Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domare, som visst icke skulle blifva missnöjde dermed; ingen af de flere, som äro vid Riksdagenr hafva deremot yttrat sig, och om än några icke funno sin räkning dervid, så måste väl sanning och rätt få gå för egennyttiga afsister, och en hvar Embetsman få föras lill besinning deraf, alt han är för Folket, och icke tvertom, synnerligen som här icke är a6a Den 7 Maji e. ro. fråga om, att fråntaga honom något utan ersättning; men jag ville nu föreställa mig, att Utskotten haft ratt uti att anföra detta om Domares obelåtenhet såsom skäl, så hade det ändå icke hort afskräcka från allt åtgörande; ty kunde det nya löningssättet icke införas förrän vid vacanser och ombyte af Domare, såkynde det då ske, och nyttan vore ändock deraf för framtiden gifven, Vidare hafva Utskotten anfört svårigheten vid. det af mig föreslagna nya uppbördssätt af expeditionslösen och förlusten på Chartaj-Sigillatas-Uppbörden, men hafva icke ihågkqmmit, att det är Skrif' Chartor, hvilka efter mitt förslag skulle användas och icke biläggnings-chartor, med hvilka sednare endast någon svårighet uppstår i eontrollen; det var således endast ett nödfallsskäl, ty hvad säkerheten beträffar, så derest icke Konungens utnämnande till det vigtiga Domare-Embetet längre kan anses vara en borgen för dessa Embetsman och deras vederhäftighet, kan det åläggas, att de före tillträdet af Embetet böra, såsom andra Uppbördsman ställa, borgen.
De gjorde det dessutom före 18^3 för om händer hafvande Chartae.medel.
Förmodligen hafva Utskotten tyckt sig ega behof af flere motskäl, efter de begagnat ett, som det endast tillkommit Stats-Utskottet att anföra, nemligen Statens presumerade förlust af mitt löningsförslag.
Den 7 Maji e. fti. a63 Jag besvarar icke denna framställning, emedan den kommit ifrån orätt man, och jag väntar icke, att se den å nyo anförd af Stats-Utskottet, ty huru hushållsaktige StatsUtskottets Ledamöter än äro, har jag för mycken aktning för dem att tro, det de i någon mån vilja grunda Statens inkomster på dess innevånares trätgirighet, eller afstyrka förslaget derföre, alt det skulle kunna verka, att rättegångarne blefvo färre, och sålunda Chartse-åtgången mindre.
Jag yrkar derföre Stats-Utskottets yttrande, och begär upplysning, om det varit med afsigt som det ej blifvit meddeladt,' då ärendet till dess handläggning blifvit remitteradt.
Jag yrkar det, ty hafva de Utskott, som handl agt ärendet, glömt hvad Lagboken slutas med, att orätt saköre gore ingen herre rik, således icke eller Staten, så bar dock säkerligen icke Stats-Utskottet förgätit, att för alla Staters omsorg frid på jorden icke är ett fremmande, utan det högsta, mål. Herr Danckwardt j Magnus Georg:
Uti 2:dra och 4;de punkterna af Lag- och Ekonomi-Utskottens förevarande
Betänkande hafva Utskotten föreslagit förnyande af Rikets Ständers hemställan vid sista Riksdagen i tvenne omständigheter, den ena att i Expeditioner, som från Embets-Verk och Auctoriteter mot lösen utgifvas, minst 7 stafvelser borde beräknas för hvarje rad, och den andra om öfverseende af Expeditons - 264 Den 7 Maji e. m. taxan, egentligen åsyftande förhöjning i Expeditionslösen för Stads -Domstolarne, till likhet med Landt - Domstolarne, samt en bestämdare Taxa på lösen för Fullmakter och andra Expeditioner i Konungens Canzli.
Utskotten hade, som mig synes, innan denna framställning ånyo skett, bort närmare underrätta sig om de åtgärder och beslut Kongl. Maj:t vidtagit, i anledning af Rikets Ständers förra skrifvelse härutinnan, och låtit dem komma hos sig i öfvervägande.
Utskotten hade då icke skolat citera desse beslut så oriktigt, som nu skett, då Utskotten helt enkelt anföra:
Till svar ej mindre å denna Rikets Ständers underdåniga skrif veise , än ock å den af Rikets Ständers Justitice-O mbuds man, den 28 Februarii 182.5 , gjorde och uti dess EmbetsRerättelse för åren 1826 och 18 sy (pag. y) omförmälde underdåniga framställning, har Kongl. Majit, i Nådig Skrif velse till Justitia?
- Ombudsmannen den 20 Junii i8sy , förstånd igot honom, att, som Kongl. Majit, under den g nästförutgående Februarii, i Nåder anbefallt Dess CancellieStjreisej att till Kongl. Majit inkomma med underdånigt förslag till en närmare bestämd Taxa pä lösen för Fullmakter och andra Expeditioner inom StatsExpéditionerne af Kongl. Majits Cancellie, och denna Taxa, sedan den blifvit af Kongl. Majit i Nåder gillad, kommer att från trycket utgifvas, hvarförinnan icke lämpligt vöre, att den nu
Den 7 Maji e. ro. a65 gällande Taxan blefve tryckt, hade Kongl. Maj.t funnit frågan derom böra förfalla.
Detta svar är blott till Justitise-Ombudsmannen, på hans framställning om tryckning af Expeditionstaxan för Stats-Expeditionerna, men innehåller icke svaret på Rikets Ständers skrifvelse i ofvanomförmäldte ämnen.
Jag torde i anledning häraf få uppgifva den åtgärd Konungen lemnat åt Rikets Ständers Skrifvelse härutinnan vid förra Riksdagen och de beslut, som deröfver fattats.
Samtelige Hof-Rätterne, Justitiae— Canzlern och Högsta
Domstolen blefvo i ämnet hörde.
Angående förslaget att 7 stafvelse!’ borde finnas på hvarje rad i Expeditioner, tillstyrkte Götha Hof-Rätt, att minst 6 stafvelser skulle vara på hvarje rad i rubriken, och 8 i contexten.
De öfrige Hof-Rätterne, Justitiae-Canzlern och Högsta Domstolen afstyrkte något visst bestämmande härom på de skäl, som uti Herr Gyllenhaals reservation mot Utskottens Betänkande finnas upptagne; skulle något stadgande ges, ansågs snarare ett visst antal bokstäfver på raden böra bestämmas, men det vore icke heller lämpligt.
Rätta correclifvetmot dragen stil ansågs bero derpå, att Domaren vid hvarje fall eger alt bedöma, om Expeditionen vore glest skrifven eller ej.
På samma grunder fann Kongl.
Maj:t sig icke heller böra bifalla Rikets Ständers hemställan i denna del, så mycket mer, som frågan vid Expedilions-taxans a66
Den 7 Maji e. m. utfärdande blifvit öfvervägad.
För min del fortfar jag att vara af denna tanka.
Det synes icke vara billigt att, om uti en Expedition, en eller annan rad finnes, som innehåller mindre än 7 stafvelser, eller om äfven vid sammanräknandet af alla rader och stafvelser i Expeditionen, en brist skulle befinnas af någre stafvelser, en Domare derföre skall dömas till plikt, Jag tror åtminstone, att, om ett sådant stadgande skulle vidtagas, borde det correctif derföre bestämmas, att ej afseende skulle göras deruppå, om en eller annan rad innehöile mindre än det bestämda antalet stafvelser, helst det ofta händer, att lika antal stafvelser innehåller i en rad dubbelt så många bokstäfver, som i en annan.
Hvad den andra punkten beträffar eller om öfverseendet af Expeditionstaxan i afseende på förhöjning i lösen för Stads-Domstolarne, så tillstyrkte Götha Hof-Rätt en sådan förhöjning, roen Christianstads Hof-Rätt, Justitias-Canzleren och Högsta Domstolen åter afstyrkte det, och Svea Hof-Rätt föreslog blott jemnkning i afseende på några få Expeditioner.
Såsom skäl mot tillökningen anfördes, att anledningen, hvarföre Häradsliöfdingarne 1831 fingo förhöjning i Expeditionslösen var den, att de, under den sednare tiden, ej erhållit någon löneförhöjning i likhet med andra Embetsman, och hvilket deremot sträckt sig till dem i Städerne.
Detta vore ock i ingressen till Ex - Den 7 Maji e. m. 267 peditionstaxan uttryckt.
Denna anledning till förhöjningen existerar ännu, och då borde ej olikheten härutinnan upphora, såsom beräknad vid den nya Taxans utfärdande.
Ett ytterligare skäl för tillökningens meddelande var, att, under den föregående tiden anmärkningar skett vid de mindre riktiga afgifter, som dittills uppburits för fastor, och hvilka afgifter Häradshöfdingarne måst i följd deraf nedsätta till hvad Taxan föreskrifver; detta hade naturligtvis minskat deras inkomster och de uppgåfvo, att de deraf lidit betydligt.
Vid pröfningen af frågan, ansåg Konungen, på de anförde ofvanupptagne skäl, för närvarande ej heller någon tillökning böra ske i Expeditionslösen vid StadsDomstolarne.
Utskotten säga väl nu i de ras Betänkande, att en så beskaffad tillökning vore af behofvet högt påkallad, men för min del inser jag icke, att omständiglieterne äro på ringaste sätt förändrade i frågan sedan 1821, då den nya Taxan utgafs, och att således gällande skäl icke fösekomma till en sådan tillökning.
LagmansRätter och Rådstufvu-Rätter uppbära ock nu samma lösen, så att de icke behöfva återföras till någon likhet i denna del, på sätt Utskotten åsyfta.
Den af Herr Valleij väckte motion, att Executionsbeljente i Städerne skulle få serskilt arfvode för privata utmätningar, och hvilket Utskotten ansett böra medgifvas, är redan föremål för Kongl. Den 7 Maji e. m.
Ma j:ts pröfning; Landshöfdingarne hafva deröfver blifvit hörde, och saken kommer oförtöfvadt att afgöras och såsom jag tror, bifallas, så att något skäl till Expeditionstaxans öfverseende icke heller häraf uppstår.
Hvad åter angar frågan om en ny Taxa för Kongl.
Maj:ts Canzli; har CanzliSlyrelsen fått befallning att uppgöra förslag till en sådan Taxa, och så snart det blifvit afgifvit, kommer denna fråga till behörig pröfning.
Den står i öppet sammanhang med den nya organisationen af Ganzliet, hvilken nu förehafves.
. Utskotten föreslå vidare i 5:te punkten af ifrågavarande Betänkande den ändring i Kongl. Brefvet af den io September 1828, att Kronobetjente på landet må erhålla endast 32 sk.
B:ko för kallelse å borgenärer i Concurser, och således ej ersättning för resan, som i och för en sådan kallelse kan ega rum.
Jag kan ej förena mig häruti.
Om en Kronobetjent, är nödsakad göra en resa för alt verkställa en concurs-kallelse, bör han väl hafva ersättning.
Kronofogden verkställer den troligen i de fleste fall icke sjelf, utan uppdrager den till Länsman eller Fjerdingsman, och då är det icke Kronofogden, utan Länsman eller Fjerdingsman, som beräknar sig skjuts, och kostnaden är då icke så betydlig.
Jag tror således icke det vara skäl inskränka betalningen till 32 sk.
B:co , hvarigenom Kronobetjenten ej kan blifva ersatt, örn han skall för verkställig - Den 7 Maji e. m. 269 heten af kallelsen göra en resa; och i andre fall bör ersättningen derföre icke komma i fråga.
Slutligen har äfven blifvit hemstäldt, att för Executionsbetjente i Städerne afgift skulle för dylika kallelser bestämmas, emedan i ofvannämnde Kongl. Bref af den 10 Sept. 1828 endast talas om Kronobetjente på landet, Jag får i anledning häraf äran uppgifva, att genom Kongl. Brefvet d. 6 Mars innevarande år Städernes Executionsbetjente äro lillagde samma betalning härföre, som Etskotten föreslå, eller 6 sk.
B:co, så att frågan derom förfaller.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag att Utskottens förslag i förenämnde Betänkande må afslås.
Friherre Hermelin j Carlj uppläste föl
Om det är angeläget, att Administrativa makten bör ega och äfven följa principer, så tror jag det äfven vara lika angeläget för den Lagstiftande makten.
Jag nödgas nu vördsamt anhålla, att Högloft.
Ridderskapet och Adeln behagade noga skärskåda en princip, som Utskotten framställt, i anledning af Herr Grefve Gyllenborgs Motion.
Den igefifinnes på Betänkandets 3:clje sida.
Jag erkänner visserligen, att tvistande parter redan de facto icke allenast, åt - Den 7 Maji e. m. minstone till största delen, aflöna Domarepersonalen, utan äfven genom ChartagSigillataeafgiften ganska betydligt contribuera lill StatsCassan, Jag erkänner äfven nöd'vändigheterij att genom afgifter hindra eller åtminstone återhålla de trätlystnas favoritämne, ty eljest skulle man snart nödgas ännu vidare föröka och kanske fördubbla personalen i Hof-Rätterne och Konungens Högsta Domstol.
Har man icke i våra dagar sett, huru en rättegång om reparation på ett par Benkläder blifvit dragen ända till Konungens pröfning!
Men jag kan för min del dock aldrig erkänna såsom en princip, att uti ett rätt organiseradt Samhälle de personer, som anropa rättvisans biträde, skola ovilkorligen henne betala.
Staten aflönar ju andra Embetsmän, hvarföre böra
Domare härvid utgöra ett undantag?
Skulle Ridderskapet och Adeln, samt afven Rikets Ständer, emot min förmodan, godkänna den af Utskotten framställde princip, så enär consequence bör följas vid Rikets Ständers åtgärder, samt de af oss mine Herrar som sjelfva äro fredälskande, icke böra med uppenbar orättvisa plikta för andras trätlystnad, och vi hvarken besvära Hof-Rätterne eller Konungens Högsta Domstol, underställer jag eder vördsamt, om jag framdeles skulle sakna fog att yrka, det icke vi af det Allmännas eller Sta - De n 7 Maji e, m. 271 tens Cassa, böra bidraga till Konungens Proposition om föröliade anslag för HofRätterne och Högste Domstolen.
Vöre det då icke rättare och conseqventare handladt, att en högre Expeditionslösen stadgades för HofRätternes och Konungens
Domar, för att derigenom erhålla medel att förbättra HofRättsLedamöternes, JustitiasRådernes och äfven Hans Excellence JuslitiasStatsMinislerns löneförmoner.
Huruvida detta åter vore passande, lämpligt och rätt, Öfverlemnar jag åt hvar och en af Eder, mine Herrar, att bedömma, och med detsamma äfven att pröfva halten af Utskottens princip i denna del.
Jag dristar mig att såsom en thes härstädes framställa:
Att UriderDomarne i allmänhet äro af - lönte pä sådant sättj att de för sin utkomst nödgas önska processer, och att det strider emot deras interesse att stifta förlikningar.
Kan detta icke vederläggas, måste man medgifva, att mången Domares belägenhet och sidosteg äro lika mycket beklagansvärde, som tadelvärde; men ännu mera beklagansvärd måste hela Nationen vara, som på sådant sätt aflönar sine Domare, då den icke eger vilja, men väl förmåga, alt afhjelpa det onda.
Icke är det endast och förnämligast för Domarnes skull, som jag ifrar för förbättring i detta ämne; till miss - 272 Den 7 Maji e. m. förstånds undvikande torde jag böra förklara, att jag hvarken innehar och troligast aldrig kommer att innehafva något DomareEmbete, utan det är af önskan, att i någon måtto gagna mitt Fädernesland, sorn' jag ifrar för ändring uti det .felaktiga sättet för Domarnes aflöning.
Utskotten hafva väl påstått att förändring i Domarnes aflöningssätt, såsom Herr Grefve Eric Posse, samt Herrar
Ribbing och Bexel! yrkat, medelst en bestämd aflöning från StatsCassan, och dennes ersättning genom en förhöjd stämpelafgift, skulle otviffelaktigt föranleda till svära olägenheter och missbruk.
Men månne Utskotten icke bordt närmare inför Rikets
Ständer utpeka desse svåra olägenheter och missbruk, eller kan man föreställa sig, att desamma äro så svåra, att Lagstiftaren måste erkänna sin oförmåga, att derföre stadga någre correctiver ?
Utskotten hafva likväl icke kunnat i sitt Betänkande annat än vidgå, såsom en obestridlig sanningj att
Domarens aflöningssätt är i högsta grad olämpligt_, oj ta förhatligt och derföre påkallade rättelse.
Jag anhåller vördsamt hos ExpeditionsUtskottets Herrar Ordförande och Secreterare, alt i händelse någon underdånig
Skrifvelse i detta ämne kommer att ifrån Rikets Ständer ex - Den 7 Maji e. m. expedieras, detta Utskottens yttrande icke måtte utstrykas, utan bibehållas; och jag tviflar då icke, när Rikets Ständer, likasom Utskotten, intyga den obestridliga sanningen af det olämpliga och förhatliga aflöningssättet, skall det icke inför Thronet» blifva ett fåfängt rop, ty jag har ännu aldrig betviflat Konungens och hans Rådgifvares goda mija för Fäderneslandets nytta, och vore icke Konungen okunnig om det olämpliga och förhatliga i Domarnes aflöningssätt, så tviflar jag icke eller, att ju Högstdensamme vid Riksdagens början äfven härpå fästat Rikets Ständers uppmärksamhet.
Visserligen finner jag, att Utskotten i brist på tid, och i saknad af materialier, haft svårt och besvärligt, att uppgöra och till Rikets Ständer framställa ett ordentligt, utförligt förslag öfver hvarje Domares aflöning.
Men -skäl synes mig Utskotten ingalunda hafva saknat att föreslå Rikets Ständer framförande af en underdånig önskan, alt Kongl. Maj:t täcktes anbefalla utarbetande till nästa Riksdag för att af Ständerne då vidare granskas, af ett förslag i afseende å ändring i det nuvarande olämpliga och förhatliga aflöningssättet till nytta och gagn både för mängden af Sveriges bebyggare, och äfven för värdige Domare.
Genom en lämplig förändring uti Under23 H. 18 Den 7 Maji e. m.
Domstolarnes olämpliga aflöningssätt, skulle väre HäradsRätter snart nog jemväl ofta ikläda sig beskaffenheten af lämplige Förliknings Domstolar.
Det torde vara en del af Herrarne mindre bekant, hvad som af visse personer förstås med benämningen af en 'vanskött Domsaga.
Jag skall bjuda till att derå göra en definition.
En del Juridiske Practici förstå dermed ingalunda en Domsaga, hvarest de juridiske görornålen vårdslöst eller långsamt handhafvas, utan en Domsaga, hvarest någre inkomstkällor försummas att ösas utur, såsom t. ex. då parter ofta förlikas, och lösen eftergifves för förlikte mål; då de simplaste SkuldfordringsUtslag författas på mindre än 2 ark; då ProtocollsUtdrag icke utskrifvas angående inlemnade bouppteckningar, angående 2:dra och 3:dje uppbudens meddelande å fastighet, angående instämde, men på förhand förlikte mål, innan sådant i sednare tider blifvit förbjudit, 0. s. v.
För min del tror jag likväl, att en ringa Expeditions-lösen borde bibehållas, icke serdeles öfversligande renskrifningskostnaden, men deremot borde betydligt större ChartaSigillata föreskrifvas, och jag tror att StatsCassan till största delen skulle på sådant sätt återfå sine utbetalte löner till Domarne.
— Romme deremot rättegån- , Den 7 Maji e. m.
275 garnes mängd och vidlyftighet alt förminskas, hvarom jag är fullkomligen förvissad, och Utskotten synas äfven derom vara öfvertygade, så boide i framtiden till Statens vinst icke allenast besparing och indragning kunna ske i HofRätternes skrifmaterialier och personal, utan äfven minskning i Högste
Domstolens öfverhopande sysselsättning.
Men om genom en sådan förändring till större contant lön och förminskning i sportlarne, skulle orsakas, att vicarierande
Domare saknade tillbörlig inkomst lill tjenstens förrättande, så tror jag, att såsom ett oeftergifligt vilkor bör stadgas, att den Ordinarie Domaren, hvilken med eller utan laga förfall erhåller ledighet, bör endast åtnjuta halfva lönen, och Yicarien, i proportion efter sin tjenstgöring, den andra hälften, hvilken han borde directe genom HofRätten få uppbära.
Äfvensom denna lön, vid inträffande vacancer, icke finge af StatsCassan innehållas.
Deremot borde UnderDomare, likasom de fleste andre Statens Embetsman, få vid en uppnådd viss ålder taga afsked, med bibehållande af hela sin lönebehållning.
Utskotten hafva, såsom en svårighet vid en förändrad lönereglering i detta ämne, äfven anfört, att om lönerne bestämdes till olika belopp för t. ex. olika Domsagor, skulle missnöje eller obelåtenhet deraf ound 18* - Den 7 Maji e. m. vikligen uppkomma; men huru mångaLandshöfdingar ega lika stora löner?
Och har väl något vådligt missnöje eller afundsjuka dem emellan ännu herrskat?
Hafva icke Armeens indeldta löner varit olika för enahanda tjenstegrader, till och med inom samma Regemente?
Äro icke Preste-inkomsterne olika uti olika Pastorater?
Och ändock förspörjes icke något farligt missnöje emellan Innehafvarne.
Om äldre eller utmärkt meriterade
Domare stundom erhöllo något förmånligare Domsagor, borde detta icke väcka deyngres afundsjuka, I anledning af Hérr Berg von Lindes reservation, deruti han såsom ett efterdöme omnämner de ifrån JustitiaeRevision utgående Expeditioner, anhåller jag att, såsom supplement få tillägga, att Expeditions-lösen för Konungens Domar och Utslag icke erlägges arkvis, utan för hvarje
Dom enahanda lösebelopp, antingen denne utgör en sida, eller en hel bok papper; hvadan således stilens uttänjande icke medför någon lucrativ förmon.
Friherre Cederström,, Jacob:
Jag har i Utskotten reserverat mig emot pluralitetens beslut, och får till en början rätta ett tryckfel i reservationen, nemligen i andra punkten; efter ordet Utslag förekommer ordet år, i stället för ordet icke_, som det bör vara.
I sjelfva saken hemställer jag först, Den 7 Maji e. ni. 277 i afseende på de föreslagne 32 sk., för kallelser, åt Kronobetjening i Concoursmål, att en sådan taxa är orimlig, emedan det är naturligt, att
Kronobeljeningen måste hafva ersättning för påkostad skjuts och tractamente för dagen.
Jag yrkar således en förändring häruti vid den återremiss, som jag förmodar icke lärer bestridas.
Vid andra punkten instämmer jag i den del af Herr Ribbings anförande, som bestrider behofvet, nyttan eller ens rättvisan af, att Domare må kunna ålägga part, som inlemnar handlingar till
Domstolen, att emot sin vilja lösa sådane documenter.
Det måtte blifva på bans egen risque, om han derigenom något förlorar, och någon Lag bör icke finnas, som ålägger honom, att till Domarens enskildta fördel lösa dessa handlingar.
Jag påstår derföre, att en sådan utskrifning af Protocoll må blifva beroende helt och hållet på enskild parts ansökning, och anhåller jemväl i detta afseende om återremiss.
Det är egentligen i anledning aflierr
Ribbings yttrande, som jag begärt ordet.
Hvad först angar det tillstyrkande, att Domare skola fä beräkna lösen lika, om de påteckna vederhäftighetsbevis af en eller flere personer; så har det blifvit tillstyrkt hufvudsakligen på den grund, att allmogen ofta behöfver dessa bevis, och om de då skulle lösas, på sätt Herr Ribbing önskat, blefve 278 Den 7 Maji e. m. det ganska kännbart, samt skulle kanske stundom uppgå lill högre belopp, än sjelfva räntan på det lanta capitalet.
Utskotten hafva knappt trott möjligt, att Domare kunnat fordra en så hög afgift, och derföre ansett det ifrågavarande stadgandet mera som en Lagförklaring, än som en ny Författning.
Herr Ribbing har i min tanka något för mycket betraktat ExpeditionsTaxan, såsom en mobil för Domarens handlingssätt.
Jag skulle tro helt annat om våra Domare, men om man skulle vilja antaga, att papperslösen vore på målens behandling af någon inflytelse i ett eller annat afseende, kunde dess upphörande lika lätt gifva anledning till missbruk, genom alltför summariska rättegångar.
Utskotten hafva visserligen erkändt, att det vore önskvärdt, om detta löningssätt kunde förändras; men ämnet är ännu icke nog förberedt genom föregående undersökningar.
Jag bestrider icke lämpligheten deraf, om Utskotten föreslagit sådana; men med den afgjorde obenägenhet Rikets Ständer vid denna Riksdag visat mot alla undersökningar, borde det icke för mycket läggas Utskotten till last, att de icke nu tillstyrkt sådane.
Att expeditionsstilen mycket uttöjes är sannt, och Herr Ribbing har meddelat Utskotten ett fac simile, som innehåller två eller högst tre stafvelser på raden.
Derföre hafva Utskotten föreslagit sju stafvelser, såsom ett minimum.
Herr Danckwardt Den 7 Maji e. m. a79 liar ansett en sådan föreskrift icke lämplig.
Jag kan icke instämma i denna öfvertygelse, emedan det icke lärer kunna menas annat, än sju stafvelser öfver hufvud, och om sex stafvelser förekomma på den enä raden, men åtta på den andra, lärer förmodligen ingen
Domare härutinnan på den,andra tillämpa något ansvar.
Jag torde först få besvara Herr Ribbings anmärkning, att Utskotten med förbigående af StatsUtskottet, företagit detta ärende, och dervid ge tillkänna, att StatsUtskottet, genom ProtocolIsUtdrag till Lagutskottet, förklarat, att det ansåg sig icke tillhöra, att behandla denna fråga förr, än Lagutskottet yttrat sig öfver, huruvida Expeditionslösen borde försvinna.
Lagutskottet åter ansåg sig icke ensamt böra behandla en fråga, som icke utgjorde civillag, utan ett slags reglementarisk! stadgande för parters skyldighet att utlösa expeditioner.
Lika med Herr Ribbing hyser jag den mening, att det vore önskligt, om
Domarecorpsen kunde aflönas på annat sätt, än nu sker; men jag befarar, att fullbordandet af denna önskan ännu är långt aflägset, då man betänker, 'att Staten har en sådan mängd utgifter, och inkomsterne icke svara deremot.
Jag har approximativt uppgjort ett förslag, som jag likväl icke vågar anse fullkomligt tillförlitligt; men utgifterna förän - Den j M a j i e. m, målet hafva der uppstigit till sä hög summa, att jag icke ens vågar nämna den, för att icke för mycket motverka den sak, som liär är i fråga.
Huruvida för öfrigt det är skäl, att ändra det förhållande, som nu existerar, innan Domsagorna undergått den indelning, som nya Lagen föreslår, eller om tiden ännu är inne, att hos Kongl. Maj:t framlägga en önskan om DomareCorpsens aflöning, anser jag problematiskt.