Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att skadan för jordbruket således blefve oberäknelig vid all |slags realisation, då silfret icke är tillräckligt att intaga sedlarnes ställe ^ utan dessas rabatt.
Anmärkning, Om likväl skulle fordras be* vis af erfarenheten, äro några ännu lefvande, som kunna minnas i hvilket djup af elände riket störtades vid 1767 års realisation eller financeoperation, med 60 procents rabatt, vid hypothek af koppar.
Flera lefva som minnas huru 10 år derefter, en börjad gynnande con, junctur olyckligt förändrades, då ny realisation skedde med 100 procents rabatt, vid hypothek af upplånadt silfver; och många kunna erindra sig den tid, då, i följd af 1788 års krig, det gångbara silfret försvann och Riksgäldssedlarne skapades under Ständernes garanties utan minsta annat hypothek.
Första felet var i sistnämnde nödvändiga och nyttiga operation:
Tjugo STOCKHOLM. -Tryckta hos Johan Hörberg, 1831.
Måndagen den i Junii 1829.
Plenum kl. g Förmiddagen.
Herr Grönhagen, Gustafhade inlemnat ett sä lydande Anförande:
I anledning af StatsUtskottets Utlåtande öfver den af mig hos Rikets Höglofl.
Ständer vid innevarande Riksmöte väckte Motion om att återkomma i åtnjutande af den på Stat såsom Page hos Högstsalig Konung Gustaf III innehafde i5o R:d«g
Lön; jemte att för de år denne
Lön för mig blifvit innehållen, undfå ersättning; anser jag mig skyldig afgifva följande anmärkningar.
Utskottet yttrar, att, efter det jag, genom det Expectance-Arfvode af i5o R:dr, som år i8i5 mig tillädes, kommit i åtnjutande af ett belopp, hvilket motsvarar den af mig fordom innehafde Page-lönen, så kunde
Utskottet icke tillstyrka bifall till min framställning att berörde lön härefter få uppbära.
— Härvid får jag erindra: 1:0 att det Expectance-Arfvode jag åtnjuter, icke äger någon den ringaste beröring med ifrå - 4 Den i Jun ii. ga var ande Page-lön, emedan Expectance-Arfvodet blifvit mig för bevistade Fälttog såsom Lönlös Officer tilldeladt; 2:0 att Expectance-Arfvodet väl i anseende till ziffran utgör ett lika belopp med min Page-lön, meri aldeles icke svarar deremot, i anseende till sjelfva värdet, emedan i5o R:dr vid början af 1790-talet nu i värde motsvarar ett belopp af omkring 4°° R-dr efter 128 sk.
Efter en sådan beräkning hafva ock Löne- samt Pensions-förhöjningar blifvit tilldelade Embets- och Tjenstemän samt Pensionärer.
Häraf följer således, att, om jag komme i åtnjutande af min Page-lön jemte det Expectance-Arfvode jag för närvarande uppbär, skulle sammanräknade beloppet ändock icke svara mot värdet af Page-lönen ensam.
Detta lärer hafva undfallit StatsUtskottets uppmärksamhet, men torde deremot förtjena, att af Rikets Ständer considereras.
Beträffande åter den senare delen af min Motion, om yrkad ersättning för de år jag varit min Page-lön förlustig, och icke njutit någon motsvarande inkomst, eller från 1796 om våren, då jag från Krigs-Ak ademien, såsom utexaminerad Cadett, utgeck med endast 5o Rxlr UnderOfficers-Lön som Stabs-Fändrik, hvilken lön år 1793^ redan under min tjenstebefattning som Page mig blef tillagd, intill är i8i5, då jag kom i åtnjutande af Expectance-Arfvodet, eller från medio af år 1799 till år 1815, en tid Den i Juni!. 5 af femlon och ett halft år, under hvilken lid jag varit helt och hållet lönlös, har Utskottet yttrat, att sådane fordringars utbekommande strider emot Författningarnes bestämda föreskrifter; men Utskottet har icke ens uppgifvit de Författningar, som lägga hinder i vägen härutinnan, icke eller lära några Författningar finnas, som äro hit lämpelige.
Här är icke fråga om utbekommande af någon fordran hos Statsverket.
Jag har endast begärt, att få lyfta mina egna hos Statsverket innestående penningar., hvilka, i kraft af Högstsalig Konung Gustaf III:s Testamente, mig, men icke StatsVerket, tillhöra.
Hade Författningar härföre legat i vägen, så hade Utskottet omöjligt kunnat tillstyrka, att Herrarne Durietz och Friherre von Liewen må återfå deras inneliållne Pdgelöner.
Desse Herrar äro precist i lika categorie med mig, och om de kunna förklaras berättigade hädanefter få uppbära deras innehållne Page-löner, så bör en lika rättvisa vederfaras äfven mig; ty ExpectanceArfvodet kan icke lagligen inverka på min rätt, att intill min död åtnjuta hvad Högstsalig Konungen i sitt Nådiga Testamente mig så väl som Herrarne
Durietz och von Liewen ovilkorligt tillagt.
Om således jag icke skulle kunna få uppbära min Page-lön för de år jag begärt, sk förändrar jag min Motion sålunda„ att jag anhåller vördsammast, att, på samma skäl som ansetts böra gälla för nyssbemälde Herrar, få tillgodo - 6 Den t Jun i i. njota min Page-lön åtminstone från och med 1828 eller 1829 års början och allt framgent under min öfriga lifstid.
Ridderskapet och Adeln beslöt återremiss af StatsUtskottets Utlåtande rörande Allmänna IndragningsStaten, får jag nu vördsamt anhålla, att dessa mine anmärkningar må till nämnde Utskott varda remitterade.
Herr Uggla\3 Carl Wilhelm, hade inlemnat följande Anförande:
Hindrad att öfvervara Höglofl.
Ståndets Plenum den 29 dennes, då ibland annat äfven StatsUtskottets Utlåtande angående reglering af Allmänna IndragningsStaten föredrogs och återremitterades, anhåller jag härmed vördsamt, att få yttra några ord i anledning af den del af Utlåtandet, sorn rörer Herr ÖfversteLöjlnant Carl de Mottonis å Stat beviljade årliga åtnjutande af 400 R:dr B:co, oberäknadt dess förut innehafvande expectanco-arfvode.
För Utskottet har det blifvit, efter dess eget tillkännagifvande, genom inlemnade handlingar styrkt, att Herr C. de Mottoni af H. M. Konungen, medelst öppen fullmagt af den 12 Julii 18 r 4 blifvit förordnad till i:ste Major vid Regementet Royal Svcdois med åtnjutande af de löneförmåner, som Dea i Junii. 7 framdeles kommo att bestämmas; och hvilka sedermera den i Augusti samma år nådigst faststäldes i likhet med Officerare af samma grad vid Konungens Eget värfvade Regemente.
Äfvenledes är det upplyst, alt Hr de Mottoni hos O. M. Konungen i slutet af år 1814 sökt utbekomma denna honom tillagda lön, men fått afslag derföre, att utväg dertill af Statsmedel då saknades:.
Ännu en gång har ÖfversteLöjtnant
Mottoni förnyat sin underdåniga ansökning i samma väg, fast med lika liten framgång.
När nu Utskottet, i betraktande häraf, och i stöd af dessa handlingar, finner, att Hr de Mottoni varit ovilkorligen berättigad erhålla den utlofvade löneförmånen, och sålunda tillstyrker dess uppförande på Stat kan jag i sanning icke inse orsaken hvarföre ersättningen honom icke retroactift beräknas; ty just de förhandlingar, hvarpå hans rätt hvilar, och utan hvilkas tillvaro han ej kunnat tillerkännas någotj berättiga honom också, att utbekomma allt, hvarå han undfått försäkran.
Att annorlunda behandla honom, är och förblir, efter min åsigt, stridande icke allenast emot det enkla begrepp om rätt, hvar och en med sundt förnuft kan göra sig, utan äfven emot Statens värdighet, hvilken icke kan förenas med en girig och snugg speculation, att på ett eller annat sätt från-advocera sig uppfyllandet af ingångne förbindelser.
8 Den i Junii.
Det Sr sannt, jag har håde hört och erfarit, att den principen vill göra sig gällande ifrån några, ehuru få representerande, samhälls-individer, och hvaruti desse måhända lyckats proselytera några för partigängeriet böjda disciplar, den nemligen att med eller utan skäl motsäga allt, hvad i anslagsväg kan föreslås, det må komma ifrån hvilken som helst, om äfven genom afslaget Statens ära och upprätthållande äfventyrades.
Jag lemnar derhän dylika principers hallt.
Ingen tänkare behöfver en ledning för att rätt bedöma dem.
Hafva de sitt ursprung ifrån ett patriotiskt nit, är detta, lindrigast sagdt, förfeladt; ty så uti det allmänna, sorn uti det enskildta, gäller, att man ofta för det njugga besparandet af en ringa summa, i tid använd, får pligta med en mångdubbel större förlust.
Härleda de sig åter ifrån det icke sällan begagnade lycksökeriet, att vilja lysa hos den mindre reflecterande stora mängden inom ett samhälle, och såmedelst skaffa sig en slags ephemerisk ryktbarhet, lyckas det visst för dagen, att bli buren på händerna; men som folkgunsten äfven kan liknas vid April-vädret, blir troligen, vid yrans slut, ensamheten och den bistra misantropien de respective Sökändernas enda ledsagare på åldrens dagar!
, Ty de tider äro nu mera förbi, då det afviga kunde räkna på en alfvarsammare
Den i J u n i i. 9 hyllning derföre, att det egna interesset dårade hopen genom en lånad gyllene beklädnad; och vi böra hoppas af de ljusare idéernas öfverhandtagande, att det sanna och verkliga omsider skall segra öfver uppsåtet, att vilseföra genom falska meningars snart försvinnande irrbloss!
Jag nekar fördenskull icke Lehofvet af en viss sparsamhet, så väl uti den allmänna, som uti den enskildta hushållningen; men jag erkänner icke, att denna sparsamhet får sträcka sig ända derhän, att någon förhålles hvad honom med rätta tillkommer.
Jag protesterar derföre emot alla försök af dylik beskaffenhet ifrån Statens sida, såsom icke allenast ledande till menliga efterdömen för dess medlemmar, utan äfven till kränkning af Nationens ära och af hennes stolthetskänsla.
Jag förklarar derjemte, att jag för min ringa del aldrig skall undandraga mig, att, med hvilka ansträngningar som helst, bidraga till de anslag, som hafva Rikets heder till föremål, eller som afse godlgörandet af Statens offentligen erkända hedersskulder.
I följd af dessa bekännelser, hvilka jag aldrig skall förneka, är det för mig motbjudande, att erfara den illiberala behandling
Hr de Mottonfs rättvisa anspråk fått hos SlatsUtskottet; och jag anhåller derföre vördsamt, att rättsgrunderne för detta mål må tagas i närmare skärskådande, hvarefter IO Den i Junii. jag hoppas, det ett med billighetens fordringar mera öfverensstämmande resultat, än det nu åstadkomne, framdeles kommer att underställas Rikets Högloft.
Ständers pröfning.
Jag anhåller vördsamt, att detta anförande må få åtfölja den redan beviljade återremissen till Utskottet.
Herr Boij, Johan Fredrik, hade inlemnat ett så lydande Anförande:
Då StatsUtskottet funnit rigtigheten utaf alt tillägga ÖfversteLieutenant de Mottoni en större inkomst hädanefter, än den han förut innehaft; får jag vördsammast underställa, om ej denna Summa, efter samma princip, äfven bör utgå för den förflutna tiden.
Uppå derom af Hans Excellence Herr Gref ven och LandtMarskalken gjord propoti&n beslöts, att de af Herrarne Grönhagen, Uggla och Boij afgifne anföranden, hvilka innefattade anmärkningar vid StatsUtskottets under N:o i52 meddeldte, och den 29 sistl.
Maji till Utskottet återremitterade, Utlåtande, angående reglering af Allmänna IndragningsStaten, äfven skulle till bemälte Utskott remitteras.
Föredrogs å nyo och bifölls Bevillningsutskottets den 5 sisllidne Maji under N:o 20 D e n i Juni i. afgifne, och den 29 i samma månad på bordet lagde Betänkande om befrielse för Staden Borås från Bevillnings erläggande under Tio års tid.
Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets den 12 sistledne Maji under N:o 21 afgifne, och den 29 i nämnde månad på bordet lagde, Utlåtande, angående väckt Motion om uppgörandet af nya grunder för Taxeringsvärdet m. m.
I fall Rikets Ständer finna för godt bifalla BevillningsUtskottets ifrågavarande Utlåtande, har jag intet deremot att invända, nöjd att hafva, så vidt i min förmåga stått, bidragit att nedtysta klagomålen öfver nuvarande Minimitabell.
Men i afseende å hvad Utskottet yttrat i anledning af mitt uttryck i motionen, ”att denna minimi-tariff har endast 'slumpen att tacka för sitt belopp,” får jag erinra, att jemkning i fastighetsvärdena ägt rum inom hvarje Län, men ingalunda i förhållande emellan Länen, och att hvad i sednare omständigheten blifvit uppgjordt utan någon mathematisk visshet, kan sägas hafva skett af slump.
Hvarefter, uppå derom af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjord proposition, Bevillningsutskottets om - 12 Den i Junii. förmäldte Utlåtande af Ridderskapet och Adelil bifölls.
Föredrogs å nyo och bifölls Bevillningsutskottets den i5 sistledne Maji under N:o 22 afgifne, och den 29 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 10 förut meddeldte Betänkande om befrielse från Bevillning af Recognitionssmide.
Företogs till pröfning Bevillnings-, Lagsamt Allmänna Besvärs- och Ekonomie-Utskottens den 9 sistl.
Maji under N:o 6 afgifne, och den 29 i samina månad på bordet lagde, Betänkande, angående förändrade föreskrifter örn liusbehofsbränvinsbränningen och dermed gemenskap ägande ämnen.
Jag anhåller, att detta Betänkande måtte ytterligare få hvila på Bordet.
Fast min mening ingalunda är, att det liksom vissa andra vahror, i synnerhet spiritueusa, skall blifva bättre genom liggning; tror jag likvist, att det icke derigenom kan blifva sämre.
Grefve Posse, Arvid, och Herr Dalman, Lars Johan, förenade sig äfven i den Den i Juni i. anhällan, att detta Betänkande mätte ytterligare hvila; i anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att då ifrågavarande Betänkande blifvit af flere Ledamöter ytterligare hegardt på Bordet, kunde sådant, enligt 49 §.
Riksdags-Ordningen, icke förvägras.
Föredrogs å nyo BevillningsUtskottets den 12 sistlidne Maji under N:o 26 afgifne, och den 2g i samma månad på hordet lagde, Betänkande, angående väckt motion om tull å Spannemål.
Herr Tham TVolrath:
Man har inom.
BevillningsUtskottet tagit i öfvervägande den väckta frågan om en framställning till Konungen, att en fix tull måtte bestämmas för Spanmåls-införsel, för att derigenom bereda en Spanmålshandel inom landet, enär man varit öfvertygad, att dessförinnan ingen köpman skulle våga, att speculera på handel med utländsk Spanmål och knappt nog med inländsk, då han aldrig kan vara säker, att ju icke tullen hastigt nedsättes lågt, eller till och med tullfri införsel tillätes, så att priset understiger det, hvartill han kan sälja sina förlag.
Utskottet har, med gillande af desse åsigter, uppgjort ett förslag till den tull, som borde bestämmas, men föreslagit den så hög, att jag för min del linner förslaget icke vara verksUillhart.
Ut - i4 Den t Junii. skottet har nemligen föreslagit såsom Införseltull för En Tunna Bohvete 4 R:dr 24 sk; x D:o Hvete 5 R:dr; 1 D:o Ärter 4 R:dr; 1 D:o Råg 4 R-dr; 1 D:o Korn och Malt 3 R:dr; 1 D:o Hafre 2 R:dr och 1 D:o Vicker 3 R:dr.
Med sådan tull skulle fråga aldrig kunna uppstå om speculation på handel med Utländsk spanmål, ej ens från Finland, ehuru tullen på den derifrån kommande spanmålen endast blef hälften, af hvad Utskottet föreslagit.
Vore således afsigten endast att bereda en fri handel med Svensk Spanmål, så kunde Utskottets förslag vara mera likgiltigt; men om man har till syftemål att bereda tillfälle vid fördelaktiga conjuncturer till en Spanmålshandel med Utlänningen, tror jag att tullen bör föreslås sådan, att den af Konungen kan antagas, eller ock lönar det ej mödan att ingå med en underdånig framställning, hvarigenom Konungen skulle frånsäga sig rättigheten, att i missväxtår nedsätta tullen på Spanmål.
Den afdelning inom Utskottet, som först beredde frågan, föreslog 5o procent mindre tull, och Afdelningen hade icke destomindre tagit den existerande conventionen med Ryssland i öfvervägande.
Tullen på Finsk
Råg skulle då blifva 2 R:dr R:g:s, och om man härtill lägger frakt och öfrige omkostnader, tror jag ingen farhåga kunna uppstå, att priset hos oss derigenom skulle nedsättas i goda år, men väl att en möjlighet bereddes, att i missvextår få in spanmål för dräglig tull, och att i goda år Den I Junii. uppköpa Spanmål i speculation på handel nied Utlänningen.
Konungens rätt att höja oeh sänka Spanmålstullen är obestridlig; men anser man en framställning om fix tull nödvändig, så bör förslaget, som man framlägger inför Konungen, vara antagligt.
Under åberopande af min och Herr af Billberghs reservation, anhåller jag derföre om återremiss, helst frågan inverkar på Tulltaxan, hvarom Utskottets Betänkande först om några dagar kan inkomma, och återremissen således ej lärer leda till någon tidsutdrägt.
Äfven jag anhåller om återremiss, men väsendtligast på den grund, att Herr af Wingård synes mig så väl i sin motion, som i sin reservation tillräckligt hafva utredt, att hans förslag är enda sättet att förlika Landtmanncns och köpmannens intresse.
Jag utbeder mig derjemte, att få fästa uppmärksamheten derpå, att conventionen med Ryssland rörande Finska handeln icke bör lägga hinder i vägen för förslagets antagande.
Ty om man öfverväger resultatet af den tull Herr af Wingård föreslagit, och derifrån afräknar hälften för Finland, skallman finna, att ganska betydliga afgifter äfven för Finsk Spanmål återstå.
Under de hos oss mäst gängse priser på Råg t. ex. skall tullen på den Finska variera mellan 3, 2, i och i R:dr, hvilket tillsammans med öfrige omkostnader bör vara en tillräcklig skyddstull, serdeles då 16
Den i Junii. vi på (lenna sidan om Sundtet hafva flere sädesrika Provincer, hvilka kunna förse hufvudstaden med dess hellof, utan att behöfva erlägga Sundska tullen.
Jag ser således intet, hinder för förslaget med en så hög tull, som Herr af Wingård uppställt.
Men jag anhåller vidare, att få fästa Utskottets uppmärksamhet på ett förhållande, som så naturligt erbjuder sig, ifall Utskottet ej skulle vilja frångå sin rädsla för verkningarne af Ryska conventionen, det nemligen att på sätt Herr af Wingård i sin reservation yrkat, skilja Rikets vestra Provinser ifrån de östra.
Detta skulle äfven kunna föranleda Styrelsen, att antaga ett sådant Handelssystem i allmänhet, hvaraf resultatet efter min tanka skulle blifva ganska stort.
Det torde ej vara olämpligt, att i detta afseende börja med Spanmålshandeln, för att sedermera småningom utvidga principens tillämpning till andra handelsgrenar.
Ty det har hittils alltid varit ett fel i vårt Handelssystem, att man tvingat hela Riket under samma princip.
Om derföre förslaget antogs för de vestra Provinserne, äfven i det fall, att conventionen med Ryssland ansågs för närvarande hindra dess antagande för de östra delarne af Riket, skulle en möjlighet bereda speculationen, att i hast vid uppkommande behof undsätta England med Hvete och Hafre, och ett nytt tidehvarf skulle uppstå för Westergöthland, hvars jord PS Den i J n n i i.
>7 jag isynnerhet anser tjenlig för Hvete-production.
Säkerligen skall denna production ock komma att drifvas der till en vida större höjd, om varan kan förvandlas till en handels-artikel, och Landtmannen kan påräkna, att den köpes af andra än Bagare till Thehröd.
En ny handel med England och ett lifligt varu-utbyte skulle blifva följden häraf, och någon fara af en sådan åtgärd kan jag ej inse.
Det är väl naturligt, att flera Provinser på denna sidan Sundet ej skulle kunna draga någon särdeles nytta af anstalten, men i alla fall skulle det icke vara utan vigt äfven för Östergöthland samt åtskilige delar af Nerike och Södermanland, hvilka genom Canalen äga en debouche' åt Götheborg.
På dessa grunder anhåller jag om återremiss af Betänkandet, under yrkande, att Utskottet antingen helt och hållet måtte antaga Herr af Wingårds förslag, dervid jag likväl icke bestämdt fäster mig vid den uppgifne zifffan, eller åtminstone tillstyrka dess antagande för de vestra Provinserne, för att sålunda bereda införande af ett annat bättre Handelssystem i allmänhet.
Jag bestrider så mycket mindre återremiss, som jag sjelf begärt den; men jag anhåller, att med några ord få upplysa, hvarföre Utskottet ej ansett sig 27 H. 2 i8 Den i Jun i i. kunna antaga Herr af Wingårds förslag, hvilket Utskottet, för öfrigt funnit i andra omständigheter kunna blifva ganska nyttigt i och för sig sjelft.
Man har nemligen funnit ett hinder i tractaten med Ryssland, rörande Finska handeln.
Ty om hos oss Rågen ett år gällde i5 R:dr R:glds, hvilket pris är så litet oerhördt, att det kanske i denna stund på vissa ställen uppgår dertill, af fruktanför en blifvande mindre god skörd, skulle enligt Herr af Wingårds förslag tullen nedsättas till i R:dr, och Finsk
Råg således kunna införas mot 24 sk.
Om det nu hände, att på samma gång i Finland inträffade ett godt år, skulle mera Finsk spanmål påföras oss än vi behöfde, och priset nedtryckas för de efterföljande ymnigare åren.
Det är väl sant, att tractaten endast gäller om Finska varor, men under nuvarande fredliga förhållanden, är det icke omöjligt, att spanmål från Ryssland och andra orter, genom aftal mellan de Handlande, först öfverfördes till Finland, för att sedermera påföras oss såsom Finsk.
Detta har varit orsaken, hvarföre Utskottet ej antagit motionärens förslag.
Utskottet har likväl deråt lemnat det afseende, att Utskottet tillstyrkt förslagets öfverlemnande till Kongl. Maj:t, som efter sin vishet må besluta, när och i hvad mån omständigheterne kunna gifva anledning till förslagets antagande.
Utskottet har uttryckligen tillkännagifvit sin mening, att förslaget skulle le - Ben i Junii. *9 da till nytta, men icke vågat under närvarande förhållanden tillstyrka dess antagande.
Hvad åter angår den satsen, att förslaget serskildt borde antagas för Rikets vestra kust, lemnar jag derhän om sådant skulle blifva nyttigt.
Men då medelprisen, enligt förslaget, skola stadgas genom Regeringens åtgärd 3 å 4 gånger om året efter inkommande raporter, tror jag att en alltför stor olikhet i dessa skulle uppstå.
Blott då samma stadgande gäller för hela Riket, kunna prisen någorlunda jernnäs i StapelStäderne.
Ett partielt antagande af förslaget för de vestra kusterne kunde deremot ej hafva någon inverkan på Stockholm och de norra Provinserne, och det skulle således blifva ganska svårt att bestämma något medelpris.
Jag anser derföre detta förslag ej vara verkställbart, ehuru jag visserligen erkänner nyttan af en stadgad spannemålsliandel i Götheborg.
Hvad deremot Hvete serskildt beträffar, skulle jag vilja föreslå antagande af förslaget i dess helhet, på den grund dels att Hvete icke serdeles produceras i Finland, så att någon skada derifrån vore att befara, dels ock att Hvete är den sort af spannemål, som hufvudsakligast kan komma i beräkning såsom exportvara till England.
Jag ser således ingen fara att serskildt för Hvete antaga Herr af Wingårds förslag.
Jag 2° 20 Ben i Ju ni i. instämmer i Herr Hjertås åsigt, och anhåller af samma skäl som han om återremiss.
Den fixa tullen på spannemål Utskottet föreslagit, tror jag icke kan medföra den åsyftade verkan, då förslaget gifver anledning till tullens höjande eller sänkande minst livart 5:te år, hvilket ingalunda kan ingifva de Handlande någon säkerhet.
Man kan icke af hastiga mesurer vänta hjelp i fråga om en spannemålshandel, som råkat i lägervall.
Det är blott genom ett länge fortfarande klokt Tullsystem, som man kan hoppas, att olägenheterna skola försvinna; ty en handel, som måste grundas på flerårige framtida förhållanden, erfordrar äfven flere år för att komma i gång.
Af den mesur e
Utskottet föreslagit kan jag, på grund häraf, ej hoppas några säkra följder.
Jag är tvärtom så öfvertygad om nyttan af Herr af Wingårds förslag, och att detta är den enda rätta utvägen, att bereda en spannemålshandel, att jag tror de små olägenheter som dervid nu möta, aldeles icke höra hindra förslagets antagande.
Dessa olägenheter må väl tagas i beräkning vid detaljen af Tulltariffens uppgörande, men att anse dem såsom oöfvervinnerliga hinder, är jag långt ifrån att tro vara riktigt.
Vårt närvarande förhållande till
Finland har utgjort den egentliga betänkligheten för Utskottet.
Jag kan likväl icke häri finna något så stort hinder.
Enligt Herr af Wingårds tabell skulle, då Rågen hos oss kostar 7 R:dr R:gld, Den I Juni i. 21 tullen blifva 9
R:dr och således för den Råg, som öfverfördes från Finland, R:dr.
Om nu härtill lägges transportkostnaden, skulle Eugen i Finland kosta mindre än 2 R:dr, för att här kunna säljas för 7.
Ett sådant förhållande tror jag icke vara möjligt, eller att vi löpte någon fara, att så låga priser genom öfverflöd på Finsk Råg skulle bibehålla sig.
Du Rågen här åter kostade 9 R:dr, skulle tullen i allmänhet, enligt förslaget, vara 7, och således för Finsk Råg, 3 | R:dr.
Tvär frakt och omkostnader tagas i beräkning, skulle då Rågen i Finland kosta \
å 5 R:dr, för att här säljas för 9.
Äfven detta tror jag ganska sällan kunna inträffa.