänna, det verkningarne af Hrr Hohenhäuseus, Printzenskjölds, Dalströms m. fl. lill Bevilln.- Utsk. öfverlemnade motioner skola förhålla sig såsom vattendroppen till hafvet.
Men med detta erkännande torde man dock misstro, att verkställbarheten af förslaget vore så hastigt möjlig, som landets tillstånd erfordrar.
Då har man icke bemärkt hela motionens syftning, som just deri består, att till en aflägsnare framtid uppskjuta den egentliga utjemningen, så att i detta afseende all möjlig rättvisa kan uppnås.
Det är eli ringa arbete för hvarje häradsskrifvare och landscontor, att bestämma den allmännaste skattläggningsgrunden för hemman inom häradet, och för landshöfdingen, att med ett enda utslag för häradets samteliga privilegierade mantal skattlägga dem alla till uträknade räntan och hemställa utslaget till Kammarcollegii fastställelse, hvarefter intet hinder möter för Iliksg.cont. att utfärda stalsobligationerne.
Utslaget bestämmer då tiden, för hvilken räntan oförändrad gäller, med rätt och skyldighet för hemmanet att derefter njuta den lindring eller vidkännas den förhöjning i ränta, som hemmanet efter allmänna jemförelselaxeringen kommer att, i öfverensstämmelse med skaltejemkningslagen åsättas, och med tillförsäkran om den framlida indemnisalion till dåvarande ägarne af hemmanet för möjlig förhöjning, som kan af Konung och Ständer bestämmas, för hvilken hemmanet ager ovillkorlig säkerhet i den indemnisalionsfond, som af besparde räntevinsten hos Riksg.cont. uppkommer.
I afseende på sistnämnde omständighet bitr collegii beslut vinna K.
M:s nåd. fastställelse, som i och med detsamma innefattar begge statsmakternas garanti för villkorens uppfyllande.
När R.
St. i denna fråga fattat definitivt beslut, då först är efter min mening tiden inne, att förordna om och under hvad villkor privatbanker må octrojeras i landet; och det är an!edn:n, hvarföre jag funnit mig föranlåten, att lill StatsUtsk., jemte denna ytterligare utredning af motionen, hemställa, det skallejemkningsärendet snart må upptagas lill pröfning, enär privatbanksfrågan, till följd af K.
M:s nåd. erinran, snart torde inom andra Utsk. förekomma, och tili tidens vinnande anhåller jag vördsamt, alt detta mitt anförande må, utan afbidan af prot:s~justering, till Utsk. öfverlemnas.
Jag skulle för min del tro, att, om mitt förslag antages, privatbanklagen, som visserligen bör stiftas, skall sakna tillämpning under en lång tidrymd, ty öppnar man för Sveriges allmoge tillfället att emancipera sig från discontlånesystemet, så har den större rörelsen erforderlig tillgång hos Bankens låneanstalter och i statsobligationerna, hvilka sednare fullkomligen ersätta afsaknaden af creditiv-rörelsen, som egentligen utgör privatbank-vännernas skäl, att, i strid med landets allmännaste önskan, yrka dessa inrättningars fortfarande, och till bolagsaftal medverka. R. o. Ad. biföll, att denna utveckling af Hr Danckwardts Den 9 November e. m. 171 förut framställde förslag om skattejämkning finge till Statslltsk. remitteras.
Vid föredragning af LagUtsk:s <1.
G dennes e. m. pä bordet lagda betänk.
N:o 20, i anlcdn. af väckt fråga om förtydligande af K. br. d. 25 Sept.
1777, blef detta betänk, å nyo bordlagdt, pä begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g., Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, m. fl.
Föredrogs och bifölls LagUtsk:s d. 6 denues e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 21, i anledn. af väckt motion, ang:dc ändring i 10 § 12 cap. Arfdab:n.
Föredrogs LagUtsk:s d. G dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 22, i anledn. af väckt fråga, ang:de förtydligande af 2 § 41 cap.
Missg.bm. Hr Cederschjöld, Rob. Theophron:
För min del tror jag, att LagUtsk. icke bade bort så knapphändigt affärda den af Jnst.ombudsm. väckta motionen, särdeles som den vid föreg:de riksdag vunnit R.
St:s bifall.
Jag kan alldeles icke dela den åsigt, som LagUtsk. här uttryckt, att, emedan man hade att förvänta ett nytt förslag till criminallag, man derföre skulle låta hvarje förändring och förbättring i den nu gällande lagen hvila.
Det torde nemi. vara ovisst, när den tidpunkt kan inträffa, då det nya criminallagförslaget, äfven om detsamma nu vinner R.
St:s bifall, kan sättas i verkställighet, oell jag hemställer då till en hvar, huruvida det kan vara lämpligt, att en lag, som man finner vara oriktig, fortfarande skall tillämpas?
Det må vara, att de fall, som äro i fråga, blott sällan inträffa, men jag tror det vara alldeles tillräckligt, om blott ett enda sådant företer sig, då en person dömmes olagligen.
Då det är ett factum, alt det ifrågavar. lagrummet är mörkt, och att misstag vid tillämpningen deraf ofta ägt rum, hvilket Just.- ombudsm. äfven uppgifvit hafva varit förhållandet, så tror jag, alt det bade varit LagUlsk:s pligt att föreslå en sådan förändring, hvarigenom dylika misstag för framtiden må kunna förekommas, och anhåller jag derföre, alt betänk, måtte till Utsk. återremitteras, på det alt Utsk. måtte komma i tillfälle att föreslå den ändring, som kan finnas af behofvet påkallad.
Jag tror likväl, att det förslag, som af Just.ombudsm. blifvit framstäldt, behöfver undergå någon rättelse eller ett tillägg.
Der står nemi. i slutet af §: ”och den som varder lockad eller buden ”att stjäla, straffes som annan tjuf, der han till mogen ålder ”kommen är.”
Jag anser nemi. detta uttryck, ”straffes seni annan tjuf,” äfven kunna leda till missförstånd, huruvida den som låtit locka eller öfvertala sig att snatta, skall straffas såsom tjuf, då sjelfva lockareu är att såsom sådan betraktas?
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad, an - 172 Den 9 November e. m. sage de emot fbrevar. betänk, gjorde anmärkn:r föranleda lill äterrcmiss. Ropades starka nej, blandade med några ja.
Proposition till bifall å detta betänk, bl ef härefter framställd, och, efter dess besvarande, förklarade R. Ex., att ja dervid varit öfvervägande.
Föredrogs Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utsk:ns d. 6 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 5, i anledn. af så väl K. M:s nåd. propos. till R.
St., ang:de ändring af 4, 5 och f» §§, 24 cap. Byggn.b:n, som ock särskildt i delta ämne väckte motioner.
Gr Sparre, Erik, anförde skriftligen:
Jag täger mig friheten fästa 11. o. Ad:s uppmärksamhet på den af Gr.
Mörner, emot Utsk:s betänk, afgifne reservation, uti hvilken jag instämt.
Ren rörer blott ingressen till det föreslagna nya lagstadgandet, eller orden: ”att med ändring af 4, 5 och 6 §§ af 24 cap. Byggn.b:n, det varder stadgadt” etc.
Detta uttryck är mindre egentligt, enär detsamma möjligen kunde gifva anledn. till tvekan, huruvida de omformälde lagrummen sedermera fortforo att vara gällande, eller om de nya Jagstadganderne skulle anses salta i deras ställe.
De i nyssnämnde §§ förekommande allmänna reglor, när och pä hvad sätt samt af hvilka brandstod i allmänhet bör erläggas, qvarstå belt och hållet oförändrade.
Genom det föreslagna stadgandet är blott ett undantag frän denna allmänna regeln ang:de deltagandet medgifvet för dem, som ingått i annat brandstodsbolag.
Att nu säga sig ändra, hvad såsom regel förblifvit oförändradt, måste vara ett felaktigt uttryck, ledande till missförstånd.
Blå man icke häremot invända, det meningen är så uppenbar, att missförstånd derom ej kan äga rum.
Erfarenheten bar visat exempel på misstydning af stadganden, hvilkas ordalydelse förekommit vida mera solklar än den ifrågavarande.
Det är lagstiftarens pligt att förekomma möjligheten af misstydning, der sådant kan ske; och jag tror, att detta mål vore vunnet genom antagande af den vid ärendets behandling af Lag- och EkonomiUtsk:ns sammansatta afdelning antagna mening: ”att i afseende på lagens föreskrifter i 24 cap.
Byggn.b:n, i fråga om brandstod, det måtte varda genom särskild författning förklaradt, att” etc.
Enligt hvad en ledamot af PresteSt. mig meddelat, har vid betänk:s föredragning inom detta Stånd den af afdelningen föreslagna ordalydelse blifvit antagen, och jag får således vördsamt föreslå, att R. o.
Ad., med antagande af förslaget i öfrigt, ogillar ingressen till lagstadgandet, och i stället godkänner den nyss upplästa ordalydelsen.
Gr. Bförner, Carl Göran Detloff:
Då denna fråga inom de sammansatta Utsk:n förevar, drefs den satsen, att oaktadt den ingress till författningen, som af Utsk.n blifvit före - Den 9 November e. m. 173 slagen, man ändock, till följd af ordalydelsen i del nya stadgandet, skulle anse såsom uppenbart, att de gamla lagrummen skulle oförändrade qvarstå, alldenstund i nyssnämnde nya stadgande stod: ”att den som ingått i brandstodsbolag, sorn för orten är af Konungen stadfästadt, vare ej, så länge han i bolaget qvarstår, pligtig att gälda brandstodsersättning, hvarom i Lag eller derpå grundad förening stadgas”.
Det var sålunda emedan i det nya lagstadgandet ordet ”i lag” förekommer, som man ansåg det vara klart, att de ändrade §§ skulle qvarstå.
Jag får i sammanhang dermed äran anföra, att ehuru uti den vid förliden riksdag af R.
St. beslutade, och af K- M. sanctionerade nya förordningen om bysättningslagen äfven står, att bysättning skall äga rum på sätt lagen stadgar, och ehuru vid förordningens stiftande hvar och en ansåg, att, då tillgång saknades, hysättning skulle kunna tillämpas, så befans likväl, då samma förordning skulle sättas i verkställighet, af den auctoritet, som hade rättighet att förklara lagen, det vara klart, att bysättning icke kunde äga rum, emedan de särskilda stadgaudena i detta afseende voro ändrade.
Om nu här äfven intoges uti den föreslagna redactionen: ”med ändring af 4, 5 och 6 §§ i 24 cap.
Byggn.b:n, det varder stadgadt, som följer,” så kan man väl icke tro, att de lagrum, för hvilka ändring i det nya stadgandet är intagen, i alla fall skola till fullt gällande kraft qvarstå.
Detta mäste likväl vara meningen, då afsigteu med detta nya stadgande icke synes vara att på de orter, der icke några särskilda brandstodsbolag äro inrättade, frikalla landets innebyggare från de nuvar. häradsbrandstodsbolagen.
På sådan grund, skulle jag tro det vara af högsta vigt, att någon annan ingress beslutades, än den som i Utsk:ns förslag här är intagen, och vägar jag i detta afseende förena mig i det förslag, som af Gr.
Sparre här blifvit framstäldt.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, då ingen af R. o. Ad:s ledamöter yrkat bifall till Utskuis betänk, utan förändring, ansåg sig böra framställa propos. i öfverensstämmelse med hvad Gr.
Sparre föreslagit, och hemställde H. Ex. fördenskull, om R. o. Ad. behagade bifalla Utsk:ns förevar, betänk., med den förändring, att, i st. f. det uti ingressen till det nya lagförslaget begagnade uttryck : ”att, med ändring af 4, 5 och 6 §§ i 24 cap. byggn.b:n, det varder stadgadt som följer”, skulle införas följande mening: ”att, i afseende ä lagens föreskrifter i 24 cap. byggn.b:n i fråga om brandstod, det mätte varda genom särskild författning förklaradt, att.” Ropades ja.
Hr Cederschjöld, Rob. Theophron: anförde skriftligen : Sedan General-directeurcn öfver Rikets fängelser och arbetsinrättningar Hr Claes Livijn d. 12 nasti.
Oct. allidit, anser jag, med afseende pa det tjeusteförhällande, hvaruti jag stått 174 Den 9 November e. m. lill ilen aflidne, det vara en helig pligt för mig, att, med begagnande af den rättighet, som 56 § Riksd.Ordn. dertill lemnar, påkalla II. II.
St:s uppmärksamhet på den nödställda belägenhet, hvaruti hans eflerlemnade enka och sex oförsörjda barn sig helluna.
Om det icke kan bestridas, att det i allmänhet mäste vara Statens pligt, att låta sig vårda om hvarje afliden redlig och nitisk em hetsmans i fattigdom efterlcmnade enka och harn, så synes denna pligt uti nu ifrågavar. fall vara mer än vanligt förbindande.
För en hvar, som personligen kände Generaldirect.
Livijn, behöfver det ej sägas, att han, i förening med högst sällsynta kunskaper, ägde en ovanlig och aldrig hvilande arbetsförmåga.
Under de nio sista åren af sin lefnad innehade han en af de mest mödosamma, maktpåliggande och ansvarsfulla af alla chefsplatser i Iliket.
Till följd af en öfverdrifven ansträngningför uppfyllandet af alla de vidtomfattande åligganden, som på sednare tiden öfverflyttades lill det embetsverk, för hvilket General-direct.
Livijn stod i spetsen, nödgades han för omkring ett år tillbaka intaga sjuksängen, den han sedermera ej såsom frisk Iemnade; men äfven under denna sin sista sjukdom offrade han sina återstående krafter åt omsorgen för det allmännas väl, hvarom det af honom uti April månad innevar. år utgifne, och sedermera genom enskild motion till R.
St:s handläggning öfverlemnade förtjenslfulla arbetet ang:de Sveriges försvarslöshetssystem bär det ojäfaktigaste vittnesbörd.
Dä de mänga sakrika arbeten af General-direct.
Livijn, som dessutom uti Fångvårdsstyrelsens archiv förvaras, utan tvifvel skola blifva af stor nytta, så väl för hans efterträdare, som för Staten, och då denne utmärkte embetsman i ordets egentliga bemärkelse kan sägas hafva uppolfrat sitt lif i Statens tjenst; så vågar jag hysa det glada hopp, att R.
St. skola behjerta den högst nödställda belägenhet, hvaruti hans eflerlemnade enka och sex oförsörjda harn komma att sig befinna, derest R.
St. skulle vägra att räcka dem en hjelpsam hand.
Pä grund af hvad jag nu haft äran anföra, får jag derföre vördsamligen anhålla, det R.
St. behagade för llr General-direct.
Livijns efterlemnade enka och oförsörjda barn bevilja ett årligt understöd, hvilket jag för min del önskar måtte, med afseende pä den talrika familjen, bestämmas till minst 666 r:dr 32 sk. b:co.
Jemte bifogande af ett transsumt af den efter Hr Generaldirect.
Livijn förrättade bouppteckning, får jag anhålla, att denna min motion måtte varda cj allenast till StatsUtsk. remitterad, utan äfven med de öfrige RiksSt:n communicerad.
Ilr Carleson, Carl Edvard:
Allt hvad som med den fullkomligaste billighet och rättvisa kan sägas, för alt påkalla IL II.
St:s bevågenhet för den af Hr Cederschjöld väckte motion om ett anslag för aflidne General-direct. och Ridd.
Livijns efterlemnade enka och 6 barn, har redan på ett så förtjenstfull! sätt blifvit af den värde motionären ulveckladt, att jag dervid icke har något vidare att tillägga, utan får jag endast Den 9 November e. m.
175 vördsamligen mig förena uti hvad af honom blifvit föreslaget, under varm önskan, att R.
St. måtte dertill lemna bifall, ej blott med hänseende till den nödställda belägenhet, hvaruti familjen sig befinner, utan äfven såsom en tacksamhelsgärd ut den under sin lefnad alltid nitiske embetsmannen.
Hr Liljenstolpe, Axel Fredr.:
Äfvenledes tillhörande det embetsverk, hvaråt General-dircct.
Livijn så nitiskt egnat slutet af sin för det allmänna verksamma lefnad, är det med synnerlig tillfredsställelse jag finner mig i tillfälle att med min röst kunna biträda den af Hr Cederschjöld föreslagna och af Hr Carleson understödda motionen.
Jag instämmer till alla delar med motionären, och önskar att hans förslag måtte af R.
St. vinna bifall.
Hvar och en som haft den lyckan att känna framlidne General-direct. och Ridd.
Livijn, kan icke annat än på det lifligaste instämma uti hvad Hr Cederschjöld föreslagit.
Fäderneslandet har i honom förlorat en embetsman af det gamla skrot och slag, som med djupa och stora insigter uti de värf, som blefvo honom uppdragna, förenade en fullkomlig öfversigt öfver alla de detaljer, som tillhörde hans yrke.
St. anse nödigt att för framtiden kunna påräkna sådane män, som den nu hädangångne, hvilka så belt och hållet med förkärlek egna sig åt uppfyllandet af sina pligter både såsom embetsmän och medborgare, så måste det vara en af representationens första och heligaste pligter, att bereda en tarflig utkomst åt General-direct. och Ridd.
Livijns värnlösa familj, samt derigenom uppmuntra andra att för framtiden följa hans efterdöme.
Jag får äfven förena mig så väl med motionären sonfden siste värde talaren, samt tillstyrka, att den föreslagna pensionen måtte åt framlidne General-direct. och Ridd.
Livijns oförsörjda familj beviljas.
Den aflidnes förtjenster, i synnerhet i hvad som rörde embetsmannaväsendet i Sverige, äro för vidt bekanta, för att af mig behöfva vidare vitsordas.
Jag instämmer med motionären och tillstyrker, att den af honom föreslagna pension för framlidne General-direct. och Ridd.
Livijns efterlemnade enka och barn måtte af R.
St. varda beviljad.
Jag anhåller att få instämma med de värde ledamöter, hvilka talat för en pension åt framlidne General-direct. och Ridd.
Livijns efterlemnade enka och barn.
Ilan var en af de kunnigaste embetsmän jag kändt; lian har brutit så att säga en ny bana, genom ordnandet af fångvården, sådan hon sig nu befinner.
Att hon ännu har många brister härrörer naturligtvis deraf, alt saken var ny, och att 176 Den 6 November e. m. alltför många göromål hopade sig på den, som började löretaget.
Men delta minskar icke den aflidnes förtjenst, om hvilken man kan säga, att han stupade i sitt kall.
Hr Cedersch jöld, Pehr Gustaf:
Afven jag instämmer i den gjorda motionen.
Jag har nära 30 år haft den lyckan alt hafva varit bekant med framlidne General-direct.
Livijn, och måste erkänna, alt han var en af dc personer, med hvilka man icke ett ögonblick kan vara tillsammans, ulan att lära något vigtigt.
Jag beklagar derföre hans bortgång och önskar, att hans familj må räddas från alla framtida bekymmer för sin bergning.
Ilr Printzenskjöld, Carl:
Afven jag, som haft den lyckan och förmån att känna General-direct. och Ridd.
Liviju under hans lifstid, och således erfarit de många och stora förtjenster, som denne embetsman ägde om sitt fädernesland, instämmer på det högsta med motionären, önskandes att H.
StatsUtsk.
, vid motionens tagande till pröfning, måtte visa den frikostighet i afseende på pensionens bestämmande, som är R.
St. värdig, och som enkan i följd af den bortgångne embelsmannens förtjenster, hör äga rätt att påräkna.
Remitterades till StatsUtsk.; hvarjemte den nn väckte motionen communicerades de öfriga RiksSt:n.
N:o 6, i anlcdn. af väckt fråga om skyldighet för häradsskrifvare och kronofogdar att debitera, uppbära och redovisa brandstodsmedel.
Hr von Hartmansdorff, Au g: Jag anhåller, att II.
Ståndet måtte fästa uppmärksamhet på Hr Billströms vid detta betänk, afgifna reservation; den lyder som följer: ”Sammansätta Utsk:ns förslag rör:de åläggande för häradsskrifvare och kronofogde att ombesörja debitering och uppbörd af bidrag till brandskadeersättning m. m. har jag ej kunnat biträda, dels emedan jag anser bemälde tjenstemän icke kunna, emot sin vilja, påbördas slika bestyr, dels ock hufvudsakligen derföre, att jag linner det ifrågaställa stadgandet vara af den reglementariska natur, att R.
St. ej borde dermed sig befatta; utan synes mig lämpligligast och bäst vara, om det öfverlemnades åt brandstodsbolagen sjelfva, att, ined afseende å olika förhållanden och de åtgärder, som i denna del redan kunnna vara vidtagna, härom efter eget godtfinnande förordna”.
I denna reservation hafva åtskillige andra ledamöter instämt, nemi.
Hr Prosten Gahne, Ilr Thorn, Ilr Lagerstedt, Ilr Roberg och Ola Jeppson från Blekinge län.
Jag är hufvudsakligen af den mening, som i reservationen finnes uttryckt; och tror det ofta nog vara nyttigt om denna uppbörd besöyjdes genom kronobetjeningen ; men jag anser ‘tiga lun - Den 9 November c. m. 17» lunda nödigt, alt begära en allmän författning, som föreskrifver att så skall ske.