Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:s nådiga pröfning, och ändtligen har man hunnit så långt, att så väl länsmännen, som härads-rätterna, fått veta hvad de hafva att rätta sig efter.
Nå väl, då stiftar man en ny lag, och gör oredan ännu större.
Sådant demoraliserar befolkningen, som lär sig begagna alla möjliga advokatoriska kryphål, för att kringgå lagens bud, och fängelserna upfyllas af personer, som ej brutit något annat, än mot föreskrifterna i bränvins-författningen.
Jag slutar med hvad jag började, eller att uttrycka den önskan, att vi måtte få behålla hvad vi nu hafva.
Det vore visserligen en inkonseqvens af R.
St:r att en gång lemna bränvinslagstiftningen oförändrad och oförbättrad; men så fria från inkonseqvenser åro vi väl i allmänhet ej, att vi icke för en gång kunna göra oss skyldiga dertill.
Jag har begärt ordet egentligen eudast för att lugna Herr Nordenfelt, hvilken tyckes hafva upfyllt en tung pligt, då han, till förment förmån för sina Blekingsboer, ansett sig böra upträda att försvara småpannorna.
Jag vill nemi. lugna honom med deu försäkran, att hans landsmän böra kunna finna sig lika väl, om icke biittre, med den lagstiftning, jag och Gr. af Ugglas föreslagit.
Med minimum, nedsatt till 125 kannor, eller 100, såsom Gr. af Ugglas yrkat, tror jag, att de fleste af dem, som drifva denna industri i Blekinge, skola, lätt nog, kunna förändra den bränvinstillverkning, som nu bedrifves, till en tillverkning i fabriksform.
Jag ber att få fästa Hr Nordenfelts upmärksamhet derpå, att, långt ifrån att göra kopparslagarne någon otjenst, gör man dem tvertom en tjenst, genom bibehållande af smärre brännerier, med höjd beräkning af deras afverkningsförmåga, aldenstund pannorna få vara af hvad beskaffenhet som helst.
Den första följden blir naturligtvis, att alla pannor måste förändras, för att kunna tillverka så mycket mera bränvin, och om således Hr Nordenfelts önskan ginge i fullbordan, att vår nu gällande lagstiftning ännu en riksdagsperiod blefve bibehållen, med den enda förändring, att afverkningsförmågan förhöjdes, skulle alla afverkare bland hans Blekingsboer få en betydlig utgift för kopparslagarearbete.
Men om en del af dessa afverkare lade ned sin rörelse, och en annan del öfverginge till fabriksbränning, tror jag att det vore en fördel för dem alla.
Kostnaden för ett klarverk vid de brännerier, som öfvergingo till fabriksbränning, vore ej större, än att det kunde af den bränvinsbrännande allmogen åstadkommas, och kontrollen blefve icke svårare, än att en kontrollör 1 å 2 dagar i veckan, vid hvarje bränneri, kunde förrätta detta göromål.
Den farhåga, som uttrycktes deröfver, att det icke skulle finnas husrum och mat för en Den 23 November f. m. kontrollör, torde visserligen vara för långt drifven; ty äfven jag känner ganska väl till den ifrågav:dé befolkningen oell orten, och vet, att der finnas både mat och husrum; och illa vore det, om den, som kan förskjuta i skuld 2,000 rdr, för att få bränna med en liten panna, icke skulle för en eller annan gång i veckan förmå att gifva herberge och föda åt en kontrollör.
Likaledes tycker jag också vara afgjordt, att den, som kan åstadkomma ett så betydligt förskott i skatt, äfven kan åstadkomma en liten klarnings-apparat.
Jag anhåller att äfven dessa anm:r måtte få till Utsk:t medfölja.
Till svar å Hr Nordenfelts yttrande får jag anföra, att han utgått ifrån en oriktig förutsättning, då han påstått, att en fortgående förföljelse gjort och gör sig gällande emot de små pannorna.
Det är ingen förföljelselust emot dessa, som drifvit mig och dem, som lika med mig förordat den nya bränvinslagstiftningen och en vidare utveckling af densamma, utan, om man så åstundar kalla det, en förföljelse uti att söka indrifva den skatt, dessa pannor enl. lagens mening skola erlägga.
Må man gerna bränna med hvilken panna som heldst, blott skatten ordentligt erlägges.
Kan Hr Nordenfelt upgifva något sätt att åstadkomma detta, utan att bränningen ställes under kontroll, skall jag gerna deruppå ingå.
Hvad åter Hr Nordenfelt yttrar om omöjligheten för bränvinsbrännare med små pannor att, nedläggande dessa, anlägga ett större bolagsbränneri, jäfvas af erfarenheten.
Uti Upland hafva många sådana bildats, och uti norra delen af denna provins, min hemort, der jordens produktion hufvudsakligen utgöres just af hvad Hr Nordenfelt för Blekinge omnämnt, råg och potates, finnas åt skiljda håll, inom ett afstånd af 1 till 11/2 mil ifrån min bostad, 3:ne sådana.
Slutligen, med afs:de på den demoraliserande verkan, förändringarna uti bränvinslagstiftningen skulle medföra, får jag anmärka, att, hvad närmast sednaste
Riksdags åtgörande vid denna lagstiftning beträffar, denna inskränkte sig till att åsätta en skattberäkning, hvarigenom redan befintliga pannors skattskuld närmas till den riktiga.
Till något demoraliserande tvång leder således icke den, men väl lusten att ytterligare bedraga Staten på den skatt, som borde erläggas; och någon hejd på denna, kanhända rättare benämnd demoraliserande lust, torde icke blifva, förrän en lagstiftning för de små pannorna, frångående principen af beskattning efter afverkningsförmåga, gör omöjlig dess tillfredsställande.
Jag för min del instämmer med Hr Nordenfelt.
Jag har aldrig delat den nästan till fanatism gränsande ifver, hvarmed man anställt jagt emot småpannorna, och jag tror, att det tillhör den liberala principen i näringslagstiftningen, att man låter den lilla näringen bestå jemte den stora.
Hrr:ne känna troligen icke alla de särskilda förhållanden, som ega rum i landsorten; jag har kommit i erfarenhet deraf, och om Frih.
Raab och Gr. af Ugglas tro, att det är så lätt att åstadkomma bolag 310 Den 23 November f, m. på landsbygden, der penningetillgårgen är ringa, förläggare få och kapitaler små, så ligger deri ett stort misstag.
Den nva bränvinslagstiftningen, åt hvars införande vi i allmänhet glädja oss, och som äfven till en stor del medfört ganska gynnsamma resultater, blef öfver hufvud ieke så tryckande för den fattigare befolkningen, vid tiden för dess införande, derföre att priserna på nästan alla landtmanna-produkter då voro höga.
Nu har deremot motsatsen inträffat, och den mindre landtmannen känner sig hårdt tryckt af den nuv:de lagstiftningen, hvarigenom utvägen blifvit honom betagen att tillgodogöra sådana produkter, som ej tåla långväga transport, hvaraf också följden blifvit, att t. ex. potates nu säljes i Westergöthland till 1 ldr pr t:a. Hr Nordenfelt har fastat upmiirksamliet dervid, att tillverkningen i de mindre brännerierna icke mera är den husbehofsbränning, som fordom fanns, och att superiet icke till följd af denna tillverkning florerar; det är numera blott i städerna detta är i flor.
MA derföre Bevilln.Utsk:t vid denna Riksdag försöka alla möjliga utvägar för att betunga krognäriugen i städerna; på landsbygden är verkligen briinvins-supandet ringa.
Raab har sagt, att det skulle ådraga landtmannen kostnader, om man nu bibehölle den gamla lagen, emedan man då måste göra nya pannor; men jag frågar, om det icke må vara tillåtet att bibehålla de gamla pannorna.
Förhållanderne inom de olika provinserna äro så olika hvarandra, att jag skulle tillråda den, som icke känner dem alla, att mindre kategoriskt bedöma dem.
Jag har under utöfningen af den embetsverksamhet, som nu åligger mig, kommit i tillfälle att på nära håll taga kännedom om dessa förhållanden och det är min pligt att tillkännagifva denna erfarenhet.
Jag ber att dessa anrmr måtte få medfölja de af Hr Nordenfelt framställda.
Atskillige talare hafva yttrat den tanken, att man borde bevilja en drawbach eller en restitution af skatt för det bränvin, som utföres, och för min del tror jag visserligen att sådant skulle kunna ske utan olägenhet, om dervid iakttages den försigtighet, som Gr. af Ugglas antydt, eller att ingen restitution beviljas, förr än mati genom behörig attest vore fullkomligt förvissad om att bränvinet verkligen blifvit exporteradt och levereradt på främmande ort; ty utan en sådan åtgärd kunde lätt hända, att stora qvantiteter bränvin upgåfvos till export, och sedan man väl hade upburit drawbachen, skaffade man sig tillfälle att åter införa det i landet, hvarigenom naturligtvis skulle tillskapas ett smuggleri i stor skala af inhemskt bränvin.
Men om drawbachen icke utbetalas förr, än sedan vederb:de konsul intygat varans riktiga export, skulle detta missbruk visserligen kunna förekommas, och sjelfva saken således ej heller medföra någon egentlig olägenhet.
Deremot tror jag icke att dermed särdeles mycket, om ens något, skulle vinnas; ty det bör icke lemnäs oanmärkt, att man här i Sverige i allmänhet påstår, och kanske med rätta, att bränvin härstädes icke kan produceras till samma pris som i utlandet, och man bar t. o. m. drifvit farhågorna ända derhän, att man ansett, det Svenskt I)en 23 November f. m. bränvin här skulle kunna undersäljas af utländskt, ehuru detta sednare i införsel-tull betalar t rdr 10 öre pr kia, då deremot det Svenska bränvinet betalar endast 60 öre i produktions-skatt, och således en skillnad upstår af 50 öre.
Att det utländska bränvinet verkligen skulle kunna tillverkas för 50 öre bättre pris, jin det Svenska, är, elter min öfvertygelse, en uppenbar öfverdrift, som finner ett ytterligare stöd deraf att något utländskt bränvin på sednare åren icke annat än för vissa ändamål kunnat importeras.
Men antaget, att de nyss anförda upgifterria ega åtminstone någon grund, och att utländuingen verkligen kan till något bättre pris jin här i landet tillverka sitt bränvin, så måste deraf följa, att det Svenska bränvinet svårligen skulle på utländsk marknad kunna täfla med det utländska, och då tjenar naturligtvis drawbaeken icke heller till något.
Vill man emellertid göra försöket, anser jag icke att något hinder derför bör möta, då den försigtighet iakttages, som nyss nämndes.
Det är med glädje jag finner, att i K.
Mits nåd. propos. onekligen ligger ett framåtskridande till en rationellare lagstiftning för bränvinshandteringen.
Visserligen skulle åtskilliga mindre anmärkningar i als. å detaljerna kunna göras, men jag förbigår dem.
Anledningen deremot, hvarföre jag begärt ordet, är den här väckta frågan om beviljande af draw bach för exporteradt bränvin, och det är med särdeles nöje, som jag hört Hr Gripenstedt icke hafva något emot en sådan åtgärd.
Jag tror, att det är ett fel i vår nuvide bräuvinslagstiftning, att icke ett stadgande i berörde hänseende längesedan blifvit infördt, och jag sjelf har vid flera Riksdagar föreslagit att en drawbach skulle införas, men den har blifvit förkastad på skäl, dem jag icke kunnat gilla.
Skulle den stora qvantitet, som tillverkas inom landet, der också förbrukas, så blir det en nationell förlust; hvaremot om man kan finna en débouché för varans utförande, och dervi; har dranken qvar, så blir det en vinst för nationen.
Hr Gripenstedt har sagt, att det icke låter sig göra att inon landet tillverka bränvin till samma pris som i utlandet; men hai förbisåg härvid, att, oaktadt den mindre tillverknings-kostnaden hade utländskt bränvin icke kunnat med fördel exporteras, om ick. derå hade varit beviljad en drawbach.
Priset på bränvin beror a priset på de materialier, hvaraf det tillverkas, och om vi få go( potates-skörd, kunna vi göra bränvin till lika godt pris, som i an dra länder, och till och med billigare.
Jag känner ganska väl al sådant också egt rum, och hade vi då haft tillstånd att utskepp det, så skulle vi ock hafva gjort det.
Det är likväl icke till ali. länder, som export af bränvin kan ega rum; de bästa afsättnings orter tror jag vara Frankrike, Preussen oell hufvudsakligen Vest Indien; i Norra Amerika behöfves bränvin för tillverkningen al rumm och arrack, i Frankrike för cognacsproduktionen.
Det vore derföre mycket önskligt, om en drawbach infördes, men den bör vara af samma belopp, som skatten.
Hvad kontrollen vidkommer, så vill jag icke så mycket miss - 312 Don 23 November f. m. tro tullbetjeningen, att den icke skall kuuna vaka deröfver, och dessutom är det korrektiv, som Gr. af Ugglas föreslagit, ett fullkomligt säkert medel emot underslef.
Jag tror dessutom att det enda sätt, att förekomma den smuggling af bränvin, som förekommer på vära kuster, vore att öfverenskomma med Danska regeringen, att ingen drawbach utbetalas af densamma, förr än styrkt blifvit, att varan verkligen blifvit levererad i främmande hamn.
Jag anhåller att detta mitt yttrande måtte få åtfölja till Utsk:t.
Jag kan icke underlåta, att hembära den värde talaren midtemot min tacksamhet för det han anser min pligtkänsla så stor, att jag skulle med värma tala för en sak, som intresserar innevånarne i det län, som är mig anförtrodt, i fall det icke öfverensstämde med min öfvertygelse.
Min värme härleder sig deraf, att jag ansett striden emellan de stora och små pannorna vara en vanlig strid emellan det stora och lilla kapitalet, och jag har alltid stiillt mig på det lillas sida för att skydda detsamma mot förtryck af det stora.
Vidare får jag medgifva Frih.
Raab, att på ganska många ställen i Blekinge finnes det visserligen tillgång på både husrum och föda för så väl öfver- som under-kontrollörer; men på andra ställen åter äro både rum och traktering sådana. att jag icke skulle vilja förordna en löjtnant eller en notarie till kontrollör.
Om man ställer så till, att en rektifikations-apparat finnes vid hvarje bränneri, då vill jag medgifva att det kan gå för sig; ty då kan man slå sig ihop om ett bränneri af 1—200 kannors tillverkning, och då kunna både rum och mat finnas.
Men, det oaktadt, är det motbjudande för min känsla att göra en sådan förändring.
Det är nemligen icke npg med att befolkningens sedlighet lider af de täta vexlingarne i bränvinslagstifningen, utan det är ännu en annan omständighet af icke obetydlig vigt, som i detta hänseende bör mana till någon varsamhet.
Denna omständighet är nemi. följande: hela den brännande populationen väntar med otålighet en ny författning; när den utkommer, upgör man sina kalkyler, och frågar sig om det skall bära sig att bränna eller icke.
Stundom göras kalkylerna så, att det verkligen bär sia; men man börjar dock sitt arbete med spelarens känsla, man bränner i ovisshet huru det skall gå.
Man har emellertid brännt ett år, då det, i anseende till de höga priserna på råämnet, icke burit sig; men nästa år, då det ser bättre ut, gör man sorn spelaren, — man får lof att taga igen hvad som förlorats.
Detta är en följd deraf, att författningen icke får fortfara att vara oförändrad i mer än tre år; finge den gälla 5 eller 6 år, kunde man göra en verklig slutsats, grundad på medelberäkning, huruvida handteringen bär sig eller icke.
Jag kan icke finna annat än att sedligheten skall lida på ett dylikt förhållande; ty spelsjuka är väl icke någon helsosam egenskap hos nationen.
Beträffande mitt yttrande om förföljelser, så hade jag då i tankarne i synnerhet de mångfaldiga motioner, som vid denna Riksdag blifvit väckta, och som, utgångne från de stora brännerierna, tyckas vara en följd af afundsjukan deröfver, att de små brännerierna Den 23 November f. m. få bränna för några öre mindre i skatt på kannan, än de stora.
Man kan visserligen medgifva, att det tyckes vara rätt, att den ena betalar lika mycket för kannan som den andra; men obilligheten af en olika beskattning är dock icke så stor, som man töresta lier sig; ty den som tillverkar i stort, kan ganska väl nöja sig med en mindre förtjenst på hvarje enhet af sin tillverkning, än den som drifver rörelsen i liten skala.
Jag anhåller att dessa anmärkningar måtte få medfölja remissen till Bevilln.Utsk:t. Frih.
Jag ber om tillgift, för det jag för tredje gången upträder; men jag anser nödigt, att häfva den betänklighet, som uttalades af Hr Gripenstedt i afseende på möjligheten för
Sverige att tillverka bränvin för lika godt pris som utliindningen.
Hittills har detta icke låtit sig göra, till följd af den inskränkta brnnningstiden af två månader om året, och dessa de mest otjenliga, då deremot utländningen i sina stora fabriker får tillverka året om, i fall han behagar.
De vilkor, som betingas för bränvinsbränningen, äro egentligen blott två, nemi. spanmål och konstfärdighet; den förra kunna vi hafva till bättre pris och den sednare lika god som utländningen.
Om således lagstiftningen ändras derhän, att bränvinstillverkningen blir tillåten hela året, så faller det af sig sjelft, att, derest vi hafva lägre pris på spanmål än utländningen, vi också skola kunna tillverka mot lägre pris än han; och jag vill särskildt nämna, att innan 1853 års författning utkom, då skatten var låg, tillverkades här i Stockholm ganska mycket distilleradt bränvin, som utskeppades, hvilket sedermera blef omöjligt, när skatten höjdes.
Jag anser icke lämpligt, att nu vid remissen tvista med Hr Nordenfelt, men vill blott nämna, att spelsjukan, som icke får upmuntras, just eger rum vid de små brännerierna, emedan det alltid blir ett spel, att i dem kunna förtjena mer på besparing af skatt, än man förlorar på bortspillandet af material och arbete; men det skulle icke blifva ett spel för den mindre fabriksbrännaren, om han, likasom den större, betalade hvarken mer eller mindre i skatt, än för hvarje tillverkad kanna.
Idr Hjärne:
Då jag i hufvudsaken gillar K. M:s Propos., så hade jag föresatt mig. att nu icke yttra mig deröfver, emedan jag var öfvertygad, att den i alla fall skulle föranleda en vidlyftig diskussion, ehuru jag hade trott, att man borde vänta med hvad man här har att säga, intilldess Utsk:t inkommit med sitt betänkande, då Ståndet skall fatta beslut i dessa frågor, och de uplysningar och fisigter, man möjligen kan meddela, kunna föranleda något praktiskt resultat.
Likväl får jag bekänna, att, sedan jag erhållit ordet, det frestar mig ganska mycket att yttra mig i en fråga, som här utgjort föremål för ganska varma förordande yttranden af tvenne aktade ledamöter, nemi. om små-pannorna.
Men jag skall äfven afhålla mig derifrån, öfvertygad att den förändring, som i bränvinslagstiftningen vid 1853 års Riksdag vidtogs, är den, som 314 Den 23 November f. m. bäst upfyller det ändamål, man då afsåg, och att en återgång från de principer, som då gjorde sig gällande, och hvilkas riktighet erfarenheten bestyrkt, icke skall finna många anhängare inom det Utsk., som kommer att behandla dessa frågor.
Orsaken, hvarföre jag begärde ordet, var blott att yttra mig öfver den väckta frågan om drawback.
Jag delar härutinnan
Hr Gripenstedts åsigt i så måtto, att jag tror ett stadgande i detta hänseende vara oskadligt, så vida man iakttager det af Gr. af Ugglas föreslagna vilkor.
Men jag tror icke, att det skulle leda till något resultat.
Visserligen har konstfärdigheten att tillverka bränvin i sednare tider så utvecklat sig här i landet, att den, efter min öfvertygelse, kan uthärda täflan med den i både Preussen och Danmark; och det är således icke från någon underlägsenhet i detta afseende, som jag hemtar stöd för mitt påstående.
Det är lagstiftningen för tillverkning af och handel med bränvin i dessa båda länder, som gifver Preussiskt och Danskt bränvin sådana premier framför Svenskt, att vi icke kunna täfla med dessa länder i låga priser vid försäljningen.
I Sverige beskattas hvarje kanna bränvin, som tillverkas, efter kontrollerad upmätning, med CO öre, och tillverkaren skulle således icke kunna få mer än 60 öre i drawback.
I Preussen åter grundar sig beskattningen på mäskekarens rymd, hvilket der anses mycket rationelt.
När denna beskattningsgrund infördes. hemtades den från den förutsättning (efter gjorda försök och dittills vunnen erfarenhet), att till inmäskning af vissa lispund säd och malt erfordrades en bestämd qvantitet vatten, och att en bestämd qvantitet sålunda beredd mäsk svarade emot en kanna bränvin.
Skatten för hvarje tillverkad kanna bestämdes då till circa 16 sk.
Svenskt (hvilket ännu lärer fortfara), och på dessa grunder beräknades skatten efter mäskekarens rymd, sedan utrymmet för mäskens jäsning blifvit afdraget.
Denna lagstiftning vidtogs för mer än 20 år sedan och fortfar ännu.
Genom upfinnirigen under denna långa tid af bättre methoder, dels genom beredandet af en jäst, som hastigare befordrar jäsningen, dels i afseende på redskapens beskaffenhet, har man nu i Preussen kommit till det resultat, att i st. f. att tillverkningen af bränvin borde skatta efter 16 sk. pr kanna, så upgår nu skatten, efter temligen säker beräkning, icke till mer än 4 sk., emedan man numera lärt sig att dels göra mäsken tjockare, dels påskynda jäsningen, så att man nu får 4 gånger så mycket bränvin ur samma qvantitet mäsk, som för 20 år sedan.
Med denna beskattningsgrund förhåller sig således alldeles på samma sätt, som den vi antagit för våra s. k »mindre brännerier».
När nu tillverkaren får drawback vid utförseln af sin tillverkning, så erhåller han 16 sk. för hvarje kanna, och således 12 sk. mera än han betalat i skatt.
Det är häraf uppenbart, att den Preussiska producenten härigenom skulle fortfarande erhålla en premie framför den Svenska, äfven om drawback beviljades hos oss, emedan den Svenska tillverkaren icke återfår ett enda öre mer än han verkligen i skatt utbetalt.
.Redan häraf finner man, att den Preussiska exportören alltid kan undersälja den Svenska; och då dertill lägges den frihet från hamnumgälder och åtskilliga andra fördelar, som Den 23 November f. m.
Preussiska regeringen medgaf, till ytterligare upmuntran för export af bränvin, just då man, vid sednaste Riksdagen, här öpnade Svenska hamnar för införsel deraf, — och hvilka fördelar ökade premien till måhända 10 å 20 sk. pr kanna, — så lärer det vara klart, att något resultat icke är att vänta af den föreslagna drawbacken.
Hvad jag här yttrat om Preussen, gäller i hufvudsaken äfven om Danmark.
Man har sagt, att man kan utföra bränvin till Westindien; men dit skeppa också Preussen och Danmark sitt bränvin.
Det är möjligt, att priserna der nu äro så höga, att en export skulle bära sig, i fall drawback erhölls; men det är påtagligt, att om Svensk vara skulle, i större qvantitet, der utbjudas bredvid Preussiskt bränvin, priserne genom konkurrensen skulle nedgå så långt, att den Preussiske exportören visserligen skulle erhålla mindre vinst än förut, men ganska säkert den Svenska varan endast kunna säljes med förlust.
På dessa skäl tror jag icke, att drawback under närv:de förhållanden tjenar till någonting; men jag har ingenting emot, att man gör ett försök dermed, dock med det af Gr. af Ugglas föreslagna vilkor.
Jag är den siste värde talaren mycket förbunden för den uplysning han lemnat i afseende på möjligheten, att från Preussen hit importera bränvin, under tillgodonjutande för exportören af ett verkligt premium, förutom skatterestitution eller s. k. drawback, och jag måste häri finna ett stöd folden åsigten, som jag förut yrkat, att importtullen å denna vara ställes så hög, att all import å fremmande sädesbränvin göres omöjlig.
Hr Gripenstedt har visserligen framställt den meningen, att de nuv:de tullbestämmelserna i detta hänseende skulle tillräckligt skydda producenten; men vid det nu updagade förhållandet visar sig för mitt begrepp motsatsen ganska klar.
Öfverläggningen förklarades afslutad och den K.
Proposm jemte yttranderne remitterades till Bevilln.Utsk:t.
Föredrogos och remitterades till StatsUtsk:t följande d. 19 dennes bordlagde Propos:r från K. M. till R.
St:r, nemi.: l:o, i fråga om öfverlåtelse till innehafvarne under full eganderätt, mot erbjuden lösen, af det s. k.
Odelska Appreterings-verket i Stockholm med hvad dertill hörer; 2:o, om anvisande af ett lån af 230,000 rdr rmt till förbät tring och utvidgning af Helsingborgs hamn; 3:o, ang:de afsöndring af jord från RegementsPastors-boställei Westerhus, till utvidgande af Jemtlands Hästjägare- och Fältjägarekorpsers mötesplats å Frösön; samt 316
Den 23 November f, m. 4:0, ang:de utbyte af f. d. Förarebostället vid Södermanlands Regemente >/4 mtl Wreta, emot kronoskattehemmanen Kroberga Westergården '/2 och Östergården V4 mtl. i Nyköpings län.
Efter sedermara skedd föredragning af K.
M:s d. 19 dennes bordlagde Propos., ang:de grunderna för en förändring i sättet för utgörande af presterskapets aflöning, anmälde sig och anförde skriftligen Frih.
Den fråga, som utgör föremålet för den nu föredragna K.
Proposm, är den vigtigaste af alla, som förekomma vid detta Riksmöte.