Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad Directeurerne angår, så, då Ridderskapet och Adeln beslutit, att deras antal skall vara högst 4> skulle jag tro, att aflöiringen ej bör blifva så stor, som nu Deli 7 November e. m. xr^j Sättes i fråga.
Skulle man ej tillsätta flere än 3, så kunde med samma hufvudsumma arfvodena något förhöjas för hvarje af Directeurerna, och då 3 persöner pläga anses nog till att utgöra ett Embets-Collegium, höra ock 3 personer vara nog till ett Discont-Collegium.
Men vill man hafva 5 Ledamöter, så hör väl kostnaden icke drabba Banken utan ärfvodepa i proportion nedsättas.
Man må ej här vara mera frikostig, än det behöfves, eller derutöfver åstadkomma Banken någon kostnad.
I fall det skulle vara en af Bankens mindre Tjenstemän, till exempel en Bokhållare med 8oo Riksdalers lön, som blefve Baneo-Ombud, så, när man tillägger de i3oo Riksdalerne, finge lian aioo Riksdaler.
Skulle man åter, sorn Herr Rosenblad föreslagit, låta honom mista sin lön i Banken, och gifva honom i ett för allt 2000 Riksdaler, så förlorade lian ju deruppå 100 Riksdaler.
När en härvarande Embetsman, som bittils härjat sig med sin lön på stat, flyttar till en ort, som ej är dyrare än Stockholm och får en tillökning af t3oo Riksdaler Banco, så synes det vara tillräckligt.
Skulle man åter öfverlemna saken åt Fullmäktige, så är det välsvårt för dem att accordera om vilkoren med tjenstförrättaren i hans ställe uti Banken.
Att något bestämdt af Riksens Ständer fastställes, synes nödigt.
Om man ej finnér, att så bör ske, måste saken väl öfverlemnas
Den 7 November c- m, Banco-Fullmägtige , men elå böra de i3oo Riksdalerna ökas, emedan när afdrag å förra lönen skall ske åt den, soni förrättar Ombudets tjenst i Banken, löningsviikoren ej gvara mot förtroende-posten.
Directeurerne angår, så lärer deras lön alltid komma att anses, såsom bonorarier, sorn lemnäs
At personer, hvilka vilja tjena orten, såsom en ersättning för deras besvär, och ej såsom något brödstycke; ty de, hvilka endast pch allenast fikade derefter, äro troligen föga skicklige, att utöfva detta ansvariga kall.
Hvad angår bestämmandet af dessa arfvöden, tror jag att, antingen de lemna åt Ständernas Ombud, ejler åt personer, som erhållit Banco-Fullmäktiges förtroende , honorarierne i alla fall böra uppgå åtminstone till hvad Herr Stråle föreslagit, Grefve von Rosen; Jag kan icke neka, att jag tror 666 Riksdaler 32 Skillingar Banco vara det minsta, som Directeurerne böra hafva, Om det vöre, sorn först föreslogs, private personer inom Stånden, som Utseddes till Directeurer, så voro honora» rieme tillräckliga, men nu äro desse Directeurer verklige Embetsman, och jag tror till och med, att det skall blifva svårt, att finna personer, sorn vilja åtaga sig så stort ansvar för en så liten belöning, Jag anser således 666 Riksdaler 3a Skillingar vara det minsta arfvode, sorn bör bestämmas, Den 7 November e, m, *99 Herr Pereswetoff'
Morath:
Jag stall icke länge uppehålla Ridderskapets och Adelns tid, och anhåller endast att, i anledning af hvad Herr Stråle anfort, få yttra några ord.
Det har ej kunnat vara min mening, då jag hiträdt Herr von Hohenhauseus tanka, att den persons lön, som blef B inco-Ombud, skulle under tiden borttagas från Banken, och att de öfrige Tjensternännen skulle dela göromålen, utan ökad inkomst.
Min åsigt af ämnet är, att lönen skulle af Banken ersättas, så att en annan Tjensteman, som lomme att förrätta tjernsten, njöt ett motsvarande arfvode eller lön.
Jag anhåller om proposition först å deri förändring i benämningen, som Herr Stråle framställt, och sedan på det förslag Herr von Hohenhausen gjort.
Jag tror, att Herr von Hartmansdorff och Herr von Hohenhausen ej nog afse förhållandet med Bankens tjenstemän.
Förhållandet är icke sådant, att någon kan ryckas ifrån sin tjenst, utan att det inverkar på de öfrige.
Om man rycker horten, mäste han ersättas af en annan.
Om den, sorn blifver Ombud, får behålla hela lönen, så skall ju den, som efter honom intrader-, hafva ersättning, och då blifva ju utgifterne för Banken i alla fall desamma.
Det är då bättre, enär Bankens inkomster i alla fall genom denna inrättning ökas, att gifva eu rund lön.
Om en Banco-Commissarius nedskickas, lomme han alt tjena för 2,900 200 Deri 7 -Vove ruber e. m.
Riksdaler, men om det ldir en mindre tjensteman, får han blott 1900 Riksdaler.
Om 1111 en Commissarius tages bort, skall lian ju i alla fall ersättas, ty liela organisationen af Ranken är sådan, att hvar och en behöfves på sin plats.
Således tror jag, att BancoOmbiulets arfvode bör i ett för allt bestämmas , till och med till 2000 Riksdaler, blott med det tillagg, att 0111 han är Bankens Tjensteman, han då får behålla halfva lönen.
Hvad angår
Direcleurerne, tror jag att 5oo Riksdaler för deni är tillräckligt.
Jag minnes, att när Götheborgs Discont bildades, var
Directeurernes arfvode efter den tiden jqo Riksdaler.
Nu äro väl liderne förändrade, men jag är öfvertygad att med OOQ Riksdaler Banco skall ej Banco-Styrelsen vara i brist af personer, hvilka vilja åtaga sig
Direeteurs-befattningen.
Jag tillstyrker derföre, att Directeurernes löner bestämmas till 5oo, och Bunco-Ombudets till 20QO Riksdaler Banco.
Då åtminstone Tre Millioners Capital anförtros åt (dessa nya Tjenstemän och det således är nödvändigt, att Riksens Ständer äga säkerhet hos de personer, hvilka utgöra Verkens styrelse, och bland dessa Bankens Ombud är den vigtigaste Ledamoten, kan jag ej frångå; att man bör bestämma en säker inkomst , hvilken minst bör uppgå till 2000 Riksdaler Banco.
E11 värd Ledamot talade 0111 hvad man bär härjade sig med, Jag hem - Den 7 November e. m. 201 ställer, om icke det är angelägit, att till Ombud söka en högst skicklig person, och om icke dess befattning är vigtigare än Kamrerarens och Ombudsmännens, men desse lägre Tjenstemän kunna genom commissioner förtjena vida mera.
Om man ej bestämmer en tillräcklig lön , kan man ej vänta sig, att någon af de dugligaste personerne skall söka denna plats.
Jag instämmer så' ledes deri, att Banco-Orabudet må erhålla sooo Riksdaler Banco, och derjemte halfva lönen i Banken, så vida han derstädes är Tjensteman.
Förhållandet med en Tjensteman i Banken, som anställes till en annan befattning, är detsamma, som med andre Tjenstemän i dylik belägenhet.
Då någon gör tjenst för en annan, skall tjenstförrältaren hafva sitt arfvode.
Man har omtalat skilnaden i lön för en Banco» Commissarie och för en Banco-Bokhållare, om de fingo behålla sina löner med ett för bägge lika tillägg, eller om de utan afseende, å förut inneliafvande lön, linge en bestämd lika stor summa, i ett för allt.
Skilnaden Liefve i förra händelsen lika proportionerad mellan en Banco-Commissarie och en Banco-Bokhållare, som den redan-är mellan deras i Banken ägande löner; och det är just denna proportion, som bevisar billigheten af de i3oo Riksdalers tillägg.
Skulle en Commissarie, som skickades till Götheborg, blott få 2000 Riksdaler, så finge 202 Deti 7 November c. m. lian för litet i jemförelse med den lön han förut innehar; finge deremot en Bokhållare nooo Riksdaler, voro det må hända för mycket; Men då man omtalat att lian äger 700
Riksdalers lön, så gör den i alla fall med tillägget af de i,3oo Riksdalerne, just det ifrågasatta beloppet af 2000 Riksdaler.
Jag tror således, att man bör förblifva vid den föreslagna summan, emedan den kan vara jemt passande.
Man lär ej eljer kunna påstå, att de öfrige Ombuden elier Directeurerne utom Bancb-Omhudet, äfven skulle betraktas såsom ordentliga Tjenstemän, ty då borde de hafva 3000 Riksdalers lön livar och en; utah torde de alltid böra anses innehafva förtroendeposter; och då är arfvodet tillräckligt.
Ville man betrakta alla dessa Directeurer, såsom Tjenstemän, och gifva dem 2000 Riksdaler hvardera, så blefve denna förvaltning öfverdrifvet dyr.
Directeurernes lön, så hanger den frågan ihop med den Ridderskapet och Adeln i dag afgjort, huruvida Direeteiirerne skola af Riksens Ständer tillsättas, eller icke.
Om Ständerne komma att tillsättaNdem, så är det visserligen möjligt och troligt, att desse personer göra mera afseende på hedern; men med all respect för Fullmäktige, så om de skola till- och afsätta dessa personer, komma de, hvilka söka dessa platser, att fästa det hufvudsakligaste afseendet vid arfvodet, Derföre om Riksens Ständer vilja Den 7 November c. >n. 203 hafva personer, för hvilka de kunna hafva förtroende, höra ej dessa arfvoden blifva alltför ringa, och jag förenar mig således med Herr von Hohenhausen i denna fråga, äfvensom jag med honom instämmer , i afseende å de lägre "Tjenstemäimen, samt att ingen skillnad hör göras emellan Götheborg och Malmö, Jag har så mycket mera anledning att anse denna skillnad ej böra göras, som, ehuru jag erkänner, att priset å vic tu alier m. m., i Götheborg är högre än i Malmö, prisen på Värdshusen dock äro Större i Malmö, och det är att förmoda, att desse Embetsman ej lefva en famille, Utan måste bo och lefva på Värdshus, där prisen äro höga , i anseende till bristande concurrence.
På ett år har ej i Malmö funnits mera än ett enda spisqvarter för bättre folk.
Med Herr Hjerta instämmer jag dervid, att Ombudet ej bör bibehålla hela lönen, utan blott den halfva, och utom dess det bestämda arfyodet, Herr Printzensköld, Axel:
Instämmande till alla delar med dem, som anse att Baneo-Ombudet bör hafva såsom arfvode 2000
R;dr, och bibehålla hälften af sin förut innehafvande lön, får jag, i afseende på den parallel Herr von Hartmansdorff gjort emellan en Bokhållares och en Commissaries lön, anföra, att jag anser skillnaden, riktig, då den uppdrages efter olika göromål och olika ansvarighet, inom Banken, men då jag ej kan inse, att en Commissarius, om Den 7 November e. m. han flyttas till Låne-Contoiret, ian få mera göromål, kostnad eller ansvarighet än en Bokhållare, om han flyttas dit, så ser jag ej, hvarföre någon skillnad hör göras i löneinkomst.
En Bokhållare kan lika väl vara gift, som en Gommissarius, och behöfva underhålla famille.
Derföre tillstyrker jag att Banco-Ombudet, utan afseende på hvad grad han i Banken innehar, måtte få hälften af sin lön och 2000 R:dr, samt att den, som gör dess tjenst inom Banken, får den andra hälften af lönen. .%•
Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition till bifall af 5 Punkten, i afseende å det för Directeurerne vid LåneContoiren deruti föreslagne årliga arfvode.
Piopades J a och N e j. I anledning hvaraf Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde, att livgr och en af Dirfccteurerne vid Låne-Conloiren måtte såsom årligt arfvode erhålla 5oo R:dr Banco.
Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde vidare proposition å 5:te Punkten i afseende å den för Bankens Ombud deruti tillstyrkte årliga aflöning.
Den 7 November c. m. 2o5 Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, att Bankens Ombud vid hvardera Låne-Contoiret måtte i ärlig aflöning erhålla 2000 Ridr Banco, jemte hälften af dess i Banken innehafvande lön.
Ropades starka Ja, jemte några Nej. Herr Gref ven och Landt - Marskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckt sig finna, Ja öfverrösta t Ne j, propositionen blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Herr Grefven och Trundt - Marskalken föreslog ytterligare, att för öfrigt alla Tjenstemännen jemte Vaktmästaren vid Låne-Contoiret i Malmö måtte erhålla lika aflöning med den Utskottet för deras vederlikar vid LåneContoiret i Göthe-borg tillstyrkt.
Hvarefter, uppå gjord Proposition, 5:te Punkten i allt öfrigt af Ridderskapet och Adeln gillades. 6:te Puncten.
Her r von Hohenhausen:
Efter det i förmiddagspleirum fattade beslut kan det ej komma i fråga, att något visst Stånds Ledamot skall vara Ordförande.
Jag anser, att ordförandet lemnäs åt Banco-Ombudet, eller ock att åt Banco-Fullmäktige öfverleninås, 206
Den 7 November e. m. att utse elen, som skall föra orelet.
För mig synes det som Banco-Ombudet kunde vara både föredragande oell Ordförande.
I förmiddag yt trade jag, att, sedan Banco-Styrelsen skall tillsätta DirectionenS jLedamöter alla voro att anse såsom Bankens Ombud, och då skulle jag gerna hafva instämt deruti, att den, som är Ordförande, i anseende till de trägna göromålen , hade fått Större lön.
Nu är åter förhållandet helt olika, ty Bankens Ombud är egenteligen att anse såsom en Kamererare.
Jag tror derföre, .att Fullmäktige höra determinera, hvem som skall föra ordet, utan afseende på Stånd.
Herr Pereswetoffj Morath:
Efter det beslut, som Riddersknpet och Adeln fattat, kan jag ej inse, att Ridderskapet och Adelil lin hör yttra, hvilken af Directeurerne som skall föra ordet.
De äro ej annat, än af Fullmäktige tillsatte Tjenstemän.
Således heror det af Banco-Styrelsen, att befalla den eller den att föra ordet,_ och detta är så ytterst reglementarisk!, att Ridderskapet och Adeln ej hör dermed befatta sig.
I anledning deraf föreslår jag, att det åt Fullmäktige måtte öfverlemnas att förordna, hvilken af Directeurerne skall leda öfverläggningarne.
Jag skulle underställa, om det icke går an, att säga, att Fullmäk - Den 7 November e. m. tige nu viel första tillsättandet siola bestämma, hvilken son; skall föra ordet, och alt detta sedan blifver en skyldighet för den, som varit längst i tjensten.
Herr Pereswetoff Morath :
Jag finnér alldeles icke, hvarföre Ridderskapet och Adeln skulle bestämdt yttra sig i denna fråga, utan anser den höra öfverlemnas åt Fullmäktige.
Det förekommer mig, sorn om Ridderskapet och Adeln annars ginge för långt in i detailler, hvilka helt och hållet tillhöra Banco-Fuilmäktige, och jag vet ej, hvarföre man nu skall anse Låne-Contoirens Styrelser, såsom
Directioner, då man förut gjort dem till Tjenstemän åt Fullmäktige.
Bestämmer man Ordförande, så gifver man åtminstone skuggan af Direction åt dessa Styrelser.
Herr voll Hohenhausen:
Jag afstär från min anhållan om bestämmande af Ordförande, och finnér, att det kan öfverlemnas åt Bailco-Ftillmäktige utan särskildt föreskrift.
Herr Grefven och Landt-Mar skalken heitisällde, om Ridderskapet och Adeln behagade tillåta, att åt Herrar Banco-Fullmäktige finge Öfverlemnas att förordna, hvilka af Ledamöterne uti Directiouerne borde Vara Ordförande.
Bifölls, ^:de , 8:de och cpde Punk t er ne blefvo, uppå särsk ilte propositioner af llidderskapet och Adeln gillade.
ao8 Den 7 November e. m. io:de Pune t en.
Dä det företräde, sora den gamla redactionen synes äga framför den nya, står i beroende af det beslut Ridderskapet och Adeln fattar om iarte Punkten i afseende på rättigbeten alt vara caulionist äfven utom districtet, får jag anhålla, att afgörandet. af denna Punkt må hvila, till dess 12:te Punkten blifvit afgjord.
Och blef Herr Rosenblads berörde anhållan, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adela bifallen. n:te Funden.
Jag instämmer alldeles i redactionen af den föreslagne Punkten, men får erinra, att det borde stå , att de lån, som desse personer möjligen nu kunna hafva, må få omsättas; ty svårligen lär väl finnas någon, som ej är skyldig i Disconten.
Den olägenhet, som af Herr Grefve von Rosen blifvit anförd, torde stå genom Banco-Fullmäktige att afhjelpa, och jag tror således ej, att någon särskild föreskrift i detta afseende behöfver lemnäs.
Men bär är en annan omständighet, hvarpå jag anhåller få fästa uppmärksamheten.
Här står nemligen, att Verkens Tjenstemän få beläna publika papper.
Enligt re - Den 7 November e. m. redactionen skulle detta kunna ske äfven vid District-Conloiren.
Det torde dock vara nödigt att detta endast får ske i Stockholm af den särskildta fond, som dertill är anslagen.
Missbruk kunde annars ske, om ifrågavarande personer finge upptaga lån på publika papper, tj de skulle då ofta göra det som commissionairer för att betjena andra.
Det torde således böra tilläggas, att detta endast får ske i Stockholm.
Vid justeringen anmärkte jag detta inom Utskottet» men som Betänkandet var färdigskrifvet, och olika meningar häröfver uppstodo, förbigecks denna omständighet.
I följd af hvad jag anfört, tillstyrker jag att Directeurerne och betjeningen blott vid Hufvud-Contoiret i Stockholm må få belåna publika papper.
Om jag ej bedrager mig, är den fond, som blifvit anslagen för beläning af publike papper, endast reserverad jför Stockholms Discont.
Den är ej så stor, att den tål någon reparation, och dessutom torde på många ställen, såsom till exempel i Skåne, föga publike papper finnas, och finnas de, så är besväret ringa, att skicka dem till Stockholm.
Jag skulle således tro den Redaction Herr von Hohenhausen yrkat, icke vara behöflig.
Det finnes ingenstädes, mig vetterligen, stadgadt, att den JRidd. o. Ad.
Band. i4 210 Den 6 November e. m. na beläning endast
Får ske i Stockholm.
Af denna orsak gjordes anmärkningen inom Utskottet, och skulle väckas inom Stånden.
Jag tror således, att det stadgande, jag föreslagit, är ganska behöfiigt.
Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition till bifall af i i:te Punkten.
Hvarefter Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla urte Punkten med den förändring, att så väl Directeurerne som Tjenstemännen vid Låne-Contoiren, endast af Banco-Discont-Verket i Hitfvudstaden må erhålla lån på godkände Actier eller gällande publike papper.
Bifölls. i2:te Puncten.
Då frågan angående en utvidgad
Discontrörelse förevar, delade jag visserligen icke den tankan, att man borde tillskapa nya tillgångar, der inga sådana funnos, ej eller att man borde nedsätta Disconträntan, så länge hon ej nedsatte sig sjelf, men deremot ansåg jag, att man borde bereda de lånesökande alla de förmåner, och lemna dem all den lättnad, som med långifvarens fördel och intresse
Den 7 November <i. m. au Var förenligt.
Ett af medlen härtill har Varit, att utgrena Discontrörelsen till landsorterne, men sjelfva denna utväg, ämnad ätt lätta, skulle hetydeligen försvåra lånerörelsen, om man nödgades hålla sig inom ett visst Discont-district och ej sjelf fick välja det, som egna speciella förhållanden gjorde beqvämligast.
Många personer i Södra och Vestra landsorterne hafva flera relationer och äro mera kände i Stockholm, än i sin ort, Saint hafva svårt, att annorstädes få Cantionister.
I synnerhet kan svårighet inträffa för dem, som ho på gränsorne af districterne, och det skulle i sanning blifva en stor svårighet för dessa, att ej få begagna sina grannar till cautionister, derföre, att de hodde inom ett annat DisCont-district.
Det står, att man skall vara mantalsskrifven inom districtet.
Antingen står detta Stadgande utan mening, eller skalf låneansökningen beledsagas med betyg ifrån Häradsskrifvare-Contoiret, hvilket medförer mycken tidspillan och äfven kostnad.
Jag tror, att ändamålet, nemligen att ej mera än 6,000 Riksdaler må kunna utlånas på en hand, lättare vinnes, om io:de Punkten blifver sådan, sorn gamla redactiotien innehåller.
Då högst 200 lån i Stockholm lära omsättas, och beviljas på en dag, så måtte afskrifvandet af 200 namn och utförandet af lika många summor ej upptaga
Så mycken tid, att det ej lätteligen kan medhinnas.
I Provincial-districterne blef naturligtvis antalet ännu mindre.
Då hit* 2 12 Den 7 November e. m. tils en Registrator uti Banco-Disconten kunnat medhinna ali bokföra alla låntagare inom hela Riket, så måtte detta äfven hädanefter kunna ske.
Således tillstj^rker jag, att förevarande
Punkt må få följande lydelse:
Ingen må såsom låntagare i samtelige
Disconterne tillsammans häfta för mera än 6ooo Riksdaler.
Skulle man åter, i afseende på lånens beviljande, anse nödigt att låntagarne inskränkas inom Districterne, så måste jag åtminstone anhålla, att cautionisterne måtte undantagas från detta stadgande.
Bonde-Ståndet har beslutat, att cautionisterne kunna vara utom Districterne, meni att de skola skaffa betyg från de öfrige Contoiren, att de icke häfta för lån derstädes.
Sådant medför en ej ringa omgång, om man bor på en ort, der det är trög postgång; man måste hafva commissionaire, och afgifterne äro dryga, hvilket jag sjelf kan intyga, då jag såsom commissionaire för en annan löst ett sådant betyg med 2 Riksdaler Banco, ehuru knappast en minut åtgick, att efterse namn och summa i Registraturet, och utskrifva det på två rader.
Jag tror således, att allt kan vara vunnet, om Ridderskapet och Adeln bifaller den io:de Punkten, sådan den lyder i Utskottets första Betänkande.
Då vinnes säkerhet, att ingen erhåller mera än 6,ooo Riksdaler, och det band, som Utskottet föreslagit finnes då ej.
Då denna fråga förevar uti Utskottets afdelning, an - Den 7 November e% m. 2l3 såg man att mycken svårighet skulle uppkomma derigenom , att personer, som voro beslägtade och ville tjena hvarandra, men bodde i olika districter, skulle derifrån hindras.
Afdelningen fattade således det beslut, att föreskriften ej skulle gälla för cautionister, blott de presterade bevis, att de icke häftade för mera än 6,000 Riksdaler, och att från det ögonblick de uttagit ett sådant bevis, de ej voro berättigade att vara cautionister i Låne-Contoiren.
Denna idée kullkastades genom votering i Utskottet, och den Punkt blef faststäld, som det sista Betänkandet innehåller.
Jag för min del skulle visserligen ingå på den tanka Herr Rosenblad yttrat, örn den ej medförde mycken osäkerhet.
Ilan har trott att man kunde tillåta ett sådant cautionerande, då det ej skedde för mera än 2000 R:dr; men det kan ju då hända, att personer begära lån i alla 3 Disconterne på samma dag och innan listorne binna att communieeras, blifva lånen beviljade och uttagne.
Detta är orsaken, hvarföre jag ej kan instämma i Herr Rosenblads mening, utan anser lämpeligt, att det förslag, som afdelningen framstält, blifvcr antaget.
Derigenom vinnes säkerhet, att cautionisterne ej häfta på flere ställen tillsammans för mera än 6,000 Riksdaler, och kostnaden blifver ej eller betydlig.
Om en sådan utväg vidtages, möter ej hinder, att man ju kan få cavera i ett annat district.
Jag anhåller således om proposition, på sätt jag föreslagit. 31^ Den 7 November c. m.
Heri’ von Hohenhausen; Det liar varit mycken svårighet vid uppgörandet af denna §.; man har å alla sidor sett qlägenlieter, Att bevilja lån i allmänhet äfven om lånta* gare och cautionister icke äro boende inom districtet, skulle tillintetgöra liela det åsyftade ändamålet af District-Låne-Contoiren.
Det tillintetgöres äfven, om blott cautionisterne tillåtas vara utom districterne, ty det är allmänt kändt, att' mera än hälften af cautionisterne äro de verkelige låntagarne, Ilufvudorsaken hvarföre man önskat, att lån skulle få beviljas, äfven då oautionisterne bo utom districtet, bar varit den, att, när tillgång vid ett district ej funnes, man borde få skaffa sig lån från ett annat håll; men då nu Fullmäktige erhållit rätt att jämka summorne, är orsaken borta, och denna svårighet förfallen.
I öfrigt hvad beträffar, att personers bekanta skulle hindras att cavera, så är det väl i allmänhet att supponera, det en persons bekanta bo inom samma Stad, eller samma länegräns, och således äfven inom samma district.
Dessutom bar ju ändamålet varit med beviljandet af förmånen af lättad lånetillgång, att lånesökande och cautionister skola vara lättare kände af Directionerne.
Släpper man efter det, att cautionisterne skulle bo inom districten, så kan man åter få den händelse som förra Malmö Disont, huru man för samma lån får lagsöka en person i Jemtland, en i Vestergöibland och en i Skåne.
Alla de oredor skulle återkomma, som åtföljde de förre Discon - Den 7 November e. m. terne.
Svårigheten är ej eller så stor, att man icke genom betyg kan skaffa sig fullgode cautionister inom de districter, der man är boende.
När man dertill lägger svårigheten, att för 2 och ett halft år genomsöka advislistorne, så finnér man lätteligen att man ej kan veta, om tili exempel en person på samma dag skaffat sig Discontlån och caverat.
Man måste helt och hållet lemna sig åt de lånsökandes discretion, om de äro öfver summan eller ej.
Af dessa skäl har Utskottet tillsty^rkt att cautionister» ne äfven böra tagas inom distrietérne, och häruppå anhåller jag om proposition till bifall.
Den fråga, som nu är före, är ganska vigtig.
Jag finner visserligen, att det ej är möjligt så ställa till, att man med full säkerhet kan förekomma illuderandet af föreskriften att 6,000 R:dr ej få öfverskridas, i fall man får gå utom districtet, men å andra sidan medgifver jag, att, om man ej får taga cautionister utom districten, så försvårar det Discontrörelsen.