Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. uttrycker någon bestämd öfvertygelse hos K. M. om nyttan för Riket af arrendets prolongation; ty om denna öfvertygelse varit lådande, hade K.
M. säkerligen framställt en propos. till Ständerna, i hvilken det blifvit sagdt: ”Hos oss har drt och ”det förekommit, och vi hafva funnit för Riket föl delaktigt ”atti dessa fall frångå auctionsprincipen, hvarföre desamma ”till R.
St:s bepröfvande framställas."
Så har icke skett, hvarföre det synes mig att, om någon mening varit med remissen, meningen måste varit att inhemta, huruvida Ständerne funno för Riket fördelaktigt, att i dessa fall frångå den allmänna principen och medgifva undantag.
Så har också StalsUtsk. uppfattat ärendet.
— Jag tycker således att behandlingen of frågan är ganska enkel, och i öfverensstämmelse med de beslut R. o. Ad. redan fattat, kan jag ej se annat, än att en återremiss af detta betänk, hör äga rum.
Skulle man ytterligare ingå i granskning af de grunder, hvarpå en återremiss hör beviljas, så måste jag säga, att, i afseende på detta betänk.
N:o 83, de starkaste skäl förekomma för återremiss; och ville man nu afgöra sjelfva saken, vore jag färdig alt gifva mitt bifall till prolongationen, emedan här bestämda förmåner blifvit
Staten af arrendatorn erbjudna, och jag dessutom, såsom jag i förra plenum hade äran tillkännagifva, är ense med StatsUtsk. derom, att flera fall redan inträffat, der arrende-auctionerna verkat skadligt.
Således böra undantag från auctionsprincipen äga rum, och jag tror, att den sats, som medger sådana undanlag, här bör tillämpas, men jag vet det icke, och tror det icke vara lätt för någon representant att endast, på grund af hvad härförinnan blifvit an förd t, derom vara öfvertyga d. Jag får slutligen tillägga, att i detta fall, så väl som i de föregående, hafva de underordnade auetoriteterna icke varit af samma tanke, utan landshöfdingen tillstyrkt, men Kammar-colkm afstyrkt prolongationen.
Således kan detta mål icke anses vara i det skick, att Ständerne kunna fatta sitt beslut, men väl i det skick, att Ständerne kunna säga, alt de finna nyttigt för Riket, att undantag i vissa fall må ske från auctionsprincipen, samt att de derföre vilja till K.
M. öfverlemna att efter undersökningen afgöra, huruvida ett sådant undantag för detta fall skall äga rum.
Jag tillstyrker följaktligen återremiss.
Jag borde måhända beklaga, alt jag ej vid detta tillfälle kan dela Frih.
Cederslröms åsigter; men då sådant för mig inträffar så sällan , vore det kanske mindre lämpligt, att nu, mer än eljest, beklaga mig der of - T) t n j3 Maj. ver.
Jag kan likväl nu omöjligen medgifva Frilierrens påståenden, de må vara så peremptoriska som helst, och hans antydande, att han varit stiftare af den grundlag vi äga, verkar alldeles intet på mig; ty sedan den är stiftad, är det mig likgiltigt hvem som stiftat den, och håller jag mig uteslutande vid dess ordalydelse.
Jag får nu förklara, att jag, ehvad Frih.
Cederström än ina behaga andraga, ej kan begripa att 77 §:n Reg.Ftn kan förstås på annat sätt, än jag förstår den.
När nu K. M. lill Ständerna remitterat denna ansökning, förordad af Konungens Bef:h:de och bestridd af K.
Kammar-colltm , vill det synas mig, som Frih.
Cederströms yrkande alt K.
NI:s remiss skulle afselt, att SlatsUtsk. borde göra en utredning af frågan, vore föga talande från Regeringens sida om förtroende för K.
Kammar-colltm, som redan handlagt målet.
Jag värderar och erkänner riktigheten af Kammar-collegii åsigter i detta hänseende att icke vilja frånträda grundprincipen för kronolägenheters utarrenderande, nemi. att det icke hör ske, förrän vid arrendetidens slut, och då genom offentlig auction; men här kunna säkerligen sådana omständigheter inträffa, som göra det till en fördel för Staten, att arrendet förlänges, samt till en obillighet emot en arrendator, som med mycken kostnad förbättrat arrendelägenheten, alt genom ny auction beröfva honom de fördelar, han beredt sig, och då icke sådana undantag kunna blifva andra än de, som genom remiss från K. M. äro förordade, ty Frih.
Cederström må säga hvad han vill, så kan jag icke föreställa mig, att K.
M. kunnat skicka en så beskaffad ansökning från en enskild medborgare till R.
St., endast för att inleda dem i ett misstag, att lemna bifall lill ansökningen, utan måste det ovillkorligen ligga inom R.
Sits rättighet alt antingen bifalla eller afslå den sökta förlängningen af arrendet.
Jag har intet att invända emot dem, som vilja afslå ansökningen, ty jag grundar mitt tillstyrkande endast på den hemställan StatsUtsk. gjort på grund af K.
M:s remiss, samt det förord, som är iemnadt af landshöfdingen, hvilken är närmast i tillfälle alt känna förhållandet oell med stöd deraf utlåta sig.
Hvad det historiska beträffar, som man här anfört, eller huru man köpt röster o s. v. med arrendelägenheter och andra fördelar, så får jag säga, att del tyckes vara utan tillämplighet på närvar, tid; ty troligen lärer det vara ingen af oss, mine herrar! sorn ville gifva 4 sk. för en röst, så att jag ej finnér det adaeqvata i förhållandet eller hvad det nu har med saken alt göra.
Således får jag, i motsats till Frih.
Cederströins yrkande, fortfara att yrka bifall till betänk., utan att derföre på ringaste sätt underkänna hans princip såsom embetsman, alt i Kammar-collegii utlåt, till K.
M. tillstyrka afslag å ansökningen ; men då K.
M. icke fästat något afseende på Kammar-collegii och Presidenten Cederströms i detta Den a3 Maj. detta utlåt, uttryckta åsigt, utan sådant oaktadt remitterat saken till R.
St:s afgörande; så får Friherren och de sora delat hans åsigt förlåta mig, att jag ej kan begripa annat, an att StatsTJtsk. förfarit fullkomligen grundlagsenlig!, då det af sådan anledn. tillstyrkt Ständerna att bifalla ansökningen, under full rättighet för hvar och en att rösta för alslag å Utskis betänk., bvarå dock jag yrkar bifall.
Jag ber mycket om ursägt för det jag ännu en gång uppträder, men jag är uppkallad af några förut afgifna yttranden.
Cederström ansåg denna arrendator, mer än alla de andra, berättigad till arrendets förlängning, då han första gången uppträdde, och yrkade derföre återremiss, på det de ifrågavar. byggnaderna måtte närmare undersökas.
Jag beklagar, alt sedermera Gr.
Anckarsvärd genom sitt första yttrande förmådde sätta Friherren i ett sådant humeur, att han vid sitt uppträdande andra gången yrkade afslag, utan att någon annan förändring i målet föregått, än alt Gr.
Anckarsvärd talat för bifall.
— I afseende på Hr von Qvantens yttrande, att man genom arrendeauetioner borde göra Kronans lägenheter så fruktbara som möjligt, anser jag mig skyldig att anföra ett exempel, alldeles från grannskapet af den egendom, som här är i fråga.
Det angår förhållandet med Rörby egendom.
Sedan numera Landsh.embetet icke har någon domsrätt eller kan få bort en försumlig arrendator, så bänder öfverallt, alt han sitter qvar så länge han kan drifva sin process från den ena domstolen till en annan.
Rörby bar nii en arrendator , sorn cederat för 3 år sedan.
Cautionisterne hafva under dessa 3 år betalt arrendet, men de äro nu utarmade, och kunna ej längre betala, hvarföre process om arrendatorns skiljande från arrendet måste utföras vid häradsoch lagmansrätterna, samt Kronan måste gå miste om arrendet, medan processen fortgår.
Sådant är numera förhållandet med alla hemman, sorn innehafvas af på obestånd komne arrendatorer.
Det är derföre jag anser det vai-a af mycken vigt för Kronan att bibehålla en sådan arrendator, som den ifrågavar., hvilken väl odlar hemmanen och dessutom erbjuder
Kronan byggnader af ett ganska betydligt värde.
I afseende på den grundlagsvidrighet man påstått innehållas i denna fråga, är jag tranquil, enär Hr Frih. o. Landtm, icke nekat utan meddelat propos. i de med denna likartade frågor, som här förut förevarit.
Man bär sagt, att K.
Mis remiss af frågan till R.
St. icke skulle innebära någonting till förmån för arrendatorn; men en hvar vet, att om någon arrendator till K.
M. inkommer med en begäran, som icke är tillräckligt förordad för att vinna K.
M:s bifall, eller för att åtminstone göra troligt, att han förtjena}' hvad han begär, så blifver vanligen en sådan hegä 7 H. 28 3i8 Den 23 Maj. ian utan remiss till Ständerna afslagen.
Jag vill icke längre besvära R. o. Ad., oaktadt jag ännu hade mycket att säga, om jag trodde alt det tjenade till något.
Jag vill blott erinra om den skilnad Frih.
Cederström gjort emellan de arrendemål, som här förevarit, i det han för de redan återremitterade målen yrkat afslag, men i detta mål hegart återremiss, hvaruti synes ligga en anledn. för R. o. Ad., att, likasom Frih.
Cederström, gifva ifrågavar. arrende ett steg framför de öfriga.
Cederström numera sträckt sitt frikostiga klander från StatsUtsk. till en auctorilet, som jag trodde skulle blifva fredad från detta klander af den stränge tydaren af 90 $:n Reg.F:n; så tager jag mig deraf anledn. att för Ståndet tillkännagifva , huru StatsUtsk:s beredning ansett den ifrågavar.
K. remissen.
Jag erkänner, att jag vid beredningen af detta mål var af enahanda tanke som Kammar-presidenten.
Jag tror, alt Ständerne, så mycket som möjligt, böra undvika att ingå i några speciella förvaltningsfrågor, men jag måste med majoriteten antaga, att den K. remissen innebar ett misstroende till Kammar-colhm, och att K.
M. mera afsåg hvad locul-auclorilelerne eller Konungens Bef:h:de tillstyrkt, och just på denna grund ville majoriteten alldeles icke medgif, *va den åsigt, hvartill jag verkligen bekänner mig, — utan trodde att
Ständerne genom pröfning af den speciella frågan just skulle komma i den ställning, K.
M. förmodades hafva afselt genom remissen, innebärande den vanliga åtgärden, att comiterade sättas på sidan om K.
M:s embetsverk , då K.
M. icke vill hafva det fulla förtroende till dessa embetsverk, som jag erkänner att de borde äga hos K. M., och som jag förmodar hädanefter ovillkorligen komma att äga rum, då vi få ett systeme i Regeringen.
Jag vill visserligen icke försvara den åsigt, att
Ständerne i dessa speciella fall böra besluta med åsidosättande af de grunder, som en gång för alla äro lagda för den allmänna förvaltningen af kronolägenheter; men dessa speciella fall voro fullkomligen kända, så att de ledamöter inom StatsUtsk., som ansågo sig äga fullständig kännedom om förhållandet med dessa egendomar och tillstyrkte ifrågavar. mesurer, icke ensam åberopade landshöfdingens auctorilet, ehuru jag erkänner att det egentligen varit denna auctorilet, som gjort, att äfven jag med min röst biträdt majoritetens mening.
Tillåten mig, mine herrar! att yttra mig generell, ty det speciella anser jag icke böra hit.
Hvart tro herrarne, att det skulle taga vägen, örn R.
St. skulle befatta sig med utarrenderande af kronojord, på sidan om nu gällande allmänna författningar?
Skulle nationen vara väl belåten med att det ena arrendet efter det andra blefve prolongeradt, så att nationen, som år - Den a3
M aj. ligen stiger i numerär och har svårt om tillfällen att förtjena sitt bröd, skulle finna alla kronoarrenden upptagna genom de prolongationer Ständerne redan beviljat?
Tro herrarne, att nepotismen i den vägen skulle vara nationen mera behaglig, än om det någon gång hander, att Styrelsen till en son, som kommit till ålder och erfarenhet, lemnar ett embete, som fadren innehaft?
Både i anseende till hvad flere värde talare yttrat om sakens beskaffenhet, och i anseende till skyldigheten att handla i conseqvens med föregående beslut, får jag tillstyrka ålerremiss å detta betänkande.
Jag vill börja med att för klara, att jag missade mig, då jag förra gången begärde afslag å detta betänkande.
Jag ville då, såsom nu, begära återremiss.
— I anleda, af hvad sedermera blifvit yttradt, har jag några ord att tillägga.
Jag har icke yttrat något om grundlagsstiftning i delta fall, eller om stiftandet af 77 §:n Reg.F:n, såsom Gr.
Anckarsvärd förmodat, men jag har yttrat, att jag varit med om stiftandet af de grunder', hvarefter Kronans egendomar skola förvaltas, hvilka grunder år 1809 af R.
St. beslutades och finnas allmänneligen kungjorda år 1810.
K. M:s remiss af handlingarna till StatsUtsk. innefattar ingalunda, såsom man velat påstå, ett tillstyrkande, som medger R.
St. att besluta, eller intyg att K. M. i förväg gifvit sitt bifall till Sländernes beslut, så att det, i enlighet med 89 §:n Reg.F:n, skulle anses såsom en lag och endast meddelas Konungen på Rikssalen.
Formen för K. propostr är bestämd, och den är icke här iakttagen.
Här har ett simpelt meddelande skett.
Bro ensamme stiftare af den lag, hvarefter Kronans lägenheter skola förvaltas, kan Konungen icke gifva propos., huru ändringar deri skola ske.
Det tillhör dem uteslutande.
Konungen har deruti intet veto; märken väl, mine herrar! här finnes intet veto.
Här är det Ständerne, som ensamme bestämma grunderna ; men just derföre må icke Ständerne inträda i den speciella förvaltningen, hvilken enligt grundlagen är öfverlemnad till Styrelsen.
Deri tillhör det Styrelsen att ensam handla.
Nu har ett specielt fall inträffat, der en individ begärt förlängning af arrendet.
Local-auctorileterne hafva tillstyrkt det, hvarefter frågan kommit till Kammar-colltm.
Der har Gr.
Anckarsvärd åter misstagit sig, då han trott att jag, såsom President i colhm, öfvervarit målet.
Det har jag icke gjort, men detta hörer alldeles icke till saken.
Collegii ledamöter hafva emedlertid afstyrkt ansökningen, åtminstone majoriteten, och K.
M. har sedermera öfverlemnat handlingarna till Ständerna.
Nu kunna Ständerne ej komma längre än alt säga:
"sorn arrendatorn erbjudit att afstå byggnader för ett värde af 4000 ,Jr:dr, anse Ständerne för deras del, att, ifall för öfrigt nå"got hinder icke möter för att lemna bifall till ansökningen, 'undantag från de bestämda grunderna i detta fall kunna äga 320 Dcu a3 Maj. "rum.”
Då intrader det förhållande jag i mitt första yttrande omnämnde, att undersökning på stället får ske af nämnd och kronofogde, hvarvid upplyses; ”Så och så myc"ket odlad jord finnes, hvarföre enligt vanliga laxer:s-grundef bör n i tunna spanmål för hvarje tunni, öppen åker betalas så och så mycket; vidare finnes odlingsbar jord, som under arrendetiden bör kunna odlas, och således om så och så manga år gifva det och det,” Efter dessa grunder böra sedermera villkoren för arrendets förlängning bestämmas, Då stanna Standerne på den punkt, der de böra stå, ty till ett beslut af dem bör det icke komma.
Herrarne hafva för ett par dagar sedan visserligen beslutat prolongation af ett arrende å Svartsjö kungsladugård, men deraf foijer icke, att så bort ske, och dervid har, märkvärdigt nog, en nedsättning af de villkor, arrendatorn erbjudit, af StatsUtsk. blifvit föreslagen och af Ståndet bifallen.
Detta mätte härrört af ett förbiseende af StatsUtsk., och hade ej kunnat ske, om jag varit närvar.; ty jag hade då fästat R, o.
Ad:s uppmärksamhet på orimligheten att medgifva prolongation af ett arrende på bättre villkor än arrendatorn erbjudit.
Sådant hörer likväl icke till denna fråga, hvilken är klar sorn vatten.
Standerne hafva icke derom fått en propos. från K. M., utan handlingarna hafva endast blifvit remitterade till StatsUtsk, På grund af dessa handlingar kan StatsUtsk. tillstyrka Ständerna, att hos Konungen anmäla, att om vid undersökning af förhållandena , jemförda med det arrende, som nu erlägges, och med de nuvar. odlingslagenlieterna, det befinnes, att prolongation af arrendet på de af arrendatorn erbjudna eller andra villkor må beviljas, så hafva Standerne icke något att erinra deremot, att ett undantag från de i allmänhet bestämda villkoren äger rum; ty sen, mine herrar! utan Ständernes begifvande kan K.
M. icke bifalla någon leuteration af i8to års författning.
Det har ytterligare blifvit yttradt af Gr. Morn, att K.
M:s remiss af handlingarna skulle innefatta ett misstroende till Kammarcollegij yttrande.
Jag tvifla!' på, att någon den ringaste anledn. till en sådan supposition finnes, hvaremot den K. remissen var den simpla följden deraf, att K.
M. icke kunde medgifva någon förändring å R.
St:s uti 1810 års författning intagna beslut, men fann sig, i enlighet med Kammar-collegii yttrande, icke kunna afgifva en nåd, propos. i ämnet, då colhm framställt, att sådant ej vöre med rättsgrund förenligt.
Deraf tror jag, att motsatsen af hvad Gr.
Horn supponerat bör deduceras, ty hade K. M, hyst misstroende till Kammar-colbm men deremot delat landshöfdingen mening, så hade säkerligen en K. propos. blifvit afgifven, med tillstyrkan att arrendets prolongation måtte af Ständerna medgifvas; men nu blef det icke följden, utan K. ÄI. öfverlemnade helt simpelt handlingarna, på det Sländerne matte kunna yttra sig i ämnet, — icke så till förståen - D c ii i3 M a j. 21 i de, alt K. M. lemnat lill Ständerna alt besluta, ly något sådant slår icke i den K. remissen.
Det är v ig
I ig t för lagstiftande församlingar öfverallt, oell kanske i Sverige mer än annorstädes, att icke gå öfver de glänser, sorn för deln äro bestämda i grundlagen.
Genom ett noggrann! iakttagande å ömse sidor af Representationens och Styrelsens rättigheter, vinnes en ömsesidig kraft, som leder till det helas bestånd ; men i hvarje fall, slå man söker förrycka hvarandras rättigheter, skakas samhället, tills föreningsbanden slutligen brista, — och jag skulle tro alt i sådana speciella frågor sorn denna, tiel icke är i RiksSltns plena , som undersökningar böra ske för att bestämma hvad lämpligt är.
Vi veta alt enligt nuvar. författningar är en tunna spanmåf för hvarje tunnb åker det bestämda minimi-arrendet, och att högre arreruleafgifter betalas i förhållande till öfriga herrlighet»1.
Om här den odlade jorden är väl skött , och ytterligare mångfalldiga odlingstillfällen finnas, så är det ganska klart, att om den verkligen skicklige jordbrukare, som nu innehar ifrågavar. hemman, kunde lefva och fortfara med arrendet under 3p års tid, så kunde lian också föreslå helt andra villkor än en öfverlåtelse af hus, värderade till 4°oo rtdr, för en så lång förlängning af arrendet.
Jag förnyar ruin anhållan om ålerremiss af della betänkande.
Hvad man än må säga om dessa kronohemman, så måste man tillstå, att grunderna för deras förvaltning, om än aldrig så lagligen eonstituerade, äro ganska obeqväinliga för hushållningen.
Representanten kan vid bestämmandet deraf slutligen börja att misstänka sig sjelf för egennytta, då man ständigt talar om missbruken under försvunna tider; och utom det att öfverläggning»), då man här talar om timotej och biskötsel, blir en carricatur, liar sådant det onda med sig, att afkastningen af det hemman Öfverläggningen angår alldeles försvinner genom öfverläggnings-kostnader.
Då man beräknar, huru många dermed äro sysselsätta, och alt till slut, när vår öfverläggning tilländagått, de öfriga 3 bolagsstämmorna måhända icke äro af samma tanke, så måste man medgifva , att när dertill läggas alla omkostnader för embetsmäns och auctoriteters hörande i saken, det icke kan återstå mycket af behållningen å hemmanet.
Jag skulle derföre tro, alt om man lyckats komma till en lag, som innehåller grunder för dessa hemmans utarrenderande, så gjorde man bäst att dervid förblifva; men om så icke är, utan man får hålla till godo att för hvarje ifrågakommande hemman ingå i förnyad pröfning af disposition, synes det mig lämpligast att, så snart man kommit till ett slut j en af de likartade frågorna, låta detsamma blifva gällande äfven i de öfriga.
Af sådan anledn. skulle jag tillstyrka, att vi fingo först återremittera så väl denna sora de föregående frågorna, för att Den a3 Ma j. lyckligen och väl kunna komma till enahanda resultat, och att vi sedan, i hvarje likartad fråga, som till Ståndet åter inkommer, lingö höra, huru de öfriga Stånden afgjort dem, på det ej alltför mycken lid och kostnad onödigtvis må uppoffras.
Hr Gedda, Gustaf Georg:
Flere värde talare hafva yttrat en särdeles sympati för ifrågavar. arrendes förlängning.
Jag respeclerar denna mening, ehuru jag finner mindre skäl till bifall å detta, än å nästföregående betänkrn af StatsUlsk.
Jag kom för sent för att deltaga i discussionen öfver sistnämnda betänk.; men det syntes mig, att tillräckliga skäl för desammas bifallande funnos, helst deruti var föreslagen en undersökning af förhållandet och sjelfva saken öfverlemnad lill K.
M:s nåd. pröfning; och jag, som med åtskilliga föregående talare anser R.
St. icke kunna ingå uti en speciell granskning af sådana fall som dessa , yrkar återremiss af förevar, betänk, , med så mycket mera skäl, som jag tyckte, alt det ej var något skäl alt åtterremittera del förra.
Här bar blifvit taladt om undantag.
Det är just i anledn. af ett undantag, som jag yttrat mig i denna fråga.
Jag har ej kunnat tala hvarken för Lunda eller Edeby hemmans förlängda utarrendering.
Gr. Horn har i föreg:de plenum sagt, att arrendatorn J^annge å Lunda hemman nedlagt betydliga kostnader, men de gå icke öfver 200 r:dr b:co, och hela egendomen ligger i träde samt duger till intet.
Likaså är förhållandet med Edeby, som endast är ett hönshus, och vnnbäfdadt.
Då sålunda bär ett undantag förekommer, hemställer jag, om det ej vore skäl att såsom ett undantag bifalla delta betänk., der fråga är om en väl skött egendom och icke oin sådana, som hafva fullt upp med husröta.
Det är för att besvara Hr af Ekenstams anmärkn. vid mitt sista yttrande, som jag ber att få säga några ord.
Min tanke, att
Statens egendomar måtte göras så fruktbara som möjligt, har han förklarat, såsom skulle jag önskat, att de högsta arrenden må erläggas.
Det kan väl så vara, men min princip, att auction bör äga rum hvarje gång ett arrende är slut, torde ej alltid medföra ett högre arrende.
Denna princip leder mera till rättvisa än orättvisa; fy då man hört, huru ofta arrendatorerne söka nedsättning uti arrendet, tyckes deraf följa, att arrendet varit för högt beräknadt, och då står det arrendatorn öppet att, genom auction, för en lägre och billigare samt måhända rättvisare afgift erhålla arrendet, och Kronan undviker derigenom allt det trassel, som uppkommer, då Kronan omedelbart bestämmer arrendevillkoren.
Således tror jäg , alt rättsläran står på min sida, ty det är icke alltid sagdt att högre arrenden blifva följden af au - Den 23 Maj. clionerna, men det ligger rättvisa i dessa auctioner.
Jag vill derföre icke klandra Utsk. för dess åtgärder, ty Ulsk. liar svarat på en K. remiss, och dess tankar kunna vara riktiga eller måhända oriktiga, hvilket jag icke tilltror mig alt utan handlingar bedomina.
Jag tror likväl, att principen, som förutsätter auction, då en kronolägenhet bortarrenderas, bör bibehållas, och på denna grund begär jag, all detta mern. må blifva återremitterad!.
De skäl eller motskäl, som föranledde Hr von
Qvantens sista yttrande, vill jag, af aktning för R. o. Ad., icke vidare omsäga; men en sak af större vigt, och som påkallar en upplysning, är Frih.
Cederströrns sista yttrande.
Hans sista deduction till förringande af den K. remissens inverkan på saken, var den, att i händelse Kammar-co!l:m tillstyrkt prolongationen, hade K.
M. säkerligen meddelat propos. i stället för remiss.
Jag vill hafva äran nämna, att delta påslående saknar grund; ty K.
M. har nyligen lill Ständerna remitterat en dylik fråga, deri Kammar-coll:in gifvit sitt tillstyrkande.
Formen för K.
M:s meddelande har icke af denna anledn. blifvit förandrad, utan är precist densamma, tvertemot Frih. Cederströrns yttrande.
Att Friherren vill gifva all möjlig vigt åt Kammar-colltm är ganska billigt och naturligt, och hvar och en aktar detta verk, emedan det verkligen gör skäl för sin befattning att vara den återhållande kraften i förvaltningen; men det förhåller sig icke med denna fråga, såsom Friherren uppgifvit, ty K.
M. har gifvit sin framställning samma form, antingen Kammar-coll:m tillstyrkt eller afstyrkt ansökningarna.
Hvad åter beträffar det större eller mindre arrende, som för ifrå— gavar. hemman kan erhållas, får jag slutligen nämna, att för hvarje tunni., som besås, betalar nuvar. arrendator 3^ t:r i arrende, och då lärer man ej kunna vänta något högre arrende.
Af dessa skäl anhåller jag om bifall till StatsUtskrs utlåtande.
Ehuru många af de värde talare, som deltagit i denna discussion, anfört manga speciella förhållanden, tyckes det mig, att de fleste yttrat sig om principen, och detta med rätta; ty efter min åsigt är principen ganska vigtig alt en gång få uttalad och afgjord.
Principfrågan synes mig vara den, huruvida R.