Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bancostyrelsen bör i möjligaste måtto tillse, att creditiven begagnas enligt deras egentliga bestämmelse och icke till en utsträckt assigneringsrörelse för de dagliga Den 3o Juli e. m. och stundliga beliofven, hvartill de löpande räkningarna i depositionsbanken, grundade på erforderliga medels successiva insättning, äro hufvudsakligen ämnade.—BondeSt. har gillat 2i:sta punkten.
Hr af Wingård, Joli., uppläste följande:
Vid alla föregående riksdagar har alltid fråga blifvit väckt om spaunmålsbelåning och äfvenså vid denna.
Åkerbruket, betraktadt såsom modernäringen, har med skäl sökt komma i åtnjutande af samma rättigheter och förmåner som de andra näringarna, nemi. att få belåna produeten, som genom näringen frambringas.
Detta har dock icke kunnat niedgifvas i anseende till varans föränderliga pris oell beskaffenhet saint svårigheterna vid dess vårdande.
St:s Bank har det heller icke varit möjligt att kunna directe ställa sig i connexion med hvarje åkerbrukare, som skulle vilja belåna sin spannmål, och någon mellan-auctoritet, såsom Jerncont. och ConuAerceColkm, har åkerbrukaren icke baft i egenskap af näringsidkare.
BancoUlsk., som förut icke trott sig böra föreslå en direct spannmålsbelåning uti R.
St:s Bank, har dock uti utlåt.
N:o 16, 2i:sta punkten, visat en väg, hvaruppå sådana mellanaucloriteter på fullkomligen privat grund kunna uppstå; och det skulle synas, som örn man hade glömt modren för döttrarna, såvida de sednare gynnades vid detta tillfälle som hitintills framför den förra.
Här är icke fråga om understödjandet af en konslproduct, nej, den naturligaste af alla, den nemi. att föranleda möjligtvis en lönande afsättning af landets hufvudproduetion och associationers bildande, som ulan statens mellankomst befattade sig dermed på egen risk.
Man har icke förut velat tänka sig in uti denna möjlighet och förhastat sig vid bedömandet af svårigheterna.
Vid belåningen af varor är man ensidig i allmänhet, och jag medgifver, att den directa belåningen icke heller är den ändamålsenligaste för en statsbank eller statsinstitution; men om enskilda med förenade capitaler, under uppmärksamhet på egna fördelar, kunna förmås härtill, ehuru vilkoren, som BancoUtsk. stadgat, icke äro de billigaste, vore ett steg till åkerbruksnäringens förkofran taget, för hvilket man, i provinserna åtminstone, skulle hålla R.
St. räkning.
Man ifrår för privatbanker och hypotheksinrättningar icke utan skäl.
Hvad, med de förra kan uträttas, känner jag ganska bestämdt, och hvad med de sednare kan åstadkommas, anar jag.
Men jag ser icke möjligheten uti inrättandet af en privatbank uti en endast sädesproducerande ort, utan att spannmål hufvudsakligen ingår uti hvad som skall belånas, ty namnbelåning är hvarken den säkraste eller nyttigaste för banker i allmänhet; och hvad hypotheksföreningarna beträffar, afse de ett annat ändamål än sjelfva näringens upprätthållande, hvartill afsättning på produeten visserligen får räknas i första 356
Den 3o Juli e. m. rummet.
Man tror, att ofantliga magasiner fordras vid en sådan spannmålsbelåning.
Jag anser icke detta som ovilkorJ ig t.
Uppstå sådana associationer, skola vi snart få se inrikes vexlar, uti hvilka spannmål ingår, discontabla med mera skäl än namnreversaler; och icke ser eller vårdar Engelska Banken alla de varor, som gifva värde åt de vexlar, den disconterar.
Utsk. har icke kunnat eller bort ingå i dessa detailler.
Att gifva initiativet har Utsk. trott vara nog.
St., om de omfatta saken utan fördomar och misstroende till enskildas förmåga att bedöma sina fördelar, må afgöra, om ändtligen allmänna uppmärksamheten bör riktas till en ändamålsenlig spannmålsbelåning.
Sverige, med sin stora yta och ringa befolkning, bör alltid kunna frambringa och producera verkligen stora öfverskott årligen af födemedel, som alltid skola blifva begärliga uti de länder, der en talrik folkmängd förbrukar mera, än deras inskränkta jordrymd kan frambringa.
Deraf jordens sämre brukning bos oss och omsorgsfullare uti de väl befolkade länderna; deraf brist och höga pris hos oss, öfverflöd och trög afsättning, inskränkt och stark förbrukning, brännvinsbränning och vanvård, samt föga behållningar från ena året till det andra.
Lätt skulle dock landtmannen kunna ledas till hushållning, 0111 det lönade sig; hans visthusbod, sorn utländningen icke har, visar, att localen tvingat honom dertill samt att i tid beräkna sin förbrukning: kunde han blott beräkna äfven vinst på besparingar, blefve lian rätta mannen att förse dem, som lefva för dagen med penningen i liand.
Jordbruksinteresset gör sig gällande i andra länder: vi hafva icke något sådant interesse, ehuru nio tiondedelar af oss skola vara sysselsatta med åkerbruk; men just denna proportion, som icke lärer finnas i något annat land, visar den magt vi äga att frambringa öfverskott till andras förbrukning, blott vägen öppnades för en jemnare afsättning.
Hvad inflytande spannmålsafsättning på utrikes ort skulle äga på realisationens jemna utveckling inses lätteligen; men jag har icke trott mig böra förtiga en åsigt, som jag ägt, beträffande de föreslagna associationernas inflytande i denna del i egenskap af creditivtagare.
Såsom egentligen riktande sin uppmärksamhet på spannmålsuppköp, försäljning och belåning, samt för någon del af sitt rörelseeapita! uti Banken skuldsatta utan omsättningar, blifva dessa associationer nödsakade att anskaffa utländskt mynt eller draga vexlar för sina skeppningar, ej införskrifva handelsvaror, som icke gå och gälla i deras liqvider med statsbanken och landtmännen, hvilkas säd de köpa eller belåna.
Här är en direct omsättning af metallisk valuta för Svensk product, sorn visserligen till någon del kan genom importören förvandlas lika som vårt jern och våra trävaror; men, nästan ny product, bör den, åtminstone i början och synnerligen genom associationens ändamål, hafva ett sådant inflytande, som jag förutsatt.
Den 3o Juli c. m.
Jag anhåller att mot ingressen i denna punkt få göra åtskilliga anmärkningar.
Lika med Hr af Wingård inser jag visserligen ett stort ändamål i spannmålsbelåningen och tror, att om den kan åstadkommas på sätt han åsyftat och BancoUtsk. gifvit anvisning uppå, vore det ganska nyttigt för Sveriges hufvudnäring; men huruvida denna creditivrätt för associationer, som belåna spannmål, bör sättas i första rummet, ville jag betvifla.
Jagskall likväl ej vara envis, och i fall
Ståndet vill dela denna mening, skall jag ej söka göra en motsatt gällande.
Deremot måste jag tillkännagifva, att då förmodligen ganska obetydliga capital komma att blifva tillgängliga för creditiven, sedan Ståndet antagit den nu beslutade proportionen, tror jag, att man måste frångå Utskrs tillstyrkande att Jemna creditiv åt bolag och enskilda personer.
Jag tror det vara bättre att använda de ringa tillgångar, man får, till så beskaffade associationer, som kunna vara i behof af understöd i stor scala, än att splittra dem lill flera.
Under denna förutsättning skulle jag önska, att creditivanslagen i främsta rummet reserverades åt blifvande hypotheksföreningar.
Hvad privatbanker i allmänhet angår, är jag varm vän äfven af dem, men icke i så inskränkt scala som de, hvilka Utsk. synes hafva afsett.
Små privatbanker äro den största olycka ett land kan hafva, då deremot stora och väl ordnade äro en välgerning.
Den privatbank, som är inrättad i Skåne, har visserligen till viss grad uppfyllt sitt ändamål, och man bör skatta sig lycklig, att första steget är gjordt af personer med stor förmögenhet; men denna privatbank hvilar likväl hufvudsakligen på sina stiftares personlighet, och denna bör icke vara grunden för privatbanker.
Jag befarar, att genom creditivs utdelande i små portioner skulle just sådana privatbanker uppstå, som jag önskade aldrig se uppkomma.
Deremot , om privatbanker uppkomma i stort, hyser jag den föreställning, att desamma ej skola vara särdeles betjenta med eller i behof af dessa små creditiv, som Utsk. föreslagit.
De äro i behof af helt annat, som jag ej tvekar att nämna, ehuru det ljuder illa inom detta hus; de behöfva räntebärande papper.
Det är genom dem, som de kunna uppkomma, och måhända kan det ske just derigenom, att hypotheksföreningar i första rummet uppstå och i så solid scala, att deras papper blifva coursägande icke blott inom Jandet, utan äfven utomlands.
Så kunna möjligtvis storg privatbanker, sådana jag önskar dem, uppkomma.
Om, såsom jag hoppas, Arme'ens Pensionscassas obligationer vinna den cours, de böra hafva i anseende till sin soliditet, och vi komma derhän att fondera Riksg.conlts skuld på ett sätt, som bereder säkerhet åt dess papper, hafva vi måhända grunden redan lagd för sådana fonder, sorn erfordras för frambringandet af solida privatbanker.
I fall detta betänk, anlages i sin helhet, tror jag, att erfarenheten 358 Den 3o Juli e. m. skall lomma att besanna, att solida privatbanker ej siola begagna sin creditivrätt på banken, men deremot de mindre solida, till föga fromma för landet.
Det är på sådan grund jag skulle önska, att privatbanker ej finge creditivrätt, såvida de ej äro sådana, som åtaga sig belåning af spannmål, hvilka Utsk. i första momentet särskildt upptagit.
Andra bolag och särskilda personer skulle jag tro ej heller nu böra få creditiv i statsbanken, hvaremot jag tror, att just dessa bolag och enskilda personer böra hafva creditivratt i de privata banker, som uppstå; ty jag anser det vara en missförstådd ide', att låta creditiven utsträckas för långt i statsbanken.
Creditiven böra begagnas såsom öfverassignering, i fall de skola göra den åsyftade nyttan, och detta måste ske så nära Banken, att Banken är i tillfälle att följa assignanten och tillse, huru han bedrifver sin creditivrörelse.
Det är alltid svårt för en stor statsbank alt på långt afstånd utöfva denna controll.
Hon kan göra det i stort med stora privatbanker och hypotheksföreningar; men controllen öfver mindre associationer och enskilda personer blefve ytterst svår.
Jag skulle derföre hemställa, att R. o. Ad. bifölle punkten på det sätt, att irsta och 2:dra mom. blefve antagna, men de 2;ne öfriga afslagna.
Jag skulle visserligen, om jag följde den grundsats, som jag redan vid återremissen af Utskrs förra betänk, uttalade, och den jag ännu vidhåller, tillstyrka afslag på denna punkt i BancoUtskrs betänk.
, emedan jag, enligt hvad jag förut mångfaldiga gånger yttrat, anser det vara högst principvidrigt att, i stället för att förenkla, intrassla och utvidga Bankens functioner.
Hvad sjelfva principen af cassa-creditiv angår, tror jag, att BancoUtsk, ej gjort sig redig tanka öfver hvad dermed bör förstås.
Efter hvad jag hört yttras af persouer, som känna förhållandet i andra länder, gör jag mig det begrepp om cassacreditiv, att i de länder, der guld och andra ädla metaller utgöra det egentliga rörelsemyntet, och der man således ej utan mycket besvär kan medföra stor cassa, nedsätter man denna cassa hos en bankier och erhåller deremot en assignation.
Att äfven den öfverenskommelse göres, att man får öfverassignera, är visserligen möjligt; men det sker med skyldighet att, vid första tillsägelse, återgälda den crediterade summan.
Det är således en beqvämlighets-anstalt för köpmännen; men jag betviflar, att någon statsbank finnes i hela verlden, der sådana creditiv beviljas, som de här ifrågavar,, hvilka icke kunna indragas på flera månader eller skola räcka från riksdag till riksdag och grunda sig på reverser, fastighetsinteckningar m. m.
Sådana creditiv lunna ej öfverensstämma med en väl ordnad banks organisation.
Men då jag är vän af hypotheksföreningar och ej ser någon egentlig fara vid att bifalla dessa creditiv, sedan plu - Den 3o Juli e. m. raliteten inom RiksSt. satt en gräns för sedelemissionerna, vill jag ej motsätta mig det förslag, som Frih. Ehrenborgh framställt.
Hvad creditiven för enskilda personer angår, kan jag icke underlåta att yttra min förundran deröfver, att då Utsk. på ena sidan framställt såsom princip, att man borde uppmuntra privatbanker, har TJtsk. å andra sidan icke allenast beviljat enskilda personer assignationsrätt på Banken, utan äfven önskat lemna dem rätt att, emot hypothiserande af inteckningar &e., få röra sig med stalsbankens credit.
Jag tror, att detta står i rak strid med det ändamål, Utsk. åsyftat medelst privata bankassociationers bildande.
Jag skulle derföre tro, att Utsk. icke menat något med den grundsatsen, att det vore väl, om penningerörelsen öfverlemnades åt enskilda bolag; ty jag tycker mig i liela detta betänk, se ett bemödande att insnärja alla penningeförhållanden med statsbanken, för att bibehålla herraväldet öfver penningeväsendet.
Så har jag uppfattat
Utskts tillstyrkande i denna punkt; men med den reservation jag gjort, att det är en uppoffring af mina grundsatser, instämmer jag i det af Frih.
Ehrenborgh framställda förslag.
Jag är egentligen förekommen af Frih.
Ehrenborgh medelst hans nyss afgifna anförande, då jag derifrån undantager Hr Frihrs särdeles stora och vid flera tillfällen ådagalagda förmåga att i ett fondsystem se uppkomst för landet i allmänhet och såväl för det ena sorn det andra slaget af associationer; men jag instämmer i det resultat, hvartill Hr Frih. på dessa premisser kommit, nemi. att man, för alt gifva en gärd åt det önskningsvärda ändamålet att få belåning af spannmål, kan antaga lista punkten, och då jag deri instämmer, får jag tillägga, att detta beslut troligen endast kommer att finnas på papperet och åtminstone ej före nästa riksdag kommer att realiseras.
Den andra punkten af den nu föredragna delen af betänk., eller att cassacreditiv må kunna lemnäs åt de hypotheksföreningar, som kunna uppstå och hvilkas reglementen blifvit af K. M. i nåder gillade, dertill vill jag äfven lemna min röst.
Jag skulle tro, att i fall R. o. Ad:s på f. m. fattade beslut blifver gällande, man redan gjort mycket för hypotheksföreningarna; men jag vill ej neka, att äfven instämma i hvad här är föreslaget.
De föreslagna creditiven för privatbanker i allmänhet samt andra bolag och enskilda personer nödgas jag deremot bestrida.
Jag är deruti ense med Frih.
Ehrenborgh; men jag uppgör min slutsats på helt andra premisser.
Jag tror, att de privatbanker, vi skola vänta oss, äro att förvänta på den väg, att utländningar, med större capitaltillgångar än vi, skola begagna tillfallet att, efter införandet af ett stadgadt mynt härstädes, bilda associationer och privatbanker i ett land, der räntan är högre, än den de i eget land erhålla.
Jag 36o Den 3o Juli e. ra. tror, att all ilen soliditet, sorn dessa privatbanker kunde bygga på de små cassacreditiven, de kunde erhålla från riksbanken, ej vore tryggande för landet.
De särskilda privatbanker, sora redan finnas, skulle, enligt hvad deras delägare sagt mig, icke vilja upplefva den dag, då de behofde anlita den lilla hjelp, statsbanken kunde erbjuda.
Jag tror således lika med Frih. Ehrenborgh, att landet icke är betjent med att i konstväg uppdraga en så späd och svag planta, som genom dessa cassacreditiv kunde uppstå.
Beträffande åter creditiven för andra bolag och enskilda personer, fruktar jag, att de, på sätt den siste värde talaren yttrat, icke stå i öfverensstämmelse med de principer för en sund bankförvaltning, som man nu velat hos oss införa; ty i stället för att förenkla Bankens förhållanden, skulle de intrassla dem, och jag tror dessutom, att denna creditivrätt för enskilda personer svårligen kunde begagnas inom hela landet, utan troligen endast skulle komma de två stora platserna Stockholm och Götheborg till gagn.
Jag kan af dessa skäl icke bifalla cassacreditiven för enskilda personer, och tillstyrker således bifall å de tvenne första samt afslag å de tvenne sednare punkterna af den nu föredragna ingressen.
Jag ogillar visserligen icke i sin princip det nya utlåningssätt i form af cassacreditiv, sorn BancoUtsk. här föreslagit; men jag bör icke dölja den öfvertygelse, jag hyser, att det är betänkligt att nu genast, vid realisationens början och innan vi åtminstone under några år sett dess utveckling, stadga en sådan utlåning.
Man äger icke och kan icke dessförinnan få någon säker grund för att bedöma, huru långt man på denna väg utan våda kan gå.
Min önskan hade derföre varit, att R.
St. hade beslutat, att intill nästa riksdag utlåningen skulle helt och hållet förblifva på samma grunder, hvarpå den för närvar, hvilar, och att åt kommande Ständer hade blifvit öfverlemnadt att på ändamålsenligaste sätt reglera den.
Då jag likväl funnit, att utvägar till biträden för de förmodade hypotheksföreningarna härigenom kunna vinnas, ulan alt några sedelemissioner utöfver den nuvar. sedelstocken behöfva komma i fråga, är jag långt ifrån att motsätta mig, att dessa cassacreditiv för dem och jemväl för de associationer, som belåna Svensk spannmål, må beviljas, sedan tillgångar dertill linnas i afbetalningarna på fastighetslånen uti de 200,000 r:dr, hvilka blifvit från Bancodisconten reserverade, äfvensom uti Bankens behållna räntevinst från riksdag till riksdag; och såvida de på dessa tillgångar grundas, skall jag t. o. m. tillstyrka cassacreditiv för hypotheksföreningar och enskilda associationer, som belåna spannmål; men derutöfver ian jag, på de af Frih.
Ehrenborgh så grund - Den 3o Julie. m. grundligt oell väl utvecklade sk il, icke gå, utan får jag på det högsta afstyrka, alt före nästa riksdag något ,slags cassacreditiv beviljas privatbanker eller enskilda bolag och personer.
Hr L e f r c n, Joli. Péhr: H. R. o.
Ad. täcktes inse, att hvad sorn i 2i:sta punkten är föreslaget samt hvad soin vidare i den dermed gemenskap ägande 22:dra punkten är utvekladt innehåller ett fullständigt system om dessa cassacreditivs användande, och att allt, hvad af de särskilda värda talarne nu här blifvit yrkadt, redan ligger i detta system, emedan de företrädesrättigheter, sorn här äro yrkade, föra till samma mål, som Utsk. afsett.
Således, då hypotheksföreningar blifvit satta i första rummet, då sedermera associationer för spannmulsbelåning samt privatbanker, som i stor scala befatta sig med samma ändamål, blifvit nämnda, samt derefter privatbanker i allmänhet och slutligen andra bolag och enskilda personer äro föreslagna att erhålla ifrågavar. rättighet, så är del klart, alt i mån af bristande tillgångar blifva de sednare nämnda uteslutna från delaktighet af denna förmån; men i händelse tillgångarna räcka lill äfven för dem, kunna de begagna sig af denna bancorörelse, som ar fullkomligen öfverensstämmande med sanna bankprinciper och nästan dea enda riktiga förvår bank, emedan den medgifver möjlighet för banken att utsträcka sin rörelse, då näringarna så kunna fordra, och att indraga den,, då näringarna icke behöfva clt sådant biträde.
En sådan creditivrörelse ger de särskilda associationerna den fördel, att de ej behöfva hålla stor cassa, utan hafva att påräkna understöd i nödens stund.
Det är icke någon slags bank, som med så mycken nytta och på sä riktiga grunder, som en statsbank, kan lenina ett dylikt biträde, och denna rörelse tillhör nästan uteslutande en sådan bank; ty en statsbank bör icke egentligen beräkna någon vinst, utan om den bär sina kostnader och använder hvad som af andra banker beräknas som vinst till understöd för industrien, liar den, enligt sin bestämmelse, blifvit icke en näringsidkare, utan ett stöd lör näringarna.
Slatsbankens allmänna grundsats är således att öka ifrågavar. associationers styrka, på det de så mycket mera må kunna befrämja industrien.
För min del får jag derföre vördsamt tillstyrka antagandet af förevar, punkt af Utsk:s betänk, i sin helhet, dock med iakttagande af någon redactionsförändring till följd af R. o.
Ad:s redan fattade beslut, emedan den proportion, som R. o. Ad. frångått, i denna punkt omnämnes.
Jag yrkar icke kringgående af R. o. Ad:s förra beslut, utan endast denna punkts antagande, såvida den står i öfverensstämmelse med redan fattade beslut; men dessa göra blott en redactionsförändring nödig. io H. 4® 3(5a Den 3o Juli •. m.
Ehrenborgh; Jag skulle visserligen icke motsätta tnig den siste värde talarens önskan att antaga ifrågavar. punkt i sin helhet, såvida icke, till följd af den ställning, hvari statsbanken kommit genom våra föregående beslut, lätt kunde hända, att Bankens tillgångar blefve så små, att svårligen den företrädesrätt, som denna punkt afser, kunde begagnas.
Jag föreställer mig nemi., att under loppet af ett eller tvenne år icke skulle bilda sig några bypotheksföreningar eller associationer för belåning af spannmål, så fullkomliga, att deras reglementen kunde af K. M. fastställas.
Jag föreställer mig äfven, att ej heller någon privatbank under samma tid uppstode och begärde dessa crediliv.
Då skulle det fall inträffa, att den i sista rummet för enskilda personer medgifna creditivrätt inträdde och kunde begagnas; men kort efter, sedan creditiv till dem blifvit lemnade, kunde en sådan association uppstå, som hade företrädesrätt.
Då vore creditiven måhända till liela sitt belopp begagnade af privata, och denna association finge vänta åtminstone 6 månader eller uppsägningstiden, innan den kunde komma i åtnjutande af den företrädesrätt, punkten afser.
Detta är ett skäl, hvarföre jag skulle tillstyrka R. o. Ad. att fatta det beslut, BorgareSt. redan tagit i detta ämne.
Ett annat skäl ligger äfven deruti, att, såsom jag förut tagit mig friheten nämna, jag anser det alltid vara svårt för en bank, med så stor utsträckning som statsbanken, att följa creditiven i sin utgrening.
Detta skäl är visserligen ringa, men bör dock icke helt och hållet förbises, och ehuru jag icke kan bestrida, att creditivrörelsen är en fullkomligt bankmessig åtgärd, tror jag likväl, att, då man önskar sig privatbanker, man bör bereda dem tillfälle att lemna dessa creditiv, emedan de inom sina arrondissementer bättre kunna följa creditivtagarens sätt att deraf begagna sig.
Jag vågar således tillstyrka R. o. Ad. att förena sig i det beslut, som af BorgareSt. blifvit faltadt.
Just det skäl, som Hr Lefre'n, med hvilken jag i dessa fmancefrågor så ofta instämt, lagt till grund för sitt tillstyrkande af Utsk:s förslag, är det hufvudskål, hvarföre jag afstyrker samma förslag, såvidt det afser creditivrätt för bolag och enskilda personer.
Den värde talaren har sagt, att det är den naturligaste befattning för statsbanken samt den rörelse, som nästan uteslutande tillhör en sådan bank, att lemna cassacreditiv, emedan en statsbank icke, såsom privatbanken, behöfver tillse, huru stor dess vinst blir, utan att den, endast den sköter sin rörelse så, att den bär sig, kan lemna till understöd för landets industri dea vinst, privatbanken måste tillskynda sina ägare.
Uti den sats, som, i fall man för alltid vill bibehålla en statsbank, är ganska riktig, ligger ett erkännande, att cassacreditiv till enskilda bolag och personer skulle af statsbanken Den 3o Juli e. m. 363 lemnäs dem på förmånligare vilkor, än de, hvarunder sådana creditiv af privatbanker kunde gifvas; men jag hemställer, huruvida det är möjligt, att något hopp lemnäs oss öfrigt om privatbankers uppkomst, då man berättigar styrelsen för statsbanken att lemna allmänheten sådana förmåner.
Privatbanker kunna ju ej uppstå utan förhoppning om vinst, och de kunna ej täfla med en statsbank, sorn bedrifver sin rörelse, utan att åsyfta annan vinst än den, att näringarna må blifva understödda med tillräckliga förlag.
Jag anser statsbanken just på dessa grunder ej böra lemna sådana creditiv åt enskilda bolag och personer; ty ju mera man framkallar sådana konstlade anstalter från statsbankens sida, ju mera motarbetar man möjligheten, alt privatbanker skola bilda sig.
Jag har just med flit velat borttaga dessa creditiv äfven för privatbanker, på det man må kunna motse uppkomsten af solida privatbanker, hvilka bättre skola kunna betjena näringarna i landet, än det blefve möjligt för deri centraliserade statsbanken i ett land som Sverige, derest å ena sidan denna bank icke kan tillse, huru dessa crediliv användas, och å andra sidan de privata i hela landet icke kunna från centralisalionsorten tillegna sig samma fördel, som de närmast boende personerna kunna förskaffa sig.
Jag afstyrker således en så stor utsträckning af Banken» creditivrörelse, och ett af mina starkaste skäl är just det, sorn Hr Lefre'n anfört för bifall till Utskts tillstyrkande.
Då jag kom upp i plenum, hörde jag Frih.
Ehrenborgh tillstyrka antagande af första och andra punkterna af den nu föredragna ingressen, och jag har sedermera hört samme värde ledamot tillstyrka, att R. o. Ad. måtte instämma i BorgareStrs beslut.