Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. fastställt, att de anslagna medlen skola användas med sparsamhet, så vet jag icke skäl att börja planteringar på flera ställen, då det icke är bevisadt, att localen på Wisingsö är otjenlig, helst man vet, huru svårt det är att freda planteringarna för åverkan, och att planteringen på Wisingsö kan utsträckas så långt som helst öfver hela ön, och jag är öfvertygad, att flottan skall kunna få sina behof 3o å 4° år förr från Wisingsö än ifrån Skåne.
I fall någon ny ekplantering skall anläggas, är detta en annan sak, som jag anhåller måtte skiljas från den förevarande.
Jag finner icke, hvarföre återremiss kan vara nödig, då StatsUtsk. lemnat Konungen rättighet att efter eget behag vidtaga alla de arrangementer, som Konungen i detta fall finnér nödiga.
Hvad Konungen gjort, har icke blifvit klandradt; och inkastet, att träden skulle blåsa omkull, lärer vara vederlagdt.
Jag hoppas således, att den påbörjade planteringen på Wisingsö ej lemnäs ofullbordad.
Då man ständigt återgår, blir aldrig något färdigt, och då öfverlemnar jag planteringen åt dem, som vilja göra den.
Jag delar fullkomligen Hr af Ströms tanka, att localen för ekplanteringen blifvit väl vald, då Wisingsö dertill utsågs.
Denna ö ligger väl ett par grader nordligare än Skåne; men jag hyser mera förtroende för de factiska grunder, Hr af Ström anfört, än till theoretiska principer.
Jag bestrider icke, att en ytterligare undersökning må läggas till dem, sorn redan skett; men jag hoppas, att Konungen i alla fall, då beslut kommer att fattas, skall skänka sitt förtroende till den person, som, genom hvad han hittills uträttat, gjort sig företrädesvis förtjent af förtroende till riktigheten af hans uppgifter och nyttan af hans förslag.
Ehrenborghs åsigt, att om tillgång finnes att utan afbrott i planteringen på Wisingsö, hvars afbrvtande jag anser skadligt, då den redan hunnit så långt, i fall icke desto giltigare skäl dertill förekomma; jag delar, säger jag, Frih.
Ehrenborghs mening, att om öfverskott finnas å de medel, som öro ämnade till plantering på Wisingsö, det må användas till ekplanteringar i Skåne; och på sådan grund tillstyrker äfven jag en återremiss, på det Ständerna må komma i tillfälle att tillstyrka, att, i händelse något öfverskott finnes å de medel, som for - Den 15 April f. m. i5g dras för plantering å Wisingsö, det må användas lill plantering i Skåne.
Jag nödgas ännu upptaga några ögonblick af R. o. Ad:s tid, för att vända mig mot Hr af Ström i afseende på några af dess uppgifter.
Hr af Ström torde göra mig den rättvisan att medgifva, att jag i mitt första yttrande hänvisade till hans sakrika anförande, och det har aldrig fallit mig in , att hans uppgifter vore annat än riktiga.
Jag har icke heller betviflat, att Wisingsö är tjenligare till ekplantering än Bispmotala; men med fullkomlig slutföljd af den sats, Hr af Ström drifvit, att Wisingsö är bättre än Bispmotala, drifver jag den, att Skåne är bättre än Wisingsö, emedan Skåne ligger längre i söder, och jag skulle helt och hållet bestrida Wisingsös tjenlighet till ekplantering, om den icke vore ö.
Jag tror nemligen, att eken har det gemensamt med andra plantor att växa bäst inom ett visst territorium, och att detta ej sträcker sig utöfver Småländska gränsen.
Jag tror dock, att Wisingsö genom sin särskilda belägenhet såsom ö samt genom sin skiffergrund och myckna mergel är bättre, än någon annan lika nordlig del af Sverige; men jag bestrider bestämdt, att den kan vara bättre än Skåne, ty jag anser icke för bevis derpå, att ett eller annat träd växt fort.
Bevisen böra hemtas från stora skogar, och jag vågar bestrida, att safringarna på ett träd kunna lemna tillräcklig ledning för omdömet, som bör bestämmas af liera andra skäl och framförallt af klimatet mera än af jordmånen.
Jag skulle icke tveka ett ögonblick, att, då jag anser forstvetenskapen företrädesvis böra sysselsätta sig med barrträden i norra delen af Sverige, antaga den hypothes, att denna vetenskap bör i Skåne uteslutande befatta sig med Jöfträden; och jag tror det vara af väsendtlig vigt, att ekplantering, samtidigt med den på Wisingsö, afven anstöllcs i Skåne.
Den uppgift, att mycket blifvit taladt om ekplantering i Skåne, men intet blifvit verkstäldt, torde Hr af Ström sjelf kunna rätta, i fall han behagar besöka åtskilliga enskildas ekplanteringar, såsom vid Säbyholm och Krageholm samt åtskilliga andra egendomar.
Ekskogarna äro der så vackra, att de bevisa, alt Skåne är ekens stamland i Sverige.
Ehrenborghs sista yttrande, att han förmodar, det ekens territorium i Sverige ej sträcker sig utöfver Småländska gränsen, tager jag mig friheten lemna den upplysning, att man i trakten emellan Falköping och Alingsås finner byggnader, som blifvit uppförda af plankor om j ä 8 qvarters bredd.
Der har således stått en betydlig ekskog, som säkert varit tjenlig äfven till skeppsbyggnad.
Denna trakt har samma nordliga höjd som Wisingsö, men ej samma klimat.
Denna anmärkning kan visst ej förringa den satsen, att Skåne måhända är i6o Den i5 April f. m. i Sverige lämpligast för ekplantering, men utgör dock ett factiskt bevis, att trakter, som ligga långt mer i norr än Skåne, kunnat vara tjenliga för det ändamål, man åsyftar med plantering på Wisingsö.
Jag tror således, att äfven Wisingsö skall kunna uppfylla ändamålet, och en fördel, som Wisingsö har framför
Skåne, är den lätta transporten; ty
Skånes stränder lemna icke ek, utan endast de trakter, sorn ligga längre in i landet.
Jag har förut yttrat, att min öfvertygelse öfverensstämde med Frih. Ehrenborghs deruti, att Skåne och Blekinge äro lämpliga för ekplantering; men detta förhållande hindrar icke, att andra trakter i Sverige kunna vara lika lämpliga dertill.
Och om Wisingsö skulle vara ett undantag från den allmänna regeln, så ser jag icke, hvarföre ej planteringen der skall kunna fortsättas uteslutande framför andra orter, såvida der kan blifva tillräcklig qvantitet af det ekvirke, som man genom plantering söker att erhålla.
I anledning af den fråga, som här förekommit om ekplantagers anläggande äfven i Skåne, och hvilken fråga icke har ovilkorligt sammanhang med föremålet för förevar, betänk., ber jag få ytterligare anföra, att K.
M. icke kan, på grund af It.
St:s skrifvelse i ämnet vid sista riksdag, besluta om några ekplanteringars anläggande för Kronans räkning i Skåne, enär enskild jord dertill måste inköpas.
St. yttrade sig i ämnet sålunda: — — — ”få R.
St. till E. K. M.'s nåd. pröfning i und. öfverlemna att, ”efter föregångna noggranna undersökningar om localens och "jordmånens passande beskaffenhet för ekplanteringar, till "en början använda sådana Kungsgårdar, Kronopar"ker och Kro noallmänningar, hvilka uppfylla de här "ofvan uti nästföregående punkt uppgifna villkor, och som "antingen derföre nu genast kunna disponeras eller ock blif"va disponibla i den ordning, ai-rendecontract eller förlä"ningsrätt derå tilländalöpa.” R.
St. tilläto väl äfven utbyte af andras jord mot dessa Kronans egendomar; men sådant kan svårligen och allraminst i Skåne låta sig verkställas.
Det var med anledning af förberörde föreskrift, som K. M. anordnade Wisingsö till ekplantering; och sedan den nu är derstädes börjad och kan, som jag förmodar, med fördel fullföljas, hemställer jag, huruvida den lämpligen bör afbryta s och om icke deremot jord derstädes bör inköpas, på det företaget må kunna på samma punkt verkställas.
Jag yttrade visserligen i afseende på Skåne, att några Kungsgårdar der icke finnas att till ekplantering användas; men jag kunde dermed icke mena andra än dertill disponibla Kungsgårdar.
Flyinge och Dahlby Kungsgårdar, som Gr.
Cronhjelm citerat, äro. af R.
St. anslagna till stuterier.
De kunna således icke användas till ekplantering, och några andra kungs - Den i5 April f. m. kungsgårdar i Skåne äro icke af mig kända.
Palmstjerna har sagt, att medel finnas för ekplanteringarna; men dessa medel äro icke anslagna till inköp af jord, och derföre har K. M:s ifrågavar. nåd. propos. blifvit gjord.
Hade deremot ett så beskaffadt tillstånd ägt rum, hade propos. icke beliöft aflåtas.
Jag tror dock icke, att dessa medel kunna blifva tillräckliga för inköp af jord både på Wisingsö och i Skåne, äfvensom för de Öfriga planteringskostnadernas bestridande, särdeles som, om jord i Skåne skall inköpas, en större sammanhängande jordrymd på ett ställe måste dertill inlösas.
För öfrigt motsätter jag mig hvarken återremissen af betänk., eller att ekplanteringar må ske jemväl i Skåne; men jag anser, att de anslagna medlen i sådant fall blifva otillräckliga.
Om, efter föregången återremiss, StatsUtsk. kan blifva i tillfälle att föreslå en så vidsträckt undersökning, som Frih.
Ehrenborgh Önskat, skall jag icke hafva något att erinra deremot; tvärtom, jag förenar mig med honom i en sådan önskan.
Men StatsUtsk. har, i det skick frågan dit inkommit, trott sig icke bora gå längre, än att, såsom nu skett, besvara den väckta frågan om inköp af jord på Wisingsö till ekplanteringens fortsättande derstädes.
Hela den discussion, som här förefallit, synes mig fullkomligen rättfärdiga det beslut, hvari StatsUtsk. stadnat, nemi att tillstyrka eu förnyad undersökning i detta grannlaga ämne.
StatsUtsk. hemtade sitt skäl dertill från stridigheterna emellan Hr af Ströms uppgifter och den undersökning, som föregått rö‘r:de tjenligheten af såväl Bispmotala som Wisingsö för ekplantering, äfvensom de särskilda yttranden, hvilka afgifvits af flera ledamöter i StatsUtsk., som äro bosatta dels i Östergöthland dels i Jonköpings län.
Vid sådant förhållande var det förlåtligt, om StatsUtsk. icke kunde blindt tro på Hr af Ströms uppgifter i detta ämne, utan trodde sig böra begära en ny undersökning.
Hr af Ström har i sitt första yttrande sagt, att han ville rättfärdiga sig inför R. och Ad., på det hans förfarande icke må bedömas så lättsinnigt, som man synes hafva velat anse det, Jag förklarar bestämdt, att ingen af Utsk:s ledamöter sagt, att Hr -af Ström lättsinnigt behandlat saken; och jag vädjar till R. o. Ad., huruvida något enda ord i betänk, finnes, som kan gifva ringaste anledning till ett sådant omdöme.
Tvärtom hafva både jag och Utsk:s alla öfriga ledamöter gjort rättvisa åt Hr af Ströms i både theoretiskt och practiskt hänseende kända insigter, och då dessa sålunda blifvit erkända och medgifna, hade jag sannerligen icke väntat, att Utsk. skulle erhålla denna oförtjenta beskyllning.
Jag bestrider icke återremissen, om det ändamål derigenom kan vinnas, som Frih.
Ehrenborgh åsyftat; och jag tillägger, det jag är synnerligen förundrad deröfver, att Hr af Ström, 5 H. rt 162 Den i5 April f. m. som har inseende öfver ekplanteringarna i Riket, vill motsätta' sig, hvad Frih.
Ehrenborgh yrkat, att ekplantering må ske icke blott på en punkt, utan på (lera ställen, på det att den i en framtid må kunna med mera allvar fortsättas å det ställe, sorn, efter vunnen säker erfarenhet, dertill befinnes mest tjenligt.
Med äfventyr att trötta R. o. Ad. nödgas jag ytterligare säga några ord i ett ämne, som jag anser vara af så stor vigt, att jag ej kunnat undgå att dervid fästa uppmärksamheten.
Några ledamöter af StatsUtsk. hafva sagt, att det icke tillhörde dem att göra det tillägg, som åsyftats genom mina anmärkningar.
Jag kan icke neka, att jag måste gifva ett slags vitsord åt denna uppgift, och jag erkänner, att StatsUtsk. ej haft ringaste anledning att göra annat, än det gjort.
Jag torde då få återkalla i R. o. Adis minne, att jag började denna discussion med att begära återremiss, för det jag trodde, att de upplysningar, jag ansett mig böra lemna i detta ämne, kunde vara af vigt.
Jag måste äfven bekänna, att då jag hörde Hr af Ström uppläsa ett långt memorial, deri han sökte vederlägga åtskilliga af Utsk:s uppgifter, trodde jag sådant ske i ändamål att bereda en återremiss, och jag har sedermera med förundran hört, att han icke önskar återremiss å betänk.
Jag har trott, att en återremiss i alla fall icke vore ur vägen , i hopp att Styrelsen kunde fästa någon vigt vid hvad en enskild representant från Skåne yttrat.
Jag måste ännu qvarstå vid den öfvertygelse, att för mitt fädernesland skulle det vara af högsta vigt, att, samtidigt med ekplanteringen på Wisingsö, något gjordes för ekplantering i Skåne.
Jag har ej motsatt mig planteringen på Wisingsö och tror, att den skall gå väl, men är säker, att den skulle lyckas i Skåne.
Jag ser således icke skäl, hvarföre återremissen bör vägras, enär Utsk. i alla fall ej kan lemna mina anmärkningar annat afseende, än de förtjena; och jag tror, att återremiss mången gäng blifvit beviljad på mindre skäl, än dem jag nu anfört.
Jag tror detta mål vara ett af de vigtigaste, som vid denna riksdag förekomma, emedan det handlar om flera millioner för våra efterkommande, och ett litet prof på, huru nödvändigt det är, att undersökning ej allenast sker på Wisingsö, utan äfven utsträckes till andra orter, är, att vi hafva fått de mest stridiga uppgifter i detta ämne.
En Öfverjägmästare har sagt, att Bispmotala, och en annan att Wisingsö är tjenligaste stället för ekplantering.
Den, som sagt, att Wisingsö är bäst, är ilen, som nu tyckes fä råda, emedan han har sista ordet.
Jag är född och uppbädd i Östergöthland och känner något den provinsen.
Jag får derföre till den upplysning, som blifvit lemna:! om Bispmotala, att ekar derstädes efter år ruttna, lägga den Dea i5 April f m. i53 faetiska uppgift, att ägor om ägor med denna kungsgård ligger Carlshult, hvarifrån betydliga lefveranser af större eksorter blifvit lemnade till canalbyggnaden, då man behöfde de grofvaste stockar till slussportarna; att rundt omkring Bispmotala växa dugliga ekar, och att samma kungsgård dessutom har den fördel framför kringliggande trakt, att kungsgården ligger vid Wetterns strand.
Jag vill ej säga, att Bispmotalas läge är bättre än Wisingsös, utan blott, att Bispmotalas läge är ganska lämpligt, och jag anhåller derföre, att, i fall Utsk., enligt Frih.
Ehrenborghs önskan, tillstyrker undersökning i de orter, der de bästa och största ekar växa, sådan undersökning äfven må ske i trakten kring Bispmotala.
Jag känner, att flottan nyligen contraherat om 20,000 cubikfot eke från Skarhult i Skåne, och sådant bevisar ytterligare, att jordens beskaffenhet i denna provins måste vara lämplig för produetion af ek.
Till svar på Hr Dänckwardts yttrande ber jag få nämna, att jag icke tadlat, att undersökningen icke sträckt sig till Skåne, enär .Ständerna icke begärt det; på samma grund har jag ej heller kunnat undra derpå, att StatsUtsk. icke inkommit med hernställande derom, då det icke dertill haft anledning.
Men då jag förmodar och önskar, att detta betänk, blifver återremitteradt, anser jag lämpligast, att icke i den und. skrifvelscn uttryckes, det Ständerna bestämdt önska ekplanteringar i Skåne, utan att den af StatsUtsk. föreslagna undersökningen äfven må utsträckas till Skåne och Blekinge.
Jag vet, att flottans tillgångar äro anticiperade för många är till uppköp af ek långt utöfver hvad under flera kommande år kan behöfvas, och jag åstundan således icke, att någon ekskog må inköpas i Skåne för att genast kunna begagnas, utan ser med ledsnad, att flottan lagt sig till så stora qvantiteter deraf.
Man behöfver ej gå längre än till flottans stationer för att se, att vi redan hafva större förråd eke, af hvilka mycket nu ligger under bar himmel, af brist på skjul.
Det är just för framtiden, sorn man ej bör inskränka planteringen till en viss local, och jag tror det icke vara practiskt calculeradt att besluta ekplantering på ett enda ställe.
Yi kunna icke veta, hvad om 100 år kan inträffa; möjligen blifver förhållandet då detsamma vid Wisingsö, som nu säges vara vid Bispmotala, att när eken der blir y5 år gammal, duger den icke.
Det är af sådan anledning och då det synes, som om
Ständerna vid sista riksdagen hade misstagit sig, då de, enligt Gr. v. Plåtens och flera andra sakkunniga mäns mening, ansågo Bispmotala kungsgård lämplig för ekplantering, som jag yrkar, att vi icke må fästa oss vid en enda punkt i riket, af fruktan för nytt misstag.
Det är problematiskt, huruvida icke ekplanteringen på Wisingsö i en framtid skall finnas misslyckad; hvaremot det är att förmoda, att en sådan skall lyckas i den provins, som länge haft goda ekskogar.
Jag tror således, att klokheten fö - *64 Den i5 April f. m. reskrifver att liafva ekplantering pä flera ställen, oell förnyar min begäran om återremiss.
Hr D an c k ward t:
I anledning af den siste talarens yttrande ber jag endast att få upplysa, det meningen icke är att ensamt på Wisingsö anlägga Kronans ekplanteringar.
Det är så mycket mindre meningen, som denna ö icke innehåller så mycken jord, som till planteringarna erfordras, utan endast 5ooo tunnland; hvaremot R.
St. beräknat 25,ooo och Hr af Ström ansett 10,000 tunnland behöfyas.
Således är det visserligen meningen att framdeles verkställa ekplantering äfven på en annan punkt, och jag tror äfven, att den då bör företrädesvis ske i Skåne; men frågan är, om det bör ske genast och på en gång med planteringen på Wisingsö.
I fall sådant beslut fattas, blir det, såsom jag förut yttrat, nödigt, att R.
St. auctorisera K.
M. att inköpa jord äfven derstädes, och att medel dertill anvisas, då det nu befintliga anslaget till ekplanteringen i sådant fall är otillräckligt.
Att en undersökning numera sker om företrädet för ekplantering emellan Wisingsö och jorden i Skåne, anser jag icke lämpligt, sedan planteringen på Wisingsö redan blifvit påbörjad.
Det torde dessutom icke behöfva undersökas, att Skåne har lämpligare jordmån och klimat för ekplantering, än Wisingsö.
Den siste värde talaren har orätt uppfattat mina ord, om han trott, det jag yrkat, att planteringen på Wisingsö må upphöra.
Jag har ej velat bestrida, att den må fortsättas, och jag har hört, att 5ooo tunnland der kunna i sådant ändamål begagnas.
Jag har vid detta tillfälle haft olyckan att tala såväl emot Hr af Ström som emot Hr Danckwardt.
Af den siste talarens yttrande finner jag, att äfven de sjelfva tala emot hvarandra.
Hr af Ström har sagt, att planteringen icke bör sträckas utom Wisingsö, om icke möjligen i en framtid, då man 0111 100 år kunde hafva slutat planteringen på Wisingsö.
Hr Danckwardt, att han ej önskar ekplantering ensamt på Wisingsö, som icke vore dertill tillräcklig, utan äfven på andra ställen.
Således finner man, att mina motståndares yttranden icke qvadrera med hvarandra.
Jag instämmer helst med den siste talaren, emedan hans yttrande är mest enligt med min tanke, att ekplantering må ske äfven på andra ställen än på Wisingsö.
Föredrogos å nyo och biföllos nedannämnde d. 7 dennes på bordet lagda utlåtln från StatsUtsk., nemligen:
N:o 3o. ang:de afskrifning i Skara stads räkenskaper af deri balancerade båtsmans-vacancemedel; N;o 3r. i anleda, af väckt motion om frihet för Immc - Den i5 April f. m. i65 torps hyttelag i Carlskoga härad att till K. M. och Kronan erlägga tiondetackjcrn; N:o 32, ang:de försäljning till skatte af alla indragna Adelsfane-boställen.
Vid förnyad föredragning biföll II. o. Ad.
Ridd.Utskrs d. 7 dennes på bordet lagda memorial om ifrågaställd förändring för utdelning af billetter till R. o. Ad:s öfverläggningar.
Hr Brukenlijelms, Pehr Reinh., d. 10 dennes e. m. på bordet lagda motion, att de Ridd.Direct:s ledamöter nu tillslagna sex arfvoden måtte till ett mindre antal sammanslås.
Från äldre tider tillbaka var det brukligt, att ledamöterna i Ridd.-Direct., de sex nemi., gratifierades med en åm rhenskt vin om året.
Jag får bekänna, att jag icke vet, hvarifrån det bruket kommit, och att jag icke vet, hvarföre arfvodet blifvit förändradt till 200 r:dr.
Jag har dock hört sägas, hvad jag icke kan uppgifva såsom säkert, att Ridd.-skjulen i äldre tider varit upplåtna åt ett handels-compagni, som måhända haft dem för godt pris, och att det måhända deremot varit ett åliggande för compagnie! att gifva en åm vin åt hvar och en af Ridd.-directörerne.
Vare dermed huru det vill, Direct. består nu af 7 personer.
Till ordförande har R. o. Ad. alltid valt någon, som innehaft Rikets högre värdigheter, och arfvode för honom har aldrig kommit i fråga; de öfriga 6 hafva haft arfvoden af 200 r:dr hvardera, summa 1200 r:dr.
Hr Bråkenhjelm föreslår nu, att dessa 6 arfvoden må sammanslås till 3:ne och således utgöra 4-oo r:dr hvardera, hvilka skulle gifvas åt 3:ne directörer, hvaremot de öfriga 3:ne icke skulle erhålla någon slags vedergällning.
De 3, som skulle erhålla arfvoden, vore först den, som har vården om genealogierna och för hvars skull han uttryckligen förklarat, att hela motionen är gjord; sedermera den, som har inseendet öfver byggnaderna, och slutligen den, som har tillsynen öfver räkenskaperna.
Jag får deremot anföra, att det "visst är möjligt, att dessa befattningar för närvarande gifva någon trägnare sysselsättning åt dessa 3 ledamöter, än de öfrigas; men det är alldeles icke sagdt, att ledamöterna från riksdag till riksdag skola hafva samma befattning, ty det är intet, som hindrar Direct. att låta dessa befattningar turvis gå från den ena till den andra ledamoten ; sådant beror på Direct:s pröfning och egen beqvämlighet.
Dertill kommer, att alla 6 ledamöterna i alla fall hafva samma ansvarighet, då ansvarighet för Direct. kan komma i fråga, och alla hafva samma förbindelse att uppehålla sig i Stockholm.
Det skulle således blilva ett besynnerligt förhållande, om hälften skulle hafva aflöning och den andra hälften icke.
Vid verkställigheten
Den i5 April f. ra. skulle äfven besynnerliga omständigheter inträffa.
Hvem skall afgöra hvilka skola erhålla och hvilka icke skola erhålla arfvoden?
Skall sådant öfverlemnas till ordförandens afgörande, så fruktar jag, att R. o. Ad. icke finge någon ordförande i Direct.; ty att afgöra, hvem som skall få och hvem som icke skall få sådant arfvode, vore en så obehaglig befattning, att svårligen någon ville åtaga sig den.
Skulle åter ledamöterna sjelfva öfverenskomma örn hvilka som skola hafva arfvode, så förutsätter det en ganska stor sämja dem emellan, om de skola komma öfverens.
Skulle åter R. o. Ad. anställa dubbla val, ett till sådana ledamöter, som betalas, och ett till sådana, sorn icke skola hafva arfvode, så vill det synas mig, som en sådan åtgärd icke skulle öfverensstämma med den känsla af grannlagenhet, hvilken alltid inom R. o.
Ad. gjort sig gällande.
Ehvad man än må säga, blifver det dock något desobligeant mot dem, som icke skulle erhålla arfvode, att så godt som säga till deni, att de skola sitta i Direct. blott för att fylla rummet.
Jag tillstyrker afslag å motionen och anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja remissen.
Jag tror mig likväl böra yttra den tanken, att det ligger mycket större säkerhet för R. o. Ad. att låta de 7 ledamöterna i Ridd.-Direct. öfverenskomma om de befattningar, hvar och en skall utöfva, än att Ståndet sjelf skulle afgöra sådant; mycket säkrare är, att de inom sig utse de lämpligaste dertill , än att Ståndet skulle göra det.
Jag har dessutom den öfvertygelsen, att ingen af dessa 6 ledamöter skulle vilja mottaga någon tillökning i sina inkomster på sina kamraters bekostnad, och jag bör yttra, att den aktningsvärde man, för hvilkens skull motionen blifvit gjord, aldrig skulle tillåta sig det; ty det är för mycket stridande mot hans begrepp om rätt att mottaga någon sådan löneförhöjning.
Jag förenar mig med Hr Riben och begär, att motionen på de nu anförda skälen må afslås.
Jag kommer såsom ledamot i Ridd.-Utsk. i tillfälle att bemöta de anmärkningar, som blifvit gjorda emot denna min motion.
Jag har endast uppträdt för att till R. o. Ad. hemställa, huruvida det kan öfverensstämma med den grannlagenhet, som, enligt hvad en ledamot nyss yttrat, alltid inom R. o. Ad. ägt rum, att påstå, det jag för en enskild ledamots fördel föreslagit förändring i den nu gällande aflöningen.
Jag tror det varit så mycket mindre grannlaga, att ens vidröra denna sak, som emellan denna Ridd.-ledamot och mig det förhållande äger rum, att han är chef och jag underordnad.
Det är uppenbarligen icke för personen, utan för befattningen, som jag har väckt denna motion; jag har derjemte bestämdt uttryckt den tanka, att så länge R. o. Ad. äro nog lyckliga att få behålla honom såsom vårdare af genealogiska tabellerna, är Den i5 April f. m. förhöjningen öfverflödig.
Det är, efter min tanka, en sökt vändning och mindre grannlaga att på detta sätt bemöta motionen.