Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjernas förslag har jag följande anmärkmr att görn.
Han bar inryckt skuldsedlar att kulina begagnas.
Då Utsk. rätteligen vill uppmuntra uppkomsten och begagnandet af inrikes vexlar, så innebär Frihms förslag ett sätt att förhindra desammas uppkomst; ty om reverser ej få begagnas, så följer deraf en böjelse att införa vexlar; det blir således en fördel.
Antages deremot Frihms förslag, så kommer ingen fördel att tilläggas inrikes vexlar, och de uppkomma^' således icke eller.
Emot PresteSt:s beslut anmärker jag, att det helt och hållet utesluter sådane papper, hvilka icke äro betalbara utom i Stockholm, Götheborg och Malmö; det måtte vara af glömska, men uteslutne äro alla andra, åtminstone kan man tvista derom.
Mot BoudeSt:s beslut anmärker jag, att fördelen egentligen blifvit lagd på den kortare tiden; detta innebär icke samma uppmuntran för uppkomsten af inrikes vexlar, som Utsk. velat och som vi alla önska.
Denna uppkomst beror derpå, att varuförsäljaren, som lemnar 6 månaders credit, kan få in inrikes vexlar i st. f. skuldsed - Den 15 April. 389 lar; man kan ej begära, att dessa vexlar skola ställas på kortare tid än 6 månader, och credit-terminen, som BondeSt. antagit, innebär icke den uppmuntran, hvarom jag förut talat, och hvilken är nyttig för framkallandet af bruket utaf detta slags vexlar.
Efter dessa mina anmärkmr emot Frih. Palmstjernas samt Presteoch BondeSlms förslager, hemställer jag, alt R. o. Ad. ville instämma i det beslut, som BorgareSt. fattat.
Det är i afseende på företrädet till belåning, olika papper emellan, som jag jag litet vill fästa mig, och dervid omnämna en factisk tilldragelse, som visar hvad som kan komma att inträffa, i händelse dessa documenter, vexlar och invisningar, sorn aldra lättast kunna presenteras af köpmän, finge belånas.
Ar 1843 om sommaren, då Handels- och Näringsdisconten var som starkast medtagen, då de, som fått sig lån beviljade, måste på deras utbekommande vänta 14 dagar, då söktes på de aldramest solida namn i landsorterne, lån på sådane papper, hvarå Disconten ägde rättighet att meddela lån, men hvilka efter Ulsk:s förslag skulle blifva helt och hållet obelänbara, och med hvilka låns erhållande man visste alt afsigten var att afhjelpa en stor förlägenhet, som i tvenne provinser ägde rum.
På samma gång söktes äfven lån af ett par handelshus här i Stockholm, som drefvo importhandel med Niirnbergarekram och andra lika vigtiga saker, och hvilkas namn man hvarje vecka såg ibland deras, som togo ut vårt guld och vår metalliska valuta och afsönde den till Lybeck, något, som visserligen icke 6å mycket skrämde mig, som icke mera den stora allmänheten.
Discontdirectionen, i händelse ordet företrädesvis funnits i reglementet, varit skyldig och tvungen att gifva åt de der handelshusen, importörerne af Niirnbergarekramet, på sådane der inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara här, och ställda på 6 månader, våra bancosedlar, för att emot dem uttaga vårt guld och silfver och efter två dagar skicka det till Tyskland, under det ansökningar om lån ifrån landsorten pä de mest säkra, de bästa lån, ämnade till det vackra ändamålet, förlägenhetens afhjelpande, hade måst afslås, blott för detta ordet företrädesvis.
Då det således ännu är öppet att borttaga det ordet, emedan PresteSt. ej infört detsamma i sitt beslut, för hvilket man i öfrigt kan vara litet rädd, emedan det ej är sä fullständigt; och då jag tror Frih.
Palmstjerna borttagit samma ord ur sitt förslag, och om så ej är, jag hoppas att han häri gifvet- efter, så tillstyrker jag antagande af sistnämnde förslag.
Hvad endossement å reverser angår, så är det en irring, ett misstag af Frih.
Palmstjerna att så uttrycka sig; meningen är, att reverser, försedde med borgen, äfven skulle kunna belånas.
Vexel-affärer kunna realiseras på 2:ne sätt: det ena är när fordringsägaren drager vexel på gäldenären, det andra när gäldenären köper vexel, för att dermed betala fordringsägaren.
I förra fallet är det fordringsägaren, som tager initiativet, i det sednare gäldenären.
De vexlar, för hvilka fordringsägaren tager initiativet, synas mig ganska 390 Den 15 April. farliga hos oss, derföre att de lagsökas på förfallodagen, och man i Sverige icke alltid har penningar till hands, som förhållandet är t. ex. i Skottland, der afskrifningsräkningar finnas i större scala.
Den sorten vexlar åter, der gäldenären hetalar sin skuld till fordringsägaren, synes mig ganska nyttiga; deras införande bör man derföre befordra, ibland andra skäl derföre, att man ej behöfver skicka penningarne på posten, och att rörelsecapitalet blifver tillräckligare än förutan dessa vexlar.
Denna tanka framställde jag äfven i Utsk., men den kunde ej der göra sig gällande, än mindre hopp hyser jag att den här skulle vinna gehör.
I sakernas nuvarande ställning tror jag således, att BorgareSt. fattat det enklaste beslutet, hvarföre jag äfven förenar mig i detsamma.
Ofvertygad alt ett sådant beslut, sora BancoUtsk. föreslagit, skulle bättre än alla lagbud verka inom landet till införande af en riklig ordning i penningetransactioner, anser jag ock att förändringen skulle kunna tillvägabringas med mindre svårigheter än man i allmänhet föreställer sig.
Men det är redan en förbättring om, med uteslutande af mom. b), man antager Utsk:s förslag i mom. litt. a), och jag skall således icke för min del sträcka mitt yrkande längre än till instämmande i BorgareSt:s beslut.
Hvad angår ordet ”företrädesvis”, så bar jag ej fattat, att deruti är något åliggande för Bancostyrelsen att utgifva sådane lån, som Hr Rosenblad omförmält, utan har Utsk. ansett samma styrelse böra hafva rätt alt afslå begge sorterna lån, när så finnes lämpligt.
Min mening med endossement af reverser och skuldsedlar till ordres, grundar sig alldeles icke pä något misstag.
Hvar och en vet hvad endossement vill säga.
Det är den påskrift på en vexel, sorn innebär ansvarighet för endossenlen, och kan jemväl finnas på reverser, ställde till ordres, på det sätt, att ordalydelsen af denna påskrift innebär full ansvarighet för hvar och en af endossentcrne.
Om påskriften innebär ansvarighet för hvar och en af dem, så är jag viss på att vår lag känner den ansvarighet, hvartill de derigenom tillförbindas, och alt vid execution deraf intet hinder skulle möta af någon lagens otydlighet.
Då emedlertid denna nyhet icke tyckes vara antaglig pä något sätt af dem, som i ämnel yttrat sig, så, och ehuruväl min sats gäller på andra sidan Östersjön, vill jag icke vidare yrka detta beslut, i synnerhet som de öfrige Stånden fattat beslut, som härifrån afvika; utan vill jag för min del låta förslaget falla, nöjd för tillfället att min mening ligger i prot. förvarad till en annan tid, då det förmodligen kommer i bruk äfven här, norr om Östersjön.
Björnstjernas yttrande angår om vexlar, som af gäldenären dragas på fordringsägaren såsom betalning för någon handel, så vore det väl om dessa vexlar kunde skiljas ifrån andra; men vid pröfningen i Disconten blir det svårt att kunna åtskilja de begge slagen, så att afsigten att gifva dem företräde framför de andra, svårligen torde kunna gå i verkställighet.
Hvad BorgareShs förslag angår, sä mäste jag säga, att det icke kan fullt
Den 15 April. 391 tillfredsställa mig.
Det lyder nemi. sålunda: ”alt ifrån och med år 184(5 inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara” etc.
För min del skulle jag tro, att man bör fordra, alt dessa inrikes vexlar äfven böra vara accepterade och endosserade, äfvensom invisningarne endosserade, på det att de måtte innebära mera säkerhet än en blott accepterad sedel; ty är invisningen blott och bart accepterad, så innebär den icke säkerhet mer än i acceptanlens hand, och det är det sämsta af alla, som äro utställde af fordringsägaren på gäldenären.
Att ett sådant papper skall äga företrädesrätt framför andra i fråga om beläning i Banken, det anser jag icke vara så särdeles ändamålsenligt, om man ej derjemte fordrar, att en sådan invisning skall vara endosserad, d. v. s. vara ett papper, som circulerar i allmänna rörelsen; och beredande af sädane pappers uppkomst är ändamålet med hela §, hvarföre, och om papperet ej är af beskaffenhet att kunna circulera i rörelsen, det icke eller bör äga företräde till beläning i Handels- och Näringsdisconten.
Jag måste derföre vidhålla den tanke, att redaclionen ändras i öfverensstämmelse med mitt förslag, som är lika, efter hvad jag tror, med BorgareSt:s mening; men denna är dock icke så uttryckt, att icke en annan deruti kan finna tillämpning.
1 öfrigt får jag tillkännagifva, det jag härmed förändrar milt förut afgifna förslag sålunda, att jag utesluter frågan om reverser till ordres, men å återstoden deraf anhåller jag att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos., ty på de skäl jag anfört kan jag ej ifrån en slik begäran afstå.
Det faller sig väl helt klart och tydligt, att när Discontdireclionen skall discontera vexlar, så dis— conteras de företrädesvis, som gifva den största säkerheten.
Om en vexel presenteras, försedd med enkel accept och utgifven på en ort, der bank finnes, af en fullt vederhäftig person, så är det ju allt hvad som behöfves.
Innehåller vexeln flere endossementer, så tagas de i ompröfvande, och Bancostyrelsen har fria händer ali bedomina antagligheten.
Beträffande den af Hr Bosenblad citerade factiska tilldragelsen, så får jag säga, att del måtte vara alldeles nödvändigt, att styrelsen öfver Handels- och Näringsdisconten tänker sig som en delegation af en privalinrättning, ovillkorligen förbunden att se pä inrättningens bästa, och sålunda afslå belåning, vare sig af vexlar eller invisningar, så snart grundad anledn. förefinnes till den öfvertygelsen, att de sökta lånen skulle begagnas till Bankens skada.
Här år ingalunda fråga om något beslut i den vägen, utan skall i sädane fall Bancostyrelsen alltid handla på sätt, som öfverensstämmer med Bankens fördel.
Jag tillstyrker antagande af BorgareSt-.s beslut.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Land t ni., att, såvidt han kunnat uppfatta discussionen, ägde numera, sedan Frih.
Palmstjerna förändrat sitt förslag, icke någon egentlig skiljaktighet rum, enär hela skillnaden bestode deruti, att Frih.
Palmstjerna framflyttat ordet ”accepterade” framför ”inrikes vexlar”, i st. f. att samma ord i BorgareSfis beslut 392 Den 15 April. vore intaget framför ”invisningar”, samt derjemte tillagt ordet ”årlig” framför ”ränta” och ordet ”endosserade” framför ”inrikes vexlar”, hvarigenom någon hufvudsaklig förändring ej syntes uppkomma, då här ej kunde vara fråga om annat än årlig ränta, och vexlar enligt författningarne borde vara endosserade.
Mitt hufvudsakliga tillägg afser, att invisningar skola vara endosserade.
För öfrigt finnes i mitt förslag icke något som förändrar hvad BorgareSt. beslutat.
Jag får anhålla om upplysning, huruvida orc\el företrädesvis finnes iufördt i Frih.
Palmstjernas förslag i afseeude på vexlar. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, upplyste, att ordet företrädesvis, likasom i Ulsk:s förslag och BorgareSt:s beslut, var intaget i Frih. Palmstjernas förslag.
Då härefter Hr von Hohenhausen begärde att få höra Frih.
Palmstjernas förslag i dess helhet, tillkännagaf H. Ex., att detta förslag, efter den deri medgifna förändring, var så lydande: ”att från och med år 1846 accepterade och endosserade inrikes vexlar och invisningar, betalbara i den stad, der disconteringen sker och ställde på högst 6 månader, disconteras emot 4 proc. årlig ränta, företrädesvis för andra papper, hvilka, såsom hitintills, belånas emot 5 proc.”. Hr von Hohenhausen:
Skillnaden emellan de begge förslagen, synes mig icke vara af den vigt, att derå afseende bör göras, och jag bestrider dessutom nyttan af endossering i detta fall.
Det är alldeles icke vanligt att invisningar endosseras, hvarföre jag tillstyrker instämmande uti BorgareShs beslut.
Jag tror, alt en temmeligen betydlig skillnad förefinnes mellan BorgareSt:s beslut och det förslag, som Frih.
Palmstjerna framställt, som åsyftar att både vexlar och invisningar skulle vara endosserade.
Jag vill icke bestrida nyttan för handel och creditförhålianden i allmänhet af sådane invisningars endosserande, hvarigenom åt dem beredes en flerfaldig säkerhet; men så länge icke lagen talar derom, tror jag icke att det vore rätt att insätta ett stadgande derom i en författning för Bankens lånerörelse , innan man i öfverensstämmelse med denna åsigt ändrat civillagen.
Hr Gr. o. Landtm., som ansåg sig böra först framställa propos. å yrkandet om instämmande i BorgareSt:s beslut, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att mom. a) af 28 § erhölle följande lydelse: ”att ifrån och med år 1846 inrikes vexlar och accepterade invisningar, betalbara i den stad, der disconteringen sker och ställde på högst 6 månader, disconteras emot 4 proc. ränta, företrädesvis för andra papper, hvilka hädanefter, såsom hitintills, belånas emot 5 proc.”, samt att mom. b) i denna § komrne att utgå.
Den 15 April. 393 Ropades starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det han funnit ja hafva öfverröstat nej.
Palmstjerna hegärde votering, men innan voter.propos. i anledn. deraf hann blifva uppsatt för att uppläsas till justering, anmälde sig åter och yttrade Frih.
Då jag blifvit underrättad, att BondeSt. i detta ämne äfven fattat ett med de öfrige Stånden likstämmigt beslut, och frågan således är af 3:ne
Stånd afgjord, så afstår jag ifrån min begäran om votering, ehuruväl jag fortfarande anser, all de in visningar, som på detta sätt skola få företrädesrätt till belåning, äro dåliga papper. §§ 29, 30 och 31.
Biföllos. § 32.
I det af BancoUtsk. under N:o 29 afgifna betänk., hade Utsk. tillstyrkt den förökning i creditivet för Jerncont., som Konungen begärt i Dess till Sländernc aflåtna skrifvelse, som föranleddes af Jerncont:s derom gjorda und. anhållan.
Då de skäl, hvarpå Konungens förslag sig grundar, finnas i nyssnämnde betänk, upptagne, och således äro af R. o. Ad. kände, samt då de anmärkmr, som vid återremissen af förrberörde betänk i detta afseende framställdes, äro af så ringa halt, att de ej torde förtjena att särskildt upptagas till vederläggning; skulle jag anse mig onödigtvis förspilla tiden, om jag dervid fästade någon uppmärksamhet; hvarföre jag inskränker mig endast till den vördsamma hemställan, det R. o. Ad. ville bifalla hvad i detta afseende i BancoUlsk:s betänk.
N:o 29 finnes framstäldt, eller att creditivet för Jerncont. höjes till 800,000 r:dr.
Instämmande med den siste värde talaren, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derå, att då detta creditiv vid 1818 års riksdag först beviljades, utgjorde beloppet af s. k. introduceradt smide, som hade rätt till belåning af dessa medel, endast 350,000 Sk??; att sedan denna tid smidet blifvit så utvidgadt, att det nu utgör omkring 470,000 Sk??; att pä grund deraf, Konungen biträdde den af Jerncont:s Fullmäktige hos Regeringen gjorda anhållan om framställning till Sländerne, och att derest den tillökning i creditivet, som Utsk. i sitt första betänk, tillstyrkt Ständerne att bevilja, skulle afslås, och ett bifall skänkas tillstyrkandet i förevarande utlåt., så blefve följden helt naturligt den, att belåningen ä jern mäste nedsättas.
Jag tror, att en banks egentliga verksamhet bör bedrifvas genom understöd åt associationer, som åter kunna sätta sig i beröring med enskilde och dymedelst sprida större nytta och lif omkring sig, än om Banken sjelf directe verkar; att således den begärda förhöjningen borde beviljas, när man tillika besinnar hvilket förträffligt bruk Jerncont. gör af den skillnad i ränta, som Jerncont. uppbär 9 II. 50 394 Den 15 April. å de små lånemedel derifrån efter 5 proc., emot den af 3 proc., som Contoret till Banken erlägger.
Det torde icke vara allom bekant att af behållningen på förenämnde skillnad i ränta, Jerncont., för den expedition, som afgält lill China och den som innan kort ytterligare kommer alt afgå, lemnat ett understöd, som, då ifrån det hela, eller 40,000 r:dr, 12,000 r:dr, som Convoycommissariatet meddelat, afdrages, uppgår lill icke mindre än 28,000 r:dr b:co, hvaraf, om expeditionen lyckas, hälften aldrig behöfver återgäldas, utan är att anse som en ren skänk, och återstoden eller 14,000 icke skall återbetalas förrän efter vissa års förlopp, under full befrielse ifrån all räntebetalning.
Det torde icke vara obekant för de fleste härstädes, att af dessa medel bestridas äfven omkostnaderne för åtskillige unga induslri-idkares resor i främmande länder, för alt laga reda på jernliandteringens framsteg derstädes, och sedan kunna lemna upplysningar om hvad i sådant hänseende kan vara af vigt att vi tillegne oss.
Då dessutom Jernconhs fonder, uppgående till nära 2 millioner r:dr, lemna full säkerhet för det ifrågavar. creditivet, skulle jag tro, att Banken sällan skall kunna bättre använda sina tillgångar, än medelst beviljande af den tillökning i förenämnde creditiv, som blifvit begärd, och det är af sådan anledn. jag vågar anhålla om propos., att R. o. Ad., med afslag å den nu föredragna 32 §, bifaller hvad Utsk. i betänk.
N:o 29 föreslagit, eller att Jerncont:s creditiv i Banken bestämmes till 800,000 r:dr.
Såsom redan af 2:ne talare förekommen i hvad jag ämnade yttra, skall jag endast tillägga ett par ord.
Vid föredragning af Utsk:s första betänk, och den punkt deri, som rörde detta ämne, sade en ledamot, att om utlåningen på jern och andra exportabla effecter vore oinskränkt, så skulle sedelstoeken förökas.
Nu är denna belåning inskränkt, och således har den anmärkn. förfallit.
En annan talare sade, att, om säkerhet derföre ställes och creditivbeloppet befinnes vara taget i beräkning till förhållandet af den metalliska cassan, så borde förhöjningen i creditivet beviljas.
Båda dessa omständigheter äro erbjudna: säkerheten blir vida större än den varit, i anledn. deraf att Jerncont:s fonder så betydligen tillvuxit, i proportion till den tid då creditivet ä 600,000 r:dr beviljades, och således har äfven den ledamotens inkast förfallit.
Återstår en anmärkn., att jordbruket blifvit stjufmoderligt behandladt.
Det kan, om så förhåller sig, i sanning Jerncont. icke hjelpa.
Att bruks- och jernrörelsen genom lån ifrån Banken, hvaraf den drager sin ränta, skulle skada jordbruket, kan jag ingalunda begripa, tvertora tror jag, att detta sednare skall vinna, om jernrörelsen går väl.
Jag tillstyrker, att creditivet måtte förhöjas till 800,000 r:dr. Frih.
Uti Hr Lagerhjelms skäl instämmer jag helt och hållet; men då redan 3:ne
Stånd hafva bifallit denna nu förevarande §, anser jag helt och hållet ändamålslöst att uppehålla R. o. Ad. med någon discussion i ämnet.
Hr cret. torde vara bäst i tillfälle upplysa om ej så förhåller sig som Den 15 April. 395 jag uppgifvit, såväl i afseende å denna som några efterföljande punkter.
1 anledn. häraf tillkännagaf undertecknad Ridd.secret., att, enligt ankommet prot.utdr., BondeSt. bifallit 32 §, samt att i Preste- oell BorgareStis cancellier den upplysning blifvit meddelad, att äfven sistnämnde
Stånd bifallit densamma oell PresteSt. godkänt §§ 2!) till oell med 45.
Jag vill blott upplysningsvis nämna anledn. till Utsk:s frångående af sitt första beslut, eller att BorgareStis ledamöter inom BancoUlsk., som lill största delen bestå af brukspatroner, yttrade sig emot behöflighet af förhöjning i detta cretliiiv.
Dessutom har Utsk. anfört ett skäl för nedsättningen till det primitiva beloppet, deruti att Utsk. befarar, att sedan Banken icke kan genom full tillgång på lätt realisabla papper vinna den styrka Utsk. åsyftat att ät Banken bereda, tillökningärne i hine- och creditivanslagen kunna medföra ett menligt inflytande på Bankens credit.
Stjernstedt, Jacob Theodor: Orsaken, hvarför Utsk. ansett sig böra frångå sitt i förra betänk, gifna tillstyrkande om förhöjning i denna lånefond, var den, att Utsk. i nämnde betänk. hade föreslagit ett utbyte emellan Bankens discontfordringar mot Riksg.cont:s obligationer, och att Utsk. ansåg, det
Bankens ställning genom ett sådant utbyte skulle vinna en förbättring, som kunde medgifva någon utsträckning af lånerörelsen.
Men sedan Utsk. på grund af de många anmärkmr, som inom RiksSfm blifvit gjorda emot nämnde förslag, ansett sig böra frångå detsamma, har Utsk. äfven i sammanhang dermed ansett sig böra, såvidt möjligt, frångå de tillstyrkanden, som medfört ökad utlåning.
Utsk. som ansett sig böra mera afse Bankens säkerhet och bästa, än Jernconhs, har äfven trott, att Jerncont:s ställning vore så god, att det gerna kunde umbära den ifrågavarande förhöjningen i dess cretliiiv pä Banken, och enligt hvad en värd talare, Hr von Troil, nyss tillkännagifvit i afseende pä en af Jerncont. bekostad expedition till China, så synes deraf, att skäl icke saknats till en sådan förutsättning, samt att, om man å ena sidan måste medgifva all den förtjenst orcmjernhandteringens förkofran, som genom ett sådant företag ådagalägges, måste man äfven å den andra medgifva, att handteringen redan vunnit en tillväxt och medel till ytterligare förkofran, som sätter den i tillfälle alt kunna umbära ökade understöd från Bankens sida.
På dessa skäl får jag vördsamt anhålla om propos. på bifall till hvad Utsk. i den nu föredragna punkten föreslagit.
Som en värd ledamot kommit att omnämna expeditionen till China, tager jag mig friheten nämna, att jag haft tillfälle laga kännedom om Chinesiska jernmanufacturvaror, såsom spadar, plogar, läs, nycklar m. m. och funnit dem af den uslaste beskaffenhet, hvilket äfven föranledde de stora expeditioner, som skett lill China med sådana varor, 396 Den 15 April. och att ett enda, mig kändt handelshus i London exporterade icke mindre än 300,000 dörrlås till nämnde land.
Jag tror derföre att Sverige äfven der skulle vinna god afsättning på sina gröfre smiden.
Hvad stålarbeten deremot angår, skulle de icke löna sig så mycket, ty vi blifva undersålde af Engelsmännen.
Vi böra således inskränka vår export till China till gröfre jernsmide; äfven hästskor skulle med fördel låta försälja sig.
Men härtill fordras Chinesiska modeller, och sådane är jag beredvillig att skaffa på London, i händelse af en skeende expedition.
Efter den upplysning, som är vunnen, att 3:ne
Stånd redan bifallit förevar, punkt af BancoUtsk:s sednare betänk., kan det visserligen synas öfverflödigt att vidare orda i detta ämne; men som ibland underrättelserne om de öfriga Ståndens behandlingssätt af frågan, beslutet hos ett
Stånd icke blifvit oIKcielt tillkännagifvet, och det dessutom mätte vara helt nyss fattadt, om det ens verkligen är bestämdt, ty under f. m:s plenum hade frågan ännu icke varit före, torde det tillåtas äfven mig att säga några ord.
Förhållandet med denna sak är, att då vid 1818 års riksdag för första gången ett creditiv beviljades, så uppgjordes af Bancofullm. ett reglemente för detta creditivs utlåning ifrån Jerncont.
Detta lånereglemente bestämde belåningen i Jerncont. til! 1,] r:dr per Sk&\
Sedan dess, och isynnerhet på sednare åren, har ett betydligt antal bruksägare inköpt ny smidesrätt, så att i st. f. alt år 1818 smidet icke utgjorde mer än 350,000 SkSf vid pass, har det nu uppgått till 483,000 Sk$.
Af det förstnämnde år beviljade creditivet af 600,000 r:dr, skulle, enligt omförmälda reglemente, 100,000 r:dr afsättastill en fond för utlåningar vid marknader, der större jernköpslut göras, såsom vid Christinehamns marknad.
Detta minskar således den disponibla fonden, och utlåningen, efter den tillökning i smide, som på sednare år ägt rum, till r:dr per
Sköl introduceradt smide, kan icke ske, och reglementet således icke uppfyllas.
Således, och om ett sådant beslut, som jag hör, skall vara fattadt af 3:ne Stånd, så blir det nödvändigt att reglementet ändras.
En sådan ändring kan ej verkställas af Bancofullm.
, och det blir således nödvändigt att ett nytt förslag dertill uppgöres af BancoUtsk. till Fullmäktiges efterrättelse.
Följden blir nödvändigt, att en extra sammankomst måste inom Brukssocieteten beramas, för att i samråd med Bancofullm. uppgöra förändringen, och enligt den vidtaga de förändrade föreskrifter, som för Jerncont. bli nödige.