Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan öfverläggningen ang:de sättet för Betänkds behandling ansetts härmed slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Frih. af Ugglas hade föreslagit, att pröfningen af Utsk:ts så väl i 20:de, 2l:sta och 22:dra punkterna gjorda hemställanden jemte dertill hörande, i slutet af Betänk:t under litt:s i och k upptagne förslag, som ock i 2G:te punkten afgifne yttranden skulle uppskjutas, samt dessa delar af Be!änk:t förekomma till afgörande, 20:de punkten jemte förslaget ldt. i och 26:te punkten i sammanhang med Stats-Utsk:ts blifvande Utlåt. ang:de regleringen af utgifterna under riks-statens 8:de hufvudtitel, samt 2Usta och 22:dra punkterna tillika med förslaget litt. k i sammanhang med nämnde Utsk:s blifvande Utlåt. ang:de regleringen af utgifterna under riks-statens 9:de hufvudtitel; äfvensom att i den underd. skrifvelse, som R.
St:r kunde komma att till K.
M. aflåta med anledning af förevale Betänk., icke skulle inflyta hvad af R.
Sl:r möjligen blefve beslutadt rörande de frågor, som i ofvanberörde uppskjutna delar af Betänk:t förekommo; och hem - 108 Dén 10 Juni f. m. ställde Hr Gr. o. Landtm, huruvida R. o. Ad. behagade bifalla hvad sålunda föreslagits.
Sedermera förmälte Hr Gr. och Landtm., att i afseende å behandlingen af Betänk:ts öfriga delar hade af Frih.
Cederström föreslagits, att föredragningen deraf skulle ske punktvis, hvarvid borde iakttagas dels att i sammanhang med de hemställanden, som föranledt till de i slutet af Betänkit under litt:s a—m afgifna förslag, dessa förslag hvart och ett i sin ordning skulle företagas till pröfning, dels ock att de äfvenledes i slutet af Betänk:t förekommande punkterna l:o, 2:o och 3:o icke skulle behandlas förr än hela Betänk:t blifvit på nyssnämnde sätt genomgånget och afgjordt; hvarefter Hr Gr. o. Landtm- hemställde, om R. o. Ad. antoge detta föredragningssätt; och blef jemväl denna propos. med ja besvarad. lista punkten (sid. 3).
Hr af Sillén, Abraham Wilhelm: Utsk:t harafstvrkt bifall till Jonas Anderssons motion angide elementarskolans 2:ne lägsta klassers förening med folkskolan.
Enligt min tanke skulle man dock kunna gå en medelväg, hvilken älven i praxis tillämpas, och det vore att sammanslå den lägsta klassen af elementarskolan med folkskolan.
Kurserna, som genomgås i denna klass, äro desamma, som läsas i folkskolan, så att i det fallet är icke något hinder för en sådan sammanslagning; och hvad åter beträffar den anmärknineen att det skulle vara olämpligt, att betyg meddelades från folkskolan till elementarskolan, så är detta något, som redan ofta blifvit praktiseradt.
Derigenom skulle äfven kunna åvägabringas hvad som Hr Sommelius föreslagit, nemi., att de 2-klassiga läroverken skulle meddela undervisning äfven i de ämnen, som höra till 3:dje klassen, om man inrättade dessa läroverk sålunda, att i lista klassen lästes hvad som nu läses i 2:dra, och i 2:dra hvad som nu läses i 3
En sådan sammanslagning af elementarskolans lista klass med folkskolan skulle möjligen gifva en slags lyftning åt denna sednare, derigenom att folkskolan, som nästan endast består af sådana ynglingar, som icke hafva någon vård i hemmet och hvilka, då de sakna godt sällskap, kunna få en immoralisk uppfostran, skulle erhålla förstärkning från en bättre klass i samhället.
Det förefaller mig, som om Utskils hufvudsakliga argumentation skulle hafva undgått den siste värde talarens uppmärksamhet.
Enligt min tanke är det Utskits förnämsta syftemål, att framställa, af huru väsendtligen olika natur folkskolans uppgift är mot elementarläroverkens.
Jag vill icke fästa mig vid den olikheten, att det är kommunen, som Den 10 Juni f. m. 109 underhåller den ena och staten, som underhåller den andra, ehuru äfven detta här hort tagas i betraktande.
Den undervisning, som lemnäs i folkskolorna, måste betraktas såsom ett för sig afslutadt helt, och hör, eldigt Utsk:ts tanka, uppfattas på annat sätt, än den, hvilken meddelas i de lägre klasserna af en elementarskola och hvilken är afsedd att lägga grund till en vidsträcktare och djupare bildning.
Den sammanslagning, som motionären åsyltar, skulle, efter Utsk:ts mening, kunna äfventyra alt skada båda läroanstalterna derigenom, att verksamhetssferen icke blefve bestämdt anvisad för hvar och en af dem.
Det andra skälet, som talar för Ulskits hemställan, torde visserligen vara af mindre vigt; men i ett icke allt för rikt land kan det dock icke frånkännas sitt värde, att man skulle blifva nödsakad att både öka antalet af folkskolelärare och höja deras löner.
Förslaget skulle således, långt ifrån alt medföra en ekonomisk besparing, tvärtom föranleda en ganska stor utgift.
Den siste värde talaren har påpekat den lyftning, som folkskolan skulle kunna erhålla, om en sådan anordning, sorn han förslagit, blefve vidtagen.
Det skulle lika väl kunna hända, att elementarläroverken toge någon skada af en sådan sammanslagning, och jag anser att det uppväxande slägtets uppfostran till bildning är ett allt för dyrbart intresse, för att dermed göra ett experiment.
Jag instämmer fullkomligt i hvad Hr Frih.
Cederström har vtirat, och jag anser, att det skulle vara till stor skada både för folkskolan och elementarskolan, om motionärens förslag ginge igenom.
Då den första talaren icke har velat ingå på motionärens yrkande i sin helhet, att de 2 nedersta klasserna af elementarskolan skulle sammanslås med folkskolan, så hemställer jag till honom, om han icke skulle vilja afstå från sitt yrkande om lista klassens förening med folkskolan, enär den friheten att kunna upptaga ynglingar från folkskolan i 2:dra klassen, alltid qvarstår för elementarläroverken, äfven om Utsk:ts hemställan vinner R.
Jag vill ej yrka bifall till motionerna, ehuru jag verkligen anser, att motionärerna haft grundade skäl till sina framställningar; ty det måtte väl vara rätt i sig sjelft, att undervisningen utgör ett sammanhängande helt; men sedan Ekon.-l!t'k:t$ ledamöter satt sig emot, att ett särskildt Utsk. skulle tillsättas för behandling af läroverksfrågorna, är det icke värdt att tänka på att få något sammanhang i detta ärende.
Till följd häraf skulle jag vilja föreslå, alt R. o. Ad. behagade, med ogillande af Utsk:ts motivering, helt enkelt afstå motionerna.
Som jag nyss yttrade, är det min åsigt, att man gerna kunde förena l:sta klassen af elementarskolan 110 Den 10 Juni f. m. med folkskolan, emedan detta redan i praktiken är gjordt.
Cederström har anmärkt, att detta skulle öka folkskolelärarnes löneanslag och sålunda vara till mehn för statskassan; men det tror jag icke, ty i samma mån, som folkskolelärarnes antal ökades och deras löner förhöjdes, skulle anlalet lärare i första klassen af elementarskolorna minskas och lönerna indragas.
Jag anser det vara högst nödvändigt, att så mycken enighet och sammanhang i undervisningen som möjligt eger rum.
För samma orsaks skull anser jag äfven, att det är en gifven fördel, om all undervisning kan inhemtas vid ett och samma läroverk och af samma lärare.
Om nu den tidigare undervisningen skulle meddelas i folkskolan och den sednare i elementarskolan, så blefve enheten och sammanhaugot i undervisningen brutna.
Enligt min tanka äro de båda skolornas uppgifter helt olika och de kunna svårligen förenas.
Antingen ett särskildt Utsk. eller Ekon.-Utsk:t hade behandlat denna fråga, qvarstår i alla fall en absolut omöjlighet att genomföra motionärens förslag — och det är saknaden af lärare.
Det finnes omkring 3,000 folkskolor i landet, och man finner latt, att det skulle vara omöjligt att vid alla dessa erhålla lärare, hvilka kunna meddela den förberedande undervisning, som ynglingarne behöfva för att sedan kunna genomgå elementar-läroverken.
Afven tror jag, lika med Frih. Cederström, att förslaget skulle medföra utgifter för statsverket, ty man må icke föreställa sig att lärare, som vore skyldiga alt bibringa en sådan undervisning, som lemnäs i de nedre klasserna af elementarläroverken, skulle vara belåtna med de löner, som för närv.de äro folkskolelärarne tillerkända.
Enligt min tanka äro de skäl, som Utsk:t anfört, fullt giltiga.
Jag tror icke, att folkskolan skulle hafva någon fördel af att blifva förenad med elementarskolan; men deremot skulle det lända elementar-läroverken till stort men, om de i sig skulle upptaga folkskolorna.
För att icke förlänga diskussionen, vill jag icke ingå i någon bevisning, utan anhåller blott om bifall till Utsk:ts hemställan.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels alsing å Utsk:ts ifrågav:de hemställan, blef propos. på bifall till densamma framställd och med ja besvarad.
2:dra och 3:dje punkterna (sid. 4 och 5.)
4:de punkten (sid. 6) jemte förslaget litt. a.
Det nu upplästa förslaget synes mig i sanning vara det mest opraktiska, som kunnat framställas.
Det Sen 10 Juni 1. m. lii innehåller, att R.
Sl:r måtte anhålla hos K. M., det så anordnas, att antalet lärjungar vid ett elementarläroverk ej får öfverstiga 400.
Om nu lärjungarnes antal vid ett läroverk uppgår till 450, hvad hade K.
M. vid ett sådant förhållande att göra?
M. förbjuda, att mera än 400 lingö vara närv:de vid läroverket och att 50 således skulle strykas ut; — på hvad sätt skulle detta ske?
Läroverket innehåller sju klasser, och man skulle väl då bestämma, att i hvar och en af dessa klasser finge vara 57 ynglingar.
De, som på grund af denna anordning blefvo bortkörda från läroverket, fingo förflyttas till ett annat undervisningsverk.
Nu vet man, alt det ofta händer, att många af de ynglingar, som finnas i elementarskolorna, befinna sig i den kategori, att de icke ämna fortsätta i skolan, utan afgå till andra yrken.
Om det nu skulle inträffa, att en stor del af dessa under terminen afgå, så blifver antalet mindre än det fastställda och de bortkörda skulle då kunna få återvända.
Hvar och en, som har någon kännedom i dessa ämnen, vet hvilka svårigheter, som uppstå för ynglingar, som förflyttas från det eria läroverket till det andra.
Statens ändamål med upprättandet af alla dessa särskildta läroverk, var naturligtvis att bereda föräldrar tillfälle att erhålla undervisning för sina barn i alla orter.
Jag tror således att hvar och en, sora någorlunda gör sig reda för hvad detta förslag innebär, skall finna, att det vore i högsta grad olämpligt, om R.
St:r gjorde en framställning till K. M. i denna syftning.
I fall vnglingarnes antal vid ett läroverk anses vara för stort för de lärare, som der finnas, så är det enklaste sättet att öka lärarnes antal i samma proportion.
Jag anhåller om afslag å Utsktts hemställan.
Oaktadt de särdeles skarpa anmärkningar, som Gr.
Sparre gjort emot Utsk:ts förslag, smickrar jag mig dock med den föreställningen, att detta icke är så vidunderligt, som Hr Gr:n synes hafva funnit det.
Utsk:t har icke föreslagit, att några skolbarn skulle bortköras; utan, då det icke kan nekas, att ett öfverfyllande af läroverken medför ledsamma följder i sanitärt hänseende, har Utsk:t ansett, att det icke vore så olämpligt, om något gjordes för att afhjelpa denna olägenhet, förmedelst anvisande af annat läroverk.
Sparre har förmenat, att, om ett för stort antal lärjungar strömmar till ett läroverk, detta förhållande kunde regleras genom att öka lärarnes antal i proporlion derefter; men Hr Gr:n har icke tagit i betraktande, att det icke finnes mer än en rektor vid hvarje läroverk, och det blir icke lätt för honom att hafva inseende öfver alla lärjungarne, i fall de äro allt för talrika.
Utrymmet blifver icke heller tillräckligare, för det nya lärare anställas i klasserna.
Hr Gr;n behagade äfven finna, att Utsk:t inskränkt sig till att föreslå, det så anordnas, att i allmänhet antalet af lärjungar icke må öfverstiga 400; men när ingen lag bör kunna tillskrifvas retroaktiv verkan, så är det nuturligtvis meningen, att detta åstadkommes på sådant sätt, att inga nya lärjungar 112 Dea 10 Juni f. b. a rita sins vid det läroverk, der antalet af sådana öfverskrider den föreslagna siffran.
Jag tror således, att förslaget icke är omotiveradt, ulan grundar sig på ett ganska kännbart behof, samt att det är särdeles lämpligt och alldeles icke overkställbar!, hvarför jag anhåller, att 11. o. Ad. täcktes bifalla detsamma.
Frih. af Ugglas, Gustaf: Afven jag vågar anhålla om bifall till den ifråyavale punkten.
Bland alla de bestämmelser, som Utsk:t i detta Betänk, föreslagit, synes mig ingen vara så välbetänkt som den, att en skola icke må bli öfverbefolkad.
Sparre har visserligen upställt åtskilliga betänkligheter, och äfven framkastat, att det skulle kunna bända att en gosse, som kommit in i en skola, skulle till följe af detta stadgande kunna köras bort derifrån.
Jag kan icke fatta, luiru Gr:n har kunnat komma till ett sådant resultat, ty, i läll förslaget antages, komma icke flere än 400 gossar alt intagas i samma skola, utan får den, som anmäler sig, vänta tills någon ledighet uppstår.
Sålunda tror jag icke, att det kan möta några svårigheter att tillämpa detta stadgande.
Här i Stockholm finnes redan en skola, der antalet är begränsadt, och det har icke visat sig medföra några olägenheter.
Jag hemställer äfven till B. o. Ad., om icke 400 gossar är det största antal, man kan begära, att en enda person skall kunna hafva tillsyn öfver, för att kunna upprätthålla den ordning, som ovilkorligen bör vid en skola finnas.
Af dessa skäl anhåller jag om bifall till förslaget.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6. e. m. Gr.
De talare, som besvarat min anmärkning, hafva yttrat att förslaget lätteligen kunde verkställas på det sätt, alt inga nya lärjungar antagas vid ett läroverk, der antalet redan öfverstege 400-
Min anmärkning i detta hänseende skulle således förfalla.
Jag får dock fästa uppmärksamheten på huru det tillgår vid en skola.
Jag antager t. ex., att vid ett läroverk finnas 500 lärjungar, och att af dessa 50 bortgå hvarje år, antingen till universitetet eller till yrken.
Dessa afgå vanligen ur den öfversta klassen, och de, som äro i de lägre klasserna, uppfly ttas då alltid.
Om nu inga nya lärjungar skulle få antagas i den nedersta klassen efter dem, som blifvit uppflyttade, komme der ju icke att finnas några sådana på ett helt år, och undervisningen komme att helt och hållet upphöra i denna klass.
Man har sagt, att rektor icke skulle kunna hafva tillräcklig tillsyn öfver mer än 400 ynglingar.
Om så är förhållandet, finnes ju alltid den utväg, som man hittills haft, nemligen att gifva honom ett biträde; men man bör icke förhindra ungdomen i den ort, som närmast omgifver läroverket, att åtnjuta under - Den 10 ånni t. m. 113 undervisning vid detsamma.
Den föreg:de talaren har anfört, att ett dylikt stadgande redan tillämpades vid en skola här i Stockholm, samt att det icke visade sig medföra några olägenheter.
I denna skola intagas barnen icke vid så unga år, och dessutom kan det här i Stockholm vara temligen likgiltigt, om ungdomen skulle förnekas inträde vid ett eller annat läroverk, ty här finnas så många tillfällen till undervisning, alt ingen gosse hehöfver sändas härifrån till någon annan ort, för att erhålla sin hildning; men huru skall man hära sig åt i landsorten?
Der blir det mycket svårt för föräldrar, som icke kunna få sina barn insatta i den skola, som finnes i den trakt der de bo, att nödgas skicka bort dem 10 å 12 mil till ett annat läroverk, under den ålder, då de äro aldra mest i behof af föräldravården.
Jag anser, att det föreslagna stadgandet är fullkomligt stridande mot den grund, hvarpå inrättandet af dessa läroverk, blifvit byggd, och att det motverkar det ändamål, som med dem är afsedt, nemi. att bereda föräldrar tillfälle att skada sina barn undervisning i den ort der de ho; och anhåller jag således fortfarande om afslag på Utsk:ts hemställan.
Då jag anser, att det är af stor vigt för undervisningen, att en lärare noga känner hvar och en af sina lärjungar, emedan det för olika individer kan fordras olika behandling, och då jag likaledes anser det vara nästan omöjligt för en lärare att förvärfva sig en sådan kännedom af hvarje individ, när lärjungarnes antal öfverstiger det, som Utsk:t föreslagit, så kan jag icke annat än gilla Utsk:ts åsigt, och anhåller derföre om bifall till förslaget.
Sjelfva ordalagen i detta förslag äro visserligen, enligt min tanka, väl mycket positiva, emedan det af dem skulle kunna synas, sorn om R.
St:r icke hade gilvit åt regeringen någon väsendtlig makt att kunna ordna förhållandet på det sätt, att antalet lärjungar vid ett elementarläroverk ej må öfverstiga 400, enär sådant icke kan göras på annat sätt, än att ett nytt läroverk uppsal tes bredvid det gamla, i hvilket fall B.
St:r måste anvisa medel dertill; men om man tager motiverna i betraktande, så finner man att det är R.
St:rs önskan, att så måtte blifva anordnad), och om icke någon annan ordalydelse yrkas, så tror jag att den niirvule gerna kan slå qvar och att den icke bör kunna missförstås af regeringen.
Sparre har i sitt sista anförande förbigått den vigt, som hör fästas vid det i Utsk:ts tillstyrkande förekommande ordet: »i allmänhet.»
Detta ord vederlägger, enligt min tanka, Gr:ns yttrande, »att, så fort en enda lärjunge funnes utöfver det föreskrilna antalet, skulle han bortköras.» Utsk:ts mening har varit, att man skulle söka förekomma att icke antalet lärjungar vid ett elementarläroverk blefve allt för H. V. S Den 10 Juni f. a. stort, och detta har Utsk:t tänkt sig kunna verkställas på så sätt, att man i närheten inrättade en ny skola.
Inom Ulsk:t ansågs äfven, att 400 lärjungar vore det högsta möjliga antal, öfver hvilket man kunde begära att en person skulle hafva tillsyn.
Hr Lilliehöök har funnit, att ordalagen i Utskds tillstyrkan äro allt för positiva.
Detta kan jag icke finna.
Ulsk:t har icke velat ingå i detaljer, utan liar velat öfverlemna detta åt K. M. Jag instämmer med dem, som yrkat bifall till Utskits förslag.
Sparre har framställt den frågan, huru det skulle ordna sig, om vid ett läroverk funnos 500 lärjungar, och man antog att af dem 50 gingo ut om året, men inga nya (ingo inträda lörr än antalet understege 400, hvarigenom den nedersta klassen skulle stå tom under ett års tid.
Jag får fästa Grins uppmärksamhet på, alt det icke kan vara meningen att en sådan (urfattn., som den ifrågavule, ögonblickligen skall tillämpas öfver allt, utan det mäste ske så småningom, och der ett sådant förhållande, som det omnämnda, eger ruin, mäste naturligtvis göras undanlag från det generela stadgandet.
Lika med båda löregide tal,arne anser jag, ali, om en trakt visar sig hafva ett så stort hellof af läroverk, alt antalet af gossar i den dervarande skolan ölversliger 400, så bör man der anlägga ännu ett läroverk.
Jag anhåller fortfarande om bifall lill förslaget.
Sparre fortfarande förbiser den öfverklagade omständigheten, alt ungdomen samman!ränges i lokaler, som icke hafva tillräckligt utrymme, hvaraf ofelbart dess välbefinnande i betydlig mån motverkas.
Löfde vi uti Ättikas blida klimat, så kunde lärare och lärjungar vandra ikring under bar himmel, under det alt den ene meddelade, den andre mottog undervisning.
Sådant låter sig icke göra i vårt klimat, utan vi mäste hafva läroverkshus, och sorn dessa icke kunna rymma ett obegränsadt antal, så ser jag ingen annan utväg att förekomma ungdomens alltför stora sammanträngande, än den, som Utsk:t föreslagit, hvarföre jag anhåller om bifall dertill.
Mörner, Carl Giiran:
För det af Utsk:t framställda förslag kunna visserligen åtskilliga skäl anses tala, men jag skulle vilja till motionären och till Ulsk:ts ledamöter framställa en Iråga.
Hvarifrån hafva klagomålen öfver skolornas fullproppande med lör stort antal lärjungar kommit?
Hafva de kommit från lärarne i de skolor, der antalet lärjungar varit störst, eller från sådana läroverk, som endast halt ett ringare antal lärjungar?
Skulle klagomålen hafva kommit från sistnämnde håll, så ser jag deruti endast en uppenbarelse af en för mig åtminstone föga behaglig skråanda, som sträfvar att genom Jag - Den 10 Juni f. m. 113 bud hindra ynglingar alt gå in i en skola, för hvilken de hafva förtroende, och att i stiillet tvinga deni att gå in i en sådan, sorn de anse mindre god; och att understödja denna strlifvan, dertill finner jag icke något skål.
Jag kanner nogsamt att en skola finues, der antalet lärjungar gått upp till 500, och jag har hört att denna skola skall vara en af de bättre i riket.
Skall man nu komma med ett reglementarisk! stadgande och säga: det får icke synas att denna skola är omtyckt och att den har förtroende, utan vi skola sätta en gräns lör detta, och så laga att det må se ut, som om alla skolor voro lika omtyckta?
En sådan föreskrift tror jag icke är tidsenlig.
Det är omöjligt att på förhand bestämma öfver huru stort antil lärjungar en rektor kan utöfva tillbörlig uppsigt.
En rektor kan måhända icke sköta mer än 200, under det en annan kan behörigen tillse mångå flera.
Skulle man vilja bestämma en gräns i detta afseende, så borde man åtminstone icke gå längre än alt säga, alt, när en skola hade ett visst antal lärjungar, skulle inga andra få emottagas der än de, som tillhörde denna skolas distrikt; ty det måtte väl icke vara rimligt alt förbjuda dem, som bo i närheten af en skola, att skicka sina barn dit, utan i stället tvinga dem att skicka dem långt bort till en skola, der det sannolikt blifver mycket dyrare att underhålla dem och der de tilläfventyrs dessutom få en sämre undervisning, .lag tror att lärhållandet härutinnan bäst reglerar sig sjelf.
Skulle en skola blifva öfvorbefolkad, föreställer jag mig att en omtänksam och orri skolans anseende mån rektor i möjligaste måtto begränsar mottagandet af nya lärjungar, äfvensom att föräldrar icke vidare komma att skicka sina barn dit, så länge delta förhållande fortfar.
Ilr af Sillén:
Jag har icke mycket att tillägga i denna fråga, emedan jag till stor del blifvit förekommen af de löregule talarne.
Det är klart, att det icke skulle möta någon svårighet att tillämpa l!tsk:ts förslag här i Imfviidstaden, ty bär finnas så många skolor, der löräldrarne kunna lå sälta in sina barn, men i landsorten kan det blifva mera kinkigt.
Jag har hört giltiga skäl anföras såväl lör som emot.
Man skulle kunna framställa den Irägan: hvilket medför större orättvisa, antingen att betunga en rektor med för mycket bestyr, derigenom att man låter antalet lärjungar viii hans skola blifva allt lör stort, eller att beröfva en och annan lärjunge rättighet att få undervisning vid läroverket?
I sednare fallet kan det hända alt de lärjungar, som icke få komma in i det läroverk dit de vilja, kunna komma till ett sämre läroverk i en annan stad; men se vi åter saken från andra sidan, så skulle det också kunna hända att en rektor, genom att få för många lärjungar att se efter, icke skulle kunna uppehålla disciplinen, hvaraf alla lärjuugarne skulle lida, så att jag auscr att de flesta skäl tala lör bifall lill Utsk:ts hemställan. liff Den 10 Juni f. m.
Man måste betänka, att när våra skolor byggdes, beräknade man luiru stort antal lärjungar de skulle behöfva rymma, oell det är ju klart alt, om man proppar in i en skola ett dubbelt så stort antal som det, för hvilket deli är beräknad, så kommer detta alt i betydlig mån inverka på barnens helsa.
UtsR:t visar att ett läroverk, Ilvars lärjungar år 1859 voro 253, år 1862 räknade mer än 500; vid ett annat har antalet lärjungar från 1859 lill 1862 ökats från 365 till 462.
Således hade på det förstnämnda stället lärjungarnes antal mer än fördubblats.
Det ligger i sakens natur att några särskildta omständigheter mäste hafva bidragit dertill.
Det kan icke härleda sig från folkmängdens ökning, utan det härleder sig från helt andra orsaker, hvilka Gr.
Mörner antydt.
En sådan ökning i antalet lärjungar vid en skola kan man vanligtvis tillskrifva den omständigheten, alt det finnes en utmärkt rektor.
Nu är det visserligen sanni, alt jag icke anser alt en sådan förträfflig rektor på något sätt bör inskränkas i sina bemödanden, eller att man på sådant sätt bör gynna ett mindre godt läroverk; men jag tror att en rektor, huru förträfflig som helst, har nog med alt sköta 400 lärjungar.