Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvilken förmåga förutsättes ej hos under-domaren, om han skall kunna, icke allenast rigtigt uppfatta, utan äfven på ett tillfredsställande sätt framställa dessa omständighetar?
och blir icke öfver-dornstolen satt i nödvändighet att grunda sin dom på en ensam ung under-domares uppfattning eller, hvad värre är, på den tilläfventyrs högst ofullständiga framställning, han förmått gifva åt sin individuela uppfattning?
I de länder, der strafflagen åt domare öfverlemna]1 pröfningsrätt vid straffets bestämmande, är den allmänna rösten derom ense, att en så beskaffad lag skall tillämpas af en utaf flere personer bestående domstol och utan apell-, och med afseende å den för friheten vådliga magt, som härigenom skulle läggas i domarens händer, påkallar man en rättegångs-ordning med jury.
En annan punkt i rättgångs-ordningen, som, på strafflagens innehåll, måste öfva ett väsendtligt inflytande, angår domarens åliggande vid brottmål'sransakningen.
Det är nemligen en hufvudsaklig skilnad om, vid sådana ransakningar, den ackusatoriska methoden följes, d. v. s. att en allmän åklagare efter en föregående preliminär undersökning utför processen inför domstolen, som i sådant fall endast pröfvar halten af de förebragta bevisen, äfvensom den tilltalades brottslighet; eller om den inqvisitoriska methoden vid rättegången följes, så att t. ex., såsom hos oss sker, domaren pä embetets vägnar ransakar och till någon del sjelf för processen mot den tilltalade.
At en domare, sorn handlar efter förstnämnda method, kan öfverlemnas en pröfningsrätt vid straffets bestämmande, som i de länder, der den sednare methoden följes, blefve för den medborgerliga friheten högst vådlig.
Jag har redan i förbigående nämnt de kontroller, som domaren mäste underkastas, i händelse en större magt åt honom öfverlemnas.
Dessa kontroller bestå, dels i närvaron af en offentlig åklagare, tillhörande en särskild korps, med djupare insigter och kunskaper än hos våra åklagare förefinnas; dels i brottmåls-protokollerna.
Om man åt domaren öfverlemna!- en så vidsträckt magt, hvarom här är fråga, så kan man icke åt honom medgifva rättigheten att sjelf och utan al! närmare tillsyn uppsätta de protokoller, pä grund af hvilka hans förfaringssätt af öfver-rätten skall pröfvas.
Innan man antager en straff-lag, sorn, vid bestämmandet af straffen, åt domaren öfverlemna!' en vidsträckt latitud, är det således nödvändigt att veta, huruvida de nu nämnda garantierna emot missbruk af domaremagten komma att ingå i den blifvande 464 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. J\s' 241. rättegångs-orduingen, och huruvida de med afseende på vårt lands förhållande kunna införas (så uppstår t. ex. den fråga om, med afseende på den glesa befolkningen, tillräckligt antal jurymän med erforderlig bildning kan ä alla orter erhållas o. s. v.).
För närvarande känna vi icke, hvad förslag till rättegångs-ordning kan komma att oss föreläggas, icke ens om detsamma ännu är slutligen utarbetadt.
Men om således rättegångs-ordningen, otvifvelaktig! en af de delar i vår brottmålslagstiftning, sorn i första rummet behöfde förbättras, lemnats orörd; så hafva de öfriga tvänne delarne, eiler brottens karakteriserande och straff-systemet i förslaget undergått desto större förändringar.
Lag-Utskottet har erkändt, att man vid jemförelsen af den nu gäHande lagen med den föreslagna, genast inser, att den sednare väsendtligen skiljer sig från den förra så till form som innehåll.
Häraf torde, mer än af något annat, inses vigten deraf, att skyndsamt något göres till förbättrande af Härads-rätternas organisation, enär man med temlig visshet kan förutsätta, att, i följd af Kongl. Majits denna riksdag till Ständerna aflåtna nådiga Proposition “om antagande af en ny straff-lag", en sådan varder denna riksdag beslutad.
I sitt sista arbete, nemligen det förslag till Rättegångs-balk, hvars granskning slutades den 3 Juni 1848 (då man icke beräknar en justering och vissa reservationers aflemnande den 10 April 1849, och tryckningen, som var slutad före den 30 November' samma år), har Lagberedningen bibehållit det hufvudsakliga af Lag-kommittéens förslag och således ansett sig ej kunna föreslå annat, än att landsbygden och städerna skulle hafva särskilda domstolar, men deremot dels inskränkt nämndemännens antal till högst fem, minst tre, dels ansett att äfven under-domstol i stad skulle utgöras af domare och sådan nämnd; dels ock gifvit under-domstolen på landet namn af Lands-rätt, Sedan jag på ofvanstående sätt, i största korthet omförmält, eller rättare lemnat anvisningar till kännedom om de förberedande åtgärder, som under vårt nuvarande stats skick vidtagits i fråga om de allmänna domstolarnes organisation, samt dervid särskildt erinrat, att, i följd af berörda förberedelser, Kämners- och Lagmans-rä tterna blifvit indragna; torde ej vara ur vägen påminna äfven derom. l:o att, — i följd af ”Lagkommittéens, samt de af Kongl. Majit, dels för Styrelseverkens reglering, och dels för de ekonomiska författningarnes öfverseende, i nåder för”grdnade kommitterades” den 6 April 1820 afgifna och 1823 tryckta ”underdåniga betänkande, rörande rättsfrågors skiljande från de administrativa verken”, Kongl.
Majit, genom en den 17 April 1828 utfärdad nådig Förordning, angående upphörande af styrelseverkens domsrätt i vissa mål, öfverflyttat flera sådana från de administrativa verken till domstolarne; ‘2:o att åtskilliga särskilda domstolar och fora privilegiata upphört.
Så har till exempel: a) i följd af Kongl. Kungörelsen den 7 Maj 1831 Sjötullsrätterna upphäfvits, och deras åligganden flyttats till Rådstufvurätterna, b) genom Kongl.
Kungörelsen den 9 November 1836, Posträtterna samt blandade Post- och Rådstufvu-rätterna, äfvensom Kansli-rättens domsrätt i hvad postväsendet angår, upphört, och de till nämnda domstolar hörande mål öfverflyttats till allmänna domstolarne, c) genom Kongl. Förordningea den 19 December 1841, nedre och öfre Boigrätternas, Slottsrättens för Stockholms slott och stad äfvensom utom Stockholm varande Slottsrätters domsrätt upphört, samt målen likaledes till allmänna domstolarne flyttats, hvarjemte Riksmarskalks-embetets befattning med utsökningsärender öfverlemnafs till allmänna exekutorerna, d) enligt Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
Jty? 241. 465 d) enligt Kongl. Förordningen den 5 Juni 1850, Bergs-tingsrätterne samt den domsrätt, som tillkommit de vid Sala och Stora Kopparberget befintliga G-rufve-rättar, upphört vid slutet af år 1851, samt e) genom Kongl. Förordningen den 2 April 1852 Universiteternas eller rättare deras Konsistoriers domsrätt i tviste- och brottmål samt andra domareärenden öfverflyttad till Rådstufvu-rätterna, och Univiversitets-rektnrernas befattning med utsökningsmål upphört.
Af allt detta synes väl, att, i öfverensstämmelse med Lagkommittéens betänkande den 25 Mars 1815, åtskilligt gjorts till förbättrande af domstolsorganisation, och att således omförmälda betänkande, ehuru knapphändigt affattadt, likväl burit ganska goda frukter; men derjemte är för en hvar, som något tänkt öfver dessa ämnen, klart, att åtskilligt vida vigtigare och följdrikare återstår att göra innan domstolsorganisationen blir sådan, att den säkert och skyndsamt medför rättvisa, utan att den, som lidit rättskränkningen, behöfver,'för att få den afhjelpt, blifva särskildt betungad genom en långvarig och i följd af domstolsorganisationen oviss rättegång.
Sjelfva instantiernas inbördes förhållande och funktioner kunna medföra de besynnerligaste och för domstolarnas goda namn och rykte vådligaste tilldragelser.
Så torde det kunna t. ex. af trovärdig man inom detta Stånd intygas, hurusom, under den tid Kämnärs-rätterna existerade samt i större städer bestodo af flera jurister, några sterbhusdelegare fingo, i ett vigtigt mål, sina påståenden af alla ledamöterna i Kämnärs-, Rådstufvu- och Hof-rätterna, äfvensom af hälften bland ledamöterne i Högsta Domstolen godkända, men radikalt tappade rättegången, emedan bland andra hälften af ledamöterne i Högsta Domstolen fanns den, som der satt främst, och som, jemte tre andra ledamöter i samma domstol, ogillade berörda påståenden.
Här inträffade hvad, i följd af Svenska domstolarnas nuvarande organisation och verksamhet, lätt och ofta nog kan hända, nemligen att den, som har tre eller fyra domare för sig, lätt kan vinna emot den som har sexton domare för sig, emedan en af de tre eller fyra i Högsta
Domstolen har votum decisivum, hvarföre de tre eller fyra ledamöter i samma domstol, som icke hafva den främst sittande med sig, vid voteringen öfverröstas, äfven om deras mening delas af alla dem, som i Hofrätten och underrätterna handlagt målet.
Detta i förbigående: jag vill icke besvära med påpekanden af flera abnormiteter i afseende å domstolarnes organisation och verksamhet; men detta exempel torde åtminstone visa nödvändigheten att öfverväga, huruvida ej Högsta
Domstolen bör vara en blott Kassationsdomstol.
Under innevarande riksdag hafva Herrar Alander och Staaff i Borgare-Ståndet samt åtskillige riksdagsmän i andra stånd väckt motioner, som med dessa ämnen hafva nära sammanhang, och, efter hvad jag förmodar, skulle kunna samtidigt med denna motion af Lag-Utskottet behandlas.
Äfven jag anser, att den del af Rättegångsordningens förbättrande som rörer Härads-rätternas organisation och oftare sammanträdande, kunde börjas snarare, än man i allmänhet tyckes vilja antaga.
Och jag får derföre, samt på de grunder jag i Utskottet skall utveckla, toresia: J:o. Att
Bär ads-r ätterna organiseras så, som Lagberedningen föreslagit i afseende å Lands-rätt; 2:o.
Att i den mån, det ske kan, protokollsföringen vid Ilärads-rätten bestrides af särskild notarie, ungefärligen så, som Lag-kominittéen föreslagit i dess ofvan omförmälda och till en del intagna förslag till notariatsinrättning på landet, samt 3:o. Ätt Härads-rätterue oftare, än nu sker, hålla ordinarie ting.
Bi/i. till JR.
St Brot. 1862 och 1863. 11 Sami. 3 A/d. 59 466 Motioner i B or gare-Ståndet 1862. 241.
Men då mången torde anse, att hvarken Kongl. Lag-kommittéen eller den Lagberedning, Kongl.
Majit sedermera förordnat, ej heller någon bland de myndigheter, hvilka afgifvit underdåniga utlåtanden öfver Lag-kominittéens så ock Lagberedningens förslag till Rättegångs-balk, hafva så grundligt och fullständigt, som man kunnat vänta af landets yppersta jurister, hvilka varit ledamöter i berörda kommitté och beredning, eller i endera af dem, besvarat frågorna om domstolarnas organisation och verksamhet ined hvad dertill hörer, torde jag, utan att förnärma omförmälda juristers höga och välförtjent» anseende, kunna, ehuru jag hufvudsakligen instämmer i Herr Alauders förslag och framställt eget. förslag om tillägg dertill, ödmjukligen föreslå: att frågan om domstolarnas organisation och verksamhet i allmänhet, äfvensom de frågor, som dermed hafva nära sammanhang, måtte ånyo och mera grundligt behandlas, samt erhålla en fullständig utredning, genom hvilken för den Svenska allmänheten, och särskildt för riksdagsmännen, som skola i dessa ämnen besluta, framläggas, bland annat, detaljerade underrättelser om domstolarnas organisation och verksamhet, icke blott i brödralandet Norrige, samt i Danmark, utan ock i några öfriga, europeiska länder, der juridisk bildning nått någon större utveckling, såsom i England med dess egendomliga inrättningar, i Holland, Tyskland och äfven i Frankrike, der romerska rätten haft ett större inflytande.
När, efter Julirevolutionen 1830, fängelsereformen i Frankrike började med allvar påtänkas, blefvo, för att i ämnet inhemta den säkrare underrättelse om Amerikanska fängelse-systemer och straffanstalter, hvilken endast genom åskådning på stället kunde vinnas, till Förenta Staterna i Norra Amerika, efter uppdrag af ministern för handeln och allmänna arbeten i Frankrike, utsände advokaterne vid Cour royale i Paris de Beaumont och de Tocquevälle, hvilka, efter ett längre vistande på stället, der förvärfvat ”de mest intuitiva och säkra, kunskaper i ämnet”, samt ej blott till ministern afgåfvo en berättelse i ämnet, utan ock från trycket utgåfvo ett verk, som troligen i hela Europa åberopats.
Och då frågan om Jury-inrättningens införande i Norrige började lifligare behandlas, fann norska regeringen nödigt att, för erhållande af säkra underrättelser, utsända två jurister, Munk Raeder och Stiftsoverretsprokuratorn, sedermera Sörenskriveren Aubert, af hvilka den förre, i anledning häraf, låtit åren 1850, 51 och 52 i Christiania trycka ett större arbete, angående ”Jury-institutionen i Storbrittannien, Canada och de Förenta Staterna i Amerika.”
Ehuru jag ingalunda önskar ett så digert verk, som Munk Rreders omförmälda, helst det då säkerligen blefve oläst af de flesta, som skulle i ämnet besluta, är jag dock lifligt öfvertygad om nyttan, att icke säga nödvändigheten, deraf, att man af sakkunnige svenske män får en på deras egen erfarenhet grundad underrättelse, om domstolar nas orgaiisation och verksamhet i främmande civiliserade länder, innan lagstiftande magten fattar beslut om den förestående domstolsreformen.
Jag vågar derföre ödmjukligen föreslå: l:o.
Att två, högst tre, unga, kraftfulla, vetenskapligt sinnade och för ändamålet nitiske män. som ega tillräcklig humanistisk och juridisk bildning, färdighet att lätt och exakt uttrycka sig på tyska, franska och engelska språ ken, samt praktisk kännedom om förhållandena här i landet, måtte ungefärligen så, som det skedde med nyssnämnde Fransmän och Norrmän, erhålla uppdrag, att,' i:o under tre eller fyra år, på Statens bekostnad, i Danmark, Tyskland, Schweitz, Frankrike, Belgien och Holland besöka domstolar, exekutionsverk och dermed sammanhaug egande inrättningar för Lagfarts-, Hy - Motioner i Borgare-Ståndet 3862. JW 241. 467 potheks- och Förmyndare-väsende, samt 2:o till Kongl.
Majit, i afseende å förhållandena i nämnda länder, afgifva en detaljerad beskrifning angående: a) der befintliga teoretiska och praktiska undervisningsanstalter för jurister och civilister; b) inrättningar till juridikens och statsvetenskapernas utveckling och förkofran; c) de qvalifikationer och prof, hvilka erfordras för att anses kompetent till att erhålla högre och lägre domare-embeten, samt exekutiva och lägre administrativa befattningar; samt d) domstolarnas organisation och verksamhet (göromål), hvarvid borde dels upplysas, huru sig förhåller med kassationsdomstolarna och hvad dertill hörer, samt hvad anseende desse inrättningar hafva bland de mest sakkunnige och i detta afseende kompetente män i landet; dels ock huruvida administrativa ärenden och polisundersökningar af domare handläggas. 2:o.
Att ej blott ät nämnde personer, sedan de hunnit ordna och utgifva oinförmälda beskrifning, utan ock at några ytterligare sakkunniga och vetenskapligt bildade män, uppdrages, att, i egenskap af kommitté, författa en fullständig och detaljerad undersökning och utredning'. a) om den rätta skilnaden mellan Statens och kommunens funktioner, samt yttrande, huruvida, jemväl med afseende å de nya kommunalförfattningarna, Svenska kommunerna erhållit, hvad deni i sådant afseende rätteligen tillhörer, och huruvida Kronans embetsman böra i städerna öfvertaga icke blott domaremagtens utöfning, utan ock exsekutioner och kronouppbörd; b) huruvida särskilda domstolar för stad och land numera i Sverige erfordras, eller om, sedan skiljaktigheterna mellan lands- och stads-rätt försvunnit, och städerna i allt underordnats den allmänna lagstiftningen, jurisdiktionerne böra arronderas utan afseende ä stad elier land, samt underdomstolarne blifva krets-rätter ungefär så, sorn i Preussiska monarkien skedde genom Kongl. Förordningen den 2:dra Januari 184U; c) huruvida och hvarföre, i fall särskilda domstolar för landet erfordras, desse böra vara organiserade olika med dem i staden, och om de böra bestå af en eller flera litterärt bildade jurister: d) huruvida ordföranden i under-rätt på landet, i fall den bör vara organiserad annorlunda än stadsdomstol, framdeles såsom hittills bör vara envåldsherre öfver både ransakning, protokoller och beslut, med rättighet att sjelf, utan appell, vitsorda sina anteckningars rigtighet, då den ifrågasattes eller bestrides; eller ock om i hvarje rätt bör finnas åtminstone en sjelfständig protokollsförande, mot hvilken anmärkningar rörande protokollet kunna rigtas, för att af domaren pröfvas; e) huruvida Högsta
Domstolen bör äter blifva en blott Revision, eller till en Kassationsdomstol förvandlas, eller ock vid sina nuvarande funktioner bibehållas; f) huruvida en mängd administrativa befattningar, såsom t. ex. Magistraternas nuvarande, böra bestridas af domare, eller huruvida domare böra endast skipa rätt (skilja tvistande) och således icke befatta sig med något annat, samt g) huruvida i alla kollegiala rätter och verk, som arbeta på flera afdelningar, målen böra, i följd af den grundsats, på hvilken hela den menskliga odlingens framsteg hvilar, nemligen arbetett delning, efter 468 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 242. dess art, äfvenledes efter målens art delas mellan de olika afdelningarna.
* Utan att sådant särskildt föreskrifves, lärer en sådan kommitté, som den jag ofvan föreslagit, inse nödvändigheten, att, för att fullständigt och noggrannt fullgöra sitt uppdrag, kommittéen lemnar äfven en exposé af hvad angående domstolarnas organisation och verksamhet dels stadgats i äldre och nyare Svenska lagar, dels ock föreslagits af Svenska deputationer, Kommittéer och Beredningar samt Rikets Ständers Justitie-ombudsmän och åtskilliga myndigheter.
Härvid böra naturligtvis lemnäs hänvisning till och vidfoga* de handlingar, der ämnena utvecklats. 3:o. Att Kongl. Maj:t måtte i nåder infordra vederbörande myndigheter* underdåniga yttranden öfver Kommittéens utlåtanden och förslag. 4:o.
Att dessa förslag och utlåtanden med tillhörande handlingar måtte tryckas och till vissa embetsmyndigheter samt riksdagsmännen vid näst derefter följande riksdag utdelas; och 5:o. Att Kongl. Maj:t måtte till Rikets Ständer aflåta nådiga Propositioner, angående de lagförändringar och anslag, som kunna erfordras, derest Kongl. Maj:t, i anledning af berörda förslag och yttranden, finner några ändringar i nu bestående förhållanden böra ske.
Jag anhåller att denna motion, likasom med Herr Alanders skett, måtte remitteras till Lag-Utskottet, der jag blir i tillfälle att för detta förslag anföra motiver, med hvilkas uppläsande här jag ansett mig icke böra onödigtvis förspilla Ståndets dyrbara tid.
Lag-Utskottet lärer icke underlåta att öfverlemna motionen till det sammansatta Utskottet, hvartill en del af densamma kan höra.
L V Henschen.
.M 242.
Om vexelundervisnmgs-inetodens införande i rikets elemenlar-läroverk och allmänna skolor samt upphörande af s. k. hemlexor.
Rörande vårf nuvarande undervisningsväsende hafva flera motioner blifvit väckta, alla uttalande ett stort bekymmer öfver det undervisningssystem, sorn nu följes och sättet hvarpå det utföres. under framställandet på samma gäng af förslager. förmedelst hvilka man hoppas komma till ett bättre.
Den värma, hvarmed Borgare-Ståndet enhälligt omfattat ämnet, vittnar om. alt det eger inom detta Stånd Motioner i Borgare-Ståndet 1862. , 'JW 242.
469 sanna vänner.
Fullkomligt öfvertyga»] liäroin, vägar jag, såsom ett tillägg till de gjorda anmärkningarne äfven framställa några, som, om de ock af föregående motionärer blifvit antydda, likväl icke blifvit sä tillräckligt framhållne/som de synas mig förtjena.
Enligt den nuvarande undervisningsmethoden, äro elementar-läroverken — eller, med ord. vär Svenska skola i allmänhet — indelade eller indelad i årsklasser, med thy åtföljande ärs-examina och ärsflyttning.
Under hvarje klassärhar ungdomen samma kurser och. öfverhufvud taget, samma lexer.
Ynglingarne eller gossarne äro derigenom liksom sammanbundne vid hvarandra i undervisningen.
Något större eller mindre afseende göres knappast pä deras mer eller mindre goda hulvuden. större eller mindre kunskapliga mottaglighet.
Dag ut och dag in befinna de sig i samma leXlag elier nära nog detsamma.
Följden häraf kan icke blifva annan än den, att de större förmågorna känna sig tillbakaliällne eller hejdade af de svagare, och de svagare förmågorna, pä ett för dem öfverdrifvet sätt jägtade af bättre, begge delarne onaturligt och beklagligt.
De tillbakaliällne skola nödvändigt känna sig missnöjde öfver, att ej sä raskt lä fortgå i läroämnena, som de kunna: ile mindre skola deremot erfara samma missnöje, till följd af att pädrifvas allt för mycket.
Det ena med det andra kan ej annat än framkalla leda vid undervisningen. tröttnad vid boken.
Läraren, såsom den egentlige regulatorn, har ert svär, för att ej säga omöjlig uppgift att lösa.
I det dilemma* hvari han befinner sig, skall han erfara mera obehag vid uppfyllandet af sina pligter, än behag.
Undervisningsverken erbjuda derföre i deras allmänliga uttryck lör det närvarande också den föga glädjande anblicken af någonting i förväg uttröttad t och föråldra dt.
' ' Den nu följda undervisningsmethodens oefterrättlighet har likväl en ännu betänkligare sida.
1 fall en eller flera ynglingar, vid den slutligen inträffande årsexamen, blifva underkände, kanske i ett enda ämne eller möjligtvis i tvänne, dömas de att qvarstadna i samma klass ännu ytterligare ett helt år.
Ligger det väl ringaste billighet och förstånd häri ?
Icke blott att de derigenom nedsättas i andras, i sina kamraters ögon, utan de nedsättas äfven i sina egna.
Ett frö inkastas i deras själ till tvifvel på sig sjelfve, till modslutenhet för arbetet, till misstro till skolan, de förlora tillfredsställelsen att fä löija med sina gamla klasskamrater.
För att lära sig det eller de ämnen, hvari de voro mindre skickliga, • nödgas de ånyo ett helt år läsa äfven de ämnen, sorn de redan kunde.
1 tron till och med att de verkligen kunna dem, blifva de likgiltiga för dem.
Och med likgiltighet följer lättjan.
— Men utan att här vidare ingå i hvad ynglingen eller gossen sjelf härom kan tänka, och de känslor, som ovilkorligt måste göra sig gällande hos honom, torde man utan all öfverdrift dock kunna antaga, att han skall betrakta qvarsittandet såsom ett stort och smärtsamt straff — hvilket det onekligen ock är — och skolan till följd deraf för honom, snart sagdt, framstå såsom en straffanstalt, hvilket föreställningssätt, jemte allt öfrigt, sorn står i sammanhang dermed, ytterligare skal! öka hans olust och leda vid alltsammans.
Tänker man sig härtill den hos gossen möjligtvis vaknande uppfattning, att han blifvit orättvist behandlad, skall man måhända för alltid brutit stafven öfver hans kunskapliga sträfvanden. eller åtminstone öfver den sannt barnsliga och goda karakteren deri England, detta pä en och samma gång sä praktiskt förständiga, som naturligt, klart och redigt tänkande och handlande land, har lika väl i förevarande fall. 470 Motioner i Borgare-Ståndet 18G2.
JSf? 242. sorn i så inånga andra, funnit och utkastat en planka till det uppvcxande slägtets räddning ur alla dessa missförhållanden, nemligen den så kallade vexelundervisningBmethoden.
Icke blott, att lärarne der understödjas af så kallade monitorer: methoden hvilar jemväl på den hvarje friskt och rent sinne mest lifvande grundsats, på friheten, d. v. s. pä fri läsning, fri examen, fri flyttning.
Alla de olägenheter, sorn vidlåda den gamla rnethoden, och sorn jag här sökt teckna, äro härmed undanröjda.
Tiden torde också långt för detta ha varit inne, .att, med de modifikationer, som erfarenheten gifvit vid handen, antaga och vid vära undervisningsverk införa denna method.
Men om äfven det bort ske långt före detta, må man dock icke nu. då Rikets Ständer sjelfva synas vilja taga saken om hand, tveka vid stegets uttagande.
1 de vexandc generationernas intresse vet jag intet vigtigare.
Såsom grundsats har rnethoden, om äfven med åtskilliga afvikningar. varit antagen och begagnad vid Kongl.
Krigs-akademien pä'Carlberg redan omkring ett halft århundrade.
Vid den nya elementar-skolan i Stockholm finnes den äfven införd.
Å begge ställena, hafva1 resulfaterna i alla utseenden visat sig gynnsamma.
Ynglingarnes olika mottaglighet har uttagit sin rätt.
De mera intelligente bland deni hafva raskt gatt till sitt mal, ständigt uppmuntrade och lifvade i sökandet efter högre kunskaper; de lojare och iikgiltigare hafva mognat. — om ock långsammare — pä sitt sätt.
Ingendera af dem har stätt i vägen, den ene för den andre.
Fältet har varit fritt.