Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att widare utsträcka denna-rättighet, anser U.'stottct sä mycket mindre lämpligt, som det ofta händk, att Städerne af tredje och fjerde Clatzerne, om hwilka här är fröga, icke sjklswe sändt nägon Fullmägtig, Akan sig med andra Städer förenat, säsom wid denna Riksdag Carlstad, Lund, Marstrand, Askersund och Philipstad, dels ock, säsom Wimmerby, icke ens ställt nägon.
Att den ena Riksdagen kunna skicka twä och den andra ingen Riksdagsman synes r) blott wara besynnerligt, utan ock Ständct skadligt, dä därigenom wid möjligen uppstämde Cabalcr tillfälle lemnadeS, att genom ett stork antal Riksdags - Fullmägtige frän mindre betydeliga samhällen tillskapa en pluralite som ej wore den rätta, "Att för att kunna wäljaS till Riksdagsman "bör fordras» att hafwa warit minst 6 Nr Borgare."
Ctt sädant stadgande skulle mä bända ofta betaga Borgare - Ständet Walet af en skicklig Man.
Med lika anspräk i öfrigt stall Walet troligen alltid utfalla till ben mera erfarneS fördel.
"De öfrige wid denna § i särskilble Riks"Ständ gjorde erindringar om bestämmandet af Ordet "ringare Städer, att ingen mä för annan Stad "blifwa Riksdagsman, som icke är Fullmägtig för den "Stad, der han sjelf bor, att alla Wal böra ste in» "'för Magistraten, med slutna Sedlar, och atclamatlonS"kallclse ej äga rum; att ändteligen det i hIvarje Stad ''brukliga Valsätt, äfwen hädanefter mätte bibehällas" 1394 Den 10 October. äro af Utskottet iaktkagne och § i dessa delar förtydligad eller med tilläggningar försedd. §. is. "Oe flera Anmärkningar rörande Representan"ters utgörande af Bonde - Ständet" hafwa fbranlälkl Utffottet att fbreflä ben förändrade redackionrn» §. 16- Ridderfkapet och Adeln, och Präste-Ständet, "att termen ställa Fullmäktig borde förändras till wäija eller förrätta wal "Lill Hull,nägtig."
Ordet ställa synes "närmare tillkänvagifwa ett sörrättadt Wal, än wäija.
Borgare-S tändet:
"OclS att Diket "mä närmare bestämmas, dels att samma ej mä komsta i fräga?'
Utskottet tror, att ett tjenligk
Dite bidrager till en god Ordnings bibehällande, och tror bess belopp kunna utrönas efter §:S föreskrift. §. 17- Ridderfkapet och Adeln, "akt i ''stället för Domhafwanden, bör stä IValförrät- .
"tarén, samt ast Tjenstens förlust spnes för en Ljcn« "steman wara ett nog ringa bestraffning, i jemförelse "med den för andra utsatte kroppspligt."
Den förstnämnde erindringen är i denna kika som ! iy § iakttagen; hwad den senare beträffar, an fer - Den ro Oclober. 1395 ser Utskottet Tjenstens förlust för M Man, hwars hela wäl oftost beror af betz bibehållande, wara ej mindre, utan nästan härdare straff än Watn och Bröd för en annan Person, som tilläfwcntyrS ej hade nägot synnerligt att förlora.
Straffet kan i alla händelser lätt undwikaS igenom lättheten att undwika förbrp. telscn. Bonde-Ständet; "Att Urfwodet borde ^'bestämmas efter, men ej före Walet, samt att Kro"livfogdarne knnde äläggas, akt utan särskild betar?
"ning uppbära och redpwisa
Riksdagsmännens
Urs? "moden."
Hwad det yrkande angär, att Arfwydek mätte efter Walet bestämmas, anser Utskottet ej nägot kunna winnås genom ett sädant undantag frän den all? wänna principen.
Hfwerenskommclser om Arswodet kunna sä wäl i det ena som andra fallet äga rum, och dä härtill kommer, att den Walde ej kan utan Laga förfall undandraga sig förtroende, synes des af Utskottet föreslagna stadgande närmast leda till Andamälet.
Med anledning af den senare Anmärkningen, rörande Kronofogdarnc- uppbördsstylldighet, har Ut stöttet ansett det tillägg nödigt som nu mera i § finnes infhrdt. §.
IZ 'De wid denna F uppstädde olika Meningar ^om behörig Slder för Riksdagsman, äfwcnsom An?
I'märkningklr, huruwida ben uppä lbwars Cesstons ansökning befriande
Oom ännu Y fallits ej kunde sL"dant oagtadt till Riksdagsman godkänna-'.' — har Mstytttt ej funnit böra föranleda till, ändring i denna 1396 Den 10 October. del. 25 är äro tillräcklige för akt utses till Förmpndare och ben, som under Cession omedelbart beron af sine Creditorer, äger ejden sjelfständighet, som fordras för att wara Nationens Representant.
Genom be friel seDom, soip äfwen -medelst bfwerenskommelse kan bere, bas, äterwinncr han denna rättighet.
"Likaledes är yrkabt det en genom Dom förs "lorad rättighet att blifwa Riksdagsman, mätte genom ' mellankommande
Räd kunna upplifwas, samt akt "den, som blifwkt förklarad owärdkg att föra andras "'talan, ej borde af sädant stäk utestutaS frän ofwaru. 'nämnde Rättighet."
Utskottet har trott, ask Laga kraftwunnen Oom^ rhwad
Räd mellankommit eller ej, alltid innefattade tillräckliga skäl till den DbmdeS sällande, och att för öfrigt en Person, som ej är tilläkit att föra enskildtas talan, ej borde komma i ätnjutande af det wida högre förtroende att föra Nationens.
"Att inga andra Statens Medlemmar än af "den rena Evangeliska Läran skulle kunna wäljaS till "Riksdagsmän samt att andre Christna Trossörwan"ter ej mera än Reformertc borde uteslutas."
För det närwarande finnes föga skillnad emellan Lutherske och Reformerte Lärorne, ingen strid emellan deras Trosförwanter.
Den Catholffa Religiös nen deremot, äfwen som flera andra Christna SccterS, är i sin natur intolerant och bör derföre mindre tolereras.
Denna Grundsatts är äfwen följd i Kongs. Drrfwen af dm 27 Äug. 1741 och 24 Ianuarii 1731. 3 öfrigt häMises till Z-.nS förändrade redaktion. Z. 19.
Den 10 October.
LZ97 Ri ddersk apc t och Adeln; "att alla "frägor om Riksdagsmanna Wal och Rätt böla, grandas och utredas af Constitutions, Utskottet."
OS afgörandet af sädana frägor fordrar skyndsamhet, wiancs densamma ej genom behandlande af Sonstilutions - Utskottet, hwilket ej sätteS förrän efter Riks»StändenS fulländade Organisation. Borgare-Ständet; "att Mderböran"bcS Förklaring äfwen bör ätfölja Landshöfdingen-." Rättabt i H-.n.
Bonde-S t ände t; "att uppkomne stri,' "dlghctcr emellan de iväljankx och de under omröstning ' komne ej böra hindra Fullmagts. Utfärdande för "Riksdagsman," finner Utskottet sä mycket bctänkcligare att tillstyrka, som sjelfum meddelandet af Fullmagken till behörig
Trettiondenionde Häftet.
Tryckta hos Johan Hörbergj 1831. . j'--.
; H »r_» U -'><>*> i- t, - - Ortö .tiifli ««tHi «..,0 vS \> \
Va» ■ Onsdagen den 19 Augusti 1829.
P . .
J- riherre Åkerhjelm, Guslaf Fredrik:
Vid det tillfälle Bevillnings- och Ekonomi-Utskottens under N:o i3 afgifne Betänkande, angående yrkadt förbud emot införsel af utländska fabriksvaror m. m., uti sista Plenum den 17 dennes e. m. till pröfning förehades, vidrörde man äfven de omständigheter, att bräder skola blifvit uti fen ganska betydlig mängd utförde från Halmstad till
Da nnernark, samt att säd från sislnämde ställe blifvit återförd till
Sverige utan att någon tull hvarken för det ena eller andra skall blifvit -fetlagd.
Jag torde, i anledning deraf, nu få äran nämna, hvad jag då förglömde anmäla, att aktningsvärda personer i Halland uppgifvit, att spannmål vanligen ankommer dit ifrån Skåne, och att derifrån utföras bräder till Dannemark , hvilket också af TullJournalerne bestyrkes.
Hvad som emellertid ytterligare kan lända lill upplysning i ämnet, skall jag noga låta efterforska, och om jag skulle finna, alt ifrå3g II. 1* 4 Den 19 Augusti. gavarande brädpartier verkeligen afgått från Halmstad, utan alt tull blifvit erlagd, skall Tullkammaren derföre ej undgå det ansvar, som förfatlningarne för dylika förbrytelser stadga.
Skulle åter dessa partier finnas behörigen journaliserade, samt tull derföre erlagd, torde Ridderskapet och Adelli finna, att allt riktigt tillgått, och att utförseln deraf tillskyndat nytta åt det allmänna.
Ånyo föredrogs Herr Rosenqvists, Fredrik Leonhard, den 17 dennes f. m. på bofdet lagde Motion, att Rikets Ständer måtte genom en stor Deputation till Haus Majit Konungen och Hennes Majit Drottningen framföra den underdåniga önskan, att Hennes Majit Drottningen täcktes antaga elen Evangelisk Lutherska Läran.
Friherre Cederström, Jacob: Jag förmodar, att det icke finnes någon enda upplyst Svensk man, hvilken icke anser, såsom vilkor för Svenska Folkets lugn, att den religionsfrihet, som är anbefald i 16 §.
RegeringsFormen , strängt handhafves.
Jag finner på sådan grund den af Herr Rosenqvist väckte motion vara stridande emot berörde 16 §.
Orden lyda der sålunda:
Konungen bör ingens samvete tvinga elier tvinga täta , utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin Religion.
I RegeringsFormens 2, 4 och §§• finnas bestämmelser, Den 19 Augusti. 5 hvilka personer skola vara af elen Lutherska läran.
I följd häraf föreställer jag mig, att Herr Grefven och LandtMarskalken icke kali grundlagsenlig! meddela någon handläggning till Herr Rosenqvists motion, såsom olaglig, och jag öfverlemnar lill Herr Grefven och LandtMarskalken sjelf, om icke det stadgande i 3i §.
RiddarhusOrdningen, som gifver LandtMarskalken rättighet att varna dem, hvilka sig otillbörligen förhålla, här må tillämpas, Friherre Anckar swärd, Carl Henrik:
Jag delar fullkomligen allfdet missbilligande, som kan uppstå i anseende till den ifrågavarande motionen.
Jag tillåter mig ingalunda ingå i granskning af motiverne dertill, då jag ej bör kunna förutsätta, att något annat än ett religieust nit kan vara orsaken dertill.
Lika med den förra Talaren är jag öfvertygad, att 16 §, RegeringsFormen är så bestämd, att, utan förändring af densamma, en så beskaffad motion, som denna, aldrig bort kunna göras.
Jag bade således trott, att, med den Grundlagskännedom man bör förmoda hos en Represen-- tant, en i behörig väg gjord framställning till ConstitulionsUtskottet bordt föregå, innan motionen kunnat å bane bringas.
Att motionen icke kunnat bli i va af verksam beskaffenhet synes klart af den epok, då den blifvit framstäld, hvilken i alla fall gör det till cn omöjlig sak, alt innan den före - 6 Den 19 Augusti. slående kröningen tillvägabringa en sådan önskan.
Men jag finnér dessutom, att alla möjliga skäl tala emot motionen, i anseende till det sätt, hvarpå den ifrågavarande religion,sskillnaden utöfvas.
Jag tror, att hvarken molionaireu, eller någon annan, kan framte någon gillig anledning till motionen.
Jag tror dessutom, att genom det GiftermålsContract för Hennes Kongl. Höghet Kronprinsessan, som af Konungen blifvit gilladt, och vi alla känna, motionairen hort påminnas att icke framkomma med en sådan motion, som aldrig kunnat vinna tillämplighet för Hennes Kongl. Höghet KronPrinsessans en gång inträffande kröning.
Jag föreställer mig, att Reformert eller Luthersk intolerance ej äger företräde, framför Catholsk.
Vi åga endast anledning till den mest uppriktiga kärlek, tillgifvenhet och vördnad för Hennes Maj:t
Drottningen, och för det sätt, hvarpå Hon öfvar sin trosbekännelse. 16 §.
Regel ingsFormen innehåller, att Konungen bör ingens samvete tvinga eller tvinga låta, utan skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin Religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer.
Jag tycker, att denna mening borde tillräckligen hafva hänvist motionairen till olämpligheten att framkomma med en sådan motion, då han säkerligen vid detta tillfälle ej kan stödja sig vid exeptionsvilkoren i §:n.
Jag känner ett stort obehag i föreställnin - Dea 19 Augusti. 7 gen, att Hennes Maj:t skulle finna häraf någon anledning till oro.
Jag önskar, att alla sådana farhågor måtte i sin födsel kunna förskingras, och jag tror, att, utom den utväg, som 16 §. lemnar LandtMarskalken, att vägra upptagande af motionen, Ridderskapet och Adeln äfven äger en obestridlig rättighet att vägra all remiss af en sådan motion.
Jag t villar således ingalunda, att ju saken vinner ett hastigt slut, genom vägran af proposition, hvilken jag är öfvertygad, alt Herr Grefven och LandtMarskalken, på grund af lagens klara stadgande, kan åstadkomma.
Det är för min känsla ett verkligt obehag, att detta discussionsämne är utgånget från ett Stånd, sorn äger en högre grad af upplysning, än denna motion, efter mitt sätt alt se, bevisar.
Jag öfverlemnar åt Herr Grefven och LandtMarskalken att i detta afseende handla efter hvad Grundlagen föreskrifver.
Men hvad Friherre Cederströms framställning vidkommer, att använda en varnings-§, så tror jag det ej lämpligen böra ske; och så mycket jag ogillar motionen, så mycket jag hade önskat att den aldrig ägt rum, så mycket motsätter jag mig användandet af en §, som vid detta, likasom vid de liesta tillfällen, då Friherre Cederström velat göra den gällande, saknar all tillämplighet.
Herr Fiosenqvistj Fredrik Leonhard: Herr Friherre Anckarswärd synes föimoda, 8 Den 19 Augusti. att elen af mig väckte motion skall afse ett försök, att hindra Hennes Maj:t Drottningens kröning.
Detta är likväl tvärtemot sanna förhållandet.
Min motion har icke haft något sådant till föremål.
Jag trotsar Herr Friherren så val som hvar och en annan i Svenska språket bevandrad medborgare, att, efter sönderdelandet af min motion, finna det ringaste deruti, som ger anledning till hinder för Kröningen.
Neji min motion innefattar endast den varmaste önskan, att Hennes Maj:t Drottningen, såsom Landets Moder, läcktes antaga samma Religion, som Landets Fader och Landets Barn bekänna, Må det vara Herr Friherren och hvilken annan som hälst, den der bekänner sig till den rena Evangelisk-Lutherska Läran, förbehållit, att uti denna min uppriktiga önskan finna något oriktigt, anstötligt, klander värd t eller Conslitutions-stridigt.
Jag vill icke göra hvarken Friherre Anckarswärd, eller någon medlem af detta Stånd — Ja! *— jag vill icke ens göra tiggaren på sin halmbädd den orättvisa, ptt icke hans hjertås innersta delar samma känslor — samma önskning, som jag, ehuru munnen kanske måste föra ett annat språk, Herr Friherre Anckarswärd har, såsom jag tyckt mig fatta, yttrat: att liberala principer fordra att lemna hvar och en Den 19 Augusti. 9 fri Religionsöfning.
Jag är långtifrån att bestrida detta; tvärtom delar jag samma tanka; men jag tror, att, med bibehållande af denna princip, kan och måste hvar och en uppriktig bekännare af vår StatsReligion önska, att Landets Drottning bekände samma Lära; och jag förklarar högtidligt, alt jag fullkomligt tror, det Hennes Maj:t
Drottningen, i händelse den af mig föreslagne underdåniga önskan blefve framstäld, skulle, äfven om densamma icke antoges, ändock icke med missnöje anse en så beskaffad religieus önskan, emedan Hennes Maj:t skall deruti igenkänna den innerliga och sanna känsla, som redan i secler gjort Svenska Nationen lycklig i ägandet af den Evan» geliskLutherska Trosbekännelsen.
Min motion liar äfven velat anses som grundlagsstridig.
Jag påminner mig, i anledning deraf, hvad ett visst Utskott under denna Riksdag yttrat, nemi. att Religionen vore den bästa Riddarhusordning.
Jag lånar en del af detta yttrande, och säger, att Religionen är den bästa GrundLag.
Om likväl Ridderskapet och Adeln ogillar min motion, och finnér det vara onödigt, att ens önska, det Hennes Maj:t
Drottningen ville antaga vår EvangeliskLutherska
Lära; så skall jag, för min enskildta del, ändock aldrig ångra, långt mindre skämmas, för det jag offenteligt hemburit min skyldiga gärd af vördnad,. kär - Den 19 Augusti. lek och tillgifvenhet för en Religion, den Jag anser sorn mitt högsta goda, och den jag önskat mätte på samma sätt anses af hvar och en, som kallar sig Svensk.
Emedlertid, och för att komma till det önskade målet, vill jag ännu göra ett försök, det nemligen att hemställa, om icke frågan kunde öfverlemnas till Högvördiga PrästeStåndet, med vänlig anmodan, att deröfver enskildt meddela sina tankar.
Denna utväg har af Ridderskapet och Adeln under 1815 års Riksdag blifvit uti en religionsfråga begagnad, då Högvördige PrästeStåndet inbjöd sine MedStänder, att till laga åtal anmäla Författaren till en under Riksdagen utkommen tryckt handling, å hvars titelblad voro i parodierad styl använde vissa ord utur Christi Pinos-Historia.
Vinner denna min hemställan bifall, hvarom jag icke hör tvifla, emedan Prästerskapets rättighet att bevista Riksmötet egenteligen lärer hafva för ändamål, att vårda Religionens angelägenheter, så heredes härigenom tillfälle för Högvördiga Ståndet, att låta Svenska Folket erfara, hvad begrepp dess Prästerskap gör sig om det ämne, jag framställt.
Och i händelse det då visar sig, att jemväl Högvördiga PresteStåndet anser samma ämne vara en bagatelle och af intet värde, så må min motion allt för gärna förfalla och förkastas.
Ämnet är för allvarsamt, och föremålet för högt, att det Den 19 Augusti. löjliga bör få inkomma i discussionen.
Det blir ock för den, som vid ämnets behandling sökt grannlagenheten en obeskriflig svårighet, att upptaga sådane jemförelse!’, som dem Motionairen framställt.
Jag hoppades kunna undvika upptagandet af det olämpliga och osannfärdiga i den historiska citationen, som innefattas i motionen; men då det ökas genom det yttrande den siste Talaren nu afgifvit, kan jag ej underlåta att åtminstone i någon måtto anmärka det, på det icke tystnaden skall antagas såsom ett medgifvande af dess riktighet.
Det är ytterligare påstådt, att motionen skulle innefatta Svenska Folkets önskan, och att det allmänna intresset förenade sig deruti.
Detta anser jag mig, i egenskap af Representant, skyldig att förklara aldeles stridande emot min öfvertygelse om sanna och verkliga förhållandet; och att Svenska Folket i min tanka åtminstone är så upplyst, att det pj befattar sig med ett ämne, som ej gifyit det någon anledning till bekymmer.
Jag är äfven öfvertygad, att Svenska Folket har så mycket religieust begrepp och religieus känsla, att det ej tror, att religions förändring är så lätt, att den blott på en önskan kan eller bör ske.
Jag tror, att den största af alla orättvisor är att tro Svenska Folket så lättsinnigt, att det skulle bos en så högt uppsatt person förutsätta en sådan grad af lättsinne, att en så beskaffad, och på så klena skäl motiverad önskan, skulle •12 Den 19 Augusti. kunna villfaras.
Det är med stort obehag jag uppträder i denna sak, men jag anser min pligt fordra, att icke lemna sådane yttrande obestridde.
Jag önskar nu blott, att saken måtte vinna ett snart slut.
Ganska många hördes härtill yttra deras bifall.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att enär iG§.
RegeringsFormen uttryckeligen stadgade, att
Konungen bör skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn, eller allmän förargelse åstadkommer, samt Herr Rosenqvists ifrågavarande motion, att Rikets Ständer skulle hos Hans Majit Konungen och Hennes Majit Drottningen anmäla deras underdåniga önskan, att Hennes Majit Drottningen tacktes antaga den EvangeliskLutherska
Läran, innefattade en framställning, stridande emot den enligt 16 §.
RegeringsFormen Konungen tillkommande rättighet och pligt, att skydda hvar och en vid en fri utöfning af sin Religion; alltså och då Herr Rosenqvists berörde motion, efter Hans Excellences omdöme, vore stridande emot ordalydelsen i den åberopade 16 §.
RegeringsFormen, ansåg Hans Excelleuce sig icke kunna samma motion till någon åtgärd eller handläggning upptaga.
Den 19 Augusti.
Jag hemställer, om icke hela motionen kunde försvinna utur Protocollerne, sa att den ej syntes.
Den är af sådan halt, att den gör Ståndet skam.
Jag anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition i detta afseende.
Jag skulle visserligen högeligen önskat, att aldrig en motion, så stridande emot min öfvertygelse samt Ridderskapets och Adelns tänkesätt, framkommit, men då den blifvit gjord, och Motionairen oaktadt allt hvad en lika ädel som lycklig och aktad Talare deremot anfört, ytterligare yrkat dess fortfarande, anser jag såsom en pligt att lemna åt kommande tider ett ojäfaktig! bevis, att Ridderskapet och Adeln ej kunnat, ej velat gå in i en sådan sak.
Jag önskar således, alt motionen måtte slå qvar, så väl för den person, som gjort den, som för Ridderskapets och Adelns skull.
Samtid och efterverld är jag säker skola, lika med hvad Ridderskapet och Adeln nu gjort, bedöma så den ena som den andra handlingen.
Fullkomligen instämmande i hvad Hans Excellence Herr Den 19 Augusti.
Grefve De la Gardie yttrat, tror jag, att dm motionen orsakar någon skam, är den för motionairens, och ej för Ridderskapets och Adelns räkning.
Efter hvad jag nu liört, ofstår jag från min begäran, att hela saken måtte utur Prolocollet utgå.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, sedan Friherre Wrangel afstått från dess begäran, att Herr Rosenqvists ifrågavarande motion måtte utur Protocollet utgå, torde Ridderskapet och Adeln finna, det någon åtgärd i anledning af Friherre Wrangels berörde framställning, icke erfordrades.
Vid förnyad föredragning af LagUtskottets den 23 sistlidne Jul ii under NroSoafgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande, öfver väckt motion om förklaring öfver 5 och 6 §§. i 23 Cap. RättegångsBalken; blef berörde Betänkande af Ridderskapet och Adeln bifallit.
A nyo föredrogs LagUtskottets den 23 sistlidne Julii under N:o 81 afgifne, och den 3 dennes e. m. på bordet lagde, Betänkande öfver gjorde förslag till ändring af 1 Cap. 12 §.
Den 19 Augusti. i5 Ilerr Rosenqvist, Fredrik Leonhard:
Dagliga erfarenheten vitsordar, att de^ visserligen vöre mycket att anmärka emot de äsigtei’, hvarifrån Lagutskottet utgått, då Utskottet ansett 12 §. i i:sta CapitlelRätlegångsBalken redan innefatta ett tillräckeligt correctif mot
Domares benägenhet för orätta' domslut; men sorn den i manga Herrans år förväntade nya Lagen väl någon gång i tidens längd måste hinna blifva färdig, och det bör förmodas, att i samma nya
Lag sättes en säkrare horn mot hvarje försök, att i stället för Lag och påtagliga skäl taga sjelfgjord^ satser och hopvridna långa bakvända meningar till grund för domsluten, hvilka, äfven då de nödvändigt mäste äpdras och undanrödjas, ändock sällan eller aldrig medföra det ringaste ansvar för den påtagligt vrångvise
Domaren, så får man väl vara nöjd och hoppas på bättre tider.
Utskottet har likväl icke i allt besvarat min motion; ty den innefattade äfven en framställning om nödvändigheten deraf, att en Lag måtte utfärdas, som bestämmer ersättningsskyldighet för den Domare, hvilken meddelar Parten oriktig hänvisning lill ändrings sökande; och såmedelst ganska ofta blottställer en Part för högst kännbara kostnader, då han måste vandra från den ena ÖfverRätten till den andra, innan han slutligen hittar på den, som vill upptaga hans besvärsskrift eller libell.
Denna punkt i min motion har Utskottet alldeles gått förbi, hvilket är så mycket mer oväntadt, sorn en besvärshänvisning, sedan utslaget redan är gifvit, ingalunda är detsamma, som sjelfva Utslaget eller Domen, hvilken vill Öfverklagas; ty den oriktiga besvärshänvisningen är icke någon orätt dom, och kan således aldeles icke hänföras lill samma Categorie, hvilken uttrycker begreppet om Lagens mening i den åberopade .12 §. af 1 Capitlet Rättegångsbalken.
Jag anhåller alltså om återremiss af Betänkandet, på det äfven denna delaf min motion må få någon handläggning.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å LagUtskottets ifrågavarande
Betänkande i hvilken proposition med Ja besvarades.
Lagutskottet har alldeles gått förbi jemt hälften af den utaf mig vid Riksdagens början väckte motion, dels om skärpning uti det i t Cap. 12 §.
RättegångsBalken stadgade ansvar för Domare, som fälla orätt dom, dels ock, att en Lag måtte bestämmas, som ålägger ersättningsskyldighet för den Domare, som meddelar oriktig hänvisning till ändrings sökande, och såmedelst tillskyndar en Part onödige kostnader.
Den Den 19 Augusti. »7
Den förra delen af motionen liar Utskottet uti det nyss afgjorda Betänkandet besvarat, men icke den senare.
Af sådan anledning och enligt medgifvande uti 56 §.
Riksdagsordningen får jag alltså vördsamligen föreslå, alt en så lydande
Lag måtte varda utfärdad: ”Domare, sorn meddelar ”Part oriktig hänvisning lill ändrings sökan”de uti Dom , Utslag eller Beslut, hvarmed ”Partén icke nöjes, vare skyldig, att ersät”ta all den kostnad, som
Parten genom den ”oriktiga hänvisningen blifvit tillskyndad, ”och skall den Domstol, dit saken rätteligen hörer, och der den upptages, oviikor”ligt tilldöma Parten ersättning för all så "beskaffad kostnad, utan allt afseende på ”den utgång, som sjelfva saken kan taga.”