Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Franc Sparre, Bengt Erland, hade inlemmat ett Anförande, som upplästes, så lydande:
Vid reglerandet af IngenieurCorpsens Stat har Secréteraren vid samma Corps icke till någon löneförbättring blifvit uppförd, och jag anser mig derföre pligtig tillkännagifva, att han är den i hela Corpsen, som jag anser företrädesvis dertill mest berättigad.
Han har väl icke dertill blifvit uppförd i Kongl. Majrts Nådiga Proposition, men det bör jag anse såsom mitt fel (dock a5 II, 6 Den 21 Maji f. m. oskyldigtvis), ty jag var frånvarande i tjenste-angelägenheter, när det Nådiga projectet uppgjordes, och derigenom icke i tillfälle att bevaka hans angelägenhet.
Jag gör mig den förhoppning, alt, om underdånig anmälan af beliofvet då blifvit gjord, han äfven i Nåder blifvit intagen bland dem, som till löneförbättring behöfde ihågkommas.
Förhållandet är korteligen detta:
Secr. eteraren vid IngenieurCorpsen har af ålder i rang och löneberäkning varit ansedd lika med Capitainerne, men genom tid efter annan skedde förändringar blifvit skiljd från denna paritet.
Vid 1816 års lönereglering erhöll han 5oo R:drs lön med deri inbegripne 4° tunnor spannemål, hvilket, i anseende till penningelönen, var till ziffran lika med DepartementsSecreterarnes i KrigsCollegium, men i verkligheten, genom skillnaden emellan beräkningen af spannemålspriserne på Militär- och CivjlStatejne, på 11 år till 1827 utgjorde en förlust för denne af 1124 R:dr Banco.
Med anledning häraf, och då rättelse, oaktadt gjord underdånig anhållan, icke 1816 kunde vinnas, begärde jag i underdånighet åter 1827, att detta ämne måtte tagas i Nådigt behjertande, och Kongl. Maj:t täcktes då i Nåder tillägga honom en löneförbättring af 100 R:dr och 10 tunnor spannemål, hvarigenom han åter kunde anses i likhet med DeparlementsSecreterarne, dock utan ersättning för den förflutne tiden.
Den ai Maji f. ra. 83 Nu är dock förhållandet åter ungefärligen lika, som det var 1816.
Sedan den rätta och lika så väl för tjensterne som för individen gagneliga princip blifvit antagen, att efterhand så reglera Embetsverken, att ett mindre antal bättre lönte personer besörja göromålen, motser KrigsCollegii Tjenstemanna-personal en redan i flere andre Embetsverk verkställd tjenste- och lönereglering, hvarigenom
DepartementsSecreterarne komma till löner svarande mot tidens kraf och myntvärdet; och då blir åter Secreterare!! vid IngenieurCorpsen, hvilken såsom ensam ej genom indragningar kan lijelpas, lemnad utan den löneförbättring, som alla hans vederlikar erhålla, och skulle endast ega en osäker förhoppning att om fem år kunna dertill förhjelpas, om icke saken vid Staternes reglerande denna Riksdag kan tillvägabringas.
Jag kan icke veta, hvad
DepartementsSecrelerarne i KrigsCoIlegio vid en skeende lönereglering erhålla, men i de verk, der omreglering af lönerne redan skedt, hafva Kamererare och Secreterare 1000 å 1200 R:dr och Notarier 800 R:dr.
— Jag föreslår derföre, att Secreterare-lönen vid IngenieurCorpsen måtte höjas till 900 R:dr, och att Utskottet ville söka utvägar till denna icke betydliga ökning i utgiften till rättvis förmon för en Tjensteman, som är 84 Den 21 Maji f. m. ensam i det Verk han tillhör, och derigenom mäste betrakta sin sysla såsom den sista han erhåller, utan förhoppning att i andre främmande Verk vinna någon befordran.
Jag anhåller, att detta må vid återremissen till Utskottet få åtfölja, och recommenderar saken, såsom grundad på verkeligt behof, till Utskottets och Rikets Ständers behjertande.
Friherre Ulfsparre, Georg:
Det är ej min tanka, att ingå i en detaljerad granskning af StatsUtskottets Utlåtande, rörande nu ifråga varande Hufvudtitel.
Jag har blott velat framställa en önskan, deri jag redan hufvudsakligen blifvit förekommen af Herr Tham, nemligen att Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition i afseende på löneregleringen för indeldta Armeen mätte nu genast af Rikets Ständer bifallas, såsom af behofvet i högsta måtto påkallad.
Såsom ytterligare skäl härtill får jag anföra, att när våra unga kamrater, sorn utgå från Carlberg med god underbyggnad och de mest lofvande förhoppningar om sig, återkomma till landsorterne och blifva placerade på Regementerne, händer det ofta, att de 3 k 4 år få tjenstgöra utan lön; att den första lönen de erhålla, utgör omkring 200 R:dr, och att de dermed få åtnöjas i 6, 7 å 8 år.
Följden är, att de redan i början nödgas åsamka
Den 21 Maji f. m. 8f sig skuld, som sedermera ej kan godtgöras, hvarigenom handt, att många af dessa unga kamrater nödgats lemna en bana, som de med värma omfattat, och der de kunnat blifva nyttige medlemmar i samhället och en prydnad för Regementet.
Jag anhåller derföre vördsamt, att Ridderskapet och Adeln täcktes behjerta denna omständighet, och genast bifalla den Kongl. Propositionen rörande detta ämne i hela sin vidd.
Man kan ej annat än beklaga det släta tillstånd, hvari Statsverket sig befinner, då man blott i anseende dertill finner sig uppmanad att framställa anmärkningar mot vissa af de föreslagne lönebeloppen, såsom alltför dryga , jemförelsevis mot andra.
Sådant är förhållandet med 6 bland FördelningsGeneralernes föreslagne löner.
Jag är långt ifrån att påslå, det dessa lönebelopp i och för sig sjelfve äro för höga, för Militärer af denna upphöjda rang; men vid jemförelse med de löner, som blifvit föreslagne för StatsRåden, StatsSecreterarne och HofRättsPresidenterne, lärer man svårligen kunna neka, att Fördelnings-Generalerne blifvit avantagerade på sina vederlikars bekostnad.
Här har väl af Friherre af Nordin och Grefve Brahe blifvit sagdt, att FördelningsGeneralerne äro de högste i sitt fack, och derföre måste vidkännas en dryg representationskostnad; men samma förhållande är 86 Den 3i M n j i f. m. mecl de Embetsman jag nyss omnämnt.
Ty om FördelningsGeneralen har förbindelse, att se hos sig hela den så kallade uppvaktningen, så är förkållandet enahanda med t. ex. StatsSecreteraren för Krigsärenderne, hvilken på köpet måste hos sig se sjelfve FördelningsGeneralen.
— Men äfven en annan jemförelse leder till samma resultat.
De föreslagne nya lönerne för Generalitetet uppgå till ett sammanlagdt belopp af 4g,5oo R:dr, hvaremot hela det tillstyrkte anslaget till löneförbättring för indeldta Armeens Befäl, hvilken förbättring så val vid sista Riksdagen som nu af StatsUtskottet blifvit erkänd att vara för en stor del af Befälets personal utaf behofvet påkallad, uppgår endast till något öfver 2^000 R:dr, och således ej till hälften emot det förstnämnda anslaget.
Antalet af indeldta Arméens Befäl utgöres dock af 44°° personer, men Generalitetet blott af g.
Min mening med desse anmärkningar är likväl icke att beröfva Arméen de ringa anslag, som Utskottet åt densamma föreslagit; jag ville blott hemställa, att fördelningen deraf skedde på ett sätt, hvarmed hela Arméen vore bättre belåten.
Om de 6 Fördel ningsGeneralernes löner nedsattes till 45oo R:dr, hvarvid man ändock vid jemförelse med andra högre
Embetsman ej kunde påstå, att de voro vanlottade, skulle en besparing uppstå af 9000 R:dr; och om häraf 43oo R:dr anvisades fördel, enligt Konungens Proposition Den 21 Maji f. m. 87 af den i3 sistlidne December, erforderlige anslaget till Armeens PensionsCassa, skulle jag tro, att desse medel kommo Armeens Befäl på det bela mera till nylla.
I afseende på detta anslag för Armeens PensionsCassa, har StatsUtskottet i elt annat Betänkande i sammanhang med ^rde HufvudTileln, sedan Utskottet tillstyrkt öfverlåtelse till Armeens PensionsCassa af den så kallade Begrafningshjelpen för Militärpersoner, utlåtit sig, alt Utskottet, ”under förmodan, ”att behofvet af Pensionsförbättringarne så”lunda till största delen kan afhjelpas, icke ”ansett sig böra föreslå, att något derutöfver må af 3:dje HufvudTitelns besparingar dertill anordnas, enär desamma, på”räknade till mångfaldige andre utgifters ”bestridande, genom afskiljande derifrån af ”ifrågavarande besparingsmedel, komma att ”betydligen förminskas.”
Jag skulle för min del anse, att det i Kongl. Propositionen begärdte anslag bör bifallas, och att det utan svårighet kan utgå af den besparing, sorn uppkommer af en sådan nedsättning i FördelningsGeneralernes löner, hvilken jag föreslagit, hvarigenom man ej allenast finnér utväg till de för Armeens PensionsCassa erforderlige ^,Zoo R:dr, utan Statsverket dessutom får en årlig behållning af en ungefär lika stor summa.
Utskottet har vidare för KrigsCollegii Departementer till FörsvarsVerkets mate - 88 Den 2i Maji f. m. 1 riella behof, hvartill Kongl. Maj:t begärt 662,000 R:dr, föreslagit en summa af 626,000 R:dr, hvilken Utskottet Jförmodar blifva Jför (le materiella behof ven vid Försvars■’Verket till Lands tillräcklig , så vida nödige medel dessutom af Rikets Ständer ”beviljas j att till of vanberörde
QVa näs och ”Kungsholms) Fästningsbyggnader och För”rådernes behöriga completterande, för en "'gäng utgå/’ Jag bekänner uppriktigt, alt om jag skulle draga någon slutsats af denna mening, kunde den ej blifva till förmån för Utskottets handlingssätt.
Då Utskottet utan anfördt skäl nedsatt det af Konungen begärdte anslaget, hade jag önskat, att Utskottet gifvit Rikets Ständer upplysning, huru Utskottet ärnade bedöma den stora frågan om de serskildt för FörsvarsVerket begärdte öfver 3i millioner.
Ty om Rikets Ständer nu biföllo, såsom en besparing, den af Utskottet tillstyrkte nedsättning, men Utskottet sedermera framkom med tillstyrkan af ett totalt bifall till de serskildt äskade 3,5pi,ooo R:dr, kunde liänderne vara bundne på Rikets
Ständer i afseende på den sednare frågans afgörande, genom den förklaring, att den förra nedsättningen skett med förutsättning, att allt det öfriga skulle beviljas.
Jag anhåller derföre, att, om återremiss, såsom jag förmodar, kommer att ega rum, Utskottet måtte be-stämdt yttra sig öfver den sednare frågan innan eller i sammanhang med det föreslag - Den 21 Maji f. ra. 89 ne anslaget till KrigsCollegii Departementer för FörsvarsVerkets materiella behof.
Min sista anmärkning rörer elen omständighet, alt då Utskottet vid alla de öfrige H11 fvudtitlarne hopsummerat de serskildte anslagen, till öfversigt af hela Hufvudtitelns anslag, har Utskottet förbigått detta i afseende på fielje Hufvudtiteln.
Friherre Sparre^ Sixten_, anförde skrifteligen: Högloflige StatsUtskottets afgifne Utlåtande i följd af Konungens Nådiga Proposition, rörande dels Tjenstemäns aflöning i Bancosedlar, beräknade emot silfver efter gifven cours; dels indelningarnes indragande till StatsVerket, för en del af Arméens Befäl, lemnar jag till mera upplyste och sakkunnige Statsmäns bepröfvande.
Men då StatsUtskottet funnit billigt, hvad Konungens Nådiga Proposition, grundad på StatsContorets gjorda framställning, innefattar, angående ”olämplighelen deraf, att de af ”Slaten lönade Embets- och Tjenstemän ”dels lill Kronan erlägga contribution af de ”löner de åtnjuta, dels vidkännas afdrag af ”dessa löner till förmån för vissa inrättningar m. m.;” så då, enligt StatsUtskottets egna ord, ”billigheten och ordningeu väl ”tala för ändring härutinnan,” men detta ämne egentligen rörer BevillningsUtskottet, anser jag StatsUtskottet hafva bort uti sjelf - Den 21 Maji f. m. va löneregleringsförslaget närmare utveckla detta ämne, eller åtminstone alternatift uppgöra löneberäkningen, på så sätt: att om grunderne för den blifvande Allmänna Bevillningen skulle i detta afseende blifva oförändrade, borde anslagen för beloppet af Tjenstemännens löners netto-behållning ökas med summan för contributioner å serskildte löner 100,000 R:dr, samt för centonalen af lönerne 1 procent med 3o,ooo R:dr, oberäknadt Flottans löner; och i motsatt fall löneanslaget calculeradt på minus dessa summor.
Då hade RiksStånden satts i tillfälle att härom besluta, och genast kunna gifva en ledning i detta afseende för BevillningsUtskottet.
StatsUtskottet har äfven helt kort blott ansett, ”att alla öfrige "afgifter och innehållningar af löner tills ”vidare äfven mätte fortfara.” Jag anser af samma skäl, som förut, att Utskottet också härutinnan icke riktigt handlat.
StatsUtskottet på ringaste sätt delat allmänna rösten om det trängande behofvet af snar hjelp till förbättrade lönevilkor för Armeens Befäl, så hade visserligen Utskottet, i likhet med Armeens och säkerligen Nationens förmodan, satt i främsta rummet ett bestämdt, tillräckligt och genast utgående, anslag till denna lefvande oumbärliga kraft för Sveriges sjelfständighet, och derefter, oberäknadt hela FörsvarsVerkets materiel, som nödvändigt
Den 11 Maji f. m. 91 , mäste fortgå i bredd med personalen, beräknat pä framtiden och blifvande tillgångar, i brist på för handen varande, anslagen till de döda tingen, och serdeles till de inrättningar, visserligen alltid nyttiga och lill en stor del ganska nödiga, men hvarpå synnerligen hvarken hela landets välstånd eller bestånd beror.
Strömrensningar, vattuledningar i Carlskrona, inköp af fyrbåkar och utländska räntegods i Halland, m. m., uppgående förslagsvis till circa 866,000 R:dr, utom diverse lånebiträden, äro visserligen lika ojäfaktiga prof på en vis Regerings faderliga omtanka, som på upplyste Ständers välmening och Fosterlandskänsla; men enär tillgångar saknas att på en gång verkställa alla dessa stora, vackra och nyttiga, företag, så fordrar jag i Nationens namn, att först måtte göras afseende å det högst nödvändiga, som är Statens Tjenstemäns säkra utkomst, då jag i Arnmens namn kräfver, att genom Statens biträde dess Befäl genast måtte ryckas ur det armod och betryck, hvaruti förra tiders stiftelser bringat det.
Det är på dessa grunder jag anser icke allenast billigt, men fullkomligen rättvist, och vågar föreslå: alt det löneanslag, som ämnas Armeens Befäl, måtte utgå af ordinarie eller extraordinarie intrader, framför alla de uti efterföljande Hufvudtitlar 92 Den 21 Maji f. m. äskade anslag, hvilka, om icke annorlunda, kunde successift utgå af blifvande besparde eller öfverskottsmedel.
Den, som icke vill gilla denna min fordran, uppmanar jag att öppet framlägga sina skäl deremot.
Man talar om det gamla Indelningsverket såsom Sveriges palladium, om dess helgd, och om dess återförande i dess primitiva skick.
Man vill påstå, att den sednaste organisationen af Generalitetet är den egentliga rubbningen af Indelningsverkets gamla grunder, och hufvudorsaken till det öfriga Befälets försämrade lönevilkor; man vill till och med framvisa ett Generalitet, såsom alldeles öfverflödigt.
Har väl någonsin någon Regent eller någon Stat skapat, underhållit eller fört, någon Armee utan Generaler.
Oväntadt och fremmande förekommer mig ett här gifvit yttrande, ”att efter en ”lång fred det icke är Generalerne, hvilka ■”under freden njutit de stora lönerne, som ”komma att anföra Armeen, utan att det ”alltid blir några af de yngre Öfverstarne ur hvilken Krigshistoria bar väl Talaren herntat denna anledning?
Icke ur Carl XII:s, icke ur Fredrik den Stores; då dessa stora krigare öppnade sina första och lysande campagner, var det éfter den längsta fred deras Armeer då Den 21 Maji f. m. 93 någonsin egt; de ägde båda just då ett gammalt Generalitet, och hela Europa fick vidkännas kraften deraf.
Om Svenska Armeen 1773 beröfvades dess Generalitet, så vädjar jag lill hvarje Svensk, om detta factum kan gifva stöd åt Talarens här så oväntade framställning.
Hvarje redlig
Svensk skulle visserligen med mig önska, om det vore möjligt, att Historien kunde lemna en lucka, eller beslöja större delen af Svenska vapnens Krigshändelser under denna för vår krigsära så litet gynnande tiderymd, till deri tid, då Svenska Ammen återfick dess Generalitet.
Alt måhända någon ung Öfverste för alltid missräknat sig på ett pretenteradt Generalsbefäl, kan aldrig komma att störa den för alla tider gällande princip, att en Å.rmee icke kan bestå utan Generaler, och Carl XI äfven insåg det, då han jemte
Indelningsverket tillika inrättade ett visst antal Generaler på Stat.
Och då jag finner både enligt nied alla tiders bruk och måhända ganska förmonligt, att Generalspersoner ega egna Regemente)'; så hoppas jag, tveremot den värde Talarens framställning, alt aldrig Svenska Armeen någonsin måtte komma alt öppna en campagne under endast unga Öfverstars Generalsbefäl.
Alt olika tiders krigskonst och stridssätt förändrar antalet af Befäl, i förhållande till 94 Den 21 Maji f. m.
Trupperne, kan icke nekas; men det är just derföre, som jag vädjar till mera upplyste krigsmäns sakkännedom, att, då 8 Generaler ansågos vara tillräckliga till Carl XI:s Annee, ett större antal Generaler är nödvändigt till en nu större Arrrme.
Beväringen kan icke uteslutas från Armeen.
Det Generalitet, som Konung Carl Johan nu till vår Arnme föreslår, måtte vara det verkliga erforderliga; och ingen Amme, efter Europas nuvarande krigssält, kan heller vara utan en permanent GeneralAdjutant, fast Napoleons kallades MajorGeneral; äfvensom FältMarskalkar.
Hos Fredrik den Store voro Schwerin och Keil FältMarskalkar.
Då man talar om Indelnings-verkets helgd, så tyckes man vilja glömma eller förtiga, hvad som hufvudsakligen och efter ett århundrades häfd beklagligen kanske för äfven kommande tider rubbat dess grundval.
Indragningen af de första Generalernes Löningsstat på 1720-talet; de första Cavalleriernes reducering till Infanterier; Regementernes sönderdelning från en till flere Corpser; och slutligen hufvudsakligast en mängd af Regemenlernes boställens bortryckande från Ar meen.
Se der, Indelningsverkets hufvudslöt, träffad långt före vår tid; den tid, då snart sagt ingenting var heligt, icke en gång Statsmachinens grundvalar, och då ingen gräns fanns för den nya öfvermaktens nyss till vallade utöfningsrätt.
Den 21 Maji f. m. 9*
Det var ej nog med det onda, som då skedde, men exemplet gafs åt kommande Lagstiftare, att än ytterligare fullföl ja samina reductions- eller plundrings-system på Armeens område.
Men detta Lief ändå icke nog.
Beväringens tillkomst fordrade ett serskildt Befäl.
Konungen mäste uppsätta ett sådant, utan att dåvarande Ständer beviljade tillräckligt anslag; då slutligen äfven det gamla indeldta Befälet måtte göra än ytterligare uppoffringar af deras nu återstående afknappade lönetillgångar.
Kan väl af något Lands historia något enda sådant exempel framvisas.
Då, efter en slutad campagne, någon del af en större
Aimee reducerats, under beräkning på en längre fred, så bar den reducerade andelen af Befälet blifvit salt på en mindre eller half sold; men bar väl något permanent Befäls aflöning minskats, då en Aimee ökats, eller då mera tjenstgöring uppkommit?
Huru skall väl det förklaras, att StatsUtskottet observerar vid StatsVerkets
Inkomstförslag spanmålen till endast 5 R:dr; men förbigår belt och hållet denna observation vid Arméens nu beräknade löneinkomst.
Det är ju klart, att, om en RegementsOfficer blifvit genom boställs- och lö - i Den ai Maji f. m. neinkomst påförd alt åtnjuta 5oo tunnor stian mål å R:dr tunnan, oell denna spanmål icke skulle uppgå till högre än 5 R:dr, han då kommer i en mistning af i,25o R:dr; då deremot om Armeens nuvarande spanrnålsinkomst förslagsvis upptoges i likhet med StatsVerkets, syntes visserligen Arméens behof och det dertill erforderliga anslaget större, men blefve alltid effectivt mindre, enär markegången vore högre, och ingen Tjensteman utsattes för den orättvisa, att icke alla år komma i åtnjutande af dess verkliga löneanslag.
Jag begagnar delta tillfälle att vördsamt föreslå, det StatsVerkets
Spanmålsintrad förslagsvis måtte beräknas å 5p R:dr tunnan, äfvensom Tjensteniännens.
Men huru skall vidare förklaras, att, då alla Civile Tjenstemän beviljats pensioner, efter viss uppnådd ålder, utan något bestämdt antal af pensionärer på en gång, hvaribland 24 Landshöfdingar alla 24 kunna på en gång åtnjuta pension; så faller det Utskottet in, att endast tillstyrka pension åt högst 2 Generaler utaf 9?
Rörande Arméens begrafningshjelp, kan jag icke fatta meningen med, att Utskottet, pag. 2C)4> tyckes tillstyrka densamma , såsom ingående uti Arméens PensionsCassa-inrättning, då Utskottet förut, pag. 24, 25, specifikt - Den 21 Maji f. m. 97 cifikt med andra afgifter, upptager densamma till circa 20,000 R:dr, och då blott helt kort anser, att dessa afgifter tills vidare måste fortfara, och då Utskottet på samma gång tillkännagifver, huruledes Civilstaten får till dess Pensionslnrättning använda sin begrafningshjelp.
Jag anhåller pä det högsta, att Armeen i detta fall måtte ske lika rättvisa; och i det hela, om Statens Tjenstemän böra anses såsom Statens barn, fordrar jag, att de, som ödet bestämt att för Statens försvar och sjelfständighet uppoffra sina lif, icke längre måtte såsom stjufbarn behandlas.
Slutligen, vid StatsUtskottets föreslagne lönereglering för Armeen, hvaruti kan väl grunden ligga, att generelt alla löner blifvit nedsatta under Konungens Nådiga Proposition, oaktadt Utskottet nogsamt kände, och äfven medgifvit, den uti samma beräkning för högt upptagna närvarande lönetillgång, hvarigenom den lön, som, enligt den Nådiga Propositionen, syntes blifva 3,600 R:dr, icke kunde blifva effectivt mera än 2,35o R:dr o. s. v. Med afseende å allt detta, vågar jag vördsammast föreslå: att den Lönetariff, som Konungens Nådiga Proposition bestämmer, måtte i dess helhet följas och till alla delar antagas, samt att, vid utvecklingen af 25 H. 7 98 Den ai Maji f. m. lönernes serskilda uppskattning och beräkning, spanmålen förslagsvis upptages lika med StatsVerkets Intradsspanmål; och slutligen, att sedan, efter desse gifne grunder, hela löneregleringen måtte i underdånighet öfverlemnas till Kgl.Maj:t, att i Nåder Sjelf öfvertaga verkställigheten, medelst Länsstyrelsens och Arméebefälets biträde inom hvarje province; då vid nästkommande Riksdag Kongl. Maj:t täcktes meddela Rikets Ständer, hvad Kongl. Maj:t i Nåder beslutat.
Vördsammast anhåller jag om återremiss, och att dessa mina anmärkningar måtte få åtfölja.
Tians Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum kornme kl. \ till 6 i eftermiddag att fortsättas.
Herr Leijonflychtj Carl Albrecht, uppläste följande:
De löneförmåner, som Kongl. Maj:t i Dess Nådiga Proposition föreslagit böra åtfölja Tjenste befattningarne i Armeen, synas mig vara så sparsamt tilltagne, att de ej tåla den afprutning, som StatsUtskottet i dess Utlåtande projecterat.
Fäster man tillika uppmärksamheten deruppå, att boställen och persedel-räntor, hvaruti lönerne egentligen bestå, äro högt Den 21 Maji f. m. 99 uppskattade, samt att nuvarande myntvärde fortfar alt vara obestämdt; förefinnes ett ytterligare skäl, hvarföre lönebeloppet ej bordt nedsättas under den summa, som Kgl.
Maj:t i Nåder föreslagit.
Då Herr Grefve Brahe, Friherre afNordin, med flere Talare, så omständligen afhandlat Armeens angelägenheter, anser jag mig ej hafva anledning till en större vidlyftighet i denna sak, utan slutar med att förklara, det jag förenar mig med deras åsigter, samt vördsamt begär återremiss af Utlåtandet.
Herr Dorchimont, Willielm, hade inlemnat ett Anförande, sorn upplästes, så lydande:
Vid genomläsandet af StalsUtskottets Utlåtande finner man, att, vid de upprättade Stater och Anslag, billigheten fordrat ökadt anslag af löner, och, i anseende till ökade göromål, äfven nya Tjenstemän ; samma rättvisa har ej vederfarits indeldta Arméens Befäl.
Jemför man i6q6 års
Stat med den nu föreslagne, torde det för hvar och en visa sig, att en mängd indragningar till Statsverket blifvit gjorde; jag vill blott nämna:
De till General-FörrådsCassan indragne löner och indelningar; 7* ! 00 Den 21 Maji f. m.
De afsutne Cavalleriernes Hästhemmans räntor och Häst-vacancemedel, samt de, enligt samma Stat, upptagne Generalslöner; af hvilken anledning SlatsUtskottet tillstyrkt Rikets Ständer, att lemna anslag för de af Kongl. Maj:t hegärde g Generaler.
Indeldta Armeen kommer således i framtiden att återfå Öfverstelönerne, hvilket blifver en ökad tillgång, då det en gång inträffar; intill dess blifver 24.165
R:dr 44 ® rst* det enda anslag StatsUtskottet ansett sig kunna tillstyrka.
Befälets ställning vid ett af de gamla InfanteriRegementerne af indeldta Armeen har alltsedan nya organisationen i allmänhet varit, att sedan de ofvanuppräknade indragningar blifvit verkställde, skulle i Öfverste, 3 Regementsofficerare, 36 CompagnieOlficerare , i RegementsQvartermästare och 3 Adjutanter, summa 44 Officerare och 63 Underofficerare, aflönas med samma anslag, Carl XI:te lemnade för a Regementsofficerare, a4 CompagniOflicerare, i RegementsQvartermästare, summa 27 Officerare samt 4o Underofficerare.