Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo! Bankens silfverfond sjunker ned från 22 till 10,000,000 Rdr med en minskning i utelöpande sedelstocken af ett motsvarande belopp eller 48,000,000 Rdr.
Jag tror således, att den värde talaren måste medgifva att Bankens ställning genom låne-operationen ingalunda försämras.
Den siste talaren sade, att utländningen skulle kunna tvinga sig till betalning i silfver.
Det är ju honom lofvadt och således behöfver han icke använda tvång för det ändamålet.
Det är Sveriges Konung och Svenske män som gifvit det löftet.
De näringsidkare, som erhålla lån ur Banken, skola återgälda dem med sedlar, men de 3 millionerne, som ingått i Banken, utgå derifrån i och för liqvider af handelsskulderne, och då inträffar, att
Banken har lika mycket utelöpande sedlar som nu.
Således äro den siste talaren och jag öfverens om den saken.
Men nu återstår att liqvidera den utrikes-skulden som är 3 millioner Species, och den kan Banken icke godtgöra annorledes än med sedlar.
Detta förhållande har jag velat påpeka, och så snart Banken mäste vidkännas någon förlust skall Statsverket godtgöra den för alt uprätthålla realisationen.
Sedan härefter Hr Frih. o. Ordhden framstält, att i afstde på förev:de punkt blifvit yrkadt dels återremiss och dels bifall med X H. 25 386
Den 28 December. den förändring att i st. f, orden »genom indragning af silfver» infördes orden »genom indragning af lånet eller kreditivet», samt derjemte propos. till bifall å denna punkt utan förändring först blifvit framstäld, hvarvid ropades starka
PROTOCOLL, HÅLLNA HOS HÖGLOFLIGE aaiMDaamaaaa u lin aaaai» VID jTöflttma Utkö&oflen i ^tockljolm ÅRE» 1850 oell 1851.
+i9\>£ £>£«-*** STOCKHOLM.
Hörbergska Boktryckeriet, 185 1. .5. "■ ■ > ' :! rA q ) !'•
Ö ii .
Onsdagen den 23 April 1851.
Justerades 5 prot.utdr. för d. 19 dennes.
Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Hevilla.
Ulsk.; efter N:o 2227 Hr dorchimont, Vilhelm Albrecht, och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 358 Frih.
Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s ledamöter, under permitlerade ledamöters frånvaro; och hade dertill blifvit utsedde i Bevillnings-Utslcottet.
Under ordinarie ledamoten n:o 389, Frih. von Kramer, Robert Fredrik, beviljade 3:ne veckors ledighet från d. 22 dennes.
N:o 1352 Hr Rongenhjelm, Fullra.
Lagerberg, Carl Sven Axel. Banko-Utskottet.
Under den ordinarie ledamoten u:o 2052 Hr von Hultenheim, Fullm.
Hr af Geijerstam, Carl, från och med d. 24 dennes beviljade 2;ne veckors ledighet, N:o. 1991 Hr Skjöldebrand, Carl Fredrik.
Uplästes ett af Hr Ma uner skants, Carl
Axel inlemnadt sålydande mern.
Af enskilda angelägenheter förhindrad, alt efter snart tilländalupen permissionslid ålerinställa mig till tjenstgöring inom H. BankoUtsk., måste jag hos H. R. o. Ad. anhålla, att med bevarande af min riksdagsmannarätt få afsäga mig min plats, såsom ledamot i nämnde Utsk. R. o.
4 Den 2 3 April f. m.
Föredrogs ånyo StatsUtsk. d. 16 och 19 dennes på bordet lagde utlåt. n:o 82, ang:de regleringen af utgifterne under RiksStalens Första hufvudtitel.
Då härvid de 4 första punkterne af detta utlåt., ang:de l:o anslaget till II. K. II.
Kronprinsens hofhållning, 2:o anvisning af 18,000 r:dr lill handpenningar för H. K. II.
Kronprinsessan, 3:o ett af Hr Rääf, Leonh.
Fredr, föreslaget anslag till DD. KR. IIH.
Arjfurstarne och H. K. II.
Prinsessan, samt 4:0 en af Uts/e. föreslagen tillökning af 10,000 7':dr, i anslaget ut DD. KK. lill.
Arffurstarne, uti ett sammanhang uppå derom af H. Ex. Hr Frill. o. Landtm, gjord hemställan, företogos till pröfning, yttrade sig:
StatsUtskis hemställanden i 3:dje och 4:de punkterna stå verkligen, såsom en reservant anmärkt, icke i den ringaste harmoni med hvarandra; men dä 3:dje punkten icke kan annat än finna motsägelse utaf hvar och en, som ser att Sverige är monarki, och många lära väl icke linnas, som önska ett annat förhållande, så skola vål R.
Sl. iakttaga hvad de monarkiska förhållandena kräfva.
Jag har i ett yttrande, som jag atlemnade till R. o. Ad:s prot. i anledn. af Hr Rääfs motion, men som jag af förgätenhet icke nu har med, så att sjelfva siffrorna kan jag icke nu upgifva, ulredt alt vid del enda tillfälle i sednare lider, då det varit fråga om anslag åt fullvuxna Arffurstar; ty i äldre tider hade dessa Arffurstar betydliga förläningar af provinser, nemi. år 1779. under högst betänkliga förhållanden af statens ställning, då den lidit de största förluster genom den våldsamma myntförbältring sorn vid föreg:de riksdag vidtogs, och då statsverket nödsakades till de oundgängligaste behofven uptaga ett utländskt lån af 100,000 r:dr i silfver, så anslogo likväl R.
St. åt Arffurstarne 63,000 d:r sunt och åt Prinsessan Sofia Albertina 50.000 d:r smit, hvilka utgjorde efter den nuvarande realisationsgrunden 33,600 r:dr för hvardera Arffurstarne och 26,666 r:dr 32 sk. för den Kongl. Prinsessan; hvarförutan 57,000 d:r anslogos till minderåriga furstliga personer, af hvilka en hade upnålt 10 års ålder.
Då således nu, efter hvad Hr Rääf föreslagit, nemi. 16,666 r:dr 32 sk. för hvardera af de fullvuxne Arffurstarne och 10.000 r:dr för den Kongl.
Prinsessan, vida understiger, hvad som inom Sverige förut utgifvits till Furstliga personer, så lärer det ingalunda kunna öfverstiga de utgifter, som en Kongl, person, hvars ställning icke kan jemföras med en enskild mans, måste vidkännas, då man betänker, att han icke bör eller kan undgå att dels komma lidande till hjelp, dels gifva skydd åt konster och vetenskaper, så lärer ett sådant anslag för Arffurstarne icke kunna anses för stort, synnerligen som det icke är jern förligt med hvad personer i deras ställning hafva i största delen af Europa, äfven i Stater mindre än Sverige.
På dessa skäl, anser jag det icke vara representationen eller Staten värdigt att knappa in i delta fall, utan får under yrkande af bifall till hvad Hr
Rääfs motion innehåller, anhålla om återremiss på denna punkt.
Den 23 April f. m. 5 Frih. Palmstjerna, Ca rl Otto:
Jag anser att här icke är fråga om det sätt, hvarpå StalsUtsk. upställt sitt förslag, utan alt man endast hör inlåta sig i pröfning af de summor, som Ulsk. föreslagit, och af sådan anledn. får jag vördsamt föreslå R. o. Ad. att bifalla den 4:de punkten, som nu är för R. o. Ad. föredragen.
Hr Weidenhjelm, Ernst Au g.:
Då den i 3:dje och 4:de punkterna förekommande fråga icke blifvit af K. 51. omnämnd uti Dess till R.
Sl. afgifna nåd. propos. och del följaktligen måste antagas att berörde anslag af K.
M. sjelf icke ansetts behöflig), så kan jag för min del icke betrakta detsamma, annorlunda än såsom en gärd af den kärlek, hvarmed folket omfattar sina unga Arffurstar.
Utgånget ifrån denna synpunkt, och om det skulle mätas derefter, hade det begärda anslaget visserligen snarare bordt höjas än nedsättas, men då StalsUtsk. som är närmast i tillfälle alt pröfva de för handen varande tillgångarne, icke funnit desamma nedgifva ett belopp, som motsvarade vilja och önskningar, så vågar jag för min del, med bifall till det slut Iivari StalsUtsk. stannat, hysa den förhoppning alt DD. KK. HH, Arffurstarne, hvarken i den gjorda minskningen eller i gåfvans ringhet skola finna någon blist i den betydelse utaf innerlig tillgifvenhet, som för densamma ligger till grund.
Som jag var en bland dem, som understödde Hr Rääfs motion, så anser jag äfven för en pligt, att härmed yttra mina tankar.
Så långt jag minnes tillbaka, och äfven efter hvad jag hört från gamla tider, så har det aldrig satts i fråga, alt icke anslag skulle beviljas till de myndiga Arfprinsarne.
Svenska nationen gick för icke längesedan i vadmalskläder och näfverskor, nästan i liela landet; men ändock hörde jag icke att någon prutade på en sådan afgift.
Nu återigen sedan nationens lyx har stigit till den böjd, alt man knappast ser dess like i Europa, med undantag af England och Orienten, så börjar man att indraga dessa kostnader, oaktadt det ur en obetydlig summa.
Utsk. liar icke gifvit något annat skäl till afslag af Hr Rääfs motion, än det ali H.
M. icke gjort någon framställning derom.
För min del anser jag att K.
M. icke gjorde detta af ren grannlagenhet emot R.
St., emedan han log för afgjordt att de sjelfva borde kunna känna hvad deras skyldighet var.
Att ett afslag skulle inträffa i en sådan tid som nu, gör mig också ondt; ty säkerligen har det i Sverige aldrig funnits Arfprinsar med mera kunskaper, mera skicklighet och mera humanitet än de nuvarande, hvilket gör alt jag anser, alt de äro en prydnad icke allenast för Sverige, ulan äfven ibland deras vederlikar på andra ställen.
Det andra skälet, hvarför jag tillstyrker Hr
Rääfs motion, var det att jag anser för en verklig nytta för K. M. och Sverige att K.
M. så mycket som möjligt vinner kännedom om landets tillstånd.
K. M. kan naturligtvis icke sjelf resa öfverallt, och taga känedom härom; men om Priosarne få tillgångar, så förmodar 6 Den 23 April f. m. jag att de resa öfverallt och underrätta K.
M. om hvad de anse behöflig!.
Det är mycket att i denna sak säga, men mitt minne förslår icke lill alli.
Jag inskränker mig derföre till att yrka propos. till återremiss.
• Hr von Knorring, Erik Oskar upläste följande:
I förevar. tredje punkt, har 11.
StatsUtsk. o/slagit förhöjningen i anslaget lill DD. KK. HFl. och anfört såsom skäl dertill, att Utsk. saknade kunskap om, huruvida den af motionären föreslagna betydliga förhöjning
Ur af behofvet pukallad.
I 4:de punkten har Utsk. tillstyrkt en förhöjning i nämnde anslag och derför anfört såsom skäl ”ringheten af det nuvarande anslaget ut DD.
Kli. lill., hvilket icke lemnar tillgång till bestridande af de oundgängligaste utgifter, som Deras höga samhällsställning föranleder.”
— Den kunskap, Utsk. saknade vid afgörandet af tredje punkten, har det således temmeligen omedelbart derefter erhållit vid heslutets fattande i den 4:de.
Denna kunskap anser jag hade varit fördelaktigare att förskaffa sig innan Utsk. helt oell hållit afslagit den i tredje punkten omtalade förhöjningen, hvilken af en motionär grundlagsenlig! blifvit väckt.
Hvad som deremot gifvit Utsk. anledn. att sjelf väcka motion i ämnet, synes mig outredt, då i 37 § Hiksd.-ordn. 2:dra mom. stadgas. ”Intel Utskott, Coust.- och Banko-Utskotten ”allena undantagna, vare berälligadt att väcka frågor till afgörande i R.
Sl:s plena, eller alt uptaga andra ämnen, än de från ”plena remitterade;” såvida ej, hvad StatsUtsk. serskildt angår, Konungens propos., enl. 27 §, lill detsamma omedelbarligen öfveriemnas.
— Nu har K. M. i sin nåd. propos. icke nämnt något, som enl. min tanka kunnat föranleda Utsk. till dess framställning i 4:de punkten; detta i afseende på formen.
Hvad deremot Me Rääfs motion vidkommer, så var den, enl. min öfvertygelse, så sakrikt motiverad, alt framställningen i densamma bordt röna bättre framgång än hvad den gjort.
Men! besluta R. o. Ad. ett bifall till hvad Utsk. föreslagit, så vill jag visst icke ensam emotsålla mig detsamma; men jag skulle dock önska cn återremiss, på det att
Utsk. mätte taga motionen och de der framställda moliver i noga öfvervägande och fästa afseende dervid, alt de, som skola representera monarkien icke böra hafva alltför knappa medel dertill, och jag är förvissad om, att Svenska folket, som sä ofta för en älskad konung offrat del dyrbaraste det egt, nemi. sitt lif och sitt blod, att detta samma folk icke heller tvekar ali åt älllingarne af Carl Johan egna de materiella medel, som svara emot dess förmåga om ock icke emot dess vilja.
Jag instämmer i den mening, som tillförene här blifvit yttrad af Hrr Rääf och Rosenblad, och som den sednare i dag åter uprepat.
Jag anser följaktligen StatsUtsk. hafva haft orätt att i anledn. af proposts uteblifvande från konungen afstyrka Hr Rääfs förslag.
Vid 1841 års riksdag tillstyrkte StatsUtsk. ett beslut, hvarigenom dåvarande Den 23 April f. m. 7 konungen, på ett efter min tanka grundlagsvidrigt sätt beröfvades en del af sin förmögenhet genom den honom påbördade betalningen af kabinetts-kassans skuld.
Nu hade det för R.
St. varit tillfälle att genom sjelfmant anslag åt nuvarande konungens barn, lill någon del godtgöra hvad som betogs hans fader, och såmedelst visa de undersåtliga tänkesätt Svenska folket hyser för sitt konungahus.
Men det har icke skett, man ser tvärtom att många reservanter i StatsUtsk. yttrat sig emot det ringa anslag flertalet tillstyrkt.
Men som en återremiss från R. o. Ad. möjligen skulle blifva den, att frågan droges under förstärkt StatsUtsk., så tillstyrker jag heldre än att sådant må ske i ett så grannlaga ämne, att R. o. Ad., sorn icke haft någon del i hvad som tilldrog sig 1841, och icke heller i nyssnämnda reservationer, må bifalla betänk, sådant det är, utan att blottställa anslaget för en omröstning i förstärkt StatsUtsk.
Uppå härefter framstäld propos. biföll R. o. Ad. hvad Utsk. i de förevar. 4 första punkterne af dess utlåt. n:o 82, hemstält och tillstyrkt.
Vid härefter punktvis företagen pröfning, lii föl I os, utan diskussion, 5:te punkten, angule öfverjlyttning från 'lule till 1 \sla hufoudtiteln af kostnader ne för inre lys- och renhållningen samt sotning in. in. uti Prins Gustafs palats, 6:te punkten angele indragning till Statsverket af till
Drottningsholms kungsgård utgående kronotionde spanmul och dagsverken, och en deremot svarande förhöjning i kontanta anslaget till nämnde kungsgård, 7:de punkten angule till Gripsholms och Strömsholms slolt anvisade indelta räntors och oindeld spanmäls utbytande emot förhöjning i de kontanta anslagen för samma slott; samt 8:de punkten angule. öfriga under första hufvudlileln förekommande utgiftssummor.
Vidare förekom och lades till handlingarne Utsk:s yttrande, om den enl. dess tillstyrkande upkommande tillökningen och slutsumman af det kontanta anslaget lill ifrugavar. hufvudtitel, sami den deremot svarande indragningen af de indeldta ränt orne och spanmålsanslugen.
Föredrogs ånyo StatsUlsk:s d. 16 och 19 dennes på bordet lagda utlåt. n:0 83, angtde regleringen af utgifterne under RiksStatens andra hufvudlitel.
Detta utlåt, företogs punktvis lil! afgörande.
Usta punkten, angide förbättrade lönevilkor för Hofrätternes ledamöter samt en del tjenstemän och vaktbeljente.
Det är klart af Utsk:s förslag i denna puukt, att de bifallande Stånden skola förbehålla sig öppet att framdeles jemka de af Utsk. uptagna bestämmelserna för Hofrätterna.
Men detta är icke bestämdt uttryckt, och derföre får jag vördsamt underställa llr Frih. o. Landtm, om icke ordningen 8 Den 23 April f. ra. fordrade att, i anleda, af hvad Utsk. här har föreslagit, Ståndet förbehöll sig rätt att, sedan det pröfvat delta betänk., få jemka anslaget till Hofrätterna i öfverensstämmelse med hvad Ståndet beslutar rör:de Hofrätlernas organisation.
Hr Frill. o. Landtm, herastälde om R. o.
Ad. bifölle att ifrågavar. punkt lades till handlingarne, med det Höglofl.
Ståndet förbehållen rätt, all, sedan Ulsles serskildta utlåt, i ämnet inkommit, jemka anslagen för Hofrätlerne i öfverensstämmelse med det beslut, som i anleda, deraf kan blifva fattadt.
2:dra punkten, ang:de ifrågastäld indragning af IirigsHofrälten; och 3:dje punkten, ang:de uteslutande från lule hufvudliteln af de 4000 r:dr, som för läns och kronohäktens underhåll blifvit årligen utbetalde till fångvårdsstyrelsen, samt detta belopps inbegripande under förslagsanslaget för fångars vård och underhåll.
4:de punkten, ang:de det hittills för fångprester och fångvaktmästare vid länshäktena och fästningarne å RiksStaten upförda bestämda anslags inbegripande linder förslagsanslaget för fångars vård och underhåll, samt detta förslagsanslags förhöjande till 770,000 r:dr.
Jag kan icke annat än helt och hållet finna mig i den åsigt som är uttalad af Gr.
Mörner uti dess reservation i fråga om förevar.
3:dje och 4:de punkter, nemi. att anslaget för fångvården, som nu är förslagsanslag, och således kan upgå till en mill. i st. f. de föreslagna 750,000 r:dr, borde delas i 3:ne, ett för underhåll af länshäkten och andra fängelser, och ett för fångbevakningens allöning, hvilka icke böra vara förslags anslag, hvarigenom denna korps sättes i fördelaktigare ställning än alla andra rikets embetsmannakorpser, som snarare oafbrutet underkastas ständiga nedsättningar och inskränkningar; och slutligen det egentliga fångvårdsanslaget, som fortfarande skulle blifva förslagsanslag, och icke kan annat vara.
Dock yrkar jag icke att denna förändring nu företages innan fångelsebyggnaderne efter det antagna systemet blifvit fullt färdiga, och man kommer i tillfälle alt bedöma huru mycket som åtgår.
Jag fruktar all de föreslagna anslagen för delta ändamål icke komma alt för framliden blifva tillräckliga, hvarföre jag nu endast reservationsvis nämner detta, utan att nu yrka någon propos. i öfverensstämmelse dermed.
Afven jag anser Gr.
Mörners reservation vara välgrundad, men då R. o. Ad. genom bifall till föregtde punkt bestämt ett förslagsanslag till fängelsebyggnaderna, så återstå de 2:ne hufvndsakliga föremålen för anslaget, nemi. l:o underhåll för sjelfva fängarne, samt 2:o aflöning för fångvårdsstyrelsen och den personal, som skall bevaka fängelserna med hvad dertill hörer.
Den sednare delen af anslaget Den 23 April f. m. 9 borde, såsom mig synes, vara bestämd på grund af gifven stat.
Derföre är icke sagdt, att man, på förhand skall veta, huru vidsträckta anslagen skola blifva.
Man kan icke så noga känna, huru många fångvaktare, som behöfvas, men man kan utsätta huru stor lön en hvar efter sin grad bör undfå.
Om mitt minne icke felar, så är förhållandet med dem, som åro anställda vid styrelsen för väg- och vattenbyggnader, att de icke stå på ständig stat; men för dem är likväl utfärdad en tillfällig, efter hvilken lönerna blifvit på förhand bestämda.
Så kunde det äfven vara vid fångvårdsstyrelsen.
Det obestämda i förslagsanslaget borde således uphöra för annat än fångarnes underhåll och beklädnad med hvad mera dertill hörer.
Om anslaget således borde delas i 3 delar, nemi. 2:ne för personalen och én för byggnaderna, så synes det icke kunna bifallas, sådan framställningen, nu är.
Jag yrkar följaktligen återremiss; men tror icke att man skäligen kan, då riksdagen är så långt framliden och göromålen hos StatsUtsk. äro så många, begära, att det skulle medhinna föreslå R.
St. en stat i detta hänseende.
Den mäste opgöras genom vederbör, embetsverk, och framläggas vid en kommande riksdag.
Meningen med återremissen skulle alltså vara att StatsUtsk. måtte föreslå en underd. anhållan hos konungen, att en Stat af den beskaffenhet, som nyss nämndes, mätte uprältas, och vid nästa riksdag Ständerne föreläggas.
Sedan en dylik underd. anhållan blifvit med förslagsanslaget förknippad, vill jag för min del bevilja detsamma från denna till nästkommande riksdag; men att göra det ulan förbehåll om tjenstemanna-slat vid nästa riksmöte, synes mig icke vara riktigt.
Pal msljerna, Carl Otto:
Den stat, som Hr von Hartmansdorff omnämnt, nemi. den för väg- och valtenbyggnads-slyrelsen, är icke af R.
St. pröfvad eller godkänd, så vidt jag vet, ulan endast af K. M. fastställd.
M. hittills bestämt stat för fängelserna, och under fångstyrelsen hörande personal, så att dessa förhållanden äro i min tanka, i närvar, ögonblick enahanda.
St. komme att pröfva och fastställa en stat för fångslyrelseu och derunder lydande tjenstemän, så komma dessa tjenstemän i samma kathegori, som andra statens tjenstemän, och blifva berättigade att få sina löner på indragningsstat när de komma till pensionsåldern och npfyllt vilkoren derför.
Detta vore visserligen ganska ändamålsenligt; men det belopp hvarom nu är fråga i den stat, som vi se i det K. M:s nåd. propos., åtföljande Statsråds prot. för fångstyrelsen vara upgjord, är ganska hög, och StatsUtsk. har i anledn. deraf icke ansett sig kunna ingå i pröfning af det förslag, som hos K. M., genom fångstyrelsens gjorda framställning blifvit framlagdt.
Om Hr von Hartmansdorffs yttrande StatsUtsk. meddelas och kan anses, så långt fram på riksdagen, som det nu är, för en i laglig ordning väckt ny motion, så kan visserligen StatsUtsk. uptaga frågan om en sådan hemställan, som han har föreslagit; men för öfrigt tvitlar jag på att Utsk. kan göra något förslag i detta hänseende för närvar. | i ^ I i < 10 Den 23 April f. m.
I afseende på sjelfva summorne, får jag anmärka, att deruti är ett tryckfel eller skriffel.
I texten står det gamla bestämda anslaget för fångprestcr och fångvaktmästare vid läns-häktena och fästningarne uptaget till 19,229 r:dr 32 sk., men på tabellen synes att denna .summa, som skall öfverensstämma med det förut varande anslaget, upgår till 19,707 r:dr 32 sk.
Den summa, som står i taballen uptagen, är den rälta.
Om således R. o. Ad. behagar bifalla den summan, så kommer det bestämda anslaget till förenämnde ändamål att till det belopp, som å tabellen är uptaget, inbegripas under det förslagsanslag af 770,000 r:dr, som till fångars vård och underhåll blir bestämdt.
Dea siste värde talaren har ganska riktigt upgifvit att del är K. M., som bestämmer fångvårds-slyrelsens stat, likasom våg- och vattenbyggnads-styrelsens; men det är den betydliga skilnaden emellan dessa styrelser, att för väg- och vatlenbyggnads-styrelsen kan K.
M. endast disponera en viss gifven summa, hvilken icke får öfverskridas; hvaremot K.
M. för fängvårds-styrelsen kan använda så mycket penningar
Han för godt linner, emedan anslaget der är förslagsanslag.
M. äfven hädanefter såsom hittills må ega att bestämma fångvårds-styrelsens stat, så hindrar sådant icke att anslaget till personalens vid fångvårds-styrelsen aflöning kunde vara ett bestämdt, till siffran gifvet, anslag likasom för väg- och vatlenbyggnads-styrelsen, och då det i princip är, så vidt jag förstår, riktigt att icke andra anslag böra vara förslagsanslag än sådana, för hvilka det är aldeles oundgängligen nödvändigt, emedan i annat fall R.
St:s rätt att reglera staten skulle vara illusorisk, så förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff derutinnan att detta anslag hör så delas, alt anslaget för personalen vid fångvårds-styrelsen blir ett gifvet, bestämdt anslag och icke ett förslags-anslag.
Då anslaget till underhållet af kronans hus i landsorten likasom i hufvudstaden är ett bestämdt anslag, sä måtte det väl icke vara omöjligt att på förhand beräkna, hvad som åtgår till fängelse-byggnadernas underhåll, och göra delta anslag bestämdt, såsom förhållandet redan är med anslaget till underhåll af kronans hus för öfrigt.
Det vore derföre i min tanka riktigt och principeniigt att dela fångvårdsanslaget i 3 delar, af hvilka den ena vore ett bestämdt anslag till aflöning af personalen vid fångvårds-styrelsen, deri andra ett bestämdt anslag till fängelsernas underhåll och den tredje ett förslags-anslag lill fångars värd och underhåll.
Då det likväl på sätt Hr von Hartmansdorff visat, torde vara omöjligt att nu till siffran bestämma dessa summor, så förenar jag mig i begäran om återremiss.
H. Ex. Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf:
I princip anser jag det visserligen vara riktigt att fördela anslaget, på sätt Gr.
Mörner i sin reservation föreslagit.
Jag tror likvisst, att det f. n. icke låter sig göra att åstadkomma detta, och att det icke heller vore rätt lämpligt att till K.
M. ingå med en sådan anhållan, som den nu föreslagna.
Vid sisla riksdagen hemställde R.
Den 23 April f. m. 11 till K. M. att Stat för Fångvårds-Styrelsen måtte upgöras.
Ett förslag i detta afseende är äfven af Fångvårds-Styrelsen upgjordt; men vid granskningen deraf fann K. M., alt det skulle leda till betydligt ökade utgifter för Fångvården och ansåg derföre alt del icke vore lämpligt alt nu göra framställning derom.
Samma förhållande fortfar ännu och jag tror icke, att den af Hr von Hartmansdorff föreslagna skrifvelse!) hör ega rum.
I afseende på den summa af 770,000 r:dr, som StatsUtsk. har föreslagit all såsom förslagsanslag upföras, anser jag mig böra etinra, att den visserligen kån anses utgöra medium af hvad fångvårdsulgifterna utgjorde under quinquennium frän och med 1844 lill och med 1848; men då fångvårdsutgifterne under de sednare åren betydligt nedgått, så att för 1849 de utgjorde, om jag rätt minnes, några och fyraliotusen r:dr mindre än hvad StatsUtsk. bar föreslagit, så hade jag trott alt hvad K.
M. föreslagit skulle komma närmast till del rälta förhållandet.
Jag vill väl icke bestrida ålerremiss; men tror icke att den kan leda till något resultat, och anser derföre lämpligast att bifalla betänk.