Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm., i anseende till R. o. Ad:s förut fattade beslut, att förev:de Betänk, skulle punktvis föredragas, hemställt om R. o. Ad. behagade förklara, att Ståndet ville till behandling såsom en punkt uptaga Utsk:s i fråga om införsels- och utförsels-tarifferne afgifne yttranden och förslag, hvilken propos. bifölls, förklarades öfverläggningen om samma punkt VII H. 31 482 Den 22 Juli e. m. fulländad, hvarpå Utsk:s Betänk, i denna del, efter först till bifall derå framställd propos., som besvarades med Nej, blef, på grund af de deremot gj’orde anmärkmr, till Utsk. återremitteradt..
Härefter förekommo Utsk:s yttranden och förslag i afs. på nedannämnde delar af nu gällande Tulltaxe-underrättelser: §§.-ne 1 och 2 samt §§:ne 3 och 4. B. o. Ad. biföll hvad Utsk. i afs. på dessa §§ hemställt. §§:ne S och 6.
Hr Blach:
Det förefaller mig såsom det skulle vara nödvän digt att återremittera denna §, till följd af det fattade beslutet om återremiss af tulltaxan.
I Utsk.s hemställan heter det nemi.: »Derest Utsfcs förslag om tullfrihet vid införsel af redskap och maschinerier, bifalles etc.» Gr.
För min del kan jag så mycket mindre finna, att denna § behöfver återremitteras, som Utsk. slutar sin hemställan med att tillstyrka förslagets godkännande.
De garantier, som man i detta fall skulle kunna väcka, finnas ju redan af Utsk. föreslagna, och får jag således anhålla om bifall till §:n.
Mitt förra anförande innefattade blott en hem ställan, ej något yrkande.
Uppå härefter framställd propos. godkände B. o. Ad. den af Utsk. i st. f. ifrågavide §§, föreslagna 5 g:n. §§:ne 7 och 8.
Ansågos icke erfordra något beslut. §:n 9 samt §§:ne 10 och 11. B. o. Ad. biföll hvad Utsk. i afs. på dessa §§ hemställt. § 13.
Då härvid först förekom Utsk:s förslag rörande de ,allmänna grunderna för nederlags- och kredituplags-rättigheternes ordnande, yttrade Hr Flach:
Jag tillåter mig att göra en anmärkn. emot hvad som står på sid. 62, under litt. a, nemi.: »att anstånd med tullafgifternas liqviderande för hvad på sådant sätt till fri disposition utlemnas, må på högst 3:ne månader från angifningsdagen beviljas.»
Jag bekänner upriktigt, att sedan man riksdag efter riksdag, och särdeles vid denna ouphörligen nedsatt tullafgifterna och gjort icke mindre än 70 å 80 artiklar tullfria, så förekommer det mig såsom skulle det, lindrigast sagdt, vara oblygt och oförsynt, att begära att få kredit på tullafgifternas erläggande åtminstone för de öfriga artiklar, hvilka icke kunna betraktas såsom råvaror.
Det är visserligen sannt, att man nu endast begär 3 månaders anstånd, hvarföre äfven mången tycker en sådan begäran kunna bifallas, men en annan gång kan man komma och begära 6 månaders anstånd, samt då äfven detta i sinom tid torde befinnas otillräckligt, omsättnings - Den 22 Juli e. m. 483 rätt för tullafgifterna liksom för banko-diskontlån.
Jag för min del yrkar alltså afslag.
För min del anhåller jag om bifall till den punkt, emot hvilken Hr Flach riktat sin anmärkn.
Jag kan icke inse, hvarföre man skulle betaga de personer, som hafva varor på nederlag, den förmånen att få anstånd med tullafgifternas erläggande för den del deraf, som får uttagas, då Staten ingenting derpå kan förlora, enär de icke uttagna varorna alltid utgöra full säkerhet för tullafgifterna.
I sin egenskap af konselj-ledamot har Frih. af Ugglas visserligen icke funnit någon våda uti detta förslag, men jag tror, att om Hr Frihrn, såsom rättslärd, närmare eftersinnar saken, han skall finna, att det skulle kunna hända, att godsegaren under anståndstiden gjorde konkurs, samt att tvist om bättre rätt till det qvarliggande godset i sådant fall kunde upstå emellan Kronan och de öfriga borgenärerne.
På det att Kronan icke måtte vara nödsakad att i sådan händelse ingå uti godsegares konkursmassa och tvista om bättre rätt till nederlagsgods, anhåller jag fortfarande om afslag å denna punkt.
Om fråga vore att genom nederlagsrät ten bereda de trafikerande tillfälle till lån, så vore det naturligtvis ganska olämpligt att förvandla tullverket till en sådan låneanstalt; men sådan är icke frågan, utan endast att bereda dem den fördelen, att sedan de legat i förlag för varornas inköp och införsel, få något anstånd med tullens erläggande, till dess de finge tillfälle att försälja en del af de importerade varorna.
Det är således för rörelsens underlättande ganska tjenligt, att en sådan kredit lemnäs importörerne, och Utsk:s förslag är derföre i min tanke ganska välbetänkt.
Någon risk för Staten finnes alldeles icke, enär det tydligen är förklarad t, att den qvarliggande delen af godset utgör säkerhet för tullen.
Hr Flach: I anledn. af Hr Gr.
Lagerbjelkes yttrande, att det här icke är fråga om att få låna pengar, utan att få kredit, hemställer jag, om det är mycken skillnad emellan att komma till K. M. och säga: »låna mig penningar för att betala tullen å mina varor», och att i stället komma och säga: »jag vill icke begära några penningar, men jag vill på en tid slippa betala hvad jag är skyldig att betala.
Jag anhåller, att något afs:de å Gr.
Lagerbjelkes invändning ej måtte fästas, och yrkar ytterligare afslag å punkten.
Jag är till största delen förekommen af Gr.
La gerbjelke.
Jag kan icke finna det vara något skäl att neka de trafikerande 3 månaders anstånd med tullens betalande, och sålunda bereda dem tillfälle att genom en del af varornas försäljning skaffa 484 Den 22 Juli e. m. sig penningar till tullens erläggande.
Kronan har ju alltid säkerhet i de qvarliggande varorna.
Propos. till bifall å Utskrs förev:de förslag blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Hr Flach begärde votering.
Uplästes till justering och godkändes en så, lydande votens-propos.:
Den, som bifaller Bevilln:sUtsk:s, med anledn. af 12 § i nu gällande Tulltaxe-underrättelser framställda förslag i afs:de på de allmänna grunderna för nederlags- och kredituplags-rättigheternes ordnande, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslår It. o. Ad. ofvanberörde förslag.
Vid voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit som foijer:
Nej — 10, Vidare förekom Utskrs tillstyrkande, att 12 § af nu gällande Tulltaxe-underrättelser, uptagen under N:o 11 i förslaget, samt tariffen för kredit-uplaget och transito afgiften, sådan denna tariff finnes Betänk, bilagd, ~ måtte godkännas och lända till efterrättelse intilldess K.
M. annorlunda förordnar; och yttrade sig härvid Hr Bildt:
Uti l-.sta mom. af denna g äro upräknade de städer, i hvilka kredit-uplag skall ega rum, men uti denna upräkning nämnes ej staden Jönköping.
Jag har en afskrift utaf den Kongl.
Resolution, hvarigenom sistmde stad fått sig rättigheten att hafva kredit-uplag tillförsäkrad, hvilken afskrift jag anhåller måtte blifva upläst och i protokollet intagen, hvarjemte jag yrkar att §:n måtte återremitteras, på det att den af mig nu anmärkta felaktigheten måtte blifva rättad.
Härvid inlemnades och uplästes en transumerad afskrift af följande innehåll: OSCAR etc.
Vår ynnest etc. — — Efter inhemtande af ej mindre Edert än ock Vårt och Rikets CommerceCollegii underd.
Utlåtande — —•
; Och håfve Vi, enär staden Jönköping är omgifven af en vidsträckt landsort, hvars behof under den tid af året, då segelfarten är stängd, bör kunna för billigare pris fyllas, om uplag af de för samma ort erforderliga varor finnas i staden, än om varorne måste för tillfället landvägen ditföras, samt för öfrigt, med förutsättning att varorna komma under behörig vård och bevakning, någon olägenhet af kredit-uplagsrätten ej bör befaras, funnit godt i Nåder bevilja Jönköpings stad kredit-uplagsrätt. — — — — — — Stockholms Slolt den 19 Oktober 1855.
OSCAR. C. 0.
Den 22 JuH e. m. 48» Till General-TullStyrelsen ang:de Handelsföreningens i Jönköping underd. ansökning om kredituplags- oeh transito-rätt för staden.
Med höga Originalbrefvet lika lydande, betygar: Ex officio L. C. Pontin.
Rätt transumeradt betyga: J. Wahlström, C. D. Valerius, Bruksegare. v. Häradshöfding.
Jag hemställer till Hr Bildt, huruvida det icke skulle gå an att genast besluta, att då staden Jönköpings rätt är alldeles ostridig, intaga denna stad uti förteckningen på de städer, som ega att hafva kredituplag; men det torde måhända vara lämpligare att återremittera <§:n.
Efter först till bifall å Utsk:s ifrågav:de tillstyrkande framställd propos, som besvarades med Nej, blef detsamma, på grund af de deremot gjorde anmärkmne, till Utsk. återremitteradt. §§:ne 13 och 14. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i afs:de på dessa §§ hemställt. § is.
Då härvid först förekom Utsk:s hemställan att, i stället för ifrågavide §, måtte antagas den af Utsk. föreslagna 13 g, yttrade Gr. af Ugglas:
Det torde vara nödvändigt att återremittera denna §, emedan de deri intagna bestämmelser i afs:de å tull-restitution vid utförsel af vissa varor, tillverkade utaf utländska rå-ämnen, äro beroende af de tullsatser, som blifva å dessa rå-ämnen satta.
Så t. ex. måste den af Utsk. föreslagna tull-restitutionen af 10 öre per skålp. raffineradt socker förändras, om man bestämmer en annan tullsats å råsockret, än den Utsk. tillstyrkt.
Åtskilliga andra olikheter emellan den nu gällande och den föreslagna tulltaxan i afs:de å de i denna § uptagna varor förekomma äfven, hvarföre dess återremitterande torde vara en gifven följd af återremissen utaf sjelfva tulltaxan.
Efter först till bifall å Utsk:s förev:de hemställan framställd propos., som besvarades med Nej, blef densamma, på grund af de deremot gjorde anmärkme, till Utsk. återremitterad.
Beträffande sedermera den af Utsk. tillstyrkta underd. skrifvelse, ang:de tull-restitution vid utförsel till Norrige, anförde Gr. af Ugglas:
Då Utsk:s hemställan i denna del af punk ten står i sammanhang med den nyss återremitterade delen, och på densamma hänvisar, så torde äfven denna sednare hemställan böra återremitteras. R. o. Ad. fann förev:de punkt böra, i sammanhang med nästföreg:de i afs:de på ifrågav:de § gjorda hemställan, till Utsk. återremitteras.
Den 22 Juli e. m. S 16.
Ansågs icke erfordra något beslut. §17.
Då detta förslag är afgifvet under förut sättning att förbudet mot införsel af bränvin kommer att upliöra, men It. o. Ad. derom ännu icke fattat något beslut, anhåller jag att §:n måtte blifva till Utsk. återremitterad.
Efter först till bifall framställd propos., som besvarades med Nej, blef Utsk:s i afs:de på förev:de § afgifna förslag, på grund af de deremot gjorde anmärkningarne, återremitteradt. §§:ne 1S och 19. E. o. Ad. biföll hvad Utsk. i afside på dessa §§ hemställt. SO §.
I Usta mom. af denna § har det varit föreskrifvet, att när fartyg strandat, men godset blifvit bergadt, egde godsegaren att i närmaste stapelstad låta försälja godset.
Detta stadgande har Utsk. sålunda förändrat, att det äfven skall stå godsegaren fritt att låta försälja godset å landet i strandningsorten.
Jag för min del skulle tro, att försigtigheten bjuder, att det gamla stadgandet oförändradt bibehålles.
Det kan visserligen för en eller annan godsegare blifva olägligt att föra det bergade godset någon längre väg till närmaste stad, men å andra sidan måste man tillse, att assuradörernas rätt i möjligaste måtto iakttages, och det måste då medgifvas, att godset kan försäljas med större fördel i en stapelstad än på landet i strandningsorten.
På grund häraf anhåller jag, att sa väl Usta morn., som det 3:dje, i afs:de å hvilket sednare, Utsk. vidtagit en af förslaget till Usta mom. föranledd förändring måtte blifva oförändrade.
En temligeu . långvarig diseussion i detta ämne fördes inom Utsk.
Det uplystes, att i de flesta orter, der mycket strandadt gods försäljes, och isynnerhet på Gottland man i allmänhet icke fogade sig efter föreskriften, att godset skall försäljas i närmaste stapelstad.
Man framhöll visserligen äfven vådan för assuradörerne af godsets försäljning å strandningsorten, men pluraliteten ansåg, att denna rätt vid auktionerna å landet i allmänhet icke blifvit förbisedd.
För min del har jag ingenting emot det gamla stadgandets bibehållande, men jag har blott ansett mig böra i korthet omnämna skälet till den föreslagna förändringen.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om E. o. Ad. behagade utan förändring antaga Utsk:s i afs:de på förev:de g gjorda hemställan, ropades starka Nej, blandade med Ja; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle samma hemställan med den förändring, att i den nu föreslagna 17 g, Usta och 3:dje mowenterne af 2:dra afdelnui skulle bibehålla den lydelse de deremot Den 22 Juli e. m. 487 svarande stadganden hafva i nu gällande 20 §, samt sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja, jemte åtskilliga
Ja hafva varit öfvervägande. §§ 21 och 22 samt §§ 23 och 24. E. o. Åd. biföll hvad Utsk. i afs:de på dessa §§ hemställt.
Hr Fåhraeus: Sedan E. o. Ad. nu genomgått förslaget till tulltaxe-underrättelserna, anhåller jag att få fästa upmiirksamheten derpå, att 21 och 22 §§ i de nu gällande tulltaxe-underrättelserna blifvit uteslutra ur det nya förslaget, emedan de deri omnämnda afgifterne, nemi. afgiften till Handels- och Sjöfartsfonden samt tolagen, ansetts böra ingå i tullafgifterne.
Nu har E. o. Ad. emellertid återremitterat Utsk:s förslag till sjelfva tulltaxan, för den händelse, att förslaget om dessa afgifters upgående i tullen icke skulle vinna E.
Vid så.dant förhållande hemställer jag, huruvida det icke vore skäl att hålla frågan om de nyssnämnda §§:nas intagande i tulltaxe-underrättelserna öppen, tilldess tolagsfrågan blifvit vederbörligen afgjord.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att han finge fästa upmärksamheten derpå, att i Utsk:s Betänk, pag. 68 förekom en punkt, deri Utsk. hemställt, att, derest förslaget att såväl afgiften till Handels- och Sjöfartsfonden, som den städerne tillkommande tolag skulls uphöra och inbegripas i tullafgifterne, vunne K.
St:rs bifall, 21 och 22 §§ i gällande tulltaxe-underrättelser, måtte uteslutas.
Vid föredragningen af denna punkt, hade det visserligen icke undgått Hr Gr. o. Landtnäs upmärksamhet, att densamma innefattade något, som stod i sammanhang med den af R. o. Ad. beslutade återremiss, men då Utsk:s hemställan i denna del icke innehöll annat än att sagde §§ skulle utgå i händelse förenämnde förslag vunne bifall, och således Utsk., derest samma förslag blefve afslaget, måste vara oförhindradt att göra hemställan om dessa §§:s återinförande i tulltaxe-underrättelserne, hade Hr Gr. o.
Landtm, ansett sig oförhindrad att framställa förslag till bifall å nämnde punkt, hvilken också under berörde förbehåll blifvit af E. o. Ad. bifallen.
Om den af Hr Gr. o. Landtm, åberopade punkten i Utsk:s förslag bör uppfattas så, som Hr Gr. o. Landtm, nu framställt, har jag ej något emot, att mitt förslag förfaller.
Föredrogs och begärdes på bordet ett från Vällofl.
BorgareStåndet ankommet prot.-utdr.
N:o 296, innehållande inbjudning till MedStrn att instämma i det af BorgareStåndet vid föredragningen af Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:s Betänk.
N:o 96 fattade beslut, att E. St:r måtte hos K.
M. täcktes lata den år 1856 utfärdade Instruktionen för FörmyndareKammaren i Stockholm, efter vederbörandes hörande, undergå den omarbetning eller 488 Den 25 Juli f. m. förändring, hvartill omständigheterne och billighetens kraf kunna föranleda, H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. 9 på aftonen.
In fidem protoeollr, Albert Munck.
Lördagen den 25 Juli iS57.
Justerades ett prot.-utdrag för den 23 d:s samt pleni-prot. för den 16 sisth Juni.
Föredrogs ånyo Const.Utsk:s d. 16 och 20 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 13, med förslag till ändring i 12 § R:sF:n, ang:de StatsRådets hörande öfver afhandlingar och förbund med främmande makter.
Jag har naturligtvis varit i stor villrådighet, huruvida jag borde motsätta mig ett förslag, utgånget från Const.Utsk., och det just i ett ögonblick, då jag sjelf af samma Utsk. behöfver så mycken indulgens för ett förslag som jag nyligen dit inlemnat; men jag nödgas likväl såväl på grund af öfvertygelse som äfven för att iakttaga konseqvens, icke låta Const..- Utsk:s förslag passera utan anmärkn. och jag hoppas att de få af husets ledamöter som äro närvande och då vi nu gå att lagstifta snart sagdt en petit comité, behagade tillåta mig att något närmare utveckla crsaken hvarföre jag icke uti detsamma kan instämma.
Jag gör all rättvisa åt Utsk. och den inom detsamma varande motionärens önskan att reformera våra Grundlagar; jag begriper allt för väl att då det hittills synes hafva varit omöjligt att åstadkomma denna reform i större skala, så fäster man sig vid en eller annan punkt, sorn man finner mera bristfällig än de öfriga, och man tänker sig möjligheten af att komma till ett bättre helt genom att plocka bort stycke för stycke hvad som kan vara orätt eller mindre rätt, — msn jag måste förklara det jag icke kan finna att med antagande af en sådr.n procedur eller en sådan taktik, och under förutsättning att samma Const.Utsk.
Riksdag efter Riksdag kommer att söka reformera våra grundlagar, just denna är den punkt som företrädesvis bordt blifva föremål för omarbetning.
Det är i motiveringen sagdt att den rörer grundvalen för svenska Regerings - Den 25 Juli f. m. 489 sättet; detta är att gifva frågan sin högsta lyftning, ty vidrörer man denna grundval så blir det för hvar och en angeläget att undersöka om icke allt för mycket väsendtligt i denna grundval vidröres, och huruvida man lyckas göra den på det hela bättre och säkrare än förut.
Svårligen gifves dock mer än ett skäl, som, skulle kunna utgöra ett fullständigt motiv för antagande af denna förändring, det nemi. att man anser det vara inkonseqvent med öfriga stadganden att Konungen begagnar endast en ansvarig
Rådgifvare då han fattar beslut i så vigtiga angelägenheter som rninisteriela mål, då lian åter måste höra hela StatsRådet i andra mindre vigtiga.
Men denna åsigt hvilar på en annan att nemi. man finner det fördelaktigare för sjelfva beslutets riktighet om flera personer rådfrågas och om flera personer bära det juridiska och moraliska ansvaret, för ett dylikt beslut i fall det vore felaktigt.
Jag får dock härvid anmärka att jag anser den moraliska ansvarigheten för den beslutande äfvensom den juridiska för de rådgifvande allt sedan 1809, bevisat sig vara rakt ingen; att hela den kontroll, som är ämnad att finnas för att Konungen icke skall kunna fatta ett möjligen för landet skadligt beslut icke hvilar derpå att en mängd StatsRåd finnas att höra, ty sunda förnuftet och erfarenheten säger att när man fördelar ansvarigheten på flera personer, så blir den derigenom skingrad och uplöst.
Hvad som nu gäller i afs. på den juridiska ansvarigheten, gäller ännu mera rörande den moraliska, ty någon sådan finnes ej, då fråga är om att göra opposition mot Konungen.
Man får ingalunda fästa sig vid om händelsevis. man funnit att en utrikes StatsMinister, då han varit den ende som deltagit i Konungens beslut, icke varit vuxen sitt kall, detta mäste man abstrahera från sjelfva grundsatsen hvad som är och kan vara meningen, då man vill upställa en garanti mot oriktiga beslut.
- Jag vet icke och är ej berättigad att säga huruvida meningen varit att indirekt hänvisa på något nyligen skett faktum, för hvilket detta skulle vara en indirekt af Utsk. tillämnad tillrättavisning, men sådant innebär en afsigt att så der post faktum lagstifta, hvilket vanligtvis icke ansetts rätt.
Dermed vill jag icke halva förnekat att man ju har ofta så tillvägagått, och att mau öfver allt i vår konstitution finner spår dertill.
När någon stor kolanietet inträffat i följd af Konungamaktens utöfning pa ett sätt som folket ansett orättvist, har man trott sig böra stifta en lag, hvarigenom detta misstag skulle förekommas för framtiden.
Knappast något lands lagstiftning saknar exempel på att så skett, men en annan sak är huruvida det är förnuftigt handladt; samt om man icke såmedelst lägger fram ett tveäggadt svärd och träffar med den äggen hvarmed man icke bör träffa.
Jag finner nemligen att detta svärd, på det viset lyftadt, har en ägg för framtiden hotande StatsRådet, men den andra omedelbarligen riktad mot Konungen.
Eller vill man på detta sätt träffa det abstrakta begreppet, allenastyrelsen, så får jag för min del förklara alt jag icke anser vara politiskt rätt, att göra detta så att man endast träffar personen.
Anfallet på allenastyrelsen är här mera för syns skyll än verkligt och verksamt.
Man kan hafva rätt att på 490 Den 25 Juli f. m. sitt eget satt bedöma de sednaste politiska händelserna, man har rätt att vara missnöjd med den svenska politiken under åren 1853—54 men jag tycker att det icke skulle vara statsmannalikt eller bevis på att man upfattar Sveriges närvarande ståndpunkt, om man genom en sådan åtgärd som denna, visar sig qvarhålla i sinnet en känsla af »rancume» öfver det passerade eller att man icke skulle kunna fatta sig för framtiden utan att begagna sådana medel.
Jag återkommer till den förklaringen att jag icke finner mer än det enda angifna svaga skälet af förment konseqvens som kunnat sägas och på sätt och vis kan försvaras.
Men hvem har sagt att man skall följa lagstiftarens mening, i fall man tror sig ha uptäckt den, och utföra den mera konseqvent, i fall den är oriktig i princip?
Mig föreföll denna lagstiftarens mening temligen kortsynt; men all den öfriga motiveringen i Utsk:s mern. angår så många andra saker, att jag knappast skulle tro att man på allvar vill ingå i en granskning af densamma.
J2:ne reservanter hafva doek hänvisat på åtskilliga orsaker till afslag å punkten som icke äro så oriktiga.
Paykull anmärker ganska rätt att man måste göra någon skillnad på när frågan är om ministeriela angelägenheter, der Konungen begagnar »jus majestatis», der han begagnar den rättighet som man ieke kan frånsäga någon StatsChef, han må vara Konung, Kejsare eller President, emedan han annars icke kan upträda och afhandla sådana saker med den säkerhet som Statens bästa fordrar.
Det är klart att sådana negociationer måste ske så hemligt som möjligt.
Skulle man nu föredraga dylika ärenden inför ett StatsKåd af flere ledamöter och i närvaro af en Sekreterare som annoterar, så är det föga rimligt att man ibland så många icke träffat på någon nog litet samvetsgrann i afs. på hemligheternes bevarande.
Man finner af erfarenhet att kabinettshemligheter numera knappast på något siitt kunnat förvaras.
Paykull som af gammalt hemmastadd i kabinettet har insett detta och hvar och en borde utan särdeles möda inse detsamma.
En annan reservant har anmärkt att 11 § qvarstår oförändrad och kommer derigenom att stå i strid med hvad i den förändrade § är föreslaget.
Man kan säga att detta är en »cura posteriori); härutinnan kan jag dock icke instämma.
Detta är hvad jag velat anmärka och jag förbehåller mig att längre fram få föreslå E. o. Ad. den gemensamma tanke som jag i denna fråga tror vara lämpligast.
Hr Munck, Carl Jakob: Jag anhåller att få fästa upmärksamheten derå att i händelse den förändring som Const.Utsk. har föreslagit, skulle genom E.
St:rs beslut blifva gällande, skulle derigenom inträffa att Konungen vore förhindrad att sluta afhandlingar eller förbund med främmande makter, om han vistades på andra ställen än der Regeringen har sitt säte.
Han skulle således icke under vistande i Sverige utom Stocholm eller i Norrige, eller då han är i fält, kunna sluta afhandiingar eller förbund med främmande makter, ehuru det tyckes vara obestridligt att händelser kunna inträffa då det vore för Rikets sannskyldiga nytta oundgängligt att Den 25 Juli e. m. 491 sådana förhandlingar skedde äfven utom Regeringens säte.
Jag får således anhålla om afslag å detta förslag.
För att börja der den siste värde talaren slutade, så lärer den betänklighet han hyser, förfalla, endast man genomläser den 8 § i R:sF:n och jemför densamma med nu föreslagna §.
Den lyder sålunda: »Ej må Konungen fatta något beslut i mål hvaröfver StatsRådet höras bör, derest icke minst tre af StatsRåden, utom vederbörande föredraganden, tillstädes äro.
StatsRådets samtlige ledamöter, der de icke laga förfall ega, skola öfvervara alla mål af synnerlig vigt och omfattning, som, efter dem förut meddelade föredragningslistor, i StatsRådet förekomma och Rikets allmänna styrelse röra.
Sådana äro frågor och förslag om nya allmänna författningars vidtagande, om uphäfvande och förändring af de förut gällande &c.»
Nu innehåller lorev:de förslag »Konungen eger att sluta afl) a rull ingar och förbund med främmande makter, sedan Han, enl. föregående 8 § deröfver hört StatsRådets samtlige ledamöter.»