Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domstolen granskat och hvaröfver den afgifvit sitt yttrande, äfvensom StatsRådet sitt.
Huruvida dessa allegater, utgörande i behörig form afgifna lagförslag, äro grundlagsvidriga eller icke, tillkommer det mig icke här att bedöma; anser jag den så, äger jag mig anvisadt sättet att genom rullad anmärkningsanledning i grundlagsenlig form gifva den tillkänna.
Härmed må nu vara huru som helst; en Konungens Propos. ar nu emedlertid föredragen, och den måste remitteras, hvilket jag yrkar.
Att remittera den med tillägg, sådant det af flera talare blifvit föreslaget, skulle jag tro innefatta den största förödmjukelse, som R. o. Ad. någonsin kunde visa det Utsk., till hvilket remissen sker; ty att R. o. Ad., i samma stund som förslaget remitteras, skulle säga, att det skall behandlas i öfverensstämmelse med grundlagen, vore att förutsätta, att Utsk. kunde göra någon grundlagsvidrighet.
För min del anser jag ett sådant tillägg alldeles onödigt; jag befarar icke, att ett Utsk. skall våga göra något grundlagsvidrigt.
Hvad det vidkommer, att något, som kunde föranleda ändring i grundlagarna, icke skulle kunna remitteras till annat Utsk. än Den ii Mars e. m. Constit.Utsk., ber jag Herrarna erinra sig, att under aliade Riksmöten, vid hvilka jag haft äran vara ledamot, har sådant ägt rum. R. o. Ad. torde erinra sig, att vid 1823 års Riksdag tillsattes ett särskildt Utsk. att behandla åtskilliga sådana ärender, hvilkas utarbetning och antagande fordrade ändring uti grundlagarna; i hvilket afseende de också sedermera öfverlemnades till Const.Utsk., att framställd i grundlagsenlig form.
Denna är min åsigt af saken, och på denna grund begär jag, att denna Konungens Propos. måtte, på sätt Gr. v. Fersen redan hemställt, utan tillägg remitteras till Banco- och LagUtsk:n. Frih.
Jag skall förbigå det uppskakande, det stormiga i en värd ledamots yttrande.
Jag skall blott erinra R. o. Ad. om de allmänna begreppen med remiss och dess betydelse.
Det är en öfverauetoritets åtgärd, hvarigenom en lägre auetoritets yttrande infordras.
Det är således rakt stridande mot begreppet af all remiss, att genom det tillägg, bär blifvit föreslaget, föreskrifva sättet, huru yttrandet skall afgifvas.
Må det tillåtas mig, mina Herrar, att öppet förklara, att här har en aktningsvärd, en förtjenstfull embetsman blifvit för hårdt handterad.
Hvad har den föredragande väl gjort?
Han har framställt motiverna till banklagen.
Innebära väl dessa motiver någon öfverträdelse af Reg.F:n, något kränkande af Nationens rätt?
Han kan hafva hyst en oriktig tanke om denna rätt; men är väl detta ett brott?
Jag skall följa motionären ända till den vågade tanke, att en anmärkning kunde äga rum.
Hvad blefve då föremålet för anmärkningen?
Finnes det väl något factum, innebära väl motiverna något, på grund hvaraf Constit.Utsk. kunde vidtaga någon åtgärd?
Jag tror också, att motiverna äro felaktiga; jag skall uppträda mot motivernäs grunder, men jag skall afhålla mig från att förnärma deras framställare.
Mina år och min erfarenhet säga mig, hvad man har rätt att vänta; men aldrig har jag förut varit närvarande vid ett tillfälle, då en embetsman blifvit så behandlad.
Då jag under sista plenum hade äran yttra mig i denna formfråga, sade jag, att K.
M:s förslag till lag för Banken var uppg jordt under förutsättning af 72 §:s förändrade redaclions antagande; att, på sätt II.
Mörner nu jemväl anfört, detta förslag först var ämnadt att inkomma, sedan 72 §. var af R.
St. behandlad; men att, i följd af denna förutsättning, att förslaget var uppgjordt under hänsyftning på den nya 72 §:s antagande, det följde af sig sjelf, att denna §:s afslående skulle nödvändigt inverka på de §§. i detta förslag, som voro framställda under förutsättning, att de skulle i grundlagsenlig väg blifva antagna.
Detta sade jag, och det säger jag anim.
Således har Hr Dalman misstagit sig om mitt yltran - Den ii Mars e. ni. >75 de, i fall han menar mig bland de Konungens Rådgifvare, som han sagt skulle hafva yttrat, att några §§ i förslaget vore i strid med grundlagen.
Just derföre, att de voro införda under förutsättning af den nya 72 §:s antagande, kunde jag icke säga, att de voro stridande mot grundlagen; men jag förklarar, hvad jag äfven då förklarade, att det icke var meningen, att de skulle blifva beståndande deri, om 72 §. blefve afslagen.
Men, säger man, annat står i rnotiverna.
Örn också någon oaktsamliet deri skulle finnas, så tager jag mig min del såväl i den mindre aktsamheten som i en möjlig ansvarighet.
Men att jag skulle höra sägas, att sådant skulle härleda sig från någon afsigt att göra en statscoup efter 1789 års modell, det väntade jag mig icke.
R.enlieten af afsigterna bevisas genom lättheten att linna motiverna; ty hade förenämnde afsigt legat förborgad under förslaget, tror jag, att, oaktsamheten oaktadt, man ställt bättre till.
Då Hr Cederschjöld under förra plenum önskade, att frågan skulle hvila, tills 72 §. blefve afgjord, vädjar jag till Hr Cederschjöld, om jag icke sade, att, till lugnande af lians sinnesoro, jag gerna ville biträda honom, örn jag icke fruktade, att vi skulle genom ett sådant beslut träda grundlagen lika så nära, som genom en vägran till remissen.
Samma orsak hindrar mig äfven att antaga den redaction, Gr.
Cronhjelm föreslagit; ty jag tror, alt grundlagen i afseende på remiss är klar.
Denna af mig afgifna förklaring anhåller jag måtte få åtfölja remissen till Banco- och LagUtskm.
Då jag anmälde mig, hade Frih.
Ehrenborgh ännu icke yttrat sig.
Han har framställt, hvad jag önskade, men icke så väl bade kunnat framföra.
Jag får således till alla delar förena mig med honom; men jag utber mig att jemväl få fästa H. R. o.
Ad:s uppmärksamhet på en annan hufvudsaklig omständighet.
Några värda ledamöter hafva yttrat, att remissen borde åtföljas af ett preliminärt beslut, nemligen af den förklaring, att om den förändrade redactionen af 72 §. i något
Stånd blifvit afslagen , några §§ i förslaget icke erfordrade åtgärd.
Jag är öfvertygad, att de värda ledamöter, som föreslagit det, gjort det af intet annat skäl än för grundlagens helgd; de hafva ansett det såsom ett skydd för friheten.
Jag ber att få fästa deras uppmärksamhet derpå, att exemplet af ett sådant afsteg från grundlagen en annan gång kunde blifva begagnadt från ett annat håll, oell att R. o. Ad. genom detta prejudicat kunde få anledning att ångra, hvad de nu skulle besluta.
Vi böra akta oss att öppna portarna för magtinflytelsen, den må komma från hvilken sida som helst.
Om vi draga oss till minnes andan af grundlagens stadganden i detta fall, så är den icke någon annan, än att den vill förebygga, att ett preliminärbeslut må kunna föregå ämnets pröfning och att ingen talare må kunna genom surpris förleda något
Stånd att fatta ett beslut, som kunde bittert äng - Den ii Mars e. m. ras. Jag ville, att R. o. Ad. fästade uppmärksamhet på denna vigtiga fråga.
Min förmåga räcker icke till att så, som jag önskade, utveckla ämnet. 56 §.
Reg.F. innehåller, att "allmänna frågor, som uti R.
St:s plena väckas, må ej till "ett omedelbart afgörande der upptagas, utan skola öfver"lemnas till behörigt Utsk.” Hvar och en enskild ledamot har väl rättighet att beledsaga remissen med anmärkningar; men om Ståndet skulle förena sig om en sådan anmärkning, vore frågan till omedelbart afgörande upptagen, och det vore att öppna portarna för våldet, och vi böra akta oss för att öppna dem.
Frihetens värn ligger uti att med lugn iakttaga grundlagens bud.
Jemväl 44 §•
Riksd.Ordn. föreskrifver, att K. M:s Proposlr skola remitteras.
Denna och Reg.F:s 56 §. äro collaterala; de åsyfta, att remiss skall ske helt enkelt, utan några Ståndets gemensamma anmärkningar; hvaremot ingenting hindrar, att ledamöters enskilda yttranden må medfölja.
I vissa afseenden har jag njutit rättvisa, och jag hembär mina motståndare tacksamhet derför; i andra åter har jag icke njutit rättvisa.
Må det förlåtas en ung man, 0111 han icke med samma köld som den åldrige Riksdagsmannen midt emot (Frih.
Roye) kan åse ett förslag från Konungens Rådkammare, uti motiverna hvartill det heter, att om förslaget icke kan i grundlagsform blifva gällande, bör det ske i civil lagstiftningsväg genom 3 Stånds beslut.
Jag har njutit rättvisa deruti, att alla, som uppstigit emot mig, hafva funnit misstag i dessa motiver; någon har kallat dem för en oaktsamhet, en annan irrläror, oriktigt sätt att se grundlagen o. s. v. Mera kan jag icke vänta mig af de försigtiga talare, som på andra sidan yttrat sig. H. Ex. Gr.
Mörner har sagt, alt de utgjorde blott en ledamots tanke.
Jag tror mig äfven hafva uttryckligen förklarat den öfvertygelsen, att Konungen icke känner dessa olyckliga motiver; och jag ber få fästa H. Ex. Gr. af Wetterstedts uppmärksamhet derpå, att jag sagt, att jag bestämdt undantager Konungens Rådgifvare, utom StatsSecreteraren för financeärenderna, från delaktighet i desamma, och medger gerna den siste talaren, att man eljest hade bort veta ställa bättre till, än att framlägga dessa motiver för Ständerna.
Den förebråelsen, jag i detta afseende uppburit, torde således vara oförtjent.
Mörner har äfven yttrat, att då frågan till slutligt afgörande förekommer, kan man besluta en remiss till Constit.Utsk.; men jag fruktar, att vi emedlertid kunde, på sätt StatsSecreteraren föreslagit, hafva fått den nya ^cdactionen till 72 §.
Reg.F. antagen genom bifall till banklagen och derigenom begå en grundlagsvidrighet.
Hr Cederschjöld förmenar, att 1 mom. i 2g §.
Riksd.Ordn. icke kan tillämpas här, emedan Constit.Utsk. endast äger fordra StatsRådets protocoll intill Riksdagens början.
Uti samma mom.
Den ii Mars e. m. *77 morn. står likväl: ”Constit.Utsk. åliggeatt fordra de uti StalsRådet förda protocoll,” och jag finner Utsk. deraf icke förhindradt att äfven till granskning begära de under Riksdagen i StatsRådet öfver något visst mål förda protocoll.
Men jag har sagt, att jag i detta afseende icke ville göra någon anmärkning och att jag icke ens ville fortsätta discussionen härom.
Ehrenborgh har uppstigit emot mig med anmärkning om det olagliga i denna discussion, och jag bekänner, att vi befinna oss i en labyrinth, derifrån utgången är svår att finna; men detta har härledt sig från de olagliga motiverna lill banklagen.
Skulle jag, lika med Frih:n, vilja bestämma egenskapen af en K.
Propos. efter allegaterna, som åtfölja densamma, så skulle jag tro, att den ifrågavarande' icke vore någon K. Propos., enär den åtföljes af grundlagsvidriga allegater.
Men jag upprepar ännu en gång, det jag tror, att K.
M. icke känner, att dessa motiver stå i strid med grundlagen, och derföre'anser jag Propos. böra remitteras.
Jag vill ingalunda påyrka något beslut, som skulle innefatta en humiliation för Utsk., såsom Frih.
Ehrenborgh sagt; men det torde förlåtas, om representanten vill förekomma, att remissen icke må åtföljas af allegater, som kunde gifva anledning till nya obehagligheter och mot grundlagen stridande åtgärder.
Boye har påstått, att en remiss icke vore annat än ett öfverlemnande från en högre auctoritet till en lägre af en fråga, hvaröfver man önskade höra den lägre auctoriteten, och han har derifrån deducerat lagligheten af en remiss till BancoUtsk.
Jag tror förhållandet icke vara sådant; ty då skulle man kunna föreskrifva Utsk., att man blott ville höra Utsk. i den eller den delen.
Vi måste remittera hela Propos., och derföre har jag begärt, att en särskild reservation i afseende på de grundlagsvidriga allegaterna till Utsk. skall åtfölja.
Hr Lefre'n har sagt, att ett preliminärt beslut skulle innefattas i det tillägg till propositionen, jag begärt.
Detta vågar jag dock bestrida, under förmodan, att förhållandet af motsatsen skall blifva uppenbart för en hvar, som vill taga kännedom om mitt yttrande.
Samme värde ledamot har äfven fästat uppmärksamhet derpå, att vi borde akta oss för ett magtinflytandé från ena hållet mot det andra; och det är just från d:tta magtinflytande, tydligt i motiverna antydt, jag velat preservera oss.
Jag har icke uppstigit för att yrka en sträng behandling af detta.
Jag har tvärtom velat lemna dessa motiver åt glömskan; men då Hr Cederschjöld, genom deras uppläsande, väckt uppmärksamheten på dem, har jag anset) mig böra gifva luft åt mitt hjerta och öppet förklara de betänkligheter, jag hyser.
Jag tror, alt den person, som varit orsaken till dessa olyckliga motiver, förtjena!1 höra de omilda uttryck, hvartill de kunna föranleda; och jag tror mig haf4 H.
Den ii Mars e. m. va handlat liberalt, då jag sagt, att jag, på Konungens Rådgifvares egen uppgift, fritager dem från delaktighet uti det obehagliga och grundlagsvidriga af denna sak.
Då man, lika med Gr.
Mörner, anklagar sina motståndare att hafva förtydt en framställning, borde ilian vara försigtig vid att åberopa de docurnenter, från hvilkas grund man utgår.
Af StatsRådets till den Nåd.
Propos. rörande banklagen bifogade protocoll linner man bland närvarande ledamöter H. Ex. Hr.
Mörner, och man träffar i slutet af samma protocoll följande mening: ”Hvarefter upplästes i underd. förslaget till lag för Banken, §. för §., jemte de af StatsSecreteraren författade, protocollet vidfogade motiver till samma lagförslag; och blef lagförslaget, enligt StatsRådets underd. tillstyrkande, af K. M. i Nåder gilladt.”
Häraf vill det synas mig, som om Hr Gr.
Mörner haft orätt uti det påstående, att motiverna utgjort en enskild ledamots tanke, som icke borde hafva inflytande på den K. Propos.
Om man, lika med mig, velat förbise dessa olyckliga motiver, borde desamma aldrig här blifvit vidrörda, minst af dom, som synas ogilla sitt eget verk.
Jag gillar Gr.
Cronhjelms försök att på en omväg komma till det sökta målet eller motivernas utelemnande.
En talare har ansett, att det Utsk., till hvilket förslaget remitteras, icke borde erhålla någon anvisning om de delar af förslaget, hvilka icke kunde blifva föremål för Utsk:s behandling.
Jag hemställer likväl, på hvad väg Utsk. kommer till kännedom om Ståndets åsigt i ett ämne, om icke genom remissens innehåll.
Jag tror nemligen, att Ståndet vid remissen bör göra Utsk. uppmärksamt derpå, om förslaget involverar någonting grundlagsstridigt.
Min öfvertygelse är derföre, att man, utan att förnärma Utsk., kan bifalla det af Gr.
Cronhjelm tillstyrkta tillägg till propositionen.
Gr Spens:
Jag skulle väl äfven jag med några ord kunna yttra mig i afseende på hvad Hr Lefren sagt, rör:de den K. Propos., och hemställa, till ”hvad magtinflytelse man öppnar porten,” då man anser detsamma, som i grundlagsväg förbereddes, äfven i en annan väg kunna åstadkommas, så att icke förslagets beskaffenhet, utan den godtyckliga form, man gifvit det med afseende på möjligheten af dess genomdrifvande, bestämde den grundlagsparagraph, hvarefter det borde behandlas.
Men här har blifvit framställd den tanken, att ifrågavarande förhållande möjligen kan bringa å bane en anledning till anmärkning; och som Constit.Utsk. kunde blifva nödsakadt pröfva ett sådant förhållande, vill jag nu, såvidt möjligt är, undvika att yttra mig härom.
Jag vill derföre blott fästa mig vid hvad Frih.
Ehrenborgh har yttrat, om jag icke oriktigt fattat hans mening, att det skulle vara en slags humiliation för Utsk., om propos. beledsagades af det utaf Gr.
Cronhjelm gjorda tillägg.
I af - Den ii Mart c. m. >"9 se Ond c härpå vill jag påminna, att ifrågavarande lagförslag blifvit alternativt framstäldt, ehuru alternativet endast afsett Bankens benämning, och att således, sedan frågan om 72 §.
Reg.F. numera är afgjord, man i alla fall ej kan remittera hela förslaget dit, eller IJtsk. dermed taga annan befattning än den, som står tillsammans med samma Riksdagsbeslut om 72 §.
De, som således i Konungens Nåd. förslag icke finna något annat än Bankens titel vara beroende på nämnde 72 §., kunna antaga Gr.
Cronhjelms förslag,' äfvensom mitt i sista plenum, emedan det äfven i deras tanka måste vara en del i förslaget, sorn ej kan antagas; de som åse orimligheten att ordagrannt samma lydelse skall i grundlags- och i civillagsväg behandlas, kunna genom samma förslag hålla sig full talan öppen, så att de vid betänkandets föredragning i Ståndet ej blott behöfva reservera sig.
Jag fruktar, att man kan bestrida dem göra något mer, om man en gång utan vidare anmärkning sjelf har gifvit initiativet dertill, att tre
Stånd kunna antaga förslaget äfven i sitt närvarande skick.
Då jag varit bland de första, som tillstyrkte R. o. Ad. att anhålla om proposition till remiss af K.
M:s ifrågavarande Nåd. förslag till Banco-och LagUtskm, anser jag mig skyldig uppträda för att yttra några ord.
Jag begärde ordet, då en discussion föreföll, hvilken, enligt mitt begrepp om grundlagen, jag ansåg icke bort tillåtas äga rum.
Jag torde, lill stöd för denna min mening, få uppläsa 29 §.
Riksd.Ordn., som i slutet af andra punkten innehåller: ”när frågor uti R.
St:s plena, eller andra Utsk. än Constit.IJtsk., väckas, huruvida StatsRådet, eller någon dess ledamot, eller någon föredragande sitt embete på ett obehörigt sätt utöfvat, böra dervid följande ordalag och inga andra nyttjas: det är anledning till anmärkning mot SfatsRådet elfer den och den ledamoten, eller föredraganden, hvarom remiss begäres till Constit.Utsk., inför hvilket anledningarna uppgifvas skola; och skall en sådan remiss genast ovägerligen ske.”
Jag anser således, att den eller de, som, i följd af motiverna till ifrågavarande förslag, funnit sig föranlåtna att fästa uppmärksamheten på någon embetsmans obehöriga sätt att utöfva sitt embete, hade bort framställa sina anmärkningar på sätt och i den ordning, nyssnämnde grundlagsstadgande bestämmer; och jag får derföre, för min enskilda del, reservera mig emot, att discussion i detta afseende kunnat få äga rum, samt begär att i protocollet få denna min åsigt intagen.
Jag var icke obekant med motiverna till lagförslaget, då jag begärde propos. om remiss; men i anledning af den åberopade §. ansåg jag någon discussion öfver motiverna icke böra och kunna äga rum, utan förslaget, som ovilkorligen borde remitteras, uti Utsktn, oansedt de åtföljande motiverna, få den behandling, som är öfverensstämmande med våra grundlagar.
Här är sagdt, att föredragandens genom motiverna Den ii Mars e. m. framställda felaktighet icke kunde blifva föremål för Constit.- Utsk:s pröfning, emedan de StatsRåds-protocoll, som till Utsk:s granskning blifvit öfverlemnade, icke omfatta detta ärende; men jag hemställer, om icke hvar och en representant har öppen rättighet till anmärkning, enär förslaget blifvit i officiel väg öfverlemnadt, tryckt utdeladt och sålunda ej bör vara för någon obekant.
Sådana äro de grunder, hvarpå jag stödjer mitt omdöme; och jag vågar ytterligare tillägga, att jag ej kan föreställa mig annat, än att de Utsk., till hvilkas behandling frågan öfverlemnas, skola noggrannt undersöka, hvad som står i strid med grundlagen eller icke.
Åtminstone skall i det Utsk., hvarest jag har äran vara ledamot, grundlagen ej åsidosättas af mig, lika litet som jag förmodar af de andra ledamöterna; och då jag icke inser, med hvad rätt och på hvad grund man i nu ifrågavarande fall skulle hysa misstroende till de Utsk., som med denna fråga få befattning, styrkes jag så mycket mer uti återförnyandet af min förut gjorda begäran om remiss till Bancooch LagUtskm.
Någon annan propos. torde icke heller kunna göras; ty, enligt mitt begrepp, synes Landtm, vara hindrad af 29 §.
Riksd.Ordn. att framställa propos. om remiss af förslaget till Constit.Utsk., af 49 §•
aR lägga förslaget till handlingarna samt af 44 §• samma grundlag, att Gr.
Cronhjelms tillägg skulle ligga till grund för remissen.
Ehrenborgh har ansett remiss endast böra ske till BancoUtsk.; men jag hemställer, om han härtill icke föranJedes mera af inne v.
Riksdags praxis, än af sakens beskaffenhet.
Jag torde härmed äfven få återföra i minnet, huru vi för några dagar sedan, då fråga uppstod om remiss afen enskild persons motion, voro på vägen att göra många concessioner, på det att remissen måtte äga rum, men hvilket lyckligtvis förhindrades endast 'derigenom, att motionären återtog motionen.
Jag har nu framställt grunderna för min öfvertygelse, och är öfvertygad, att vi ingalunda skola råka i någon labyrinth, om vi följa grundlagen efter dess ordalydelse.
Frih. Åkerhjelm, Gust.
Då under discussionen yttranden här blifvit fällda, som skulle kunna föranleda till den tanken, att vid hela denna frågas behandling ett förbiseende af skyldigheter skulle i StatsRådet ägt rum , och som sträckt sig ända derhän, att man velat anse StatsSecreteraren vid föredragningen hafva begått lagstridighet i afseende på motiverna till lagförslaget, finnér jag det vara min pligt att med några ord öppet framställa, hvad som vägledt min öfvertygelse i detta ämne, och huru jag betraktar detta visserligen grannlaga ämne.
Jag ber att få återkalla i minnet, att K.
M:s första skrifvelse i afseende på mynlbestämningen innefattade en önskan, att nya redactionen till 725, Reg.F. måtte skyndsamt till afgörande företagas, hvarvid K.
M. äfven meddelade, att K.
M. var beredd att till Ständerna Den u Mars e. m. 1S1 öfverlemna ett förslag till lag för Banken, sedan förenämnde grundlagsfråga blifvit afgjord.
Lagförslaget var sålunda uppgjordt under förutsättning af antagandet af nya redactionen till 72 §.
En emedlertid temligen allmänt yttrad önskan, som syntes utgå från R.
St., föranlät K.
M. att låta berörde lagförslag till Ständernas kunskap komma, innan nya redactionsförslaget ännu blifvit företaget.
Omförmälda önskan uttryckte den mening, att meddelandet af förslaget måtte äga rum, på det att Ständerna skulle få kännedom om de stadganden, som K.
M. ansåg böra blifva gällande, i händelse 72 §. antogs, och på det att desamma måtte samtidigt med grundlagsfrågan kunna behandlas.
M. förnam detta, afgaf K. M. Sin senare Nåd.
Skrifvelse med förslag till banklag, utan att derföre återkalla den förra, om 72 §:s skyndsamma företagande, och således utan att rubba den af nämn - de Skrifvelse antydda naturliga ordningen för begge frågornas afgörande, att förändringen af grundlagens 72 §. borde föregå afgörandet af förslaget till banklagen.
K. M:s önskan och afsigt har derföre oförändradt varit, att frågan om 72 §:s nya redaction skulle först och förslaget till banklagen sedan till afgörande förekomma, och tillstyrkandet af en sådan mening här instämt med min öfvertygelse om grundlagens helgd, och lärer icke bevisa något förbiseende af Rådgifvarens pligt.
Jag kan således icke inse något lagstridigt vara härutinnan begånget.
Hvad åter beträffar motiverna till lagförslaget, har en värd ledamot, Gr.
Horn, här visat, att de åtföljt lagförslaget och StatsRådets protocoll.
Jag har aldrig ämnat förneka denna deras af mig fullkomligen kända och erkända authenticitet.
Af föredraganden äro emellertid dessa motiver författade och äro frukter af hans egen eftertanka och åsigter öfver saken, samt innehålla ganska många, af uppmärksamhet förtjenta ämnen.
Man fäster sig vid, att 1 §. i nya förslaget innebär en redaction, som borde ändras.
Denna §. innehåller den alternativa benämningen afR.
-St:s Bank och Sveriges Rikes Bank, men den innebär tillika, att garantien skulle gemensamt utgöras af begge Statsmagterna och att lagar och stadgar för Bankens förvaltning skulle af dessa Statsmagter göras, dock utan intrång uti Ständernas administrativa rättighet.
Uti motiverna är detta utveckladt och livilar der på den af Föredraganden såsom rättsenlig och gagnelig betraktade principen, att garantier af större säkerhet härigenom bereddes för Bankens bestånd, och att, med bibehållande af Banken såsom R.
St:s, dessa ägde rätt att inbjuda den andra Statsmagten i ett slikt lagstiftningsdeltagande.
Denna StatsSecreteiarens åsigt är således en grundsats, som kan vara underkastad olika omdömen, men sorn likväl ingalunda är något beslut, utan, likasom förslaget, en framställning, sorn underställes vederbörandes pröfning.
StatsSecreteraren saknade emedlertid ej anledning till dessa åsigters uppfatlandej
Don ii M a r s e. ra. ty uti i83o års Ständers åtgärder, då de ingingo till K.
M. med den önskan, att K.