Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag medgifver alltför gerna, att det enskildta lidandet, ja, till och med, den enskildta totala undergången, af Statsmannen Den 23 J u n i i f, m. någon gång, ehuru för känslan påkostande, matte utur beräkningen uteslutas, när frågan är, att genom en sådan uppoffring af ett underordnadt intresse, kraftigt befrämja det helas räddning ifrån någon alltför påtagligt öfverhängande fara; men jag påstår deremot, att det individuella lidandet äger den mest grundade anledning till klagan, om det räknar sin tillvaro, antingen ifrån ett ogrundadt rop, af dem som icke känna, eller begripa något annat af samhällets fordringar, än beräkningen af ett eget ögonblickligt, och ej sällan illa förstådt intresse, eller ifrån en Styrelses, utan föregången undersökning, alltför hastigt lämnade afseende, å mängdens, någon gång från ensidig egennytta sig härledande, önskningar, om åtgär^ der i ekonomisk Lagstiftningsväg.
Jag erkänner helt öppet, att jag, för min del, tror händelsen vid detta tillfälle varit sådan; och ingen tillfredsställelse skall hos mig öfvergå den, att blifva öfvertygad, om det motsatta förhållandet; och jag skall Säkerligen sjelf, efter vunnen öfvertygelse härom, finna mig obefogad, att klaga öfver det lidande, sorn genom åtgärden öfvergår dem, som nu äro ett mål derföre; men som i annat fall hos mig blifver qvarstående, såsom ett ytterligare bevis å den öfvertygelse jag hyser, att för samhället ingen ting är olyckligare, än bristande kännedom om de verkliga förhållanderna, som äro så angeläg - Den 11 Junii f. ra. a3 lia att känna, för en Styrelse, som genom Grundlagstydningen tillvällat sig en med den Constitutionella samhälls-inrättningen må hända ej alltför väl öfverensstämmande makt, att snart sagdt godtyckligt stifta ekonomiska lagar.
Månne det kan tillskrifvas oförsigtigheteö, om man, i följd af en 14-årig erfarenhet, varit i god tro, att bränvinsbränningen obehindradt kunnat utöfvas?
A Månne det, i följd häraf, kan tillskrifvas ©försigtigheten, att man, som Näringsidkare, öfver lämnat Börs-spelet å prisförändringarne, åt ett annat slags Speculanter, och sjelf åtnöjt sig med ett redan förlidne höst ingånget månatligt LeveranceContract om sin tillverkning ?
Månne det nu är billigt, om man utan någon afgjord, å grundlig undersökning fotad, oundviklig nödvändighet, genom Bränvinsbränningens så hastigt öfverkomne inställelse, uturståndsättes, att fullgöra sine ingångna förbindelser, och om man derigenom nödgas kan hända till mera än 3-dubbelt belopp gälda den?
Sådan är likväl följden af det fattade beslutet, i anseende till den Näringsidkare, som byggt sin beräkning å något vidsträcktare åsigter, än de, som vanligtvis vidlåda den löjligt nog såsom husbehofs benämda Brän vinsbränn ingen.
Den 22 Ju 11 ii f. m.
Härtill kommer ytterligare det verkliga bekymret för en betydligare Svinafvels uppehållande, under sådane omständigheter.
Alltför få äro vid denna årstid i tillstånd, att genom Slagtarknifvens användande kunna realiseras.
Den totala missräkningen å foderväxter omintetgör det biträde, som härifrån vanligen är beräknadt, och sjelffödan för kreatur, sorn dervid icke äro vande, medför en afgång lill beloppet oberäknelig.
Under sådane förhållanden återkommer jag alltid till den slutsats, att det allmännas, alltid öfvervägande, fördel, bör vara samvetsgrant ådagalagd, innan det enskilta lidandet beslutas, såsom utväg till åstadkommande af den fördel Styrelse-åtgärden åsyftat.
Följden af Bran vinsbränningens inställande visade sig genast uti ett öfver all liöfvan uppstegradt pris.
Fördelen härutaf tillkommer ensamt Speculanlen, och särdeles den, som haft en lycklig aning om möjligheten af det inträffade förbudet.
Den, som varit lycklig nog, att, i anseende till bristande efterfrågan och felande afsättning, hafva sin tillverkning i behåll, tillgodonjuter en vinst, hvarå lian likväl aldrig egt något grur.dadt anspråk; men con - Den 22 Jun i i f. m. snmentén, som utgör den betydligaste delen af Nationen, får vidkännas en prisförhöjning af minst hundrade p:ct, och Rikets Allmoge, som nästan uteslutande begagnar den pannerymd af 2,353,594 kannor, som upptages af pannor lill och med 25 kannors rymd, är vid denna tiden af året, med allt för få undantag, bland köparenas antal. —- .Bonden måste till bergsell! hafva bränvin, kosta hvad det vill, och då han, såsom följd af bränvinsbränningens förbjudande, får betala delta sitt behof dubbelt dyrare, än om saken fått gå uti sin ostörda gång, så frågas, hvilkeyi vinsten för det hela blifver, i fall bränningsförbudet ej medförer spanmålsbesparing till högre belopp än till 12, högst 20,000 tunnor, och äfven i min tanka möjligen vida derunder; då consumentens förlust deremot kan calculeras så oändligt mycket högre?
Herr Rothliebs Motion hade utomdess den olyckan, att innebära ett alltför talande bevis, huru det enskilda intresset alltför lätt förblindar åsigterne i anseende till det allmännas verkliga behof.
Herr Rothliebs Motion om bränvinsbränningens inställande, under yrkande af spanmålstullens fortfarande, bevittnar utan tvifvel en större omsorg, för deras bästa, som icke hafva sin hushållning ställd på sommarbränning, och som hafva osåldt bran - Den 22 J unii f. m. vin; än för dem, som i stöd af samma gällande författningar inrättat sin hushållning på annat sätt, och förbundit sig, att till öfverenskommit pris lefverera sin tillverkning äfven för Julii månad; eller för dem, hvilka i egenskap af consumenter nu äro i behof att köpa bränvin; eller för dem, som i följd af bristen inom landet blifva i behof af utländska spannmålens medverkan till oskäliga prisers styrande, med afseende å dem, som eljest genom Herr Rothliebs mening om samhällets behof, möjligen kunna komma att förgås af svält, under Motionairens christliga vårdnad om den, som kommer att hafva någon spannmål att afyttra.
Herr Rothlieb täcktes ursägta denna anmärkning; den är ingalunda rigtad emot dess begrepp om saker, eller omdömesförmåga såsom enskild man; den afser helt och hållit den egenskap af rådfrågad, som Herr Rothlieb utan tvifvel företer, genom det nära samband, som dess Motion med Styrelsens beslut synes utvisa, ej mindre i anseende till innehåll, än till tiden för framställningen; och då ingenting är naturligare, än att Styrelsen uti en så betydlig fråga rådfört sig med de för Statskunskap och kännedom af landet af Styrelsen bäst kände representanter; när af för mig okända anledningar, representationen icke blifvit rådfrågad; så måtte äfven ingenting finnas billigare, än att en sådan de rådgifvandes, Den 22 Junii f. m. 27 på anförde skäl förmodade rådgifvare uppmanas, att offentligen ådagalägga grundliglieten af de skäl, som kunnat inverka på beslutet; och hvilkas vigt jag är ursägtad, att ej hafva insett, då de uti Motionen ej till ringaste del finnas redovisade.
Att det olika intressets skiljagtiga åsigter i anseende till de större samhällsangelägenheterne alltid söka göra sig gällande, är ka Öfverensstämmande med tingens vanliga gång, som medlandet dessa intressen emellan utgör ett af alla Styrelsers mäst afgjorda bestämmelser och föremål.
Det förundrar mig ingalunda, om
Styrelsen råkat i villrådighet i anseende till mångas ensidigt uttryckta öfvertygelse, att Fäderneslandets hjelp påkallar uteslutande afseende, å det intresse, hvilket för dagen förmått göra sig gällande, och som i detta fall är tillfredsställt, så snart det ännu hos Landtmannen oförsålda bränvin hunnit, medelst första ögonblickets speculations-anledning, någorlunda fördelaktigt realisera sig, och det skall ej mycket förundra mig, om de hvilka nu mest skörda af den oförväntade åtgärden, blifva just de samme, som, vid de naturlige återverkningarne, komma att mest beklaga sig öfver misstaget.
— Jag kan likväl icke återhålla den tankeyttring, att de stridige åsigterne, hade förtjent att vid detta tillfälle af Styrelsen betraktas i 28 Den 22 Jun i i f. rn. ett sammanhang.
Jag hade trott, att kännedomen om
Leverancecontrakters tillvaro grundade på en mera än förlåtlig öfvertygelse, att bran vinsbränningen ej kunde så öfverraskande inställas, sedan dess fria gång vunnit en sådan stadga emot all farhåga för den godtyckliga förändringen af Statshushållningssysteraet uti denna del, hade bordt föranleda något afseende å rättsförhållandet härutinnan, då Stju-elsen ej i och med förbudet kunnat upphäfva alla förbindelser, hvilka derigenom blifva omöjlige att uppfylla, annorlunda än genom 'de betydliga uppoffringar, som dermed blifva förknippade.
Jag hade trott, att den genom bränvinsförbudet åstadkomne, i min tanka, högst obetydliga sädesbesparing hade bordt visas vara af en vida större betydenhet, innan förbudsåtgärden blifvit vidtagen, och jag hade trott, att consumentens lidande, igenom det högre priset, äfven bordt finna afseende, särdeles under den otvifvelaktiga kännedomen om det betydliga bränvinsqvantum, som för närvarande i Riket finnes; ocb som kommer att verka, att priset, utan all fråga, återfaller, när första speculationshettan är förbi, och när mängden af säljare kommer att ingifva köpare farhågor, i anseende till de slut, som kan hända redan äro oförsiktigt gjorde.
När jag i minnet återför styrelseåtgärderne i anseende till missväxten år 1826, Den aa J u n i i f. m. 29 så stadnar jag uti en verklig förundran, att den enda, i min tanka vid den tiden vidtagna riktiga Statsmannaåtgärden var att icke inställa krän vinsbränningen, och att denna åtgärd deremot nu vidtager så tidigt, att beslutet derom dateras ifrån den i3 Junii, då Tullnedsättningen deremot vid förra tillfället icke vidtogs förr, än den 1 September.
Detta förhållande kan ej annat än lämna rum för forskningen efter anledningar och orsaker, till så förändrade åsigter, i anseende till Statshushållningens fordringar, för ett tillfälle, hvarvid erfarenheten, långt före detta, synes kunnat vara vunnen, till fullkomlig stadga uti grundsats.
— Det hlifver vid en sådan undersökning föga talande för Styrelsen, om man skulle komma till den slutsats, att verkningarne mera härleda sig ifrån personlighetens ombytlighet, än ifrån grundsatsernes stadga, och jag hyser den öfvertygelse, att ingen åtgärd är vådligare inom ettså fattigt land, som vårt, än den, som åstadkommer någon våldsam rubbning uti i rörelsen nedlagde capitalers verksamhet.
Yi höra icke lämna utur sigte, mina Herrar, att det är, genom Bränvinsbränningen, Landtbruket vunnit den utveckling, att Spanmålsbristen, oaktadt den starka bränvinsbränningen, på flere år ej mera utgjort en Sveriges fordom så vanliga landsplåga.
— Yi höra för tillfället icke glömma den kla - 3o Den 21 Junii f. rrt. gan, som ofta nog högljudt blifvit yttrad öfver sädesprisens fall, oagtadt en som öfverdrifven öfverklagad bränvinsbränning, oell vi böra icke glömma, hurudane prisförhållanderne skulle varit utan denna bränvinsbränning, och vi böra, som Statsmän, noga ihogkomma, att den industriella verksamheten icke med fördel låter kasta sig emellan farhägorne för följderne af mera eller mindre uleblifne regnskurar, och att förebyggandet af missväxtens alltför bedröfveliga följder påkallar helt andra åtgärder, än det bränvinsbrännings-förbud, som nu i anseende härtill efter mitt begrepp verkat alldeles ingenting.
Om ett verkligt misstag, genom denna Styrelseåtgärd, är begånget, så blifver upptäckten deraf redan för Styrelsen tillräckligt obehaglig, och jag inser således obehörigheten af, att nu i anseende till den vidtagna åtgärden föreslå Rikets Ständer någon medverkan till vinnande af ändring härutinnan; men jag anser mig böra fästa Rikets Ständers uppmärksamhet å nödvändigheten, att bos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla, om tillkännagifvande af dess nådiga afsigt, att längre utsträcka detta förbud, och om det blifvande StatshushållningsSystemet kommer att stadga den tillfälliga, och godtyckliga industri-inskränkningen, eller förbudsprincipen —• såsom grundsats till det resultat, att beräkningarne, och förläggan - Den 22 Junii f. ra. 3i det af de ekonomiska företagen, icke kunna sträcka sig längre, än ifrån månad till månad, och gör jag mig förvissad, att Rikets Ständer, under åsidosättande af det ensidiga intressets inverkningar, uppfatta vigten för näringsidkaren, att äga säkerhet för sin rörelse, äfvensom vigten för det allmänna, att den ekonomiska lagstiftningen uppfattas efter sådane åsigter, sorn omfatta samhällsintresset i sin helhet, och icke förete endast ögonblickliga och tillfälliga kastningar, till förmån, ömsom för ett intresse, och ömsom för ett annat, under samhällets allt för synbara lidande, och omöjliga förkofran, så länge osäkerhet i myntvärde, med osäkerheten i industri-företagen, gemensamt motverka den förkofran och framgång, som naturkrafterne utveckla, då friheten, att sätta dem i verksamhet, icke motverkas genom osäkerheten att i följd af oförväntad ombytlighet af Statshushållningssystemer kunna påräkna någon frugt af de ekonomiska företag, hvaruti man nedlagt sin möda, sin omtanka och sitt capital. —- Jag anhåller således, att Rikets Ständer täcktes inse nödvändigheten, att hos Kongl. Maj:t förnya förra Ständers anhållan, det inskränkning i tiden för hränvinshränningen icke måtte ega rum utan en föregången noga pröfning af den oundvikeliga nödvändigheten, och att en sådan förbudsförfattning aldrig måtte träda i verksamhet förr, än minst en månad 32 Den 22 Jun ii f. m. efter sedan den uti stadens eller landt församlingens kyrka är uppläst.
Uti samma underdåniga skrifvelse tager jag mig friheten föreslå Rikets Ständer, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära ett förslag till sådan tullförfattning för spån mål, hvarigenom af godtycket oberoende beräkningar för spanmålshandeln kunna ega rum, och hvilket andra länders erfarenhet tillräckligt torde såsom Statsekonomisk grundsats hafva stadgat.
Jag tror, att denna utväg är den enda möjliga, hvarigenom
Styrelsen kan lätta sig ifrån det odrägeliga bekymret, att, vid hvarje farhåga för en mindre gynsam skörd, nödgas till det ondas afhjelpande utfinna nya utvägar, hvilka vid slutliqviderna sällan funnits vara de ändamålsenligaste och bästa, och alltid för samhället ganska känbara att godtgöra.
Då skördarnes omvexlande utslag äro ett i sjelfva naturen grundadt oundvikeligt ondt, gifves i min tanka deremot ingen annan naturlig hjelp, än att den enskildta speculationen under det goda årets ymnoga tillgångar lockas, att beräkna den betydliga vinsten af derunder samlade upplag för den tid, då sädesprisen utaf bristen höjas; men en sådan rörelse, hvarigenom spannmålens alltför låga fall skulle förekommas lika myc - Den 22 Jun i i f. m. 33 mycket, som prisets alltför oskäliga stegring, är alldeles omöjlig att tillvägabringa, utan sådane stadganden, hvarigenom speculanten i förväg kan beräkna sin möjliga vinst, hvilket under närvarande förhållanden är omöjligt, lika som det för Staten hlifver det, att åstadkomma undsättnings-anstalter hädanefter såsom hittills på myntvärdets bekostnad.
Ehuruväl Rikets Ständer ega att i detta, såsom i andra, mål framlägga sine förslager uti önsknings väg, tror jag det vara lämpeligast, att vid detta tillfälle begära, att Kgl. Maj:t täcktes begagna iniatifvet, då det hör förmodas, att Styrelsen, efter ett moget öfvervägande af de stridiga intressena, ensam är i tillfälle att till samhällets största båtnad medla dem emellan.
Jag anhåller om remiss till Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten.
Det har i sanning väckt min förundran, att, med anledning af en enskild motionairs motion, man ingått i klander af en Styrelsens åtgärd tvärt emot 90 §.
Jag är ej i tillfälle, att känna de grunder, som föranledt Regeringens beslut, men intet af de skäl, som blifvit anförde, är af beskaffenhet att visa, att det beslut, som Regeringen fattat, varit ogrundadt.
De svårigheter, hvilka blifvit 29 H. 3 34 Den aa Junii f. m. uppställde, synas egentligen åsyftande den förlust, som bränvins-fabriLunterne i stort Jcunde tillskyndas.
Den allmänna nyttan kan ej bestridas af någon.
Om det medgifves, hvad äfven af Friherre Anckarswärd blifvit yttradt, att den stora massan af jordbrukare, hvilka tillika idka bränvinsbränning, ej idka den under sommaren, så träffar förbudet endast fabrikerne, och det är också dessa , som förstöra det mesta qvantum säd på minsta tid.
Denna tid är också den, då bränvin ej tillverkas af annat än spanmål, ty all potatis och andra jordfrukter äro redan consumerade.
Om en total missväxt skulle inträffa, hvilket jag likväl ännu hoppas icke uppkommer, derest regn snart inträffar, och i hvilket fall jag är öfvertygad, att all farhåga för brist kommer att upphöra, ty vårsäden kan ännu taga sig, så skulle jag förmoda att Svenska folkets rättighet att fordra, det Styrelsen skall vara betänkt på deras frälsande från hungersnöd genom beredande af spanmåls-tillgång, måtte öfvergå den farhågan, att svinafvein skulle minskas.
Svinen kunna om sommaren bäst födas på skogarne utan tillskott af dranken, och om fabrikanter af bränvin ej hafva mera än några få tunnland jord, må de inhyra sina svin hos dem, som hafva skogar.
Sådant arden enskilta omtankan öppet att begagna, och gör förlusten mindre.
Det har blifvit ytt-» rädt, att enskilta intresset legat till grund för Den ai Junii f. tn. dem, som hemligen varit rådgifvare.
Jag lan ej veta, om sådant ägt rum; jag tviflar på att det skett, och tror det vara otillbörligt att supponera det.
Grefve Horn har föreslagit, att det skulle affordras Styrelsen ett bestämdt förklarande, att förbudet ej skulle utsträckas längre än tillden tid, som redan är bestämd.
Detta är ej lagligt.
Rikets Ständer kunna i ekonomisk väg ej besluta annat än önskningar; de kunna frambära sådana önskningar i hvilket fall som helst, men de kunna ej fordra af Styrelsen några förklaranden.
Friherre Anckarswärd har sagt, att erfarenheten af 1826 års missväxt visat, att bränvinsbrännings-förbudet vore öfverflödigt.
Det är sannt att förbud då ej inträffade, men om det då hade ägt rum, hade ej det qvantum spanmål behöfts, som sedan blef införskrifvit och verkligen behöfdes för samhället.
Han yttrar vidare, att han vill anställa en undersökning, om åtgärden är väl grundad eller ej.
Delta tillhör ej Rikets Ständers plena; ett Regeringens beslut får ej komma derunder.
Det står Friherren öppet att sjelf undersöka och till ansvar ställa de rådgifvande personerne, om beslutet ej är väl grundadt.
I annan väg är det ej lagligt, och det till och med är icke vid denna Riksdag tillåtit.
Det har ytterligare blifvit yttradt, att sådana Regeringens beslut uti ekonomiska frågor göra slut på näringarnes calculer.
Då det är kändt, att 3* 36 Dr ii 22 Jun i i f. in, Konungen har rättighet, när han vill undvika hungersnöd, att förbjuda bränvinsbränningen, mäste speculanten taga det i beräkning.
Det mätte icke kunna komma i fråga att tvista derom, att fullkomlig frihet i näringar är den lmfvudsakligaste grunden för deras trefnad, ty när ett folk kommit derhän, att den enskilta industrien fått en sådan utveckling, att allt kan öfverlemnas åt den enskilta speculationen, då äro förbud öfverflödiga och skadliga; men vi äro ännu ej der.
Här finnas inga spanmålshandlande; här finnes ingen enskild handel, som svarar ens emot en enda liten stads behof.
Så länge detta mål ej är hunnit, när man vägrat att i sådant afseende försträcka capitaler, när man vägrat, att få belåna säd under säkra garantier, så länge må ej representanten yrka, att Styrelsen skall uraktlåta att vidtaga de åtgärder , hvarigenom den förekommer ej brist, men hungersnöd.
Det har blifvit anfördt af Grefve Horn , att Styrelsen genom en grundlagstydning tillvällat sig den ekonomiska lagstiftningen.
Jag vill i detta afseende fästa uppmärksamheten på 8g §.
RegeringsForinen.
Jag tror ej någon tydning här behöfves.
Den lyder sålunda; Uti Rikets Ständers plena må frågor väckas om förändringj förklaring och upphäfvande af Lagar och Författningar, som Rikets allmänna hushållning röra; om sädane nja Lagars stiftande samt om grunderna för allmänna inrättningar af alla slagj hvilka
Den 11 Juni i f. m. 37 frågor skola till utredning af Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet förvisas.
Rikets Ständer äge dock icke magt, att i dessa mål annat eller mera besluta, än föreställningar och önskningar, att hos Konungen anmälas, och hvarå Konungen, sedan Stats Rådet deröfver blifvit hör dt, gore det afseende Han för Riket nyttigt finnér.
Det måtte ej behöfvas någon förtydning, för att det är klart, att Styrelsen äger denna magt.
Det har blifvit yttradt, att spanmålsprisens stigande eller fall blifvit motverkadt genom den fria bränvinsbränningen.
Jag skulle förmoda, under medgifvande att detta till en del är riktigt, att om ett ymnigare år bade ägt rum år 1826, hade prisen här blifvit så låga, att säden för vida högre pris kunnat afyttras utrikes till förmån för samhället.
Detta vare i förbigående anfördt, för att säga, att, intill dess enskilta speculationen blifvit liflig, man ej kan uppgöra något för upprätthållande af prisen till hvad de böra vara.
Friherre Anckarswärd har funnit, att han ej vill medverka till upphäfvande af det nu uppgifne förbudet.
Det är verkligen beskedligt, att ej vilja hvad man ej kan.
Rikets Ständer hafva ej förmåga att ändra sådana saker, endast en önskan kunna de i. det afseendet framföra.
Friherre Anckarswärd har begärt remiss å sina anmärkningar, och att Författningar i detta afseende ej må träda i verksamhet, förr än en månad efter sedan de äro kungjorde.
I afseende derpå lärer 38 Dea 22 Junii f. m. det ej eller blifva annat, än en önskan, som af Styrelsen ej kan medgifvas, emedan det är omöjligt att förutse, om det ej blir nödvändigt att utfärda en sådan Författning, som ögonblicket efter kungörandet måste vara gällande.
Vid ett annat tillfälle kunna sådane Författningar finnas, som kunna kungöras flere år, innan de skola efterlefvas.
Det är således ej lämpligt att begära en bestämd praescriptionstid, emedan den kan behöfva vara i hvarje fall olika.
Jag hemställer till Herr Grefven och LandtMarskalken, huruvida de af Grefve Horn och Friherre Anckarsvärd gjorde anmärkningar äro af beskaffenhet att kunna till Utskott remitteras, och lill pröfning upptagas.
Jag vill ej nu i äm net vidlöftigt orda, då det ännu är oafgjordt, huruvida Ridderskapet och Adeln tillåter, det min motion må förfalla, sedan afsigten dermed blifvit uppfylld genom det af Kongl. Maj:t anbefalldte bränvinsförbudet.
Men jag anhåller få vidare yttra mig i afseende på Friherre Anckarswärds framställningar, när saken nästa gång, i anledning af Friherrens motioner, förekommer.
Jag vill dock på förhand förklara, att jag ingalunda äger den sakkännedom i afseende på Regeringens åtgärder, att jag kan blindt gilla allt, och ännu mindre den stora förmågan alt klandra allt, som kommer från Regeringen.
Dea 32 Juni i f. m. 39 Hans Excellence Herr Grefve De la Gardiej Jacob: Sedan Friherre Cederström yttrat sig, torde det synas öfverflödigt af mig, alt något tillägga, då jag fullkomligen instämmer med honom; men jag har hört uttryck fällas, påståenden göras, i hvilka jag ej kan ingå, och som ej äro riktiga; och jag ber derföre om förlåtelse, att jag måste säga mina tankar.
Man har yrkat, att Regeringen borde bestämma en tid, då Bränvinsbränningen åter finge börja, som ej öfverskred den, hvilken redan är bestämd.
Jag tror, att Regeringen hvarken kan eller bör utfästa sig dertill.
Ännu är osäkert, till hvad grad missväxten blir stor.
Yi böra öfverlemna denna sak till Regeringen.
Den är då ej i andra, än faderliga händer.
Jag hör nu lastas, att man så tidigt förbjuder Bränvinsbränningen.
Jag hörde 1826 en motstridande klagan, att förbudet kom för sent.
Jag vet ej, i hvilken tid Regeringen skall utfärda sina bud, för att göra dem nöjde, som med intet äro tillfreds.
Man kallar Bränvinsbränningen för Husbehofsbränning, men så kan jag aldrig anse den bränning, som skeri Julii, Augusti och September månader.
Den sträcker sig ej till andra, län de stora fabrikerna.
Om de under dessa månader hindras att göra spannemålen öfverdrifvit dyr, tror jag ej, att Regeringen förtjent klander, utan tvärtom vår uppriktiga tacksamhet.
Man har talat om godtycke hos Regeringen, och vådan deraf 4o
Den 22 Junii f. m. vid ekonomiska Författningar.
Men om en godtycklighet äger rum vid våra Författningars förändrande, tror jag, att vi lika mycket hafva oss sjelfva derför att tacka, som Regeringen.
Yi begära vid den ena Riksdagen, hvad vi ändra vid den andra.