Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan sålunda icke inse hvad dess mening med motionens lifgifvande egentligen skulle hafva varit, om icke att genom densamma lemna till R. o. Ad:s prot. sista fulländningen af sitt eget moraliska porträtt, sådant som det af våra protocollister vid denna riksdag blifvit antecknadt.
Jag tillåter
Den 7 Juni. mig alldeles icke alt frilla något omdöme om huruvida Hr Munck al Rosenschöld kan lyckönskas eller beklagas all halva hunnit eli sådant inål; men hvad jag tror mig hafva fog ali säga, Hr det, all R. o. Ad. har att tacka Hr Munck af Rosenschöld för att hafva falt af honom en uppgift på det högsta mått af fördragsamhet, hvartill R. o. Äd. möjligen kan förbindas genom skyldig aktning för den fria ytiranderältens helgd.
Fhre ledamöter yltrade huiti!) deras bifall. Hr Munck af Rosenschöld; I afseende på livad Frill.
Boye yttrat, så må 1789 års R. o. Ad hafva beslutat hvad sorn helst.
Jag vill tro att det ej kan hindra R. c. Ad. vid 1841 års riksdag att besluta livad de finna lämpligast.
Hr Ehrenhoff yttrat har jag intet annat att svara, än att han måtte hafva hållit en parenlation öfver sig sjelf, hvilken måhända äfven kunde lå gälla för Hr von Hohenhausen. H.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna sak och önskar att den ifrågavar. motionen aldrig hade blifvit väckt.
Jag hade hoppats, att Hr Munck af Rosenschöld skulle finna ofoget af sin begäran, och således återtaga motionen, men då han del icke gjort, så anser jag mig pligtig, såsom nu troligen den enda närvar, ledamot af Ståndet, hvilken, jemte en annan värd ledamot, som ifrån bänkarna bär tvärsöfver plägar yttra sig, men nti lärer vara bortrest, varit ett vittne till den scen, sorn passerade hos R. o. Ad., när beslut fattades, utan att någon enda röst höjde sig deremot, alt Landtm.
Gr, Lewenhaupts porträtt aldrig skulle ibland de öfriga landtnxarskalksporlrälterna uppsättas, förklara, att jag anser Hr Munck af Rosenscliölds motion stridande icke endast emot all rättvisa och billighet, utan äfven emot all aktning för R. o. Ad., och anhåller derföre hos Hr Frih. o. Landtm, om propos. till R. o. Ad. all afslå den ifrågavar. motionen.
Ganska många ledamöter hördes ropa bravo.
Från första början var det visserligen lätt att förutse det öde, som Hr Munck af Rosenscliölds motion liar skulle erhålla.
Jag måste också tillslå, att det vid genomläsningen af denna motion uti dess första skick föreföll mig helt naturligt, alt densamma skulle bos åtskilliga ledamöter äf det H.
Ståndet åstadkomma en pinsam känsla och någon del af den oro, som nu så synbarligen gifvit sig luft.
Sedan Hr Munck af Rosenschöld i dag gjort en betydlig förändring uti sin motion, ämnar jag väl ändå icke yrka alt den skall upptagas och remitteras, men bar emedlertid ansett mig föranlåten att begära ordet af 2:ne skäl.
Det ena är, alt jag ej kan underlåta att uttrycka någon liten förundran öfver alt inga flera talare hafva yttrat 7o Den 7 Juni. sig, än de, som bär begärt ordet, oell det andra, att jng måste protestera emot den ytterliga grad af värma, som man visat i anleda, af denna motion.
Man liar framställt
Ur Munck af Rosenscliölds anförande, älven i dess sednare skick, såsom något, hvarigenom Hr Munck af Rosenschöld sökt att utröna huru långt R. o. Ad:s fördragsamhet kunde gå.
En vard talare på främsta bänken bär framför mig liar t. o. m, satt i fråga, att icke blott sjelfva motionen, utan äfven motionären, af delta Stånd kunde komma att bortsopas.
Om jag icke viddetta tillfälle, såsom någon gång tillförene, har haft den olyckan att misshöra honom, så får jag förklara, att ett sådant uttryck, som det sistnämnda, i fall det blifvit fäldt, enligt mitt förmenande är ett maktspråk, som ingen of R. o. Ad:s ledamöter har rätt att tillåta sig.
Yttranderätten medgifver visserligen, att fråga väckes om en ledamots uteslutande, men det måste dä ske i form af en ordentlig motion; hvarje annat tal derom är ett maktspråk, hvaremot jag måste protestera.
Såsom Hr Munck af Rosenscliölds förslag numera lyder, innehåller det icke något annat, än alt Ståndet skulle uppsätta Landtm.
Lewenhaupt* porträtt.
Ståndet har icke uteslutit ifrån antalet af sina vapensköldar sköldarna af de atter, af hvilka en eller annan ättelägg har vanhedrat sig.
Under samma synpunkt kan man ock skåda Hr Munck af Rosenscliölds framställning med afseende pi Gr. Lewenhaupt.
Cc man å ena sidan har tillfredsställt sin Känsla genom i.,t yrka afslag på Hr Munck af Rosenschöld* motion, så bör roan väl äfven å andra sidan följa den domareregeln, att i tvetydiga fall hellre fria än fälla, när det är fråga om att bedomina andras tänkesätt.
Vi veta alla, att uti samlingar af historiska porträtter intagas icke endast de personer, som varit de dygdigaste, utan äfven andra, som trädt utom den vanliga kretsen och blifvit på ett eiler annat sätt notabiliteten i samhället.
Ur sådan synpunkt har jng trott att man möjligen skulle kunnat med något mera mildhet bedomina Hr Munck af Rosenscliölds motion, och jag har ansett för en skyldighet att tillkännagifva detta, innan R, o. Ad:s beslut fattas.
Det vore val egentligen öfverflödigt att besvara ett utfall af den sista talaren emot mitt förra yttrande, sorn blifvit af honom alldeles oriktigt uppfatladt.
Det var nemi. sagdt af mig uti ett föregående plenum, att jag fruktade att Hr Munck af Rosenscliölds motion skulle kunna föranleda långvariga och stormiga debatter inom Ståndet, och jag har äfven vid början af detta plenum yttrat en sådan farhåga, hvarvid jag tilläde, att, om det vore Hr Munck af Rosenscliölds bestämda afsigt att här uppväcka den storm, sorn jag befarade, så önskade jag att den framkallade stormen måtte blifva så stark, att den kunde bortsopa både motionären och haus motion.
Detta är ett uttryck, som jag Den j Juni. 71 önskar alt kunna och som jag vill försvara, och må Hr Hjerta ursägla mig, om jag ej kan medgifva att det innebär något maktspråk.
Det ligger nemi. hos R. o. Ad:s majoritet en makt, att ifrån sitt samqväm, ifrån sitt Hus, utesluta sådana personer, hvilka mahanda sjelfva framkalla möjligheten afen sådan maktutöfning.
Det är för att förekomma en sådan utgång vid detta tillfälle, som jag sökt varna Hr Munck af Rosenschöld att icke framkalla den; ty sådana händelser sro icke så alldeles oerhörda, ehuru de verkligen äro ovanliga inom detta Stånd och icke någonsin hörde komma i fråga.
Hvad åter beträffar den historiska märkvärdigheten, som Hr Munck af Rosenschöld åberopat och som Hr Hjerta äfven ansett såsom ett skäl att uppsätta ett porträtt af en Landtm., hvilken R. o.
Ad. icke ansett förtjena detta vedermäle af R. o. Ad:s aktning, så vill jag, ifall Hr
Hjerta verkligen önskar att få denna historiska märkvärdighet så synlig för verlden som möjligt, föreslå, alt Ilr Hje rta i förening med Hr Munck of Rosenschöld i sådant afseende måtte anlita den artist , hvilken af Hr Hjerta blifvit berömd för sin förmåga att i stentryck göra porträtter.
Hr von Hartmansdorff, A u g. : Hr Hjerta har undrat deröfver, alt så få talare yttrat sig i delta ämne.
Jag får för min del förklara, det jag hade önskat att ännu färre hade gjort det, emedan jag anser Hr Munck af Pmsenschölds motion såsom en tillställning, för att uppreta R. o. Ad:s känslor, och att derigenom få fram ett och annat uttryck, hvarvid andra vederbörande skulle kunna fästa sig och taga Hr Munck af Rosenschölds försvar.
Detta har nu fullkomligen lyckats, sedan en vederbörande gjort just hvad jag förutsett.
Nu synes af hela acten ingenting mera återslå, än den fulländningen, att alltsammans införes i Aftonbladet.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. icke måtte fortsätta denna öfverläggning längre, utan blott begagna ett något strängare ord, än det Frih.
Cederström föreslagit, och i stället att säga— ”med ogillande afslå Hr Munck af Rosenschölds motion,”— besluta, att, med ogillande, förkasta densamma.
Hufvudsakligen förekommen of Frih. Cederström, H. Ex. Hr Gr.
De la Gardie, Hr von Hohenhausen , Hr von Hartmansdorff och Gr.
Horn, uppstiger jag endast för alt vördsamt anhålla om Hr Frih. o. Landtm:s propos., att motionen måtte med ogillande afslås.
Då jag sist hade ordet, glömde jag att besvara ett yttrande af Gr. Horn.
Horn har misstagit sig, då han talat om detta porträtts uppsättande, likasom om eli sådant porträtt verkligen redan funnes.
Han har äfven talat om storm och bortsopning.
Måhända erinrar han sig någon bortsopning viii 1789 års riksdag. 73 De 11 y Juni.
Sedermera har Grefven gjort mig den äran att särskildt och direct vända sig till inig med sin, jag vet ej om jag skall kalla del, bestraffning eller varning; men ehvad Grefven här* slammar ifrån den Horn, som Idel' tillfångatagen i slaget vid Ndrdlingen, eller den, som var Landtmarskalk vid 1720 års riksdag, eller måhända ifrån ingendera, så torde Grefven dock af deras exempel hafva funnit, att det är baltie alt förmana sig sjelf än att råda andra.
Ett oriktigt ulöfvande af makten är lika k lander,värd t, som ett dåligt statsskick, och jag tror icke, såsom Grefven tyckes tro, all det sednare kan ursägt 1 det förra.
Ett maktspråk blir del alltid att med en statsförfattning, sorn vill medgifva Svenska medborgare fri yttrande rätt, vilja förqväfva någons rätt att yttra sig, och jag tror alt vi alla hafva lika stor talan och samma rätt alt yttra oss, antingen vi stå här borta vid dörren, eller utgöra glorian omkring Landlimsbordel.
Jag har intet vidare att tillägga, än att jag önskar Hr Grefven lycka till den förmaning, sorn lian erhållit af Hr Hjerta, hvilken ungefärligen kunde svara emot den, sorn Grefven gifvit mig.
Jag hemställer vörd samt till R. o. Ad., 0111 del kati vara skäl för oss att bär öfverbjuda hvarandra i ogillande af motionen och dess motionär.
Iro att denna känsla finnes lika väl hos deni som tiga, som hos dem, sorn yttra sig, och att något lämpligare eller värdigare för oss icke finnes, än att utan vidare ordande kort oell godt afstå framställningen.
Jag tager mig friheten att i anledn. af Hr von MartmansdorfFs sednasle framställning erinra derom, att jag förra gången icke begärde ordet för att understödja Hr Munck af Rosenschölds motion.
Den hänsyftning, sorn en värd talare gjort på någon slags tillställning, hvaruti han genom sitt yttrande velat inveckla 111ig, slår således slint, så mycket mera sorn det finnes flere personer, — jag tror äfven ibland de närvar., — som kunna intyga den ledsnad jag yttrade öfver denna motion samma dag jag erhöll Underrättelse örn att den blifvit väckt.
Jag kan ingalunda på något salt ogilla*, utan finner högst lofvärdt det handlingssätt, som R. o. Ad. vidtog vid 1789 års riksdag, att icke upptaga Gr.
Levvenhaupls porträtt lili samlingen af landtmarskalksporträtter, emedan det endast var alt på ett rättvist sätt brännmärka en föraktlig politisk karakter.
Det var således icke under någon annan synpunkt, sorn jag begärde .ordet, än för att understödja Hr Munck af Rosenschölds motion såvida, att jag ville visa, alt man verkligen kan måla en persons porträtt, ulan att det beböfver utgöra något bevis af högaktning för en sådan person, när det blott är fråga 0111 att för fn 11 s t ä nel ig lie t e ns skull upptaga bans porträtt uti en samling.
För öfrigt begärde jag ordet endast för att påminna om det upp - Den j Juni. 73 uppträde, sorn bär ägde rum vid 1829 års riksdag, då Gr.
Iloin ytlrade till Gr.
Platen i anledn. af ett strängt uttryck, att Gr.
Platen icke borde föreställa sig, att han då commenderade en choc på Christiania torg. R. o. Ad. torde påminna sig, hvilken procession, som då tillställdes för att göra en lojal demonstration emot Gr.
Horn, och i hvilken en stor del af hans sedermera blifna intimaste politiska vänner då deltogo.
Man finner likväl, att denna fråga nu bedömmes, om icke med motsatta, åtminstone med mycket modifierade omdömen, och måhända kan äfven denna motion i en annan tid blifva annorlunda bedömd än nu.
Jag har föröfrigt ingenting vidare att tillägga,utom det,att jag icke vet mig någonsin under discussionerna här på Riddarhuset hafva recommenderat någon stentryckare, men Gr.
Horn torde måhända derom kunna upplysa mig.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Hr Gripenstedt.
Jag har redan, då motionen bordlädes, tillkännagifva, att jag för min del önskade att frågan måtte förfalla.
Jag har enskildt ogillat Hr Munck af Rosenschölds motion, och anhåller nu att få förklara hvarföre.
Jag ogillar den nemi. icke derföre, att motionären ifrågasatt uppsättandet af Gr. Lewenhaupts porträtt, utan af det skäl, alt han sammanbundit denna motion med den redan beslutade åtgärden alt låta måla den nuvarande Landtmts porträtt.
Jag ansåg, för min del, en sådan sammanbindning vara oriktig, om den åsyftade någon opinionsyttring emot vår Landtm.
Hvarje ledamot, som emot hans åtgärder har något att invända, är berättigad alt till prot. sådant anmäla.
Jag hallinder denna riksdag åtskilliga gånger funnit mig dertill föranlåten; men jag har aldrig kunnat hvarken tillåta mig eller gilla någon åtgärd att sedermera framkalla en opinionsyttring, hvartill man skulle fordra Husets bistånd.
Det är derföre jag ogillat motionens syftning och dess sammanbindande med förenämnda fråga.
I afseende på det beslut, som rör:de denna motion bör fattas, protesterar jag för min del emot hvarje annat beslut, än alt motionen bör förfalla, och anser ej Hr von Hartmansdorffs förslag, ali motionen måtte med ogillande förkastas, vara antagligt, derföre att en sådan bestraffning af en motion icke erkännes af våra grundlagar.
Jag anhåller således om propos. på att motionen mätte förfalla.
Jag inser visserligen alt mitt yttrande kommer att innebära en ganska stor contrast emot den värma, hvarmed åtskillige talare yttrat sig i denna fråga, en värma, som de visserligen haft anledning att hysa, men som jag tror att man gör väl uti att vid alla tillfällen, så mycket sora möjligt, söka att inskränka inom moderalionens gränser.
Jag anhåller derföre helt en26 H. 10 74 Den 7 Juni. liell hos Hr Frih. o. Landtm, om propos., att Hr Munck af Rosenschölds motion måtte afslås. R. o. Ad:s tysta ogillande deraf kan ingen betvifla.
Frölich satt i fråga hvarföre jag väckt motionen om införande af Gr. Lewen ha upts porträtt uti samlingen af landtmarskalksporträlter i sammanhang med det redan fattade beslutet att låta måla vår nuvarande Landtmrs porträtt, för att uppsättas i nämnda samling, så får jag förklara, att anledningen dertill endast varit den, att jag efter motionstidens slut ej kunnat väcka denna motion, utan att dertill taga anledning af förenämnda, under riksdagen inträffade händelse.
De allusioner, man trott sig finna, torde endast äga rum i inbillningen, och om, emot min vilja, något sådant insmugit, så torde det få tillräknas min dåliga skriftställareförmåga.
Om det varit Hr Hjertås mening att voterandet af Landtmrs porträtt blott vore en sedvanlighet, som icke innebure ett bevis på välvilja och tacksamhet emot Landtm., utan blott för formalitetens skull må absolveras, så anser jag, att sådant icke bör med tystnad förbigås, ty denna tystnad skulle kunna gifva helgd åt berörde åsigt.
Jag förklarar fördenskull min åsigt vara, att hvarje gång Huset voterat Landtmrs porträtt, så har Ståndets mening dermed varit att betyga Landtm, aktning, tacksamhet och välvilja.
Jag förklarar, att hvad mitt deltagande i voteringen öfver denna fråga vid innevarande riksdag beträffar, så har det högeligen varit motiveradt afdessaåsigter.
Densvaga personliga gärd, jag nu hembär Hr Frih. o.
Landtm , torde vara öfverflödig; men jag är öfvertygad derom, att den delas af hela Ståndet, och jag förenar mig således med Frih.
Cederström uti begäran om propos., att Ståndet ville med ogillande afslå motionen.
Det är visserligen en rättighet för hvarje ledamot af detta Stånd alt förklara sina ord, och sedan de en gång blifvit förklarade, äger ingen att tyda dem annorlunda än talaren sjelf gjort.
Hr Munck af Rosenschöld har funnit nödigt och lämpligt att i sitt sista anförande förklara, alt hans motion icke hade någon annan syftning. än den välmenta, att införa ordning i R. o. Ad:s samling af landtmarskalksporti ätter.
Jag vill icke gå längre, än att hålla mig till detta yttrande, men kan likväl icke annat än förena mig med de ledamöter, som begärt att R. o. Ad. måtte med ogillande afslå Hr Munck af Rosenschölds motion; ty 0111 också välmeningen varit så stor, from och vacker, som Hr Rosenschöld uti sitt sista yttrande velat förklara densamma, så återstår det alltid någonting sårande deruti, att man kan tilltro R. o. Ad. vid 1840 års riksdag så mycket förminskad sjelfständighet, alt detta Stånd skulle vilja D «n 7 Jun i.
75 o-gilla hvad 1789 års R. o. Ad. på ganska goda grunder beslutat.
Det är på detta skäl, sora jag ytterligare förenat mig i anhållan örn ogillande af motionen och afslag derå.
Det mycket grannlaga, som ligger uti de ■yttranden, hvilka i denna discussion afgifvits, föranleder mig att ännu en gång begära R. o. Ad:s tålamod för den förklaringen, att Gr. Löwenhjelm mycket missförstått milt yttrande.
Jag ville endast sägn, att, efter mitt sätt att bedomina Hr Munck af Rosenschölds motion, och efter det sätt, hvarpå jag understödt hans anförande i dag, jag ej kail inse, att ett upptagande af Gr.
Lewenhaupts porträtt uti samlingen nödvändigt skulle innebära någon reclamation emot. syftningen af 1789 års Ridderskaps beslut.
Föröfrigt instämmer jag visserligen deruti, att Ståndets beslut att låta måla sin Landtmarskalks porträtt måste innefatta ett bevis på aktning redan derföre, alt motsatsen skulle utvisa en missaktning.
Jag får till alla delar förena mig med H.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, och gör det så mycket hellre, som det var jag, som hade äran för Hr Frih. o. Landtm, gifva tillkänna det beslut, som R. o. Ad. uti ifrågavarande afseende fattat.
Jag hemställde, att R. o. Ad. ville grunda detta beslut, icke blott på ett bruk, hvilket vid föregående riksdagar ägt rum, utan hufvudsak ligast på den utmärkta aktning, som R. o. Ad. hyste för Hr Frih. o. Landtm.
Ståndets närvarande ledamöter instämde i den af mig gjorda framställningen.
Då en sådan discussion som denna kunnat uppstå, nemi. ronde den frågan, huruvida R. o. Ad. ogillar motionen eller icke, så anhåller jag så mvcket hellre om bifall till H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelms framställning, som jag för min del anser, att R. o. Ad. alldeles icke skulle handla i öfverensstämmelse med sin värdighet och sina tänkesätt, om R. o. Ad. endast skulle afslå motionen, utan något vidare omdömes tillkännagifvande om dess beskaffenhet.
Det är visserligen sannt, som åtskilige ledamöter yttrat, att då motionen afslås, så förfaller all åtgärd i anledn. deraf; men då den väckta motionen är sårande för R. o. Ad:s rättskänsla, så är det icke tillräckligt, att R. o. Ad., såsom en värd ledamot framställt, inom sitt eget medvetande ogillar densamma, utan det är i min tanke nödvändigt, att detta ogillande blir offentligen uttrvckf.
På dessa grunder instämmer jng med H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, att motionen måtte med ogillande afslås.
M:s höga vägnar aflenmade en Dess nåd. skrifvelse till R.
Som jag för min del endast framställt begäran om Hr Frih. o. Landtnäs propos. till R. o. Åd. att afslå Hr Munck af Rosenschölds motion, så an - Den 7 Juni. huller jag alt denna min framställning icke måtte anses såsom att jag på något sätt skulle gilla denna motion.
Anledningen, hvarför jag inskränkt mig till denna begäran, var endast den, att jag var förvissad om att denna begäran var öfverensstämmande med våra former.
Såvida Hr Frih. o. Landtm- anser ett sådant tillägg kunna göras och böra göras vid detta tillfälle, som af åtskilliga talare här blifvit yrkadt, så öfverensstämmer det fullkomligt med min öfvertygelse.
Brahes sisla anförande, anser jag mig skyldig ytterligare förklara, hvarför jag icke tror det vara riktigt i sin ordning, alt R. o.
Ad. utan remiss befattar sig annorlunda med denna motion, än att lägga den till handlingarna.
Först och främst tror jag det icke vara rätt att införa den praxis, som flera gånger blifvit försökt, men som alltid förut mött R. o. Adis ogillande, nemi. att formligen ogilla hvad en talare yttrat.
Det finnes blott en form alt verkligen ogilla ett framstäldt yttrande, nemi. den, som 3o Jin Riksd.Ordn. innehåller.
Detta är det enda sättet att ogilla gjorda yttranden; men att begära, det Ståndet i hvarje särskild fråga, der man icke tycker om motsidans yttranden, skall ogilla den, tror jag vore en farlig bana.
Detta har man alltid hittills motsatt sig, och det har aldrig inträffat vid de riksdagar, som jag bevistat, att Ståndet fattat något annat beslut om ett framstäldt yttrande, än att lägga det till handlingarna, då det icke förut blifvit till något TJtsk. remitteradt.
Det är således i formen oriktigt att afslå motionen, och den enda rätta formen synes mig vara att säga, att man icke vill remittera den, utan lägger densamma till handlingarna.
Jag hade icke ämnat yttra mig, emedan så många andra redan gjort det i den syftning, som jag önskat; men här har blifvit ifrågasatt, huruvida formen skulle tillåta eller icke tillåta, att R. o. Ad., vid motionens läggande till handlingarna, skulle yttra ett ogillande deraf.
Jag ber den varda ledamot, som sist talade, lemna uppmärksamhet deråt, att detta icke är ett allmänt riksdagsärende, utan ett ärende, som enskildt rör R. o. Ad., och då Ridd.Ordn. icke föreskrifver, huru R. o.
Ad. i sådana fall bör gå tillväga för att iakttaga formerna, utan R. o. Ad. är fri att behandla sådana frågor endast efter ärans och hederns lagar, så tror jag, att detta fordrar ett skarpt ogillande, och får således förena mig med dem, som yrka ett sådant beslut.
Jag tror att den värde ledamoten här midt emot, sorn ansett det stridande emot formen att ogilla detta ärende, har betydligen misstagit sig, enär både vid detta riksmöte och vid de föregående R. o. Ad. ogillat åtskilliga förslag, hvilket ogillande äfven vid många tillfallen blifvit D en 7 Juni. 77 bestämdt uttryckt.
Så mycket mera anser jag detta böra nu äga rum, som en sådan känsla bär blifvit rent af påkallad.
Jag har, i hvad på mig ankommit, sökt alt tillvägabringa den måtta oell det allvar i discussionen, hvarförutan jag verkligen anser Husets värdighet vara störd, men jag tror lik väl, att R. o. Ad. icke kan anse sig öfverskrida formerna, om, vid sådana uppträden sorn detta, R. o. Ad. temmeligen allmänt med någon värma uttiyeker ett starkt ogillande, när det nemi. synes verkligen vara afsigten att såra dess ära.
Jag tror icke, att ett sådant försök, eller åtminstone en sådan tendens, bör annat än uppväcka R. o. Ad:s varma ogillande, och förenar mig således med dem, som anhållit, att, då denna motion blifver afslagen, det uttryck måtte begagnas, att det sker med R. o. Ad:s ogillande.
Frih. Ce d e r s t r ö m :
Jag började discussionen utan att ingå i ämnet, och begärde endast, att, sedan R. o. Ad. nu haft tillfälle alt taga kännedom om Hr Munck af Rosenschölds framställning, R. o.
Ad. skulle, med ogillande deraf, afslå motionen.
Jag ämnar icke heller nu ingå uti något upptagande af frågan.
Det vore mycket att derom säga, men det hör icke hit; ty hvarje ledamot af R. o. Ad. kan säga det sjelf inom sig.
Frågan är nu blott, att denna framställning, såsom alldeles otillbörlig, bör ogillas och motionen afslås eller förkastas, och hvilkendera af dessa termer blifver använd, kan för mig vara alldeles likgilltig.
I anledn. af H. Ex. Hr Gr.
Brahes sednaste yttrande, uther jag mig vördsamt att få fästa talarens och Ilusels uppmärksamhet derpå, huruvida icke det syftemål, som H.
Ex. med skäl önskat, är hufvudsakligen vunnet, om R. o. Ad. endast beslutar att lägga detta betänk, till handlingarna.
Prot. kominer nemi. utan tvifvel att, efter åtskilliga af de varina uttryck, som här blifvit fällda, äfven omförmäla de stundom nyttjade termerna: åtskillige hördes härtill yttra sitt bifall, många ropade på propos., o. s. v. Således ligger redan derigenom uti prot. förvaradt, att mångå eller de fleste af Husets närvar, ledamöter instämt med de talare, hvilka yttrat sig i motsats emot motionären.
Deremot skulle det ju kunna hända, alt Hr Munck af Rosenschöld, som ofta tillförene begärt votering, äfven gjorde så vid delta tillfälle, och då skulle man komma alt votera om det besynnerliga förhållandet, nemi. om motionen antingen skulle förfalla eller med ogillande läggas till handlingarna.