Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. godkännes, vördsamligen föreslå, att de förre, i likhet med de sednare, må erhålla 4,500 r:dr i lön samt 1,500 r:dr i s. k. taffelpenningar, eller tillsammans 6,000 r:dr b:co, dock med det uttryckliga villkor, att de icke må åtaga sig någon slags befattning hvarken af allmän eller enskild beskaffenhet, härifrån endast undantaget det fall, då någon af bemäldc ledamöter är lagligen pligtig att för någon nära anhörig förmynderskap bestrida.
Om remiss lill StatsUtsk. af denna min motion får jag vördsamligen anhålla.
Jag har visserligen ingenting emot det förslag till löneförhöjning till Högste Domstolens ledamöter, som den värde ledamoten framställt, samt att motionen derom remitteras till StatsUtsk.; men jag bestrider, att delta Utskott må såsom motiv upptaga den del af samma motion, som förbjuder dem att förvalta andras egendom och som rörer tilldelande af högre rang åt förenämnde Högste Domstolens ledamöter, emedan dessa frågor involvera grundlagsförändring och kunna såsom sådane icke här väckas eller nu blifva föremål för behandling af StatsUtsk., icke eller i sådan väg af R.
Söderhamns stad, mindre rådfrågande sina egna tillgångar, än det kännbara behofvet för sjöfarten af llod-inloppets upprensande, begärde och erhöll bifall vid sista riksdag å ett län af 15,000 r:dr h:co för delta ändamål, hvilket lån K. M. sedermera, genom nåd. skrifvelse till styrelsen för väg- och vattenbyggnader af d. 25 Fehr. sisth år, fastställt alt till staden utlemnas emot vissa af R.
St. i allmänhet för sådane lån stadgade villkor och skyldigheter å stadens sida.
Vid slutligt och nogare öfvervägande af den ofördelaktiga ställning, hvaruti stadscassan sig befinner, och hvilken, såsom af hosföljande calcul synes, utvisar för sisth år 1843 ett inkomstbelopp af 5,607 r:dr 21 sk. 1 rist. b:co, emot 6,496 r:dr 18 sk. 8 r:st. leeo utgifter, samt en capitalbehällning från år 1843 af endast 7663 r:dr 25 sk. 5 r:st. b:co, emot en, efter den sista olyckliga branden ännu återstående skuld till Riksg.cont. af 11,640 r:dr b:co, ansågo dock stadens innevånare alltför eftertänkligt att ännu ytterligare sig skuldbelasta, icke blott med de ifråga var.
15,000 r:dr b:co, utan äfven derutöfver med 8,493 r:dr 38 sk. b:co, som oundvikligen skulle erfordrats, alldenstund upprensningen af inloppet, enligt det uppgjorda och i nåder fastställda kost - Den 24 Augusti f. m. 385 kostnadsförslag^, uppgick till 23,493 r:dr 38 sk. b:co.
Dessa överskjutande 8,493 r:dr skulle dessutom icke ulan synnerliga svåriglietcr och vida drygare lånevillkor kunnat anskafläs.
Magistraten oell borgerskapet förklarade sig till följd häraf nödgas, ehuru ogerna, försaka det beviljade lånet och till en obeslämd framtid uppskjuta den ifrågaställa upprensningen.
Men då behofvet deraf fiir sjöfart och handel dagligen framträder allt mera tryckande, och det således ej blott för Söderhamns stad, utan äfven för en betydlig del af Gefleborgs län och der idkade flerehanda näringsgrenar, vore af synnerlig vigt, att detta redan alltför länge påtänkta företag bragtes liil verkställighet, hafva Söderhamns magistrat och borgerskap, vid ett af mig i delta ämne med dem hållet sammanträde pä rådhuset d. 1 sistl.
Juni, hvarå prof., hosfogas, omsider beslutat sig att öfvertaga hela upprensningen, enligt kostnadsförslag^ uppgående till 23,493 r:dr 38 sk. b:co, i händelse den förändring uti det åt staden vid sista riksdag för ändamålet beviljade låneunderstöd af 15,000 r:dr b:co kunde beredas, alt 5000 r:dr deraf såsom statsanslag, utan återbetalningsskyldighet, och de återstående 10,000 r:dr såsom lån,, på de af K. M. i nåder förut föreskrifne villkor, hlefve beviljade.
Såsom ett på den allmänna jernexporlen och trädvaruhandeln fördelaktigt inverkande medel, får jag derföre hos R.
St. till gynnsamt bifall vördsamligen hemställa denna Söderhamns stads och Gefleborgs läns vigtiga angelägenhet, under anhållan om remiss till vederb.
Söderhamns stads inkomster för sist!, året.
Tomtören ..... b:co r:dr 566: 30- 6.
Vretskatt och jordarreuden . . 1,804: 35. 11.
Byggnadsmedel 254:
Källarefriheten ......
Hamn- och prickare-penningar Tolagsmedel Mätarepenningar Vägbods- och vägare-penningar .
Marknadsstånds-afgift ....
Burskapspenningar Saköresmedel Afgift till landsvägarnes underhåll Båtsmans-vacancemedel ....
Influtnc räntor m. m. 254: — — 27: 44. 3. 768: 15. — 579: — 5. 64: 23. — 474: 19. 6. 212: 12. 8. 29: — — 6: 46. 4. 167: 32. — 150: 42. — »,106: 13. 7- 501: 7. G-, 5,607: 21. I - 19 380
Den 24 Augusti f. m. ■Söderhamns stads utgifter under sistl. året : Aflönings- o. pensions-staten b:co r:dr 1,725: 26. 8- Extra aflönings-stalen .... 35: 16.
— Krono-utskylder, hvaruti är inbe räknadt båtsmans-vacanceafgiften 200: 47. 10. ^ ^ ^
För stadens publike byggnaders oell hus reparerande och underhållande samt arbetskostnaden för canalens rättande och andre för staden nödvändige utgifter . 3,695: 24. 2.
El t års ränte- och capital-afbetalning till Riksg.cont. å stadens skuld (12,000 r:dr b:co) . . 840: — —A ^ 2 b:co r:dr 6,496: 18. 8.
Söderhamns stads cassas ställning vid fört. års bokslut:
Behållning från föreg, året:
Utestående restantier . . b:co r:dr 573: 13. 1. capita ler 5,24S: 44. 10. conU,,t 1,841: 15. 6.^^ 25 5 Skuld: Till Riksg.cont. b:co r:dr 11,640.
Söderhamn d. 1 Juni 1844.
I’å Ekonomikammarens vägnar P.
Berglund.
Prolocoll, hållet å rådhuset i Söderhamn den 1 Juni 1844. S. D.
Sedan till resp.
Landshöfdinge-embetet i länet magistraten inberättat, hurusom
Söderhamns stad numera sage sig icke kunna begagna sig af det amortissementslån på 15,000 r:dr lnco, till upprensning af inloppet till staden, hvilket lån, i anledn. af stadens äldstes framställde begäran, genom riksdagsmannen Hr Borgmästaren Westman, R.
St. vid sist hällne riksdag beviljat och K. M., medelst nåd. skrifvelse till K.
Styrelsen öfver allmänna väg- och vattenbyggnaderne i riket af d. 25 Febr. sistl. år, fastställt att till staden utlemnas, emot visse af R.
St. i allmänhet för sådane lån stadgade villkor och skyldigheter å stadens sida; så hade Landshöfdingen i länet, Välborne Hr L. M.
Lagerheim, vid dess inträffande i staden, tillkännagifvit sin önskan att med magistraten och borgerskapets äldste hålla sammanträde, för utrönande, huruvida icke de hinder, som borgerskapet emot förmodan ansett ligga i vägen för det begärda lånets begagnande, kunde undanrödjas, helst Hr Den 24 Augusti f. m. 387 Landshöfdingen, lika som Landshöfdinge-embetet tillförene, utaf de till bemiilde embete remitterade och vidare lill K.
M. afsiinde bandliugarne i timnet, funnit, att den med länet afsedde upprensningen vore för stadens vigtigaste näringar, handeln oell sjöfarten, af högsta behof påkallad.
Dä till följd häraf Välborne Hr Landshöfdingen, efter förutgängen kallelse å magistraten och borgerskapets äldste, pä rådhuset uppträdde, inställde sig ock samtelige magistratens ledamöter, äfvensom af handels-societetens medlemmar P. Berglund, i egenskap af ekonomikammareus ordningsman, L. P. Edling, J. D. Häggberg, A nders Edling och P. A.
Sundh, samt af handtverks-societctens ledamöter Glasmästaren J. Rosenqvist, Kopparslagaren M. Fly, Svarfvareäldermannen P. M. Bergqvist, Hattmakaren E. J. Modee och Färgaren Jon Gustaf Ellberg, alla utgörande stadens äldste, hvarvid Hr Landshöfdingen, efter en höggunstig helsning för första gången till magistraten och borgerskapet, framställde anledn. till sammanträdet, och derefter först genomsåg samt lät afhöras det, enligt K. M:s resp.
Bef:h:des förordnande, utaf vice Commissions-landtmätarén S. P. Bergman upprättade och genom högståberopade nåd. skrifvelse fastställde kostnadsförslaget af d. 12 Juli 1842, hvilket upptog hela arbetskostnaden till 23,493 r:dr 38 sk. b:co, samt sedermera gjorde ej allenast en allmän framställning om ärendets vigt, utan äfven anmodade en hvar tillstädeskommcn att sine åsigter i ämnet oförtäckt uttala; och sedan man allmänt funnit otillräckligheten af det beviljade länet för arbetets fullbordande, samt äfven insett oförmågan hos staden att företaga och fullborda arbetet, utan annat understöd, än det nyssnämnde pä amorlisscment ställde länet, enär derförutan staden oundgängeligcn mäste anskaffa ett penningelillskott af 8,493 r:dr 38 sk. b:co för samma ändamål, men deremot ä andra sidan framställt, sig den svåra förlägenhet, som ej allenast hotade den här i staden hittills varande och pä allmänna omsättningen betydligt inverkande sjöfarten och handeln, så vidt den komme att sakna den högst nödiga och i sjöstäder vanliga fördelen af inlopp, och hvilken staden ej mäktade på egen bekostnad och af egna medel vidmakthålla, fattades det enhälliga beslut, hvilket Välborne Hr Landshöfdingen ock lofvade att på behörig hög ort söka understödja, och, sä vidt görligt var, till realiserande befrämja , att staden ville öfvertaga oell förbinda sig lill fullbordande af nämnde företag, om för detta ändamål kunde fä påräknas statsanslag af 5,000 r:dr b:co, utan återbctalningsskyldighet, och dessutom ett amortissementslän af 10,000 r:dr b:co, det sednare att betalas på det sätt R.
St. förr beviljat det ofvannämnde lånet af 15,000 r:dr, nemi. att efter 5 års förlopp, räknade från lyftningsdagen, derunder ränta ej borde beräknas, erläggas 5 proc. af primitiva capitatet ärligen, hvaraf 3 proc. ränta först beräknas af det vid hvarje liqvid återstående capitalct och det öfriga utgår såsom afbetalning, intilldess hela capitalct med ränta sålunda blifver till fullo betalt. 388 Den 24 Augusti f. m.
Hr Landshöfdingen gjorde härefter det uttryckliga förbehåll, att den öfverenskommelse, magistraten och borgerskapets äldste nu gjort i berörde afseende, mätte vidhållas med ett redligt godkännande och vidblifvande, utan alt ryggas, helst som Hr Landshöfdingen i annat fall komme att med ledsnad erfara fruktlösheten af hela det nu hållna sammanträdet, såsom en följd af borgerskapets vankelmod; och sorn alle härvid ytterligare förnyade sitt enstämmiga antagande af beslutet, samt hemburo till Hr Landshöfdingen skyldigaste och vördsammaste tacksägelser; så skulle prot. häröfver författas.
F. IF.
Linck, Borgmästare och protoc.förare.
Magistraten:
Juhan Brandt.
And. Engberg. 01.
Hällström.
P. 31.
Jernberg.
Borgerskapets äldste: P. Berglund.
Sundh. I).
Häggberg. II.
Fredin. 31.
Fly. P. 31. Bergqvist. E. J. Modée. J. G.
Ellberg. Jonas Rosenqvist.
Hr Lagerheim, Lars Magnus, anförde vidare:
Då numera en större klädesfabrik, straxt invid Gelle stad, utaf ett af de betydligare handelshusen derstädes blifvit anlagd, med stora omkostnader och dyrbara machincrier, hvilken fabrik redan i höst är ämnad alt sättas i gång, får hos R.
St. jag härmed vördsamt hemställa, att enahanda fördel t id ullinförsel, som förut ät städerna Stockholm, Götheborg, Norrköping, Malmö och Halmstad blifvit beviljade, äfven måtte komma Gefle stad till godo, helst en sådan förmän med rätta kan anses vida behöfligare för denna nordligt belägna ort, der fårafveln svårligen till samma höjd kan uppdrifvas, som i rikets sydligare delar.
Om remiss af denna motion till Bevilln.Utsk. anhålles.
Remitterades till Bevilln.Utsk. Hr Silfverbrand, Gustaf Adolph, uppläste följande: K. skiftes-stadgan af d. 4 Maj 1827, jemförd med K. kungörelsen af samma dag och är, med flere författnir påbjuda, det hvarje militie-, civil- eller ecclcsiaslik-bostäils-innehafvare är förpligtad bekosta handtlangning, landtmätare-arfvode och öfrige kostnader, till }s af det belopp, hvartill de uppgå, för ett sådant under skifte anbragt boställe.
Dessa kostnader fördelas sedan att afgå på 20 är, det vill säga, att boställs-innehafvare, som vid skiftets afslutandc och vidare innehafver bostället i 10 år, har ej mer än hälften af den utbetalte skifteskostnaden att sig till godo beräkna utaf efterträdaren, och sedan den sistnämnde äler innehaft bostället uti 10 är, upphör för honom all crsättningsberäkning för ifrägavar. kostnader.
Detta åliggande
Den 24 Augusti f. m. 389 för cn boställs-innehafvare är, sora mig synes, nog' kännbart, och utgifterna deraf bafva ofta medfört ganska menliga följder i den ekonomiska ställningen för liela framliden, åt den boställsinnehafvare, hvilken varit nödsakad utbetala dessa dryga och kännbara skifteskosluader.
— Då nu härtill kommer, att lönen för en tjensteman är beräknad för belt andra ändamål, samt med noggrann hushållning nätt och jemnt för dem är tillräcklig, och att ingen kan göra besparing af sine löneinkomster, så är det nog bårdt nödgas utaf lönen gälda skifteskostnader för Statens egendom, hvilken egentligen är anslagen till lönefyllnad och bostad under tjenstetiden.
Denna bostad är, utom dessa nu uppräknade kostnader, nog dryg att lagligen underhålla och i det skick vederb. aflemna till cn efterträdare i tjensten, om det åsyftade ändamålet skall vinnas, nemi. alt af denna bostad njuta vederbör, förmåner enligt stat.
Jag kan icke neka, det jag med upprördt bjerta sett, i synnerhet hvad underbefälet vid mililiestaten beträffar, i hvilken beklagansvärd ställning de blifvit satte, då nu ifrågavar. skifteskostnader, för de af dera innehafde boställen, mäste gäldas till vederbör, landtmätare och gode män m. m., jemte haudtlangnings-dagsverken, chartor och handlingars lösen.
I anleda, af hvad jag haft äran anföra, får jag vördsamt hemställa, att hela kostnaden för ett laga skifte eller annan landtmäteri-förrättning, och deraf åtföljande åtgärder, hvilka enligt nu gällande författningar drabba boställsinnehafvare, hädanefter måtte ensamt bekostas af Statens medel.
Skulle nu så hända, det Statens tillgångar icke medgåfve bekosta allt; får jag i sådan händelse äran vördsamt föreslå, att cn annan beräkningsgrund åtminstone mätte ändra nuvarande förhållandet med ifrågavar. utgifter för boställs-innehafvare, nemi. så, alt i stället för 20, de finge afgå på 40 år.
Remitterades till Allm. Besv.- och Ekon.Utsk.
Hr Lagerbjelke, Gustaf, anförde skriftligen: Genom nåd. propos. d. 31 Dec. 182S samt skrifvelse d. 22 Febr. 1834, bar K.
M. till rikets dä församlade Ständer öfverlemnat förslag till ny stängselförordning, byggd på följande hufvudgrundcr:
Att den, som stänga vill, äger dertill vitsord, så vida ägogränsen är lagligen bestämd eller erkänd, men alt delägare, sorn i tegskifte ligga, icke äga att stängsel mot hvarandra fordra; Att ägare af skogs- och betesmark, som mot åker, äng eller odlingsbar mark gränsar, skall vara pligtig att i hägnaden deltaga; samt
Att delningsgrunden bestämmes, hvarken efter hemmantal eller ägorymd, pä sätt nu stadgadt är, utan alt der ägor af enahanda beskaffenhet, vare sig åker, äng, skog eller betesmark, möta hvarandra, böra delägarne ä ömse sidor, till hälften hvardera, fullgöra slängsclskyldighcten; men alt deremot, då åker, äng eller vid laga skifte såsom inrösningsjord beräknad 390 Den 24 Augusti f. m. odlingsbar mark möter skogs- eller betesmark, bör den seduares innehafvare endast till l;del i stängseln deltaga. R.
St. hafva likväl ansett betänkligt häråt lemna bifall, jemte flere, hufvudsakligen af skäl, att det för ägare af skogsoeh betesmark ofta blcfve betungande att deltaga uti stängsels upprättande emot angränsande åker och ängsmark, hvilka af densamme hemtade största fördelen; samt att nu gällande författningar fördelte hägnadsbesväret mera i öfverensstämmelse med den nytta,’ de hägnadsskyldige ansetts draga af den upprättade stängseln.
Dessa skäl, ehuru vid första påseendet gilltiga, förlora sig dock, då man besinnar, att om ägaren af åker och ängsmark väl af hägnaden drager största fördelen, sådan dock i betydlig mån äfven tillskyndas betesmarks- och skogsägaren, hvaraf otvunget följer, att denne bör, åtminstone till någon del, mot angränsande åker och äng deltaga uti stägningsbesväret; att den påstådda större billigheten af nu gällande grund för fördelningen af stängselskyldighet beror af cn slump, enär hägnader i allmänhet tjena till skillnad, icke emellan hela fastigheter, utan endast emellan särskilda delar deraf, samt förhållandet i godhet och vidd dessa mindre delar emellan kan vara fullkomligt motsatt det, som äger rum emellan sjelfva fastigheterna; att en mindre fastighet, just derigenom att den är mindre, äfven har kortare gränsor att inhägna, då ojemna ägofigurer lika väl kunna förelinnas vid stora, som mindre fastigheter; att nu gällande delningsgrund nödvändigt måste göra hägnadsskyldigheten emot ett skifleslags rågrannar, äfven efter verkstäidt skifte, till ett skifteslaget gemensamma åliggande, hvilket, vid numera allt oftare förekommande skiften och hemmansklyfningar, blir ett så mycket svårare onus, möjligen tyngst drabbande de minsta hemmansdelarna, hvilka, om de äro belägne i det inre af skifteslagets ägoområde, kunna få sig påförd stängselskyldighet för rågångar, invid hvilka de inga ägor hafva, och af hvilkas förseende med hägn de ingen fördel kunna hemta, ett förhållande, som blir ytterligare intrassladt, om uti skifteslaget finnes delägare med rätt till delaktighet uti skogsmarken, men icke uti inägorna, eller tvert deremot; att enligt 5 § af 1802 års stängselförordn.
, ”de förändringar skog och utmark kunna undergå genom uppodlingar till åker, äng eller planteringar ej höra verka lill annat förhållande i skyldigheten till hägnads upprättande och underhållande”, hvarigenom denna skyldighet ofta är beroende af en tillfällighet, huruvida en odling blifvit förr eller sednare upptagen, samt huruvida tiden dertill kan vara känd eller icke.
Till sin grund rättvisare, har den föreslagne lagen att dela stängseln till hälften jemväl i tillämpningen det obestridliga företräde för den att dela efter hemmantal eller ägorymd, att vara enkel och bestämd samt lätt att verkställa, sä alt efter densamma jordbrukarne kunna, utan främmande biträde, sjelfve Den 2i Augusti f. m. 391 sig emellan upprätta slängselilelningar, samt att den icke lemnar anledmr lill rättegångar.
På dessa jemte öfrige grunder, anförde uti motiverna för den ofvannämnde K. propos. samt lagcomiteens förslag till 5 cap.
Byggn.-b:n om stängselskyldighet, äfvensom öfrige, af Högsta Domstolens ledamöter m. fl. afgifne yttranden, vägar jag vördsamligcn föreslå, att R.
M. täcktes, med upphäfvande af hvad i ämnet förr varit stadgadt, i nåder utfärda ny stängselförordning, i öfverensstämmelse med K. M:s nåd. propos. till R.
St. d. 31 Dec. 1828 samt nådiga skrifvelse d. 22 Febr. 1834.
Remitterades till Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Ilr von Mentzer, Carl Fredrik, uppläste följande:
Ehuru jag fullkomligt medgifver den skadlighet för näringarne, dessa blifva underkastade genom ofta skeende förändringar uti författningar, äfven som det den nu gällande bränvinsbränningsförfattning är i sitt slag den bäst emanerade, så, då i förhållande till råämnet, det låga priset på hränviuet tydligt tillkännager, att denna hränvinsförfattning, i stället att hämma öfverproductionen af bränvin, befrämjar den; har jag trott mig höra fästa R.
St:s uppmärksamhet på detta förhållande och uppgifva de förändringar, som, i min tanka, icke allenast skulle hämma denna nu öfverklagadc öfverproduction, utan ufven hälla bränvinet uti högre pris.
Jag får alltså för R.
St. föreslå, det ett högre taxeringsvärde, t. ex. 50,000 r:dr b:co, borde bestämmas för rättigheten att begagna högsta tillåtna panncrymden, 90 k:r, af 2 och 3 classens apparater, samt att öO k:r vore den högsta tillåtna pannerymd af 4 och 5 classsens apparater vid lika taxeringsvärde, som för 90 k:r af 2 och 3 classens apparater vore nu bestämde, och alt de öfrige af dessa classers pannor lämpades i kanntal progressivt nedåt.
Men då jag anser, att 1 classens pannor böra få fortfarande begagnas vid gällande taxeringsvärde, så bör, för målets vinnande, och för det icke dessa pannor må framdeles som hittills favoriceras genom lindrigare skatt framför de öfrige, samt derigenom åstadkomma anläggandet af en mängd dylika, och således motverka ändamålet, å dessa pannor från 10 till 40 kannor skatten höjas med 100 proc.
De skola det oaktadt härefter blifva lindrigare beskattade proportionaliter, än de andra classers apparater.
Jag vill tillika föreslå, det den nu antagna bränvinsbränningstiden, 6 månader, måtte indelas uti 3 terminer i st. f. 2, hvarigenom bränvinsidkaren blefve lättare i tillfälle bestämma sig att bränfia den fördelaktigaste tiden häraf, och ej behöfva, som hittills skett, ofta bränna af en ringa gröda och i pris stigande rudimaterier, i hopp att som vinst åtminstone derigenom inbringa skatten, helst denna skatt, i följd af förut skedd anmälan till begagnande af en lång bränvinstermin, i alla fall måste betalas.
Slutligen önskade jag få fästa R.
Sl:s uppmärksamhet 392 Den 24 Angus t i f. m. på obillighcten att, genom afgift för bränvinsrcdskapens försegling, ytterligare beskatta bränvinsidkaren, hvilken försegliugskostnad i stället bör utgå af den höga skatt, som i öfrigt belastar denna näring.
Om jag icke här närmare förklarade mig, skulle man kanske kunna finna besynnerligt, det jag, på samma gång som jag yrkar högre skatt på någon del af bränvinsrcd skapen, ger tillkänna en redan existerad hög skatt härå; men då, af de skäl jag förut i afseende å beskattningen af 1 classens pannor anfört, proportion i skatt å alla classerne bör finnas, och detta nästan är omöjligt att söka genom lindring å de redan högt beskattade, så har jag ansett den föreslagna förhöjningen nödvändig.
Hvad i öfrigt beträfTar högre beskattning på bränvinsnäringcn oell den förut gängse mening, att sådant skulle höja varuvärdet och hindra öfverproductionen, så har erfarenheten visat ett alldeles motsatt resultat.
Deremot torde denna höga beskattr ningsåtgärd till en del lyckats skilja bränvinstillverkningen från jordbruket och öfverflytta den i fabrik.
Jag vet ganska väl, att man ansett en sådan förändring såsom statsekonomisk, i och för besparing af arbetskraft och bränsle; men för min del och med den erfarenhet jag häruti äger, tror jag likväl på grundade skäl, att dessa mera theoretiskt än practiskt beräknade besparingar på intet sätt uppväger den förlust, jordbrukaren lider genom bränvinsbränningens öfverflyttning i fabrik och den deraf uppkommande öfverproduction, som har till naturlig följd varuvärdets fallande; och då ingen export af denna vara troligen kan komma i fråga, så måste den consumtion deraf, som man bemödat sig förebygga, i stället tilltaga och ökas.
Om remiss till Ekon.- och Bevilln.Usktn anhåller jag vördsamt.
Remitterades lill Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.
Vidare uppläste
Hr von Mentzer, Carl Fredr.:
Af de onera, som för jordbruket är af den mest tryckande beskaffenhet, då man undantager presterskapets aflöning, som alltid står i främsta rummet, är utan motsägelse roteringen ; men denna rotering blir med afseende å den ojemna fördelning ännu mera tryckande, enär den utgår utan afseende å hemmanens bättre eller sämre beskaffenhet.
I Kullings och Gäseneds härader af Elfsborgs län, der roteringen är indelt på halfva, bela och aldrig öfver 1^ mantal i hvarje rote, är hemmansvärdet oftast icke öfver circa 4000 r:dr, under det i andra orter roteringen ofta har sig anslaget 2:ne hela mantal och deröfver med hemmansvärde till circa 8 å 10,000 r:dr.
Då nu denna bårda och ojemna rotering existerat inom uppgifue härader uti öfver 150 år, torde lättnad härutinnan vara grundad på både rättvisa och billighet och skulle i betydlig mån underhjelpa dessa jordbrukares ändock i alla fall hårda villkor.
Jag har i full dager velat framställa delta förhållande och före - Den 24 Augusti f. m. 393 föreslår, att rättelse härutinnan måtte tillvägabringas, antingen genom bevillning, vacanccmedcl, eller ock det dessa bardt roterade hemmanen uti de uppgifne häraderne mätte få sig lilldclt enahanda ersättning, som förut, under enahanda villkor oell under samma förhållande, blifvit beviljade rotcringsskyldige i andra orter.
Ulsk. anhåller jag vördsamt.
Frih. Cederström, Thure Fredrik, uppläste följande motioner: 1.
Uti urid. skrifvelse af d. 8 Dec. 1840 hafva R.
M. gifvit tillkänna, att de för deras del beslutat afskalfaudet utaf den uppenbara kyrkoplikten.
I nåd. svar härå, meddeladt å rikssalen d. 10 Juni 1841, förklarade K. M., att K.
St. uttryckta åsigt, att kyrkoplikten vore ett föga lämpligt straffmedel; men i betraktande deraf, alt förslaget blifvit utsträckt äfven till Ijufnadsbrott, och då emot samma förslag blifvit anmärkt, att en betänklig rubbning i nuvar. straffsystem syntes uppkomma, derest tjufnader första och andra resan endast skulle medföra penningeböter och enskild skrift, ansåge K.