Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Andre Kanslisten åligger att, under inseende af Ridd.Sekret, och den Ridd.Direktör, som har tillsyn öfver de Gencalogiske samlingarne, iordninghålla dessa samlingar samt komplettera de Genealogiske Tabellerne; äfvensom att biträda Ridd.Fiskalen vid inrättande af den i § 9 omnämnda förteckning å Atternes hufvudman. linder riksdagarne är Andre Kanslisten, näst Ridd.Sekret., närmaste föreståndaren för Ståndets Kansli.
Och skola de, ej mindre vid slike, än vid andre tillfällen, antagne extra RiddarhusKanslister under hans tillsyn förrätta deras arbeten. 11. R. o.
Onsdagen den 21 Maj 1851.
Plenum kl. 9. f. m.
Justerades 8 prot.utdr. för d. 14, 16 och 17 dennes samt pleni-prot:n för d. 26 sisth April f. och e. m.
Uplästes till justering och godkändes ett af Exped.Utsk. under N:o 73 afgifvet förslag lill R.
Sl:s underd. skrifvelse till K. M. ang:de uplåtelse af Kronan tillhörig jord till hamnanläggning vid Wadstena slott i Östergöthlands län.
Äfvenledes uplästes till justering samt godkändes Exped.Utskis nedannämnde förslag lill inledning och §§ i Riksdagsbeslutet.
N:o 1, innefattande inledningen lill Riksdagsbeslutet; N:o 2, ang:de verkstäld omröstning öfver Högsta Domstolens ledamöter. 78 Den 17 Ma N:o 3, ang:de val af Just.Ombudsm., dess Suppleant samt komilerade till tryckfrihetens värd; N:o 4, ang:de kurhus-afgiflen; och N:o 5, ang:de uphörande af det särskildta bidraget till gäldande af 1848 års krigsrustningskostnader.
Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s ledamöter; och hade dertill blifvit utsedde i Bevill n ings-Utskottet: efter N:o 119 Hr Duse, Fullm.
Hr Brakel, Maurits Gustaf, N:o 2062.
Hr af Dittmer, Fullm.
Hr Adlersparre, Rudolf, och N:o 2227.
Hr dorchimont, Wilhelm Albrecht: N:o 192.
Stackelberg, Berndt Hjalmar; „ 130.
Hr Munck af Fulkila, Claes Johan, och „ 1233.
Hr von Strokirch, Fullm.
Hermelin, Claes Fredrik Samuel.
Alllmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet: efter N:o 226.
Gyllengranal, Fullm.
Hr Silfverstolpe, Fredrik Otto, och N:o 1884- Hr Hummelhjelm, Fullm.
Fock, Alexander Georg; och „ 839.
Hr Rehnberg, Carl Gustaf. Riddar hus-Utskottet: efter N:o 2120.
A. Hr Nauckhoff, Fullm.
N:o 2034.
Hr Adlerbrandt, Fullm.
Gr. Sparre, Carl Georg.
Uplåstes ett af Frih. Cederström, Olof Rudolf inlemnadt så lydande mern.:
Vid min återkomst till hufvudsladen, från en vistelse på landel, har jag erfarit alt Hrr Elektorer behagat invälja mig lill ledamot af Bevilln.Utsk.
Men då enskilde angelägenheter nödga mig att oförtöfvadt ånyo till landet afresa, anhåller jag vördsammast att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, den jag såsom ättemän af Friherreälten Cederström, N:o 211, f. n. innehafver, få afsäga mig den Utskottsledamots-befattning, hvarmed jag blifvit hågkommen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Äfvenledes uplästes följande af Hr Sandels, Lars Gustaf inlemnade mern.
På grund af min tjenstgöring vid Reg:tet, får jag vördsamt afsäga mig den plats, som jag genom R. o.
Ad:s Hrr Elektorers förtroende erhållit i R.
St:s BankoUlsk., anhållande derjemte vördsamt att få blifva vid min riksdagsmannarätt bibehållen.
Den 21 Maj. 79 R. o. Ad. biföll jemväl denna anhållan; hvarefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att sammanträda lill val af en ledamot i Bevilln.Ulsk. i st. f. Frih.
Cederström samt en ledamot i BankoUlsk. efter Hr Sandels.
Föredrogs ånyo Allm. Besv.- och Ekon.Ulskts d. 10 och 16 dennes på bordel lagda utlåt.
N:o 89, i anledn. af väckt motion om inrättandet af ett Ecklesiastik-collegium.
För min del anser jag ett Ecklesiastik-collina nödigt.
Jag gör det äfven på grund af den erfarenhet som min utöfning under 7 år af S(atsSekreterare-Embetet för Ecklesiastikärenden bibringat.
Etsk. har varit af annan mening, och sökt att tipgifva skäl derför, men då inga riktiga sådana funnits, har det begagnat sig af svepskäl.
Ett af dessa vill jag uptaga för att visa huru förvändt man begagnar sig af hvad som skall kallas grunder.
Man säger i afseende på läroverken, att en skolrevision finnes och alt den borde göra ett Ecklesiaslik-collim umbärlig!.
Del förhåller sig med en skolrevision såsom med en statsrevision, att den har granskningsåtgärder men icke förvaltnings- eller organisaiionsheslyr till sitt åliggande.
Lika väl som man säger, att skolrevisionen skulle kunna ersätta ett Ecklesiastik-colhm, kunde man säga, att statsrevisionen kunde ersältta Stals-kont., det ena är lika klokt som det andra.
Kyrkoärender, som äro talrikare än skolfrågor, utgöra icke föremål för skolrevisionens handläggning.
Om i frågor rörande kyrkans angelägenheter någon ändring i gällande författningar eller någon allmän åtgärd skall vidtagas, så infordrar K. M. utlåt, från Consistorierna, hvilka äro 13 till antalet.
Dessa hafva möjligen lika många olika meningar.
Hvem skall sammanfoga dessa till ett hell och utarbeta ett inom sig öfverensstämmande förslag?
Vore åter i andra förvaltningsgrenar fråga om upbördsverket, så hade man Statskont. eller Kammarrätten, som befattade sig med den saken, för hela riket och komme att af Landshins meningar göra en egen gemensam framställning.
Vore det fråga om indelningsverket t. ex., så finge Krigs- och Kammar-colhna ett lika updrag, och ett af de centrala myndigheterna upgjordt sakkunnigt utlåt, funnes för Konungens rådgifvare att hålla sig till.
Den ecklesiastike föredraganden saknar nu, för kyrkans, läroverkens och fattigvårdens ärender, ett centralt Embetsverk under sig, samt följagteligeu dess sammanfattning af ett ärende i sin helhet.
Hon kommer således all saknas, om han icke sjelf vill göra en sådan.
Men hur skall hans tid räcka dertill?
Om han än hade tid, och förmåga så hafva Consistorierna vant sig vid att betrakta hvarje stift såsom en slags Ecklesiastik-Stat för sig med olika inrättningar och plägseder.
När någon ändring deri föreslås för att bringa det hela i öfverensstämmelse, så anses det nästan som en förnärmelse mot det stift hvarest något dylikt skulle företagas.
När derföre något i den vägen skall uträttas, såsom t. ex. i fråga om kyrkolagen, så måste en serskild komilée tillsättas, hvilken vanligen varar i flera år.
Man kan icke säga, so Den 21 Maj. att sakerna vinna derpå.
Hade ett Ecklesiastik-colhm bestående af sakkunniga personer fått behandla denna fråga, så hade förslaget måhända blifvit förr färdigt, emedan arbetet kunnat, utan betydliga afbrott fortsättas.
Hvad jag nu sagt om kyrkoärender, gäller äfven om sådana läroverksfrågor hvilkas afgörande man icke kan upskjuta intilldess en skolrevision saramanvarit.
Utsk. säger, att ett
Ecklesiastikcolhm skulle blott försinka ärendernas gäng.
Fordom var Kammarcolhm i falligvårdsärender en instans mellan Landshme och Konungen.
Man tog bort henne ulan tvifvel för skyndsamhetens skuld, och nu blir föredraganden ensam omedelbarligen besvärad med alla dessa småsaker.
De äro så mänga, att om än hans lid skulle räcka till, så är Konungens lid icke tillräcklig för att afgöra dessa ringa tvister, bland de stora ärender, som påkalla Hans upmäi ksamhet.
Deraf följer att sådana saker likasom åtskilliga andra besvärsmål, blifva hvilande lill dess någon tillförordnad regering inträffar, och få således ligga länge oafgjorda.
Följagteligen får man motsatsen af hvad man önskar.
I detta bekymmer öfver fattigvårdsärenders trögare gång sedan man borttog mellaninslansen, bar man varit betänkt på deras hänskjutande till något coll:m.
Bland andra har Kammai rätten dervid kommit i åtanka.
Jag vill visa, hvarthän det skulle leda.
Fattigvården år en barmhertighetsfråga, behandlar man henne annorlunda, eller såsom en lagligen åliggande utskyld, så går man ur den rätta stråten, och kommer på afvägar. öfverlåtes Fattigvården lill Kammarrätten, så kommer saken icke alt behandlas ur barmhertighetens synpunkt, ulan på sträng rättsgrund.
Finues ett Ecklesiastikcolhm, så kunde fattigvårdsårender der handläggas, ty som barmhertighet är fattigvårdens rätta grund, så böra dithörande årender skötas af det Embetsverk, som sig med religionsvården befattar.
Jag anför detta blott för att visa huru olämpligt man med saken förfarit, men ingalunda under förhoppning att nu vinna rättelse.
Det kommer måhända att dröja långe innan en sådan erhålles, men jag är öfvertygad ali den kraft som alldrig dör, den som i sakerna innebor, la force des choses, en gång skall drifva denna, så väl som andra frågor, till sin rätta behandling.
Besv. o. Ekou.Utsk:s förevar:de utlåt.
Besv. o. Ekon.Utskrs d. 10 och 16 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 90, i anledn. af väckt motion om inrättandet af en serskild byrå eller afdelning inom Ecklesiaslik-Departdet, för handläggningen af ärender, som angå Elementar-läroverken.
Detta betänk, är egentligen en variation på det thema, som utgjorde föremål för det föregående.
Märkvärdigt är delta likväl i ett hänseende.
Såsom J veten Den 21 Maj. 81 veten Mine
Hrr var det PresteStåndet, som under den store Gustaf II Adolfs tid hindrade ett Ecklesiastikcolhi upråtiande.
Det oaktadt, är det nu tvenne prester, som påyrkadt, en meilaninstans, hvilken de kallat för byrå, och hvilken skulle för hela riket sysselsätta sig med läroverks-äiender.
Således erkänna prester sjelfva att en dylik myndighet till en del hehöfves.
Delta är en god början, som förmodligen med tiden skall vinna mer utveckling.
Jag tillstyrker för min del delta betänk, derföre, att det afstyrker inrättandet af en byrå inom ett RegeringsDepart., emedan jag tror lika med den siste värde talaren, att framtiden skall utvisa nödvändigheten af ett collini för samtlige dessa ärenden.
Jag var icke på min plats då det förra ärendet handlades, derföre kunde jag icke då yttra mig.
Oriktig} blir alltid att inrätta byråer inom StatsDeparhna, ty dessa byråers arbeten blifva aldrig föremål för t. ex. en stämning, i händelse någon skulle lida orätt.
Den väsendtliga nyttan af collegier är den, att det finnes en instans, som handlägger ärenderna och fattar beslut öfver dem, men som icke är så hög i värdighet, alt icke öfver densamma kan klagas äfven inför domaremakten.
De som klandra Collegialinrättningen äro oftast män från det liberalare tänkesättets område, men de veta icke hvad de klandra.
Det är just liberalitet, som ligger lill grund för det collegiala styrelsesättet.
Kan man tänka sig något mera för den rätt förstådda frihetens bästa, än att en mängd vigtiga ärenden handläggas af verk, de der kunna, ifall de gå emot lagen, mot egande rättten, mot individens rättmätiga fordringar, till och med stämmas inför lagliga auktoriteter.
Kan man slämma Statsrådets ledamöter inför Kämnersrätteu, ifall de ärenden, som uti StatsDepartina skola handläggas, blifva olagligen behandlade?
Om författningarna skola der i första hand tillämpas och denna tillämpning icke sker på sätt parten tror vara rätt, huru skall man då få räll?
Jo, genom att försöka vid en kommande riksdag att få anmäi Isning framställd i Const.Utsk. mot Konungens rådgifvare.
Deremot om rätt icke lemnäs i collegiernas beslut, så blifva collegierna stämda inför Kämnersrälten, eller också ifall ärendet är af annan beskaffenhet så vädjas till K.
M. och söltcs rättelse hos Konungen.
Detta är frihetens sida vid betraktande af collegialinrällningarne.
Sådant skulle också förhållandet blifva om ett Ecklesiastikcolhm inrättades.
Delta colhm skulle då icke vara en byrå under ett StatsDepart., utan ett fristående colhm likasom de öfriga, der ärenderna handlades och beslutades, och öfver hvars beslut man kunde anföra besvär hos Konungen eller söka sig stämning inför domstol.
Jag beklagar att denna enkla åsigt icke kan göra sig gällande ho§ de liberala, det är likväl frihetens bästa stöd i vårt land.
Jag yrkar bifall till detta betänk, derföre att det afstyrker ett förslag till införande af den egentliga s. k. byråkratiska principen inom förvaltningen.
Hvad man i allmänhet utskäller med glåpordet byråkrati, det träffar icke våra collegier, och är en glosa tagen ur luften, 7 H. G 82 Den 21 Maj. men få vi en gång byråstyrelser inom StatsDepartma, och collina så småningom uphöra, då hafva vi först fallit in i hvad som kunde kallas byråkratiska institutioner.
Ifiågavar:de betänk, blef af R. o. Ad. bifallet.
Besv. o. Ekon.Utsk:s d. 10 och 16 dennes på bordet lagda utlålm:
N:o 91, i anledn. af väckt fråga om förändring af 11 § i K. stadgan om tullförpassning och tullbevakning; samt N:o 92, i anledn. af väckt motion om uphäfvande eller ändring af K. brefvet d. 2 Aug. 1836, ang:de tullförsegling ä bränvinskärl, som föras öfver saltsjön.
Föredrogos ånyo och lades till handlingarne Allim.
Ekon.Utsk:s d. 10 och 16 dennes på bordet lagda mern.:
N:o 72, om inrättande af Länsnämnder; och N:o 94, i anledn. af återremiss af Utsk:s utlåt.
N:o 81, ang:de förändringar i K. förordn. om Prestval af d. 1 April 1843.
Föredrogos ånyo och biföllos S(atsUtsk:s nedannämnde d. 14 och 16 dennes på bordet lagda utlåt:n: N:o 134, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel för npförande af en fängelsebyggnad vid Qvistrum; N:o 135, i anledn. af väckt motion om anslag af allmänna medel till byggnadshjelp för de mindre komministraturerne; N:o 136, i anledn. af K. M:s lill R.
St. allåtna nåd. skrifvelse, ang:de dispositionen af de 1848 års krigsrustningsfond tillhörande persedlar, som blifvit i Stockholms utredningsförråd inlemnade; samt N:o 137, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang:de åtskilliga för det nybildade Arlilleribatteriet i Norrland ifrågakomne ökade utgifter.
Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. 14 och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 138, i anledn. af erhållne återremisser å SlatsUtskis betänk.
N:o 67, ang:de indragning af Wermlands Fäitjägare-reg:le, yttrade Frih. Cederström, Rudolf:
Vid refererandet af de yttranden, som inom RiksSt:n afgifvits, vid skedd återremiss af StatsUtskis betänk.
N:o 67, ang:de indragning af Wermlands Fältjägarereg:te, har Utsk. så samvetsgrannt anfört allt hvad rätteligen bör och kan i största korthet sägas mot denna sak, att jag blott behöfver anföra något deraf.
Det är med nöje jag finner så förträffliga skäl till afslag sammanförda, ehuru det varit ändå önsk - Den 21 Maj. ligare om Utsk. sjelft låtit sig deraf öfvertygas, om oriktighelen af sin först fattade åsigt.
Här står t. ex. att läsa, ”att Utsk. icke gjort sig noga reda för hvad som menades med en rationel organisation eller, hvad som var detsamma, afvägt förhållandena emellan de tre hufvndvapnen, Infanteri, Artilleri och Kavalleri; att. utom meranämnde reg:te funnes i Sverige ej mer än circa 2,100 man jägare, nemligen Wester- och Norrbottens jägare-korpser, å tillsammans 943 man och Jemtlands reg:te, å 556 effektivt manskap, hvadan också Jägarne eller lätta Infanteriet ulgjorde, om stammen beräknas till 34,000 man, circa 6 proc. af stamlrnpperne och derest stam och beväring gemensamt uptages till 115,000 man endast circa 2 proc. af arméen, att en hvar, äfven de med de mest elementära kunskaper i krigsyrket, torde kunna inse, att i ett så kuperadt land som Sverige, det ej kunde vara med Statens fördel öfverensstämmande, att, utan förändring i de öfriga militära dispositionerna, vidtaga en förändring i detta truppslag; att de anmärkmr, som blifvit gjorde emot manskapets vid Wermlands Fältjägare-reg:te upförande, numera saknade all befogenhet, emedan, i följd af vederbörandes nitfulla bemödanden, ett förbättradt förhållande i delta hänseende på sednare åren inträdt, äfvensom manskapet, med fä undanlag, hade stadig årstjenst, hvarifrån ledighet af husbönderna lemnades för den korta tid vapenöfningarna påstode; alt Utsk. förbisett, att då oftanämnde regtte upsattes, funnes icke någon beväring och således icke heller något behof att då ega en bildad stam i och för denna beväring, men hvilket nu vore en sak af största vigt att fästa sig vid, så vida man tänkte på landets sjelfförsvar; samt slutligen att Wermlands Fältjägare-reg:te vore det som kostade minst uti hela arméen samt dessutom vid krigstillfällen sig synnerligen utmärkt, hvadan det skulle vara både den största misshushållning och oklokhet att indraga detsamma”.
N:o 67 förekom inom delta Stånd, höjde sig ingen röst till dess försvar, ulan i dess ställe gjordes de mest grundade inkast mot detsamma.
Jag hoppas R. o. Ad. vidblifver det beslut, som återremissen af ifrågavartde betänk, antydde, d. v. s. att Ståndet nu behagade afslå dessa StatsUtskts betänkm, hvarå jag vördsamt anhåller om propos.
StatsUtskts i dess nu förevartde utlåt, vidblifna betänk, N:o 67.
Ånyo föredrogs StatsUtskts d. 14 och 16 dennes på bordel lagda utlåt.
Nto 139, i anledn. af erhållne återremisser å StatsUtskts betänk.
Nto 71, angtde af Majoren Bennich sökt ersättning för innehafde hästhemmansräntor vid f. d. Westgötha Kavalleriregtte.
Jag får hemställa huruvida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att vidblifva sitt förut fattade beslut i ämnet. 6' 84 Den 21 Maj. R. o. Ad. vidblef sitl förut i delta ämne fattade beslut och lade förevar:de utlåt, lill handlingarne.
Ånyo föredrogs StatsUtslcs d. 14 och 16 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 140, ang:de ersättning för omkostnader, i anledn. af D.D. K.K. H.H. Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning.
Från urgamla tider har det varit häfd och lag i Sverige att enl.
Konungabalken i landslagen gifva Konungen bröllopsgärd, dä Han barn Sitt, son eller dotter bortgifter.
Det hade följaktligen varit Ständernas skyldighet alt betala hela förmälningskostnaden, och jag beklagar att icke Statsrådets ledamöter derom erinrat H. M. då Han förklarade
Sig vilja efterskänka 210,130 r:dr.
Det beror naturligtvis af Ständerna, då' dem erbjudes en gåfva af K. M., all förklara sig icke vilja emottaga henne.
Jag skulle för min del hafva ansett riktigt, att Ständerna så hade gjort.
Vördsamt skulle jag hafva önskat, att detta
Stånd åtminstone hade så förfarit om jag icke förnummit, att man i ett annat Stånd till och med gjort svårigheter vid godtgörelsen af den ringa summa, som K.
M. begärt, den nemi., som skulle betalas för invenlarier och reparationer, hvilka förblifva vid Stockholms slolt.
Jag vill slutligen fästa Ståndets upmärksamhet pä den omständigheten, att genom den skänk, K.
M. oss förärat bildas ett prejudikat för framtiden, hvilket måhända begagnas af nidska Ständer för att fordra såsom rätt en dylik eftergift med den, hvilken K.
M. nu af ädelmod har gjort.
Det är icke alltid säkert eller gifvet, att Sveriges Konung kan göra någon sådan skänk.
Hade det varit t. ex. Carl Xlii eller Adolf Fredrik, så hade de icke haft några penningar alt eftergifva.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle StatsUlsk:s förevartde utlåt.
Uti det ja, sorn R. o.
Ad. nyss med fullkomlig enhällighet afgifvit, har jag af allt hjerta instämt; men jag anhåller att, jemte det jag förenar mig i mycket af hvad Ur von Hartmansdorff yttrat, likväl få reservera mig mot några i hans yttrande influtne ordalag, deruti nemi. den värde ledamoten beklagade alt icke Statsrådets ledamöter gjort framställning inför K.
M. för att afstyrka efterskänkandet af någon del utaf den till förmälningskostnadens bestridande åtgångna summan.
Hur vet den värde ledamoten hvad Statsrådets ledamöter yttrat inom konseljens stängda dörrar?
Hvad rättighet har den värde ledamoten att inom Ståndet beklaga sig öfver hvad han inom konseljen anser hafva förelupit eller vara underlätet?
Jag har i min hand K.
M:s nåd. skrifvelse tili StatsUtsk. ang:de ersättning för omkostnaden i anledn. af DD. KK. HH:s Kronprinsen och Kronprinsessans förmälning.
Dervid finnes ett utdrag afprot. öfver Financeärender hållet inför
Den 21 Maj. 85 II. M. Konungen å Stockholms Slott d. 1 Febr. 1851.
Der står att läsa: ”t. f. chefen för FinanceDepart:t, Statsrådet Gripenstedt föredrog i underd:het: 9:o RiksmarskalksEmb:s underd. mern. af d. 29 i förliden månad (Jan.), deruti jemte öfverlemnande af räkenskaperna öfver de genom K.
Hofförvaltningen bestridde utgifterne i och för D.D. K.K. H.H.
Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning, RiksmarskalksEmb:t i underddiet hemställt att K.
M. måtte täckas af Rikets nu församlade
Ständer äska det för betäckande af ofvan omförmälde utgifter erforderliga belopp af 371,(538 r:dr 4(5 sk. 2 rst. b:co, hvilken summa med icke mindre än 228,361 r-.dr understege hvad till bestridande af omkostnaderne för II.
M. Konungens egen höga förmälning blifvit af 1823 års
Ständer anvisadt.
M. i nåder förklarat
Sig icke vilja ifrågasätta godtgörelse för annan eller större del af de med anledn. af D.D. K.K. H.H. Kronprinsens och Kronprinsessans förmälning bestridde omkostnader, än den summa af 161,508r:dr 13 sk. 3 rst. som belöpte för D.D. K.K. H.H:s bosättning eller till anskaffande af sådane inventariepersedlar, hvilka funnes i behåll och vore att anse såsom Statens tillhörighet, hvaremot II.
M. vore sinnad att Sjelf vidkännas alla öfrige i och för förmätningen bestridde nt. gifter, tillstyrkte Statsrådet i underddiet, del nådig skrifvelse om anvisande af ofvanherörde 161,508 r:dr 13 sk. 3 rst. b:co mätte, i öfverensstämmelse med dertill upsatt förslag, som nu uplästes, varda till R.
Sl:s SlatsUlsk. aflåten”.
M. later detta prot. komma till Ständernas kännedom, så kan jag icke inse ali någon Riksdagsman träder Statsrådets hemligheter för nära, då han omförmäler hvad som är tryckt och af alla kändt.
Hr von Harlmansdorffs mening härefter hvad jag finnér, förmodligen varit att Statsrådets ledamöter skulle mot det beslut, Konungen velat antaga lill begärande af endast en partiell godtgörelse utaf ulgifne förmälningskostnader, göra sådane enhälliga och kraftiga föreställningar, att beslutet antingen ej kunnat med rådgifvarepersonalens bibehållande varda fattadt, eller åtminstone alt besagde erinringar skulle hafva i prot. influtit.
Hvad det första alternativet beträffar, kan jag ej medgifva alt rådgifvarne bordt, för alt få sälta mot Konungens afsigt i delta mål ett enhälligt motstånd, äfventyra alt beröfva Honom och riket rådgifvarepersonalens vidare fortfarande i sitt kall; och hvad den sednare fordran angår, synes mig, äfven der, svaret lätt nog vara funnet.
Om nemi. protm fördes så noga som i fordna tider, t. ex. på 16- och 1700-talen, hvarvid ordagrannt infördes hvad hvar enda lliksrådsledamot yttrade, då kunde man med något skäl göra en sådan aomärkn., som den Hr von Hartmansdorff framställt, men enär det är kändt huru och på hvad sätt protm efter 1809 föres, hvilket ej för någon som läst de prot. hvilka genom Const.Utsk:s försorg blifvit R.
St. tillförene delgifna, kan vara obekant, framhärdar jag i den mening, det den anmärkn.
Hr von Hartmansdorff framställde i afseende å Statsrådernas förfarande, varit mindre grannlaga.
Då emellertid Hr von Hartmansdorff sjelf 86 Den 21 Maj. icke ansett sig träda gvannlagenheten för nära, då i ett mål, der Const.Utsk. ej gillat någon mot Statsrådets ledamöter, tilläfventyrs redan gjord anmärka., han behagat beklaga sig öfver en, enl. hans tanke, af dem begången skadlig underlåtenhet, så torde det icke heller vara mig obelaget, att å min sida lika öppet mot en af mina Ståndsbröder framställa mitt ogillande af hans anmärkn. i denna del.
Jag tror deremot det vara mindre grannlaga af en prohs-förande hos Konungen uti Statsrådet att tillåta sig omtala det yttrande af Statsrådets ledamöter afgifvits, dem han icke i prol. infört.
Jag har också varit prot:s-förande inom Statsrådet, och vet äfven huru der tillgår, men anser icke allt hvad som der säges böra omtalas.
Föredrogs ånyo BankoUtsk:s d. 14 och 16 dennes på bordet lagda utlät.
N:o 37, i anledu. af väckt förslag med afseende å föreskriflerne ang:de Bankens metalliska kassa m. m.
Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande. l:sta punkten, ang:de ifrugaställd förändring af BankoReglementets 114 §.
Bifölls. 2:dra pun ten, ang:de Banko-Reglementets 120 §.
Åke: Då Utsk. ansett 114 § af Banko-Reglementet böra blifva oförändrad, har jag, utan att deruti vilja yrka någon förändring likväl velat begagna detta tillfälle att ge tillkänna min mening, det jag icke kan instämma i den åsigt hvilken blifvit af Utsk. uttalad, att Bankens metalliska kassa skall bibehållas vid ett belopp, som ej får understiga 2,500.000 r:dr silfver; följden af en sådan bestämmelse är, att tiden för Bankens behof af silfverfondens förstärkning är allmänt känd, och verkar mehnligt pä kursen, hvarigenom silfrels indragning till Banken alltid blifver kostbarare, äfvensom allmänhetens misstro till Bankens soliditée ökas, och vinsten af dess allmänna pligt af sedelmynléts utvexling mot silfver derigenom försvagas.