Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har dervid icke kunnat undgå inse, alt, ehuru ordningen för R. o. Ad:s representation icke finnes i adeliga privilegierna upplagen, det likväl från längst förflutna tider varit en II. o. Ad. förunnad samt hvarje lefvande adlig ätt tillagd fri- och rättighet att sig vid riksdagarne infinna; hvarföre ock, vid i öfrigt anställd jemförelse, så väl af de sedan äldre tider allt intill den närvar, utfärdade Ridd.- o.
Riksd.Ordmr, som ock af en d. 1(» Oct.
1809 utaf d. v. Ridd.Utsk., pä R. o. Ad:s anmodan, afgifven och af Ståndet utan anmärkt!, lemnad sammanfattning af Ståndets privilegier, Utsk. kommit till enahanda slutföljd, som de fleste af Ståndets ledamöter, hvilka vid remissen af den ifrågavar. motionen, i ämnet sig yttrat, nemi. att rättigheten för hvarje å Riddarhuset introducerad ätt att vid riksdagarne äga sille och stämma är en så beskaffad ”förmån” samt R. o. Ad. tillhörande ”fri- och rättighet,” alt frågan om förändring deri måste behandlas i den ordning 114 § Reg.F. stadgar.
Vid sådant förhållande, och enär under öfverläggningen inom R. o. Ad. öfver Hr Rosenstjerna» motion blifvit utredt, att frågan om dess formella behandling utgjorde det hufvudföremål, hvarom först afgöras borde, har, vid betraktande af de nyligen inom RiksSl:n yttrade åsigter och fattade beslut öfver del sedan sista riksdag liv ilande representationsförslaget, Utsk. trott sig kunna förutse, det samtliga RiksSt:s bifall för närvar, icke är att förvänta lill någon ombildning af R. o.
Ad:s representationssätt, särskildt, 132 Den 12 October e. m. och att således den tid, som af R. o. Ad. på öfverläggningen derom skulle användas, htefve onödigtvis förspilld, hvarföre Ulsk. vördsamt tillstyrker, att Hr Rosenstjernas motion icke må till någon åtgärd föranleda.
Hvilket dock till H. R. o.
Ad.-s egen ompröfning vördsamt öfverlemnas.
Slockholm d. 11 Oct. 1844- På Riddarlius-Utskottets vägnar: S. A. Sandels, W. F. Dalman.
Ii. R. o. Ad. åtskildes kl. l till 3 e. m.
In fidem protecolli, Albert Munck.
Plenum kl.
Justerades 4 prot.utdr. för denna dag f. m.
Upplästes och remitterades till StatsUtsk.: l:o K.
M:s denna dag f. m. ankomna nåd. propos. af d. 1 dennes, ang:de Colonien St.
Barthelemys återställande under Sveriges allmänna drätsel och förvaltning; 2:o K.
M:s denna dag f. m. ankomna nåd. skrifvelse af d. 1 dennes, ang:de afskaffande af slafveriet på St.
Barthelemy; och 3:o K.
M:s denna dag f. m. ankomna nåd. propos. af d. 17 sisth Sept., ang:de åtskilliga i Götheborgs och Bohus läns skärgård belägna holmars upplåtande till fritt och allmänt begagnande.
Upplästes och remitterades till Stats- och Bevillu.Utskm K.
M:s denna dag f. m. ankomna nåd. propos. af d. 10 dennes, ang:de en förändrad reglering i afseende på stapelslädernes tolag.
Äfvenledes upplästes K.
M:s denna dag f. m. ankomna nåd. skrifvelse af d. 24 sisth Sept., ronde tillökad ordinarie båtsmansrotering inom en del län.
IT. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt då denna nåd. skrifvelse icke innefattade något förslag, utan endast ett tillkännagifvande, att K.
M. af anförda skäl ännu icke är i tillfälle att till R.
St:s fastställelse öfverlemna samtliga längderne öfver den tillökade båtsmansroteringen i Riket, II.
Ex. ansåg sig böra hemställa, om icke R. o. Ad. behagade bifalla, att K. M:s förevar, nåd. skrifvelse (inge läggas till handlingarne.
Don 12 Octo ter e. m. 133 Föredrogs ånyo BancoUtsli:s d. 5 och 9 dennes pä hordet lagda betänk.
N:o IG, i anlcdn. af väckt fråga, dels om upphörande nied innevar. riksdag af all tillverkning och utgifning från Banken af sedlar å IG, 12 och 8 sk., och dels att Bankens berörde sedlar fortfarande måtte förfärdigas och utgifvas.
Då jag icke är af samma tanke som Utsk. i denna fråga, så kan jag, äfven om ingen annan af K. o. Ad. yttrar sin mening, likväl icke dölja min, nemi. att det vore för Riket nyttigare, om Bankens sedlar å mindre valeurer indroges och om alla sådana mynt, sorn i deras ställe erfordrades, utgåfves i silfver eller koppar.
Jag kan nemi. icke föreställa mig möjligheten, att silfver kan i längden qvarblifva inom landet, så vida det icke utgifves i rörelsen.
Erfarenheten har ock gifvit vid handen, att så snart sedlar finnas på mindre valeurer, så förjagas silfret småningom ur allmänna rörelsen, och sedlarne intaga helt och hållet dess ställe; och sedan silfret en gång gått bort, kommer det icke ulan uppoffringar tillbaka.
Men då denna fråga icke tyckes vinna understöd af några andra ledamöter inom Huset, så torde det vara utan ändamål, alt jag vidare utvecklar dessa förhållanden, hvarföre jag anser detta yttrande endast såsom en reservation.
BancoUtsk. har vid afgifvande af det nu föredragna mern. tagit i betraktande, att Bankens silfverbom! nu icke medgifver den kännbara afsaknaden af utgifvandet af ett värdebelopp till 2 millioner b:co-mynt; och föröfrigt, att som
Bankens silfverfond i allmänhet genom inköp bildas, så, om man beräknar hvad 2 millioner b:co gifva i årlig ränta, och å andra sidan småsedlarnes kostnad af 30,000 r:dr b:co, finner man att det är en ren besparing att hafva dessa småsedlar.
Jag påminner mig mycket väl, att i min ungdom, då allmogen var van att hafva haft silfverpenningar i rörelsen, så emoltogo och gömde de med den största begärlighet små silfvermynt, som den tiden kallades 8-styfverstycken.
Nu åter är förhållandet genom en långvarig vana sådant, att åtminstone i de orter, som jag genomrest, har jag icke funnit någon begärlighet efter silfret, utan i tvertom.
Så stor makt har vanan öfver menniskorna, och säkert är jemväl, att den lilla silfverpenningen tappas lättare än en sedel.
Dertill kommer, att om man skulle underhålla ett silfvermynt öfverallt i Riket löpande, så har det sig mycket svårt att utgifva det från ett enda mynthus.
I andra länder, der den allmänna rörelsen drifves med silfvermynt, finnas, om rikena uppgå till någon storlek, flera särskilda mynthus i olika orter, hvarifrån mynten spridas.
Hvad sora egentligen bestämmer penningens värde, är icke så mycket sjelfva värdet af det ämne man har i handen, som icke mera den säkerhet man har att derför kunna utfå den vara, som den föreställer.
Vid fluetuering af curs, när det lönar sig, såsom nu under några år varit förhållandet, att begagna silfvermynt såsom exportvara, är det tillgängligt i hvar mans hand.
Skeppare, matroser och commissioniycr drifva då dermed 134 Den 12 Octo ber e. m. en liten luxhandel.
Jag vill påminna Hrr:ne derom, att 1817 eller ISIS, jag minnes icke bestämdt hvilketdera, bade curscn stigit betydligt, så att vårt koppar-skiljemynt befans i värde något högre än cursen var.
Det dröjde icke länge, förr än kopparen blef alldeles uttömd ur riket, och äfven här i Stockholm mäste invånare, för att lätta rörelsen, åt sina kunder gifva s. k. valutor.
När det kunde hända här i Stockholm, huru skulle det då vara i landsorten.
Då silfvermyntet finnes i rörelsen, ligger det till hands för hvem som helst att utföra det i brist på annan exportvara, och en större brist på mynt måste dä uppkomma än som är möjligt så länge småsedlarne existera.
Af dessa förenade skäl, och så länge det icke visar sig att handelsställningen blir till vår faveur, måste jag, likasom vid 1839 och 1840 årens riksdagar, afstyrka småsedlarnes indragning.
Hr von T ro il, Em il: 1 motsats mot den siste värde talaren, har jag vid 1834 och 1840 årens riksdag sökt medverka lill skilling-sedlarnes afskaffaude.
Jag har med afseende på frågan i sin helhet icke förändrat öfvertygelse.
Man skulle således tro, alt jag skulle yrka förändring af BancoUtsk:s nu förevar, betänk.
Så är likväl icke fallet, ty jag hyser den öfvertygelse, att dä man beslutar här i ändligheten, måste man hafva afseende pä tvenne omständigheter, som kallas lid och rum.
Tiden synes nu vara temligcn olämplig för att afskaffa småsedlarne.
Om jag åsidosätter conseqvensen för min egen del, men betraktar den för R.
St., så skulle det i sanning hafva ett högst besynnerligt utseende, att della förslag, som vid föregnle riksdagar blifvit afslaget, då intet hinder deremot förefunnits, skulle antagas just nu, då ganska stora svårigheter deremot förekomma.
Det är nemi. obestridligt, att småsedlarnes afskaffaude skulle medföra en minskning i Bankens silfverfond af vid pass 2 millioner b:co; och det skulle icke allenast medföra en motsvarande minskning af b-.co-sedlar, utan ytterligare en minskning af 3 millioner sedlar, som äro grundade på denna silfverfond; så vida nemi. det skulle lyckas
Bancostyrelsen att anskaffa hela detta belopp af silfver.
Men då man vet, att det för närvar, finnes ett deficit i Bankens metalliska cassa, och att det hittills ej lyckats fylla detta deficit, så tror jag att man åtminstone först bör låta den saken för sig gå.
När detta inträffat och åtminstone 2 millioner b:co i silfver finnas i Bankens metalliska cassa, som jag hoppas åter mätte vara fallet vid nästa riksdag, då skall jag med min röst bidraga (ill småsedlarnes afskaffaude, men såsom saken i detta ögonblick står, tillstyrker jag bifall å Utsk:s betänk. frih, Cederström, Jacob:
Frågan om småsedlars afskaffande för att i stället utgifva koppar- och silfvermyut har icke medfört någon öfvertygelse hos allmänheten om nyttan och behöfiighelen deraf.
Den är också enligt min tanka hvarken nyttig eller behöflig, så länge småsedlarne likasom de andra b:co-sedlarue äro goda, så att man kan vexla dem i Banken emot silfver; och allmänheten har fördel af att slippa småmynt, som rinner genom Den ii Ocfober e. m. 135 (ingrarne i snö och smuts, hvilket icke händer med småsedlar.
Jag tillstyrker BancoUtsk:s betänk.
I afseende på det af Hr von Hohenhausen omtalta förhållandet med exporten af kopparmyntet, är jag skyldig likväl att nämna, att denna export ägde runi, derföre att det gamla ^-skillingsstveket då gällde mera än hvad garkopparen kunde säljas för på börsen.
Derföre blef den lurendrejad ut, ty den var förbjuden till utförsel.
Om Banken vore en anstalt, hvarigenom man åsyftade alt för statsverket eller för allmänna behof insuga så mycken vinst som möjligt, så skulle jag helt och hållet instämma i BancoUtskis nu afgifna betänk.
BancoUtsk. ser nemi. endast på den på papperet uppförda contanla vinst, som Banken bar af sin utlåning, och beräknar derefter nyttan af småsedlars ingifvande, jemförd med nyttan af mindre silfvermynt.
Jag kan icke instämma i detta beräkningssätt.
Banken vara till, för att uppehålla myntvärdet inom Riket.
Dess egentliga ändamål är alt vara en Vexelbank och icke en Lånebank; ty denna sednare är en särskild anstalt, som, enligt min tanka, alldeles icke får genom sina operationer verka menligt på Vexelbanken och låta den gå under.
Jag ser således saken från en annan synpunkt än BancoUtsk.; men då i alla fall för närvar., på sätt Hr von Troil äfven anfort,, tidpunkten icke är inne att utgifva silfvermynt i st. f. småsedlar, enär Bankens silfvercassa icke står på den fot att det utan afsaknad skulle kunna ske, så torde det vara öfverflödigt att uppehålla R. o. Ad. med några vidare påståenden i lietta ämne, och jag har också icke yttrat mig annat än reservationsvis emot de skäl BancoUtsk. anfört för sitt afsfyrkande denna gång.
För min del önskar jag hvarken bifall eller ålerremiss, utan helst afslag å BancoUtsk:s betänk.
Det äger, efter min tanke, sin' fullkomliga riktighet, hvad Frih.
Palmstjerna anfört, att nemi. indragningen af småsedlar icke borde verka lill någon minskning af Bankens lånerörelse, såvida metalliska cassan vore tillräckligt stor, ty Bankens lånerörelse berodde i sådant fall hufvudsakligen på den sedelmassa, som Banken behöfde hafva i omlopp.
Det är derföre alldeles icke på de af BancoUtsk. anförda moliver, som jag grundat min tillstyrkan, utan det är på det närvar, förhållandet med Bankens metalliska cassa.
H. Ex. Hr Gr. o. Landlm:s härefter till bifall å BancoUtskis betänk.
N:o 16 framställda propos. blef af 11. o. Ad. med ja besvarad.
Föredrogs ånyo Ridd.Utsk:s d. 5 och 9 dennes på bordet lagda mern.
N:o 9, med svar på återremissen i frågan om val af suppleanter till R.
St:s Utsk.
Fredr, anförde skriftligen: Ridd.Utsk. har, genom sitt förra betänk. ang:de tillsättande 136 Den 12 October e. m. af suppleanter uti Utsk:n, redan besvarat och vederlagt alla de då gjorda anmärknir mot förslaget, och nu, genom sitt sednare betänk., då de afgifne anmärkirne i det närmaste äro desamma som åtföljde den beviljade ålerremissen, icke trott sig vidare behöfva ingå i någon vederläggning, endast åberopa sitt förut afgifne yttrande och föröfrigt bålla sig vid ämnet; anseende Utsk., alt förslaget kan antagas, utan att derföre rubba de nu gällande föreskrifter uti Ridd.Ordn.
Nyttan och behofvet af ali hafva ledamöternes antal inom Utsk:n fulltalige, så mycket möjligt är, kan af erfarenheten numera icke bestridas, och derom bör ej mer än ea tanke finnas.
Man behöfver blott jemföra ärendenas gång i Hiskin, med de inträffade resultaten, för alt om sanningen häraf öfvertygas, emedan, som bevis må anföras, alt ej sällan inträffat, det utgången af ett beslut inom Utsk. ofta berott på en enda rösts afgifvande.
Visserligen kan en röst afgöra beslutet inom Utsk. äfven då när Utsk. är fulltaligt, men då är formen iakttagen, och längre kunna lagstiftarne ej gå.
För att erhålla denna fulltalighet inom Utskin, vid de tillfällen Ridd.Ordn. förbisett densamma, upptager förslaget tillsättande af suppleanter, hvilka genast inträda uti Utskin såsom arbetande ledamöter, efter anmälan hos Landtm, af ordinarie ledamot i Utsk. om det inträffade hindret, eller om den äskade ledigheten från deltagande uti Utskisgöromålen, då behofvet sådant påkallar, hvaremot och under nu gällande former Utsk. kan vara i saknad af suppleant till och med 8 dagar.
Om t. ex. hindret anmäles eller den äskade ledigheten begäres hos Landtm, om Thorsdagen, hvarefter Landtm, om Lördagen in pleno anmodar Electorerne verkställa val af suppleant, hvilket val först om Onsdagen derpå kungöres för Ståndet, och således den valde suppleanten ej förr än dagen derpå kan ingå uti Utsk.; så kunde en ledamot af II. o. Ad. saknas uti Utsk. under det de vigtigaste ärenden afgjordes; och om R. o. Ad. härpå vinna eller förlora, torde icke behöfva bevisas.
Genom den föreslagna åtgärden, alt tillsätta suppleanter uti Utskin, erhälles äfven den fördel, att suppleant redan på förhand kan göra sig bekant med de ärenden, som tillhöra det Utsk., till hvilket han blifvit kallad, såsom extra ordinarie ledamot, och der han, med få mellantider, är att anses såsom ständig tjenstgörande, således i tillfälle följa ärendenas och deras behandling in- j om Utskin; hvaremot och då suppleant, enligt nu gällande föreskrifter, väljes, sker det endast för ett gifvet tillfälle, och således obestämdt, huruvida han vid ny ledighet blifver vald eller ej, synnerligen i samma Utsk. som han lemnat, hvarföre suppleanten icke lärer anse nödigt taga kännedom af de i Utskin förekommande ärenden, hvilka således för honom blifva främmande, då han på nytt i ett eller annat Utsk. möjligen blifver vald.
Och hvad det hela härpå förlorar, är temligen tydligt och klart.
Allt talar således, enligt min öfvertygelse, om behofvet af att äga ständige suppleanter uti Utskin.
Man har, såsom skäl mot förslagets antagande, hufvudsakligen anfört, att detsamma är stridande mot grundlagarne och mot Ridd.Ordn., och man glömmer i och med Den 12 October e. m. 137 med detsamma, alt Hr Gr. o. Landtm, förklarat motsatsen.
Man liar vidare fästat sig vid det ökade besvär, som genom förslagets antagande skulle tillskyndas Landtm.
Jag erkänner sanningen af denna anmärkn., men tror, att sedan Landtm, insett nyttan och behofvet att äga ständige suppleanter uti Utsk-.n, skall Landtm, med nöje åtaga sig detta ökade besvär, samt lägga detsamma till de många åligganden han förut innehar såsom R. o. Ad:s ordförande.
Dä Ridd.Utsk., ehuru med modificationer, som ej rubba det hela, tillstyrkt antagande af mitt förslag, och då de särskilda föreskrifter Utsk. ansett behöfliga att i sammanhang med förslaget böra göra sig gällande, ej eller äro stridande mot detsamma; sä får jag vördsamt föreslå bifall till Utsk:s betänk.
Med stöd af de åsigter jag framställde, då denna fråga här första gängen förevar, kan jag nu icke bifalla Utsk:s betänk., med mindre än att dervid fästes det villkor, att detta stadgande införes i Ridd.Ordn., emedan jag anser, att då 79 § Riksd.Ordn. föreskrifver, att i afseende pä ledighets erhållande frän Utsk., R. o. Ad. skall ställa sig Ridd.Ordn. lill efterrättelse, och att Ridd.Ordn. bör vara uppställd i öfverensstämmelse med grundlagen, så måste den också innehålla föreskrifter om suppleanter i Ulsk:n, såvida sådana skola finnas.
Om stadgandet icke införes, så kan jag icke se, alt det kan lända till någon framtida efterrättelse, och detta förmodar jag likväl vara meningen, efter Ridd.Utsk. icke har sagt, att denna åtgärd endast skulle vidtagas för denna riksdag.
Den siste värde talaren har yttrat, att som 79 § Ridksd.Ordn. säger, att R. o. Ad. skall ställa sig i dess sednare del Ridd.Ordn. lill efterrättelse, så borde stadgandet om suppleanter vara infördt i Ridd.Ordn., derest sådana skola få finnas.
Slutsatsen af denna slutledning borde väl vara, att om, till följd af Riksd.Ordn., bestämda föreskrifter borde finnas i Ridd.Ordn. för R. o. Ad. för att kunna begagna sig af suppleanter, så borde väl ock ang:de desamma, bestämda föreskrifter finnas någonstädes i Riksd.Ordn. för de öfriga Stånden.
Likväl hafva de ansett sig ohehindrade att begagna suppleanter i Utsk., och den värde Grefven, som sist yttrade sig, vet bäst, såsom ordf. i ett Utsk., att så tillgår, och han har sjelf godkänt sådana suppleanters inträde.
Jag kan för min del icke finna, att hvad som är de öfriga Stånden tillätet, skulle vara R. o.
Ad. förmenadt.
Remälde Hr Grefve har också yrkat, att om R. o. Ad. ville antaga ett sådant stadgande, som Ridd.Utsk. föreslagit, så borde det införas i Ridd.Ordn.
Följden af ett dylikt beslut skulle blifva, att det borde underställas Konungens bepröfvande, och inga suppleanter komme då att vid denna riksdag hegagnas.
Jag tillstyrker således bifall till Ridd.Utsk:s betänk.
Det förundrar mig ganska mycket, att då Utsk. ansett de anmärkmr, som förra gången gjordes emot betänk, i detta ämne, då det hos R. o. Ad. 3 H. 18 138 Den 12 October e. m. föredrogs, icke föranleda till någon förändring af den åsigt Utsk. då hade uttalat, så föreslår Utsk. likväl i detta betänk, en högst betydlig afvikelse från sitt förra beslut, nemi. i st. f. att förra gången föreslogs, att, i hvardera af Const.- Stats- Banco- Ekon. - och Bevilln.Utskm, en tredjedel af antalet ordinarie ledamöter skulle antagas såsom suppleanter, så har Utsk. nu ansett endast 2 suppleanter för hvardera af dessa Utsk. böra inväljas.
Utsk. har deruti, enligt min tanka, velat på ett fint sätt förmå R. o. Ad. att bifalla detta förslag, då det kunde anses för en obetydlig sak, om det fans ett par personer öfverlopps, som tillkallades vid behof; men de skäl, som blifvit förut anförda emot Utsk:s betänk.
, qvarstå i alla fall ovederlagda.
Det ena skälet är det, som Gr.
Gyldenstolpe anförde, att suppleanter äro i sjelfva verket olagliga personer, så länge de icke af Ridd Ordn. omtalas, ty de andra Ståndens beslut, som af Hr von Hartmansdorff åberopades kunna icke lända oss till efterrättelse.
Den andra och efter min tanke vigtigaste omständigheten är den, att såsom grund för förslaget blifvit åberopadt, att hvarje
Stånd bör hafva lika inflytande pä Utsk:s beslut.
Så är det visserligen från början afsedt, men sedan Utsk:n en gång blifvit bildade, är det icke mera fråga om Stånden, eller någon inverkan af ståndsandan, utan Utsk:s ledamöter besluta om fäderneslandets angelägenheter efter bästa insigt, de må höra till hvad Stånd som helst.
Dessutom om R. o. Adis Utsk:sledamöter känna sin pligt, så infinna de sig lika ofta i Utsk:n, som de öfriga Ståndens ledamöter, och då blir val af suppleanter öfverflödigt.
Jag tillstyrker således afslag å betänk.
Det Utsk., i hvilket jag har den äran alt vara ledamot, har redan i sitt första betänk., som jag tror temligen fullständigt, för R. o. Ad. framlagt de skäl, på hvilka Ulsk:s öfvertygelse i denna fråga sig grundar.
Att lika så fullständigt vid utlåt, öfver återremissen upprepa dessa skäl, Släde enligt min tanka varit öfverflödigt.
Utsk. har likväl redan i ingressen till sitt sednare betänk, anmärkt, att någon jemkning och förändring skett i uppställningen af förslaget.
Detta visar, att Utsk. fästat allt det afseende, som med dess öfvertygelse kunde förenas, vid de anmärkmr, som under discussionen i Ståndet vid tillfälle af återremissen ägde rum.
Här har nyss af cn värd talare blifvit anmärkt, att då 79 § Riksd.Ordn. hänvisar till Ridd.- Ordn., såsom innehållande de för R. o. Ad. gällande föreskrifter, i afseende ä tillsättande af Utsk:sledamöter vid förefallande ledigheter, och då Ridd.Ordn. borde vara med Riksd.Ordn. öfverensstämmande, vore deraf en följd, att detta förslag, sådant som det af Hr Aminoff blifvit framstäldt och af Ridd.Utsk. utarbetadt, borde förkastas, eller åtminstone med verkställigheten fördröjas till en påföljande riksdag.
Jag gillar icke denna åsigt, och tror, att dä Hr Gr. o.
Landtm, framställt propos. på sjelfva motionen, torde frågan kunna anses vara redan afgjord.
Den är dessutom, efter min tanka, redan temligen utförligt afhandlad i Utsk:s första betänk. och jag kan icke frångå den öfvertygelse, att åtgärden å R. o. Adis sida är fullkomligt laglig.
Det har vidare blifvit anmärkt, Den 12 October e. nr. att detta beslut, vid närvar, riksdag vidtaget, för att kunna vid den nästa och för framtiden blifva gällande, nödvändigt skulle behöfva att i Ridd.Ordn. införas.
Häruti instämmer jag; men jag tror, att det nu församlade Ståndet, lika så väl som ett följande, är berättigadt att besluta huru i denna fråga förhållas skall.
Cederström har, om jag rätt fattat, gjort den anmärkn., att Utsk. i sitt sednare betänk, har föreslagit ett mindre antal suppleanter, än i det första betänk.
Detta är sant, och visar, att Utsk. i allt, som låtit förena sid med dess öfvertygelse, sökt alt gä Ståndets önskan till mötes.
En värd talare hade nemi. önskat en sådan minskning, och då Utsk. genom efterfrågan erfor, att bland Electorerne någon farhåga verkligen uppstått, huruvida ett tillräckligt autal lämpliga suppleanter skulle kunna finnas, så ansåg Utsk. sig göra rättare att inskränka antalet lill det, som kunde lättast och pä ändamålsenligaste sätt åstadkommas.
Utsk. tror sig hafva ögonskeuligen bevisat, att åtgärden är laglig, alt Ståndet har icke allenast rätt att densamma vidtaga, utan äfven skyldighet, icke blott emot sig sjelft, utan äfven emot fäderneslandet, emedan Ståndet har sig uppdraget
J af lagstiftande och beskattningsmakten, för så vidt de af Ständerna utöfvas.
Skulle Ståndet icke dela denna åsigt, utan anse sig böra vidtaga ett annat beslut, så skall den olägenhet fortfara, af hvilken vi redan sett exempel, att nemi.
Ståndet förblifver ofulltaligt i vissa Utsk., och dymedelst, enligt min tanka, åsidosätter sin pligt.
Andre ledamöter torde derom hafva en annan åsigt; utgången må dä ankomma pä de liesta rösterna.
Uti denna fråga förekomma egentligen till upptagande de af tvenne ledamöter framställda hinder frän 79 § Riksd.Ordn., för att kunna bifalla mern., utan att införa stadgandet derom i Ridd.Ordn.
Jag anhåller derföre, att fä fästa Hrrrnes uppmärksamhet derå, att 79 § Riksd.Ordn. bestämmer, huru Utsk:sledamöter skola anmäla sig för tjenstledighets vinnande, huru vid en sådan ledighets beviljande ny ledamot skall väljas, och att slutligen R. o. Ad. ställe sig, i dessa sednare fall, Ridd.Ordn. till efterrättelse, naturligtvis i afseende på tid och sätt för valen; ty något annat än tiden för ledighet och sättet för valet är icke i fråga.
Nu är här icke det ringaste ord nämnt i denna § om suppleanter, hvarken för R. o. Ad. eller för de öfriga Stånden.
Hvad hindrar då R. o. Ad. att, lika med de öfriga Stånden, välja suppleanter till Utskm?
Grundlagen hindrar det icke, Ridd.Ordn. icke eller.
Frågan är således: hvad blir följden, när ledamöter i Utsk. begära tjenstledighet?
Det förändrar icke förhållandet, ty i och med detsamma Landtm, tillkännagifver för Ståndet, att han beviljat ledighet för Utsk:sle damöter, anmodar han Electorerna att träda tillsammans, för att välja ny ledamot på sätt 69 § Riksd.Ordn. innehåller.