Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då således väsendtliga delar af hvad motionären åsyftat ingå bland de åligganden, som tillhöra den nu befintliga komitén, och denna ännu endast en kortare tid varit i verksamhet, vill det synas, som motionen icke nu kunde till någon åtgärd föranleda, hvarföre jag anhåller om propos. å bifall till Utsk:ts förslag.
Jag vill icke upptaga tiden med att ingå i sjelfva frågan.
Jag vill blott fästa uppmärksamheten derpå, att det för hvar och en, som läst motionen, icke kan vara obekant, alt en komité finnes.
Men hvad motionären afsett är, att komitén skulle vara pligtig att yttra sig öfver alla vapenfrågor, anställa skjutlörsök och dylikt.
Jag förenar mig med Hr von Francken i anhållan, att punkten måtte till Utsk:t återremitteras.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utskits förevide hemställan och dels återremiss deraf, framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos, på bifall till densamma, hvarvid svarades många ja jemte några nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med många nej jemte åtskilliga ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utskits hemställan blifvit förnyad samt med många ja och åtskilliga nej besvarad, Hr Gr. o.
Uppsattes och justerades följide voteringspropos.: »Den som bifaller 57:de punkten i Stats-Utskits Utlåt.
N:o 51, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, återremitterar R. o. Ad. denna punkt.»
Jag hemställer till R. o. Ad. och anhåller om Hr Grins o. Landtmms propos. på, att Med-Stånden Den 3 Mars f. m. 93 måtte inbjudas att deltaga i det beslut, R. o.
Ad. vid 49:de punkten af nu genomgångna Betänk, fattat.
Till detta förslag lemnade R. o. Ad. på gjord propos. sitt bifall.
Anmäldes och bordlädes från nedannämnde Utsk. inkomna Betänk:n, nemi. från:
Besvärs- och Ekonomiutskottet: N:o 3, i ani. af väckta motioner arig:de förändring i sättet för båtsmansroteringens och båtsmanshållets utgörande, lindring deruti med mera, äfvensom utarbetande af förslag till ny fördelning af städernas båtsmanshåll; N:o 4, i ani. af väckt motion om utredning och ett närmare bestämmande af den rustningsskyldighet, som må åligga mjöl- och sågqvarnar, hvilka, i förening med jordegendom, en sådan skyldighet utgjort, men blifvit derifrån befriade; Be villnings-Utkottet: N:o 4, ang:de stämpelpappers-afgiften; N:o 5, ang:de kurhus-afgiftens utgörande; N:o 6, i ani. af väckta motioner om nedsättning af dels det enkla brefportot, dels afgiften för sluten rekommendation m. m.; Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet:
N:o 61, i ani. af väckta motioner, åsyftande reglering i vissa provinser af roteringsbesväret; N:o 62, i ani. af väckt motion om föreskrifter rörande rättigheten att erhålla skjuts m. m.; samt N:o 63, i ani. af väckt motion om meddelande af undervisning uti husliga göromål och haudaslöjder vid rikets seminarier för fruntimmer. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 4 e. m.
In fidem, 0. Brakel. 94 Den 3 Mars e. ra.
Lördagen den 3 Mars 1866.
Justerades ett prot.-utdrag för den 28 sist!.
Februari samt den 2 och 3 dennes, äfvensom protokollet för den 8 sisth Februari f. m.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:ts den 21 och 24 sistl.
Februari på bordet lagda Utlåt.
N:o 52, ang:de regleringen af utgifterna under lliksstatens Femte Hufvudtitel.
Det bör vara klart för hvar och en, som med uppmärksamhet följt med de sednaste förändringarne i sjökrigsmaterielen, att dessa förändringar ovilkorligen skulle medföra motsvarande förändringar i organisationen af den personal, som hade sig uppdraget att sköta den nya materielen.
Huru mycket tydligare bör icke detta framstå för sjöministern i ett land, som, ehuru dess marin ofta varit vanvårdad, ehuru dess Statsmän ofta icke tillräckligt insett dess betydelse, dock har att uppvisa så många ärorika bragder på sjön, och hvars flagga under mer än ett sekel svajat segerrik öfver hafvet och skyddat handel, sjöfart och kuster.
Också har Gr. von Platen framlagt ett förslag till omorganisering af flottans personal.
Jag vill icke för Eder, Mine Hrr! redogöra för detta förslag; det är Eder alla väl bekant; men på det en hvar må kunna rätt bedöma lämpligheten och ändamålsenligheten deraf, är det nödvändigt att först göra sig ett klart begrepp om beskaffenheten af den materiel, som är ämnad att åt denna personal anförtros.
Gr. von Platen har föreslagit hufvudsakligen tre olika fartygscerter för vår blifvande marin.
Först snabbgående ångkorvetter; sedermera pansarfartyg, byggda efter den modell, som vår landsman John Erikson uppgjort, och som i dagligt tal kallas monitorer; samt slutligen mindre pansarfartyg, så att de kunna passera Göta kanals och Mälarens slussar vid Stockholm och Södertelje.
Om, såsom jag tror, dessa fartyg skola utgöra kärnan för den sedermera sig utvecklande Svenska marinen, så har jag deremot icke något att anmärka.
— Ändamålet med Den 3 Mara e. m. 95 ångkorvetterna är enligt min tanke att vid aflägsna länder och på fremmande haf skydda Sveriges handel, eller rättare sagdt befrämja den derigenom, att de företrädesvis gå till de hamnar, der vår handels intressen böra befordras, och, der Svenska fartyg finnas, tillhandagå dessa sednare med rättvisa, råd och hjelp, samt i allmänhet på utrikes ort uppträda som fädernesland för vårt sjöfolk.
Så har emedlertid hittills icke skett.
De fartyg, som blifvit utskickade på expeditioner till fremmande länder, hafva vanligtvis, om jag så får uttrycka mig, gjort en parforcejagt från en hamn till en annan, utan att utföra något egentligt gagn för vår handel och sjöfart.
Jag förmodar, att detta hädanefter icke skall blifva förhållandet.
— Vidare hafva dessa korvetter tili ändamål att dana, och utbilda våra sjömän; att i händelse af krig uppträda på Östersjön för att oroa fiendens fartyg, och förstöra hans transporter, samt slutligen att öfverföra våra trupper från ett ställe till ett annat.
Detta är min uppfattning af dessa fartygs ändamål, och jag har icke skäl att förmoda annat, än att så äfven varit Gr. von Piatens uppfattning af deras ändamål.
De så kallade monitorerne äro afsedda att förlägga sig vid de förnämsta inloppen, som leda till hjertat af vårt land, och möta fienden, om han der söker framtränga, samt i nödfall draga sig bakom sjöfästena omkring Stockholm.
I sista rummet skulle flottan komma att bestå af mindre pansarfartyg.
Dessa äro ämnade att uppträda på nästan samma område som monitorerne; således att tillsammans med dem försvara de förnämsta inloppen, samt, för att fästa oss vid Stockholms försvar, hindra en i hufvudstadens grannskap landstigen fiende att slå broar och öfvergå vissa Stockholm omgifvande vatten, såsom Edsviken, Skurusund m. m.. — om de blifva tillbakaträngda, blifver äfven deras roll att försvara stängsellinierna kring Waxholm,— och slutligen, för den händelse att Waxholm blefve forceradt, om fienden med pansarfartyg uppträdde på Mälaren, der möta och bekämpa honom.
De skulle på Mälaren utgöra en skärm för våra armén åtföljande transportfartyg mot elden från de fiendtliga pansarfartygen.
De äro således i första hand ämnade att hindra fiendens framträngande på Mälaren, till hvilket ändamål dock äfven monitorer kunna användas, sedan Stockholms sluss blifvit ombyggd, så att den af dessa kan passeras.
Denna min uppfattning af de mindre pansarfartygens ändamål och verksamhetsområde är inskränktare än Gr.
Piatens uppfattning af desamma.
Han har äfven ett annat ändamål för dem, eller det att uppträda på våra andra inlandsfarvatten och på våra färskvattensströmmar.
Låtom oss för ett ögonblick tillse, om detta inbillade ändamål är ett verkligt.
Utom Mälarens, på hvilka inlandsfarvatten kunna de uppträda?
På Wetterns?
Men ingalunda följer en fiende Göta kanal, hvars slussar blifvit förstörda,. för att stöta näsan mot Wettern.
Ilan opererar på Askersund eller Jönköping, och kan icke uppträda med fartyg på Wettern.
— De mindre pansarfartygen blifva således ej vid en fiendtlig operation söder om Mälaren någon hjelp åt den 96
Den 3 Mara e. m. försvarande armén, ty de kunna aldrig uppträda vid dess sida, och hafva inga fiendtliga fartyg att möta.
De enda fartyg, vi behöfva på Wettern, äro sådana, som kunna föra våra transporter från det ena stället till det andra.
Det enda inlandsfarvatten således, hvarpå de ifrågav:de fartygen komma att uppträda, är Mälaren.
Hvad åter våra färskvattensströmmar beträffar, så vill jag väl fråga, på hvilken af dem dessa pansarfartyg skulle kunna utveckla någon välgörande verksamhet!
Icke lärer det väl kunna ske på Motala ström eller Dalelfven; och hvad de Norrländska elfvarne beträffar, så äro af deni de två, hvilka jag känner specielt till, nemi.
Indals- och Angermanelfvarne, segelbara endast några mil från utloppet.
Men icke komma vi att operera längs utefter våra Norrländska elfvar, utan tvärt emot dem, ty en i Norrland landstigen fiende väljer en eif, bakom hvilken han organiserar sin försvarsfront.
Om våra mindre pansarfartyg genom försynens omedelbart ingripande hand varit så lyckliga att inkomma i denna eif, icke kunna de i densamma utgöra ett flygelstöd åt våra trupper, som ej skola marschera längs efter den, utan tvärt öfver den.
Dessutom blifver pansarfartygens tillvaro i våra elfvar högst vanskligt, ty intet är för fienden lättare än instänga dem medelst förankrade träd och medelst jordbröstvärn till sådana stängseiliniers försvar, bakom hvilka bröstvärn fienden nedskjöt alla dem, som försökte att upptaga stängsellinierna.
Här, säger kanske Gr.
Platen, skulle en infanteristrid komma i fråga.
Ja, om' pansarfartygen egde tillräckliga besättningar för en sådan efter deras strategiska misstag att löpa in i fällan af en färskvattensström.
— Jag tror verkligen att det skulle vara stridande mot alla förnuftiga krigsreglor att införa i någon af de Norrländska elfvarne dessa fartyg, och jag drager deraf den slutsats, att ordet färskvattensströmmar är ett af dessa sväfvande uttryck, som i sådan rik tillgång finnas i grunderna, i hvilka man ingalunda gjort sig klart, hvar och huru en fiendtlig invasion i Sverige kommer att ske.
Sedan jag nu i korthet redogjort för de fartyg, hvaraf vår flotta, enligt Gr. von Plåtens förslag, skall bestå, ber jag att få yttra några ord ang:de det befäl, som skall kommendera dem.
Mig synes då lämpligast, att flottans personal erhåller den sjömansbildning, att den kan föra hvilketdera af dessa fartyg som helst, och att, för den händelse det fordrades en högre skicklighet att föra en korvett, de officerare, som visade sig härför ega fallenhet, beordrades till beläl på dessa fartyg, och att ett enahanda förhållande iakttoges med afseende å monitorerne och de mindre pansarfartygen, så att en utvecklad fallenhet för kustförsvaret förutsattes hos dessa fartygs befäl.
Skulle en gränslinie uppdragas, hvarigenom flottans personal skiljdes i tvenne delar, så skulle skilnaden ligga emellan dem, som utgöra befäl på korvetten, eller det tacklade fartyget, och dem, som kommendera den otacklade monitorn och det mindre pansarfartyget.
Den 3 Mara e. m. 97 fartyget.
Den som skall föra en korvett, mäste ega insigt i tacklage och segelföring med allt, hvad som dermed eger sammanhang, men en sådan kunskap behöfver icke officeren på monitorn eller det mindre pansarfartyget.
Här borde således gränslinien vara dragen, men Gr. von Platen har icke dragit den här, utan emellan de officerare, som kommendera monitorerne, och dem, som utgöra befäl på de mindre pansarfartygen; och detta oaktadt deras verksamhet i det närmaste är enahanda.
Orsaken härtill är visserligen icke lätt att inse, men jag tycker mig dock kunna skönja, att den ligger i en origtig uppfattning hos Gr. von Platen, huru de mindre pansarfartygen komma att verka under ett krig.
Gr:n har nemi. ansett att det skulle vara för dem väsendtligt att skicka folk i land, för att föra en verklig infanteristrid.
Sådant var i sjelfva verket förhållandet förr i tiden, dä försvaret af skärgården var anförtrodt åt kanonslupar.
Om t. ex. kanonsluparne skulle försvara ett inlopp, sorn fienden ville forcera, så var det ofta nödvändigt för den sednare att sätta sitt folk i land och uppföra lätt artilleri och skarpskyttar samt dermed förstöra kanonsluparne och deras besättning.
Under sådane förhållanden måste naturligtvis egna kanonslupars besättning möta fiendens på land, hvarvid en verklig infanteristrid uppstod, och det var i följd deraf för dem oundgängligen nödvändigt att vara hemmastadda i detta stridssätt.
Nu deremot har förhållandet i detta hänseende blifvit helt och hållet förändradt.
Pansarfartyget är osårbart af lätt artilleri, dess besättning skyddad mot infanterield.
Det tjenar således till intet för en fiende att föra lätt artilleri och infanteri i land för att beskjuta en linie af pansarfartyg, som försvara ett inlopp.
De kunna endast undanjagas af andra pansarfartyg.
Striden blir endast och allenast en artilleristrid på sjön, och besältningarnes nödvändiga infanteriverksamhet är endast en drömd verksamhet, som ännu hos sjöministern hägrar från förflutna tider.
Deras danande till infanterister är något som egentligen ej behöfves, då kanske deras danande till sjömän är något som vid många tillfällen skulle hafva behöfts.
För 15 å 16 år tillbaka framlade Hr Grin ett förslag till omorganisation af Sveriges marin.
Enligt detta förslag skulle i flottan ingå dels snabbseglande fregatter, hvilka skulle hafva till ändamål att operera på hafvet och der oroa fiendens fartyg, dels kanonslupar till kustförsvaret, hvilka skulle kunna förflyttas från det ena inloppet till det andra, och hindra fiendens inträngande.
Utgående från hans åsigt, alt Sverige icke eger medel att bekosta en stor marin, anser jag, att hans föreställningssätt var ganska rigtigt.
Men, Mina Hrr! när han frandade detta förslag tili K. M:t och till R.
St:r, yttrade han med afseende å en åtgärd, .sådan som den nu ifrågav:de, nemi. att bilda ett särskildt befäl för kustförsvaret och ett särskildt för flottan, följande märkliga och betydelsefulla ord: »Denna åtgärd är mig så motbjudande och så stridande icke allenast mot sjöförsvarets, Haft. lil. 7 98 Den 3 Mars e. m. utan mot hela fäderneslandets bästa, att ett dylikt förslag af mig åtminstone aldrig skall framläggas.» -lag förevitar icke Gr. von Platen dessa ord, ej heller att han nu ändrat åsigt; jag förevitar honom icke, att han nu framlagt ett förslag, hvilket han högtidligen utfästat sig att aldrig framlägga.
Men såsom ombud för Svenska folket eger jag rätt att, innan frågan afgöres, fordra redogörelse för hvilka skäl föranledt honom att framlägga ett förslag, som han för 15 år sedan ansåg omöjligt att verkställa.
Hvarföre befälet skulle vara lika, när fartygen hade olika framdrifningsmedel eller seglet och åran, men olika, när de fått samma framdrifningsmedel eller ångan?
Hvarföre det skulle vara lika, när infanteristrid var ett nödvändigt och betingadt vilkor för försvaret af en position ined roddslupar, och hvarföre det skall vara olika, när infanteristrid nu mera vid ett sådant försvar aldrig kan ifrågakomma?
Hvarföre befälet skulle vara lika, när roddfartvget ej kunde röra sig i storm och segelfartyget ej i stiltje, men olika, när flottans fartyg lika kunna röra sig i storm eller stiltje?
Dessa äro frågor, sorn hvar och en representant, som något inträngt i flottans angelägenheter, i första hand måste göra sig sjelf, och i andra hand Sveriges sjöminister.
Kan Gr. von Platen lemna en så klar och fullständig belysning öfver dessa förhållanden, att han tager min öfvertygelse med sig, så skall jag erkänna mig besegrad; men kan han det icke, så anser jag min pligt bjuda att hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. derå, att R.
St-.r, ej inseende nödvändigheten deraf, att flottans officersoch underofficerspersonal särskiljas i tvenne korpser, anvisa de medel, som för närv:de utgå till aflöningsstater åt flottans officersoch underofficerspersonal, att hädanefter likasom hittills oförändrade till samma stater utgå.
Då i förev:de fråga redan tre
Stånd fattat sitt beslut, och en derifrån något afvikande mening, uttalad från R. o.
Ad:ns sida, icke skulle utöfva något inflytande på frågans utgång, samt då K.
M:t begärt icke något omdöme af R.
St:r öfver den nya organisationen, utan endast, att de anslag, som hittills användts till aflöning åt flottans personal, äfven fortfarande må till sådant ändamål utgå, är det enligt min tanke gagnlöst, att på ämnet spilla den större eller mindre grad af vältalighet, hvaraf man kan vara i besittning, ty det skulle vara, såsom ordspråket säger, att kosta krut på en död katt.
Icke heller anser jag det tjena till något att upprepa, hvad jag vid remissen af K. M:ts Propos. yttrade, ty det hufvudsakliga innehållet deraf torde vara för de fleste bekant.
Då R. o. Ad:ns tid och tålamod under de sednaste dagarne varit satt på bårda prof, vill jag ej ytterligare göra det, synnerligast som jag föreställer mig, att en hvar i denna fråga stadgat sin öfvertygelse, och en afvikelse derifrån endast kunde vara att förvänta af ett med framstående talang hållet föredrag.
Den 3 Mars e. m. 99 Jag inskränker mig således till hufvudpunkten, i afseende hvarå jag ber att få framställa följande:
Dels med anledning af ofull ständigheten och bristfälligheten af den utredning, som förunnats det af Hr Gr. von Platen framlagda förslaget till förändrad organisation af flottans officerskorps, innan detta förslag till behandling af K.
M:t uti Stats-Rådet företogs, dels på grund af, som jag vid ett löregide tillfälle anfört, olämpligheten och ändamålsvidrigheten af sjelfva den föreslagna organisationen, tager jag mig friheten vördsamt hemställa, att R. o. Ad., med underkännande af den föreslagna punkten och det deruti, om än i förtäckta och sväfvande ordalag, uttalade godkännandet af samma organisationsförslag, ville såsom sitt beslut antaga min Utlåtit vidfogade reservation, anhållande jag således, att denna måtte blifva uppläst, och att Hr Gr. o. Landtm, behagade derå framställa propos.
Då den värde ledamoten af detta Stånd, hvars reservation nyss blifvit uppläst, med afseende å hvad förut egt rum inskränkt sig till att begära uppläsande af sin reservation och hänvisa till det anförande, han vid remissen af K.
Mits Propos. afgifvit, ehuru detta, att döma af Utskits Betänk., der icke synes hafva utöfvat något synnerligen starkt inflytande, skulle det vara orätt af mig att länge upptaga R. o. Adms tid. R. o. Ad. må nu ej af mig förvänta något nytt; jag har redan haft så många tillfällen att både i tal och tryck tillkännagifva mina åsigter; och då jag icke haft skäl att en hårsmån vika derifrån, skulle det endast vara att återupprepa, hvad jag flere föregide gånger yttrat, och sål. onödigtvis sätta R. o.
Adms tålamod på prof.
Den förnämsta driffjedern till det förslag, jag framlagt, har varit den enligt min tanke riktiga slatshushållningsprincipen, som legat till grund derför, nemi. att med inskränkta medel åstadkomma en större verkan.
Detta skäl har, såvidt jag vet, ännu ej blifvit af någon upptaget, åtminstone har ej någon sökt visa dess oriktighet.
SifTfror äro obehagliga flender att strida emot, och jag finnér det derföre klokt, att man med tystnad förbigått detta skäl.
Jag har äfven sökt att från denna positiva ståndpunkt på ett negativt sätt få veta de olägenheter, som för vapnet skulle uppstå genom den ifrågasatta delningen, men ännu har jag ej erhållit något svar på denna fråga.
När nu slutligen Stats-Utskit, genom det sätt, hvarpå det behandlat frågan, vetat att undanrödja alla bifogade klagomål hos den enskilde, får jag bekänna, att jag ej har någon anledning att frångå den åsigt, jag fattat, icke lättsinnigt eller på lösa grunder, utan efter noggrannt öfvervägande och mogen pröfning.
Man har äfven i dag mot mig rigtat förebråelser för ombytlighet.
Dessa förebråelser äro icke nya; jag fick uppbära dem äfven den 11 Nov. sistlidet år.
Jag har emedlertid icke något annat svar att derpå gifva, än att jag lemnar mina vedersakare rätt att begagna sig af de uttryck, jag sjelf användt.
Jag 100 Den 3 Mars e. m. erkänner, att jag för 15 år sedan fällt det yttrande, en föregide talare omnämnt; men jag tackar tillika den värde ledamoten, att lian lagt en så synnerlig vigt på ordet motbjudande.
Det är nu 15 år sedan mina åsigter första gången i tryck framlades; och jag tror, att om man vill bedöma mig icke blott strängt utan äfven rättvist, skall man finna, att uti det då uppgjorda förslaget, hvarigenom alltifrån Kapten-Löjtnantsgraden och vidare uppåt en bestämd fördelning är gjord mellan flottans tvenne stationer med olika tjenstgöring, för dem som tillhöra den ena eller andra den nu klandrade fördelningen är lika bestämdt antydd — obh således, att den ombytlighet, man lörevitat mig, mera ligger i orden än i sjelfva saken.
— Det är sannt, jag erkänner det, att känslan vid denna tid ännu hade för stor inverkan på mig, att det icke skulle förefalla motbjudande att frångå de förhållanden, under hvilka jag växt upp; jag drog mig för att så uppriktigt, som jag bort, uttala hvad jag dock i sjelfva verket ansåg vara det riktigaste, ehuru jag är öfvertygad, att mina personliga förhållanden förlorat mera derpå än sjelfva saken.
Jag vädjar sålunda till hvar och en, som låter leda sig icke blott af känslan utan äfven af omdömet, och jag vädjar till nationen i dess helhet, om förhållandet i afseende å vårt sjöförsvar sedan dess så mycket förändrats till det bättre, att regeringen bort lemna all tanke på dess förbättring ur sigte.
Jag för min del har icke så uppfattat saken, och jag är under sådana omständigheter förvissad, att detta Stånd skall hålla mig räkning, att jag åtminstone vidblifvit min öfvertygelse, så mycket mer sedan den vetat göra sig förtjent af den uppmärksamhet, att den blifvit lagd till grund för K.
M:ts Propos.; och sedan det må vara mig tillåtet att i min fåfänga tro, att mina åsigter under dessa 15 år vunnit ett ej ringa erkännande inom nationen.
Detta i afseende å sak; — men det må nu tillåtas mig att i förbigående få nämna några ord med afseende äfven på formen af den reservation, som blifvit af Hr Skogman afgifven.
Det är naturligt, att när man ogillar ändamålet, så anslår man ej medel dertill, och tvärtom; men om jag får uttala min åsigt, så är det något ganska ovanligt, att, såsom likväl den värde representanten gjort, man ogillar ändamålet, men icke desto mindre dertill anslår medel.
Ett annat förhållande, som likaledes förefaller mig besynnerligt, är, att under det de öfriga Riks-St:n ej synas för sig ansett lämpligt att företaga en granskning i afseende å K.
M:ts organisationsrätt, har man inom detta Stånd, — oaktadt fråga icke är att öfverskrida de en gång beviljade medlen, och oaktadt erfarenheten gifver vid handen, att slika organisationer ofta blifvit verkställda utan R.
Sf:rs hörande, — funnit nödigt och nyttigt att sätta i fråga, att en af K.
M:t beslutad organisation inom de för ändamålet anslagna medel skulle på grund af några ledamöters eller möjligen ett Stånds uttalade önskan återtagas.
M:ts beslut i förev:de fråga har ej blifvit fattadt förr, än sedan den idée, som ligger till grund för den beslutade del - Den 3 Mars e. m. 101 ningen, varit i den form, man ansåg möjlig och riktig, underkastad R.
St:rs pröfning vid sednaste riksdag och af dem, ehuru först — i Först. Stats-Utsk., blifvit gillad.
Dessutom hafva äfven på K.
M:ts befallning grunderna för denna fördelning blifvit framställda under en sådan form, att det stått hvar och en öppet att deremot framställa sina anmärkningar; men det är förvånande, att sådana anmärkningar låtit sig afhöra, först sedan dessa föreg:de åtgärder blifvit förvandlade till K.
M:ts beslut.
Härmed må emedlertid förhålla sig huru som helst; jag tillhör ett praktiskt yrke och vill, kanske till följd af min ålder, — ty ålderdomen och ungdomen hafva det gemensamt, att de snart vilja se frukterna af siri verksamhet, — se en praktisk utveckling af de sträfvanden, hvaråt jag och andra egnat våra krafter.
När jag nu fått höra, att tre Stånd redan afgjort frågan, erkänner jag, att det skulle derföre vara i dubbel mån oriktigt att ytterligare taga R. o. Ad:ns tid i anspråk.