Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dcn af lägre stand eller fattige upmuNiras dä , ut>« der tjenstgöringstiden genom den, som frän början af sin titlwarelse, erhållit i ymnigare mätt lyckans fördelar, och desia äter, skola med en ädel stolthet sinna sig skadeslösa för hwarje npoffring af begwämligheter, hwilkas begagnande blott hade föcwekligat dem, dä de nu deremot med en starkare kropp och »verksammare själ efter fullgjorde aligganden, gjort sig berättigade till tidehwarfivets högagtning och lugnets njutning.
De »u anförde anmärkningar såsom ett hög-^ tideligt förklarande af mitt enskilta tänkesätt i detta ämne, anhäslcr jag ma för min räkning införas i pro - Den rZ Maji. i8i protokollet; afsigten med deras yttrande är i öfrigt den, akt hwad som deraf sinnes auwandbart wid en skeende reglering af reglementariska och öfrige siadganden
Ma bli'wa begagnadt.
Herr kahlman, Otto kraäric, anförde skrifteligcn lill prolocollck:
Den af Kongs. Maj:t i näder begärde förändring, i »lskrisningssattel, att hädanefter hwarje wapcnför swensk man frän 20 till 2Z ärS alder städse skall wara färdig att möta rikets fiender dä desi sjelfständighet hotas, är till sin nyt ta och nödwändighet sa påtaglig, alt jag icke ett ögnabl ck kwiflar pä Riksens Ständers ber tz bestutandx bifall.
Elt sädant befluk enhälligt faltadt, med klokhet och kraft utfördr, är säkerligen der enda steg som kan aflägsna den för hwarje Swensk man mäst rysliga tanka, frihetens förlust, sköflade provincer ödelagde fält, den wäldförda oskulden, och änteligen den manliga ungdomen borkfläpad att under ett främmande luftstreck blöda för ett främmande interesie; denna sanning bestyrkd af andra nationers warnande exempel, har äfwcn genom kidehwarfwets dag frän dag mer utwecklade olyckliga politik blifwit sa fattlig, atl hwarje klart seende, latt sinner nödwändigheten, att i tid genom kraftiga medel förebygga hotande olyckor och såmedelst sätta en gräns för hersklystugdens redan tillräckligt updagade afsigker.
Swarec pä den första och hufwndsakligaste pnncten uti Konungens nädiga proposition, anser' jag derföre såsom gif wit, men den i sammanhang dermed upkomna fräga, antingen legning bör tittaras, eller 0», den Den l5 Nast. den till förswaret päraknads, bör personligen en sadan skyldighet fullgöra, är icke lika lätt alt bedöma , och swarigheten all häruti fatta det rätta, förstoras i samma moa, man nied fördomsfri och samwersom grannlagenhet undersöker ämnet — ma handa widläda bada dehn principer, fattade Uti sin wrdsträcktaste bemärkelse, betydliga brister, — vitt legningssystemet utsträckcö sä långt, att hwar och en som möjeljgcn kan uckelsta en erforderlig summa för atr sa en karl i sikt ställe, skulle utan betänklighet undandraga sig förfwarsskyldigheten, mors sädanr wisit icke upmnnlrande för den annars i samma belägenhet stadde, men obemcdlade ynglingen att wara nöjd med sitt oblida öde, och att sädant kunde medföra skadelig inflytelse pä jordbruk och näringar, hwilka härigenom beröfwadeS mänga närande armar will jag icke bestrida.
Men lärom ost också ihågkomma, akt denna narionalarmering egemligen bjork är paräknad att under werkeligt krig begagnas, och ark lqledes desia närande armar stör, sta delen af fredstider böra fortfara i sina nyttiga yrken.
Däremot lärer ingen kunna neka att manga ,ikola träffas i den belägenhet, att de tillskynda staten och det allmänna wida större nytta under fortfarande i det yrke hwarlill de rigtade genom npfostran och böjelse bstfwit dnglige, dä de derjemte upfyka Statens fordran art bidraga till desi förswar genom framställande af annan , som af frivillig öfwcrenskommelse rkladl sig den förres häruti åliggande skyldighet.
B.höfde jag blott rädfräga min böjelse huru jag önskade allmänna rösten skulle förklara de häruti upkomma skiljaktrge meningar, och huru begrep - Dcn 15 Masi. greppet om heder borde afkunna domslutet, sä skulle det lyda sa här:
,,Ingen ckan un ga „atl sjelf strida för friheten och personligen „förswara fosterbygden, sa framt han rist deltagande i natiouaisörstvaret icke befinneS oduglig el, ,ler owärdig."
Delta omdöme enligt med iniir tänsta, är dek säkerligen vekla med wilkoret för samhällens första inrättning; men med en stigande upsySnrng, ett allmännare nrbredk wewnffupligt ljus och dermed utfästande ustvidgade handelsrörelser, näringar och konster, har den i forntiden radande jemnlikhet blifwit sa förändrad, att de lagar sam wörö lämpelige för wara äldsta förfäder icke ärs förenlige med sednare tiders behof.
Utan att rubba dcn lagprincip ark asta böra sa anmanda sina krafter efter egen wilja, sä wida de härigenom icke förnärma någon annans rättighet, anser jag ej allmänna lagen kunna förefkrifwa sadane werk, »ingar, som jag trott heders lagarne snarare böra bereda»
Med strängaste afseende pa den personliga frihetens helgd, tror jag högsta magten endast bär förefkriswa de förmåner som kunna tilläggas den som sjelf blifwer Landets försvarare, emot den som dertill leger en annan.
— Menniffan såsom en förnuftig warelse har ju af sjclfwa den astwise skaparen blifwit lemnad friheten att wäija emellan godt och ondt, utom hwilket dek godas utöfning alldrig förtjent namn af dygd.
Pa detta rum mine Helrar > där min obetydliga röst likwäl är en del af den lagstiftande mag, tens, anser jag, att densamma yttrad, icke blott bör wara resultatet af egen wilja om sättet huru jag önffar alk sakerne malle kunna afgöras.
Heligare band
Den iZ Maji» band älagga mig att noga pröfwa mina åtgärder, och med erfarenhetens fäkrcrre ledning rätta cn upelvad inbillnmgo stundom öfwerdrisua eller owerkställbara fordringar — manne den slumrande na?
tionalanda och den äfyftade höjningen i tänkesätten säta befalla sig, eller är det icke genom helt andra mede! wi kunna hoppas att upnä ett sadant nial?
— Jag misitröstar ej, alt de fläste af osi skola se
Len dag, da största antalet af de till armecns förstärkning bestämde ynglingar af egen känfla för he?
Ler, jemte walet af medborgares aktning eller oiviljg skola häldre sjelfwe ikläda sig wapnen, än begaglia rättigheten att transportera, en sadan skyldighet pä någon annan.
Om wi någonsin haft skäl att hoppas en dylik höjning i tänkesätten sg är det NN, dä w! lili tvär älskade Kron-PrinS åge den bepröfwade hjelten och den adle menniskos männen tillika, af hwars erfarna hand företagen skola ledas.
Af alla nn anförde skäl instämmer jag med hwad Höglofl.
U.skoltet yttrat om tillåtelse at legning, H aad för öfrigt »ti betänkandet förekommer, hade jag w'tzerligen ouskat nieningarnes klarare och mera bestämde framställning, men som jag anser Letrg kunna och böra ivid Expeditionens upsättanLe iagkragas uran någon förändring i den äsyftade meningen, wagar jag med ett sqdant förbehåll tillstyrka öifgll a Utskottets betänkande j hela sin widd.
I dea säkra förhoppning att en klok och om änksam R.senk wid Utförandet af detta grannlaga ämne skall fästa upmärksamhet och göra nådig upmärksamhet pg de wäl grundade anmärkningar - Den iö Maji. gar som möjeligen wid Utskottets betänkande kunna göras, anser jag dek icke pä laugt nar sä magkpäliggande, att af Ständerna lä alt sädant rättadt, som alt genom ett enhälligt och högtideligk hifall nn ,fa sake» afgjord.
Och dä allt der Reglementarisk, såsom af annan beskaffenhet, är afskildt fran hnfwudfrägorna, är och ingen ring som hindrar , att med bifall ä de sednare, de under namn as önskningar föreslagna, mä kunna med stöd af derom utgjorde anmärkningar återremitteras, Läsningen af berra
Diktamen hade blifwit afbruten genom anmälan och mottagandet af en deputation frän der hedcrvvärda Bonde-Ständet, anförs af Riksdagsmannen Austers frän Jemtland, hwilkcn frän sitt
Ständ medförde ett protocollsurdrag af denna dag af innehall, att Bonde-Ständet bifallit Kongl. Majus nådig, prypostkion angäende en ny inrättning af förstärkningseller bewäringsmanfkapct pä sätt der till handläggning deraf förordnade särlkilta biffkött ut» dch deröfver ben r > i denna manad afgifua betänkande förestagit men förkastat ffrsfottetS förstag till Riksens Ständers underdåniga önskningax i fullkomlig förtröstan pä Kongl. Majus wishct och hulda omwardaad för Rikets allmoge, för jordbrukets och hergwerkens bestånd och trefnad, till Kongl. Maj:t eget nädlga bepröfwande vfmerlemnat att widtaga kc Reglementarijka författningar som Kongl.
Majit med nådigt afseende deruppå, kill ändamålets befrämjande aktar nödige, efter de af Kongl. Majis j näder föreslagna grunder, och de omständigheter som Den r5 fom i serskilt, fall kunna förekomma, eller hos Kongs. Mast i underdånighet anmälas.
Sedan Deputation?!; afträdt, fullföljde Herr Hallman sitt dicramen till flitt, och tistade derefter munteligen:
Sedan jag nu haft äran yttra mina tankar öfwer förewarande ämne i allmänhet, torde mig benägit tillätas i lika ödmjukhet nämna, huru jag anser legningsfrägan böra betraktas dä den rsrer Riddersi -ivet 06) Adeln cn ställ i och för sine per» söner.
Jaa anser ingen af detta Ständ med bibe hållande rättighet till medborgerlig aktning och med Upfyllande af de fran Adelstapek ofkiljaktige fordringar , kunna uti farornes stund undandraga sig art personligen framträda kill fosterlandets försmår.
Mia öfwertygelse kan icke wara bindande för någon annan, men alt i en sak som äger för uärq gemenstav med wär heder, hösitideligen förklara mina tänkesätt är jag skyldig min egen tillfredsstääelse.
Om man will antaga art nakionalandan i allmänhet annu icke ar tillräckligen wäckt, för att medgifwa cn confcripiion utan legning, bör delia förhållande åtminstone icke äga runi ibland Adeln.
Jag yrkar ej ert beslut i Vekla ämne som jag anser af urminnes häfd nog tydelig! bestämdt»
Err beslut som erkände, motsatsen more att afsäga ^ sig del första Stånds privilegium, som någonsin förtjent att försmarns hedern- Alidrig kan jag fatta någon wäsentelig skillnad emellan bemärkelsen af Ridderskap och Adel- Dega synonyma ord utgörande sammanlagde ännu i dag definition pä wart ständ, äro en nog tydelig pämmmlse om Den iZ Maji. r37 Hwad en Adelsman bör iagrtaga i fräga om leg» ning för sig sjelf elier söner.
Alla som aflagt RidLersmanna eden hafwa swurit sin konung atr öfwa siir Ridderskap.
Kan hågkomsten deraf möjeliaen förenas med' akt undandraga sina söner deltagande » fosterlandets förswar, och med nogra »sta R:dr köpa deni ifrån ett tillfälle för de flesta, der enda att någonsin osma Ridderskap.
Men jag kan ej kwifla pä de tänkesätt som äro och mäste bliswa rädande uti der första af Riks-Srändens tänkesätt sä ofra yttrade, nästan alldrig bestridda.
Och jag är säker, art ingen af Eder mine herrar knnnat se och Höra den man, wid hmars storg egenj^aper alka wära förhoppningar sammansmälta, uran alt inom edra bröst känna denna vnjlkan upwäxa, att den dag dä denne Furste fkulle behöfwa framkalla Swenska strisskrafrerne, fä under desi befäl dela farorne med honom, Zerr kavxs, Larl, uplaste följandet Wördsamt Memorial!
Ingen kan wara listigare öfwerrygad än jag är det, om skadligheten af legningsfrihek uti conscription, men jag ar lika öswcrtygad, att fnllkomligr förhud emot denna frihet nn skulle warit allt för wäldsamr. händel igen manga medborgare, i synnerhet af de mindre clasierne, som tidigare wälja näringsfång och ingä giftermål, äro genom okunnoghet att delta öde förestod dem, inrrädde i husliga förhållanden, smara all slim De» i Confcrip tionsaren inwäxande ungdomen däremor skall rätta sin medborgerliga merksamhel, ester lidens skick, tued glädje inga deruti belour af anförwanternes agl - 188 Den '5 Maji. agkning och cn god Regnus npmärksamhet om de legandes antal skall dageliqcn förminskas.
Lät ost i underdånighet, mc» pä dck kraftigaste önska , att, U'.i d".; rcglcnienraruka förfallning. som sakeus wcrkställande kräfwer Kongl. Majit wille j näder gifwa alla möjeliga upmumringar, ät de käcke Fäderneslandets söner som, med känsla af personligt wärde fullgöra personlig försmarcpligl, förswgra de legandes friheter, ach således underlätta uiwägarne för dem, som n» kunna wara i werkligt behof att genom lega fullgöra sitt förjwars bidrag.
Pä ciz sädan önskan, hwilken sa tydcligen leder till Fäderneslandets sanna wal skall en uplyst och om sitt folks wal öm Regering wisterligeg göra dck största afseende, Jag sinner således intet skal att äterförwi-sa särskilta Utskottets betänkande öfwer Kongl. Maj:tS nädiga proposition om ett förbältradt salt akt utgöra ^örstarkningsmauskapet Belänkandet är eller blir, inom nagra ögnablick bifallit af de öfrige Respeckive Riks-Standen, e n ätcrwisninq ifrän ost skulle blifwa högst wadelig, och fort åstadkomma kanske oberäkneliga följder.
Jag har trott mig hos de flästa af della aqtmngswärda ständs medlemmar förmärka en liflig känsla af nödwändiqheten, akt genom ett kraftigt och skyndsamt bidrag till fäderneslandets förswar »ndcrstödia war äldrjge Konungs, wär ädle Furstes stolta Swenjka nationen hedrande spräk, hwarigenom Ei?ropas flere niäglige fridsförstörare blifwit underrättade, alt, ännu existerar, svensk jord, hebodd af bewäpnadc Swenskar
Den - Den iZ Naji. 189 Denna kanske i för den oförmodade underrättelsen, har blifwir annu mera imponerande genom de» deraf följande erinran, an i spetsen för desse Swenffar star, den furste, som sa ofta med framgång, eldat och wägledt krigares mod, Möjeligen har desse mäktige magters föragtfnlka beräkning af wäp styrka och wäre warde, warit föranledd as följande resonncmcNt.
"Dct finnes wäl swenfkar, men de ukqöras likwäl af 4 nationer, i nationen söndrade genom parti och ständssplit, skola de häldre upoffra fäderneslandets sanna wäl, än en enda chinierigne formel, genom långsamma och swaga handlingar skola decouragera den Furste som trodt sig warg kallad till en wäl fallen, men likwäl, fri och adel nation de skola förswara hwarje kraftfullt steg till deras frälsning och deras fordna äras uprättande, de skola finna sin politiska existance som Pälackar", Skall denna ehuru ohyggcliga men likwäl wer» keliga teckning af utlänningars begrepp om och till deras glädje fullkomnas? skola wl gäcka denna lagerkröttie Furstes hopp? stola wi flata törnen i de lagrar, som gjort honom känd för oss och förorsakat dess hukallandc? skola wi gäcka efterkommandes dom öfwer wara handlingar? skola wära barn och barnabarn med smarta se wära omnltnade obegrafne ben, föragtligt sparkas, af Utländske waldkräktare? nej wisserltgen icke.
Jag har hörk för mänga adl i röster, för atkfrugta alt detta.
Wi aro ännu swenffar, som weta wärdera och bibehålla den plats pä folkslagens rangordning, sommen förwillad Regent, war nära att utplana, som be-- hjer - Den iZ Naji - hjertade man i farans stund alcrtogo, och sam en aldrig ' Konung med upoffcing, omsorg 06) bekymmer hittills wärhat; och hwilken plals den Prius försynen i sin näd sände kill märr stöd, ntt bjuder till att göra trygg och lysande.
Jag anhäller ödmjukast om proposition till bifall af särskilta Utffottets betänkande.
Herr von öolrantL, Larl ^acobz
Upläste etk
Diktamen sä lodande: Word samt Memorial!
Ctvenska Armeens otillräcklighet att försm a ra en widlyftig grants, päkallade, efter liden förlust af nära -x af Riket cn tillökning uti Armeen.
Swensta folkets representanter öfwerlämnade ät Kongs. Maj:t rättighckrn, att till Rikets försmak uptaga 50,000 man.
Wid tillämpningen deraf och tvid upåtagande af t Z,000 af den snsiagne numerairen yppades all den willerwalla som npstar da den ena medborgaren sihäll genom guldets driffsädrae öfwcrflytra sin owillkorliga styldighet af fäderneslandets förswar pa den, hmars wilker neka cn finance operation, men som derigenom fer sin man» lottade belägenhet uti en mera solklar och förolämpande dag.
Sädant blef förhållande! dä förledil ad genom lega, förstärkningsnianskapct uttogs.
Majit stom nädigst sunnir, ark de allmänna bidragen till förstärkningöinanjkapels utgörande genom legning endast stkapade en penningegärd i stället för personliga skyldigheten att försvara fosterjorden, har, reti de Riksens Stander nädigst mcddelte propositioner om en förändring uti utskrifniugssättck af der faststälke förstärkimigsmanskapcr öfwerlämncrr
Ten iZ Maji. walet emellan tillåtelsen för hwar och en att sätta tjenstbar karl i silk stalie, och owillkorliaa styldig heken art med egen person förstärka Armeen.
All brig öpnadeS för Swensta nationen af en mild och wis Regering, ett mera lysande tillfälle att framställa werkningar af den sanna kärleken till fosterlandet.
Det af NiksenS Ständer förordnade särstilka Utstött har öfwerlemnat sitt betänkande «ti denna wigkiqa fraga-.
Sedan Ulstortet erkänt den oryggelcha sats: att kärleken till fosterjorden ger stvld.gheten ett högt wärdr att för dess skull ga l striden, att mod och nationalanda zkall säkrare födas i vnglingenS hjerta om denna skyldighet förefkriflveS som ^villkorlig l har Urstottec, l fnigkan för sakens nyhet , fördomar och mindre tydelig» begrepp om sakens förhållande, hos nation trott sig göra den mera willig att ga Kongl. Majus afsigter till mötes genom tillstyrkan af tillåtelsen för hwar och en att genom legning fria sig fean den owillkorliga pligt, att med sin person försvara Skaten.
Oyt mod och narionalanda owederfageligen lifwas och födas genom den owilkorliga skyldigheten, hwad hopp stall blifwa, att besia kanfloc tillhöra den legde, den af guldet bedragne, den torflige som mai af den owillkorliaen styldige npburit desi besparde statt eller öfverflöd men ej den af skyldigheten waknade kansta: rädda ditt i fara stående fädernesland.
Uti en Star der den närande clasien öfrverstiger den tärande, där stall wälmagan blomstra, näringarne sprida lif i alla delar af Riket, och räcka starka hjelpemcdel ät Staren i behofwetS stund, där Dm 15 Maji - där förhållandet blir »tvärtom, där uudergräfwer sig ftuieu och wanmagken blir den enda stämpel ben kan framwisa tvid ansträngning af krafterHwem ffkulc wäl ej billigt frugta en förestående Undergång tvid antagande af en författning font tillåter den bemedlade, eller som är detsamma ben kärande, att genom sina bättre omständigheter köpa ben fattige närande till fyllnad af det nini i jkyldighet och den lismade hederskänsian kallar honom, snart skola manufakturer, fabriqner, näringar och arbetare aftyna och idogheten dö, för tvek ii igens eller lättingens bcqwämlighck.
Det forsenar Högloft.
RidderffapetS och Adelns npmärksamhet, att ej genom ett utan twifwel i wälment afsigt fattadt men päfkyudadt beftut , mälla uplifwandct af det hat och dett afwnnd som ägt rum mellan den fattige, dä den förre nyttjadt ber företräde cn större förmögenhet ger honom öfwer ben sednare, kastom en blick pä den wanlsttade mastan as nationen och dragoM ej i betänkande att updragg motsatta griinder för sörstärkniNgstttanskapets utgörande, eller blifma följderna oberäkneliga, 0! mitt fädernesland ! du kan räddas men och störtas!
Med hwilken olika drift skall landels söner; famlas till härnaden, da fosterjordens sörswarare besia af dem som dett rikes guld framlockat etter dä den fattige eonscriberade ser sikt ädla bemödande akt strida för hemmawarande beträdt af dett rikes person ej af hans guld eller fpall ben Furste. som forst af alla ffall ila till det hotade Sweriges räddning, sakna någon af de stridskrafter af cn öm mor framburit ej litt den laga weklighe teus - Den lZ Nast.
193 hetens offer, titan till ffn kojas och hemmawarandes forswar!
Nej! nn om någonsin liden warit att wisa hwad ett fritt folk förmår nn fram kallom denna anda som chali befästa der Danila Manhcnis sjelfständighet och wifom ät hwarje till inkränkrning eller förolänipande syftande wäld att hwarje SwerigeS inbyggare mera ä i char sin sjelfständighet än silk lif fötkastom legning, veira förolänipande bruk af den öfwersigr rikedomar gifwa och glömmom ej den sasin sanning: att mod och nätiomilanda köpas ej ined penningar.
Maut har öfwerlämnat till Riksens Ständer, att, lii! undwikande af betungande sorslingar genom landet, särchildta förwanngsstallen, för bewäring, beklädnad och Utredningspersedlar, i orterne mä nprättas.
Denna punct, sa särdeles wiglig genom den lindring landet erhåller för en dryg skjutsning och ännu mera hnswndsakelig genom der dyrbara talande bcwis den lemnar vä Kongl. Maj:ts erkända omsorg för landels förswarare och som försäkrar dem om undgående al en behandling stämplad af nöd och oupsylde behof, larfwar all noggranhet i Upfyllandet.
Utskotten har wal uti sitt betänkande tillstyrkt bifall till punclen, men ej yttrat sig rörande »verkställandet af nämnde punct rörande detta ämne.
Jag får salunda hos Walborne Herr Landt-Marskalken och Höglosiige Ridderchapck och Adel» begära ärerremisi ä Utskottets den n dennes afgtf» ne betänkande med begäran, att ät dcsie anmärkningar lämna den upmärksamhek, som detta högst wigtiga ämne ännn fordrar. -Axxx Körsta Del^ N'o 13. 194 Den iZ Naji> Aerr 8cb>ö!c!c>brat»6, IVIntlrias ^rckiimhol 6ur, anförde skriftcltgcn till Prokocellct: Walborne Herr Landt-Marskalk, Höglofiigc Ridderskapet och Adeln!
Ehuru del ej kan förenas nied min idäs om fosterlandskänsla, att »nan för egen beqvämlighet säker undandraga stg dcn heliga pligt, all i farans stund personligen skynda lill fäderneslandets förswar, lärer dock killätelsen all lega wara det enda som kan förenas med pluralitekens önsknin» gar, hwilken öfwei lygelst stadfästat mill beslut, alt för unn del sä wida anlaga Utskottets afgifnc betänkande, ari lega blir lillant; men derjemte anhäller jag ödmjukeligen, att, det mä rillätas mig till protorollct anföra min önskan, det en serskildt corps sorincras as dem, seni utan lega ulga, och att denna corps cj ma underkastas andra strafflagar i mililairitkt afseende än arrest, catzativu och dödsstraff, och i andra afseende-! alltid castation föregå dödsstraff sem wmchedra, i hwilkct fall vet skal! tlnwa mlg en »verkelig tillfridsställclse om mine söner, ehuru med gcwäret pa axeln, häldre med siu person än pengar bewisa silk nit för landets försvar.
Skalle denna min önskan, sä wal af Kongl.
Majit nädigft gillas, som as Nationens Rcprcseutamer anses rnllg med wara barns »värdighet och rätt; sa har jäg del bach» hopp arr derigenom ss ben naiionolanda ater uplifwas, kom i sä mänga secler bibehållit ivar chlsstandighek, af wara fi. ender altid afundad och hstad, men i synnerhet i Europas närwarande poliiijka ( sos swar alt bewara.
A:l dcunua ruin ödmjuka anhållan blir med de Den 15 Maj?- de öfrige Stånden communiccraö är min önskan i afseende pä de fonder, som nödmändigt erfordras lill organisation af en sadan corps i fal! nim ödmjuka proposition antages.
Grefwe kasse, Larl
Lines, yttrade sig skriftcligcn salunda: Wördsamt Memorial. Walborne Herr Landt-Marstalk!
Höglostige Ridderskap och Adel! Sedan Kongl. Majus nädiga proposition rörande ett förändradt utskrifningssart, har jag med listigaste nplnärksambe; afhort de kal som pä detta rum blifwik hällne bade mor och med i frägan o:n legning eller icke legning.
Fullkomligen öfwertygad, art en allmän utskrifning utom legning skaili wärk land åtminstone framdeles aga ett ojamnförlrgt företräde, tror jag mig äfven böra framställa mina tankar i detta migtiga ämne.
Der torde tillätas mig här upnämna de förnämsta skäl som bliswit anförda moc och med.
De som. uphäfwa sig emot legning, yrka, att den hindrar all god militairisk osprit derigenom att den föder afund och split emellan dem son: kunna lega och dem som med lika god upfostran fast mindre förmögenhet se sig rwnngne ftä i led med de legde.
Att den ökar dst penningewälde som sä osta uttränger dygden och förkjensten.
Att eu Utskrifning utan legning skal! ge täckelse till en förbättrad allmän bäve physijk och moralisk upfostran, som åtminstone för kommande generationer, skall befästa Swcriges »välstånd sä) sjelfständighet.
Att ry6
Den 15 Naji.
Ark derigenom winnes mera hopp om en förökad moralis styrka som kan arersätta wäre krigares underlägsna arnal i jämnförclse med andra länder?
Atr aenom legning den nyttigaste och arbetande clatzen af medborgare alrrd först dragés ifrån jordbruket och nLriaaarnc, hwilket är af mycken be» läntlnchek i ett folkfanigt laav med stor jordrymd och ett bard- clmicu. arna» ward ledamot har med den dubbla inflytelse han ägt som hög embetsman och koni innehafware af ett stork förtroende inom detta Riddarhus, uphöjt si-i röst för att kullkasta principen uran legning.
Denne warde ledamot har anfört, akt snällman utskrifning utan legning skulle för ungdomens Mdaning hafwa e > skadclig inflittclft och medföra
Len dubbla sösta, att Stake» finne en oöfwad Arme. och en ojkickclig EmbekomannacorpS.