Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om den grundsats skulle tillämpas, som bär blifvit yttrad, att nemi. alla dispositioner af Statens medel skulle af R.
St:s Revisorer granskas, hvarvid dessa borde ingå i sådane detaljer, sorn de ifrågavar. kyrkoräkenskaperne, sä skulle Revisorerne äfven hafva sig ålagdt alt granska den vinsäd, sorn ingär lill alla kyrkor i Riket, det lilla statsanslag, som, uppgående till 9(5 r:dr 37 sk. 4 r:st., tillkommer klockaren, samt den kronotionde, som är anslagen lill corporalerne vid regementerne o. s. v. Jag hemställer hvartill detta skulle leda?
Då såväl Revisorerne sjelfva som StatsUtsk. hyst samma tankar, som Frih.
Cederström bär yttrat, nemi. alt R.
St. äga alt ställa sina Revisorer lill ansvar, derest de underlåtit alt lill punkt och pricka fullgöra hvad inslructionen dem ålägger; så bar Ulsk., förmodligen just för all undvika att sälta Revisorerne i en sådan belägenhet, gjort den hemställan, att R.
St. ville frikalla dem från den dem åliggande skyldighet att granska kyrkoräkeuskapernc i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län samt inom Rikets öfrige landskaper.
Den instruclion för R.
St:s Revisorer, hvilken jag, till följd af det boga förtroende, jag vid förlidne riksdag agde, har undertecknat, innehåller visserligen hvad Hr von Hartmansdorff uppläst; men då del är R.
St., som utfärdat densamma, så äga väl samma Ständer äfven rättighet att från denna instruclion göra undantag, hvilket torde vara så mycket mera af behofvet påkalladt, då ordalydelsen i densamma så tydes, som den bär blifvit tydd.
Meningen af denna 1 punkt i inslructionen kail nemi. icke vara någon annan än den, att Revisorerne skola granska förvaltningen af de medel, som R.
St. hafva om händer, men icke alt de skola ingå uti de minsta detaljer, för att se livart hvarerida tunna kronotionde tagit vägen.
Dä i min tanka icke tiden inedgifver en ordentlig granskning af kyrkornas räkenskaper och jag icke anser riktigt alt, på säll en värd talare, sorn för öfrigt påyrkar den aldra största noggraubet yttrat, man skulle kunna absolvera desse räkenskaper bell hastigt; så anser jag det vara stort skäl att bifalla StatsUtsk:s hemställan i denna väg.
Den omständighet, alt jag bestridde Revisorcrnes rätt att sträcka deras granskning längre, än Statens medel sträcka sig, den medförer icke såsom conseqvens, att R.
St:s Revisorer skola undandraga sig att fullgöra den granskning, som åligger dem att göra.
Det är klart, alt om man vill drifva granskningen till det yttersta, så kommer man in pä alla de småsaker, som Frih.
Palmstjerna omtalat; och vill man förfara på samma sätt med R.
St:s Rank, så får Den 27 November e. m. 541 man se efler hvad åtskilliga artiklar der kosta, såsom ved, ljus segelgarn elc.
Men här är icke fråga om införande af någon öfverdrift vid granskningens verkställande, utan här är fråga oin rättigheten för Revisorerne att undandraga sig en granskning, som möjligen kan åligga dem.
Palmstjerna har här omförmält, all instructionen för R.
St:s Revisorer vore utfärdad af R.
St. sjclfve, och att följaktligen samma instruelion kunde af dem upphäfvas.
Det må vara; men då må man förhålla sig på sådant sätt, alt upphäfvandct icke blifver en slags parodi på sjelfva granskningsriitlen.
Sådant synes likväl förhållandet nu vara, att under det alt Revisorerne utsträcka deras granskning till ständiga förmaningar åt Regeringen, nya motioner, hvartill Hrr Revisorer ingen rätt hafva, så befinna de sig så öfverlaslade, eller blifva de så distraherade från deras egentliga göromål, att de nödgas bedja R.
St. alt slippa hvad dem egentligen åligger.
I det fallet är delta förslag af StalsUlsk. ganska lärorikt, och i sådant fall har jag ingenting emot att del biiälles, men i sjelfva saken måste jag bestrida detsamma såsom on ytligt.
SlatsUtsk., som här föreslagit befrielse för R.
St:s Revisorer, att granska kyrkoräkenskaperna såväl i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, som ock i öfriga delar af Riket, har, i följd af denna §., i § 102 föreslagit, ”att R.
St. ville hos K. M. i und. anhålla, det vederb. mätte fä sig i nåder anbefaldt att tillse, det de hos pastorer och kyrkovärdar inneslående conlanla behållningar af kyrkomedel må inskränkas till det i högstberörde K. instruelion af d. 12 April 1815 stadgade maximum af 50 r:dr, derest ej, i följd af snart föreslående utbetalningar, undantag i delta hänseende linnes oundgängligen nödigt; äfvensom att kyrkornas disponible tillgångar varda, så framt sig göra låter, förräntade, dock under iakttagande, att för lånens infriande ställes fullgod säkerhet;” och i 103 §: ”alt R.
St. ville bos K. M. i und. begära nådig föreskrift till Konungens Bcf:h:de i Hallands oell Blekinge län, att lands-contoren i desse län, på sätt af lands-contoren i Malmöhus, Christianstads samt Götheborgs oell Bohus län hittills iaktagits, till K.
Kammar-rätten insända summariska extract öfver samtliga kyrkornes inom förslberörde 2:ne län inkomster och utgifter samt fordringar och skulder”, samt slutligen i 104 §: ”att R.
St. ville hos K.
M. i und. anhålla om nåd. befallning till vederbör, att tillse, det nämnde fordringar, efter verkställd utredning, må varda lill betalning eller afskrifning befordrade.” Jag måste säga, att det är rätt märkvärdigt, att StatsUtsk. i denna 101 § tillstyrker befrielse för Revisorerne att granska kyrkornas i Riket räkenskaper och sedermera i följande §§ kommer med tillstyrkanden, att hos K.
M. begära nåd. föreskrifter i afseende på samma kyrko-räkenskaper.
Detta är i sanning ett sällsamt sätt att förfara med behöflighetcu af desse räkenskaper.
Jag anhåller om afslag, icke alle - Den 27 November e. m. nast å den 101 §, utan äfven å de 3:ne derpaföljande ; de kunna följas åt allesammans.
Frih. Palmstjerna, Nils Fredr.:
Om ordet parodi är på något användbart, så är det i sanning med afseende på delta betänk.
En verklig parodi skulle det efter min öfvertygelse vara, om denna § kunde afslås; tv är det icke en parodi, alt R.
Sl:s Revisorer skola i detalj granska kyrkornes räkenskaper öfver bela Riket?
Finnes det väl ieke någon annan myndighet, än en af R.
St. utgången delegation, som kan åtaga sig detta bestyr?
Ar det rimligt, att inom 3:ne månader R.
St:s Revisorer skola kunna afsluta alla de granskningsgöromål, som dem enligt nu gällande inslruclion tillkomma?
Jag tror det icke; Idiom oss derföre fatta allvarsamma beslut, mine Hrr, hvilka icke afse den tomma formen, utan fastmera sjelfva saken.
Jag befarar, att Frih. Palm stjerna, Nils, missförstår hvad som egentligen är statsrevisionens uppdrag.
Det är visserligen icke att granska räkenskaperne i detalj, ty det tillkommer Kammar-rätten, ulan har Statsrevisionen sig älagdt, att tillse, det Konungeus rådgifvare iakttagit hvad de bort, i afseende på statsmedlens disposition, hvadan äfven revisionens hufvudsakliga befattning består uti att läsa de K. bref, som afgå från Konungen till Statscont.
Detta är den afväg, genom hvilken Statsrevisorerne på sednare tider kommit alt rita sig in på småsaker, hvilket nu varit förhållandet lill den grad, att de mäst bedja R.
St. ali slippa hvad dera förut ålåg.
Jag är förekommen af Hr von Hartmansdorff och förenar mig med honom; hörandes jag upplysa Frih. Palmstjerna, Nils, huruledes Hrr Revisorer gått så långt i detaljgranskning, att de tillåtit sig anmärka, det en regementscommissarie beräknat postporto för några bref, dem han afskildt.
Det är alldeles icke Revisorerne sjelfve, som funnit sig betungade af att granska de ifrågavar. räkenskaperne, ty de hafva i fullt mått begagnat sig af tillfället att desamma granska ; men det är StatsUlsk., som ansett
Revisorerne gått för långt i deras tillgöranden.
Dä R. o. Ad. äfven funnit, alt Hrr Revisorer allt för mycket inritat sig i detaljfrågor, så vore det verkligen förundransvärd!, om R. o. Ad. del oaktadt nu skulle afslå det snart sagdt enda kloka, som Revisorerne i desse 105 §§ föreslagit.
Det vore, åtminstone i min tanka, så stridande emot de åsigter, som under dagens öfverläggning gjort sig gällande, alt jag ej kan annat än på det högsta afstyrka ett sådant steg.
Ingalunda har jag, såsom en värd talare nyss yttrat, förbisett det egentliga ändamålet med instruclionen för R.
St:s Revisorer; icke eller har jag förbisett, alt samme Revisorer, från den ena revisionen till Den 27 No v e m 1j e r e. m. 513 den andra, utsträckt sin befattning utöfver alla gränsor; men just derföre skulle jag vilja, att II.
St., som sjelfve hafva utfärdat deras instruction, nu måtte befria dem från alla sädane detaljgranskningar, hvilka endast göra dem till ett åtlöje, på samma gäng som de upplaga en tid, som lill angelägnare ändamål kunde användas.
Skulle man utgå från den grund sats, som Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, sökt göra gällande för befrielsen från ifrågavar. granskning, så skulle man kunna utsträcka denna princip till alla räkenskaper, emedan det just är dentia detaljgranskning, som föranledt Stalslltsk:s hemställan.
Men då nu denna detaljgranskning varit obehörig, bör man, enligt min förmening, söka afhjelpa detta Revisorernes oskick, genom att återföra dem inom de gränsor, som för dem linnas utstakade, men icke bör man derför inskränka deras granskningsskyldighet, i synnerhot då den rörer Kronans medel, som äro till kyrkorne anslagne.
Jag vill blott hemställa, om det är parlamentariskt skickligt alt beskylla revisorerne för oskick?
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla 101 §.
Ex. förklarade, att ja öfverröslat nej. 102 §.
Jag anser Utsk:s i denna § gjorda tillstyrkan icke vara på sådane skäl grundad!, att samma § bör bifallas.
Om det en och annan gång befunnits, att pastorer innehaft mera än 50 r:dr i cassan, så har troligen detta varit förorsakadt deraf, att medlen icke hunnit utlånas, eller ock har denna incassering skett till bestridande af större förestående utgifter.
Då deremot upplyst blifvit, att pastorerue ofta äro nödsakade att gå i förskotter innan medel hinna inflyta, så är i min tanka de i denna § gjorda anmärkmr så mycket mindre grundade på skäl, som böra verka till bifall å samma paragraf:
Jag tillstyrker afslag å denna punkt, äfven af det skäl, att densamma egentligen innehåller ingenting, enär de orden ”så framt sig göra låter” deruti ingå.
Hvem, utom kyrkoherden, kan väl controllera huruvida möjlighet förefunnits till medlens utlånande?
Det kan ingen tvinga folk att låna, som ej vilja låna, och skulle någon försumlighet å pastorernas sida härutinnan äga runi, så äro församlingarne i min tanka de mest competenta att bedömma en sådan. R. o. Ad. afslog 102 §. 103 §. i Gr. Posse, Erik Arvidsson:
I anledning af det beslut, 544 Den 27 November e. m. sorn R. o. Ad. fattat, alt Revisorerne icke borde befatta sig med kyrkorues räkenskaper, tyckes skäl vara alt alsia denna 103 §. Fril).
Mig synes det vara ganska orätt, att föreslå åtgärder lill bestämmelser af räkenskapsformer inom våra provinser, pä grund af de former, sorn för delta afseende iakltages i andra provinser.
Kammarrätten är den gransknings-myndigliet, som äger att tillse, del några brister i räkenskapssätten icke förefinnas, så torde anmärka, derifrån komma pä riktig väg.
Jag tillstyrker afslag å denna §.
103 § blef härefter af R. o. Ad. afslagen. 104 g.
Som K. M. redan infordrat Konungens Bef:b:des i Christianstads län ulåt. i denna punkt, oell detsamma redan blifvit lil K. M. afgifvet, sä tror jag ali denna §, såsom de öfriga, af R. o. Ad. kan afsläs. R. o. Ad. afslog jemväl denna §. 105 §•
Vid det af Utsk. i denna § afgifna yttrande lät R. o. Ad. bero.
Föredrogs Bevilln.Utsk:s d. 23 dennes e. m. på bordet lagda betänk.
No 11, ang. grunderne för den blifvande allmänna bevillningen samt föreskriften för tillämpningen deraf.
Lades änvo på bordet, uppå begäran af Gr.
Gyldenstolpe, Ant. Gabi'., Ilr Printzenskjöld, Carl, m. 11.
Hr Gripenstedt, Joli. Aug., uppläste följande motion:
Dä fyra månader nu förflutit sedan riksdagens öppnande, och R.
St. således när sorn helst kunna åtskiljas, torde det vara nödigt att bestämma tiden för deras nästa lagtima sammankomst.
Enligt deu sednaste af R.
St. beslutade, och af K. M. i nåder sanetionerade förändring i grundlagen, bör nästa lagtima riksdag inträda under året 1847, och jag vågar föreslå, att dagen utsattes till den 1 November.
Om remiss bära till Exp.- Utsk. anhälles vördsamt.
Remitterades lill Exp.Utsk.
Upplästes till justering och godkändes ett prot.utdr. för denna dag f. m. 11. R. o. Ad. åtskildes kl.
\ till 12 om aftonen. lii fidem protocolli, silbert Munch.
Lör - Den 30 No v e m b e r f. m.
Lördagen den 30 November 1844.
Justerades 3 prot.utdr. för d. 27 dennes, deraf etl för både f. och e. m. samt 2:ne för e. m.
Justerades pleni-prot. för d. 20 dennes f. oell e. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Akrell, Carl, anmält sig af sjukdom vara hindrad att utöfva sin befattning såsom ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., samt derföre anhöll att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, blifva entledigad ifrån nämnde befattning. R. o. Ad. biloll denua anhållan; hvarefter H. Ex. anmodade Hrr Electorer ali. i deras nästa sammanträde utse en ledamot i Allm. Besv.- o.
Ekou.Utsk. i st. f. Hr Akrell.
Frih. von Döbeln, Napoleon, anförde skriftligen:
Emot det af H.
Ståndet uti eflermiddagspleno Lördagen d. 23 dennes fattade beslut rör:de 3:dje punkten litt.
B. af Banco-Utskts utlåt.
N:o 23, får jag den äran anföra min reservation.
Majoriteten af Ståndet gillade ej BancoUtsk:s yttrande om remedia; men detta yttrande utgör egentligen en hänvisning till den K. förordningen om myntfoten, af d. 9 Maj 1835; således skulle någon oriktighet vidlåda denna; det är motsatsen häraf jag går att ådagalägga.
1 § af den K. förordningen säger, alt mynlsilfver skall innehålla 3 delar silfver emot en del koppar.
Emedan proportionen af viglen emellan en del silfver och en del koppar alltid är densamma, dessa delar må nu vara huru stora som helst allenast de äro lika; så följer också, att förhållandet af viglen emellan det uti mynlsilfver ingåeeude silfver och koppar, oberäknadt remedia, alltid är enahanda.
Lät t. ex. proportionen af vigten af 1 del silfver lill 1 del koppar vara som m : n., så är proportionen af vigten af silfver till koppar, uti myutsilfver, som 3 in : n. —
Låt oss helt enkelt beteckna denna proportion med v : n. Nu komma remedia.
Det i anseende till finhet utgöres af .joVo ^ silfver olver eller under pä U myntsilfver.
I det jag kallar Y 030 0- U silfver s, kunnande s vara positivt eller negativt, saint kallar vigterne af silfver och koppar x oell y, euiedan de böra sökas, samt emedan s har skålpundet till enhet, later detta äfven vara enhet till de öfriga så kända som okända talen v, n, x och y, så hafva vi för U myntsilfver, i följd af detta remedium, proportionen v+ s : n
Den 30 November f. m. X + y
Af dessa häda eqvationer fä vi x oell y gifna.
Nu kommer vidare remedium i vigt, som får vara jAj ti öfver eller under per ti.
Jag kallar detta remedium t, kunnande t således vara positivt eller negativt.
Viglen af det uti t ingående silfver och koppar, i följd af remedium i anse3 x
Sv ende lill finhet, blir ——och —— ty emedan jag har x + y ’ 1000 1000’ : . S(x + y) 3
Uti denna formel insätter jag värdena af x och y, och för att erhålla alla fäll af densamma skall man iakttaga, alt tecknen af s och t kunna vara positiva eller negativa, och att det kan hända, att de ej äro positiva eller negativa på samma gång, utan att s är positivt oell t negativt på samma gång, eller tvertom.
Då den erhållna formeln («) multipliceras med erhåller man uti skålpund formeln för vigten af hvarje särskildt riksdaersstyeke.
Det är klart, att dä man fördubblar formeln (<*) får man mynlsilfver-satsen för 25 riksdaler; formeln således fördubblad gifver, dividerad genom 25, formeln för hvarje särskildt riksdalerstycke, lika med hvad jag nyss sagt.
För öfrigt linner man, alt genom de båda eqvationcrne v + s:n
Af det anförda synes, att den K. förorda, är, åtminstone arithmetiskt, fullkomligt riktig.
Den synes mig föranledd deraf, att det beredda myntsilfret genom den chemiska proceduren förlorat af de beståndsdelar, hvaraf man börjar dess beredning, så alt man måste taga dessa uti annat och större mått, än som man genom uträkning kommer lill i följd af 1 §; hvartill kommer, att det beredda myntsilfret möjligen är mer eller mindre tätt än det bör vara, det vill säga på en viss rymd väger mer eller mindre än som sig bör.
Att nu ej myntsilfret i anseende till finhet må för mycket strida emot 1 §, och ej äga allt för Den 30 November f. m. mycket eller allt för litet täthet, införer 4 § genom sina remedia gränsor för dessa bada slags felaktigheter.
Hvad proberandet angår, så då jag saknar alla chemiska insigter, vill jag ej ingå uti någon slags detalj deruti, men det synes mig klart, att om proberandet en masse låter sig göra, och det bör kunna det, så är det fördelaktigare än del af hvarje särskild pieee, hvilket alltid är tidsödande.
Vidare får jag äran anmärka, att som jag instämde uti den tanka, som majoriteten af K. o.
Ad. yttrade i afseende å räkueeuhcleu, nemi. att den skulle vara
Dess hundradedel skulle så nära svara emot en nuvarande styfver riksgäldsmynt, att benämningen styfver kan deråt lemnäs.
Om systemet någon gång skulle införas blir tjenligt att föra räkenskaperne uti 2 columner, den ena kallad mark och den andra styfver, eller hvad benämning hundradedelen får.
Ett sådant bokförande låter sig ej göra så länge enheten ej får namn, ty det är för mycket skillnad emellan riksdalern silfver och den lägsta myntsorten styfver.
Andtligen får jag den äran tillägga, att ehuruväl jag ej är en ibland dem, som önska del nya systemets antagande, har jag likväl velat, att om så skulle ske, landet dermed skulle blifva något när belåtet, och således ingått i dess nogare granskning.
Men jag kan ej undgå att visa, alt först och främst alvart nu ägande system lika enkelt som det föreslagna.
Ty vår r:dr r:gs är indelad uti 12 delar, utgörande hvarje del 4 sk. r:gs: denna tolftedel eller 4 sk. r:gs är åter indelad uti adelar, utgörande hvarje tolftedel 4 r:st. r:gs.
Vi äga ju således redan en tolftedels indelning, och kunna ju anse r:drn r:gs såsom enhet, i likhet med hvad Utsk. föreslagit och efter hvad större delen af nationen troligtvis önskar.
Vilja vi föra räkeaskaperne uti 2 columner, behöfva vi endast gifva ett namn åt 4 rist. r:gs, som då skulle blifva lägsta myntsorten, och benämna den lista columneu efter ridr r:gs och den andra efter sista myntsorten.
Men vi kunna ju bibehålla vårt mynt som det är, och med sitt vanliga namn, och föra böckerne uti ridr, sk., och rist., och ändå hafva vi ett verkligt tolftedels system, till och med 4 rist. rigs.
För det andra är värt system rikare på underfördelningar i hela tal, än decimalsystemet, och är således fördelaktigare uti handel.
Det, att räknelals benämning oell skrifning sker efter tiotal, har förmodligen till en början gifvit anleda, till decimalfördelningen uti mått, vigt och penningar; men det ena har rätteligen ej med det andra alt göra, ty att benämningen och skrifningen af räknelal sker efter tiotal, är derföre att man klokt nog ej velat öfverlasta minnet med olikt benämnda och skrifna siffror, utan inskränkt dessa sednare till t), eller, med nollan inberäknad, 10, och genom combination af dessa liitt ihågkomliga elemenler uttrycker alla möjliga tal.
Dun 30 November f. m.
Om jag oek skulle kalva ett oell annat ali tillagga, vill jag ej vidare taga R. o.
Ad:s tålamod i anspråk, ulan får Ivertom tacka för den uppmärksamhet, som blifvit mig lemuad.
Då nu till justering föredrogs Exp.Ulsk:s d. 27 dennes f. m. på bordet lagda, under N:o 37 afgifna förslag till R.
Sl:s und. skrifvelse till K. M., ang:de ytterligare coutroller öfver vissa föreskrifters efterlefnad inom Calbolska församlingen i Riket, blef detta skrifvelseförslag ånyo bordlagdt, på begäran af Hr von Hartmansdorff, A ug. och Gr. Lagerbjelke, Gustaf. Föredrogs ånyo Vällofi.
BorgareSlis d. 27 dennes f. m. på bordet lagda prot.utdr. af d. 20 innevar. månad, iunebällande inbjudning till R. o.
Ad. alt förena sig uti BorgareStts beslut, att antaga 41 § af det utaf Bevilln., Lag- samt Alim. Besv.- o. Ekon.Utsk:n, i belänk.
N:o 1 uppgjorda förslag till ny författning ang:de villkoren för tillverkning och försäljning af bränvin.
Jag anhåller, alt Ridd.- secrct. måtte få upplysa, huruvida del icke redan finnes ett R.
St:s beslut i detta fall, för hvilken händelse jag skulle anse oriktigt att R. o. Ad. bröte något sådant.
Undertecknad I. f. Ridd.secret., hade äran upplysa, alt, enligt ankomne prot.utdr., PresleSt. antagit en särskildt lill nämnde Stånd från BorgareSt. aflåten inbjudning om antagande af ifrägavar. §, samt att samma § vid pröfningen af Bevilln.-, Lagsaml Allm. Besv.- o.
Ekon.Utsk:ns betänk.
N:o 1 hos BoudeSl. likasom hos BorgareSt. blifvit antagen.
Som jag icke har betänk, till hands, sä anhåller jag, att Ridd.secret. mätte uppläsa ordalydelsen af den §, hvars antagande BorgareSt. önskar. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade härvid upplysa, alt BorgareSlis beslut afsåg ett npphäfvande af det stadgande, att den borgare, som i öppna salubodar, bodkamrar och på contor eller apothek utminuterar bränvin, skall, då han för 3:dje gången dermed heträdes, vara sitt burskap förlustig, hvilket stadgande ur den nu ifrägavar. af BorgareSt. godkända § var uteslutet.
Enär den gjorda inbjudningen åsyftar att borttaga ett ansvarsbestämmande, hvilket är så strängt, att det icke blifver användt; så skulle det, efter mitt förmenande, verkligen vara en förbättring af ifrägavar. § alt antaga BorgareSt:s inbjudning, emedan man då kunde hoppas, att på den ifrågavarande förbrytelsen verkligen följde något ansvar, oell ett, som kunde blifva temligen kännbart.
Meningen med stadgandet i den ifrågavarande punkten, såväl i den gamla bränvinsförordn., som Den 30 November f. m. 549 i den nya, mäste väl afse att icke öppna handelsbodar skola förvandlas till krogar.
För min del känner jag väl icke huruvida det stadgande, som stod i den förra förordningen, någonsin blifvit tillämpadt i afseende på den strängare straffbestämmelsen: men hvad som är säkert är, alt förbudet icke kunnat medföra den åsyftade verkan.
Jag tror för min del icke, alt ändamålet skulle vinnas genom en lindring i ansvaret; men då i alla fall, genom ett så beskaffad! stadgande om eli högre ansvar, man, enligt min åsigt, mera bestämdt uttrycker sitt ogillande, än om ansvarsbestämmelsen mildras, så skulle jag för min del önska, alt densamma finge slå qvar, sådan som den i den förra bränvinsförfallningen finnes, och får således för min del afstyrka inbjudningens antagande.
Delta betyder visserligen, i afseende på sjelfva beslutet, ingenting, efter den upplysning, som är lemnad, nemi. att tre Ständ hafva bifallit den förändring i Utsk:s betänk., som nu är föreslagen, men jag tror för min del, att det beslut jag föreslagit, vore eli uttalande af Ståndets ogillande af den olofliga och oskickliga rörelse, som § afser att förhindra.
Jag anhåller således, att inbjudningen icke må antagas.
Vid öfverläggning i detta ämne inom Etsk. gjorde sig äfven den åsigt gällande, som af en talare här blifvit framställd, nemi. att det ifrägavar. straffet vore så betydligt, att vederb., som skulle tillämpa det, torde undvika att göra sak af dessa förbrytelser, och på sådan grund ville man taga bort stadgandet om burskapens förlust i delta fallet.
En del af Ulsk:s ledamöter önskade ali i stället fördubbla böterne, hvilken åsigt icke vann bifall, utan Utsk. stannade, på sätt betänk, utvisar, vid det beslutet, att låta böterne vara oförändrade, men att icke tillämpa burskapens förlust vid itererade förbrytelser.
Huru R. o. Ad. nu i denna del besluter, kan, i min tanke, icke verka något i sjefva saken, emedan BondeSt. äfvensom BorgareSt. antagit Utsk:s betänk, i denna del, och PrcsleSt. sedan, påBorgareStåndets inbjudning, äfven deruti instämt, så alt redan tre Stånds beslut i delta fall är vunnet.
Om det vore fråga om den ändring i 41 §, att första gängen förbrytelse ägde rum emot förbudet i denna §, skulle burskapet förloras, så skulle jag votera för en sådan ändring; men då det nu är fråga om att borttaga det enda egentliga correctiv, som emot denna ovärdiga rörelse finnes, så anser jag för min del, att det vore en ganska olämplig opinionsyttring ifrån R. o. Ad. att instämma i BorgareSl:s inbjudning.
Jag beklagar på det högsta, att BorgareSt. funnit sig tillständigt att fatta ett sådant beslut oell med en inbjudning, i anledning deraf, till R. o.
Ad. inkomma.