Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. följande tänkvärda ord: ”Min öfvertygelse att endast på denna väg (en naturenlig vård af barnen till helsans bevarande) någon verklig nytta för det allmänna kan vinnas, ålade mig äfven, all, genom tind. ansökning om afsked från öfverläkaretjensten vid barnhuset, sisth år nedlägga vetenskapens protest mot de administativa åtgärder vid barnhuset, genom hvilka jag befarade, alt läkaren der skulle än mer beröfvas tillfället att verka för helsans upprätthållande”.
Då han offentligen kan yttra delta och verkställa sitt beslut alt begära afsked, så torde det vara tillräckligt att öfvertyga hvar och en att den frågan icke alldeles är så på det rena, och att man måste anse något anmärkningsvärd! dervid förefinnas.
Rörtde den andra frågan, huruvida icke denna inrättnings brister kunna afhjelpas genom direktionens egen försorg, torde följande upplysningar kunna något vägleda omdömet.
Direktionen har sedan år 1841, då frågan om barnhusets reorganisation försl väcktes, förfarit på följande sätt, enligt hvad äfvenledes den af öfverläkaren på stället afgifna offentliga berättelsen gifver vid handen.
Han säger alt han för sin del omöjligen kan ”fatta huru samma styrelse, som redan 1838, för vida mindre trängande behof än sedermera, står hardt nära att på barnhusets egen bekostnad uppföra ett särskildt barnsjukhus, sorn 1839 af barnhusets medel ger reseunderstöd åt mig, för att få beskrifning om utländska barnhusens organisation, och på samma gång redan anställer mig som clinisk idkare vid barnhuset, som, efter erhållen beskrifning om en mängd utländska barnhus och upplysning om det härvarandes brister och behof, år 1841 nedsätter en reorganisations-comité, som den 17 Nov.
1841emottager denna comités preliminära förslag, och det med uttrycklig anhållan, att det aflemnade arbetet måtte snart pröfvas, för att bereda möjlighet åt dess fortsättning, som, såväl i und. skrifvelse!1 till E. K. M. af d. 19 Febr. 1842, d. 11 Febr. och 9 Sept. 1843 och 22 Febr. 1844, som i und. berättelser till E. K, M. i Ordenskapitel i November månad åren 1842, 1843, 1844 och i förklaring lill E. K.
M:s kammarrätt af d. 15 Febr. 1844, mer eller mindre utförligt omtalar sina reorganisalionsplaner, och derige - Den 15 Mars f. m. 243 norn föranleder eu allmän väntan, att någon reform med ifver och allvar bedrifves — detta allt oaktadt kunnat ända till inne var. stund uraktlåta pröfningen af de allmänna grunder, på hvilka reformen skulle hvila, och slutligen inför E. K.
M. nu helt och hållet frånträda den åsigt om ett clinicum vid barnhuset, hvilken varit reformförslagets utgångspunkt”.
När så har skett och detta t. o. m. föranled! 2:ne af direktörerna
Hr grosshandlaren Berg och åldermannen Westin att (enligt prot. utdr.) gifva tillkänna, ”att de, med anledn. af ständigt mötande hinder för reformens genomförande, funne sig föranlåtna afsäga sig det dem lemnade uppdrag, att vara ledamöter i comitéen för barnhusets reorganisation, och ville de, i samråd med comilcéns öfriga ledamöter, i afgifvande skriftligt anförande, närmare utreda reorganisations-comitéens oblida öde” — när, säger jag, allt detta har skett, och när dessutom denna comité skulle så till sägandes döma i sin egen sak, eller åtminstone skulle hafva ett bestämdt intresse all bevaka såväl i sin egen reorganisationSplan som i sin redogörelse — då hemställer jag om man kan hoppas att på den vägen något i sjelfva verket blifver gjordt, utan att andra, mera kraftiga åtgärder vidtagas.
Men är då icke saken af någon betydenhet, eller har icke det allmänna någon rätt att tillse det inrättningen uppfyller sitt ändamål?
— Jo, utan tvifvel; begge delarna kunna icke nekas.
Att saken är vigtig, det tager jag för gifvet, att hvar och en medgifver, och alt staten har rättighet att i förenämnde hänseende mellankomma, torde en kort redogörelse för inrättningens uppkomst och utveckling kunna gifva vid handen.
Barnhuset tillkom under Drottning Christinas tid derigenom, ali den tomt, som barnhuset nu äger, ditskänktes, hvarjemte bemälda
Drottning till barnhuset anslog 40:de tunnan af all Kronans årliga sädestionde uti Svea rike, och halfparten af Finland, samt 1000 daler s. m. årligen af Kronans tullinkomster, hvartill sedermera kommit sakören och böter, förmyndarekammarens öfverskollsmedel af danaarf, sterbhusafgifler o. s. v., allt under en fortfarande inkomst af kronotionde, uppgående till öfver 3000 tunnor säd.
När nu så förhåller sig och detta motsvarar räntan på ett kapital, stort 639,572 r:dr b:co efter 5 proc. kapitaliseradt, så lärer det väl näppeligen kunna ifrågasättas huruvida R.
St. hafva befogenhet eller icke att deruti inblanda sig.
Min tanka i detta afseende är för öfrigt så fullkomligt och derjemte så väl återgifven genom samme läkares yttrande, alt jag nu tager mig friheten att här reproducera detsamma såsom mitt eget.
Han säger: ”Af dessa data vågar jag, efter min und. uppfattning, draga den slutsats, alt för barnhusets betraktande såsom en Stockholms stads enskilda inrättning, för dess styrelses rubricerande såsom en kommunal-styrelse, intet stöd torde kunna hemtas, hvarken från inrättningens uppkomst och utveckling, styrelsens fordna eller närvar, organisation och redovisnings-skyldighet, eller inkomsternas natur”.
16 * 244 Den 15 Mars f m.
Han säger vidare: ”Men om Staten äger obestridlig rätt, ali, när det gäller medborgares lif och helsa, äfven tränga inom t. o. m. det enskildta området med skyddande åtgärder, om alltså ej heller någon kommunalinrällning kan medgifva ett monopol pä medborgares helsa och lif utan kontroll af Statsmakterna, sä måste, efter min und. tanka, Staten ännu mera vara berättigad, ja förpligtad, att ät sig garantera alla möjliga fördelar af en inrättning, sådan som barnhuset.
Då delta barnhus under mer än 200 års tid af Staten åtnjutit säkert öfver 6 millioner r:dr sammanräknadt bidrag, och derföre återgäldat
Staten endast den i alla länder och tider högst tvetydiga vinsten från dylika barnhus, nemi. den ofta ringa öfverlefvan af ett ej sällan sjukligt slägte, hvars belopp man i brist på statistisk redogörelse här t. o. m. ej känner, samt för den medicinskt administrativa och vetenskapliga erfarenheten endast på sednare lider lemnat några fragmenter, af hvilka föga ljus och nytta kan hemtas, så vågar jag i djupaste und. tro det vara Statens både rättighet och skyldighet, att, för de millioner, med hvilka den går att framdeles underlätta Stockholms åligganden, äfven mera se sitt eget ändamål tillgodo”.
Jag hemställer om någon kan jäfva detta yttrande och om det icke sålunda är tid, att någonting verksamt och ingripande i dessa förhållanden göres.
Och hvem skulle väl kunna hafva nä O ° got deremot?
Åtminstone ingalunda direktionen förmodar jag; ty har den uppfyllt sitt åliggande, så är det ju för densamma en tillfredsställelse att få sitt välförhållande pröfvadt och vitsordadt.
Har den återigen låtit sig felaktighet komma till last — nåväl! så måste väl de värnlösas anspråk, äfvensom det allmännas rätt och bästa gå framföre några enskildas obehag.
Jag ämnar ingalunda bestrida statens rätt att efterse huru de medel förvaltas, som, genom allmänna beslut, till en allmän inrättning utgå, men fråga är om tidpunkten, när sådant bör ske.
M. anbefallt utarbetande af ett förslag, men denna befallning icke blifvit efterkommen, då blir det väl rätta tidpunkten att låta undersöka förhållandet af andra personer, men i en sak af så invecklad beskaffenhet som denna, bör man, efter hvad mig synes, icke mellankomma med begäran hos K.
M. om undersökning.
Detta är milt skäl, hvarföre jag icke instämt i Ulsk:s förslag och hvarföre jag fortfar att yrka afslag.
Hr Ekströmer, Carl Joh.:
Då den fråga, hvilken nu är föremål för öfverläggning, nemi. den om allmänna barnhusets reorganisation, varit till handläggning öfverlemnad åt det embetsverk, hvaraf jag är ledamot, och jag således om densamma äger någon kännedom, anser jag mig ock böra yttra några ord derom.
Att en reorganisation af denna vägörenhetsinrättnings administration är af behofvet påkallad, derom skulle jag tro, att meningarne i allmänhet icke äro delade.
Direktionen har sjelf först insett detta behof och derigenom gjort und. anmälan; men dels har Den 15 Mars f. m. 245 ilen gått temligen långsamt tillväga med sin reorganisalionsplan, dels icke böl jat från grunden.
Hufvudsaken är nemi. alt bestämma principen för barnhusets verksamhet; skall det, såsom nu är händelsen, bilda, så till sägande, en kasern för barn, såväl i den spädaste, som yngre barnåldern, samt en uppfostringsanstalt för dem inom undervisningsåren?
Eller skall inrättningens syftemål fast hellre vara, att, så vidt ske kan, draga försorg såväl för de späda som äldre barnen, förnämligast genom beredande åt dem af omvårdnad medelst deras utackordering i enskildta hus, vare sig i landsorlerne eller i hufvudsladen, och inrättningens hufvudsakliga syfte snarare vara, att befordra oell besörja denna utackordering, än att bilda en stor försörjningsanstalt lill barnens inhysande?
Har denna hufvudfråga blifvit på förband afgjord, ordnas detaljerna sedermera utan svårighet.
Direktionen synes deremot hafva börjat med detaljerna, oriktigt uppfattat sättet för barnhusets verksamhet, hvilket enligt min öfvertygelse vore, att i möjligaste måtto befrämja utackordering af såväl äldre, som yngre barn.
Den har dock i sitt förfarande ingalunda handlat i strid med gällande föreskrifter eller efter hvad jag kunnat finna någonsin upphört, ali med nit och omsorg vaka öfver inrättningens bästa, så vidt del, med den fattade åsigten om dess bestämmelse, kunnat ernås.
Den har ock haft stora svårigheter alt bekämpa.
Under det ett ökadi tillopp af värnlösa barn tagit inrättningens både tillgångar och utrymme i ökadt anspråk, har utackorderingen mött hinder, dels genom de allt för låga foslerlönerne, bestämda mera efter inrättningens tillgångar, än efter den verkliga underhållskostnaden, dels genom fruktan för utbredande af venerisk smitta med ullemnade barn, om hvilkas helsotillstånd man icke ägde full visshet, lill följe hvaraf raan ansett sig böra underkasta dessa ett slags karantän på barnhuset, innan de till fosterföräldrar i landsorten utlemnades; genom hvilket allt inrättningen ofta är öfverfylld, och sålunda lätt kan blifva för de der intagna barnens helsa och lif af det menligaste inflytande.
En i behörig rigtning genomförd ändring af administrationen, skall dock tvifvelsutan öfvervinna dessa svårigheter.
I afseende på sättet att hringa saken i gång, hade jag, lika med Hr von Hohenhausen trott, att då direktionen af K.
M. blifvit anbefald alt uppgöra reorganisationsförslag, det vore öfverflödigt, att, på sätt ifrågavar. betänk, åsyftar, hos K.
M. begära frågans behandling af en särskildt comité, helst direktionen, som närmast känner inrättningen och har erfarenhet af dess behofver, otvifvelaktig! bättre bör vara i tillfälle att uppgifva medlen till dessas uppfyllande, än några med inrättningen föga bekante comiterade.
Enligt min tanka vore lämpligast, om det förslag, hvilket direktionen icke kan undgå att afgifva, derest K.
M. så pröfvar nödigt, underkastades sakkunniges granskning innan det anlages; men, då barnhusdirektionens ordf., Frih.
Sprengtporten, förklarat sig för den af Utsk. föreslagna åtgärd, vill jag icke sätta mig emot del af flera talare yrkade bifall- till betänk.
246 Den 15 Mars f. m.
Hr Adelborg: Hr von Hohenhausen har anfört, ”att då H. M. Konungen infordrat af direktionen ett förslag till barnhusets reorganisation, så vore det obehöfligt för R.
St. att tillstädja någon annan ålgärd, innan man liek se hvilka följder häraf vore att förvänta och att man således med den föreslagna granskningscomitéen gerna kunde vänta till nästa riksdag.” åled kännedom om Hr von Hohenhausens allmänt kända redbara karakter, kan jag ej annat än tro, att detta hans yttrande tillkommit deraf, att han ej rätt eftertänkt de bedrötliga följder som skulle uppstå vid ett längre uppskjutande af undersökningen om barnhusets förhållanden.
Dä direktionen oaktadt 3:ne förnyade påminnelser ej ännu inkommit med något nytt förslag, så är möjligt, att ännu en lång tid kommer att förflyta innan ett sådant blir färdigt; men barnhusets närvar, omständigheter fordra en snar och verksam förändring af sakernas ställning och följden af att det förblifver i samma skick, blir en fortfarande hög mortalitet, hvilken nu uppgår till ungefärligen 32 procent.
Jag frågar om Hr von Hohenhausen vill taga dessa smås död på sitt ansvar och om man ej, då man är satt i tillfälle att beskydda någon, bör i första rummel tillse vården om dem, som i följd af sin värnlösa belägenhet äro inkastade i verlden utan annat menskligt skydd än det en allmän inrättning skänker dem.
— Hr Ekströmer har anmärkt, att den föreslagna comitéen möjligen kunde blifva sammansatt af för ämnet främmande personer och att deras tillgörande skulle blifva icke allenast gagnlöst utan äfven af vådlig inflytelse på inrättningen och har han i följd deraf förordat att direktionen sjelf borde få uppgöra förslaget till barnhusets reorganisation.
Då det enligt Utsk:s utlåt, är H. M. Konungen som bör tillförordna de personer, som skola sitta i den föreslagna comitéen, så hyser jag för min del det fullkomliga förtroende till min Konungs nit och omtanka för det allmänna bästa, att jag tror, att inga andra komma att ingå i denna comité än sådana, som äro med ämnet eller dylika ämnen hemmastadde.
FIr Munck af Rosenschöld, Nils Rud.:
Uti Hrr Engeströms, Adelborgs och Gripenstedts anföranden, hafva så vigtiga skäl blifvit gifna till det beslut, Utsk. fattat om tillstyrkande af en und. skrifvelse, och en så rörande framställning blifvit gjord af det förhållande, hvaruti barnhusinrättningen sig befinner samt så förvåningväckande och obestridliga uppgifter framställda om den nuvar. direktionens förvända sätt och liknöjdhet att bestrida sin förvaltning af denna inrättning, att jag vågar tro att ingen med hjerta i bröstet skall vilja neka att till de värnlöses fördel nedlägga sin röst för bifall till ifrågavar. und. skrifvelse.
Jag är fullkomligt öfvertygad, att inom R. o. Ad. finnes ingen så hjertlös, att lian i detta fall skulle kunna låta sidointresset eller andra betänkligheter verka till ett afslag.
Efter som jag uppfattat denna diskussion, så lära alla talare vara ense derom, att något måste ben 15 Mars f. m.
247 göras för en ny organisation, men talarne här skilja sig endast rörde rätta sättet för dess verkställande.
De flesta talare hafva tillstyrkt att R.
St. måtte gå in till K. M. med ond. anhållan derom att K.
M. behagade i nåder förordna en särskild comité, som utarbetade ett förslag till barnhusets förbättrande.
Ulsbs reservanter, Gr.
Gyldenstolpe och Hr von Hohenhausen anse detta vara öfverflödigt,'emedan K.
M. redan har vidtagit mått och steg för att göra en reorganisation och anmodat direktionen alt deröfver afgifva förslag, men när nu K. M., oaktadt 3:ne förnyade tillsägelser till barnhusets direktion, icke ännu erhållit något förslag, och man vet alt denna direktion är en kommunalstyrelse, som icke har sig ålagdt att utarbeta sådana förslag, så tror man här att liden skulle endast onödigt uttänjas derigenom, att man sökte på denna väg komma till målet och anser det för saken vara bättre om R.
M. anhålla om utarbetandet af en plan till reorganisation af barnhuset.
På denna grund tager jag mig friheten att förorda Ulsk:s betänk, och anhåller om bifall dertill.
Jag skall endast med få ord yttra mig i denna sak. R. o.
Ad. har nyss hört af en man, som genom sin em belsbefattning är i cas att känna förhållandena sådana de åro, att det förslag, hvarom nu talas, snart lärer kunna vara alt förvänta.
Del andra, sorn torde hafva undfallit såväl Hr Adelborg, som andra talare här, är ett faktum, som äfven blifvit uppgifvit uti den skrift, hvarur åtskilliga uppläsningar här blifvit gjorda, nemi., alt de späda barnens helsotillstånd under de sednare åren sig förbättrat, hvilket måste vara ganska lugnande att veta.
Såsom boende i trakten af Stockholm, anser jag mig skyldig hafva äran här upplysa, att barnens utsättande pä landet icke sällan tillgår så, att de uttagas af fattiga fosterföräldrar, som låta dem svälla.
Della torde vara en auledn. att taga närmare kännedom om den säkerhet, som kan lemnäs af deni, hvilka emottaga barnen.
Detta, har jag blott upplysningsvis velat hafva äran andraga.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:s förevar, betänk.
N:o 27, och talef denna propos. besvarad med starka Ja, blandade med Nej; hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna, att
Allm. Besv. o. Ekoa.Utsk:s d. 4 och 8 dennes pä bordet lagda utlät.
N:o 28, i anhdn. af väckt fråga om upphörande af Skånska kavallerireg:teaas s. k. fot- och ådermöten.
Då nu StalsUlsk:s d. 8 dennes på bordel lagda utlåt.
N:o 78, anglie riksg:s-konl:s förvaltning under den sedan sisth riks - 248 Den 15 Mars f. m. dags början förflutna tid, föredrogs och punktvis företogs till afgörande, bi föll os 1 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 20, 22, 23, 24, 25, 27, 29. 31, 32 och 36 punkterne, ansågos, 2, 17, 18, 21, 28, 30, 33 och 34 punkterne icke erfordra någon åtgärd, samt lät R. o. Ad. vid Utsk:s yttranden i 19 och 35 punkterne bero, Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne utlåt:n:
N:o 90 ang:de regleringen af ntgifterne under riksstatens
Öde hufvudtitel; och N:o 91, ang:de regleringen af ntgifterne under riksstatens 7:de hufvudtitel. H, R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 3. e. m.
In fidem prolocotti, Albert Munck, Onsdagen den 15 Mars 1848.
Plenum kl. 6 e. m. Justerades 3 prot.utdr., innefattande d. 11 dennes e. m. och denna dag f. m. fattade beslut.
Med tillkännagifvande ätt Hr Fåhraeus, Olof Immanuel, begärt och erhållit 3 veckors från d. 18 dennes beräknad ledighet från sin befattning såsom ledamot af RevillmsUtsk., anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde utse en ledamot för att under denna ledighets tid i nämnde Utsk. inträda.
Föredrogos och lades till handlingarne LagUtskts d. 8 dennes på bordet lagde mern.:
N:o 22 i anledn. af återremiss utaf Utsk:s utlåt.
N:o 4, anglie väckt motion om föreskrifters meddelande i afseende på beskaffenlieten af länsmans-fullmakter; samt N:o 23, i anledn. af återremiss utaf Utsk:s betänk.
N:o 6, öfver väckt motion, ang:de ändring i författningarne on? bysättning.
Vid föredragning af LagUtsk:s. d. 8 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 24, i anledn. af väckt motion om förmånsrätt för förskott på 4 Den 15 Mars e. m. 249 lill försäljning lemnade varor, blef detta betänk, ånyo bordlagt, på begäran af Gr.
Lagerbjelke, Gust., och Hr Hammarberg, Carl Axel.
Äfvenledes och på samma ledamöters begäran bordlädes ånyo Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:s härefter föredragna d. 8 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 38, i anledn. af väckt fråga om bibelkommissionens upplösande.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 8. dennes pä bordet lagde betänkm:
N:o 39, i anledn. af väckte motioner, ang:de upptagande af kollekter för missionsverkets räkning; samt N:o 42, i anledn. af väckt motion om rättighet för rotehållare, såväl vid soldat- som båtsmanshållet i Helsingland, att sjelfve disponera de s. k.
Uddemantals eller Udderöks-kassorne.
Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 8 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 43, i anledn. af särskilda motioner, dels i fråga om stadgande att personer, hvilka ådömas ansvar för 3:dje gången fylleri, mätte, i st. f. vatten- och brödstraff förpligtas att undergå den s. k.
Schreiberska fyllerikuren, dels ock om skyldighet för läkare vid läns-lazaretten i riket, att under uppgifne förhållanden å derstädes intagne personer använda berörde kurmetod.
Den vid detta betänk, fogade reservation, upplästes på begäran af Gr.
Gyldenstolpe, Anton Gabi-., som derefter yttrade:
Jag nitälskar visserligen derföre, att de, hvilka äro begifna på dryckenskapslasten, må från densamma afvänjas: men jag anser, att en bestämd kurmetod för ett sådant afvänjande icke bör uti R.
St:s underd. skrifvelse föreslås, utan endast att R.
M. anhålla om vidtagande af åtgärder till hämmande af denna last, så länge det är problematiskt, huruvida denna kurmetod är tjenlig, ty jag har mig bekant, att personer, som undergått denna kur, återfallit i lasten.
Det år således högst osäkert, om den, som en gång är begifven på denna last, kan genom medicinsk åtgärd derifrån af hållas, och jag tror derföre, att någon framställning i det afseendet till K. 31. icke bör af R.
St. göras.
Den, som har den kraftiga vilja, att han önskar begagna allt hvad som göras kan för att afvänja sig från dryckenskap och är öfvertygad att han kan botas derigenom, att han undergår en sådan kurmetod, finnér nog utväg för densammas utförande, utan att K. 31. behöfver anskaffa rum åt honom för sådant ändamål.
På grund häraf och de skäl, som blifvit uti reservationen anförde, yrkar jag afslag på betänk.
Det är ett allmänt kändt och öfverklagadt förhållande, att när dryckenskapslasten hunnit till sitt yttersta stadium, den till en så hög grad öfverväldigar den, 250 Den 15 Mars e. m. sorn deråt sig hängifvit, att derigenom den gnista af moralisk kraft, som möjligen ännu hos honom qvarfinnes, svårligen kan återlyfta den fallne från det iråkade förderfvet.
Men en önskan om förbättring, kan likväl hos honom äga rum.
Det vore derföre önskligt att på något sätt kunna komma den goda viljan till hjelp.
Atskillige Utsk:s-ledamöter af PresteSt, hafva omnämnt, hurusom till dem kommit i nämnda belägenhet varande personer, hörande till deras församlingar, med anhållan att, om möjligt, erhålla något stöd i deras bemödanden att återvända till nykterhet, någon tillflygt att kunna undergå en förbättringskur; men för närvar, har man likväl icke kunnat anvisa dem något sådant.
Utsk:s-ledamöter af BondeSt. hafva äfven lemnat den upplysning, att atskillige på fylleri begifne personer bland allmogen hos qvacksalfvare sökt bot för sin olyckliga supvana.
Vore det dä icke mera skäl, att man beredde dem en sådan hjelp genom anställande af en ordentlig kurmetod vid länslazaretterne, der personer, som deraf vore i behof, kunde vinna inträde?
Utsk:s afsigt har åtminstone varit den; men just derföre, att man icke ansett sig fullkomligt säker om ändamålsenligheten af den Schreiberska kuren, har Utsk. framställt sitt förslag alternativt: man har nemi. begärt, att de, som önskade inkomma på lazaretten, måtte der få undergå den Schreiberska kuren eller någon annan af lazaretts läkaren i detta afseende tjenlig ansedd behandling.
Emot den Schreiberska fyllerikuren har blifvit invändt, att genom densamma patienten någongång lidit till helsan; men jag föreställer mig, att någon läkare icke föreskrifver denna kurmetod med mindre än att patientens kroppskonstitution sådant medgifver, och om läkaren finner den för hälsan vådlig, äger han ju enligt förslaget att föreskrifva en annan ändamålsenlig behandling.
På dessa skäl, anhåller jag om bifall till betänk.
Jag instämmer helt och hållet med Gr.
Gyldenstolpe deruti, att någon und. skrifvelse icke mätte uti detta ämne till K. M. afgå.
Det är för partielt att besvära K.
M. med sådana småsaker.
Då man känner, att läkare föreskrifva den Schreiberska kuren för dem, som vilja densamma undergå, anser jag en sådan und. skrifvelse, som den föreslagna, så mycket mera olämplig, som å lazaretterne, hvarest rum för sådana patienter skulle upplåtas, icke kan hafvas den tillsyn, som i enskilda hus, och såsom exempel derpå vill jag blott nämna, att ehuru bränvin å lazarettet' i allmänhet är förbjudet att af patienter förtäras, insmuglas sådant till dem dagligen, åtminstone på lazarettet inom Stockholm.
På dessa skäl förenar jag mig med Gr.
Gyldenstolpe och yrkar afslag å betänk.
Vid garnisons-reg:tena har den Schreiberska kuren blifvit använd; men man har måst frångå den samma, då den icke medfört åsyftad verkan, utan tvertom förstört de subjekter, som den undergått; och på grund af denna erfaren het, yrkar jag afslag å betänk.
Visserligen har man skäl, att an - Den 15 Mars e. m.
251 se den öfverhandtagande fylleri-lasten sora en epidemi, men jag anser den vara mera moralisk än fysisk.