Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid och under denna brefväxling, upptager Kongl. Maj:t och Kronan, Löntagaren, Rusthållare och Skatte-frälseägare , sina rentor af vederbörande Tiondegifvare; men ingen säkerhet åtföljer denna uppbörd; tydå först, när Höglofl.
KammarCollegium kunnat stadga sina beslut, bestämmas de verkliga Markegångsprisen.
Förändringarne uti de inom orten upprättade Taxor må än vara af ett aldrig så ringa vä?de, blifver följden ändå den, att nya liqvider öfver hela Den 29 Mars. 213 Länet måste uppgöras , Tiondetagare och Tiondegifvare emellan , samt återbäringen af de redan uppburna Rentorna falla tung och mindre behaglig för dem, hvilka lotten drabba.
Olägenheterne härutaf äro ej obetydlige, icke blott för oredan som tillskyndas Uppbördsverket, utan kanske än mer genom det misstroende och den osäkerhet, en så beskaffad anstalt, i synnerhet hos Allmogen, medförer; hvilket sanna förhållande Riksens Ständers JustitiasOmbudsmans
Berättelse för år 1814 utförligare omförmäier.
Afsigten med detta Memorial är icke att klandra Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans åtgärder, ty han är en Embetsman, förtjent af vår gemensamma åkning, och hvilken vid utöfningen af sina tjenstepligter värdigt svarar emot Riksens Höglofl.
Ständers honom gifna förtroende, men på förenämnde skäl önskar jag, att Riksens Höglofl.
Ständer frånskillde dess Justitieombudsman den honom gifna befattning med Markegångs - sättningen , och att hela detta ärende återfördes i sådant skick , RegeringsFormens enkla och ganska billigt lämpade föreskrifter utstaka.
Remitterades till Allmänna Besvärs- och OeconomiaeUtskottet.
Friherre Rudbeck, Pehr Alexander 3 yttrade skriftligen ; Det är med den största förundran , sorn jag uti ett Svenskt Dagblad, Allmänna Journairn N:o 67, finnér från lubeck bland utländska nyheter infördt yttranden och omdömen, sorn jag för min del ej likgiltigt kan låta p<ssera.
Orden lyda sålunda : Bref fran Sverige underrätta oss, att Norrige/ förenlig med detta Rike icke särdeles värcleras af Svénskarne , ehuru Allmänna Opinionen är för densamma.
Fler-a medlemmar af Adeln tycka, att man beviljat Norrmännen alltför stora friheter, och till och med starre företräden cin Svensharne sjelf ve äga; de c. ro afundsjuka deröfver, Man försäkrar, att de på nätta Riksdag ämna begära ett utvidgande af sina rättigheter.
Desse, missnöjde säga högt, att d t ser ut, som hade Norrmännen eufrat Sverige„ och att det icke är Norrige , sorn vunnits af Sverige, Den första meningen innehåller en corn tradiction , den sednare en verklig osanning ; den Allmänna Opinionen måtte grunda sig på Svenska Folkets tänkesätt och yttranden, och huru skulle då den Allmänna Opinionen godkänna denna förening, örn den ej värderades af Svenskarne, och ganska säkert existerar ingen sådan medlem af Svenska Adeln, som kan tycka att våra broder Norrmännen blifvit beviljade allt lör stora friheter och större företräden, än vi sjelfve äga, eller om de också vunnit dessa fördelar, skulle deröfver känna något^ afundsjuka.
Nej, sådana tänkesätt f Den 29 Mars. 215 äro ej förenliga med Svenska Riddersman:
De kunna väl för en vördad Konung, som så ofta varit Rikets säkraste stöd, samt till upprätthållande af ett älskadt Fosterland göra betydliga uppoffringar af sina prioriterade rättigheter, äfven kanske någon gång utan jemdeladt biträde; men de kunna ej utan föregången anledning återtaga hvad de gifvit , mindre fordra något större utvidgande.
När vår dyrkade och så allmänt älskade Kron1'rins, både som Hjelte och Statsman, beredt Sveriges väl och grundlaggt Svenska och Norrska Folkens framtida och synbara lördelar, så vore det intet tänkbart, mindre möjligt, och ovärdigt, att någon Svensk hvatken tänkt eller yttrat sådana menliga omdömen.
Då jag under nuvarande lyckliga Regering upplefvat den fjerde, och då jag under de föregående ofta öfvervarit det ej misskänneliga missnöjets förtrytelser öfver osäkerhetens, våldets och oförståndets verkningar, så är det för min annalkande ålderdom den ljufvaste känsla, att se mitt fädernesland , under den lyckligaste och visaste Styrelse, nu vara kommet till målet för sin ära och sin gräns : måtte vi alltid i tacksamma hjertan förvara helgade minnen af vår Konungs, alltid Svensk, odelade tänkesätt , samt af vår KronPrins’s kraftfulla så fullkomligt utförda storverk.
Vi äro efter min tanka dessa högst vördade Personer uti en så stor förbindelse, att en Ärestod borde för en efterverld vittna, om Höglofl.
Ridderskapet och Adeln finner lika med mig obehörigheten af sådana sanningslösa omdömens införande Sl6 Den 29 Mars. uti Svenska Dagblad , såsom lärer Ridderskapet och Adeln uppdraga denna angelägenhet till Herr Grefvens och LandtMarskalkens åtgärd, till förekommande af dylika utländska nyheter, hvars syftemål ej synas vänskapliga.
Herr von Tåme, Michael, uppläste följande:
Sällan har ett ämne af så mycken vigt, som den nu varande Bevillningens jemnare fördelning, påkallat Rikets Lagstiftares uppmärksamhet och kraftiga hjelp.
Då Statens behol icke fordrade större Bevillning än 12 Tunnor Guld, såsom vid 1778 och 1786 årens Riksdagar, ja älven enär den förökades med 70 Tunnor Guld, såsom 1789 och 1792, voro verkningarne af summans ojemna fördelning mindre vådlige för Nationen.
Men då hvad Riksens Ständer vid Urtima Riksdagen i Örebio xS1 2 sig åtagit, synes påkalla den högsta ansträngning af invånarnes krafter, blifver det at yttersta vigt, att bördorna i möjligaste måtto billigt fördelas.
Detta torde lättast kunna verkställas derigenom, att CapitationsAfgiften förblifver oförändrad, på sätt BevillningsFörordningen stadgar, men att denna Författning, för öfrigt, icke bibehålles, utan en rättvisare princip följes.
Den nu varande Bevillningens åberopade förtjenst, att den sedan sista Riksdag till ful - Den 29 Mars, 217 lo gifvit den erforderliga summan, utesluter ej begagnandet af andra, och torde hända billigare, principer för fördelningen, helst 2:ne års erfarenhet redan mer än tillräckligt bevi: sar, huru känbart detta varit för Nationen.
Det är Landtmanna- varornas öfverdrifna pris, hvilka redan .i många år, på bekostnad aflöntagarnes och den fattigare delens fördelar i drägliga varupris, gifvit
Landtmannen den egentliga förmågan att bära pålagornas tyngd, som under förändrade omständigheter ickp längre kan uthärdas.
Om högt drifna contributioner utgöras efter origtiga grunder, måste de slutligen sträcka deras förstörande verkan till alla mindre bemedlade af Nationen, först plåga dem genom utpantningar för utskylderna, och slutligen drifva dem från deras boningar, samt göra landsbygden lika så usel, som flera af våra Städer det blifvit genom näringslöshet, dyrhet, skråtvång och svåra pålagor, hvilket allt omsider kan blifva af oberäkneliga följder.
Olyckligtvis hafva Financiererne alltid ansett vigtigast, huru en viss gifven summa af folket skulle kunna uttvingas, utan afseende på de personers mer eller mindre förmåga att bära de tyngder, hvilka efter en felaktig plan dem träffat.
Af denna beskaffenhet äro alla de förslag, hvilka ålägga en positif utgående bevillning åf jord eUer hvilken synbar rörelse sorn helst, då likväl beskattningen hufvudsak - Den 2 g Mars-. ligast bör hämtas ifrån välståndet., och clet ofta händer, att mången igenom flera tillfälligheter, som det ej statt i dess magt att förekomma, erhåller en synbar stor förmögenhet, utan att derföre hafva mer än en ganska knapp bärgning.
Att pålägga en bestämd afgift för hus, jord, rörelse o. s v., kan omöjligen under någon synpunkt leda till en jemn taxering; eller blifva billigt emot den, som har mycken skuld på sin egendom, i jemförelse emot den, som är skuldfri ägare af fastigheter, fabriker mm, ty det är en fruktlös möda att försöka uppgifva ett enda sätt till ersättning för den skyldige, utgiften skall säkert med ny tunga endast träffa låntagaren, emedan, då någon afgift blir laggd på Capitaler, som af den gäldbundne skulle erläggas atled rättighet att godtgöra sig af rcntan, hafva penningarne merändels blifvit uppsagde, och den behöfvande derigenom nödsakad att utbetala den beskattning, som ålegat Capitalisten.
Flera betryckta näringar skulle ofelfart gå under, om man än vidare godkände den orättvisan att förbinda någon medborgare till en betalning för den förmögenhet, sorn icke är hans, utan långifvarens.
Att åter tax. ra behållen förmögenhet, utan afseende på inkomsten deraf, hvilket i flera fall har företräde framför blott den synbara egendosnens skattläggning, träffar ju lika den Capitalist, som för ett capital af t. ex. 100,000 R:dr får hos privat man 6000 R:drs renta, emot den, som för ett lika capital i Disconten, får flera gånger den summan, med flera klara be - Den 29 Mars. 219 vis.
Det obehagliga af en bouppteckning medan man lefver har dessutom många andra olägenheter, hvilka försvinna vid egna uppgifter eller andras bedömmande om eris ärliga inkomst, som blott röjer hvad det året är förtjent, och hvilket, om än mycket elier litet, ej kan blifva någon säker grund, att der. efter bedömma den persons rikedom eller fattigdom , då hvar tänkande vet, att den som äger handels-, fabriks- eller annan rörelse, kan det ena året förtjena flera hundrade procent mera än ett annat, att en med ett litet eller intet eget capital kan på lofligt sätt förvärfva en större summa, än någon annan med ett ganska ansenligt.
En uppgift af förmögenhet skadar ej allenast den gången derigenom , att man ofta ådrager sig antingen afund eller misscredit ; den blir tillika en oriktig måttstock för efterföljande taxeringar, som då torde komma att gälla ännu flera procent, ehuru förmögenheten igenom inträffade plyckhändelser kan hafva blifvit mycket för. minskad, hvaremot följden af en högre inkomsts uppgifvande för ett år ej kan medföra större förlust, än den deraf stadgade och utgående procenten, och har man lika rättighet, som tillfälle, ett annat år att slippa med mindre, om inkomsten då blifvit förminskad.
Att förhöja tull och accis, att belägga varor med hög consumtions afgift, är blott med billigheten förenligt, i anseende till vissa umbärliga saker, hvilkas pris derigenom upp. ptegras, men vore högst orättvist emot dep 220 Dea 29 Mars. fattiga, i anseende till alla lifvets förnödenheter.
Deremot, då man betalar efter behållen inkomst att lefva af, följes en enda Tabell, alla särskildta rubriker försvinna, alla afkortningar komma att upphöra, uppbörder och räkenskaper vinna en enkelhet, som de tillförene saknat.
Olyckshändelser verka till lindring för den lidande, hvaremot gynnande rörelser, lönande handteringar, träffas med en betydlig afgift.
Ju mera landet uppodlas, ju friare handeln kan idkas, landets producter och tillverkningar utskeppas, desto större afgift tåla de, och desto mera bidraga de också till Statens vidsträcktare behof.
Häraf uppkommer för Styrande Magten en kraftig och påtaglig förbindelse, att till förökning af Kronans inkomster, vidga näringarna, befrämja industriens bemödanden och aflägsna alla orsaker till enskildte medborgares förluster och undergång.
Ty hvarje näring som aftynar, är en kräftskada lör Staten, och enskildtas vinning gör Staten rikare med hvart år.
Kronoutskyldernas årliga belopp kan då anses som en barometer, hvarefter Regenten må sluta till Rikets verkliga uppstigande i välmåga eller förfall.
Vid alla andra sätt att beskatta, har Capitalisten merändels undgått att träffas, eller har hans beskattning gifvit anledning till ocker och träffat med ny tunga endast låntagaren.
Enligt detta förslag kan sådant icke sannolikt äga rum; ty hvar helst pcnningarne placeras, om det ock vore på ut - Den 29 Mars. rikes Bank, blifver egaren taxerad efter det omdöme Taxerings Comitéen gör sig örn hans årliga inkomst, och han kan icke frestas h varken att flytta dem ur landet, eller att omsätta dem annorstädes, då deruppå intet vore att vinna.
Billigheten af Capitalistens beskattning förtjenar tillika att anmärkas, ty äfven han njuter den till den grad, att hans missnöje icke skäligen kan uppkomma.
Invecklad i en olycklig Concurs, sorn gifver honom ingen renta att lefva af, får han till Staten ingen afgift att erlägga, och äger han deremot 15 å .jo procent af Discont-actier, blir hans afgift väl ökad, men icke såsom afund och förtrytsamhet skulle vilja förordna, då taxeringen lämpas efter inkomsten, och Tabellen visar afgiftens belopp.
Billigheten 'bör ensamt rådfrågas.
Den bjuder, att det understöd en Regering behöfver, bör tagas af den årliga revenuen, utan afseende på Stånd och andra tillfälligheter, der oviljans verkningar kunna möjligen störa rättvisan; att en större förmögenhet, som njuter vidsträcktare hägn, kännes skyldig till en förhöjd afgift, likväl ej så, att loflig omtanka qväfves eller de förmögnare tvingas att lemna Riket, utan med en lindrigt progressift stigande bevillning , som i det hela gör en betydlig vinst för Statscassan, utan att förfördela någon.
Denna billighet i methoden skall natur.' ligen småningom bidraga till en öppenhjertigare uppgift af hvars och ens inkomst, rigta allmänna uppmärksamheten på de förmögna* 222 Den 29 Mars. res taxeringar, föda förtrytsamhet öfver hvaf» je oredligt förhållande, och derigenom bereda allmänna opinionen att med en sådan stäm* pel af vanära och förakt brännmärka försnillningar emot Staten, hvarigenom dylika brott slutligen blifva högst sällsynta.
Ilä millionairen nästan var fri för all beskattning, väcktes allmänna uppmärksamheten mindre deruppå, ty det var lagen som frikallade, och denna stora ojemnhet i taxeringen anmärktes af ingen.
Deremot, då efter 1810 års Bevillningsförordning, den förmögne ålades en betydligare afgift, höjdes allmänna rösten, oin det mindsta förmodades vara undanhållet, ojemnheten i tyngdernas fördelande öfverklagades, sjelfva hufvudprincipen för beskattningen klandrades, och ehuru detta missnöje i s;g sjelft var lika besynnerligt, sorn om någon deröfver skulle beklaga sig, att man kommit billigheten så nära som möjligt, och skulle påstå, att det vore bättre, att icke ålägga Capitalisten någon skatt, efter icke alla missbruk vid hans taxering kunna förekommas, så fägnade likväl dessa klagorop den uppmärksamme, som insåg hvilken controll just derigenom bereddes, och den verkan det slutligen skulle hafva på National-lynnet.
Att tro sig alldeles kunna förekomma lagbrott, är en orimlighet.
Det är omöjligt, att icke begär, passioner, öfverilning skola förföra menniskor till afsteg lika så väl emot BevillningsFörordningar, <om emot Lagar i allmänhet.
Mot brotten har man derföre satt straff, och deras förhållande till gerningarna utgör en hufvudsaklig del af Lag - Den 29 Mars. 223 stiftnir.gen.
Mycket i menniskornas gerningar kan icke en gång underkastas Lagar, men passionerna kunna af en välgörande Styrelse rigtas till gagn i stället för skada, hvarigenom brotten förekommas.
Det synes, sorn skulle svårigheten (den man alltid föreställt sig större än den i sjelfva verket ärj att uppfinna sättet till inkomstens bedömmande, hafva i synnerhet väckt farhåga emot detta taxeringssätt.
Hvem kan upptäcka hvars och ens årliga revenue?
Hvem kan undersöka Penningemannens Cassa?
Dessa äro frågor, som ännu förvåna många, och har blifvit ibland våra mest skadliga fördomar.
Mig torde tillåtas att fråga tillbaka, hvar det project finnes, som fullkomligt uppfyller alla dessa öfverdrifna fordringar?
Skulle det ännu icke vara upptäckt, och förmodligen aldrig blifva det, så torde, intill dess att ett dylikt kan framvisas, förenämnda frågor vara nöjaktigt besvarade, då man kan ådagalägga, att detta BeskattningsSystem, närmare än något annat hitintills kändt Förslag, uppfyller billighetens fordringar och inbringar den erforderliga bevillningssumman.
Det, som inom Fosterlandet åstadkommit ojemnhet i Taxeringen efter r8to års Bevillningsförordning, var dels en följd af Systemets nyhet, dels af Förordningens ofullkomlighet.
Om den grundsatsen, att betala efter behållen inkomst jemte en bestämd
Capi tationsafgift ensamt varit tillämpad, hade.
224 Den 29 Mars. följderna blifvit mera välgörande, men då en Skydds- eller så kallad MinimiTabell derjemte antogs, så bidrog denna halfmesure, såsom atvikande från hufvudprincipen , mycket dertill, att projectet icke fullkomligt kunde lyckas, 1 synnerhet som flera af de reglor deruti stadgades, ägde gamla BevillningsFörordningens brister, hvilka ännu mera ÖKades igenom de tillägg och förklaringar, som vid den derpå följande Urtima Riksdagen i Örebro bletvo gjorda.
Vid mindsta afvikande från en rättvis regel måste man ofta ombyta rättesnöre, och man tager för skicklighet, konsten att draga sig ur sådana svårigheter, som man sjelf tillskapat.
Att mindre vane Taxeringsmän, vid tillämpningen af dessa särskildta stadganden , ofta blifvit förvillade, torde så mycket mindre företalla underligt, som methoden var ny, ingen säker föreskrift var gifven för hemmansvärderingen , hvilken till större delen berodde på Taxeringsmännens eget omdöme, och således nödvändigt måste utfalla olika i hvarje Taxeringsdistrict och hvarje Län, då ingen allmän Comité var förordnad att öfverse det hela, hvartill ytterligare kommer, att en längre tid alltid erfordras, för att hos en menighet göra äfven de allmännaste sanningar begripliga.
Emellertid har på alla ställen, der denna prino p att betala ef ter behållen inkomst blifvit använd , betydliga summor influtit i Statscassan.
Endast Staden Götheborg, som före 1809 års Riksdag erlade i årlig bevillning omkring 27,000 Den 29 Mars.
D25 27,000 R:dr, skulle likväl, efter de 1S10 mer än fördubblade StatsbehoiVen , icke betalt högre skatt, än några och 50,000 R:dr, men genom detta Taxeringssätt har Kronan i stället erhållit öfver 100,000 R:dr, och förhållandet har varit enahanda på alla de ställen, der förmögnare personer funnits.
Hvilken lättnad har icke detta medfört för de mindre bemedlade, och huru talande äro icke dessa erfarenhetsbcvis för systemet?
Man har väl anmärkt, att de 2* millioner, som i Bevillning då voro anslagne, icke till fullo utgått, men just de summor, sorn åren 18to, iSn och 1S12 erhöllos ef,er denna Bevillningsmethod, bevisa principens användbarhet, dåinan känner, att både Maximi- och Minimi-Tabel-' lerne voro uträknade efter endast 2 millioner, och blefvo icke förhöjde, fastän Eevillningert med en half million ökades, som ungefär utgjorde den bristande summans belopp för året , och hvilket således ådagalägger rigtigheten af första beräkningen, samt klart bevisar, att hvad som i Utskottets förslag blifvit påräknadt, också i det närmaste erhölls.
När detta kunde inträffa oaktadt den felaktiga MinimiTabellen, huru förmånligt resultat hade man ej haft skäl att förvänta, om sistnämnde Tabell aldrig blifvit antagen?
Hvad är dessutom lättare, än att förhöja afgiften efter In-’ komstTabellen, så att Staten erhåller sitt behof, hvilket utan mindsta fara kan verkställas af Riksens Ständers Ombud på sätt 1810 års BevillningsFörordning stadgar, men som likRidd. 0. Ad, Prat, N:o zg. fo.
Ben 29 Mars.
Val aldrig behöfver Verkställas, om Tabellen klokt uppgöres.
En dylik förhöjning, äfvensom nedsättning, sker med ett penndrag lika för alla.
Hvilken oreda skulle deremot upp» komma igenom en jemkning för hela den skara individuer, som först efter många afdel» ningar på ett konstigt sätt skulle beskattas ?
Hvilken vidlyftighet blefve icke deraf en nödvändig följd?
Och månne det är möjligt, att utan enkelhet lyckas ?
En aktningsvärd
Embetsmans yttrande har sin fullkomliga grund, att när man med stor utförlighet och med ihärdigt fördjupande i detailerna vill bereda bestämdhet och tydliga föreskrifter, blir det vackra ändamålet emot all förmodan förfeladt.
Deremot då en Tabell följes, hvarefter alla erlägga afgift i proportion af deras mer eller mindre behållna inkomst att lefva af, så uppkommer en rättvis fördelning derigenom , att dessa Classer äro många, fällen emellan Classerna små, samt sådana föreskrifter meddelade, att tillämpningen lättligen kan verkställas.
I samma mån man drager fördel a£ det Samhälle, hvari man är Medborgare, bör man genom nödiga tillskott bidraga tilt Samhällets upprätthållande.
Detta är den enda och sanna grunden för all beskattning.
Då hvarje person betalar af den inkomst" han äger att lefva af, likväl ganska lågt för alla smärre revenuer, och med starkare progressif förhöjning för de större, är principen rigtigt tillämpad.
Den enkelhet i beskattningen, sorn derigenom vinnes, den högre rättvisa, som sålunda åstadkommes, äro förmåner, som ick#
Ben 29 Mars'. finnäs utom detta system.
Exempel torde här bäst kunna upplysa.
Måhga äro utan lön, capitalcr, eller rö» feiser, t. ex. en del Doctorer, Afgiften för dessa måste nödvändigt, om den skall vara rättvis, grundas på någon mer eller mindre practik
Och deraf följande inkomst* Med ett ord, alla inbyggare, ifrån och med den ringaste till och med millionären, skattas att för året hafva en viss bestämd inkomst ätt lefva af, hvarvid noga observeras, att den bör vara behållen, så att renta å skulder afräknas, och blott för öfverskottet erlägges bevisning.
Skulle man väl kunna förestädå sig , att Statens och enskildtas Säkerhet vid KrönoUtskyldernas utgörande ligger bevarad endast under en mängd titlar?
Skulle den orättvisa, den ofta utan någon grund af blotta slumpen uppkomna bevillning, som deraf härflyter, kunna anses föranleda till en jemnäre fördelning emellan Medborgare, än då Utskylderne påföras efter ert grundsats lika för älla?
Missbiuk äro visserligen möjliga, äfven efter InkomstTabellen, men de äro mindre att förmoda . dä principen , hvarifrån man utgår, grundar Sig på billighet och rättvisa, än då den kan anSes i ett alldeles motsatt förhållande.
Går man till jordbruket, så utröneS deri behållna inkomsten för året lättligen, om dert calculeras såsom vid vanligt hälftenbruk *). *) Afkastningen af hemman utrönes säkrast, när utsädet på gamla od,alåkern upptages ef* 22 $
Den 29 Mari.
Mig förekommer, som de flesta svårigheter derigenom voro hafna, att jemte Capita* tionsafgiften, den rena principen behållen in ter geometriska tunnlandet, då på hvarje dylikt tunnland, som årligen besas, beräknas till utsäde &
Tunna Råg, eller en Tunna Korn, eller En och en half Tunna Hafra.
Detta utsäde upptages till gåije, 4:de, 5:te eller 6:te kornet, efter jordmånens beskaffenhet och bättre eller sämre bruk, då det tunntal , som deraf uppkommer, värderas efter markegångs-pris.
Dertill lägges afkastningen af hvarje ko med t. ex. 5 R:d och af hvarje får med t. ex. En R:d.
Från hela denna inkomst-summa afdrages utsädet till ett lika pris samt Xrono-rentan.
Af den derefter blifvande behållningen afdrages hälften till tjenstefolkets underhåll samt vanliga omkostnader.
Ofverskottet blir då ägarens inkomst, som efter Tabellen taxeras, i fall ej skuld gör ett ytterligare afdrag nödvändigt.
Vid ett hemman, der årligen besås 12 geometriska tunnland, beräknas utsädet efter ^ Tunna råg på geom. tunnlandet till 9 Tunnor, eller vårsäd efter den uppgifna proportionen.
Ar jorden god, upptages 6:te kornet, som gör 54 tunnor Råg.
Dessa värderas efter markegångspris, . t. ex. 5.
R:d tunnan eller .
R:d 270 Om 10 Kor finnas, beräknas de å 5 R:d i afkastning 50 't - Dito 16 får å 1 R:dr i difo ... 16 336 Ridd. och Ad.
Protocoll, I8t5> I Del. sid. 22g.
Tabell, Innehållande så vål Tariff för Taxeringen af behållen inkomst, som Calcul Öfver Bevillningens utgående derefter af supponerade Folkmängden i hvarje Glass.
Q ET cn cr.
Årlig inkomst Årlig afgift.
Personer Summa 0 t—< to & Cfl Ärlig inkomst Årlig afgift.