Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Synlig förmögenhet, Tull, öfverflöd, ChartaSigillata m. m. samt en låg personel afgift, hafva varit grundämnen till den nuvarande bevillningens utgörande; men äro alla dessa rubriker calculable, bestämma de till StatsVerket en jämn, och i förhållande tili vahru- eller penningevärdet oföränderlig intrad emellan hvarje Riksmöte?
Jag tror det icke, och då bevillningen vid ett annat Riksmöte behöfver ökas, eller och min. skås, kan det ske utan en omstöpning af nära hela systemet?
Onskeligt vore att allmänna viljan, med åsidosättande af enskildta interesset och tankan, huru drabbar det mig, eftersträfvade sådane grunder till bevillningens utgörande, sorn alstrade oförändeilighet i utskylder och i följe deraf Statsinkomster.
Desse uppfinningar att skatt - §6o Den 26 Februarii. lägga folket, hafva må hända uti enväldiga Stater kunnat illustrera FinanceMinistrar; men tillhöra mindre ett fritt folks representanter; hvilka icke böra m d liknöjdhet se, den ena medborgaren betungas, vida utöfver den andra, sorn ty värr nu sker.
Bevillningen tyckes mig böra utgöras af arbetsförmågan och verkelig förmögenhet; desse gemensamma krafter, äro de enda rika källor, sora förmå hvad inbillade tillgångar icke kunna åstadkomma.
Den årliga markegångssätt ningen å dagsverken är den enda måttstock, som närmar sig emelian vabruvärdet och pvnningen; ett mar kega ngsd ags verke torde nära innefatta den tarQiga människans alla behof för dagen.
Då en uppoffring af hvarje mantals- för man och qvinna, måste ske till samhällsordnings upprätthållande, synes mig den lämpeligaste och o^iänderligaste beräkningen till skattens erläggande vara, att bevillningen utgöres med beräkning i contant af vissa markegångs dagsverken, så för personalen, som för den enskildta förmögenheten.
TabellVerket och 18 to års bevillningslängder för behållen inkomst , den senare evalverad i dagsverksvärde, kunna ligga till grund för öfversigten och möjligheten af att antaga detta förslagna beskattningssätt, och hvarefter antalet af dagsverken kunde be. stämmas för personalen och behållen inkomst af enskildt förmögenhet, allt i förhållande till bevillningens belopp och Statsbehofvet.
All annan taxering till' utgörande af bevillning, under hvad rubrik som hålst, med undantag af en Den 26 Februarii, lindrig utrikes tuilafgift, skulle uppbäfvas, och med deni den undergräfvanöe indirecta beskattningen försvinna.
StatsVerkets behof kunna härigenom bestämmas med tillökning, eller minskning af ett helt markegängs dagsverke.
Fåfängt må invändas emot detta enkla systeme, att den arbetande classen b 1 if— ver tor hårdt skattlagd, och att denna gärd icke utgåi, samt a(.t
Ca pita i isten härigenom icke skattlägges för mera" än personalen; svaret blir lika enkelt som grunderne till beskattningen: arbetskarlen kan lätteligen förstöra på 4 arbetefrie dagar ora året uti otillbörlig dryc-j kenskap, hvad han troligen kommer att erlägga uti skatt, är således icke hardt beskattad; utom dess kan han mera än någon annan ,betinga-sin daglön.
Husbonde och husfader borde då, som nu, ansvara för utskyiderne, och skulle den påräknade personella afgiften icke utgå till sitt fulla belopp, delar sättet samma öde, sorn de nu gällande beskattningsmethod r.
Samma opinionen hos taxeringsrnännen bestämde då som nu, värdet af den enskildt» förmögenheten, och om änteltgen capitalisten skall i sksttberäkning råkas, hvilket torde vara svårt och föga att hoppas, så kan ingen annan utväg finnas än att lagen bestämmer, det ingen revers med inteckning i fast egendom gäller vid uisökningsmål, än den hvarå bevillningsprocenten vöre erlagd, och allt detta , vid ätvenfyr att förlora capitalet, hvaraf följde att, så väl hedern, som eget interesse, skulle fötbjuda alla andra än procentare, att äfventyra det ena eller det andra, önskeligt 862 Den '26 Februarii* vorei att om detta bevillningssätt vinner stadga, Statens Embetsman kommo att njuta sine löner beräknade i Riksmarkegåbgsdagsverken, på enahanda sätt som Statsverket sin intrad, hvarigenom mera oföränderlighet i deras inkomster äfven vunnes.
Till detta enkla beskattr, ingssätt hörer ovilkorligen den så länge efterlängtade näringsfriheten , som tilldelar metsniskad de rättigheter i borgerliga samhället, dem naturen tyckes hafva gifvit henne, nemligen: frihet att försörja och försvara sig sjelf, då hon uppfyller sin pligt emot samhället, gör hon det icke, må hon då först som lösdrifvare anses och vara pligtig att arbeta hos dea ecnn vill för henne erlägga dess årsskatt till staten.
Ett lands verkliga förmögenhet är ostridigt dess productionsförmåga och penningen blott eio representant af productionen, sorn blott underlättar varu bytet.
Är detta ett axiome, så följer äfven att arbetsförmågan är hufvudstyrkan i ett samhälle och i följe häraf bör den beskattas i likhet med all annan förmögenhet.
Finnes någon näring som icke uppskattas i värde och i förhållande till mängden af menniskor sorn användas på densamma.
Protocoll, hållna hos Högloflige Ridderskapet och Adeln ? vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829.
Trettiondefjerde Häftet.
Trjckta hos Johan Hörberg, 1831. i \ ■ ; * , ' ‘ ;■ s, . ■ Måndagen den 20 Julii 1829.
Plenum klockan half lill 6 Eftermiddagen, Justerades ett ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den x8 dennes eftermiddagen fattade heslut.
Öppnades Ridderskapets och Adelns Herrar Eleclorers Lista till val af Ledamöter i nedannämnde Utskott, och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: 1 BevillningsUtskottet: Efter N:o igg.
Friherre Wrangel af Adinal, Henning; N:o 2,i5i.
Herr Liljenstolpej Carl Otto.
Efter N:o 1861.
Herr von Hartmansdorff, August; N:o 1,652.
Herr Kunckel, Gustaf Henrik.
1 Allmänna Besvärs- och EkonomieUt skottet:
Efter N:o Herr af Forsell, Carl , och N:o 2,265.
Herr af Robson, Carl Magnus; 4 Dm ao Julii.
Friherre Ridderstolpe, Fredrik, och N:o 1788.
Herr Psilanderhjelm; Fullmägtig Herr af Sillen, Lars Gabriel.
I RiddarhusUtskottet : Efter N:o 357.
Friherre Nordenskjöld; Ful 1 - mägtig Herr Nordenskjöld, Carl Reinhold; N:oi7p8.
Herr Bruncrona, Gustaf Adolf, och N:o 2000.
Herr Adlerwald ; Fullmägtig Herr von Troil, Knut; N:o 114- Grefve Thott; Fullmägtig Grefve Gyldenstolpe, Anton Gabriel; N:o i83.
Friherre d’Albedyhll, Carl Gustaf; och N:o 228g.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken ti 11 k än 11 a ga f, a 11 He rr K u neckel anmält sig vara hindrad, alt emottaga den honom uppdragne befattning i BancoUtskottet.
Föredrogs å nyo Herr Rosenqvists, Fredrik Leonard, den 18 dennes eftermiddagen på bordet lagde hemställan, att 38 RiddarhusOrdningen bort, vid den i samina Plenum förefallne votering, hafva blifvit tillämpad.
Herr Rosengvist anförde skrifteligen:
Då jag i sista Plenum med stöd af 38 Den ao Ju lii. 5 i RiddarhusOrdningen, satt giltigheten af elen då förrättade voteringen i fr ilga, anser jag mig skyldig inför Ridderskapet och Adelil vördsamt uppgifva mina åsigter.
Förhållandet måste, efter mitt sätt alt se, nödvändigt vara uti denna sak, lika med hvad det är i en Rättegång, der jäfsfrågor skola hedötnas.
Är Rättegången af tvistemålsnatur, så rörer den icke person, utan blott ting; är den åter af brottmåls natur, så rörer den icke ting, utan blott person.
I båda händelserna måste en Domare, hvilken vet sig af en eller annan orsak vara jäfvig, afhålla sig från saken, ehvad frågan rörer en preliminair omständighet, eller sjelfva hufvudsaken, nemligen tinget eller personen, emedan den lagprincip är orubbelig, att den Domare, sorn är jäfvig att döma i det bela, måste äfven vara jäfvig att döma angående delar deraf, eller det som af hufvudsakeu flutit.
På denna rättsprincip, och allmänt antagna lagtolkning vid hvarje Svensk Domstol, bygger jag nltså det juridiska omdöme, att det är Konungens Rådgifvares och vederbörande Föredragandes af ConstitulionsUtskottet granskade åtgärder, som gif* vit anledning till Utskottets derom afgifne Utlåtande, och att, då berörde Utlåtande åter gifvit anledning till voteringen, är det icke formen, utan sjelfva saken, som skall grundlägga jäfsanmärkningen emot dem bland 6 Den 3o J u lii.
Ridderskapet och Adeln, hvilka veta sig
Stå i det slägtskaps förhållande till de ifrågavarande Embetsmännen, att 38 §.
RiddarhusOrdningen bör tillämpas.
Jag anhåller alltså, att upplysning matte meddelas, hvilka de personer äro, som deltagit uti den här på Riddarhuset i sista Plenum inträffade votering rörande
DechargeBetänkandet, och att ingen votering i det ämnet imedlertid måtte få äga rum, förr än nyssnämnde upplysning vunnits, och ett definitift beslut i grund deraf blifvit fattadt.
Herr Toll3 Florus} uppläste följande:
Då den votering, som i sistlidne Plenum föregick, rörande sättet att behandla ConstitutionsUtskottets
Betänkande öfver granskningen af StatsRådets Protocoller, ovilkorligen rörde formen, enär fråga var, om detsamma borde återremitteras eller punktevis till afgörande föredragas, äger jag så mycket större skäl att motsäga Herr Rosenqvists klander af voteringen, som den afgörande formen, hvilken borde iakttagas, icke kan lämpas till 38 §.
RiddarhusOrdningen, hvilken föreskrifver Skyldemäns obehörighet att deltaga i votering, som personligen rörer en eller annan af Ridderskapets och Adelns Ledamöter; men som, enligt hvad redan sagt är, denna votering endast rörde form, och ej person, yrkar jag, alt uppå Herr Rosenqvists klander något afseende icke måtte göras.
Den 10 J uli i. 7 Friherre Cederström, Jacob:
Jag är en af dem, som äro i slägt med en StatsRådsLedarnot, och deltagit i voteringen.
Jag har gjort det i fullkomlig öfvertygelse derom, att jag ej voterat hvarken om min slägtinge eller någon annan af StatsRådels
Ledamöter, utan endast rörande den form, under hvilken målet skulle föredragas, och dertill var jag berättigad.
Likväl förutseende att det kunde finnas Ledamöter af Ståndet, som torde misstaga sig om hvad sak och form vore, har jag före voteringen begärt af Herr Grefven och LandtMarskalken få veta hans tanka för att, i händelse han tvekat, göra min rättighet gällande; men då Herr LandtMarskalken instämde i den öfvertygelse, att voteringen angick form och ej sak, ansåg jag mig ej böra gifva anledning till någon discussion.
Härtill vill jag nu lägga, såsom bevis att voteringen blott rörde form, och ej personer, att, ehvad utgång voteringen fick, saken likväl stod på samma ställe.
Ridderskapet och Adeln har i alla fall rätt, alt punktvis återremittera ConstitutionsUtskottets Memorial, sedan Herr LandtMarskalken förklarat sig icke kunna vägra återremiss å sådana frågor, uti hvilka ConstitutionsUtskottet gjort hemställanden till beslut.
Genom föredragning punktvis äger Ståndet således lika rätt att pröfva, hvilken eller hvilka frågor Ståndet vill återremittera eller låta förfalla.
Detta är hvad jag ansett mig böra till Protocollet 8 Den 20 Julii. förklara.
I öfrigt är jag öfvertygad, att Herr Grefven och LandtMarskalken ej lärer göra afseende å Herr Rosenqvists framställning, emedan voteringen endast angick en formfråga.
Jag erkänner, att jag, ehuru nära slägtinge till en af StatsRådets Ledamöter, deltagit i voteringen; men jag tänkte verkligen icke på något annat vid detta tillfälle, än att med min röst jern väl bidraga till bevarande af våra Grundlagars helgd.
Emedlertid skall jag icke klaga hvarken öfver obillighet eller stränghet, om 38 §.
RiddarhusOrdningen blifver å mig tillämpad.
Det är ett axiom i juridiken, att jäfsförhållandet i afseende å formen, är oskiljaktigt från det, rörande saken.
En Domare, som är jäfvig att behandla hufvudsaken, är följaktligen äfven jäfvig att handlägga en dermed gemenskap ägande preliminairfråga.
Då 38 §.
RiddarhusOrdniugen icke gjort någon skilnad mellan bufvudfrågor och formfrågor, måste naturligtvis enahanda tillämpning deraf äga runi, som af allmänna Lagen i dylika fall är vanlig.
Det kan för öfrigt ingalunda förundra mig, alt de Ledamöter, hvilka, i fråga om formen för DechargeBetänkandets behandling, yrkade, att man, med afvikande från Grundlagens föreskrif - Den ao Julii. 9 ter, borde afgöra det punktevis, nu icke eller anse den ifrågastälde 38 §.
RiddarhusOrdningen tillämplig.
Jag yrkar, för min del, att den må tillämpas, ehuru det djupt smärtar mig, om en sådan Ledamot som den siste Talaren skulle blifva föremål derför.
Den siste Talaren bar yttrat, att de Ledamöter, som önskade, att
DechargeBetänkandet skulle delas och ej i dess helhet afgöras, derigenom yrkat, att man borde handla emot Grundlagen.
Som jag är en bland dessa Ledamöter, får jag förklara, att långt ifrån att tro mig hafva bandlat emot Grundlagen, tror jag mig hafva uppfylt dess bud, jemte hvad min rättskänsla mig ingaf, ty jag ansåg ej med mitt samvete enligt att afgifva lika yttrande i alla fem punkterne, samt fria eller fälla utan afseende på de skiljaktige omständigheter, sorn för mig företedde sig.
I afseende på förevarande fråga,, måste jag erkänna att, vid genomläsningen af 38 §, jag ej kunnat fatta den annorlunda, än att de omtalte personerne ej få rösta i de mål, som röra personer, men att då det gäller en preliminairfråga, och ej personers rätt, det ej genom lagligt jäf är dem förhindradt att votera.
Dessutom säger mig sista momentet af §, alt det är endast i det fall, då voteringen kunde bero af hans eller de - IO Den 20 Julii ras röster, mot hvilka skyldskapsjäf uppstår, som §. blir användbar.
Jag har ej öfvervarit hela voteringen, men man har sagt mig, att 7 personer skulle vara i det ifrågavarande förhållandet.
Då uppkommer i alla fall i/f. rösters pluralitet; hvarigenom den skedde voteringens utslag öfverväger den å andra sidan yrkade mening.
Efter tydliga ordalydelsen -—. ordaförståndet -— och sjelfva den genom interpunctionerne i 38 §. af RiddarhusOrdningen uttryckte mening, har voteringens ogiltighet afseende endast dei> på, att jäfvige personers skiljande från Riksdagen aldeles icke beror af bevisningen om voteringens olika resultat, utan endast deraf, att de jäfvige hafva tvärtemot förbudet i 38 §.
RiddarhusOrdningen, såsom medvetande af sin jäfaktighet, likväl deltagit i en votering, hvilken varit olaglig och ogild, och hvarigenom villervalla, oreda, besvär och tidsutdrägt blifvit oundvikelige följder.
De anmärkningar man gjort vid mina framställningar äro, såsom af mig förutsedde, redan besvarade och vederlagde; hvarföre jag ej vill upptaga tiden med en repition af hvad jag förut yttrat; utan anhåller endast om proposition.
Till en början får jag förklara, alt då jag var en bland dem, som yrkade, att DechargeBetänkan - Den ao Jul i i. det skulle punktevis behandlas, hade jag dervid ej någon annan afsigt, än att ej sättas i nödvändighet att fälla den, som ej saker var, i stället för den, som saker var.
Om den, som yrkade motsatsen, hade för afsigt att genom sammanblandning af alla frågorna vinna en sådan följd, lemnar jag derhän.
Hvad saken angår, torde ingen vara som ej påminner sig, att förliandlingarne i sista plenum hade afseende på form frågan; men en Ledamot yrkade då, alt Japropositionen skulle angå sak , och Nej-propositionen formfrågan, och då detta förslag icke innefattade någon bestämd olaglighet, ty i motsatt fall hade propositionen säkerligen af Herr Grefven och LandtMarskalken blifvit vägrad, så lyckades det den värde Ledamoten att tillvägabringa den oformlighet, hvarpå hela denna tvist grundar sig.
Jag förbigår att yttra mig, huruvida, med den form propositionen på det sältet fick, något personligt vid voteringen var i fråga, ty jag behöfver endast hålla mig till resultatet, och i det afseendet förena mig med Herr Grefve De la Gardie.
Orden i Lagen äro tydliga, då der står:
Skulle någon eller någre, som på ofvanberörde sätt befinnas slägt vara, uti sådan fråga hafva voterat, vare han eller de Riksdagsmannarätt för den Riksdagen förlustige, och voteringen ogiltig, i fall i nästa Ple - Den 20 Jnlii. num styrkes, att voteringen kunnat bero af hans eller deras röster.
Nog har jag hört en person yttra att vilkoret: ”i fall voteringen kunnat bero af hans eller deras rösterf ej skulle hafva afseende på föreskriften om förlust af Riksdagsmannarätten, utan endast på den sista meningen, men jag tilltror mig ock, att kunna läsa Svenska, och kan ej så förstå §.
Jag yrkar således att saken måtte förfalla.
Det är icke utan förundran jag hört personer, som mycket bevistat de vanliga
Domstolarnes sessioner, påstå, alt ifrågavarande Votering angick icke sak utan blott form.
Jag trodde, att det icke kunde vara dessa Herrar obekant, att frågan om ett måls upptagande till pröfning, med afseende på sjelfva omständighelerne deraf, måtte röra saken.
Jag leinnar till hvars och ens omdöme att ingå i deras afsigter, som yrkat Betänkandets upptagande punktvis; men hemställer, om det icke måtte vara meningen att afleda uppmärksamheten från Styrelsens collectiva misstag och sönderklyfva dess synder i så många serskildta punkter, hvilka hvar för sig kunna vara mindre betydliga.
För att fatta, huru denna fråga bör behandlas, behöfver man endast göra sig reda för, huruvida det är tänkbart, att beslutet i 38 §. skulle afse början af meningen, eller blott att voteringen skulle vara ogiltig, i hän - Den ao Juli i. i3 delse dessa personers röster bestämt pluraliteten.
Om man tanker sig att den, som skrifvit RiddarhusOrdningen, skrifvit vanlig Svenska, och icke är nöjd med att blott kunna läsa Svenska, så borde väl, för alt komma till det resultat Grefve Posse yttrat, hafva stålt: skulle någon eller någre skyldemän hafva i beslutet deltagit, och voteringen kunnat bero af bans eller deras röster; men nu kan frågan om ansvaret icke sammanföras med frågan om voteringens utgång, såsom vilkor, utan detta ansvar måste blifva likadant, antingen voteringen utfaller till fördel eller nackdel.
Den sednare meniigen står naturligtvis blott för att trygga Ridderskapet och Adeln, att en votering i dylika mål icke när som helst må kunna göras ogiltig, på det viset, att Konungens Rådgifvare, derest de voro osäkre om utgången, blott behöfde känna oss på pulsen med en sådan förskoltsvotering, då det naturligtvis berodde på, huruvida de jäfvige röstegarnes antal bestämde resultatet, att voteringen kunde komma alt gå om.
Herr AnckarswärdAugust:
Jag ämnar icke ingå i den juridiska delen af frågan, hvartill jng saknar både kunskap och förmåga, men med den ledning det sunda förståndet och mitt modersmål gifvit mig, kan jag icke annat än förena mig i yrkandet, att 38 §. bör i hela sin vidd tillämpas. >4 Den 10 Julli.
Man har väi sagt, att här blott var fråga om former, men jag kan icke förstå annat, än att de juridiska formerna här så mäkigt inflyta på sakens afgörande, att de blifva ett och detsamma, helst i alla mål, sorn parsonligen röra Ridderskapets och xVdelns Ledamöter.
Jag finner 38 §. så kier, alt jag icke ser, huru den på mer än ett vis skall kunna tolkas, och då hela vår säkerhet beror på efterlefnad af Grundlagar och Ståndsordningar, ser jag det farligaste prejudicat, om vi nu af consideration för personer förbise Lagens bud.
Om vi nu göra detta, så skola vi etablera en praxis, hvilken vid många flere tillfällen skall blifva åberopad, och jag skulle icke önska, att det biefve 1829 års Riddarhus och dess LandtMarskaik förbehållit, att i detta fall gifva en praxis, hvarigenom man åsamkade sig den icke serdeles behagliga tacksägelsen af efterkommande, att till dem hafva lemnat prejudicatet af oordning och sjelfsvåld i stället för laglydnad.
Öfver afsigterne hos de röstande å eria eller andra sidan, vill jag icke yttra mig; ty jag tror de höra icke till frågan.
Enskildt förenar jag mig med Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie.
Då äfven jag yrkade frågans företagande styckevis, var orsaken den, att jag icke kunde bedömma alla punkterna lika.
Jag hade såledels kommit i en strid med Den 70 Jnlii. mig sjelf och med ConstitionsUtskottets sista mening.
Jag känner äfven, att vid allmänna Domstolar det är Domaren ålagdt, att tillämpa och förklara lagen, då den är otydlig, och saken icke kan utredas annorlunda; samt alt detta åliggande är lika vid preliminär- och hufvudfrågor, men så är icke förhållandet med Grundlagarne, som skola tillämpas efter deras ordalydelse, och 38 §.
RiddarhusOrdningen talar icke om form eller sak; utan blott om personer samt beslut om personer.
Här hafva vi likväl icke beslutat om personer, ty det står oss lika öppet, som vid förra voteringen.
Det skulle dessutom förefalla mig, besynnerligt, om jag vore jäfvig, att såsom SlåndsLedamot deltaga i en fråga, deruti jag icke varit jäfvig vid handläggningen i ett Utskott.
Då jag förra gången hade äran yttra mig rörande formfrågans sammanhang med saken, skedde det icke alldeles så obetänkt, som Grefve Posse och Herr Tham förmodat.
Jag är nemligen af den tanka, att 107 §. icke kan tillämpas på ett enda isolerad t factum, utan blott på kedjan af de serskildta handlingarna.
Under denna synpunkt kunde man således icke försvara annat, än att hela massan måtte på en gång företagas.
För öfrigt var meningen blott att få in åtskilliga upplysningar, hvarefter man, då Betänkandet andra gången återkom, var lika i6
Den ao Juli i. obehindrad att gä punktvis tillväga.
Herr Tham har anfört, att Grundlagarne skola efter deras ordalydelse tillämpas; men den värde Talaren måste medge mig, att RiddarhusOrdningen icke är någon Grundlag, samt att således sunda förnuftet åtminstone i afseende på den måtte få göra sin rätt gällande.
Friherre Anckarswärds Carl Henrik:
Denna fråga framställer i anseende till mig ett snart sagdt oöfvervinnerligt hinder att yttra mig öfver saken, då det rörer en person, hvilken, utom det att han alltid är motståndare af mina meningar, gjort allt sitt till, för att vid denna Riksdag, med biträde af en Grundlagsparagraf, söka mitt uteslutande från Riksdagsmannarätten.
Således inställer jag mitt Utlåtande om sjelfva saken.
Men i anledning af hvad en annan Ledamot yttrat, om ädelheten af sina afsigter, att få Betänkandet punktvis afgjordt, så får jag under förutsättande, att denna afsigt icke varit att fälla någon person, äran påminna honom, att då jag yrkade Betänkandets återremitterande i sin helhet, motiverade jag utförligt anledningen dertill, nemligen att jag icke ansåg mig öfver Betänkandet, sådant det nu är, kunna ingå i ventilation om snartsagdt något enda uppgifvit fall.
Min afsigt var att få ett Betänkande sådant, att jag icke med min me - Den 20 Julli. >7 ning må bidraga att fälla någon, som icke är saker, utan tvertom att på något bättre grunder, än Utskottets Betänkande framställt, utöfva den heligaste af våra rättigheter.
Jag bade i delta mål tänkt iakttaga tystnad; men då jag hort någre Ledamöter, på hvilkas mening många inom Huset pläga sätta högt värde, yttra sig på ett sätt, alltför stridande mot de åsigter jag har om Lagens ordalydelse, måste jag söka vederlägga dem.
Det har nemligen blifvit yttradt, att voterande Skyldeman icke skulle vara sin Riksdagsmannarätt förlustige, om det icke kunde bevisas, att deras vota haft inflytande pä voteringens utgång.
Jag tillstår det förvånar mig tillhög grad, att höra sådane satser drifvas inom delta Hus; satser, som blott bordt kunna yrkas af Advocater inför en UnderDomstol.
Jag torde blott behöfva uppläsa sjelfva orden i RiddarhusOrdningen, och öfverlemna lill hvars och ens känsla att deröfver döma.
I 38 §* står: ”Skulle någon eller någre, ”som på ofvanberörde sätt befinnas slägt ”vara, uti sådan fråga hafva voterat, va*'re han eller de.
Riksdagsmannarätt för ”den Riksdagen förlustige, och voteringen ”ogiltig, i fall i nästa Plenum styrkes, ”att voteringen kunnat bero af hans eller 34 H. 2 Den ao Julii. ”deras röster.”
Ilar mäste naturligtvis skiljag emellan tvenne saker; den ena är ett brott, som Lagstiftaren velat bestraffa, nemligen alt deltaga i en votering, Iivari man visste sig vara jäfvig.
Den andra är de jäfviga rösternas inflytande på utgången.
Jag vet knappt, huru dessa kunat åtskiljas bättre än, som skett på detta ställe.
Här bestämmes ju tydligen, att den, som tverternot föreskriften deltagit i Voteringen, har blottställt sig för det ifrågavarande äfventyret; men om så mångå Ledamöter deruti deltagit, att utgången kunnat bero deraf, så blir voteringen tillika ogiltig.
Medan jag fått ordet, vill jag begagna det, för att äfven ytlra mig öfver den frågan, huruvida dessa Skyldeman verkligen varit jäfvige att deltaga i den omtvistade voteringen.
Jag ber att få uppläsa följande ord ur samma §.: