Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ju då påtagligen klart, att hela denna anstalt medför ingen annan fördel än för dem, som få sina Cassör fruktbara; ty då Diskont-lånen endast på bestämda tider kunna återfås, men Cassa-ägarne vid anfordran, och således på högst irreguliera och obestämda tider, skola betalas, måste man göra nya sedlar, eller tillgripa den metalliska fonden, och i hvilketdera fall 2 EL 20 Den 4 December e. m. sorn helst, star man pä elen punkt, att två procent äro rent af bortkastade.
t Hans Excéllence Herr Grefven och Lan dt Marskalken föreslog, att så väl Herr Hjertås ifrågavarande Motion, sorn de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf nu afgifne yttranden, mätte till Bariko-Ufcskottet remitteras, hvilket bifölls.
Föredrogs å nyo Kongl. Maj:ts den 19 sistlidne November afgifne, och den 28 i samma månad e. m. på bordet lagde, Nådiga Proposition till Rikets Ständer om anslag af medel till Navigations-Skolors inrättande.
Då jag förra gången yttrade mig angående denna Kongl. Proposition, skedde det ej i afsigt att fördröja Remissen, utan blott för att fästa LTtskottets uppmärksamhet på de ord i den Nådiga Skrifvelsen, hvilka antyda, att en Proposition om Rikets Läroverk i allmänhet är att förvänta, och att derigenom föranleda Utsköttet, ätt företaga dessa frågor i ett helt.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, alt Kongl. Majrts Högstberörde Nådiga Proposition måtte, tillika med de af Herr von Hartmans - Den 4 December e. m. dorff i anledning deraf afgifna yttranden, till Stals-samt Allmänna Besvärs- och EkönomiUtskotten remitteras; hvilket bifölls.
Å njm föredrogs Herr Montgommeries, Gustaf, den 28 sistlidne November e. m. på bordet lagde Motion, angående en förböjd Bränvins-skatt.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard, anförde skriftligen:
Det ämne, jag här tänker vidröra, är så ömtåligt, och tillika så vidt omfattande, alt jag nästan icke vet hvarken huru jag skall börja eller sluta.
Det angår Bränvinet, denna ömsom välgörande, ömsom förskräckliga product, som gjort Tiggaren till Millionair, och Millionairen till Tiggare, som gjort den dygdige till brottsling och brottslingen till sjelfmördare eller offer för bödelsyxan, med ett ord en product, som genom dess omåttliga tillverkning och lika ömåttliga förtäring hotar att i grund förstöra båda Land och Folk, sedan vissa
Bran vins-fabrikanter systematiskt riktat sig på bekostnad af deras svaga likars moralité, hälsa och välfärd.
Långt ifrån att ens våga ett försök till Bränvinets historia, eller beskrifva vidden och mångfaldigheten af alla de olyckor och rysligheter, denna vara förorsakat, är min enda önskan, att den svarta vinningslystnaden en gång målte ioB Den 4
De ceni !>er e. m. uppföra med en speculätion, som alltid stall vara afskyvärd och föraktlig , i samina måu deri är skadlig och förderflig.
Men sedan penningen börjat blifva den Talisman, hvarvid dumheten och okunnigheten söker lasta begreppet om sine innehafvares värde, och sedan allt således bör vågas för att samla förmögenhet, huru är det då tänkbart, ätt oegennyttan skall lemna rum för upphöjda tänkesätt och ädla försakelser?
Bränvinet, såsom en källa till rikedom och till brännmärkt heder för GrossJminnaren, måste således fortfara, sedan det alltifrån år 1531, då det första gången erhöll Regeringens tillåtelse ätt besöka vårt Fädernesland, bar härstädes fjvai blifvit, Landet till så ringa båtnad, att redan år iGg8 Regeringen fann sig föranlåten förbjuda bruket deraf; och Gud gifve, att berörde förbud aldrig blifvit upphäfvet, En otalig mängd projecter och Författningar, i fråga ej mindre om tillverkningen, än äfven om bruket åf Bränvin, hafva sedermera tillkommit; och då Rikets Ständer vid sista Riksdagen Tältade det beslut, att utverka bifall till KronoBränneriernas förstörande, öppnades ött rart och vidlyftigt fält för alla Bränvinsspeculanter.
Det anses nu icke mera skamligt, alt i Bränvin fördränka vett och förstånd, heder och förmögenhet, än att i mäsk-karet Fördränka den skörd, som är ämnad till försvar mot den grymma hun. gersnöden.
Man har till och med uu nyli - Den 4 December e. m. gen horten hop Arbetskarlar på Stockholms gator, likväl med anständighet, sjunga till Bränvinets lof en visa, der re fr amen i hvarje vers lydde så här:
Bränvin„
Bränvin, mine Herrar!
Bränvin.
Så långt har förderfvet ändtligen. hunnit.
Vi,, uti vårt ansvarsfulla kall som Nationens Representanter, böra likväl se litet framför oss,, och icke längre anse för en småsak, hvad som är en hufvudsak.
Nu. super allt hvad lif och anda har, så väl man sorn qvinna, så väl fullvuxen sorn hara, åtminstone Bland' den lägre Folk-klassen.
Gesällen, Fabriksarbetaren., Arbetskarlen och Dagsverkshjon et pockar på dryg betalning; dea mäste gifvas, så framt man icke vill blifva Strandsatt.
Man finner sig ändock föga belåten med desse försupne uslingars, arbete, och desse äro lika litet belåtne eller Indine med den upprejade vecko- eller dagspenningen; ty så snart q vallen kommer, Bä res allt på krogen eller lill Bräavinsfabrikören.
I stället att understödja Bränvins-supandet, lättjan och liderligheten,. med hvilka fattigdomen, sjukdomen och nöden slutit ett troget förbund, mäste således Åkerbruket och det rätta Landtmannayrke.t uppmuntras och upphjelpas; och det sker, efter min öfvertygelse, säkrast, örn följande antages:
Det ligger, efter min oförgriplig» mening, en inconsequence af största slaget uti 3io
Den 4 Den em ber e. m. ordet:
Husbehofs-B ränning, jemförd med sättet, huru denna Bränning practiseras; ty sjelfva ordet Husbehofs-Brämling_, rätteligen förklarad! och förstådt, är ingenting annat, än att af eget Hemmans spannemåls-afkastning tillverka så mycket Bränvin, som man till eget Husbehof behöfver.
Går man härutöfver i något afseende, antingen med att hålla ett eller flere tjenstehjon i och för Bränvinstillverkningen, eller att använda mera säd, än manafHemmanet erhåller, eller annan än den, som antingen är slö, oren, eller illa bergad* och således till brödföda eller föryttring oanvändbar, så är det Fabriks- och icke: HusbehofsBr anning.
Inom denna gräns har mitt förnuft velat återföra Bränvinsbränning, och endast med dessa villkor kati jag, för inia del, anse den af förnuftiga menniskor och Fäderneslandets vänner böra tålas inom Svea Land.
Till en sådan Husbehofsbränning bör icke få begagnas större panna, än om 3o kannors rymd, eonstruerad, enligt Kongl.
Förordningen den i5 Junit 1800, sålunda, att Pannans höjd skall vara hälften af dess tvärlinea eller diameter.
Detta är det maximum, som borde få brukas på den största Egendom, och under intet villkor mer än en enda sådan Panna vara tillåten, och det med lika skatt, som den derstädes förut tillåtne go kannors Panna, Den 4 December e. m. oell så proportionaliter mindre, allt efter Hemmanens, värden.
Inga sammansättningar af mindre Hemmansdelar, eller deras förening om en gemensam Panna, borde bunna äga rum; äfvensom ingen annan än den, som har skattlagd och till visst mantal salt jord, borde få utöfva Brau vinsbränning.
Jag tycker mig redan höra de ve- och klagorop, som skola upp höfvas öfver detta mitt project; huru de,, som lagt sig till stora Bränvinsfabriker med pistoriska och andra konstverk, samt flere 90 kannors Pannor, skola med fulla halsar skrika öfver våld och tnannamon, förluster och un. dergång; men ondt måste med ondt botas, om eljest icke farsoten skall blifva fullkomligt epidemisk.
Jag smickrar mig visserligen icke med att hafva varit så lycklig påfinna det rätta, men jag bibehåller min bär yttrade tanka, intill dess jag
Blir öfvertygad om något mera ändamålsenligt sätt, att förekomma Bran vins-bran ning och bränvinssupande i parti.
Om Remiss till vederbörligt Utskott anhålles vördsammeligen.
Herr Thanij T
Völ rath:
Jag misskänner visserligen icke de ädla motiver, som legat till grund för denna Motion; men må det förlåtas mig, om jag tror den härled» 3ia Den 4 December e, m. sig från mindre bekantskap med landtmannens ställning oell behof.
Innan jag vidrör sjelfva hufvudsaken, vill jag blott framställa en anmärkning.
Hvarföre skulle Konung Gustaf III så många år efteråt» nus på sin döda mull, göras skymöiga tillmålen och så exemplarisk^ bestraffas för uppkomsten af de regala Bränneri erna 2' Måhända bade den gunstling, sorn smickrad® Regentea och hans slösaktighet, samt uppgaf ideén * bordt ihågkommas och Gustaf glömmas.
Motionären har sagt, att Krogar finnas på hvarje halfmil, tror jag; (jag mins ej precist), sådant är åtminstone ej öfverensstämmande med nu varande förhållande.
Kanske finnas de kring Ilafvudstaden,. men ej i den Provins jag bor; der är o, Krogar strängt förbjudna, till och med på, Gästgifvaregårdarne.
De finnas endast på sådane ställen», der de för sjöfarande eller andra dylika trafikerande är o oundgängligen nödvändiga.
Motionären har satt ifråga nyttan af Bränvinsbränningen för ladugårdsskötseln, och påstått att våra förfäder liade flera kreatur, än vi.
Detta skulle vara roligt att se bevisadt.
För min del tror jag, att det just är införandet af Pötatoesplantering, nyttiga Foderväxter och Bränvinsbräuning', som gemensamt bos oss verkat en förbättrad och förökad boskapsskötsel.
Jag känner visserligen det moraliska onda, som är en följd af ett omättligt bruk af Bränvin; men då man ej kail för - Den 4 December e. m. 3i3 Ljuda Bränvin, Lör raan åtminstone vara så mycket mera varsam, att ej åter införa de många bedrägerier och fiscaliska actioner, som under den regala Bränvinstiliverkningens dagar ägde rum.
Motionären har sagt, att Nationen blifvit fattig genom Bränvinsbränningen.
Detta tror jag ej, — men väl att flera blifvit bankrutt, som byggt hela sin existenee på öfverdrifvet stora Brännerier, och detta af det enkla skäl, att sedan Bränvinsbränningen är fri för alla, och priset på Bran vinet sålunda fallit, löna de för stora anläggningarne sig icke.
Motionären har sagt, att 60 millioner kannor årligen tillverkas i Sverige; men kanske torde det böra lagas för afgjordt, att ej mera tillverkas, än sorn fortares, så vida ej den lyckliga händelsen inträffat hos oss, likasom i Preussen, hvilket land nu utskeppar Bränvin till Södra Amerika; men då får bran vi usta flan en ganska ljus färg, om vi får räkna det såsom export-vara.
Detta tror jag dock ej ännu inträffat.
Innevånarnes antal är 2,800,000, deraf hälften äro qvinnor; visserligen finnas qvinnor, sorn supa, men detta är ej ännu ett allmänt fel.
En sådan last anses åtminstone i den landsort, från hvilken jag är, med sådan afsky, att q v innan blir ett allmänt åtlöje; således kan största delen af dem borttagas från räkningen.
Om nu de barn, som ej supa, äfven afräknas, blir den supande delen af Nationen högst 3i4 Den 4 December c, m. omkring million.
Om man nu antager 34 kannor på hvarje supande, så skulle det utgöra tillsamman. 36 millioner kannor..
Om bränvin förtäres i högre proportion i Stockholm, bör man också ihågkomma alla de resande till lands och sjös, som der inträffa.
Ått lägga en skatt af 16 sk. på. hvarje kanna bränvin, ville förutsätta utrotandet af bran vins förtäring; men detta lyckas ej; ty en skatt, som skulle utgöra f af rörelse-capitalet, lära de flesta Jordbrukare ej kunna uttaga af jorden.
Alla sådane beskattningar kunna omöjligen controlleras, och leda till de grofsta missbruk.
Beklagligtvis är det ej något nytt att mängden af menniskor,— ja! jag säger mängden af menniskor ej anse för orätt, att undandraga Kronan och det allmänna, hvad de böra rättligen skatta.
Nu skulle hvar och en säkert söka undanhålla en så orimlig beskattning, och livad skulle följden deraf blifva? jo! fiscaliska actioner,, angifvelser, menederi, ja! mord, och det till högre grad än under regala brännings— tiden.
Motionären ville taga mina anmärkningar i öfvervägande och afstå från Motionen, eller upplysa BevilluingsUtskottet, huru hans förslag skall kunna bringas till verkställighet.
Motionären har sagt, att ej högre kanntal borde få finnas på någon- Bränvinspanna,. än 3o kannor.
Betta vore rakaste vägen till anläggande af Lön-bräunerier, der ej 3o utan, Den 4 December e. m. po kannors Pannor skulle begagnas; sådane minnas säkerligen de äldre
Do marne bland oss, från den regala bränningsidden.
Lyckades det ej, så skulle brist uppstå på bränvin, och tror man val, att begäret derigenom skulle blifva mindre?
Man skulle fylla det såsom under Gustaf Adolphs tid, då Handlande inföfskrefvo tusentals åraar Rumm, hvilket utspäddes med valten eller svagdricka.
Det skulle blifva ett härligt lif; man skulle supa ihjäl sig, ecb,, om Rumm förbjöds, skulle lurendrejaren sjunga te Deum, och vinna så mycket mera.
Ålla inskränkningar på Jordbrukaren,, att få använda produetionen af sin jord såsom honom bäst synes, äro skadliga, 0111 de ej göras med ytlersta varsamhet.
Ilar har blifvit mycket k lagad t öfver den ofantliga Bränvinsfabrikalionen; jag medgifver, att den är skadlig, men jag medgifver ej sådane Författningar, som leda till lisen 1 i— ska actioner och brottmålens förökande.
Om man linner det bättre, att den sämre redskapen brukas, karr, man lägga en passande högre beskattning på den bättre redskapen, i morr efter dess förbättrade beskaffenhet»
Denna beskattning är åtminstone gifven, och ej underkastad sådane missbruk, sorn den föres lagné.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar mätte £å åtfölja till vederbörligt Utskott..
Herr Mont gomm erie:
Det är icke för mig ©väutadt, att anmärkningar i ett så 316
Den 4 De ceni ber c. rn. besknffadt ämne oell
;if så egen natur, sorn det förevarande, skulle äga rum.
Jag hade till och med väntat större motstånd, emedan man aldrig förgäfves strider mot det enskilda intresset.
Hvad den siste värde Talarens påstående beträffar, att jag icke bordt hvälfva på Konung Gustaf lil'följden afRegala Brännerierna, utan på hans favorit. som uppfunnit desamma; så må den värde Talaren förlåta mig, att jäg icke är af samma tanka-.
Jag tror nemligen, attingen Favorit, om i aldrig så stor nåd, bordte kunna öfvertala en förnuftig
Regent till några afsteg från moral oell rättvisa j och aldra mins t så stora som de, hvilka genom Regalä Brännerierna, till Svenska Folkets oberäkneliga olycka, åstadkommits.
Be mångå krogar jag uppgifvit, gällde för den icke för nu-tiden, ehuru brist på sådana icke eller i våra dagar finnes, om också icke på hvarje lia 1 fm i r.
Att min uppgift af 60,000,000 kannors årlig Brån vins-till verkning låter otrolig, förundrar mig ingalunda; men att jäg icke skulle kunna bevisa verkligheten af detta oerhörda belopp, derpå bedrager man sig.
Jag har grundat min calcul på i8a5 års Rikshufvudbok och på uppgifter å Bränvins pannors rymd, som till beskattning blifvit af ägarne anmälde.
Dessa Pannerymder, ifrån och med 6 kannor till och med kannor, uppgå till icke mindre aa Don 4 December e. ru. 3*&m,3o2 konno!'.
Jag har blott beräknat -{ ikannas tillverkning om dagen och, att börja med, antagit 60 dagars eller circa 2:ne måna ders tillverkningstid om året, hvaraf uppstår det otroligare beloppet af 108,33g,060 kannor Bränvin om året; men som jag sjelf ansåg denna summa för nog oerhörd, att icke väcka tvifvel om dess verklighet, nedsatte jag till verkningstiden till mindre än månad eller blott 4° dagar, och deraf uppkommer ändå 7-2,226,040 kannors tillverkning årligen.
Man torde således föranlåtas medgifva, att det belopp af 60 millioner kannor jag uppgifvit, icke är för mycket, minst otroligt.
Hvem sorn förtär och super allt detta, vet jag icke, och lärer af ingen kunna kontrolleras.
Att Svenska medborgare icke göra det, skulle jag önska, äfvensom att export deraf ägde 111m till främmande orter; men att detta oerhörda belopp både tillverkas och consumeras, är åtminstone otvifvelagtigt.
Alt jag, hvad den värde Talaren förmodar, icke skall kunna uppgifva något antagligt .sätt till beskattningens utgående, hoppas jag komma i tillfälle att vederläggande bevisa, så snart jag hinner författa mitt reglera entariska ppoject, och detsamma till Utskottet aflemna.
Att en beskattning af j6 sk. kannan låter öfverdrifvet för Svenskar, raedgifves, mea icke för Engelsman, bosthvilka redan 1819 nära s>.-J R.'dr afgift, på hvarje kanna Bränvin, ägt rum. 318 Den 4 December e. m. Herr Hjerta, Gustaf:
Det kan visst e] förundra mig, att personer, som, endast med uppmärksamhet å verkningarne af Bränvinets bruk, åskåda våra landsvägar, våra Marknadsplatser och våra Städers talrika krogar, ifra emot det samma, och uti sin ifver fördömma både bruket och tillverkandet.
Men om de rigta sina undersökning till orsakerna för detta tillstånd och söka att utreda förhålla liderne, anser jag, att de lätt betra öfvertygas om otjenligheten, att genom pålagor å varan, det vare sig vid tillverkningen, försäljningen eller förtäringen, söka att förekomma fylleriet, och att de tvärt om skulle finna, att alla dylika åtgärder snarare skada eller motverka det ändamål de åsyfta.
Jag vill dela min bevisning i tvänne delar.
Först vill jag visa, att all skatt på Spannmålens förädling till Bränvin, är otjenlig, och sedan att, i händelse den beskattas, bör åtminstone ingen högre beskattning påläggas de förbättrade tillverknings-apparater, som kunna uppfinnas och begagnas.
Hvad det första angar, tror jag, att hvar och en, som kan göra sig reda för det sätt, hvarpå våra omsättningsbruk, vårt Credit-system och vår beskattning äro beskaffade, lätt skall öfvertyga sig, att det i vårt Land ovillkorligen skulle blifva producenten, som fick betala hela taxan.
Våra ofantliga kuster, orngifna af Länder, der Den 4 De ceni Ii er e. ni.
Bränvin i stora qvantiteter fabriksmässigt tillverkas, medgifva en lätt införsel af denna vara, så lätt, att, oagtadt den värde Motionärens förundran öfver, huru vårt hemtillverkade ^Bränvin kan förtäras, dét dock är en välkänd sak, att Jutiskt och annat Danskt Bränvin införts, och det utan afseende å de redan hos oss låga Bränvinspriser.
Det behöfves ej mera än 4 k ö sk. högre pris på kannan, för att i detta fall, i oell för denna artikel, åter framlocka det Jurendrejare-handtvefk, som en klokare tulltaxa och bättre bevakningsanstalter just nu börjat att göra till intet på dessa kuster.
Skulle vi väl då obetänksamt höja prisen genom en så hög taxa, att återigen, alldeles som på iycjo-talet, Spanska och Franska Bränviner skola med fördel hitföras?
Och detta blef dock följden; tjr huru kan man väl tro, att genom taxor afhålla Folket från fylleri ?
Deremot skulle all skatts upphörande i och för sjelfva Bränvins-bränningen, och blott inkomstens beskattande, sätta tillverkarne i tillfälle, att lemna denna vara för bättre pris och att fullkomna sina anstalter och redskap.
I denna förbättring af inrältningarne finnes det bästa medlet, att frambringa ett bättre tillstånd i näringslifvet och att afvänja ifrån fylleriet.
Om detta är sannt, 39.0
Den 4 December e. m. tor man alltså ej heller, på sätt jag tjockt mig finna Herr
Tham yttra, förhöja skatten för de bättre Apparaterne.
Mine Herrar! det torde få anses såsom ■ett factum, att man tydligt förmärker ett antagande i fylleri hos den bättre delen af Allmogen.
Betta är icke endast hvad ]ag sjelf trott mig finna, utan flera af mina ränner hafva äfven bestyrkt detta.
Det är i allmänhet den uslaste, fattigaste och alla nöjen, alla njutningar beröfvade delen af Folket, som är offer för denna rysliga last: en last, sorn i allmänhet åtföljer olyckan och sjukligheten, men ej utöfvas af trefnaden och hälsan.
När man nu ser, att de förmögnare Bönder och medelclassen i Städerne icke öfverdrifva Bränvinssupandet, sedan de hafva lätt tillgång dertill i egna hus, och således ej behöfva söka sin förnöjelse på krogar och värdshus; när man på landet redan begynner förmärka, att den förmögnare delen af Allmogen sällan finnes drucken, utom vid de tillfällen, då de gifva hvarannan calaser vid den lilla hnsbehofs-pannans klarande, synes mig det bästa sättet att äfven vänja dem derifrån, vara, att göra dessa små pannor öfverflödige.
Och detta sker bäst, till gemensam fördel för våra skogar, arbetsstyrka och Cassör, medelst befordrandet af de större ocii bättre B rein vi n sbrän n ings-Appura tern e. Ge - Den 4 Dece m ber e. m. 3n Genom dessa skola de icke mera lönande små pannorna försvinna, och, i mon af befolkningens tilltagande, sammanflyttningar i Städer och Machineriernes utbildande, slutligen fabriksmessig bränvins-brän ning uttränga den nu brukliga.
Men den ringare, den ej allenast arbetande, utan oftast släpande folk-classen, huru skall den undanryckas dryckenskap och de rysliga följder af ett öfverdrifvet supande, så mycket farligare, sorn födan är usel och oordentlig?
Jag svarar: det finnes blott ett medel, och behjerteu det! delta medel hafva vi i våra händer.
Vården Eder om dem; befordren deras upplysning; medgitven dem oskyldiga nöjen; rigten deras •önskningar till en oskadligare luxe.
Och se der sättet för att vinna ändamålet.
Men frågar man, huru skall det ske?
Jag tillstår att jag oberedd yttrat mig i denna fråga, och att jag ej nog fullständigt kan afhandla ämnet; mea jag vågar dock tro, att om man befordrade en ändamålsenlig praktisk undervisning i de angelägenheter, sorn kunde verka till de ringare classernes välstånd; om man tillät dem, att fritt slöjda, arbeta och förkofra sig; om man icke tvingade dem ifrån alla andra nöjen, på deras lediga stunder, än just sådane, som krogen endast erbjuder; om man ifrån barndomen höll sträng vård öfver Tjenstefolks, Torpares och deyas barns renlighet, m. m. 2 H. 21 Den 4 December e. m. sorn andre, bättre än jag, torde kunna föreslå, skulle, såsom jag förmodar, långt förr dryck enskapen utrotas, helst en ökad skatt på varan skall i allt motverka, i stället att befordra, ändamålet.
Jag har här afhört åtskilliga ekonomiska paradoxer.
Man säger: alt taxera Brån vins-tillverkningen efter pannornas rymd vöre, att alldeles icke taxera pannorna o. s. v. I allmänhet gäller den grundsatts, alt i den män en näring förbättras, i samma män bör den bidraga till Staten, det må föröfrigt vara alldeles likgiltigt, örn denna näring kallas bränvins-tillverkning, eller något annat.
Men bär ar nu fråga om, huru tillverkningen skall lämpligast kunna contrcdleras; jag anser ej beskattningen af pannor vara tjenlig, men deremot af mäskkar och andra kar för bränningen mera ledande till ändamålet.
Om man noga beräknar den lid, sorn åtgår för rriäskningen, samt har kannerymden på karen stämplad till sitt fulla belopp, blir delta vida säkrare, än att beskatta pannorna.
Man skulle på det nu föreslagne sätt naturligtvis skatta efter hvad man kunde bränna.
Jag anhåller, att BevillningsUtskottet vid målets beredande ville taga de nu anförde omständigheter i betraktande.
Då Herr Montgommerie gjorde sin Motion, kun - Den 4 De cera ber e. m. 3a3 de jag ej undgå att gifva hyllning åt lians vackra afsigter, men ansåg mig ej böra dela hans förtroende till verkställigheten deraf.
Jag ämnade då föreslå att förminska Bränvins-till verkningen, och tillika operera till annat mål, hvartill hvarken LandtbruksAkademien eller Hushållningssällskapet kunnat hinna; jag menar en utvidgad boskapsskötsels antagande.
Detta skulle vinnas, •om tillåtelsen af Bränvins-bränningen grundade sig på antalet af klafbundna nöt.
Sådant öfverensstämmer med de åsigter Herr af Billbergh framställt i sin Motion; mea jag instämmer ej med honom i utförandet; ty controllen skulle då blifva ganska svår.
Om man beräknade bränningen efter antalet af klafbundna nöt, skulle Städernas onaturliga rätt att bränna inskränkas.
Mången Stadsbo med 2 å 4 kor sitter nu med 2:ne femtio kannors pannor.
Detta skulle inskränkas, om mitt project antoges.
Det instämmer äfven med Brandförsäkringsverkets fördel; ty burn många eldsvådor hafva ej inträffat, hvilkas orsaker man ej känner, men sorn lika väl kunna härleda sig från farliga Brännerier, som från andra Fabriker.
Emot mitt förslag kan man ej Heller invända, att Bonden derigenom ej får rättighet till större pannor, ty de flesta Bönder hafva från 10, 20 till 3o klafbundna nöt; men sällan brukar någon Bonde öfver 18, 20 till 25 kannors panna.
Hvad åter beträffar controllens lätthet, så vet 324 Den 4 December e. m.
Kronobetjeningen mycket snarare, harn mänga kfafbundna nöt Bonden äger, än hura mycket han sår, eller uttröskar; ty Bonden kallar en fidi säck för en tunna.
— Jag har Bort yttras, att de stora pannorna och Verken skulle tillintetgöra de små; men jag, som mera lefver med Bönder, är öf■yertygad, att Bönderna, sorn bränna med. *i5 å 20 kannors pannor, ej kunna neka sig detta, ehuru deras Cassör känna den gifna förlusten.