Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det ena, att åstadkomma den minsta rubbning, uti bestående förhållanden, som var möjlig utan ändamålets förfelande, och det andra, att icke lägga hinder i vägen för en rationel utveckling af den ifrågavande näringen och derigenom befordra den koncentrering deraf, som man anser vigtig och nyttig.
Uti det förra hänseendet eller för att icke åstadkomma en alltför våldsam rubbning uti bestående förhållanden, var nödigt att icke göra svalget emellan stora och små pannor större, än oundgängligt var, för att de icke skulle sammanfalla.
Ett sådant sammanfallande tror jag för min del alldeles icke kunna ega rum, då man antager för de stora pannorna en produktion af 125 k:r om dagen och för de mindre en produktion af omkring 50 k:r.
Utvidgar man afståndet emellan de större och mindre brännerierna, så fråntager man i samma män en större del af näringens nuvarande idkare möjligheten alt med den redskap de nu ega fortsätta densammas bedrifvande.
Vidtager man nemi. denna åtgärd så inträffar ett af 2:ne förhållanden: antingen förändra de nuvarande idkarne sina redskap, eller ock up - Den 27 April f. m. 489 linia de med rörelsen.
I förra fallet inleder man dem lill att nedlägga ytterligare kapitaler uti denna näring, hvilken man ej vill upmnntra.
I det sednare minskas produktionen med samma belopp som nu kan med dessa idkares pannor tillverkas.
Skulle denna minskning för tillfället npgå till så betydligt belopp, att varan ansenligt slege i pris, så är klart att i samma mån sorn rörelsen visade sig lönande, skulle den draga till sig nya idkare, hvilka önskade alt med de andre, dela vinsten.
Delta föranledde då nya fabrikers anläggande, ulan att minska tillverkningen under det genom förbudet för de nuvarande bränneriverksägarne alt begagna sina verk, en del af del kapital, som de i samma verk nedlagt, går för dem förloradt.
Ett sådant förfarande, längre utsträckt än nödvändigheten kräfver, torde icke vara nationalekonomiskt rätt.
Hvad åter angår beskattningen, så, äfven med antagande af -det konlrollantsystem, som af Utsi?, blifvit föreslagit, mäste man medgifva, all då för en större panna skulle dagligen skallas minst något öfver 70 Rdr, så kan denna skatt mycket väl medgifva aflöning åt en kontrollanl och likväl lemna en stor behållning för Statens räkning.
Vill man äfven med afseende på de upgifter om afverkningsförmågan hos serskildta redskap, hvilka Utsk. lemnat, tilläfventyrs anse det minimum, som i K. M:s Propos. är framstäldt, kunna något förhöjas, så förefaller det mig likväl vara väl mycket, alt med mera än 100 procent öka detsamma.
Man skulle kanske utan skada kunna stadga ett minimum af 250 k:r i dygnet.
Då tror jag att ett betydligt antal af nuvarande fabrikerna icke skulle helt och hållet sättas ur verksamhet.
Hvad deremot beträffar frågan derom, alt icke lägga något hinder i vägen för en rationel utveckling af näringen, så strider åt gärden att inskränka fabrikernas storlek emot detta ändamål.
Derföre har K.
M. icke heller uti sin Propos. utsatt något maximum.
Då eli sådant icke finnes utsatt, är det naturligt att de, som anlägga fabriker, göra dem sä stora och så beskaffade, som de anse för sig mest förmånligt.
Ingen kan skylla den andre för något, hvad helst, sorn må hända, när man har frihet att inrätta sin näring hur raan vill.
Genom det stora svalg, som af Utsk. blifvit föreslaget emellan de större och mindre hrännerierne, och begränsningen af de förra, kommer i min tanka ovilkorligen att framkalla en betydlig mängd af medelmåttiga fabriker.
De Hrr, som hafva talat för Utsk:s förslag, hafva tillkånnagifvit sin afsigt att, sedan man först förqväft de mindre brätinerierne, borde man sedermera tillåta större fabriker i utvidgad skala, men då blifva ju de kapilater, som emedlertid nedläsrgas på de mindre fabrikerne, bortkastade.
Resultatet skulle således blifva alt för denna näring framkalla ännu en kris, men det kan, i min tanke, vara nog med eD.
Således kan jag icke finna annat än att begränsningen af fabrikernas storlek är ett misstag.
I afseende på frågan om maximum, så får således äfven jag anhålla om borttagande af stadgandet derom.
Jag erkänner alt jag vid genomläsaude och begrundande af ifrågavartde Betänk, haft stor lie - 490 Den 27 April f. m. (äcklighet vid den ifrågavande punkten.
Jag hade nemi. föreställt mig, att antagandet af det utaf Utsk. föreslagna minimum, skulle förorsaka icke obetydliga förluster för en stor del af de bränvinsbrännare, som hittills inrättat sina fabriker för ett mindre belopp samt att en stor ded af deni skulle under sådana förhållanden finna sig icke kunna med uäringen fortfara.
Jag erkänner likväl alt de skäl, sorn af Fiih. von Kraemer och'Hr Braunerhjelm blifvit anförda, hafva för mig varit så talande att större delen af dessa betänkligheter bortfallit.
Jag hade lill en början trott alt det möjligen för att göra brjtningen mindre våldsam, hade varit nyttigt, att man under öfvergångsperioden, eller för att icke gå längre än Utsk., i 9 § gjort, under år 1855 för de mindre pannorne bestämt ett lägre minimum af t. ex. 200 k:r.
Efter den åsigt, som af Hr Braunerhjelm här blifvit framlagd, nemi. att verk väl inrättade och ordnade kunna uppbringas till en tillverkning af 20 gånger kannerymden, hade de nuvaride pannorne med ändamålsenlig konstruktion ännu ett år kunnat bibehållas.
Jag hade föreställt mig, att en sådan åtgärd skulle minska motståndet emot förslagets antagande, men jag erkänner lika med Hr von Kraemer, att det skulle blifva nästan omöjligt att erhålla kontrollanter fullt pålitliga och fullt skickliga för nuvar:de stora antal pannor.
Jag tror således, för att vinna det stora ändamål som Utsk. föreslagit, blifver nödvändigt, ehuru påkostande det än fcr mig kan vara, att rösta för bifall till Betänk.
I afseende på det förslag, som Hr von Koch framställt rörande bestämmandet af någon slags öfvergångsperiod, så tror jag det vara af aldrahögsta vigt att icke bestämma en sådan preskription, som den af Hr von Koch föreslagna, ty om jag icke orätt upfattat hans förslag, och har jag orätt upfattat det så ber jag om ursäkt, så var det meningen att dessa små brännerier skulle för alltid få fortfara.
Vill man tolerera dem, så bör det åtminstone icke ske längre än under en viss tid.
Om jag således oaktadt mina betänkligheter förklarat mig beredd att rösta för det af Utsk. föreslagna minimum, så tror jag likväl för min del alt det vore föga lämpligt att antaga det af Utsk. föreslagna maximum.
Jag har under loppet af den pågående discussion icke hort några talande skäl för bibehållande af ett sådant maximum.
Jag tror att om man inskränker fabrikationen till 2 månader och man vet alt det redan finnes fabriker som på dagen tillverka ett större belopp än detta maximum, så bör man, då raan vill lätta industrien med ett lägre minimibelopp, på den andra sidan icke försvåra den genom ett öfverdrifvet maximum.
Jag föreslår således att della maximum måtte borttagas.
Hr von Kraemer, Anders Rob.:
Sedan inflytelserika talare här upträdt till försvar för Utsk:s förslag, inflytelserika såväl genom sina personligheter och det förtroende man hyser till deras kännedom af ämnet, som genom de sakrika framställningar de haft, kan det icke vara med mycken utsigt lill framgång, som jag npträdar i motsatt riktning.
Jag får till en början tillkännagifva alt jag hyser samma opinion som ålskillige af desse mine motståndare yttrat och antydt, 1) c n 27 April f. m. 401 nemi. alt man borde söka åstadkomma så mycken enhet som möjligt i beslulerr öfver denna fråga och upoffra smärre anmärkningar, der så ske kunde, för att få ett gemensamt beslut.
För detta skäls giltighet skull, både har jag redan offrat och kommer jag ali framdeles vid delta Betänkts behandling upoffra obetydliga smärre aumärkntr och obetingadt rösta för Utsk:s förslag: men det kan dock finnas en gräns för en sådan välmening, nemi. då raan finner alt en sak strider för myckel emot de principer, som leila del hela och der ändringen är så lätt verkståld genom utstrykning af några ord, att icke någon återteroiss derföre behöfver komma i fråga eller någon splittring åstadkommas.
Jag anser, att man i hvarje sak bör göra sig noga reda för hvad man egentligen vill.
Ulsk. har tillåtit den mindre bränviusbränningens fortfarande såsom eli nödvändigt ondt, men inskränkt den så lill maximum som minimum.
Den anda och syftning, som för öfrigt genomgår hela Ulsk:s Betänk, är påtagligen den ali söka förvandla denna näring till en fahrikshandtering, koncentrerad i stora fabriker.
Då raan således fäster blicken på denna Inifvudlendens i Utsk:s Betänk., sä anser jag visserligen conseqvenl all Ulsk. fastställt ett minimum, emedan eljest alltför många små fabriker skulle kunna komma alt fortfarande existera till följd af den lockelse, som drankens begagnande i landtbruket gifver, äfven om de större skulle kunna tillverka sitt bränvin för bättre pris och således undersälja de små fabrikanterna, men jag anser detta icke vara tillräckligt för att på en gång krossa de små bränvinsfabrikerna, emedan dessa egentligen icke beräkna någon vinst af sitt bränvin, åtminstone icke annorlunda än att bränvinet skall betala materialierna och arbetskostnaden, utan det är egentligen endast för alt kunna begagna dranken ål gödboskap, som dessa bränna.
Jag tror således, att det är conseqvenl att ett minimum blifvit stadgadt, och ehuru jag icke älskar tvångsåtgärder, anser jag deras användande i detta fall nödvändigt för alt tvinga de medelstora fabrikerna alt uphöra och i stället för dem få oågra få större fabriker.
Når nu Utsk. för öfrigt önskat, och genom sitt stadgande af minimum också conseqvenl fortsatt på den banan, att söka åstadkomma fabriker så stora som möjligt, så kan jag icke neka att det förefaller mig såsom en tydlig inconseqvens, alt ett maximum blifvit stadgadt; men, skall man kanske invända, äfven inskränkning i tiden från 6 till 2 månader är ju också en sådan inconseqvens, hvilket bevisar, att jag, som nu talar, icke har upfaltat saken räll, då jag trott meningen vara alt koncentrera bränvinsbrånningen inom stora fabriker, ulan alt meningen vore att upgöra ett medelvågsförslag.
Jag tror dock, att detta icke varit Utsk:s mening, utan alt Utsk. har velat vara conseqvenl.
Inskränkningen i lid har, efter mitt förmenande, hufvudsakligen tillkommit derföre och kan derföre försvaras, alt man derigenom hoppas kunna lösrycka bränvinsbränningen ifrån jordbruket, emedan man föreställer sig att drankens begagnande vid ladugårdarna under så kort tid som 2 månader icke skulle anses iunehära en tillräckligt stor förmån för att fortfarande fästa bränvinsbränningen vid jordbruket.
Denna inskränkning i tid tror jag således icke är någon inconse - 492 Den 27 April f. m. qvens emot principen af de stora brännerierna.
Dessutom förmodar jag denna inskräkning endast vara en temporär åtgärd, hvilken jag föreställer mig, på sätt jag också hört antydas, skall komma alt uphöra sedan den önskade verkan upkommit, d. v. s.. handteringen blifvit skiljd ifrån jordbruket.
Det föreslagna maximum kan icke derigenom försvaras, ly genom ett maximum lösslites icke näringen mera ifrån jordbruket.
Om det skulle verka något i delta afseende, så skulle det snarare verka lill att bibehålla den vid jordbruket, emedan del tvingar lill att bibehålla flera medelstora fabriker i st. f. ett mindre antal större.
Det hufvudskål, som blifvit andragel och som ligger på bottnen af de andra'skälen, har jag trott möjligen vara ett opinionsskäl för maximum.
Man har nemi. fruktat för den allmänna ovilja, som skulle upkomma om en författning antogs, hvaruti för den mindre bränvinsbrännaren såväl minimum sorn maximum vore stadgadt, under det att den stora bränvinsbränningen vore frigifven såväl i afseende på beloppet af tillverkningen, sorn tiden; men, såsom jag redan anmärkt, man har trott sig kunna stadga ett sådant maximum för den miudre tillverkningen, emedan man ansett den vara ett nödvändigt ondt, och äfven af eli annat skäl, nemi. alt produktionsbeskaltning för den mindre bränvinshränningen genom upmätning af bränvinet skulle blifva nästan omöjlig eller åtminstone möta mångfaldigt större svårigheter om icke pannerymden och tillverkningen vore inskränkt.
Detta skäl gäller likväl icke för de större brännerierna, ty der skall hvarje tillverkad kanna upmätas och beskattas och således sker beskattningen alltid efter de olika qvantiteter, som man bränner, hvilket kunde ske äfven om liilverkningsbeloppet vore obegränsadt.
Man tror, att en svårighet skulle likväl härvid förefinnns i afseende på beskattning af den högsta tillverkningen.
Denna svårighet skulle ligga i uttagande af skatten förskottsvis.
Detta skulle blifva svårare, ju mera tillverkningen vore obegränsad till storlek.
Jag kan icke finna alt denna svårighet skulle i ringaste mån blifva större än den nu är, ty en person kan ju anmäla sig för 300 k:rs tillverkning, men bränna något deröfver.
Han erlågger då skatten i förväg för 14 dagar efter 300 k:r i dygnet.
Han bränner något öfver detta och då stadgar 43 § tydligen: att om i större bränneri tillverkning under en månad skulle komma all öfverskjuta det belopp, hvarföre anmälan skett och afgift blifvit erlagd, vare tillverkaren pligtig, att inom 8 dagar efter månadens utgång till Landt-ränteriet inbetala den afgift, som för sådant öfverskott sig belöper, samt att, om öfverskottét öfverstiger jl0 af det anmälda beloppet, afgiften förhöjes med en | utöfver den bestämda skatten.
Om således tillverkaren har anmält sig för 300 k:r, så kan han bränna 330 k:r på dygnet och för de 30 k:r, som äro öfver, får skatten erläggas efter samma beräkningsgrund, som för de 300 krna.
Man kan således efter Utsk:s förslag anmäla sig för hvilket belopp som helst emellan 300 och 1000 k:r och bränna en 7,(T deröfver.
Om nu icke något maximum finnes, så upkommer ej någon större svårighet derigenom, ulan man anmäler sig t. ex. för 2000 k:r och kan bränna 200 derutöfver.
Jag finner icke att deraf kan uppslå någon svårighet, Den 27 April f. ra.
493 sä snart 10 § om uppmätning oell 43 § om det belopp, hvarmed tillverkningen får öfverstiga det anmäldt» beloppet, finnas.
Icke heller tror jag att de skäl här blifvit anförda, ali bränvinsfloden skulle derigenom lössläppas, hålla streck, ly såsom redan förut blifvit anmärkt, beror produktionen ovilkorligen ytterst alltid af konsumtionen.
En talare har visserligen anmärkt alt produktionen för det kommande året icke kan vara på förhand känd.
Della skäl är blott skenbart.
Det är väl sanni dä man blott betraktar förhållandet för ett år, men då man ser saken mera i stort t. ex. för en lid af 10 år, så finner man, att ehuru konsumtionen naturligtvis varierar för olika år, så kan den dock med temlig säkerhet för en längre lid beräknas, och således är det den kände konsumtionen, som i allmänhet bestämmer produktionens belopp.
Jag tior således att genom tillåtelse för de större brännerierna att bränna huru mycket som helst, skulle icke någon bränvinsflod kunna upkomma, hvaremot det bestämdt skulle minska bränneriernas antal.
Jag anser således ali borttagandet af det i §. 5 bestämda maximum skulle vara alt conseqvent fortgå på den bana man här velat beträda.
Jag får derföre föreslå att den 5:te §. får följande lydelse: ”Den minsta tillverkning på dygn i större bränneri, för hvilken anmälan får ske, vare 300 k:r sexgradigt bränvin, allt i medeltal under månad räknadt.”
Härigenom äro således endast fyra ord i Utsk:s förslag uteslutna.
Jag anhåller om Hr Gr. och Landlm:s propos. på bifall till detta förslag.
Jag bar redan yttrat mig nog såsom jag tror för att R. o. Ad. skall känna min åsigt om lämpligheten af all göra denna näring så fri som möjligt.
Jag har likväl ansett mig böra underordna denna min åsigt deras, sorn haft mera erfarenhet än jag i dessa frågor.
Jag anser således att f. n. är icke något annat alt göra än att tillse alt man på den väg, som vi anse vara den lättaste, må komma lill del mål, som vi gemensamt eftersträfva, nemi. en starkare concentrering af denna tillverkning pä färre bänder.
Åtskilligt har blifvit yttradi för alt förleda R. o. Ad. att icke vidhålla hvad Utsk. i denna punkt föreslagit i afseende på minimum.
Deribland har äfven blifvit anfördt, att man i andra länder tillförene skulle hafva haft ett sådant minimum roen irångålt detsamma och kommit ned till 40 kas panna.
Jag vet detta, men hemställer om icke della hör anses hafva sin anledn. deruti att en sådan skillnad emellan större och mindre bränneriet’, som Utsk. här har föreslagit, icke fanns i det landet, utan att all bränvinsbränning bedrefs i stora bränneriet- endast under den benämningen, och alt då göra den inskränktare, finner jag öfverensstämmande med de principer, som i denna lagstiftning äro rådande.
Jag tror visserligen det vore bäst, om hvarken maximum eller minimum funnes; roen jag tror likväl, alt den meningen icke kan göra sig gällande vid denna Riksdag.
Man måste således tillse, att det minimum, sorn bestämmes, blifver sä lämpligt som möjligt.
Dervid torde man synnerligen böra göra afseende på beskattningsgrunden sä väl för de 4'J4 Den 27 April f. m. slörre sorn de mindre brännerierne.
Jag tror den beslämda skillnaden icke blifva för slör då minimum är 300 k:r.
Många hafva ansell delta minimum af 300 k:r vara för högt, men jag ber alt få hemställa till Hrrme om del verkligen kan anses vara så högt tilltaget då man påminner sig alt elter de beslut, som fattades i går tillverkaren är inskränkt till 15,000 k:r, eller om man är frikostigare, såsom en annan talare yttrade sig, 18,000 k:r.
Jag hemställer då till de
Hrr, som sysselsatt sig med denna näring, huruvida man verkligen kan säga alt det är en orimligt stor bränvinsbrånning då man icke tillverkar mer än 15 ä 18,000 k:r pä dagen, och jag tror icke man kan säga att detta förslag tillkommit utan all tanka pä huru denna näring f. n. bedrifves, sä mycket mera som jag icke kan underlåta ali fästa mig vid den åsigt, som här blifvit af erfarna personer yttrad, att med ganska ringa förändring af redskapen, den som tillverkar 200 k:r på dygnet lätteligen kan updrifva sin tillverkning till 300 k:r.
Jag tror, såsom här förut blifvit yttradt, att det är en gifven sak, alt ju flera bränneriet- man har, desto svårare är det äfven alt åstadkomma tillräckliga kontroller.
Man har i allmänhet mycket befarat, alt en sådan svårighet skulle upsla och äfven jag tror, ali om det icke är en omöjlighet, det åtminstone fordras all omtanka af de personer, som skulle utse en sådan kontrollör för att kunna få dem, som äro lämpliga.
Den större svårigheten att få flere lämpliga personer än färre är i ögonen fallande.
I afseende på maximum har blifvit nämndt, alt man icke skulle inskränka tillverkning till något bestämdt belopp utan lemna den en viss frihet och såvida del varit möjligt, så skulle äfven jag hyllat den åsigten, men jag tror icke att det f. n. låter sig göra.
Man har sagt att man skulle afhålla sig från opinionsskäl.
Det finnes äfven ett bättre skäl, ty oaktadt en värd talare har ganska riktigt utvecklat skälen hvarför man skulle tillåta sig denna olikhet i lagstiftning för de större och smärre pannorna, så tror jag att det finnes ett skäl af rättvisa.
Det må nu vara att detta är skäl, som icke verka på förståndet utan på känslan, så må ste dock medgifvas, att det måste vara för rättskänslan hos den mindre bränvinsbrännaren störande, då han finner alt författningarne hafva för honom satt en gräns utöfver hvilken han icke får gå hvarken upåt eller nedåt, under det alt de lemna fullkomligt fritt för den större bränvinstillverkaren att gå upåt eller nedåt denna gräns, jag tror det derföre vara bäst, alf bibehålla både det af Utsk. föreslagna minimum och maximum.
Jag tror äfven, att här finnes grundade och lätt insedda skäl hvarför man icke allt för mycket bör fästa sig vid de invändningar, som här blifvit gjorda, grundade derpå, att den mesta bränvinsbränningen f. n. icke skedde med så stor redskap.
Först och främst vill jag säga att man icke hegar någon sä hård handling, om man bestämmer minimum till 300 k:r på dygnet, men för öfrigt så har man väl icke heller haft så mycket undseende med de mindre pannorne, ty äfven der har Utsk. föreslagit en ganska betydlig, och jag tror i det hela betydligare nedsättning och rubbning uti det nuvartde förhållandet med denna tillverkning, ty der Den 27 April f. m. 495 har man inskränkt pannerymden till högst 20 k:r eller då mäskvärmare begagnas till 15 k:r, och jag tror denna inskränkning vara ganska betydlig och att den drabbar vida flere än den höjning af minimum af 300 k:r, som här är i fråga.
Jag tror således än damålsenligasl vara att hålla sig till hvad Utsk. föreslagit.
Jag vill äfven fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, alt i frågor af denna natur, är det angelägnare än någonsin att R.
St. söka tillvägabringa en någorlunda enhällig opinion.
Man skulle visserligen tycka vid hastigt påseende, alt enhälllighet hos R.
St. vore af större vigt i frågor der R.
St. hafva afgörande rätt, men så är icke förhållandet, ty om en sådan fråga får en rösts pluralitet i förstäikt Utsk., sä är det allt hvad som behöfves.
Här deremot, då det är en fråga af ekonomisk beskaffenhet, hvaruti del tillkommer K- M. allena, endast med undantag af skatten, att lagstifta, så är jag öfverlygad derom all K.
M. icke underlåter att fästa upmärksamhet vid en stark af R.
St. uttalad opinion, då dessa R.
St. verkligen gifva en sådan stark opinion tillkänna.
När vi då vela alt ett Riksstånd har bifallit detta af Utsk. framställda förslag och vi derjemte hafva anledn. förmoda, efter de uplysniugar jag erhållit, att ett annat Stånd kommer alt göra det, sä tror jag det vara nyttigt att äfven R. o.
Ad. understödjer den åsigt, som här af Utsk. blifvit uttalad.
Det torde äfven vara en annan fråga, som icke förtjena!' ali lemnäs utan allt afseende, nemi. att man bör ihågkomma att det är Slaten som aflönar dessa kontrollanter, och jag anser då, alt man bör laga i betraktande, huruvida det är skäl att använda 20, å 40,000 R:dr mer eller mindre på kontrollanlerne.
Behöfves det, så må man använda 200,000 eller 400,000 R:dr, men behöfves det icke så ser jag icke, hvarföre man ens skall använda 10,000 R:dr för mycket, då dessa medel äro bortkastade, åtminstone i sådant afseende, att de icke kunna användas på många sådane föremål för hvilka de eljest kunde vara tillgängliga.
Af alla dessa skäl anhåller jag om bifall till det förslag, som Utsk. framställt.
Jag har begärt ordet för ali besvara en anmärkn. som här blifvit framstäld af Gr.
Han har sagt all milt förslag icke tillhörde den nuvar:de §:n ulan den 99:de.
Sistnämnde och 100:de §§:ne angå likväl endast undantag för ett bestämdt år 1855, då milt förslag angår icke endast det året utan allt framgent de mindre bränneriet', som under nu gällande författning blifvit framkallade.
I afseende på frågan om ett maximum och borttagande deraf, så bar den af mig framställda meningen blifvit understödd af åtskilliga talare, hvaribland ock af talare sorn motsatt sig hvad jag i afseende å minimum yrkat.
Jag får i anledn. deraf till Hr Gr:n och Landtm, vördsamt hemställa alt frågan om maximum må företagas till serskildt beslut, oberoende af frågan om minimum, emedan plu raliteternes åsigler i dessa frågor kunna vara olika.
Af skäl, som flere talare anfört, vidblifver jag den tanken att för nya större brännerier ett mindre minimum än 300 k:r visserligen icke vore för framtiden 496
Den 27 A pr il f. m. ändamålsenligt, men i afseende på de nuvar:de brännerierne, så lior jag att de skäl, som blifvit anförda för della minimum icke äro fullt tillämpliga.
Ibland de förnämsta af dessa skäl äro de stora kostnaderna och svårigheten att finna kontrollanter.
Det är visserligen sanni, att eli ökadt antal af kontrollanter skulle hehöfvas om det af mig framställda förslaget antogs, men då vi f. n. icke hafva mer än 670 så beskaffade brännerier i hela riket och säkerligen en stor del af dessa icke komma att bibehållas, så kan den tillökning i kontrollanternes antal, som genom mill förslag erfordras, icke blifva serdeles betydlig, och jag tror dessutom, alt så beskaffade kostnader för Staten icke böra lagas i beräkning, när man befarar att orättvisor och olyckor eljest tillskyndas eoskilte, som genom dessa stadganden skulle finna sig tvungna att förändra sin hushållning och kanske öfvergifva innehafvande egendomar och arrenden.