Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Innehafvare af sådana förbindelser och sedlar äge dock icke rätt att af delägare fordra betalning, förrän directionen blifvit krafd, utan att betalning af densamma genast erhållits. >7 §•
Solidarisk hanks grundfond bör minst till 4‘del bestå af Rikets gångbara mynt eller guld och silfver, som till mynt kon användas; och må återstoden utgöras af delägarnes skuldförbindelser, hvarföre fullgod säkerhet ställes, medelst inteckning uti fastighet eller pant af guld eller silfver, godkända actier eller allmänna verks och inrättningars räntebärande obligationer. 3 H. 26 ioa Den 7 Mars f. m. 18 $.
Delägare med solidarisk ansvarighet, eller dess arfvinge, eller sterbhusdelägare vare ej berättigad att, före privilegiitidens slut, frånträda bolaget, med mindre bolaget dertill samtycker; fortfare dock i ansvarighet till bankens borgenärer under ett år från det underrättelse om den timade förändringen blifvit till rätten aflemnad och i allmänna tidningarna kungjord.
Är nyssnämnda tid tilländalupen, vare den afgångne sedermera ej ansvarig för annan bankens skuld, än den, hvarföre han dessförinnan blifvit lagsökt, med mindre bankbolaget under tiden kommit i concurstillstånd; i hvilket fall bans ansvarighet till borgenärerne skall än vidare fortfara, lika med deras som i bolaget qvarstå. •9 §•
Kommer delägare uti concurstillstånd, vare bolaget berättigadt, att hans andel till det tecknade och insatta beloppet inlösa. 2° §•
Vilja delägare i solidarisk bank med sig förena actieägare, som icke åtaga sig ansvarighet för bolagets skulder, vare sådant dem tillåtet. 2 1 §•
Solidarisk bank må ej utgifva sedlar eller invisningar å R.
Bank till större sammantaget belopp, an som motsvaras af: i:o behållningen i dess egna cassör af Rikets gångbara mynt i guld, silfver eller sedlar; i:o återstod af i R.
St:s Bank deponerade medel; och 3:o sådana bolagets tillgångar, som uti 17 §:n omförmälas; bankens egna lånehandlingar sålunda icke härvid beräknade.
Derest genom vexling eller annan orsak det sålunda bestämda förhållande .emellan bankens tillgångar samt beloppet af dess sedlar och invisningar skulle komma att rubbas, åligge det banken att inskränka sin utiånings-rörelse och inom en månad hafva återställt det rubbade förhållandet. . 22 5.
Upplåning, vare sig i form af försträckning, deposition eller creditiv, må ej af banken ske till högre belopp än hälften af hvad å tecknad och inbetald grundfond finnes uti banken innestående.
Alla för dylik upplåning lifgifvande fordringsbevis, äfvensom depositionsbevis, skola ställas till viss person eller bank, samt uttryckligen innehålla, att öfverlåtelse deraf ej må ske, utan till viss man och efter föregången anmälan i banken.
3 C a p. Om Actie-bank. a3 J.
Actie-bank kallas den, hvaruti delägarne ej äro för bankens D cn 7 Mars f. m. skulder ansvarige med annat, än deras insatta actie-capital; hvarå således acticr, gällande uti innehufvarens liand, kunna utfärdas. 24 Sådan bank må icke till grundfond hafva annat än Rikets gångbara mynt, eller guld och silfver, som till mynt kan användas; kommande således hela actie-capitalet att på sådant sätt af delägarne tillskjutas. 25 §.
Aetie-bank må icke utgifva de i 3 §:n nämnda sedlar till högre belopp, än som motsvarar tre-fjerdedelar af alla bankens ägande tillgångar, sedan dess öfriga skulder derifrån blifvit afräknade.
Hvad af det tecknade actie-capitalet är obetaldt må ej såsom tillgång beräknas.
4 Gap. Om Hypoth eks-föreningar. 26 §■
Med hypotheks-förening förstås sådan inrättning, som liar till föremål att emot räntebärande obligationer upplåna och till delägarne utlåna penningar; men icke att utgifva sedlar, hvilka vid anfordran utan ränta skola inlösas. §•
Directionen vare pligtig besörja, att, efter afdrag af de contanta medel, som i R.
St:s flank för cassans räkning kunna vara insatta, i hypotheks-cassan alltid finnes fullgoda intecknade reverser till enahanda belopp med hvad upplånadt blifvit; och derest någon så beskaffad revers för en eller annan orsak skulle upphöra att vara fullt gällande, bör den emot bristen svarande summan genom andra fullgoda reverser genast fyllas, eller ett lika belopp af utelöpande obligationer inlösas och dödas.
5 C a p.
Om betalnings-ansvarighet och concurs. 28 s
Directionens ledamöter så väl uti solidarisk bank, som uti actie-bank eller hypotheks-förening, vare en för alla och alla för en ansvarige för fullgörande af den betalningsskyldighet bolaget åligger.
— Vare ock underkastade det ansvar och straff lag och författningar för vårdslöse eller bedräglige gäldenärer utstaka.
Afgår ledamot utur directionen, fortfare dock dess ansvarighet under ett år ifrån det kungörelse derom blifvit uti allmänna tidningarna införd. 29 §.
Varder någon af enskild bank, i enlighet med 3 §tn, utgifven sedel icke vid uppvisandet af bankens direction inlöst, eller nöjaktig säkerhet derföre ställd, håfve bolaget förverkat sitt privilegium, och banken ställd till utredning; 2o4 Den 7 Mars f. m. derest ej K.
M. skulle finna förhållandena vara sådana, att banken kan sin rörelse utan äfventyr fortsätta.
. 30 s Fordringsägare, sora inför den domstol, hvarest bolagscontractet jemlikt 5 §:n blifvit uppvisadt, styrker att bolaget eller dess direction icke iakttagit hvad denna lag föreskrifver, eller att banks eller hypotheks-förenings tillgångar icke svara emot dess skulder, håfve rätt att fordra, det bolaget må försättas uti concurs-tillstånd, samt åläggas att bankens eller hypotheks-cassans förvaltning till borgenärerne afträda. 3( §.
I sådant fall vare ägare af bankens sedlar eller hypotheks-förenings till innehafvaren ställda räntebärande förbindelser icke skyldige att annorlunda bevaka sina fordringar, än att de, inom i lag föreskrifven tid, uppvisa och låta påteckna fordrings-bevisen inför den eller de embets-myndigheter, K.
M. utser och uti allmän kungörelse tillkännagifver. 3a $.
Innehafvare af de uti 5 §:n nämnde bankens sedlar njute förmånsrätt till betalning framför räntebärande skuldförbindelser; pantinnefiafvares lagliga rätt dock förbehållen. 2.
Sverige har snart i 16 år åtnjutit fredens lugn; och lyckligtvis synes ännu den politiska horizonten så fri från hotande moln, att vi torde kunna hoppas, att jemväl framdeles i en längre följd af år. se våra landamären fredade från Utländska härars anfall.
Likväl, när man betraktar tidernas vanligen inträffande omvexlingar, måste man vara betänkt på motsatsen.
Försigtigheten fordrar att begagna freden för att bereda sig på kriget, och alt, så vidt med fördel ske kan, på förhand anskaffa hvad nödigt och nyttigt kan vara, så att, då faran kommer och uppoffringar måste göras, de icke helt och hållet drabba den då lefvande generationen och dess efterkommande.
Ett b|and de angelägnare medel, sorn för ett krigs förande erfordras, är —- penningar, I fordna tider hade man skattkammare, der mynt och redbarheter samlades.
Sådant later sig icke nu göra, och ett försök dertill skulle troligen verka ganska menligt på' rörelsen i landet.
Äfven om, man ville låna ut penningarna root ränta, skulle uppsägning och återbetalning af en större summa på en gång förorsaka en skakning uti pennjnge-förhållandena.
Den enda lämpliga utväg synes då vara att söka forse Riksg.-cont. med sådana papper, som, vid ett krigs utbrott, genast kunna bortvexlas eller genom försäljning realiseras, I detta afseende är det, som jag vågar förnya ett förslag, hvilket jag redan för flera år tillbaka under en dis - Den 7 Mars f. 111. 2o5 cussion här på Riddarhuset hade den äran att framställa; öfverlemnande till de mera sakkunnige att bedömma, om samma förslag finnes antagligt och verkställbar! eller icke.
Jag föreställer mig, att vid denna riksdag en lag måtte blifva antagen, som bestämmer våra privatbankers och hypoteksföreningars rättigheter och skyldigheter såsom fordringsägare' och gäldenärer; och att det ovissa tillstånd, hvaruti denna angelägenhet nu befinnes, måtte upphöra.
Dervid förutsätter jag äfven, alt det — under bestämda villkor och med nödiga försigtighetsmått — blifver stadgadt, att delägare uti privatbanker eller hypotheksföreningar, då deras insats består endast i contantä penningar, icke liro annorlunda än med actie-capitalet ansvarige för skulderna, och att således actierna blifva sådana papper, som kunna köpas och säljas, utan att någon särskild ansvarsförbindelse dervid är fästad.
På dessa förutsättningar grundar sig följande förslag: 1:0
Riksgts-contorets fullmäktige bemyndigas att, under R.
St:s garanti, upptaga lån mot obligationer, uppsägbara å Riksg:scont:s, men ouppsägbara å långifvarens sida.
Räntan bestämmes till 4 eller högst 4i proc., och lånet upptages utan någon rabatt å capitalet; ty dåinan är i den lyckliga ställning att kunna undvara lånet, ifall villkoren ej blifva de möjligen billigaste, kan man ock vänta att få dem sådana.
Lånet upplages endast efter hand, i den mån penningarna kunna användas. 2:0 Fullmäktige erhålla derjemte uppdrag att med d * af våra privatbanker eller hypoteksföreningar, sorn kunna emottaga ett större aetie-capital aftala derom , att Riksg:s-cont. inträder såsom actie-ägare och erhåller för sitt insatta capital actier, ställda på mindre summor, så att de, då behof göres, lätt kunna realiseras. 3:o Alla utdelningar, som Riksgts-cont. å actierna erhåller, användas till ränta och amortissement å det upptagna lånet.
En väl förvaltad bankrörelse bör man icke kunna föreställa sig gifva mindre utdelning än 6 proc., snarare 8ä 10, så ock derutöfver.
Amortissementet af det lån, Piiksg;s-cont. upptagit, bör således gå ganska fort och progressivt tilltaga.
Finge vi åtnjuta ännu närmare 20 års fred, borde hela skulden då vara betald, och actiernas belopp utgöra en förvärfvad penning.
1 alla fall, om krig dessförinnan inträffade, vore capitalbeloppet alltid tillgängligt genom actiernas försäljning, och kunde det lätt hända, att de uti värde stodo högre än pari, så att äfven deruti en vinst vore gjord.
Skulle Riksg:s-contts öfriga tillgångar under tiden hafva medgifvit att öka actie-capitalet eller amortera skulden, vöre sådant ännu mera ledande till ändamålets vinnande.
På den väg, sorn nu är föreslagen, kan väl ioke en krigsfopd bildas till så stort belopp, att dermed något krig kan Den 7 Mars f. m. förås; men det vore dock alltid en god hjelp i första ögonblicket af ett krig; och då i nödens stund nya lån måste upplagas, vore den fördelen vunnen, att Riksg:s-cont:s ouppsägbara obligationer voro i penningemarknaden redan gängse och hade en stadgad credit.
I detta afseende kunde det lill och med vara nyttigt, att någon del af lånet toges utrikes, och man borde dä icke se på någon mindre uppoffring, medelst commissions-arfVodes betalande, för att vinna ändamålet.
Hufvudsakligen är det dock inom landet, som en stalscredit bör bildas och upprätthållas.
De närmare detaljerna är jag icke 1111 i tillfälle att med full sakkännedom framställa, och har ej heller derföre föreslagit någon viss summa; men jag hoppas, att om idéen är riktig, skola utvägar för verkställigheten snart utfinnas.
Detta mitt memorial torde till H.
StatsUtsk. remitteras.
Dessa tvänne motioner lades på bordet.
Spens, Carl Gustaf, uppläste följande arne motioner : 1.
Till H. R. o. Ad:s samt dess MedStänders ompröfvande får jag vördsamligen framställa tvänne ytterligare förslag till ändringar i ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter: 1:0 att uti § 5 näst efter orden: ”uti 80 §:n om indelningsverket, ” må blifva införd t bland de fall, då en Statsrådsledamot anses hafva handlat emot grundlagarna: ” — eller tillstyrker lian Konungen, att enl. § 87 Reg.F. ”behandla eller behandla låta hvad som i någon mån ändrar ”grundlagsbtid, eller att ensam afgöra hvad som, enl. § 87 ”Reg.F., bör beslutas af Konung och Ständer gemensamt;”
Den för alla dessa i § 5 uppräknade fall stadgade straffbestämmelsen är: ”mista embete t.”
Att den ordning i Jagsstiftningsåtgärder, som ett lands grundlagar anbefallt, bör framförallt hållas i helgd, och att hvarje embetsman, hvilken åsidosatt denna helgd, bör mista embetet och derigenom hindras att fortgå på samina vådliga bana, synes mig så litet underkastadt tvist, att jag ej anser mig deröfver behöfva orda något.
Det fall, som här omtalas, kan påstås vara innefattadt under orden i § 1: ”eller med råd eller ”gerning medverkar till iagstridigt kullkastande af någon Rikets grundlag;” men der är straffet, mistning af lif, ära och gods, och ögonskenligen just derföre tillhörigt ett steg af större omfattning, än de smärre ehideringar af grundlagsbud, hvarföre här har blifvit yrkadt juridiskt ansvar.
2:0 alt uti § 5, der det heter: — ”Skulle en Statsråds ”ledamot, eller tillstyrka Konungen att vidtaga sådant ”steg, hvilket uppenbarligen är stridande emot Reg.F:ns bok”stafliga föreskrift uti § 57, rör:de R.
St:s beskattningsrätt, ”uti § 60 till förhöjande af den bevillning R.
St. sig åtagit, D c n 7 Mars f. ra. '■”ellet' af sådana artiklar, hvilka i densamma till bevillning ''räknas, allt sådant till förhöjande af Kronans inkomster; "dock härunder icke begripna sådana, i denna § 60 ej omnämnda, afgifter , hvilkas föremål äro inrättningar lill enskildes gemensamma nytta och beqvämlighet, såsom bak-, "bro-, färje- och andra afgifter af dylik beskaffenhet måtte antingen alldeles uteslutas hela undantagsstadgandet: ”dock härunder dylik beskaffenhet," eller ock samma stadgande erhålla följande redaction: ” — dock härunder icke begripna bak-, bro- och färje"afgifter, samt andra dylika, som af enskilde uppbäras, och "hvars fastställande är oundgängligt för anläggning eller vid"makthållande af anstalter lill rörelsens befordrande inom "landet."
Paragrafens närvar, lydelse synes mig anmärkningsvärd i tre afseenden: först derföre, alt en lag, som icke är grundlag, innehåller fastställandet af ett undantag från hvad som bör kallas grundlagsvidrigt, och detta med uttryckligt medgifvande, all samnia undantag saknar motsvarighet i grundlagarna; för det andra, att under alla riksdagarna elter 1809 intet Const.Utsk. har varit betänkt på att föreslå införandet i § 60 Rcg.F. af ett sådant motsvarande stadgande , hvilket i sina väsendtliga delar ganska väl står tillsammans med ekonomiska lagstiftningens öfverlemnande till Regeringen ; för det tredje, att när man försummat betänka, att stadgandet borde stå på beit annat ställe än här, har man tillika gjort redactioneu af denna § obestämd.
Mig synes nemi., att under namn af "afgifter, hvilkas "föremål äro enskildes nytta och beqvämlighet”, kunna alla afgifter anses innefattade, hvilka af enskilde, antingen personer eller menigheter, uppbäras.
Ty åtminstone den eller de, som skola uppbära afgifterna, skola alltid anse såsom öfverensstämmande med sin nytta och beqvämlighet, att sådant uppbärande medgifves, men den andra parten af Svenske medborgare, som skall betala samma afgifter, blir sällan lika belåten.
Att medla mellan två sådana parters intressen, är tydligen syftemålet af samhällets beskattningslagar; men, sä länge ännu någon beskattningsrätt tillhör R.
St., kan den ytterligt stora del deraf ej vara deieguerad lill Regeringen, som ofvannämnda nitvar. lydelse kunde anses innefatta.
Det framstäldta exemplet af håk-, bro- och färj-afgifter visar också synbarligen, att denna vidsträckta tolkning icke har varit 180g års lagstiftares mening; ■— i öfverensstämmelse med deras sats att ekonomiska lagstiftningen skulle till Konungamakten öfverlemnas, borde dessa lagstiftare önska Konungens rådgifvare oförhindrade att tillstyrka hvarje afgift, som för rörelsens befordrande inom landet var oundgänglig; de tänkte sig således t. ex., att dea afgift, som en stad för underhållet af hamnar och bryggor erhållit rätt Den 7 Mars f. m. att uppbära äf hvar och en der trafikerande, borde kunna få höjas på Statsrådets tillstyrkan, när dessa hamnar och bryggor behöfde repareras eller ombyggas, men icke när staden för annan orsak behöfde större inkomster, såsom för en kyrkobyggnad, ett ökadt lönebehof för borgmästaren, eller dylikt.
1 stöd af den ena af dessa ofvan framställda anmärkningar, att det i nuvar. ansvarighetslag införda undantagsstadgandet bör finnas i 60 §:n, har jag varit betänkt på, att i Const.Utsk., enligt § 81, väcka fråga derom; i stöd af anmärkningen, alt hvad sorn icke ar fullgilltigt stadgadt i grundlag, icke bör vara insatt i en underordnad lag, har jag föreslagit det första af ofvanstående alternaliver; och för det fall, att först LagUtsk. och sedan R.
St. icke anse undantagsstadgandet kunna alldeles umbäras under den tid, som kan åtgå, innan ändring i en grundlagsparagraf vinnes, har jag ansett mig böra föreslå dét andra alternativet.
Om remiss lill LagUtsk. får jag härmed vördsamt anhålla. 2.
Medan jag har ordet, utber jag mig än en gång R. o.
Till dess och MedStåndens pröfning och behjertande önskar jag få öfverlemna frågan om en förökning af sjutusen r:dr b:co årligen uti anslaget på riksstatens y:de hufvudlitel till allmänna militära enkepensionsstaterna; hvilken tillöknings behöflighet jag, såsom directeur uti armeens pensionscassa, är i tillfälle att vitsorda och utreda.
Jag skall angtde denna fråga ej vara mångordig; svältande enkors och faderlösas sak behöfver sådant ej inför Sveriges Rikes Ständer; jag skall låta handlingar tala.
Det nuvar. anslaget af allmänna medel, 23,000 r:drb:co, är enligt 1833 års reglemente så fördeladt, att 16,800 r:dr användas till officerares efterlemnade enkor och barn, och 6200 till underofficerares.
Inom officei areafdelningen äro sju, inom underofficerarnes två classer, med ett på förhand utstakadt antal pensionsrum inom hvarje dass.
Till pension kan ingen annan anmälas, än i verklig fattigdom efterlemnade; ty enligt reglementet måste hela arfvet efter familjefadern bevisligen vara i löst och fast så litet, att räntan deraf, lill 3 proc. beräknad, icke uppgår till lika belopp med pensionen.
Antalet af sökande har nödgat, och skall, äfven oaktadt det ökade anslag jag nu föreslår, alltid nödga till stränghet i controllen häröfver; det officiella transumt jag bifogar, visar att, oaktadt denna stränghet, med ytterst få och högst små undantag, alla classernas rum varit i år fyllda, och alt antalet af expectanter, hvilka vanligtvis fä vänta i fyra å fem år efter familjefaderns dödsfall, motsvarat 66-f hela rum för den officersclass, som har 36 r:dr i pension, 48 d:o för den underofficeräreclass, som Den 7 Mars f. m. 209 har 20 r:dr, oell 714 för den, som har 16 r:dr.
Den arfstillgång efter aflidne fadern, sorn utesluter liela familjen från pension, är likväl för dessa classer blott 1200, 666-| och 533-^ r:dr; enkan, ehuru många barn hon än har att försörja, får icke jemte dem mer än full pension; frenne eller flera oförsörjda fader- och moderlösa barn få likaledes full pension, tvänne sådana två tredjedels, och ettendast en tredjedels.
Allt detta visar, att endast ytterst behöfvande kunna komma i fråga, och att summorna ligga inom allmosans gebit.
Det fader- och moderlösa subaIternofficers-barnet har högst 12 r:dr årligen att hoppas, underofficerarens af första classen 6-J, och af den andra 5-i; men på denna pension väntas det nu ofta i 5 år.
De som före mig och mina Hilvar. med-direct eurel1 i armeens pensionscassa hafva haft den tunga lotten att utminutera dessa otillräckliga summor på detta vis, kunna intyga, att det förhållande jag omtalar icke är tillfälligt för ett enda år, utan har fortfarit länge och oafbrutet.
Det ökade anslag jag begärt, är tillräckligt till något mer än förskaffandet af omedelbart pensions åtnjutande för den omnämnda personalen af expectanter; men det finnes en ändring i nuvar. reglemente, som högsta behof fordrar, att nemi. enka i de classer, som hafva 5o rtdrs pension eller mindre, när hon har mer än tre barn att försörja, må kunna få en tredjedels pension förhöjning för hvarje derutöfver, äfvensom alt uti dessa classer intet oförsörjdt faderoch moderlöst barn må få mindre än en tredjedels pension.
Utan dessa tillägg, kan pensionen aldrig kallas på något sätt proportionerad efter behofvet.
Om denna förändring i reglementet göres, är det tydligt, att rummens antal i hvar och en af de fern lägsta classerna behöfver ganska mycket ökas, för att fylla det tillkomna behofvet af tredjedels rum; och då är 7000 rrdrs tillökning i anslaget det minst erforderliga.
Min framställning har varit naken, men mina elien ter torde vara både nakna och hungriga.
Jag öfverlemna!' deras sak till Pi. St., och anhåller om remiss på delta memorial, samt den dertill bifogade bilagan, till StatsUtsk.
Bilaga Litt. A. Transumt.
Pensions-slaten för enkor och harn efter embets- och tjensteman j hvilka tillhört arméen och f. cl. arméens flotta.
För här ifrågaVar. pensionsstat är det årliga anslaget bestämdt till 16,800 r:dr, fördeladt de särskilda classerna emellan, såsom 2 §:n K. reglementet utvisar. 3 II. 27 aio Den 7 Mars f. m.
Följande rum, till hvilka hvarken expectanter eller sökande nu förefinnas, blifva derefter olillsatta, nemi.: i första classen rum, i andra classen § — , i fjerde classen J- — ; hvaremot, för inflyttande på pensionsstaten af expectanter från i835, 1836, 1837, 1838 och 183g årens regleringar, äfvensom för de vid denna reglering till classificerande föreslagna sökande, ledighet saknas, nemi.: i tredje classen till rum , i femte classen till 1 — , i sjette classen till 66f — , i sjunde classen till 9 — ; 77 rum.
Pensions-staten för enkor och barn efter underofficerare med vederlikar vid arméen och f. d. arméens flotta.
De till denna pensionsstat, för hvilken årliga anslagssumman är bestämd till 6200 r:dr — — — — — — Sedan alla å denna pensionsstat befintliga pensionsrummen sålunda äro upptagna, skulle för expectanter i i:sta classen från 1837, i838 och 1839 årens regleringar, samt i 2ta classen från i835, i836, 1837, 1838 och ,1839 årens regleringar, äfvensom för de vid denna reglering till classificerande i hegge classerna anmälda sökande, ytterligare pensionsrum erfordras: för esta classen /[Q, och för 2:dra classen 71 ■§.
Rätteligen utdraget ur directionens öfver K. armeens pensionscassa und. betänk, till K. M. af d. 24 Febr. 1840, ang:de reglering för samma år med allm. pensionsstaterna för militär-, embets- och tjenstemäns samt underofficerares med vederlikars enkor och harn, intygar ex officio E. bVesterlund.
Bilaga Litt. B. iS33 ars Reglemente stadgar för närvarande:
Tillgång i löstoch fast efter familjefadren, som utesluter familjen från pension.
CO ro ro O ro O O C O ro o ro O CD O O ro O ro in CO cs CD CO »o ro cs - - co ro O O *0 ro M vt CO O O cs ro >-T O »O CO O Oiro CO 105 ~ - cs <X> <S co ro - CO ro co ro CO lo o o o o co co V^- ~ Pensionsbelopp. o o o »o o co vd“ *o o t>->o ro cs Pensionsrum. i-|k> oj|io h|k> ot|m oi|to CS O O CS CD CO ^ M H M *<1- CS cs a :3 s 0? ■*-» C/5 c 45 05 o fl 2 05 G u K « o - cs G b c CO 4) ~ 3 CO 05 ^ LO T- l CO CO J-J 4_J 05 c co c 45 4-3 .o T 05 v05 » fl *rf w b c 3 5 S — o fl .2 -fl s cj O 05 0) c fl- fl r «£ O o 05 . o .tä JH 3 9“’£ irf-< t-rf rs .
O o S U o 12 ä u C E! o ^3 4-» 3 -fl 4-J y O 03 w 3 Crf O O 05 O) <y y <35 05 05 Cfcrf cij 0t_, £3 05 05 05 05 05 05 05 £ o o o o o o jj "Ö T3 ~å ~6
T3 ~å -d o o
I I O O O O o o H '33 T3 T3 "O T3 "O SINIM o co cs ~ o o ro O ra ~ 3 fl 05 05 > S • 2 S fe 3 2 s 53 o "2 fe 2 o fl i 05 03 C ö t» ö2 c 5rf C 3 05 -Q «J O tn C U O o •- 1/5 G C c y 4> Ph .S-g Srf 05 > ^ c :o 3 O O) g o JS* J3 05 O I ° G -ö 05 M C! co co t-- Dessa båda motioner lades på bordet. a ta Den 7 Mars f. m.
Hr von Hosén, Georg, anförde skriftligen:
Ändamålsenliga förändringar i nu gällande fattigvårdslagar äro af behofvet påkallade.
Menskligheten bjuder att, i detta afseende , vidgöra hvad samvete och klokhet ålägga-.
Jag kan ej öfvertygas derom, att härmed bör fördröjas.
Med hvarje dag ökas de bekymmer, som härröra af fattigvårdsväsendets närvar, tillstånd
Med hvarje dag försvåras hjelpen.
Denna min öfvertygelse rubbas ej i ringaste mån af deras åsigter, som, af föregifvet nit för former, uttala den mening, att saken bör hvila.
Den bör ej angre hvila, ty den är mensklighetens sak.