Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Den riden, dä en författning lade starkare hinder i wägen för illskan och skamlösheten, att sä wildt rubryta i publikt tryck, sä bäswade hwarje embetsman att fä se sig i nägon skrift framstäld för allmänhetens domstol; ty han Miffie, att Han ej kunde anklagas utan fulla skäl och bewis.
Afwcn sedan sä »vidsträckt yttrande rätt blifwit medgiswen, hyste de samma farhäga; ty de förmodade allbrig, all denna frihet skulle begagnas
Utan den sanning, dcn billighet och del förnuft, med hwilka hwar och en som dömmes har ansprä? att bli dömd.
Men sedan de rörik, Llt, i anfall mot dem, minsta srägan warit om sanning, hos och bewis; sedan de tillräckligt fält öfwertyga sig, arr hwarken den största skicklighet och förtjenst, eller ens den märkbaraste oduglighet- eller nägon grad deremellan, skulle mer kunna frälsa dem frän tttt gemensamt förnedras, dä dristar jag fraga: sst brukad, kunna de wörda tryckfriheten?
Kunna de i Henne frukta en wig bewakare, en rättrådig domare?
Kan hon hos dem wäcka andra rörelser, an owilja, ledsnad eller åtlöje?
Också inwändec man nog allmänt, till en gränslös tryckfrihets förswar: "Hwad gör det, att embetsman smädas och 756
Den -6 Iuntt. förnedras?
De skratta ju derät!^ — Men är dek att skratta ät, ar det att föraktas, man stiftade tryckfrihetslagen?
Dä likwäl sädant nu werk ligen händer, och mäste handa; —, dä embetsman sig emellan nödgas anse, snart sagt, för en smickrande distillation, au bli skamlösast angripen i publika »veckoblad, — dä, »nine Herrar, wärdens besinna, om nu »varande tryckfrihetslag werkligen leder till sitt ändamål, vm den är författad med nödwändig vishet?
Nej, mine Herrar?
förbätt rom den sä, att tryckfriheien blir, hwad hon verkligen bör wara: en »varnare och kontroll pä embetö»uän, ej ert illsket och smädeligt larm, som de hafna rätt att förakta; __ att hon kan »väcka sörhaga hos den försumlige eller egennyttige, ej förnedra och beskymfa alla; — att hon mä kunna anklaga inför allmänhetens domstol, men aldrig matt ätföljande lagliga benus.
Widtagas ej sädana »nätt, . sä torde wi äfwentyra, att embetsmän, genom fortsatt oförtjent förnedring, siurligen bringas derhän, att den förtjena; och att ingen will ingä i Statens tjenst, utan sädKNK, hvilkas hjerta är stälsatL mot intiyck bade af vanheder och ära- Jag understätler
Eder uplysta pröfning, Nii» »ie Herr-ar, huru »väl fäderneslandet i desin fall skall blifva betjent!
Jag kan ej heller annat finna, an ätt det af »nig anmärkka,sjelssrväldiga, och en grof rähel och elakhet förrådande bruket af tryckfriheten, skäll hafva ett ganska skadligt inflytande jemwäl pä wära upwäxande medborgares upfostratt och bildande till rättskaffens »uedlemmar af samhället,-Witzer ligen - Den 26 Juni!- 75? ligen bemöda sig föräldrar och lärare, att hos sina disciplar och barn inplanta wördnad för lagar och regering, för dygder och sörtjenster, tillika med aktning för förmän och medborgare i alllmänhet, samt för mettets, anständighetens och höflighetenö fordringar.
Men med hwad säkerhet skall denna underwisning kunna werka pa de unga sinnena, da en stor del af hwad publikt fär tryckas och utgifwqs i deras samtid, sa groft felar mot alla Vesta wackra lärdomar, och undergräfwer grundwalarna dertill?
— När ynglingarna märka, att man sätter ett slags bravour Nli, att angripa styrelse, samhällsordning, och man af utmärkta förtjenster i Statens wärf och i litteraturen, samt medborgares heder och lugn i allmänhet; att trotsa borgeliga lagar, och ryäldföra förnuftets, sedernas och anständighetens; . när de derjemte finna, att man icke allenast kan göra delta nästan altid onäpst, utan ock gifwa det namn af bewiS pa en ädel sjelfständighet, af prof pa en fri och patriotisk själ, sä ma man ej kunna hoppas, att alla Vesta unga personer ffolq kunna motstå csterdömetS förförelse; dä Mäste man beklagligen taga för afgjordt, att mangs af dem fiola blifwa ohöfsade, oförsynta och för wridna sjelsswäldingar.
Hwad jag nu anför, är sj någon blott inbillning eller ogrundad fruktan, utan en obehaglig sanning, till märklig del bestyrkt af erfarenheten.
Mangen Fader, som sökt bibringa sin fou helt andra grundsatser, än skamlöshet och lrottsigt oförnuft, ser med bedröfwelse mycket af den möda förspild, som han anwändt att dana honom till en dygdig, wcltig och fiicklig medborgare - De» 26
Iunri gare- Andre fäder, asstiljde frän sine söner, leima törhända i en lycklig okunnighet om berta förhållande.
Men desi iverkan är redan skadlig för samhället, och Dali med wisihct blifwa bet än mer.
Fosterlandets kraf, äfwen i detta afseende, och lagstiftarens del i answarigheten för allmänna upfostran, ålägga ost dä, att, sa långt wi förmå, fäts ra gräns för gröfwa och skamliga mitzbrnk, som sä werksamr
Dola motarbeta ungdomens bildning.
Törhända man äfwen kunde »väga hoppas, akt en anständigare Drifning i weckoblad och periodiska papper, än som nn pa z ar brukgls, ssulle sint ligen medföra en anständigare
Drifning i RättegänHav- än^den, soni pä nngcfärligen lika lid inritar sig.
— Är det ej att wisa en ganfha straffbar wanwördnad mor Rikets lagar och domstolar, att inför dem nyttja eir sprak, för hwilker man skulle bli ntwist fran hwarjc samqwäm af hederligi folk? och gtt göra rä tegangshandlinggr lil ekt receptakel för de grofsta osnyggheter, som kunna styra ur en penna?
„ Mott de marktschrejare fraser och pöbelaktighcter til Titlar, hwarmed fädana handlingar
Nl^ ofta tryckas., för att gifwa dem fart bland pöbel, äro de ej en fcandal mot allmänna wetter?
är det ej stuclrgen stridande mot menniDors säkerhet och god ordning och polis, akt en part kan, med. fraser och uttryck, onödiga i saken, nedsmutsa och förnedra sin wederpart, och andra personer, til och med sina domare, fä 'groft han will, och slippa fran alt detta med cn afgift af 10 ä 20 R.'r, kallad: böter för otjenlig! skrifsätt? och föijer ej härAst att hivar silsten person kan, i prvceffer, öfwer höljq - Den 26 Juni!- 759 Hölja sä mänga menniskor och domstolar Han will, med smädande, och mot deras ära snedt riktade anfalla blott han har räd akt utkasta nägra hundrade Riksdaler i böter?
Om wi för öfrigt, mine Herrar, utom de här omnämnde missbruk, äfwen warit wittus til andra'af ett ännu betänkligare stag; — om wi sett författare öfwerträda tryckfrihetens grans til den grad, att de genom tidnings artiklar sökt upägga militairiffa corpser til orolighcter och upstudsighet emot Regering, lagar och befäl; om de offentligt, i flerfaldig» former, ukfpridt underwisningar i konsten akt åstadkomma folkgäsningar och tilställa uplopp; —om de, genom fortsättn skrifter af lika wild och anarkistisk syftning, torde hafwa underbläst den orolighet i sinnena, som pä mer än ett ställe utbrutit i sä olyckliga upkräden; om de skrifwit offentliga loftal öfwer lagligen dömde och aflifwade riksförrädare och nprorsstiftare; om de, än genom allnsoriM än mera direct skrifsätt, uprewt til rysliga uplopp och det ohyggligaste mord; —- om de gatt nog långt i skamlöshet, att förswara sä afskywärda ogerningar, och kalla dem en Lra för nationest', — sä ser jag ej huru inom ett samhälle skulle kunna finnas större
Ml til förbättrande af en lag, under hwars skydd, ursträckande friheten akt trycka wida öfwer gränsen af afl annan medborgerlig frihet, sä straffbara missbruk nästan saklöst kunnat wägas.
Lika alfwarsamt, sorn all annan smädelse, bör äfwen den näpsas, som framträder förklädd, skef, indirekt och inswept i alluslonenS mantel.
Sådana - Den 26 Jun». ya anfall äro de lägsta, emedan de äro lömskhrtentz och pyltronens.
Att straffa den öppna skamlöshet tens aplast mot menniskors heder, men jPona allusionens, den skcfwa utpekningens, wore alk straffa röfweri, men skona tjufnad.
Lönnmord är afwett NlSrh, och ofta det brottsligaste, ty det är åslid öfweriagdk, och alsid fegt.
Wäre förfäder dömde missa brottslingar "att wara hwar mans niding'* och en sadan dom borde utan umswep gfkynnas öfwer hwar och en, som försälligt, bakslugt, och genom asyftningar, söker mörda menniskor lis ära och ryckte.
Huru misthagligt är det da ej, att altid höra domare smara?
kunne ej domina denne smädare til straff efter tydlig lag, ty han har ej tydligt Utsatt de» smädades namn, 0° s. w.?
Wäl se wi, som hela allmänheten, akt hen angripne är pä det skändligaste skymfad; wäl se wi, akt pä delta sätt gjfs för den fredlige medborgaren föga säkerhet mer.
Meg hwad kunne wi göra?
Ser nj cj, att der star en mening af dubbel tydning?
der star ett om, der star ett skulle? och under e» giden af en dubbelhet, en allustos', ett skulle och ett om, angriper ni Thron och Folk, corpser och ensksile, sä ar för syn t ni behaqgp; genom dem kan, inför domstolen» efter nu warande lag, deg grofsta skändning wridas til ingen ting."
Deste domare säga sanning; erfarenheten har del nog bernitt.
Men den har jemwäl da tillika wisat nödwändigheren af en förbätkring i lagen.
Jag tror, arr, i dömning af gil tryckt skrift, och i synnerhet i fraga om allustoner, mäste domaren berättigas stt dömma, (sä, som allmänheten dömmer) ej efter bsk - Den 26 Iumi' 76» bokstammen, men efter andan- När Domstolen, eller e» Jury, kan Uttala en författare, ej blott efter hans bokstaf (oslast siyddad af en advocatkonst i sirissättek)
Utan fast mer och egentligast efter skriftens afsigt, anda och tendens, sä kommer wäl äreskändare,, och anarkisten akt något besinna sig, innan han mer utgifwer skrifter af sädan art Allmänna lagen utsätter pä flera ställen straff för blotta upsätet alt göra ondk, änskönt ingen skada sker. __ Upsätet att befläcka medborgares heder, att wacka wanwördnad för regeringen, 0. m. d. är Utan twifwel gansia brotlfligt, och det ligger i ett sädant upsäts natur, att altid göra mer eller mindre skada, sä snart det blott förmärks.
I hwarje sirist är det upsätet, sim allmänheten merendels uptäcker, och den skicklige domaren mäste upbäcka.
Och när tzet sinnes wara ondt, sä bär der lika sä litet, som något annat i allmänna lagen namdt brotlfligt upsat, undgå straff Kongl, Mast hax man twifwel insett de nu anmärkta ofullständigheter f Tryckfrihetslagen; huru i skydd af dem, fferfaldjga gröfwa misibruk kunnqk begäs, utan att kunna straffas; huru således bäde samhället, och hwarje dest medlem swäfwat i ett stags osäkerhet; samt huru oförenligt ett sädant tilständ gr med en sann medborgelig frihet, hwars wilkor är trygghet och ordning i det hela, och säkerhet för hwar enskild man ril heder och ärä, sä wäs svin til lif och gods.
Kongl, Maj.t har fördenskull, lil afhjelpande af en sadan brister lagen, i näder förestagit, först:
Att utgifwande^af dagblad och peno, 7 62 Dm 26 IlMll. riodiska skrifter af alla siag, hädanefter mä bero af Konungens, ester underdånig ansökning genom HofEantzleren, utfärdade särskilda tilständsbref, som Lock icke böra kunna förwägras," med hwad mera
Denna första punct innehåller.
Detta nådiga förslag i afseende pä dagblad och periodiska skrifter, har Consiitutions- Utskottet redan ar i8'ro, pä flerfaldigt sätt förberedt, och med åtskilliga beims styrkt nödwändigheten af ett.forDättradt stadgande om sädana papper.
Och som Utskottets förslag, ehuru mycket inskränkt, likwäl i Len killa del der del yrkar förbättring, har samma syftning,-som Kongl. Masts nådiga proposition, sä sar jag sa wäl i anledning deraf, som af alla de Lindande skäl, jag i detta memorial hast äran anföra, ödmjukeligen foresta bifall til alt Hwad propositionen i nsta puncten innefattar, sä wida Ifiksens Höglofl.
Ständer skulle, til tryckfrihetsnnifibrukcnS afskaffandc, ej upfinna ännu fullständigare, och til alla delar lika sä kraftigt werkande medel, som de, Hwilka Kongl. Mast i näder proponerar.
Beträffande propositionens andra punct, om hwars innehall iZio ars Constitutions-Utskott äfrven wäckt fräga, har jag trott mig finna allas tänkesätt sä öfwerensstämmande, likasom nödwändigheten af den föreflqgna ändringen fa solklar, att jag kror mig ej behöfwa anföra något enda motiv för Let bifall, jag til den puncrens hela innehåll ödmjukligen förestår, Sedan jag nu wördsamk fatt yttra mina tankar i detta wigkiga ämne, förrväntar jag tillika den Mrwisan, cm ingen förtyder dem.
Det ar hwar ken - Den 26 Iumr.
763 ken min önskan etter mitt förslag, att Regeringens och embetsinäns åtgärder skola frikallas frän granskning och bedömning; men alt denna granskning skee pä ett anständigt sätt.
Jag will ej, att fel och bri, ster skola lemnäs uran anmärkning; twerlom, ina bristerna yppas, mä förbättringar i alla grenar upsinnas och förestås, och ma de i synnerhet werkställas!
Jag har ej yrkat, att någon enda werklig up« lysning, någon enda sanning af wärde, någon enda billig klagan, skola finna wägen stängd til Throncn och allmänheten.
Nej, jog israr med hela min själs förmåga för deras rätts bibehållande dertill.
Men, yttne Herror, uplySningen, sanningen, denlM, dande räktwjsan, nyttja ej smädelsens, grofhekens »ch ilskans, än mindre anarkistens och den hedermördande allusionens svräk.
Och det är desta stags sprak jag för ewigt witte se förwista ifrån skrift och nyck i wärl fädernesland; sprak, som altid blifwa afskywärda, äfwen om de någon gäng skulle nyttjas til förswar för en rättwis fgk, eller till klander af en orättwis.
Jag önskar, att tryckfriheten matte bland ost bibehallas i hela fin renhet; men Verta sker ej, och kan ej ske» sä länge hon får nedsölas och förakliggöras genom mitzbruk och brytt. -Aerr Llomsteät, Hans, yttrade sig skrifteligen, som följer:
Da en af Rikets grundlagar nu kommit under Ridderskapet och Adelns ytterligare granskning, och ändringar deruti blifwit förestagna, ruber mg »nig fa anföra mina enskildt» anmärkningar, lika heredd, att med erkänsla emottaga rättelser, dä mg 764 Den 26 Juni!. öfwertygas om misstag i dstailler, som i alla häst? delser, att aldrig afwika fran säkra grundsatser.
All rättighet grundar sig pä motsvarande skyldighet; — all frihet kan endast bibehallas genom de gränsor, erkända samhällslagar utstaka; utom dessa öfwergar den snart till sjelfswäld, och derifrån ar närmaste stegel äter till stasn,eri.
Ra ngHeten att skrifwa och yttra sig medför skyldigheten alt bewisa, dä man dertill upmanas,- men häraf följer icke att ju i en
Star lika frihet alt trycka, som att yttra sina tankar bör lemnäs hwarje individ».' missbrukad, skall ben snart icke mera frikalla en brottslig fran hwar rättsinnad mans afstky: lemnom wär upmärkfamhet ät en nation, som stolt och obesegrad, höjer sig öfwer alla wäldcts och afrvundens försök alt beröfwa den sin lagbundna frihet.
Har wäl någonsin de bäst utförda planer, akt dem emellan wäcka inbördes söndring, eller Misstroende till hwarandras assigter, lyckats?
Se samma nation, inom sig lika förenad till gemensamt försvar af sin dyrbaraste skatt: rättigheten att fritt tala och skrifva; sonf wid, och ännu mer utom sina strander, färdig akt trotsa den förmätne, hwilken skulle wagg angripa dess sjelfständighet; Se förakt och wanära utmärka hwarje opatriotisk gerning, och lagarnes oförtydlighet eller säkcq tillämpning, i förwäg qwäfwa alla oenigheksfrön, I mer än ett sekel har denna rättighet warit helig; och hwilka wädliga söljder hafwa wäl inträffat?
eller har icke altid samma nationgl-anda bibehållits, samma uit för det allmännas wäl ökats?
är icke altid nationen färdig, till de största uposs rin - Do« 26 Juni!- 765 tingar för den Regent och den Statsförfattning, som de ofta misikännt?
Detta förhållande skall fort* fara, sä länge samina land ej af en mängdubblad, och aker mängdubblad, hand- och wapensiyrka kan besegras, (hwarpä nu mera är orsak att twifla) eller sa lange den bibehåller helgden af en constitution, som uti sig sjelfmnefattar sin egen och hela samhällets dermed förenade siyrka och integritet.
Ewigt star den grundsanning fast, au den, som är utan förebråelse, är uran fruktan; det will med andra ord säga: att i samma nion afsigtens renhet och handlingens sanna wärde ar twety»
Vigt, i samma nion känner uphofsmannen dertill, sarhaga alt underkasta sig samhälls-medlemmarnes radande och sällan felaktiga omdöme.
Jag förklarar i sammanhang härmed, att jag för min enskildta del atrid ansett och skall anse anonymens begagnande icke allenast motbjudande, utan wanhedertig; icke blott som benus pä ett förtidigt eller ostadgadt bedömmande, utan liksom oförenbar
Med en sann hederskänsla.
Swagheten fruktar, egoisten, flafwen, maga ej yttra sig, icke en gäng med den bäst stadgade inre öfwertygelsc; om desi» warelser supponeras kunna fatta en sädan.
Den förre har rätt tilt medömkan, de sednare tillhör wart förakt!
Oskulden äger inom sig det mäst tillfredsställande af alla witsord: samwetekS!
. och hos det allmänna ett bättre försvar, än i den wältaligaste förespräkare, uti haltet af sjelfwa desi egna gerningar hwilka han astid är nöjd framlägga för öppen dag, att owäldigt granskas, dä afsigtett, genom hwem som hälst sättes i frägq.
Och, om ej Den »6
Hunn. ej dessa uppenbarade gerningar göra tillfyslest, hwitken nian med uphöjdare tänkesätt, skulle icke göra sig en heder af, atc blifwa martyr för sanningen?
om an denna werkeliqen sälsynka händelse inträffade; irten till wär Regerings, wär nations ära > . man bör ej befara det- Sanningens fördomsfria tolk kan hos oss framträda säker om bifall.
Mätte hwarle swensk medborgare påminna lig, att dess foster and är vet enda, som med bewarade rättigheter star tryggadt, i ett tidehwarf, dä fjettrade nationer och sköflade länder wittna om Suropeiska Staternas förlorade sjelfständighet — Jag gissar ark de gifwas/ som kunna säga, att alla sädana föreställningar more blott exaltation uti idLerna, en enthoustasme eller öfwerspänd känflighet för det sublima, — Jag swarar: att denna enhousiasme är wördnadswärd, att ännu aldrig Utom densamma, lill en wiss grad, mä händes uträttades något stort och ädelt.
Rädfrägöm äldre och nyare historien 06) den skall bestyrka denna sals.
Narcug burelius - Xristiclas Z ^lexancker och kkistias; Konungen, Lagskipare», Hjelten och Konstnären, förkjente aldrig tiöehwarfwens aktning, öm icke hänförde as enthoustasme för sanningen och det mål, de äsyftade.
Jag' wärderar det kalla förnuftet»
Ven lugna öfwcrläggningen; men dubbelt wördar jag dem, ätföljde af kraftfull werksamhet, genom en pä full öfwertygelse grundad passion för ett godt ändamål.
Tryckfrihetens bibehållande är ekt fritt folks owilkorliga rättighet, dess missbruk och olägenheter kunna afhjelpas.
Talrikt äy icke deras antal, som, ge - Ds» 26 Junti. 767 genom elt skapande snille, en liflig bildningskraft,' en säker och midt omfattande omdömeSgäswa, eller rinder träget arbete förwärfwade wetenffapliga insigter, ägq rverklig kallelse, att bland medmenniskor Utbreda ljus i förståndet, sanning i grundsatser, idealer och beslut, att med konstens behag förädla samhällslefnaden, och med erfarenhetens öfwertygelse, göra sysiemer anwändbara- Jag medgifwer att helt annorlunda är förhållandet med en del hwardags auctorer!
Genom någon fintlighet att anmanda fofismer och underhälla elt litet pennkrig»' tro de sig strax erforderlig! egenskapade att upträda säsom folklärare.
Ofta äro deras skrifter di» rterade af partianda, winningsystnad och en god samhällsordnings fiendskap.
Om det antages all nägra dagbladsfkribenttr mindre ledas af ett förtjenstfnllt nit att sprida allmän uplysning än af hoppet att, genom auckorliga yrket, winna en god inkomst, sä blir denna icke i förhållande till skriftens halt och wärde, man till det antal läsare, som antingen ämnets beskaffenhet eller behandlingssätt kan förskaffa.
Länga afhandlingar fordra tålamod af alla, som ej äro direct interesserade för saken, dä deremot den, som blott esfiurerar sitt amne, blir, om icke behaglig, Åtminstone dräglig för alla.
Flygtiga öfwerstgtcr äro begwämligast att producera, och tilldraga sig lättast upmärksamhet; samma favoritämnen kunna derföre ofta framdragas för allmänheten, likwäl tinder varierad drägt.
Politique är af det mest allmänna intresse, och följaktligen allmännast eftersökt; satirer, smädelser, radlanden ofta pä sanningens bekostnad, lömska cir« «UM - 768 Den 26
Iunir rumlocutioner, som, utan att namngifwa, indirecte Utpeka och framkasta tillmäle», för hwilka auctor, äfweii af den oskyldiqaste, swärligen, genom en de, stnitionsrik lag, kan älkommas.
Sadant är ej utan läsare och gör MSIiga intryck pä eli icke stadgad allmän opinion.
Men »nanne wi, för alla desta olägenheter, böra helt och hållet förbjuda wista ämnen att widröraS, wista skrifter att utgifwas, eller/ genom en, sjelfwa ordet tryckfrihet/ motsägande cen/ur, qwäftva de goda ined de onda; eller wänne icke/ genom kloka och bokstafweligen efterföljda strafflagar, detina, „ svin all annan öswerdrifk, lika säkert skulle förekommas?
Jag tror detta sednare; äfwen tror jag, i förbigående sagdt: an penninqeböter arv elt> i sin prkncipe origtigt, bestraffningssätt, ty del medförcr ideen, att köpa rättighet til brotts begående, altid särande för en hyfsad nations grannlagenhet.
Jag önskar uprigtigt, att alla skrifhranä och egennyttans foster mätte lemna runi ät snillets och Vet mogna förståndets.
Men nia dereniotdet alkid blifwa hwarje medborgares helgade rätt, ait pä ett wärdigt sätt, med eller utan stit namnS underteVnände/ allinängöra stna enMdta tänkesäit-:
Ma hela nationen kunna bedömma afsigtens renhet och tankans förtjenst, och ina aldrig smartande följder drabba den, son? frimodigt erkännt sin öfwertygelse!
I grund af nu anförda Ml, sar jag til Ridderffapet och Adelns ompröfwande hetnställa och för min del tilstyrka: i:o
Att den ändring i grundlagen, som ust för - Den 28 Iunii. 769 ra Eonstiturions-Utskottet blifwit beredd, mä 0- fördröjeligen af Riksens Ständer dclibereras och afgöras; men alt alla öfriga anmärkningar öfwer grundlagen, som äro, eller under denna Riksdag blifwa gjorde, ma af närwarande Constrtulionä-Utfkolt ytterligare beredas och wid nästa päföljande Riksdag kunna afgöraö, enligt Constirutionens 8r §:S föreskrift, och således icke, efter en tids utdrägt af minst Z ar, som förra Constilutions-Utskottet i anmärkningen öfwer nämnde 81 Z föreflagit. 2:0
Att i följd häraf, ett bestämdt undanlag, i likhet med Utskottets nya förslag Z Z 9 ost> 10 mom., göres i Constitukionens 8- tz, i anseende ull alla skrifteliga yttranden, som röra underhandlingar med främmande magter och politiska förhållanden, sa wida de ej genom Hof-Cantzlebs-Embetet behörigen aurhoriseras. g:o Dagblads och periodiska skrifters skadliga följder torde, intill dest riden hinner göra stut pa Nagra fä halfsmllens galla, kunna fördragas med tålamod, akt som hittils skede afhöra det dugliga med det odugliga; de tätare
Utbrotten häraf betyda sällan mer än wanmägtiga rop, lika riglade mot förkZensten, soni mot duglöshcten.
Dessutom, da de innefatta anfall möt personer, hafwa ju desto öppen räll till sitt försämrande, om Le wilja dertill nedläta sig, och befordra angriparen till den stränga lagliga näpst, som iwpostnrcn och falska upgifrer bör ädraga.
Närwarandc ConstitUtlong-Ntskolt bör emedlertid updragaö att bestämdt, om der är möj, Lörsta Dol. N-o 49. 77« Den 26 Juni!. möjligt, projektera gränsen för alla forker dagblads och pamphletterS omfattning. 4:0
Alla penningcböter för lasteligt ffrifwan» de borde afffaffaS, eller ökas och straffen skärpas, för hwad såsom sadan! enligt Constitutions-Utskof» tets kommande projekt och Riksens Ständers deraf följande, i bestämda uttryck framdeles fattade, beslut kan anses. §:o Brottslighets bedömande genom en Jury, tror jag wara bästa sättet, hwilket, säsom öfwerlagdt af förra Constitutions-Ulskottet, nn bör afgöras.
De objectioner, som häremot bliswit gjorde, lära icke förtjena afseende, ty att nyheten af LN inrättning blir ett skäl till dest förkastande, skulle jag ej trott wara nägonS alfwarliga päsiäende.
Att det blefwe swart finna personer som ägde wilja och skicklighet att med en sädan sak sig befatta är äfwen obewist.
Om än lagstipningenS tillstånd, som orden lyda, more sädant att, när ä ena sidan lemnäs alt skäligt utrymme ät Domarens pröfning, ä den andra försäkras bade den oskyldiges wärn och den brottsliges bestraffning, (hwilket också är ett hypolhese) föl» jer wäl deraf, atl intet skäl sinnes till införan, de af ett, med wcrklig billighet Mera öfwckettsstämmande, Rättegångssätt?
Deremot alt hwad till bewis för detsammas antagande bliswit anfört är fullkomligt öfwertygande; likwäl lärer det icke böra bero pä
Domarens godtfinnande, om Juryn skall pakallas eller ej, utan bör desi »(dömande, wid alla dolika Rättegångar, owilkorligcn föregå Dom»