Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 204 upptager Riksg.- cont:s skuld till 2,000,000 r:dr om vi ytterligare considerera, att K. M:s nåd. propos. om extra anslagen går till icke fullt 3,ooo,ooo r:dr; om jag vidare till betäckande af omkostnaderna för choleran och till creditivet för Wenersborg tager 3,000,000 r:dr (jag tager rutideligen till), uppkommer en skuld af 8,000,000 r:dr för Riksg.cont. att bära under loppet af 5 år, och dertill har Riksg.cont. 710,000 r:dr om året.
Räknar man nu å de 8,000,000 r:dr 6 proc. årligen, hvaraf 5 proc:s ranta och 1 procts amortissement, så utgör det på 1,000,000 r:dr 60,000 r:dr, och således för 8.000.000, årligen 480,000 r:dr för att med en proc. årligen amortera hela skulden.
Drar man då 480,000 från 710.000, får man 200,000 r:dr öfver årligen.
Anslår man 1111 dessa 200,000 r:dr till missräkningspenningar, d. v. s. till fyllnad i den brist, som möjligen kan uppstå i den påräknade brännvinsbrännings- eller tullbevillningen, finner man, att Riksg.cont. kan sköta 8,000,000 r:drs skuld, nemi. 2,000,000 Den 3 November c. m. r:dr gammal och 6,000,000 r:dr ny skuld, med de inkomster, Cont. har, och ändock möjligen hafva ' öfver 23o,ooo r:dr årligen, hvilket icke låter sig motsäga, emedan det kan bevisas med siffror och från Stats- och Bevilln.Utsktn inkomna betänkm.
För den, som särskildt önskar controllera mina uppgifter, är jag färdig att när som helst enskildt bevisa riktigheten af mina calculer.
Hvad den tredje sidan beträffar, eller den militära delen af frågan, har talaren inskränkt sig till en anmärkning mot en fastningsanläggning i centern af Riket, hvilken anläggning fordrar en arbetstid af 60 år för att hinna blifva färdig, efter de anslag, som hittills blifvit Jemnade dertill.
Talaren har rätt deruti, att det är skadligt att vara så njugg på anslag, att en fästning, som borde vara färdig på 5 å 6 år, för att vara nyttig för landet i händelse äf krig, icke tan medhinnas på ringare än 60 år; men han har tillfälle att rätta detta, så vidt det beror på honom, genom att med sin röst understödja sådana anslag, att den kan blifva färdig på 3o år.
Som talaren icke gått längre på denna sida, vill jag icke heller längre uppehålla R. o. Ad:s tid, öfvertygad, att om Hr Dalman framkommer med någon ytterligare anmärkning i afseende på den roilitariska sidan, den icke blir af annan balt, än den jag nu besvarat.
Jag tillstyrker bifall till K. M:s nåd. propos. om anslag till kustpiecer, emedan jag tror det icke vara lagom tid att börja gjuta kanoner, sedan kriget redan börjat.
Såsom representant för ett fritt folk har jag trott det vara hvar och ens skyldighet att i första rummet afse försvarets försättande i det skick, att ^vi hvilket ögonblick som helst kunna vara beredda alt strida emot den, som vill anfalla oss, eller mot en annan för att freda oss för framtiden.
Detta har jag ansett såsom första omsorgen hos ett fritt folk, synnerligast då detta fida folk är nära beläget ett despotiskt styrdt land, och har på en annan sida ett annat, ehuru mindre mägtigt, despotiskt rike.
Hvarje försök ett undandraga anslag för hvad, som fordras till fäderneslandets försvar, är rent af omedborgerligt, och det finnes ingen politisk åsigt, som kan rättfärdiga ett sådant förfarande.
Jag tillstyrker afslag å Utsk:s betänk, i förevar, punkt och bifall till K. M:s propos., och förmodar, att den besynnerliga framställningen öfver skillnaden emellan de financiella förhållandena nu och vid riksdagen början icke skall förvilla någon inom detta hus.
Hr Oxehufvud, Adolph Göran:
Då jag inom StatsTJtsk. förenat mig med dem, som reserverat sig mot Utsk:s beslut i denna [del, får jag förklara, att jag fortfarande hyser samma åsigter, emedan jag af Hr Dalmans meddelade sakrika upplysningar icke funnit anledning att förändra dem, *6 H. 4 20 Den 3 N e v e m b c r c. m. då det icke är mig gifvet att med Hr Dalmans skarpa blick, kunna genomtränga den politiska slöjan.
Jag anser mig icke böra bygga på sådana framtida förhoppningar, hvilka, efter min tanka, äro byggda på lös grund, och kan icke frångå den allmänt antagna grundsatsen, att den, som vill hafva fred, måste rusta till krig.
Jag yrkar således afslag å Utsk:s tillstyrkande och bifall till K. M:s nåd. propostn.
Lika litet som jag haft lyqkan att öfvertyga mina motståndare, lika litet har det lyckats dem att öfvertyga mig.
Tvärtom har jag i deras deduetioner funnit åtskilliga skäl till stöd för mina åsigter.
Om vår Styrelse haft den grundsats, sorn Hr Lefre'n påstår, att blott med väpnad hand emottaga vänskapsbetygelse!- och att under fredens lugn bereda sig på krig, förundrar det mig, att Styrelsen, då den förra riksdagen begärde anslag till försvarsverkets iståndsättande och förklarade, att de då begärda anslagen skulle vara tillräckliga, icke kunde se längre för sig än 4 ä 5 år.
Sedan sista riksdag har icke något krig utbrustit, hvari Sverige varit inblandadt.
Det synes således som förhållandena icke förändrat sig, och vår Styrelse, om den gjort sin skyldighet, skulle således på en gång framställt allt, hvad som behöfves till försvarsverkets iståndsättande; men då Styrelsen icke gjort det, har jag min egen tanka om Styrelsens afsigter i detta fall.
Man har likväl icke rättighet att gå till afsigterna, utan blott till det yttre utseendet, och då kan jag icke neka, att det förefaller mig förundransvärdt, att man såsom oundgängligen nödvändiga framställer så stora fordringar som vid denna riksdag, utan all garanti, att dessa anslag skola vara tillräckliga.
I flera afseenden, t. ex. anslagen för fästningar, kan man tydligen skönja, att de icke skola blifva de sista.
Ett anslag anser jag vara af största vigt, i fall man kan befara något anfall från Östern, det nemi., som afser befästandet af Stockholms avenuer; men öfver kostnaden härtill hafva vi icke erhållit någon uppgift eller någon plan för befästningssättet.
Deremot hafva vi fått propos. om anslag för föremål, som man, snart sagdt, aldrig hört talas om.
Jag tror således icke, att det, på sätt Hr Lefre'n förmenat, är en grundsats hos Styrelsen att under fredens lugn bereda sig på krig, emedan det skulle vara en oförlåtlig förseelse af .Regeringen att under 20 års fredstid icke hafva tänkt på försvaret, utan lemnat det å sido, intilldess Europas ställning blifvit så brydsam, att ett fredsbrott kunde befaras.
För min del anser jag likväl icke ställningen nu mera brydsam, än den var för 20 år sedan.
Jag vågar tro, att Sverige väger ganska tungt i den politiska vågskålen.
Jag vågar tro, att Sverige blott med sitt ord, utan att dertill behöfva lägga sin väpnade arme', kan gifva ett ganska betydande utslag i den oförmodade händelsen af ett inträffande krig, en händelse, som innan nästa riksdag
Den 3 November e. w. s7 icke är att befara, emedan uti Europas närvar, politiska förhållanden ligger ett bestämdt interesse för alla magttr att bibehålla fred.
Då man ser med hvilken ömtålighet man undvikit hvarje anledning till krig; då man icke vågat en intervention i Schweitz; då man icke vågat göra ett kraftigt steg till en intervention i Spanien och Frankrike, är det icke tänkbart, att man skulle våga något så Europeiskt afgörande som att anfalla Sverige.
Jag är visserligen af den tanke, att man bör iordningställa försvarsverket, och att det är en af de största förebråelser, man kan gora Regeringen och som jag mången gång gjort, att försvarsverket, efter 20 års fred och med ständigt ökade anslag, finnes i dess närvar, delabrerade tillstånd.
Detta kan Regeringen aldrig ursägtas för, väl inför Ständerna, men aldrig inför historien.
Det är och förblifver omöjligt; ty då man begärt ökade anslag på 3:dje hufvudtiteln till fullkomligt öfverflödiga utgifter, till löneförhöjningar, till lustläger, till uniformsförändringar m. m., men förbisett de angelägna föremålen, såsom beväringens exercering, inköp af gevär och kustpiecer, hvilkas uppgifna nytta i militäriskt hänseende jag likväl icke kan bedö.ma, finner jag icke, att Representationen kan med godt samvete godkänna Regeringens hushållssystem, emedan Regeringens underlåtenhet att hushålla bevisar, att
Regeringen icke frågar efter hvad folket betalar, att hon med likgiltighet ser, att skattebördorna ökasår från år, blott för att erhålla större summor att röra sig med.
För öfrigt hemställer jag, om ick\; statsräkenskaperna visa, att riksdag från riksdag anslag blifvit öfverflyttade från extra till ordinarie stat, så att man inom den sednare fått större summor att röra sig med; och jag hemställer till en hvar, huru det är förklarligt, att, oaktadt man under 20 års fred ökad budgetten vid hvarje riksdag, man nu kan komma och säga, att försvarsverket är i fullkomligen försvarslöst tillstånd, alt vi knappt kunna emottaga en vänskapsbetygelse af en väpnad magt, emedan vi icke kunna erbjuda en väpnad liand.
Hvartill har man då användt alla dessa summor?
Här kan man icke undersöka det i detail.
Folket frågar icke efter detaillerna.
Det ser blott, att anslagen ökats riksdag från riksdag; men det är naturligt, att det frågar sig: hvad gör man af dessa penningar?
Det är äfven orsaken, hvarföre man inom de ofrälse Stånden afslagit, icke K. M:s propos., utan äfven en del af hvad StatsUtsk. tillstyrkt.
Inom BondeSt. har man afslagit alla extra anslag, med undantag af 2:ne.
Detta måste bevisa något.
Det är BondeSt.
, som får betala den drygaste andelen i skatterna, och dess röst betyder något, om icke inom R. o. Ad., åtminstone inför Svenska folket.
Jag ber, att uppmärksamheten måtte fästas dervid, att det hvarken är partisinne eller begär att motsäga, som styrer mina åsigter och föranleder mina tankeyttringar, utan behofvet för Regeringen alt Jvssna Den 3 November e. m. till hvad folket vill och de, som representera massan af nationen, tro vara rätt.
Jag tror, att R. o. Ad. icke inlägger någon ära att, tvärtemot de öfriga Ståndens och StatsUtskts a:ne gånger yttrade åsigt, blindt bifalla alla anslag.
Jag afstyriker bifall till den af Hr Lefren begärda proposln.
En värd talare har uppgjort en calcul för att bevisa lättheten för Regeringen att bestrida de utgifter, som nu äro i fråga.
Han calculerade på ett lån af 8,000,000 r:dr, hvilket kunde amorteras nied 1 proc. om året och således på 3y år skulle vara betalt med de tillgångar, Riksg.cont. äger.
Detta låter mycket väl; men jag får blott fästa den värde talarens och Ståndets uppmärksamhet derpå, att åtminstone 7 riksdagar skulle passera, innan lånet vore amorteradt.
Framginge man då i samma progression de följande riksdagarna, skulle man hafva att vänta kanhända 6,000,000 r:drs skuld vid hvarje riksdag, och följaktligen 35,000,000 r:drs ny skuld, när de 8,000,0000 r:dr hunnit amorteras; och sedan dörren vore viii öppen för 3:dje hufvudtiteln, följde snart de andra titlarna efter.
Samma värde talare har med mycken pathos fästat uppmärksamheten på nödvändigheten att vara rustad och kunna bjuda sin vän en väpnad hand.
Jag hyser samma tanke och tror det vara högst oförsigtigt att förblifva uti ett försvarslöst tillstånd; men jag tror äfven, att det varit möjligt att med de medel, som funnits, försätta oss i sådant tillstånd, om dessa medel blifvit rätt använda.
Det är för mångå år sedan visadt, att om den plan blifvit följd, sorn uppgjordes 1809, då beväringen infördes, man, genom indragning af den stående arméen, hade fått mer än tillräckliga utvägar att skaffa all den materiel, som kunde behöfvas, Jag har bjudit till att studera StatsUtskcs betänk, och kan för min del deruti icke annat än se helt andra meningar, än som äro med bokstäfverna uttryckta.
Jag tycker mig nemi. deruti se på Svenska uttryckt, hvad man på andra språk kallar vägran af budgetten.
Det är icke sagdt, att roan funnit behofven onödiga; man har blott velat gifva sitt missnöje tillkänna med det system, som blifvit följdt.
Så har åtminstone jag förstått StatsUtskcs betänk.
Jag skulle också icke tilltro mig att punkt för punkt kuuna vederlägga nödvändigheten af dessa anslag, oaktadt jag måhända i ett eller annat afseende skulle lyckas deruti, åtminstone för att sluta från deh erfarenhet, jag vunnit från äldre tider, Hvad fästningsbyggnader beträffar, har jag öfverlefvat en fästnings anläggning i Skåne, hvilken, knappast halffärdig, lemnades åt sitt öde och står nu såsom en ruin.
Jag vill minnas, att jag hört sägas, att för de sednast började fastningsanläggningarna vid hufvudstaden förändringar redan blifvit gjorda i planen, och det torde således icke vara ur vägen att uppskjuta arbetets fullföljd, till dess man stad - Den 3 November e. m. gat en bestämd plan derför.
Jag skulle hoppas, att samma öde, som öfvergått fästningen i Skåne, äfven måtte öfvergå fästningen vid Wettern, emedan jag hoppas, att erfarenheten skall visa, att ingen Rikets fiende kan nalkas densamma, emedan Sverige förmodligen upphört att vara en sjelfständig stat, innan någon fiende kommer dit.
Jag har föreställt mig, att det finnes andra försvarsmedel än de, som kunna erhållas för penningar och som kunna genom ökad bevillning eller lån anskaffas, nemi. moraliska krafter.
Jag anser dem vara af vida större vigt än de physiska krafterna; men jag tror, att de fordra en särskild omvårdnad, om de skola trifvas och utbilda sig, för hvilket ändamål jag icke känner något säkrare medel, än att öfvertyga oss, att vi aro i stånd att försvara oss, och att våra möjliga flender icke äro så allsmägtiga, som mången kanhända föreställer sig.
Så länge jag derföre ser, att publicitetens sträfvande att utbilda dessa krafter motverkas och qväfves, tillstår jag, att jag icke kan biträda några ökade anslag för de militära behofven.
Dessutom tror jag, att den Regering, som Önskar ökade anslag, bör ådagalägga den största sparsamhet med de anslag, hon har.
Jag har förut visat, huru källor finnas, derur man kunde hemta icke obetydliga tillgångar, såsom t. ex. genom armeens beklädande med oöfverskuret kläde.
Från de små phenomenerna slutar man till de större.
Så länge jag t. ex. ser gråstensfoten under stallbyggnaderna oljefärgmålas, anser jag tiden icke vara inne att bevilja några anslag.
Jag får ännu en gång för R. o. Ad. förklara, att jag icke kan tillstyrka något extra anslag, ehuru jag icke kan neka behofvet af dem i mångfaldiga afseenden; roen jag anser det såsom en opinionsyttring af nationen, och jag vill åtminstone icke taga på mitt samvete att hafva undertryckt • min tanke i détta fall.
Jag skall icke upptaga R. o. Adis tid med några betraktelser hvarken öfver den politiska ellér financiella sidan af förevar, ämne, emedan jag anser det olämpligt att göra den förra till föremål för någon framställning på detta rum, och emedan jag', hvad den sednare beträffar, är fullkomligen lugnad genom det beslut, R. o.
Jag skall således endast bålla mig till den militära delen, i hvilket afseende jag likväl har föga att tillägga hvad som yttrades vid återremissen och ytterligare i dag af flera talare.
Jag får blott fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet uppå, huru, jag vågar säga, olämpligt det torde vara, om vår arme' kanske vore den enda, som saknade ett sådant vapen som det ifrågavarande, under det att vår vida underlägsna armeer uti länder, sorn med oss icke kunna jemnföras i afseende på sitt geographisfca läge, tillegnat sig detta vapen, såsom det kraftigaste till sjelf— ständighetens försvar.
Med denna öfvertygelse vågar jag 3o Den 3 November e. m. hoppas, att R. o.
Ad. äfven skall inse behofvet och vigten af detta vapen och således bevilja det anslag, som i K.. M:s nåd. propos. till dess anskaffande finnes utfördt.
Man har sagt, att det under närvar, fredliga förhållanden i Europa vore öfverflödigt att göra några uppoffringar för försvarsverkets iståndsättande.
Jag tror, att man just nu under den lugna tiden bör tänka härpå, och förenar mig i öfrigt med de talare, som anse sådant vara för sent, sedan förhållandena förändrat sig.
Man har äfven förebrått
Styrelsen att icke hafva tänkt på försvarets ordnande.
Jag vågar tro, att om tanke derpå och framställningar derom vore tillräckliga, intet lands försvar skulle vara bättre ordnadt, än vårt; ty vid hvarje riksdag har behofvet i detta fall blifvit till R.
St:s bepröfvande framlagdt, men, med undantag af den sistlidna, har sedan 1812 ingen riksdag beviljat något extra anslag för försvarsverkets iståndsättande.
Genom att på ena sidan framställa behofven samt från den andra klandra och afslådem, fyllas desamma icke; och då behofvet sålunda kommer att qvarstå, skall den förebråelse, som i dag blifvit gjord Regeringen, icke heller vid nästa riksdag uteblifva, om anslag icke nu beviljas, hvarföre jag ytterligare anhåller, att R. o.
Ad måtte inse vigten af ifrågavar. anslag samt, med afslag å Utsk:s tillstyrkande, bifalla, hvad K.
M. uti dess nåd. propos. ansett erforderligt till förevar, behof. Hr Rosenblad, Bernh.:
Sedan en värd ledamot appellerat till hvar och ens af Ståndet ära att förena sig med det Stånd , som skall hafva vägrat anslagen, får jag förklara, ehuru jag en gång förut gifvit min tanka tillkänna, att jag anser förenligt med min ära och pligt att bifalla dessa anslag.
Då jag minnes det tidehvarfs historia, i hvilket vi lefva; då jag minnes de skiften och förändringar, som skakat de länder, hvilka blifvit nämnda af den talare, som i ärans namn uppmanat till afslag; då i 3o år vår historia visat och slutligen de åberopade länderna visat hos oss behofvet af sådana anslag, som begäras; då vi med stora förluster fått köpa erfarenheten af de beviljade anslagens otillräcklighet; då man sett, huru ett af Europas fredligaste länder, der den moraliska kraften oförsvagad lefver i folkets hjeltan, då man sett detta land, som man trott vara så främmande för de politiska stormarna, blifva ett offer för en främmande republiks inkräktningslystnad; då erkänner jag, att jag finner min pligt och min ära fordra att icke undandraga ett bifall under fredens lugn till fyllande af de behof, sorn sedermera under kriget med mångdubbelt bekymmer knappast kunde afhjelpas; hvadan jag också tillstyrker bifall till hvad K.
M. uti dess nåd. propos. begärt.
Bland de få röster, som på detta rum lära höja sig mot anslag för militära behof, ber jag, Den 3 November e. m. 3i att äfven min må räknas.
För resten skall jag icke vara vidlyftig.
Ju längre jag lefvat, ju mindre har jag tyckt om vidlyftiga declamationer.
Jag vill blott i korthet angifva, att jag anser tiden vara inne att icke bevilja anslag för oproductiva saker.
Då Regeringen begär anslag för productiva företag, skall jag lenina min röst dertill; men omöjligen kan jag med min röst understödja anslag för militära behof, som jag icke sett leda till någon nytta.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å den nu föredragna 2:dra punkten af Utskrs utlåt.
Ropades starka nej, blandade med ja. H. Ex. hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade afslå 2:dra punkten samt bifalla det af K.
M. äskade extra anslag af 5o,ooo r:dr b:co för anskaffandet af 24 kustpiecer.
Den, som bifaller 2:dra punkten i StatsUtsk:s utlåt.
N:o 291, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnda 2:dra punkt samt bifaller det af K.
M. äskade anslag af 5o,ooo r:dr b:co för anskaffandet af 24 kustpiecer.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 3g.
Nej — go.
Att bevilja anslag utöfver hvad StatsUtsk. tillstyrkt är, efter min öfvertygelse, högst oriktigt; hvadan jag reserverar mig emot såväl detta som föregående heslut. 3:dje punkten.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, började framställa propos. till antagande af Utskrs förslag uti 3:dje punkten af utlåt.
N:o 291, anmälde sig Hr Dalman och yttrade: < Ehuru det visserligen borde väcka min tillfredsställelse, att ingen röst höjt sig för ett ökad t anslag utöfver hvad StatsUtsk. tillstyrkt, kan jag likväl icke underlåta att yttra den öfvertygelse, att icke något anslag bör beviljas.
Jag upprepar det, att jag är fullkomligen öfvertygad, att det kommer att ligga Styrelsen till last, att Styrelsen användt 3a Den 3 November e. m. medlen å de ordinarie anslagen till gevärsförrådens complettering.
Jag tror dessutom, att de 70,000 r:dr, sorn R.
St. vid denna riksdag på ordinarie stat beviljat för arméens materiel utöfver hvad förut dertill varit anslaget, kunna lenina tillgång för ifrågaställa behof.
Jag bar sjelf derom väekt motion, hvilken dock ännu icke är af StatsUtsk. besvarad och troligen icke varit under öfverläggning, innan förevar, punkt i Utsk. afgjordes.
Jag tror, att det är Styrelsens pligt att hushålla med de medel, den har, innan man beviljar nya medel att misshushålla med.
Jag begagnar tillfället för att yttra min högsta förundran deröfver, att Gen.adjutanten för Armeen blottat den stora okunnighet om Ständernas förhandlingar, att Gen.adjutanten sagt, att
Ständerna under föregående riksdagar icke beviljat något för försvarsverket, hvilket är en så mycket besynnerligare framställning, som Hr Gen.adjutanten vid förra riksdagen just var den, som för nämnda ändamål yrkade 2,800,000 r:dr, hvilka äfven beviljades och hvaraf ännu öfver 400,000 r:dr ligga oanvända, som visserligen äro anvisade till utredningsförråden, men kunna af K.
M. anvisas till sådana beliof, som äro angelägnare, än dessa, sedan K.
M. derom gjort framställning till Ständerna.
Ehuru visserligen gevärs anskaffande är ett vigtigt föremål, kan jag likväl, enär medel dertill finnas, hvarmed det beror på Styrelsen att ^rishålla , icke annat än afstyrka allt anslag på extra stat till detta behof.
Hr af Dalström, Gust. Jac,:
Uti ett ämne, sorn omfattar liufvudvilkoret för fäderneslandets försvar, hade jag icke väntat, att en tvekan på detta rum skulle uppstå att bifalla K. M:s nåd. propos.; mycket mindre hade jag väntat, att man icke skulle vilja bifalla det anslag, som StatsUtsk. tillstyrkt.
Det är förvånande att finna en viss kallsinnighet eller likgiltighet uti ämnen, som röra fäderneslandets försvar.
Sådant tror jag likväl mindre härleda sig från bristande vilja att uppfylla vilkoren dei;fpr, än fast mer från bristande kännedom om sjelfva förhållandet dermed.
Jag anhåller derföre hos R. o. Ad. att i korthet få upplysa, huru det förhåller sig med detta angelägna ämne, nemi. arme'ens gevär.
Indelta regtterna äro i allmänhet försedda med Engelska gevär, hvilka 1808 iniommo under namn af subsidie-gevär och ingalunda voro utmärkt dugliga, men sammanrafsade af olika modeller, hemtade från åtskilliga nationer.
Efter den tiden hafva dessa gevär beständigt begagnats i arméen under 1813 och 1814 års krig.
1816 ställdes de på passevolance hos indelta arméen, och man ansåg dem redan då så bristfälliga, att ■staten erbjöd 12 r:dr för geväret.
Sedermera hafva dessa gevär fortfarit att vara i dagligt bruk, och redan för 4 år se - Den 3 November e m. 3'3 sedan har passevolancetiden upphört; men reg: t er na hafva å nyo ingått passevolance med Kronan i afseende på gevären.
Snart är likväl den tiden tilländalupen, och då mäste armeens behof fyllas med de brukbara gevär, som finnas i reservförråden.
De Engelska gevär, som nu finnas i armeen, äro af den beskalfenhet, alt de möjligen kunna hålla till den vanliga handgreppsexercisen, men omöjligen länge kunna tjena till det angelägnaste, som är målskjutning, hvartill de dessutom äro sä mycket mera otjenliga, som de icke äro försedda med sigten.
Hvad åter beväringens gevär beträffar, finnes här endast tillräckligt antal deraf för en enda dass, bestående af sådana, som äro casserade inom armeen såsom odugliga och således icke kunna begagnas till annat än den vanliga handgreppsexercisen.
Jag vet väl, att en reservant i StatsUtsk., en ledamot, som under denna riksdag trott sig kunna organisera landets försvar, har yttrat, att under de fredliga öfningarna icke behöfdes några krigsgevär, utan att mindre dugliga gevär vore tjenliga för öfningarna.