Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hos vederbörande fabriksidkare skulle under tiden spänningen fortfara, utan att de i den verkliga erfarenheten finge ett botemedel mot farhågorna, och å Statens sida skulle osäkerheten om en mellankommande riksdag lemna hela frågan lika oafgjord som förut.
Jag tror ett vida lämpligare medel vara, att anslå den första millionen, statscassan erhåller i tullinkomst å förut förbjudna varor, och som kan anses såsom en eröfring från den olofliga handeln, till K.
M:s disposition, att fördelas emellan näringsidkare, hvars tillverkningar förut varit förbjudna till införsel eller å hvilka tullen i betydligare mån blifver nedsatt, och får jag härvid åberopa det förslag i afseende på detaljerna, hvilket innefattas i en af mig vid riksdagens böljan afgifven motion.
Jag vågar visserligen icke hoppas, att vederbör, fabrikanter genast skola med ett sådant beslut vara nöjda, men när de hinna erfara, att lindringen i deras cassabekyminer genom andelen i millionen mer än motväger de ökade ansträngningar, täflan med den förtullade, i stället för med den insmuglade utländska varan, kan fordra, skola snart farhågorna skingras och belåtenheten återkomma, och då är det stora målet af vår tull-lagstiftnings ordnande vunnet, utan farhåga för reaclion.
Vidare yrkar jag det skydd emot tullförsnillningen, att bevaknings- och förpassnings-controllerne erhålla all nödig stränghet, visitationsrätten mot olofligt gods icke förglömmandes, och att införseln af de varor, vid hvars förtullning hufvudsakligen underslef kan äga runi, inskränkes till vissa större hamnar, försedda med större bevakningsanstaller.
Den 9 Januari f. m. i3
I en annan grundsats af comiterade instämmer jag, nemi. att i allmänhet 25 proc. af varuvärdet hör anses såsom ett maximum af tull.
Dock måste denna grundsats underordnas en annan, nemi. lättheten alt controllera tullens ingående, hvarföre gröfre och mera skrymmande varor gerna kunna underkastas högre, men finare och tunnare varor ej ens kunna bära denna tullsats.
Af detta skäl kan gerna den förenkling i tullbehandling äga rum, hvilken i flera länder är antagen, att finare och gröfre likartade varor sammanföras under en tariff, hvarigenom de gröfre, till hvilka oftast den s. k. husflitens producter höra, vinna i skydd.
Antagandet af vigt vid alla de tillfällen, der det låter sig göra, såsom grund för tid Ibestämmelserna, har så stora företräden, att jag anser att tillämpningen bort införas i vidsträcktare mån än comiterade gjort.
Deras classification af importvaror godkänner jag i allmänhet.
Deremot mäste jag alldeles förkasta den allmänna sats, de i afseende på exporttull uppställa, att nemi. denna drabbar den utländska förbrukaren.
Detta är endast förhållandet i det sällsynta fall, när ingen täflan med annan vara på den utländska marknaden äger rum, men eljest och i vanliga fall, såsom värdet ingalunda förhöjes genom exporttullen, jemförelsevis med den utländska likartade varan, blifver tullen en minskning i den behållning, den inhemske producenten kan påräkna.
Sålunda uppställer jag såsom den allmänna satsen tullfrihet vid varors utförsel, och såsom undantag, dels de förhud jag redan uppgifvit, dels den tull, som kan komma i fråga för några få varor i det förut uppgifna lyckligare förhållande, att derigenom icke deras afsättning lider något afbräck, eller för andra likaledes färre, hvars utförsel öfvervägande skäl bjuda att icke uppmuntra.
Jag hade önskat, att man före pröfningen af specialbestämmelserna först beslutat öfver de vigtigare af Imfvudprinciperna; men ehuru detta numera ej lärer kunna ske, underställer jag Hr Frih. o. Landtm., om icke, före afgörande af tullbeslämmelserna i de hufvudsakligaste tvistefrågorna, de af mig yrkade, förut nämnda allmänna bestämmelser kunde blifva föremål för proposition.
Bland dessa fäster jag en synnerlig vigt vid förslaget att till K.
M;s disposition, till fördelning bland vissa fabriksidkare, anvisa en million r:dr af de först ingående tullinkomster å sådana varor, som hittills varit till införsel förbjudna.
Utan ett sådant lugnande, försonande villkor, skulle jag, ehuru gillande grundsatsen, under närvarande förhållanden, finna betänk-, ligt att votera bort införselsförbuden å de vigtigare artiklarna.
Jnggtillåter mig härvid att till de ledamöter, som förklara sig uppträda såsom' förfäktare af de för det närvar, genom införselsförbud skyddade näringar, hemställa 0111 ej »i Den g Januari f. m. de intressen, de försvara, studie vinna mer på elt definitivt afgörande af frågan på ett sätt, soin på en gång visade aktning för deras anspråk på Statens skydd, och för deni medförde en betydlig nedsättning i deras förlagskostnader, hvaraf måste följa en ökad förmåga att bära hvilken slags täflan som helst, — än att, äfven med bibehållande af förbuden, vara underkastade frågans otvifvelaktiga återkomst vid en blifvande riksdag, med all den osäkerhet, deras rörelse under ett sådant förhållande måste vidkännas.
Derjemte tillåter jag mig till alla, vare sig motståndare eller liktänkande i de politiska eller de ekonomiska frågorna, förnya en uppmaning, jag redan flera gånger vågat.
Jag vet väl, att den stämma, som uttalai1 den, ej kan räkna mäktiga genljud, men den går ifrån hjertat, och språket bör icke sakna sympathier, ty det är fäderneslandets vigtigaste intresses.
JYIåtte hvar och en sann vän af sitt fädernesland och dess sjelfständiga, ärofulla framtid, icke glömma, att i en tid, då så mycket hotar att söndra sinnena, är det hvars och ens pligt att uraktlåta intet i sin förmåga, för att lugna, försona intressena och fastare sammanknyta länkarna i den stora samhällskedja, som förenar alla Svenskar från timonen till kojorna.
Lossas denna, släppes bandet, då ser det fruktansvärdi ut för det gamla Sveriges sjelfbestånd och framtid, och detta måtte ingen önska — han må kalla sig liberal eller conservativ, anhängare af hvad slags systeme som helst.
Hellre låter han visserligen segren af någon absolut sats springa, den må äga för hans enskilda egenkärlek huru mycket värde som helst.
För min del har jag nästan helt och hållet afliållit mig från all discussion i det ämne, hvarom prot.utdr. nu blifvit justeradt.
Jag har gjort det hufvudsakligen derföre, att jag trott mig kunna förutse en sadan utgång, som frågan lin synes få.
Nu när saken är pröfvad, anhåller jag att få i prot. antecknadt, att jag i allo förenar mig i den reservation, som Frih.
Hamilton nyss uppläst, och önskar blott tillägga, att, efter milt förmenande, den hårdnackade striden emot alla liberala och sunda statsekonomiska ide'er vid denna riksdag icke kan lillskrifvas okunnighet i dessa ämnen, utan troligen den förmening, att
Statens inkomster kunde bättre fyllas genom förhöjda tulltariffer än eljest.
Jag gissar, att detta är en sak, hvarom erfarenheten kommer att upplysa att så icke i verkligheten inträffar, och hoppas att vid en kommande riksdag discussionen icke kommer att blifva till den grad desultorisk, sorn den hittills varit.
H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gastaf, uppläste följande :
Med stöd af 56 §:n Riksd.Ordn. och med anledn. af den nyss slutade öfverläggningen roi:de tullbevillningen, in - Den g Januari f. m. i5 kommer jag med motioner, ländande till verksammare tullbevakning.
Styrelsers anstalter (liksom individers) blifva gagneliga i den mån de äro helt anlagda oell energiskt handhafda.
— I samma man blifva de sannt hushållande; ty denna egenskap bestämmes icke af utgiftens siffra, men af det gagn utgiften alstrar.
—Sålunda kan ringaste anslag vara misshushållning, oell deremot det drygaste bilda ypperlig statsekonomi.
— Hvarken torftighet eller sparsamhetsanda kunna således rättfärdiga den njugghet i statsutgift, hvarvid möjlig fullständighet i ändamålets vinnande förfelas.
—Alldraminst kunna stater (deri olika individer) någonsin sägas ”icke hafva råd” till det, hvarigenom de ofelbart blifva rikare; ty stater sakna aldrig förlag.
— När derjemte sedlighet och medborgerlighet, dessa samhällsinrättningens liufvudändamål, medelst bekostandet befordras, då blifver denna statsekonomiska frikostighet äfven en moralisk pligt.
Dessa, lika obestridda som obestridliga grundsatser, äga en särdeles tillämpning på tullbevakning.
— Trenne äro denna stalsanstallens ändamål, nemi. i) den statsinkomst, hvarmed consumlionen bör bidraga att fylla statsbehofven; 2) inhemsk',a näringars skydd, och 3) motarbetande af all den med tullförbrytelser förknippade osedlighet.
— Men till samfäldt ernående af dessa ändamål, erfordras lika oeflergifligen, att tullbevakningen blifver möjligast verklig.
— Detta är det nödvändiga underlag, förutan hvilket det förståndigaste tullsysleme nedgår till en from önskning.
— Ehvad statsekonomien går den prohibiliva eller den frögifvande, eller den helt visst riktigaste medelstråten, är ju lika visst och klart, att alla tulltaxans bestämmelser, vare sig radikala förbud, eller skyddstullar, eller taxeringar, som endast afse sta Isintrader, skola blifva illusoriska i den mån tullbevakningen är det; ty i samma mån blifva alla beräkningsgrunder gäckade.
Oriktigt föreställa sig många, att i mån af liberalare sysleme kan bevakningens energi undvaras.
Erfarenheten förmäler dagliga försök att försnilla äfven de lindrigaste tullafgifter.
Det möjliga, och således det obligala, är, att smuggleriets bestående blir regeln och upphörer alt, sorn nu, bilda undantaget, — att sålunda lisken dervid stegras, och med denna praemien, och således priset å den iasmuglade varan.
I samma mån sänkes då profilen vid det skändliga yrket och hågen att det idka.
Jng föreslår en flytande tullbevakning, som under bela seglationstiden kryssar i farvattnen utanför de lifligast trafikerande kusterna.
Tullbåtar mellan skären och längst kusterna förblifva lika oumbärliga.
Men utan sådan yttre bevakning, skola de aldrig förslå.
— Till en början, oell redan i år, skulle denna förrättas af de små lätta armera - Den g Januari f. m. de farkoster vi ilga, men dessa skulle efter hand aflösas af enkom och skyndsammast byggda ångfartyg, små, men många.
— Dessa skepp äro till tullbevakning de yppersta.
Viljan allena bestämmer deras kosa, — hvarken väder, vind eller ström hindra dem att upphinna smugglaren och uppflyta till honom i hans kryphål.
Äro de så små, som de böra, för att blifva tillräckligen många, uthärda de visserligen icke all sjö, men väl den, i hvilken smuggleribåtar icke berga sig ute.
I Sundet t. ex. skulle oförliknelig nytta stiftas af ett halft eller hellre ett helt dussin exemplar af den der lilla Näcken, som vi om somrarna se circulera emellan Norrbro-rundeln och Djurgården.
Detta bevakningssättets genomgripande verkan utvisade sig, då den under choleratiden blef emot farsoten använd.
Aldrig fann inhemska näringsfliten sig så kraftigt skyddad, och aldrig stego tullintraderna så högt.
Väl må ganska riktigt anföras, att då försvårades underslefven äfven dermedelst, att införselsfriheten inskränktes till vissa hamnar.
Men lika mycket som detta verkade till högre tullafkastning, lika betydligen torde denna hafva motverkats af den störelse och stagnation i handeln, som af sådan farsot alltid förorsakas; hvadan tullarnes under denna epok stegrade indrägtighet väl ändå bör tillräknas den yttre sjöbevakningen.
Dyrheten af denna anstalt kan således icke emot dess vidtagande anföras, enär vi sålunda haft tillfälle att utröna dess mångdubbla afkastning.
Men, antagom äfven, att denna endast jemnt upp betäckte utgiften, vore ändå Statens behållna och dyrbara vinst dervid, att kustbefolkningarnas sedlighet och inhemska idogheten kraftigare skyddades, hvarjemte sjövana och öfning blefvo, utan 4;de hufvudtitelns känning, flottans underbefäl och manskap beredda.
Må slutligen anföras, att en sådan bevakning bestå sig de kuststater, som äga de vigtigaste tull- och industriintressen att skydda, och som bäst förslå sig på alt skydda dem.
Emot dessa eflerdömens bevisningskraft och tillämplighet hos oss, (och likaså emot alla förslag till verkligare kustbevakning), har lika ihärdigt som oriktigt blifvit invändt, att, huru vi än sträfva, förmå vi ändå aldrig rätt bevaka kuststräckor, sä ofantliga sorn Sveriges.
— De, som eftersäga delta, förbise, att kuster, på hvilka icke trafikeras, behöfva icke bevakas; och alt när dessa subtraheras ifrån Sveriges totala kuststräckning, återstår för oss alt bevaka en vida ringare kustvidd, än Frankrikes, Englands och synnerligen Norra Amerikas.
— Bevakom val farvattnen utanför Götheborgs län, Sundet, farlederna från Bornholm oell Gottland till motsvarande sjöstäder på vår kust, och inloppen lill Stockholm och Gefle.
Det smuggleri, vi på öfriga - Den 9 Januari f. m. ga kuster icle förmå hindra, skall icke tillfoga Stalén märklig skada.
Remitterades till StatsUtskollet.
Hr Piytz, Lars Adolph, anförde skriflligen: K.
M. liar uti nådig skrifvelse den 24 Fehr. nasti, år, till R.
.St. öfverlemna! ett af tillförordnade särskilda comiterade för tulltaxans öfverseende och granskning den l3 Juni i83g afgifvet lind. lillå!., med förslag till ny tulltaxa.
Om de grunder, ifrån hvilka bemälde comileiade utgått och hvilka af K.
M. blifvit godkända, alt nemi. de i nu gällande tulltaxa befintliga förbud borde bortgå och lägre samt billigare tullafgifter i allmänhet bestämmas, hade af R.
H. St. blifvit antagna, så skulle det med skäl kunnat anses oJämpligt att väcka fråga om ökadt anslag af statsmedlen för tullbevakningens handhafvande.
Jag hade åtminstone icke i sådant fall ansett mig dertill hafva gil/tig anledning.
Då likväl af de nu inom RiksSltn fattade besluten i afseende på tulltaxan det vill synas vara alt förmoda, dels att flera af hittills gällande förbud mot införsel af åtskilliga varor komma alt qvarstå, dels att höga lullbestämmelser å ganska många andra fortfarande kommaalt bibehållas; då man derjemte tillkännagifvit ganska vidsträckta anspråk på tullbevakningens förmåga att förekomma oloflig valllin försel och alt befrämja det så väl Staten i allo må erhålla sin rätt genom tullafgifternas ordentliga erläggande, som de inhemska näringarna och fabrikerna i verkligheten åtnjuta det skydd, hvilket, med föibud mot vissa varors införsel, för dem blifvit åsyftadt; och då det ej kan bestridas, att bevaknings-personalen är både för fåtalig och för svagt aflönad, isynnerhet i de lägre graderna, för att kunna fullt motsvara dessa fordringar, får jag, med stöd af 5fi §:n i Riksd.- Ordn., vördsamligen begära, alt det anslag af 562,000 rtdr b:co, som hittills af tullmedlen utgått för Tullverkets alla, så väl aflönings- som omkostnads-, pensions- och indragnings-slater, må förhöjas till en million r:dr årligen, på det tillgångar derigenom må beredas till förstärkning af bevaknings-personalen och till dess aflönande på ett sådant sätt, alt möjligheten af en oberoende ekonomisk ställning må minska retelserna till åsidosättande och glömska af oftast mödosamma och svåra tjenstepligter, men deremot gifva en ökad anmaning till deras redliga och noggranna uppfyllande.
Att den föreslagna tillökningen af 4J81OO0 r:dr i det årliga anslaget alldeles icke är för högt tilltagen, visar sig deraf, att, om K.
M. finner för godt att bifalla R.
St:s gjorda und. anhållan alt hittills påbjudna sporlel-afgifter måga upphöra och att tullverks-personalen i stället tilldelas bestämda löner af tullmedlen, så är härtill beräknadt ett belopp af minst ioo^ooo r;dr, och då blifva de återstående 19 H. 3 i8 D en 9 Januari f. ra. omkring 3oo,ooo rtdr fullt behöfliga för att lioja de lägre tjenstegradernas nuvar. i inga löner med åtminstone 5o proc. och för att kunna förslå till en mängd erforderliga nya löner och utrustningskostnader.
Om remiss af detta milt mern., i förening med den af 11.
Ex. Hr Gr. Löwenhjelm nu väckta motion, till IL Sta Is— TJlskls pröfning och benägna bifall, får jag äran anhålla.
Jag kan visst icke, för min del, neka, att då R.
St. gå alt stadga sådana tull-lagar, som vi nu genom RiksSt:ns beslut veta vara att förutse, så är det conseqvent att vederbör, finna det lämpligt att föreslå förökade anslag till tullbevakning; men då jag, för min del, icke kan annat än hoppas, att vid en blifvande riksdag ett motsatt förhållande kommer att äga rum, och i följd deraf den storn och förökade tullbevakning, som nu kunde inrättas, blefve öfverflödig, så kan jag ej annat än, så vidt jag förmår, söka motarbeta en sådan förökning i tullbevakningen, hvilken skulle medföra en så oerhörd kostnad, som vi af den siste talarens motion kunna få begrepp örn.
Det skulle otvifvelaktigt bända, alt, vid en förändring till ett nytt systerne, Staten skulle blifva belastad med en dryg pensionsstat, och efter all rim och reson är det klart, att en sådan icke behöfves, derest klokare grunder blifva följda i lulllägstiftningen.
Jag måste således vid den remiss, som R, o. Ad. troligen går att bevilja å Gr. Löwenhjelms och Hr Prytz’s motioner, för min del begära att få detta yttrande Jjifogadt remissen till vederbör.
Utsk., på det att åtminstone något motstånd deremot må från Riddarhuset synas.
Med anledn. af det utlåt., som nyss blifvit afgifvet, kan jag icke annat än instämma i den anhållan, som Gr. Löwenhjelm gjort.
Jag vågar erinra R. o. Ad. om att detta är åter en vink, kanske af Försynen, att påminna Sverige om att det är en sjöstat, och jemte det vi komma i tillfälle att ikläda oss vår verkliga natur, kan genom de anslag, som nu blifvit begärda, lemnäs i min tanke det bästa skydd åt våra näringar.
Jag, som från detta ställe har motsatt mig användandet af förbud, mäste nu förklara inför det Stånd, hvaraf jag har firat) utgöra en medlem, att jag anser oss just vid detta tillfälle böra komma näringarna till hjelp.
Genom det af Gr. Löwenhjelm föreslagna anslag till bevakning af vårt tiillsysteme vinna vi 2:ne saker.
Först och främst ett skydd för lagarnes helgd, hvilka, lagarna må vara ett misstag eller icke, likväl, när de äro effecten af pluralitetens beslut, böra skyddas.
För det andra lemnäs tillfälle för nationen att få smak för det verkliga sjelfförsvaret, som i ett land, omgifvet af haf, mäste ligga i sjöförsvaret.
Jag kan derföre, med afseende på R. o. Adis dyrbara lid, icke annat än sålunda i korthet sätta mig emot den åsigt, som den siste talaren ve - Den g Januari f. ra. •9 lal gora gällande, och jag supponerar att i allmänhet inom detta Stånds ledamöters bröst måtte finnas försvar nog för den motion, som vill öka medlen för vårt sjöförsvar.
Utan att bestämdt vilja medgifva hvad den sisle värde talaren yrkat, alt nemi. den ifrågavar. tullbevakningen till sjöss skulle lemna en pepinicre för Sveriges sjöförsvar, anser jag likväl ganska ändamålsenligt att under nitvar. och blifvande tull-lagar en sådan bevakning må komma att äga rum, så utsträckt sorn möjligt och motionärerne önskat.
Jag tror nemi., att efter det långvariga iakttagandet af detta olycksaliga förbuds-systeme, som till en så hög grad demoraliserat våra kustboer, hafva vi att förvänta, att tullförsnillning skall komma att fortfara äfven efter det lurendrejeriet upphört i följd af andia lagar.
Jag anser således, för alt på en gång bryta det onda och införa en sannare moral i delta fall, nödvändigt, att Staten mellnnkommer, såsom Gr. Löwenhjelm föreslagit, och får således med honom yrka, att Regeringen måtte erhålla rara nog en obegränsad rättighet att använda tullmedlen tili den behöriga bevakningen, öfvertygad som jag är, alt genom de ökade tulliutraderna denna bevakning skall rikligen betala sig sjelf.
Med kännedom deraf alt det är ett förslags-anslag, sotn blifvit beviljadt i och för tullbevakningeu, har jag naturligtvis icke kunnat hafva för afsigt med mitt förra yttrande att lägga några hinder derför att Konungen vidtager den anordning i afseende på tullbevakning, som lian finner tjenligast, och om, på sätt Gr.
Löwenhjelm yttrat, det kan lämpligen ske genom ångfartyg, hvilket jag anser troligt, så har jag icke deremot sökt väcka något motstånd; men jag tror del ingalunda vara behöfligt, att R. o. Ad. genom någon opinionsyttring om ytterligare anslag af medel nu går Regeringen tillhanda.
Då det af Hr Prytz tydligen blifvit lagdt till grund för hans motion, att Sländerne vid denna riksdag antagit falska grundsatser vid tulllagstiftningen, så tror jag mig hafva varit befogad att yrka, del icke en sådan basis må läggas lill grund för en större och fortfarande statsutgift, nemi. lill en obehörigt stor tullbevakning på grund af oriktiga tull-lagar, hvilken bevakning skulle komma alt qvarstå eller öfverllyltas på pensionsstat, då de oriktiga grunderna borttogos.
Jag instämmer i allo med de åsigter Gr. Löwenhjelm yttrat.
Hvilket slags tullbevakning man än må vidtaga, så måste den alltid fordra embetsman till densammas utförande.
Jag är förhindrad af skjuklighet alt yttra mig vidare och instämmer således blott med Gr. Löwenhjelm.
Äfven jag instämmer i det hela uti Gr. Löwenhjelms förslag.
Under hela den strid, som nu på - 20 Den g Januari f. m gått, har det alltid svarats af dem, som vilja fortsätta förbiuls-systemet, att det hjelpte till intet, om förbuden borttagas, att påföra skyddstull, emedan denna tull ändå icke skulle erläggas.
Varorna skulle i tullförsnillningsväg inkomma, emedan bevakningen vore otillräcklig.
Således vore lörlusten dubbel.
Nu hade man åtminstone det hoppet genom förbuds-systemet, att varan, om den påträffades i landet, kunde confisceras, men blefve den tillåten till införsel, så vore all confiscation, sedan den passerat gränsen, omöjlig och dess olofliga begagnande lättare.
För att upphäfva äfven detta skäl, som efter min tanke varit så till sägatides det enda praktiska, sorn blifvit anfördt för förbuds-systemets fortfarande, nemi. att bevakningen ej vore nog stark för att kunna lemna våra näringar det för dem genom skyddstull påräknade skydd, anser jag mig böra understödja Gr. Löwenlijelms förslag.
På sätt en väld ledamot yttrat, är likväl det anslag, som af R.
St. lemnäs till tullbevakningen, ett förslags-anslag, och Regeringen äger, icke annat jag vet, full rättighet att deraf använda så mycket
Regeringen finner nödigt för iakttagande afen fullt kraftig tullbevakning, och torde således ej ett nytt anslag behöfvas.
Jag tror äfven, att det var på grund af denna rättighet, som Regeringen år 1834, under choleraliden, införde en bevakning till sjöss, utan att dertill, så vidt jag kan minnas, någon auctorisation af Ständerna behöfdes.
Denna sjöbevakning visade sig särdeles kraftig.
Tullintraderna stego med omkring 4 ® 5oo,ooo r;dr, och kostnaderna uppgingo icke lill en så betydlig summa.
Jag tror derföre, att det enda, som kunde vara att vidtaga i följd af Gr. Löwenhjelms motion, vore att uttrycka en önskan, att
Regeringen måtte genom införande af en lämplig sjöbevakning göra tullbevakningen så kraftig som möjligt, medelst användande af de medel, Sländerne lemnat till Regeringens disposition.
Man kunde säga, att detta är onödigt, då Regeringen har denna rättighet, men då de första utgifterna, nemi. inköpet af mindre ångbåtar, skola stiga till ganska betydliga summor; så kan man förutse, att Regeringen skall hesitera att derom förordna, innan R.
Hafva deremot R.
St. inkommit med en sådan allmänt uttryckt önskan i ämnet, så kan Regeringen så fort som möjligt träda i författning om att småningom införa detta systeme.
Att göra det på en gång skulle blifva alltför dyrt, men att först vid de för lurendrejeri mest utsatta kusterna anskaffa en eller annan ångbåt och sedermera införa hela systemet tror jag kunde verkställas utan känbar minskning i Statens, intrader genom lull.
Det är på denna grund jag tror att ingen [annan åtgärd är behöflig i afseende på Gr.
Löwenhjelms motion, än att den remitteras till Ekon.Utsk., med uppdrag att uppsätta en sådan lind. skrifvelse.
Jag hör nu af mina grannar, att Gr. Löweulijelius motion redaa är remitterad till StatsUtsk.
I Den 9 Januari f. m. ai sådant fall anliåller jag, att StatsUlsk. måtte sammanträda med Ekon.Ulsk. i delta amne, enär frågan hufvudsakligen är ekonomisk och icke påkallar något nytt anslag.
Då här redan i motionsväg är väckt fråga om alt gifva mera kraft åt våra tull-lagar, ehvad innehåll de komma att äga, så anhåller jag också att få söra ett tillägg till Gr. Löwenhjelms motion, förenande mig med Frih.
Hamilton deruti att, såvida icke en gemensam remiss kan ske till Stats- och Ekon.Utsktn, StatsUtsk. måtte anmodas att sammanträda med Eknn.Utsk., på det att R.