Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del vågar jag påstå, att just de framsteg, industrien gjorde under den store Konung Carl Johans regering, gifvit den en sådan stadga, att den kunnat bestå och vinna ytterligare utveckling, oaktadt de svåra stormar, man genom frihandelssystemet upväckt emot densamma.
Man ingjuter friskt lif uti industrien genom att, såsom det tillgår i England, Frankrike och annorstädes, utdela premier för att åstadkomma täflan, men icke sker det genom att förstöra alla de band, som kunna hindra utlänningen att öfverfylla vår marknad med sina varor, helst när man nogsamt vet att Englands fabriksidkare icke sky några medel för detta ändamål och gerna upoflfra flere års inkomster för att förstöra andra länders industri och sedan blifva uteslutande herrar öfver marknaden derstädes.
Portugal är derpå ett talande exempel och vårt land blir väl lika lyckligt tänker jag, bara man låter frihandelssystemets kämpar få utan återhåll drifva sitt spel.
Det är emedlertid besynnerligt, att, under det Gr. af Ugglas hållit en så lång föreläsning, till ådagaläggande af frihandelssystemets förträfflighet, så har han ändock frarfiställt. den grundsatsen att man bör gifva skydd åt ett förlagskapital.
Ar då icke jordbruket ett företag, som krafvel- förlag?
Innefattar icke detta Grins yttrande en motsägelse mot hvad han förfäktat såsom öfverensstämmande med frihandelssystemet?
När Gr. af Ugglas medgifvit att naturen danat olika industrier inom olika länder, så kan han väl icke heller förneka, att det alltid är en fördel för ett fattigt, af naturen mindre lyckligt lottadt land, när det söker genom varuförädling med egna krafter fylla sina behofver och att sålunda inom sig behålla qvar de arbetslöner, som eljest ovilkorligen måste komma utlandet till godo.
Gr. af Ugglas har, i anleda, af mitt åberopande af M:r Carrey’s framställning angtde skyddstullens nödvändighet för ett land, som vill gå framåt i industri af bildning, erindrat att denne man just nämnt Sverige som ett land, hvilket bibehållit skyddssystemet.
Men Grin har härvid glömt, det Hr Carrey’s bref till Presidenten i Förenta Staterna äro författade, innan ännu vårt land blef med frihandelssystemets införande belyckligadt; och just derföre hände att M:r Carrey, då han för kort tid sedan besökte
Den 4 J ii n i.
SI besökfe Sverige, yttrade sin stora förumlran deröfver att Sverige öfvergifvit ett tullsystem, som det under så många år bibehållit med så mycken konseqvens och så mycken framgång för sin industri.
För att förringa värdet af min anmärkning om det stora missförhållande, som visat sig emellan import och export, alltsedan frihandelssvstemet blef infördt, har Hr Grin yttrat att detta missförhållande hufvudsakligen härrörde från de smugierier, som i så stor skala och till så ofantliga varuvärden skulle hafva bedrifvits, och hvilka smugierier numera, enligt Grins påstående, skulle hafva uphört, sedan Sverige blifvit lyckliggjordt, med frihandelssystemet.
Jag förvånas högeligen att en person, som har siffran för ögonen, vågar framkomma med ett sådant svar.
Tror väl Gr. af Ugglas det ligga inom möjligheten att en skilnad af flere millir, hvarmed importen öfverskjuter exporten, skulle genom bivägars begagnande hafva upkommit?
Det är orimligt att ens tala om sådant, då upgiften, just för sin orimlighets skull, innebär sin egen vederläggning.
Gr. af Ugglas har vidare talat om huruledes han af en 20-årig erfarenhet hemtat stöd för sina påståenden, och hvarigenom han kommit till sina nu anförda s& förträffliga resultater.
Min erfarenhet i motsatt syftning kan visst icke mäta sig med Hr Grins i anseende till åldern.
Den är bara 40 år gammal, och denna erfarenhet är det, som stärkt min öfvertygelse om riktigheten af de åsigter, jag för svarat.
Hr Fåhreeus har upläst en KommersCollegii Berättelse, för att dermed visa att, sedan tullfrihet på en del varor blifvit medgifven, importen deraf minskats emot förr.
Om så är, hvilket jag icke vill bestrida, så måste väl detta förhållande, om något, bevisa att en skyddstull, som man här önskat införa, alldeles icke är skadlig.
Och hvarföre då med sådan ifver sätta sig deremot?
För min del kan jag icke annat än instämma med Gr.
Liljencrants i hans yrkande att importtullen på fläsk oeh -ost mätte, pä sätt han föreslagit, af B. o. Ad. bifallas.
Jag skall icke följa de begge sista talarnes exempel och inlåta mig i frågan om principerna för industri och handelslagstiftning i allmänhet, utan endast och allenast hålla mig till det nu förevide ämnet, eller huruvida tullar böra finnas på ladugårdsprodukter eller icke.
Vid bedömandet af denna fråga gäller enl. mitt förmenande till stor del samma skäl, som förebragtes för tullfriheten på spanmål.
Jag måste dock medgifva att härvid förekommer en olikhet, nemi. deruti, att, fastän vi öfverhufvud taget
Bro ett spanmålsexporterande land, så är likväl i afs. på ladugårdsprodukter förhållandet omvändt.
Men om oekså till följe häraf det kan synas sorn vore det icke alldeles lika ändamål slös t att lägga tullar på ladugårsprodukter som på spanmål, måste jag dock påstå att ur en högre synpunkt är så väl det ena som det audra förkastligt.
Jag påstår nemi. att lifvets första och vigtigaste nödvändighetsartiklar — hvaribland de allmänna födoämnena i främsta rummet måste räknas — alldeles icke, med II.
Den 4 J uni. iakttagande af rättvisa och billighet, böra göras till föremål för beskattning, och att en så beskaffad beskattning, ifall den eger rum, aldrig kan försvaras annat än på grund af ett tvingande financielt behof, hvilket lyckligtvis hos oss icke är för handen.
Må man blott besinna på hvad salt en sålunda uttagen beskattning blifver fördelad.
Man torde vara allmänt ense derom, att skatternas fördelning per capita, d. v. s. lika på hvarje person, fattig eller rik, nr en uppenbar orättvisa, hvilken också i civiliserade samhällen knappast mera förekommer.
Men, Mina Hrr! huru förhåller det sig då roed fördelningen af den beskattning, sorn liigges på de första lefnadsbeholven f Blir den månne billigare än den nyssnämnda, förhatliga capitat-ions-besknttningen?
Nej tvertom! det är just motsatsen som händer; den blir ännu mera orättvis.
Ty, då kopfskatteu å1 minstone ej drabbar den fattiga tyngre än den rike, så inträffar detta i sjelfva verket med skatter på nödvändighets-varorna, enär det är obestridligt att dessa varor i större qvantiteter konsumeras af de fattige än af de rike.
Jag anser mig nu ej vidare behöfva utveckla denna del af ämnet, helst samma fråga äfven förut blifvit af mig vidrörd; men jag vill deremot som hastigast fästa upmärksamheten på en annan Omständighet, som gör att, efter min åsigt, den tullbeskattning, som lin yrkas, äfven ur industriell synpunkt är principvidrig och skadlig.
Det lärer nemi. icke kunna förnekas, att en af de vigtigaste grundsatserna för näringslifvets förkofran består deruti, att den råvara, som vid näringarna användes, bör göras så billig som möjligt.
Men hvad är nu den yttersta råvaran, som mer eller mindre ingår i hvarje industri?
Jo! det är menniskokraften; och dess råämne åter äro lifsförnödenheterna, hvilka således utgöra, så att säga, råvarorna par excellence.
Att genom konstlade medel fördyra dessa, är derföre detsamma som att fördyra lifselementet i all industri, eller arbetskraften, oqh äfven ur denna synpunkt torde följaktligen ett återuptagande af tullar på dessa ämnen icke väl kunna försvaras.
För öfrigt ber jag- att få hemställa, om det verkligen finnes någon giltig anledn. att nu vidtaga en sådan åtgärd.
Första frågan blir då, huruvida prisen på de omförmälda födoämnena hafva så nedgått, alt man derföre behöfver tillgripa den gamla tullbeskattningen för att åter söka höja dem.
Så väl Hr Fåhraeus, som Gr. af Ugglas hafva genom siffror fullständigt ådagalagt att så icke är förhållandet; tvertom befinna sig prisen för närv:de på en punkt, som efter mitt förmenande (och jag är sjelf jordbrukare) bör tillfredsställa alla skäliga anspråk.
Hvad särskildt vidkommer de i denna punkt upräknade artiklar, så har det blifvit yttradt att fläsk icke kunde här i landet produceras med samma fördel som i andra länder, der genom tillgång på bok- och ollon-skogar, fyrfotingarna erhålla sin traktering gratis.
I sådant fall får jag säga att det är en stor misshushållning att bloit för nöjet att få producera sitt fläsk sjelf låta fyrfotingarne få äta upp vår spanmål.
Bättre vore då att denna spanmål exporterades och att vi för en del af dessa medel köpte det billigare utländska fläsket.
Vidare har yttrats att det väl kan bära sig att producera söt - Dei» 4 Jn ni. 33 mjölksost, men icke alt, göra skummjölksost.
För min dei kan jag icke finna hvarföre man så envist fortfar att tillverka skummjölksost, och ej helldre sötmjölksosten, som betalar sig bättre.
Pä grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag vördsamt att R. o. Ad. ville i detta fall följa samma grund som i afs. på spanmål, och att således alla dessa artiklar måtte förblifva tullfria.
Jag vill endast i korthet och helt lösligt inlåta mig i svaromål på några af Hr Printzenskölds anmärkningar.
Hr Printzensköld har uptagit tiden med att påstå att de, som försvara frihandeln, sysselsätta sig med theorier.
Jag vågar påstå, att detta Hr Printzenskölds yttrande endast är en tom fras och att en praktik icke kan förefinnas utan theori, lika litet som eu handling utan tanke.
E.n eller annan af K. o.
Ad:ns ledamöter torde kanske ihågkomma alt i Bibliska Historien omtalas, huruledes det regnade manna ned till Israels folk i öknen.
Jag frågar nu Hr Printzensköld, om lian, i fall det skulle falla vår Herre in att låta skinkor regna ned från himlen, skulle förbjuda folket att upptaga och äta deni?
Det vore måhända skäl att sätta upp ett skydd emot vår Herres välmening, så att producenterna af fyrfota svin ej derpå skulle förlora.
Det ämne, som nu är föremål för It. o. Ad:s öfverläggning, är genom flere föregide talare så uttömdt, att det är föga att tillägga.
Dessutom hafva vi en femårig erfarenhet att stödja oss på.
Icke kan man säga att ladugårdsskötsel under den tiden gått tillbaka?
Visar icke en resa genom hvilken provins som helst, att kreaturen år från år blifva bättre födda, att man använder mera spanmål i ladugårdarne, med ett ord att rörelsen går framåt, visserligen icke med så stora steg, man kanske önskat, men dock på ett ganska tillfredsställande sätt.
Ser man på importen, har man att beklaga sig öfver en ganska stor sådan; men Hr Fåhraeus har visat, huru det förhåller sig med priserna på ladugårdsprodukter, och detta ingifver inga farhågor.
Vi hafva äfven hört, att under det skyddet florerade, priserna voro lägre än de nu äro.
Hvad har raan då nu att beklaga sig öfver?
Det är visserligen sannt att skummjölksost betalas litet; men, såsom en ledamot har sagt, smöret betalas ganska väl.
Om biproduktionen ej betalas så högt, så utgör det väl icke något hinder för att hufvudproduktionen kan bära sig och betalas med temligen högt pri .
Jag har försökt att något höra mig före och har då fått bekräftelse derpå, att man i temligen aflägsna landsorter anser sig genom smör- och ostproduktipn kunna få 12 sk. kannan för mjölken, och lyckas det, har man sannerligen sin vara betald hvad den är värd.
Då nu för öfrigt denna lagstiftning visat ganska goda resultater, hvarföre skulle man då ändra den, och hvarföre påstå att höga tullar i och för sig sjelfva äro något godt?
S4 »en i Juni.
Jag knn icke inse nyttan deraf, utan anhåller, lika med flere föreg:de talare, om bifall till Utsk:ts förslag i denna del.
Då jag funnit mig smickrad af den upniårksamhet, Gr. af Ugglas täcktes fästa på min obetydliga person, så iir det helt naturligt att detta i ännu högre grad är fallet med den upmärksamhet, hvarmed jag af en sådan man som Hr Brakel blifvit hedrad, och, erkännande min underlägsenhet jemförelsevis med honom både i vetande och i förmåga att bedöma en sak, hvari han är så bevandrad, som i tull-lagstiftningen, vill jag icke uptaga tiden med att besvara hans anförande Orsaken hvarföre jag begärde ordet var den, att Hr Gripenstedt yttrade, att om man icke kan producera fläsk till så godt pris som utländningen, så bör man exportera sin spanmål och för den erhållna betalningen köpa fläsk.
Förmodligen saknar Hr Gripenstedt, såsom landtbrukare, den erfarenheten att dessa fyrfotingar lemna ett gödningsämne af ypperlig beskaffenhet och således särdeles tjenligt såsom produktionsmedel för denna spanmål.
Skulle man förfara konseqvent efter Hr Gripenstedts åsigt, så borde man ständigt producera spanmål, men aldrig hafva några djur, som i ringaste man behöfva spanmål till föda.
Men huru går det då med jordens produktionskraft?
Skall ej den, genom saknad gödning, slutligen uphöra, sfi att man hvarken får spanmål att exportera eller till föda åt svinkreaturen.
Lärdomen lämpar sig väl för frihandelssystemets förfäktare, men icke för andra.
Afven jag har under flera år sysselsatt mig med landtbruk, men skulle jag gått tillväga på sätt här af Hr Gripenstedt blifvit framstäldt, så hade säkerligen följden blifvit den, att jag ej fått skörda någon spanmål, för att genom dess försäljning kunna köpa mig fläsk.
För min del vidblifver jag mitt framstalda yrkande om tull å ladugårdsprodukter.
Jag har begärt ordet endast för att anhålla, att särskild propos. måtte på hvar och en artikel framställas/ Gr.
Med anledning af Hr Ribbings framställning, anhåller jag att propos. måtte först framställas å artikeln »ost.»
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade H. Bxc Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag, att artiklarne fläsk, ost och smör fortfarande skola vara-från införseltull befriade, och dels att följande tullsatser måtte ifrågav:de artiklar åsättas, nemi. fläsk 3 öre per <U,, ost 5 öre per och smör I)e ii 4 J un i. 85 3 öre pr jft, hvarförutan yrkats, att livar och en af oftanämnde artiklar skulle göras till föremål för särskild propos.
Härefter framstälde H. Exc. propos. å bifall till Utslcts förslag, att artikeln ost skulle vara från införseltull fri och, då dervid svarades starka ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedermera gjordes propos. å bifall till Utskits förslag rörande artikeln fläsk, och då svaren derå utföllo med manga ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja haft öfvervigten.
Slutligen blef propos. å bifall till Utsk:ts förslag ang:de artikeln smör frarastiild och med ja besvarad.
H ,ExC.
Hr Gr:n o. Landtm, förmälde, att utaf de af Gr.
Liljencrants i sednaste plenum upgifne artiklar återstode.nu Artikeln Tackjern.
I afseende å den nu föredragna artikeln »tackjern» har visserligen blifvit i allmänhet påyrkadt att densamma skulle beläggas med tull, dock utan att någon bestämd siffra blifvit uppgifven.
Jag inskränker mig derföre att fästa upmärksainheten derpå, att tackjern är en råvara, som icke alltid kan af de eganskaper, som erfordras, anses egentligen befintlig i vårt land.
Det är nemi. till vissa produktioner, sora vårt Svenska jern är för godt och dyrbart och dels har det icke i tillräcklig mån den behöfliga egenskapen af flytbarhet.
Det är således nödvändigt att gjuterierna få råvaran till så godt pris som möjligt: och får jag derföre vördsammast anhålla om bifall till Utskits förslag, hvarigenom tullfrihet för tackjern beviljas.
Som jag tog mig friheten att, bland annat, yrka införseltull på tackjern, så är jag skyldig att redogöra för min öfvertygelse angule lämpligheten af en så beskaffad tull.
Det är nemi. i vissa delar af Sverige, isynnerhet i Småland, öfverflöd på myrmalm eller sjömalm; och uptagandet af dessa malmer utgör en hufvudsaklig sysselsättning för allmogen i Småland, och lernnar i följd deraf tillfälle till arbetsförtjenst åt denna allmoge.
Denna inkomstkälla har dock under de 2:ne eller 3:ne sednaste åren betydligt aftagit, hvilket äfven visar sig deraf, att kolen högst betydligt fallit.
Då denna näring för den Småländska allmogen är af största vigt, ansåg jag att densamma borde upmärksammas, och att i följd deraf en viss införseltull på tackjern bör åsättas, så mvcket mera som Bevilln.Utsk:t föreslagit en utförseltull af 25 öre för hvarje centner tackjern.
Detta är skälet hvarföre jag ansåg att det vore i sin ordning att lika stor tull eller åtminstone någon sådan sattes å tackjern.
Jag anhåller derföre hos Hr Gr:n o. Landtm, om propos. på en införseltull af 25 öre per centner för tackjern.
Hr Eåhrmus:
M:ts i Propos.
N:o 51 till förra riks dagen afgifna förslag om tullfrihet vid införsel af tackjern, finna vi, 86
Den i Juni. i det vid Propos:n fogade statsrådsprotokoll, såsom motiv bland annat anfördt, att »det för förbrukaren, så väl som för landets allmänna hushållning, icke kan vara likgiltigt, om för ändamål, till hvilka ett vida billigare råämne vore fullt lämpligt, någon gång till och med tjenligare, än det dyrbarare Svenska jernet, detla ändock måste dertill användas», och att »för särskilda, hvarken få eller obetydliga behof dittills, fast undantagsvis, tullfri införsel blifvit medgifven af tackjern för gjuterier och mekaniska verkstäder, af gjutet jern för vatten och gasledningar o. s. v.», samt att sådan tullfrihet »otvifvelaktigt skulle äfven fortfarande beviljas, enär den snart sagdt utgjorde vilkor för möjligheten att åstadkomma och underhålla anläggningar af omförmälda beskaffenhet.»
Emot tullfrihetens bibehållande liar jag hört åtskilliga anmärka, att det lage en orättvisa uti att medgifva den utländska varans afgiftsfria införande, när den Svenska af samma slag är vid utförsel underkastad tull.
Det är likväl en antagen grundsats, hvilande på helt naturliga skäl, att lätta införseln af sådana artiklar, hvilkas utförande man ur statsekonomiska hänsigter vill försvåra; och åsättes tackjernet införseltull, blefve således detta den enda bland alla i utförseltariffen såsom tullpligtige uptagna varor, som vid införseln vore tull underkastad.
Jag anhåller, att Utsk:ts förslag jemväl i denna punkt måtte af R. o.
Ad. bilällas.
I detta afseende får jag förklara, att jag ej kan annat än instämma med Gr. Liljencrants.
Såsom gammal
Småländning vet jag, att vid åtskilliga bruk begagnas den s k. myrmalmen, hvilken har den egenskapen att vara lika dålig som den utländska.
Flere masugnar hafva i Småland blifvit inrättade blott för att sysselsätta sig med tillgodogörande af sådan malm; och jag tror att den minskning i malmens begagnande, som under sednare år visat sig, härrör från den utländska konkurrensen.
För min del vill jag icke uptaga tiden med att vidlyftigt yttra mig ang:de tull å art. tackjern, utan inskränker mig att anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Efter härmed slutad öfverläggning, yttrade H. Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall å Utsk:ts förslag, att tackjern skall vid införsel vara tullfri, och dels att en tullsats af 15 öre för eentnern måtte samma artikel åsättas.
Propos. å bifall till ITtskits förslag blef härefter framstäld och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja haft öfvervigten.
Uplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller Bevilln.Utsk.ts förslag, att artikeln Jern, I) e n 4 Ju ii i. 87 gjutet, lack- och barlast u». in. fortfarande skall vara från införseltull befriad, röstar Ja; Den det ei vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. att åsätta nämnde artikel eu införseltull af 15 öre för centner».»
Nej — Ii. H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade härefter, att några andra yrkanden i anledning af Utsk:ts hemställan sid. 22, än de af Gr.
Liljencrants gjorda och af R. o. Ad. numera pröfvade, icke förekommit, hvaruppå H.
Exc. hemstälde, huruvida R. o. Ad. ausåge öfverläggniugen ang:de oftaberörde hemställan afslutad.
Sedan härtill svarats ja, framstiilde H. Exc. propos. å bifall till Utskits ifrågav:de hemställan i alla de delar, hvilka icke redan utgjort föremål för R. o. Adis beslut; och blef denna propos. med ja besvarad. R. o. Ad. öivergick härefter till behandling af tariffen för U*- förseitullern, dervid först förekom:
Utskits yttrande i fråga om fri export af alla handelsprodukter.
Utskits hemställan i anledning af dels Hr Ehrenhoffs motion om exportförbud å silfver och dels H.
Exc. Hr Gr. Löwenhjelms förslag om utförseltull å guld och silfver.
Hr Ehrenhoff, anförde dels, muntligen och dels skriftligen:
Att börja med, får jag nedlägga min protest mot Bevilln.- Utsk:ts behörighet att behandla min motion om exportförbud å silfver; ty då Utsk:t sjelft yttrar att min motion »förnämligast synes afse, att betrygga myntvärdet inom landet», och 31 § R.O. och 70 g R.F., den enda lag som bestämmer Hevilla.Utskits verksamhet, icke tillåter Utsk:t att befatta sig med andra frågor lin dem, sorn röra bevillnin, så frågar jag Eder, Mine Hrr, om Sveriges myntväsende kan höra till dylika frågor.
Likgiltigt tor Iragans utgång vid denna riksdag, kan det visserligen hafva varit, hvilket Utsk. som behandlat densamma; men då den uttalade alsigten med motionens öfverlemnande till Bevilln.Utsk:t var, att derstädes få saken med större säkerhet att falla, så synes det mig som ett Bevilln.Utsk:t bevisadt förtroende af så tvetydig natur bort gifva Utsk:t en ytterligare ani. att förvisa frågan dit hon grundlagsenligen hörde, enar jag föreställt mig, att Bevilln.Utskit icke kunde känna sig smickradt af att anses företrädesvis inom sig ega den största skicklighet i en dylik manöver.
Den 4 Jani.
Efter de företeelser inom representationen, hvartill jag under denna riksdag varit vittne, har jag än mer blifvit öfvertygad om behofvet af sådana lagar, som begränsa egennyttans utsväfningar på det allmännas bekostnad.
Och enär förevMe motion icke har något annat mål, än att söka framkalla sådana lagar, så torde E. o. Åd. benäget ursäkta, om jag begagnar aila de medel, som ännu återstå, att på grundlagsenlig väg göra mina åsigter gällande.
Bevilln.Utsk:t har än mer styrkt mig häruti genom sitt eget Betänk., hvaruti Utsk:t omtalar, hurusom lagstiftningen, tid efter annan, allt ifrån år 1491 egnat sina omsorger för att bibehålla myntet inom riket, och då jag förmodar att en Gustaf Wasa och en Carl XI, i förmåga att bedöma landets behofver, åtminstone står i jemnhöjd med vår tids statsmän, och dessa Konungar fästat synnerlig vigt vid de ädla metallernas bibehållande inom landet, sä faller på Dem en del af det förnäma medlidande, min enfald fått upbära.
Delta iir åtminstone en tröst öfver det nederlag, som väntar mig.
Man skall troligen bemöta mig med det vanliga inkastet, att hvad sorn dugde för sekler sedan, icke är tillämpligt pä vår tid.
Men det är vissa samlingar, som följa inenniskoslägtel ifrån skapelsen intill dess undergång, och en af dessa sanningar är menniskans begär att förvärfva.
Detta begär stiger i samma mån som tillfälle dertill yppas, och dylika tillfällen ökas i bredd med ett samhälles utveckling.
Lika säkert är ock, att handeln, utaf alla menskliga företag, företrädesvis är egnad att gifva näring åt denna passion.
Om det nu var en sanning under Gustaf Wasas och Carl XLs tid, att köpmännens begär till förvärf öfverskred gränserna för landets nytta, så är det väl icke antagligt, att det vidgade fält för vinningslystnaden, som vår tids mer utbildade handelsrörelse gifvit våra köpmän, gjort dem ömmare för fäderneslandets väl än deras föregångare, och att vårt samhällsskick är så fullkornnadt, att några försigtighetsmått emot det omtalade förvarfuingsbegäret numera äro obehöfliga.
Då jag uti motiverna till min motion tydligen uttalat, att ett af hufvudsyftena dermed var, att förekomma det importhandeln ieke måtte förqväfva landets egen industriella utveckling, så synes det mig, som Bevilln.Utsk:t, som åtagit sig att behandla frågan, bort bevisa, att mina skäl voro obestyrkta och mina farhågor ogrundade; men detta bar fallit sig alltför svårt, enär sakförhållanderna bevisa motsatsen.
Utsk:t har visserligen framlagt tvenne slags bevis för skadligheten af mitt förslag; det ena Sekreta Utsk:ts prot. af år 1765, och det andra en jemförelsetabel! emellan ut- och införsel af silfver de sednare 20 åren.
Hvad först beträffar Sekreta Utsk:ts prot., så har Bevilln.- Utsk:t framställt detta alltför styrnpadt, för att man deraf kan finna rätta orsaken tilj förvirringen i finanserna den tiden.
—Bevilln.
Utsk:t citerar: »Aren 1742, 1744 och 1745 blef allt speciemynt, samt myutadt och omyntadt koppar vid hardt straff till utförsel förbudet» — — — Utsk:t fortfar; »Alla dessa författmr, 1)en i Juni. 8>J hafva allt iner och mer bidragit till vexelkursens stegrande» in. m.