Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En annan talare har fästat upmärksamhet derpå, att detta förslag vore ett sätt att lägga högre skatt på den fattiges njutning än på den rikes.
Det är alldeles i ögon fallande, att så blir förhållandet, och jag har äfven öfvertänkt ett sätt att före komma detta; men då det icke tillhör denna g, upskjuter jag med detsammas relaterande.
Hvad åter angår bifall eller afslag till författningen, så är mycket derom att säga.
Jag medger att en sådan komsumtionsskatt har mycket emot sig; men å andra sidan, om man icke sätter skatten högt, så är den icke kännbar.
Det är hvar och en lätt att undandraga sig densamma, och jag tror icke att det är så farligt att beträda vägen, blott man icke fortgår på densamma.
Jag afstår således från mitt yrkande på återremiss och anhåller om det tillägg till l:sta §:n, som jag nyss omnämnt.
När man ihågkommer den lagstift ning, éom R.
St:r vid 1854 års riksdag införde, ang:de icke allenast tillverkningen af bränvin, utan jemväl försäljningen och utskänkningen af detsamma, och jemför denna lagstiftning med den, som nu skulle komma i fråga, så synes mig, att de skäl, som Gr.
Sparre anfört för afslag å Utsk:t.s framställning, innefatta en stor motsägelse mot hvad R.
St:r tillstyrkte i afs:de på brän vins försäljning.
Man vet, att just den höga skatt, som R.
St:r fastställde för utskänkning och utminutering af bränvin, har till syftemål att, så vidt möjligt, stäfja en alltför långt drifven njut ning af denna vara.
Andamålet är alldeles detsamma i förev:de fall, och kan man icke jäfva att den förra lagen var både nyttig och välgörande, så lärer man väl få svårt att kunna fälla annat omdöme om den lag, som nu är i fråga att stiftas.
Således protesterar jag mot allt afsule å de skäl, Gr.
Sparre anfört mot författningen, och tillstyrker bifall till lista <§:n, såsom Hr Nordenfelt föreslagit; men jag tror att det tillägg, han gjort, torde för språkets skull tarfva någon liten förändring; den är dock, i förhållande till sakens vigt, af sådan obetydlighet, att jag icke vill fästa mig vid densamma.
En värd ledamot har nyss yttrat, att han ansåg att det vore nyttigt, om vi blefvo vanda vid den nu föreslagna beskattningen, emedan den har sina goda sidor.
Jag får fästa upmärksamheten derå, att denna beskattning ingalunda är 352 Den 2a Augusti e. m. något nytt påfund, utan en återgång till hvad jag hoppats att vi skulle vara ifrån, nemi. öfverflödsbeskattningen.
Det är icke mer än 50 år sedan, som beskattningen på sådana saker, som kunna anses såsom öfverflödsartiklar, uphäfdes; således är denna sorts beskattning aldeles icke ny.
Hr Printzenskölds yttrande, att han icke kunde finna skäl att afstå från att beskatta cigarrer, derföre att en annan form af tobakens begagnande vore ännu skadligare, så får jag säga att det är bra besynnerligt.
Om skäl till beskattningen skall sökas i varans skadlighet, är det väl orätt att beskatta den mindre skadliga sorten och lemna den mera skadliga obeskattad?
Men i allt fall, ehuru jag icke kan vara annat än tacksam derföre att Gr.
Sparre kommit till samma resultat som jag, får jag likväl förklara, att den vigtigaste anledning till afslag torde vara icke så mycket den af Gr:n framhållna, som icke mera det olämpliga uti att pålägga en skatt, som drabbar den fattige i större proportion än den rike.
Det har icke varit oväntadt vid ett nytt förslag, sådant som detta, att flere betänkligheter skulle deremot framställas; det skulle tvertom förvåna mig på det högsta, om icke på detta rum sådana betänkligheter från flera håll skulle blifvit yttrade.
Här har man sagt, att det förslag, som motionen innehåller, skulle åsyfta att lägga en beskattning på den fattige.
Det har utan tvifvel icke varit motionärens afsigt, utan synes han hafva utgått allena från den synpunkten, att genom beskattningen hämma ett skadligt bruk, och tillika bereda staten tillgång för hvarjehanda behof, hvilka man vid hvarje riksdag ser afslås, emedan man icke eger dertill disponible tillgångar.
Detta har, säger jag, varit motionärens afsigt, och jag vill derföre för min del inlägga protest mot Frih.
Armfelts yttrande, att man genom förslaget skulle åsyfta, att endast lägga beskattning på den fattige, isynnerhet då förslaget blifvit upställdt i den form, att skatten skulle utgå för förbrukning af cigarrer och det i allmänhet icke lärer vara de fattige, som röka cigarrer.
Den tobak, som konsumeras af den fattige, lärer väl i allmänhet vara i förm af snus.
Utsk:t har just derföre icke velat utsträcka beskattningen till alla tobaksfabrikater, för att icke träffa den fattigare delen af befolkningen.
Jag medger att Utsk:t derigenom gjort sig skyldigt till en inkonseqvens och att det visserligen skulle vara det riktigaste att beskatta alla tobaksartiklar.
Vidare har man sagt, att det skulle vara att återgå, om man antoge detta förslag, till ett beskattningssystem, som man för 50 år sedan öfvergifvit, då . man beskattade öfverflödsvaror ; men jag får fästa upmärksatnheten derå, att fordna tiders öfverflödsbeskattning var ställd på annat sätt, ty det var en direkt konsumtionsskatt, som uptogs på debetssedlarne; men den skatt, som skall uptagas genom denna bevillning, kännes icke hårdare än tull eller annan sådan afgift, t. ex. på bränvin eller spelkort.
Man kan dock icke säga, att den beskattning, Ilen 29 Augus ti e. m. 353 skattning, sorn eger rum på bränvihstillverkning eller spelkort, är en återgång till det gamla beskattningsväsendet på öfverflödsvaror.
Vidare har man påstått, att om förslaget antages, skulle det föranleda smuggling i större skala.
Det är visserligen möjligt, att någon smuggling kan upstå, men sådant finge man väl underkasta sig, i fäll saken i och för sig befinnes god.
De flesta artik lar i tulltaxan äro föremål för smuggling, utan att man ansett nödigt borttaga tullen.
För öfrigt, skulle man borttaga lagen derföre att den gfverträdes, så skulle man icke få någon lag, ty man lärer icke kunna skrifva någon förordning så, att den icke pa ett eller annat sätt kan eluderas af dem, som vilja öfverträda densamma.
I min reservation har jag äfven yttrat, att jag anser beskattningen böra sättas så lågt, att den icke blir kännbar för ens den fattige.
Då Hr Nordenfelt framställt ett förslag till förändring i redaktionen, som skulle åsyfta att förekomma de möjliga missbruk, hvarpå upmärksamheten redan inom Utsk:t varit fästad, vill jag förena mig i anhållan ora bifall till hans förslag.
Då jag icke såsom le damot haft tillfälle deltaga i det sammansatta Utskits behandling af förevide fråga, har för mig, som under senaste tid befunnits stadd på embetsresa, ärendet intill denna dag varit främmande; men sedan jag af en föreg:de talare blifvit upmanad att yttra mig i ämnet, har jag under öfverläggningens fortgång tagit kännedom af Utskrts Betänk.-de.
Och enär jag dervid inhemtat, att utrikes ifrån inkommande cigarrer och cigaretter, enligt förslaget, ej skulle få från tullkammare utlemnas, innan de stämplar, som komme att innefatta bevillningsafgiften, blifvit lådorna eller konvoluten åsatte, hvaraf följer att afgiften skulle komma att utgöras i sammanhang med tulibehandlingen, måste jag bekänna, att jag anser denna afgift, i fråga om frestelse till försnillning, medföra samma verkan som en direkt tullförhöjning, och Utsk;t sålunda hafva handlat i strid mot sitt pag. 6 förekommande yttrande, att »man genom tullens höjande råkar ut för faran att upmuntra varans insmuggling.»
Den föreslagna tilläggsafgiften, i hvad den angår utländska cigarrer, synes mig desto mera betänklig, sora skilnaden mellan inf.tullen för råtobak och den för cigarrer knappt i något annat land, mig veterligen, är så betydlig som i Sverige, hvarest tullen för blad och stjelk, efter den vid innev. riksdag beslutade förhöjning, utgör 25 öre pr skålp., men för cigarrer upgår till 1: 80.
Exempelvis må tilläggas, att, då i Norge tullen för råvaran är enahanda som oss, den för ci garrer inskränker sig till 85 öre pr skålp., ei.di icke fullt hälften af hvad den Svenska tull-afgiften utgör.
Af Utskits förslag, att afgifts-stämplingen å utifrån kommande cigarrer skulle ega rum innan varan från vederbörande tullkammare utlemnas, måste vid jemförelse med förslagets Irsta g antagas blifva en följd, att de äro underkastade vilkoret att icke H. IX. . 33 354 Den 29 Angnst! e. m. få införaa annorlunda än i lådor om 500, 250, 100, 50 eller 25 stycken, eller i konvoluter, innehållande 5 stycken.
Men är det väl rimligt, att en i allmänhet till införsel lofgifven vara icke skulle af de främmande afsändarne få expedieras i hvilken form eller i huru stora eller små embalager som helst?
Och huru skulle det väl gå vid tillämpningen?
Tulltjenstemannen
Liefve naturligtvis nödsakad att räkna cigarrerna i hvarje låda eller konvolut, — ja, om det kontrollstadgaude, som här i dag föreslagits att tilläggas lista g:n, varder antaget, blefve han föranlåten att äfven väga hvarenda cigarr särskildt.
Men om vid denna undersökning befinnes, att cigarrerne i någon låda äro flere eller större än som vederbör, hrad skall då ske?
Kan det vara meningen, att påföljden skall blifva konfiskation, vare sig för hela lådan eller för det öfverskjutande, — eller bör egaren anses förbunden att réexportera det hela eller någon del?
Jag har, för min person, aldrig nyttjat tobak; och det skulle vara mig synnerligen kärt, om något förnuftigt medel kunde påfinnas, ledande till inskränkning i förbrukningen af en vara, som mer än någon annan förtjenar benämnas »öfverflöds-artikel».
Men vid betraktande af de flera praktiska hinder och svårigheter, som synas möta Utskits förslag, befarar jag högligen, att målet icke yinnes på den väg Utskit förslagit.
Om jag rätt upfattade den siste talarens ar gument, innefattade det den anmärkning mot Utskits förslag, att tullkammaren skulle öfver höfvan blifva besvärad med stämplingen, men han yttrade derjemte, att han först i afton under loppet af diskussionen tagit del af detta Betänkide.
Detta har väl också varit orsaken till att han icke fullt fästat upmärksamhet vid det förslag, Utskit afgifvit.
Utskit kunde naturligtvis icke undgå att betänka huruvida man skulle ålägga tullkammaren att anbringa en sådan stämpling eller icke, och man fann allmänt nödigt att icke ålägga tulltjenstemannen densamma, emedan den skulle taga deras tjenstetid allt för mycket i anspråk.
Derföre har Utskit i 3:dje §:n föreslagit, att »cigarrer, som från utrikes ort hit införas, må ej från tullkammare utlemnas, innan sådana stämplar, som ofvan omförmälas, blifvit, genom varu-reqvirenteus försorg, lådorna eller konvoluten åsatte».
Genom detta tillägg »genom varu-reqvirentens försorg» ansåg Utskit sig kunna föreslå stämplar äfven å de utifrån kommande cigarrer, emedan det är klart att denna stämpel kunde ganska hastigt påsättas i tullkammaren, utan att. tulltjenstemannen behöfde der vidtaga annan åtgärd än att, innan lådorna utlemnades, tillse att de voro försedda med stämpel.
Denna uplysning har jag ansett mig böra lemna med anleduing af det yttrande, som Hr Fåhraeus afgifvit.
De båda Hrr, till hvilkas omdöme jag vädjade i fråga om tobakens skadlighet och om beskattningens inverkan på smugglingen, hafva nu yttrat sig. K. o.
Ad. har hört deras omdöme. och då båda yttrat sina stora betänkligheter mot den föreslagna författningen, ända derhän att den ene med uttryckliga ord
Dan 29 August! e. m. 355 celi den andra medelst sin argumentation indirekte afstyrkt densamma, så torde dessa båda auktoriteters utslag tala tillräckligt för att icke bifalla förslaget.
Jag yrkar således afslag å denna §.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, att, beträffande den ifrågav:de lista gin, följande yrkanden blifvit framställda, nemi. af Frih. von Knorring, att gm, sådan dea lydde i Utskits förslag, måtte bifallas; af Hr Nordenfelt med flera Ledamöter, att gin måtte antagas med det tillägg» att efter slutorden: »innehållande fem stycken» infördes följande mening »af hvilka hvar och en bör väga högst 1 ort 75 korn, således 1 €t. 75 ort hundradel»; af Hr Hjärne, att gin måtte återremitteras, samt slutligen af Frih.
Armfelt med flere, att meranämnde § måtte af K. o. Ad. afslås.
Sedan Hr Hjärne och Frih. von Knorring, hvar efter annan, anmält sig och förklarat, att de afstodo från sina särskilda yrkanden och förenade sig om Hr Nordenlelts förslag, samt H.
Exc. i ani. deraf tilikännagifvit, att vid sådant förhållande K. o. Ad. endast egde att afgöra, huruvida den ifrågavide g.n med| det af Hr Nordenfelt föreslagna tillägg borde bifallas, eller om g:n skulle afslås, anmälte sig och yttrade Hr Flach:
Armfells och mia framställning om hela lagförslagets ogillande må äfven förekomma till ompröfning.
I anledning häraf förklarade H. Exc., att då, i enlighet med It. o. Adins redan fattade beslut angide sättet för föredragningen af Utskits förslag, endast den lista §:n blifvit inför Ståndet föredragen, kunde H.
Exc. ej framställa någon propos., som omfattade annat än samma lista g.
Exc. först propos. på bifall till oftanämnde g med det af Hr Nordenfelt föreslagna tillägg, dervid svarades många nej jemte åtskilliga ja, och sedermera propos. på afslag å gin, då svaren utföllo med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Frih. von Knorring begärde votering.
Upplästes och godkändes följande voter.propos.i »Ben som bifaller lista g:n i det af Sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- och Ekon.Utskit uti Betänkit
Nio 15 framlagda förslag till författning, med tillägg vid slutet af gin utaf följande ord: »af hvilka hvar och en bör väga högst 1 ort 75 korn, således 1 <tt.
75 ort kundradet»; röstar Ja; den det ej vill. röstar
Nej; 1 356 Den 29 Augusti e. un.
Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda g.»
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda; Ja — 16.
Nej — 27. !■' § 2- Gr.
Sedan den lista §:n blifvit afslagen, torde R. o. Ad.j finna att äfven denna g bör afslås samt att alla de öfriga få dela samma öde.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef g:n afslagen. g 3.
Jag anser mig böra anhålla om afslag å den nu förev:de 3:dje §:n, samt tillika hos Hr Gr. o. Landtm, hemställa, huruvida det är nödigt att vid hvar och en af de efterföljande gg:ne göra samma yrkande.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, i ani. häraf yttrat, att vid 2:dra §:ns behandling, yrkande blifvit framställdt om afslag så väl derå som ock å förslagets samtelige öfrige gg; gjordes propos. på afslag å den förevarande 3:dje §:n och besvarades med Ja. SS 4 — io.
Hr Flach: Sedan R. o.
Ad. afslagit ifrågav:de Betänk., sfi hemställer jag vördsamt att inbjudning måtte afgå tili de öfrige Stånden att i R. o. Ad:ns beslut instämma.
Då ett Stånd fattat beslut om en åt gärd, då kan vara skäl att inbjuda de andra Stånden; men att ett Stånd skulle inbjuda de öfriga att afslå ett Betänk., det har, såvidt jag vet, icke handt.
Jag auhåller att R. o. Ad. ville afslå Hr Flachs hamslällan.
Då motivet för min framställning är tydligt och klart och då formen för ärendets behandling måste blifva den att säga nej i stället för ja, så ser jag icke, att denom ständigheten att man hittills icke brukat inbjuda öfrige Stånd att förena sig om afslag å ett Betänk., kan utgöra ett binder för R. o. Ad. att denna gång göra en sådan inbjudning.
Att vilja likasom imponera på de öfriga Den 29 Augus ti e. m. 357 Stånden, och säga, att emedan vi nu afslagit Betänk:t, så börén J göra på samma sätt, det anser jag oformligt.
Jag hoppas att de andra St:n skola göra som R. o. Ad. plägar göra, d. v. s. höra efter hvad det andra Ståndet beslutat, för att derefter möj ligen rätta sig.
Jag yrkar afslag å Hr Flachs förslag.
Lagerbjelke kan jag icke förneka, att det ligger en hög grad af oformlighet deri, att aflåta en inbjudning på afslag, och jag förenar mig med honom i afBtyrkande af Hr Plachs förslag.
Jag torde icke behöfva förklara, att jag ifrigt önskar, det R.
St:rs beslut mätte blifva afslag å nyss före dragne Betänk., men jag kan icke underlåta att yttra den åsigt, att inbjudningar synas icke skäligen böra ifrågakomma annat än i särdeles vigtiga fall, och af sådan vigt anser jag icke denna fråga vara, emedan, om de öfrige Stånden skulle fatta från R. o. Ad:ns skiljaktiga beslut, frågans lösning alltid ändå kommer att ske i förstärkt Bevilln.Utsk. Således får jag på detta och äfven de skäl, som Gr:ne Lagerbjelke och Mörner anfört, yrka afslag å den föreslagna inbjudningen.
Ehuru jag icke känner mig öfvertygad om giltigheten af de skäl, som blifvit anförde mot min framställning, så och då ingen af R. o.
Ad:ns medlemmar understödt densamma, vill jag icke vara envis, utan afstår från mitt yrkande.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan Hr Flach nu mera afstått från det af honom väckta förslaget om inbjudning till MedStm att instämma uti R. o. Ad:us nyss fattade beslut, komrae frågan derom att förfalla.
Föredrogs ånyo Hr Printzenskölds, Carl, den 25 och 28 deönes bordlagde förslag, att de öfriga RiksStm skulle inbjudas att instämma uti R. o.
Ad:ns beslut ronde lydelsen af Ingressen till den nya Bevilln.Stadgan.
Lagerbjelke, uplyst, att Bevilln.Utsk:ts uti början af Utlåt-.t N:o 34 afgifne yttrande ronde ifrågakomne Ingress blifvit, enligt ankomne prot.utdrag, lagdt till handlingarne af Preste- och BondeStm, samt bifallet af BorgareSt:t, yttrade Gr.
Då frågan således är med R.
St:rs rätt afgjord, kan någon inbjudning icke ifrågakomma, utan anhåller jag att densamma måtte förfalla.
När jag föreslog denna inbjudning, skedde det på den grund, att den icke innefattade något försök 35$ Den 29 Augusti e. rtt. från min sida att uphäfva ett redan fattadt beslut i något Stånd} den afsåg endast att tillvägabringa en förändring i den redaktion af ingressen till Bevilln.Eörordrn, som Utsk:t föreslagit, för att få den i likhet med den redaktion, som varit begagnad i alla Bevilln.
Eörfattn:r sedan 1810, således under 50 år.
När nu man förgäfves skall kunna påstå, att något beslut i denna g blifvit af 3 Stånd fattadt, eftersom 2:ne RiksStånd alldeles icke fattat något beslut, utan helt enkelt förklarat ingressen vara af beskaffenhet, att man öfver densamma icke behöfde besluta, och PresteSt:t lagt den till handlingarne, så synes, att Gr.
Lagerbjelkes bemödanden att tillintetgöra verkan utaf den af mig föreslagna inbjudning, icke här bör vinna framgång.
Saken är, såsom mig synes, af föga betydenhet, och den är så i sjelfva verket, om nemi. icke den redaktion, som R. o. Ad. beslutat vid ett föregrde tillfälle, varit begagnad i så långliga tider, och om icke just nu en alldeles ny bevilln.författning med splitter nya bevilln.grunder utkommit, hvarigenom verkligen, på sätt under diskussionen uplysts, detjalltid kan upstå en misstanke att, genom uteslutande af siffran A den bevilln.— summa, som E.
St:r vilja uttaga, densamma är större än tillförene, och att man har för afsigt att dölja ett sådant förhållande genom att man nu frångått ett bruk, som under V2 sekel städse varit infördt och begagnadt och aldrig förrän nu varit ifrågasatt att uphöra.
-Således anhåller jag att H.
Exc. täcktes framställa propos. på bifall till denna inbjudning; varandes jag förvissad, att om en sådan kommer att ske, den som icke fattat beslut i saken, skall utan all betänklighet bifalla hvad E. o. Ad. i detta fall för sin del beslutat.
Lagerbjelke: Bevilln.Utsk:t yttrar i sitt Betänk.
N:o 34 i anledn. af dels gjorda anmärkningar i vissa delar, dels ock alla Ståndens skiljaktiga beslut ang:de Betänk:t N:o 20: »Ingressen till Bevilln.stadgan jemte det yttrande, som derom pag. 19 i Betänk:t förekommer, hafva, i anledn. af gjorda anmärkningar derom, att den blifvande bevilln.summans belopp borde uti ingressen inflyta, blifvit af E. o, Ad. samt BorgareSt:t återremitterade.
Ett uteslutande af detta belopp skulle nemligen hos den stora mängden af skattskyldige alstra en oriktig föreställning om hvad som afsåges att medelst den nya Bevilln.stadgan uttaga, och då dessutom förut alltid varit brukligt att bevilln.summans belopp uti ingressen uptagits, borde utan giltiga skäl någon afvikelse från detta bruk icke ega rum.
I sitt ifrågavrde Betänk, bar Utsk:t upgifvit de skäl, hvarför Utsk:t icke funnit bevilln.summans belopp böra uti ingressen till stadgan inflyta.
Elere talare inom ofvaubemälde RiksStånd hafva ock, med godkännande af Utskrts åsigt, erinrat, att de skattkyldige erhålla kännedom orri bevilln.summan genom riksdagsbeslutet, som från predikstolarne i rikets alla kyrkor upläses.
Och om, såsom Utsk:t förmodar, bevilln.proc.-n vid innev:de riksdag kommer att i icke obetydlig mån nedsättas, torde sjelfva Bevilln.- stadgan gifva vid handen, att dermed icke afses att uttaga större
Den 29 Augusti e. m. 3b9 bevillning, än under hittills varande förhållanden utgått.
Då dessutom, såvidt af de till Utsk:t ankomne prot.utdrag kunnat inhemtas, inom de 2:ne öfriga RiksStm några anmärkningar uti nu ifrågav:de syftning icke blifvit framställda, har Ut.sk:t, som här nedan skall afgifva yttrande, huruvida den nya Bevilln.stadgan må för år 1861 blifva gällande, eller om annat årtal bör uti ingressen inflyta, funnit sig böra i öfrigt vidblifva sitt i berörda hänseende afgifna förslag.»
Denna punkt i Utsk:ts Betänk, liar, såsom Riddarh.Sekretm uplyst, blifvit af BorgareSt:t bifallen; Preste- och BondeSt:n, hvilka förut icke återremitterat punkten, hafva lagt den till handlingarne, hvilket var naturligt, enär de icke hade något vidare att yttra i frågan.
Den måste således anses vara genom 3 Stånds beslut afgjord.
Lagerbjelke förekommen i hvad jag ämnade uppläsa ur Bevilln.Utsk:ts Betänkide N:o 34.
Det är deraf klart att 3me Stånds beslut finnes.
Jag kan icke påminna mig bestämdt huruvida vid något tillfälle inträffat att man genom en inbjudning sökt uprifva ett beslut, som af 3 Stånd varit afgjordt såsom R.
St:rs, och jag skulle för min del föreställa mig att man icke gerna vid detta tillfälle kunde tolka grundlagen så, att man ansåg sig kunna begagna inbjudning för att uprifva redan fattade beslut.
Jag har från lörsta början, sedan flera riksdagar, alltid varit af den tanke att dessa inbjudningar nästan alltid gå bredvid grundlagen, om man ock icke kan säga att de äro fullt grundlagsvidriga; men sedan de antagit formen af praxis och bäld och numera icke motsägas inom något Stånd, har jag ansett mig icke böra motsätta mig desamma, ehuru jag
Dittills icke lemnat min röst, der det varit fråga om att uprifva något af R.
St. förut fattadt beslut.
Jag skulle för min del vara särdeles belåten, om aldrig några inbjudningar ifrågasattes inom RiksSun, utan att hvarje Stånd finge afgöra målet på grund af inkomne handlingar och förekommande diskussion; men då inbjudningar synas leda till enhet i RiksStms beslut, så vet jag icke hvarföre man vid detta tillfälle skall frånträda en åsigt, som ofta gjort sig gällande, nemi. att då ett beslut inom ett RiksSt. blifvit fattadt, och man önskar att detta beslut äfven måtte lända till verkställighet och såsom vilkor derför utgör att äfven andra RiksSt. fatta samma beslut, göra en inbjudning till dem.
Här har, såvidt jag kunnat fatta af det uplästa prot.utdraget, blott ett enda Stånd, nemi. BorgareSt:t, förklarat sig godkänna Utsk:ts åsigt; 2:ne andra Stånd hafva lagt Utsk:ts yttrande till handiingarne och icke uttalat sig öfver frågan; den är således icke genom 3 Stånds sammanstämmande beslut afgjord, och vid sådant förhållande tyckes verkligen vara mera skäl för framgången af denna inbjudning än många andra.
Att tala vidare i saken är öfverflödigt; den är tillräckligt utredd, då frågan 86<* Den 29 Angust! e, tn. här varit före i ett föregående plenum, och jag slutar derföre med att tillstyrka bifall till Hr Printzenskölds förslag.
Då jag var nog djerf att framställa denna inbjudning, som icke fallit Gr.
Lagerbjelke på läppen, begick jag äfven den stora djerfheten att i ani. af hans begäran om dess bordläggning yttra den förmodan, att Gr:n hade till syftemål med denna åtgärd att undanskjuta inbjudningen och således om möjligt tillintetgöra dess framgång.
Med en begärlighet, som alltid visar sig hos tidningsreferenterna på läktaren, när det gäller min person, kastade de sig öfver mitt yttrande och förklarade att Gr:n på det skarpaste sätt tillrättavisat mig för det jag vågat framkasta en så ohemul förmodan som den jag nyss omförmält.