Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Januari månad börjas upbörden af de ordinarie skatlerne och bevillningen, och slutas i Februari månad.
Således från d. 15 Oktober till slutet af Februari ingå till Statsverket utom tullupbörden omkring 12,000,000 Rdr.
En sådan hopning af penningar på en gång i Statens kassor, måste hafva en menlig inverkan på landets rörelse och industri, särdeles under nuv:de brydsamma förhållanden, och till afhjelpande af denna olägenhet vore det väl om någon åtgärd kunde vidtagas.
Under år 1858 komma bekymren att ännu mera ökas.
Jag befarar, att vi ännu äro vid början af den pågående krisen, ty det är väl tämligen klart, att de nu från utlandet inkomna vexlar äro endast sådana, hvilka icke blifvit till betalning accepterade, och att de, som nu blifvit dragne på 30, 60 eller 90 dagar, ännu icke återkommit, och då de komma skola ännu mera föröka de redan inträffade fallissementerne.
Hvar och en, som köper eller säljer spanmål på Stockholms torg vet nogsamt, att straxt före upbörden eller uti Januari månad äro spanmålspriserne lägst, och jag föreställer mig att tyngden af denna prisernes nedtryckande kommer i år att kännas ännu mer än under vanliga förhållanden.
Då vi nu veta, att spanmål alldeles icke köpes, och då den inträffade krisen icke torde kunna anses hastigt öfvergående, utan ot vi fvela k tigt blir fortfarande, tror jag, att allt, som kan göras till förekommande af en ytterligare inskränkning af den redan mycket knappa tillgången på penningar, måste verka välgörande, Min vördsamma hemställan är således, att StatsUtsk. ville vid denna fråga fästa afs:de, och icke af det ogillande dess Betänk, rönt låta sig afskräckas ifrån att utfinna utVcägar till motverkande af följderna utaf de nu inträffade förhållanderna.
Den närvide ställningen synes mig så sorglig, att, för att afböja densamma man bör vara betänkt på hvilken åtgärd som helst som icke för Staten medför någon våda, vore det också den att den ifrågasatta statsregleringen och de betydliga lönetillökningarna skulle för något år upskjutas.
Man kan väl icke rimligen neka, att under en tid som den närvide, då landets alla innevånare måste tänka på besparingar, Statens tjenstemän böra deltaga i umbäranden, desto heldre som orsaken till de förhöjda löneanslagen till en del förfallit, just genom den nedsättning i priset å alla varor, som blifver en följd af den nu rådande penningekrisen.
Jag har vågat uttala en tanke, som troligen ogillas af ganska många; men då den financiella ställningen här blifvit vidrörd, bär jag velat förklara, att jag finner hvarje upoffring icke nog stor för att afvärja den allmänna förlägenheten, och att således hvarje åtgärd som än föreslås för det ändamålet, förtjenar att tagas i betraktande.
Då StatsUtsk. upgjorde detta 42 Den 3 December f. m> Betänk., förutsåg många dess ledamöter, att det skulle mötas m. fl. anmärk:r, i afs:de på obetydligheter af Utsk:s förslag, ehuru detsamma innehåller åtskilligt rätt godt och nyttigt.
Jag kan deremot icke neka, att det hos mig väckt icke ringa förvåning att här höra hurusom Utsk. skall hafva föreslagit något för hela Staten stort och genomgripande.
Granskar man emellertid Betänk, närmare, så skall man finna, att dessa förespeglade stora vådor hvila på ett misstag om hvad Utsk. i sjelfva verket föreslagit, och för att bevisa, att jag har rätt i denna min åsigt, anhåller jag att punktvis få genomgå Betänk.
Uti l:sta punkten har Utsk. i fråga om försändningen af Statens medel tillstyrkt begagnandet af samma postremissrörelse, hvilken R.
Sl:r vid förra Riksdagen beslutade, och sorn sedermera blifvit delvis satt i verket.
St:rs nämnde beslut skulle en postremissrörelse öpnas emellan Riksbanken och Lånekontoren i landsorterne.
St:r updrogo äfven åt Fullmäktige i Banken att åstadkomma en dylik rörelse med Filialbanker och Privatbanker.
1 högst ringa mån kom detta företag till verkställighet, hufvudsakligen derföre att man icke vidtog någon åtgärd hvarigenom de allmänna verken skulle komma att begagna sig af postremissrörelsen.
Detta hindrar dock icke, att saken i sig sjelf kan vara riktig, hvilket också ingen nekat.
Denna rörelse medför långt större säkerhet än det nuv:de sättet för penningars afsändande till hufvudstaden.
I afs:de på den nytta förändringen skulle medföra i och för penningarnas cirkulation har man sagt, att enl.
Utskis förslag skulle penningarna i stället för att såsom nu »åka» komma att »ligga».
Jag beder att i motsats härtill lå anföra ett exempel.
En penningeremiss skall skickas från Wenersborg till Stockholm, och Banken har på det förra stället penningar alt fordra i hufvudstaden, penningarne insättas då hos Banken i Wenersborg mot attest eller anvisning att inlösas i Stockholm, och Banken kan genast utlemna de insatta medlen i sin rörelse i Westergöthland, hvaremot attesten infrias med Bankens i Stockholm befintliga behållning genast så snart Stats- eller RiksgisKont. med företeende af attesten fordrar dess inlösen.
Saken är alltså ganska enkel.
Öfverdrifvet stora fördelar har den icke, men likväl några, och hvarför skall man då icke begagna sig af dem.
Man har såsom felaktigt anmärkt, att Utsk. icke tillstyrkt, att å de i Bankerna insatta medlen alltid skola tagas vexlar.
Utsk. ansåg sig icke böra tillstyrka detta för hvarje fall, emedan Bankerna kunde hafva medel på depositionsräkning i Riksbanken, och för lyftande af dessa medel begagnas nu endast anvisningar.
Hvad jag nu yttrat rörande punkten 1 gäller äfven om punkten 2.
Enl. punkten 3 skola medlen antingen af Riksg:sKont utbetalas till det verk eller den embetsmyndighet, som eger förvaltningen af eller tillsynen öfver det föremål, för hvilket anslaget är beviljadt, eller ock för samma verks eller myndighets räkning insättas i R.
Såsom bevis för olämpligheten häraf har man åberopat ett exempel med Förvaltningen af Sjöärendena, hvilket exempel jag vill något närmare belysa.
Vore det väl rimligt, Den 3 Decemner f. m. 43 att do under detta embetsverk lydande olika stationer skola direkte bos Riksg:sKont lyfta de för dem anslagna medel?
Något sådant har aldrig varit Utsk:s mening eller blifvit föreslaget, utan endast att Förvaltningen af Sjöärendena skall lyfta dessa medel och sedan ombesörja deras utbetalande till stationerne.
Nu tillgår så, att då någon summa skall lyftas af Sjöförvaltningen vänder den sig till StatsKont., som öfverlemna!’ reqvisilionerne till RiksgisKont.
, hvilket åter skickar medlen till StatsKont., som slutligen öfverlemnar dem till Sjöförvaltningen.
Om nu uti reqvisitionerne befinnes något formelt fel, som förhindrar utbetalningen, så underrättar Riksg:sKont.
StatsKont. härom, som sedermera meddelar Förvaltningen af Sjöärendena det erhållna svaret.
Det vore väl då bättre att till undvikande af denna omgång Förvaltningen finge direkte vända sig tili Riksg.-sKont.
Det har äfven händt, att då till följd af något formelt fel utbetalningen af de reqvirerude medlen blifvit någon vecka fördröjd i Riksg:sKont., hafva Fullmäktige under hand förfrågat sig hos StatsKont. om det icke till undvikande af tidsutdrägt kunde förskjuta medlen, hvarpå erhållits det svar, att StatsKont. icke har någon befogenhet att lemna dylika förskott.
StatsKont. är således endast ett slags postkontor emellan RiksgisKont. och de förvaltande verken.
Likaledes har inträffat, att felaktiga reqvisitioner af medel ankommit till StatsKont., som från Riksg:sKont. utfordrat samma medel, hvilka medels utbetalning Riksg:sKont. afslagit.
StatsKont. har då på under hand yttrad förundran att så felaktiga reqvisitioner kunnat afgifvas, lemnat det svar, att det insåg felaktigheten men att det icke har någon pröfningsrätt i dylika fall, hvarföre reqvisitionerne blifvit med sina fel afsönde till Riksg:sKont.
Det vore således vida enklare om det verk, som skall lyfta penningar, kunde vända sig direkte till Riksg:sKont. hvarigenom denna skriftvexling fram och tillbaka kunde undvikas.
I många fall tillgår så redan nu.
Om t. ex. ett anslag beviljats en kyrka, har detsamma alltid blifvit direkt lyftadt i Riksg:sKont. och icke gått genom StatsKont.
På samma sätt förhåller sig äfven med U11 k red i t i vet, der KommersColl. lyfter medlen direkte i Riksg:sKont.
Jag medgifver likväl att om i denna punkt ligger någon förändring, är den obetydlig och t. o. m. obehöflig, ty de flesta anslag, som omförmälas i RiksgssKontis reglemente, skola utbetalas efter K.
M:s disposition, och det beror således på K.
M. att derom förordna.
1 afs:de på bokföringen har förslaget deremot icke någon inverkan, emedan Riksg:sKont:s bokslut i allt fall numera kommer att infljta i Rikshufvudboken.
Emot punkten 4 är ingen anmärkn. gjord och lärer icke heller kunna göras.
1 fråga åter om punkten 5, anhåller jag, att i Ståndets minne få återkalla, hurusom för hvarje år 2me liqv ider skola göras emel lan Riksgtsoch StatsKont:n.
Den ena angår öfverskott och besparingar på förslagsanslagen.
Denna liqvid angår jemförelsevis obetydliga summor.
Den andra liqviden åter är den väsendtliga.
Den upgöres efter llikshufvudboksslutet, då StatsKont. till RiksgtsKont. utbetalar allt öfverskott å Statsinkomsterna, likasom Riksg:sKont. ersätter StatsKont. hvad 14 Den 3 December f. m.
Statsinkomsterna understiga det belopp hvartill de blifvit beräknade.
I denna liqvid hafva högst betydliga summor kommit RiksgJSKont. tillhanda.
Emellertid, då Rikshufvudboksslutet ieke afslutas förr än 1^ år efter det, för hvilket räkenskapen är förd, finner man, att om Riksg:sKont. icke dessförinnan skulle emottaga de summor detsamma tillkomma och hvilka redan långt förut äro approximativt kände, desse kommer att ligga ofruktbara under lång tid i Statens kassor; hvarföre äfven genom K.
Brefvet d. 18 Oktober 1844, blifvit föreskrifvet att StatsKont., då det finner öfverskott upkomma, skola desse efter påbörjadt Riksbokslut öfverlemnas till Riksg:sKont.
Detta K.
Bref lyder sålunda: OSCAR dic.
Vår ynnest <5ic.
Då, enl. hvad erfarenheten ådagalagdt, särskilda hinder för Rikshufvudbokens afslutaride inom vanlig tid någon gång kunna upstå, håfve WI ej mindre med anledn. häraf än med hänsigt till underlättande i allmänhet af den på Riksg:sKont. ankommande penninge-förvaltningen nu funnit godt i nåder anbefalla vårt och Rikets StatsKont. att, så snart under handläggning af hvarje års
Riksboksiuts arbete möjligen ske kan, upgöra en approximativ beräkning af de till samma bokslut börande öfverskott, besparingar och brister, och derest denna beräkning skulle utfalla med Saldo till Rikse:sKonl:s förmån, genast på grund deraf till Eder lefverera lämpliga förskoltssummor, under vilkor den närmare liqvid, som af det blifvande Riksbokslutet kommer att föranledas; hvarom vi velat Eder till behörig kännedom och efterrättelse härmed förständiga.
Slott den 18 Ok t. 1844.
OSCA R, S. A. Munthe.
Genom detta K.
Bref är således den olägenhet afhjelpt, som skulle upkomma af dröjsmålet efter Rikshufvudbokslutets påbörjande och intill dess afslutande, men delta bokslut börjas icke förr än efter års förlopp efter det år, för hvilket det upgöres.
Således börjas bokslutet för år 1857 icke förr än om hösten 1858.
Nu händer till följd deraf ofta, att RiksgisKont. länge, sedan StatsKont. redan kan beräkna öfverskotten, får vänta på de detsamma tillkommande medel emedan Riksbokslutet icke påbörjats.
Så t. ex. kan StatsKont. redan nu veta att för år 1857 tullupbörden blir ungefärligen lika stor som för år 1855; att bränvinsskatten blir något större samt de öfriga Statsinkomsterna ungefärligen de samma; och som de RiksgrsKont. tillkommande öfverskottsmedel för 1855 utgjorde i rundt tal 2,700,000 Rdr Bko så får StatsKont. redan nu veta att för 1857 högst betydliga öfverskottsmedel skola tillkomma Riksg:sKont., men ändock skall påbörjandet af Riksbokslutet afvaktas hvilket icke sker förr än på hösten 1858.
Jag förstår sannerligen icke, hvarföre stadgandet, rörande Riksbokslutsarbetets påbörjande tillkommit.
Öfverskottsmedlen, hvilka icke böra i StatsKont. qvarblifva längre än nödigt är, äro en Riksg:sKont:s egendom och få of K.
M. icke disponeras.
Dessa medel få icke heller användas af StatsKont. och förblifva i dess vård fullkomligt döda.
Det är således en stor fördel, att de så fort som möjligt komma RiksgtsKont. tillhanda.
Den 3 December f. m. 1 afsido åter på den sednare delen af punkten har Sfven jag mina betänkligheter, men tror dock, att den icke är förtjent af all den fördömelse man öfver densamma uttalat.
Man har nemi. sagt, att den innebär ett ingrepp i Konungamakten och att denna göres beroende af Fullmäktige i Riksg:sKont.
Upfattar man denna del af punkten såsom StatsUtsk,. tänkt sig den, så skall man emedlertid finna, atfr meningen varit, att om vid något tillfälle StatsKont. innehade stone kontant kassa än som behöfdes, skulle, om K. AI. pröfvade sådant skäligt, Fullmäktige i RiksgisKont göra dessa medel på vanligt sätt fruktbärande, men med skyldighet att på utsatt tid återställa medlen.
Utskis afsigt har aldrig varit, att någon annan än K.
M. skall bestämma, när sådana medel skola öfverleinnas till Fullmäktige i RiksgisKont.
Man har visserligen sagt, att det skulle kunna falla Fullmäktige in att säga, att i det utfärdade reglementet är stadgadt, att medlen skola till RiksgisKont. öfverlemnas.
Punkten 5 innehåller likväl, att utom öfverskottsmedien bör hvad af Statsverkets kontanta behållning kan un* der någon tid utan olägenhet eller hinder för de StatsKont. åliggande utbetalningarnas behöriga verkställighet undvaras, till Riksgis Kont. öfverlemnas.
Att det skulle falla Fullmäktige in att säga, att nu finnas penningar i StatsKont., hvilka skola öfverlemnas till RiksgisKont. för att göras fruktbärande, anser jag så mycket omöjligare, som i nu gällande reglemente på otaliga ställen är föreskrifvet, att extra anslag skola utbetalas i mån af behof, men ännu hafva Fullmäktige aldrig företagit sig att pröfva, huruvida behof af medlens utbetalande förefunnits eller icke, utan medlen hafva utlemnats, då K. AI. eller det förvaltande verket, till hvars disposition de blifvit ställde, hos Fullmäktige reqvirerat medlen.
Denna pröfning, nemi. huruvida StatsKont. skulle på någon tid kunna lemna penningarne till RiksgisKont., skulle, enl.
Utskis åsigt tillkomma K. 51. eller, om K. 51. finner sådant lämpligt, StatsKont.
Att emottaga dylika medel till förvaltning, har RiksgisKont. nu icke till skyldighet, och Utsk. ansåg det vara välgörande, att, om K, M. funne sådant nyttigt för allmänna rörelsen, RiksgisKont. skulle vara skyldigt att emottaga till utlåning de i någon större mängd i StatsKont. hopade medlen.
Då Fullmäktige nu äga att ställa sig endast 11.
Stirs föreskrifter till efterrättelse, och man ville förekomma l^ullmäktiges försök att motsätta sig K. 51. befallningar, infördes i g stadgandet, att Fullmäktige skola förränta medlen.
Förslaget innehåller således ingen inskränkning utan tvärtom en utvidgning af Konungamakten.
Jag sade nyss, att jag har betänkligheter emot punktens godkännande.
Den är i främsta rummet icke tydlig.
Utskis tanke är bestämd men ordalagen uttrycka icke nog ofqrtydbart denna tanke.
Den andra anmärk, jag har att göra består deri, att om medel, tillhörande ordinarie statsregleringen, skola utsläppas i allmänna rörelsen, bör sådant ske icke genom RiksgisKont. utan genom Banken.
Vid 1844 års Riksdag reglerades Bankens sedelemission sålunda att Banken ägde utöfver dep metalliska valutan utsläppa i rörelsen 2Q,000,000 Rdr, dervid man beräknade» att Den 3 December f. m. det skulle finnas ett icke obetydligt antal deponerade sedlar eller medel insatte på depositionsräkn ing, hvilka skulle i räkenskaperne uptagas såsom utelöpande.
Desse deponerade medel utgjorde då omkring 6,000-000 Rdr.
Om man således medgifver Banken rättighet att, utom de 20,000,000
Rdr den eger utsläppa i rörelsen, begagna eller använda de vanliga depositionsmedlen, skulle detta innebära en förändring i de grunder R.
St:r vid* 1844 års
Riksdag bestämde för sedelemissionen.
Men hade Utsk. sagt, att om vid något tillfälle deponerade medel i Banken öfverstiga det belopp, hvartill desamma upgingo, då lagen om sedel-emissionen stiftades, Banken skulle få begagna detta öfverskott, så hade derigenom icke någon förändring åstadkommits i dessa grunder.
Detta hade enl. min åsigt varit en rigtigare utväg än den Utsk. föreslagit.
Framställning härom gjordes äfven inom den komité, som för frågans utredning varit nedsatt, och hvilken åsigt gillades äfven af många komiténs ledamöter, men flertalet anmärkte, att frågan om Bankens rättighet att använda sina depositionsmedel redan var för denna Riksdag afgjord, emedan derom framställd motion blifvit afslagen.
En värd talare har sagt, att man i möjligaste måtto bör undvika öfverskott å Statsmedel.
Det är emellertid omöjligt, att vid statsregleringens upgörande på siffran kunna bestämma det blifvande beloppet af inkomsterna.
Man kan t. ex. omöjligen i år veta, hvad tullupbörden för nästa år utgör.
Endast approximativt kan den bestämmas och under förutsättning att man kommer det rätta så nära som möjligt.
Man måtte upgöra beräkningarne öfver inkomsterne antingen så lågt, att något öfverskott inträffar, eller också så högt, att någon liten brist upkommer.
Genom det förra, hittills följda förfarandet upstå besparingar, och följden deraf har varit, att då R.
St.-r sammankommit, hafva de i stället för brist haft icke obetydliga penningehelopp att disponera.
Jag tror, att det icke vore lyckligt, om öfverskott vore en sällan förekommande tillfällighet.
Beträffande Gfle och 7:de punkterne, så har stadgandet deri nemi. rättigheten för Fullmäktige att göra befintlige, men för tillfället icke för Statsverket behöflige medel fruktbärande, varit intaget i alla reglementen för Riksg:sKont. sedan 1840 års Riksdag.
Till följd af ordalydelsen i dessa reglementen hafva Fullmäktige icke annorledes kunnat göra medlen fruktbärande än genom belåning eller upköp af llypotheks-fören ingar nes obligationer, men detta sistnämnda sätt alt förränta medlen har icke visat sig fördelaktigt, ty handeln med räntebärande papper inom Sverige är icke särdeles liflig, och då Fullmäktige upköpt sådana obligationer, men sedermera behöfde förvandla dem i penningar, har sådant mött ganska många svårigheter, hvilket bevisas deraf, att sedan Fullmäktige för några år sedan upköpt obligationer och någon tid derefter kommo i behof af de utlagda penningarne i och för ett vid en Riksdag beviljadt anslag, kunde de icke erhålla dem annorlunda än genom uptagande af lån.
Vid ett annat tillfälle måste Fullmäktige för anskaffande af penningar upsäga af dem upköpte obligationer, och då upkom en stor jemmer i hela landet.
Således
Don 3 December f. m. 47 syftes mig sättet, att genom upköp af obligationer göra medlen fruktbärande vara det minst lämpliga, hvaremot obligationers belåning är ganska lämpligt, men äfven detta har sina olägenheter enl. hvad erfarenheten visat, enär endast innehafvare af dylika obligationer skulle då få lån från Riksg:sKont., hvarigenom dessas innehafvare erhålla ett slags rnonopolium på Biksg:sKont:s medel.
Enl. hvad man sagt mig skulle för några dagar sedan, då en betydlig penningesumma öfverlemnades af StatsKont. till Riksg:sKont. för att förräntas, några penningefurstar på Stockholms börs varit de ende som till följd af ifrågav:de vilkor kunnat begagna lån i Riksg:sKont.
Jag tror icke, att Fullmäktige beviljade allt livad de begärde, men de erhöllo emellertid högst betydliga summor, dem de sedermera åter utlånade emot kanske 3 gånger större ränta än de sjelfve erlade.
Jag missunnar dem ingalunda denna vinst, men onekligen hade det varit vida bättre, om den stora allmänheten hade kunnat erhålla medlen.
Nödvändigt är det derföre, att Fullmäktige undfå friare händer än hitintills varit dem lemnade, och att monopoliet genom obligationers belåning uphör, och då synes det mig äfven lämpligare, att man sagt, att Fullmäktige ega att utlåna penningarna emot sådan säkerhet Fullmäktige pröfva vara fullgod; men Utsk. ansåg sig hafva genom en sådan redaktion lemnat
Fullmäktige allt för stor makt, hvarföre Utsk. inskränkte sig till att endast gifva Fullmäktige rättighet att utlåna penningar mot Hypotbek af obligationer eller till Privat- eller Filialbanker.
Derföre fingo Fullmäktige rättighet men icke skyldighet att till Filial- och Privatbanker utlåna sina medel med bibehållande jemväl af lån emot obligationer.
Denna tanke var så mycket naturligare, som dessa Banker genom deras organisation ansågs lemna den fullkomligaste säkerhet, helst i ett för en sådan Bank under innevtde år utfärdadt reglemente finnes intaget följande stadgande: § 44. Mom. 1.
Banken må, om och när sådant finnes lämpligt, emottaga depositioner af penningar emot ränta, betalbara efter öfverenskommelse.
Moni. 2.
Depositionsbevis, ställdt till viss man. skall innehålla, att öfverlåtelse af detsamma bör, till nya egares säkerhet i Banken anmälas.
Likaledes emottager Banken, för att emot öfverenskommen afgift förvaltas, Sparbanks , Enke-, och Pupillmedel, äfvensom sådana fonder eller sammanskottsmedel, som tillhöra smärre menigheter och äro för allmänt gagn eller för välgörande ändamål afsedde.
Detta stadgande synes Utsk. innebära en fingervisning, att i fråga om utlåning af Riksg:sKont:s medel desse Banker icke borde förbigås, och hade vid det tillfälle, jag nyss omnämnde eller då obligationer belånades i Riksg:sKont., det nu föreslagna stadgandet funnits i Itiksg:sKont:e reglemente, så hade Fullmäktige till nytta för landsorten men icke för Filial- och Privatbanker kunnat mera sprida penningarna.
En talare har sagt, att om Utsk:s förslag är riktigt, hade det <18 Den 3 December f. m. bordt inflyta i Riksg:sKont:s reglemente.
Häri har den värde talaren rätt under vanliga förhållanden, men då det för närv:de är en penningekris i landet, och man ansåg, att penninga/ne lättare och i större mängd kunna spridas öfver landet, om Fullmäktige få arbeta med fria händer, fann man lämpligast, att Fullmäktige erhålla sådan frihet innan Riksdagen afslutades för att i möjligaste måtto förekomma följderna af penningekrisen.
En talare har äfven talat om den nytta för rörelsen som skulle upkomma deraf, att de ordinarie skatterne icke på en gång indrifvas.
Äfven jag delar denna åsigt.
Förslag i detta hänseende hafva äfven för några Riksdagar sedan blifvit framställde, men förkastades, emedan de ansågos medföra allt för mycket besvär för upbördsmännen.
Detta är väl en sanning, men om R.
St:r anslå medel till godtgörande af detta besvär, kan denna olägenhet undanrödjas och dessa medel blifva då ganska väl använda.
Jag beböfver i sådant hänseende endast påpeka den af hvarje landtbrukare vunna erfarenhet, att vid upbördstiderne spanmålspriserne i allmänhet nedtryckas, och det vore i sanning väl, om man kunde undanrödja en sådan kapitalernes sammansnörpning vid en viss tid på året.
Jag skulle således anse det ganska lyckligt, om Gr.
Sparres förslag kunde vinna framgång, hvarföre, och då äfven jag gjort anmärkn. emot Utsk:s förslag, jag icke nu kan förorda ett bifall till detsamma.
Att afsiå det, anser jag deremot högst otjenligt.
Jag behöfver icke erinra, hurusom förslaget innehåller mycket, som kan medföra stora fördelar för det allmänna; afslås nu Ulsk:s förslag, skola dessutom svåra förvecklingar i formelt hänseende upkomma.
Vi känna alla, att Riksg:sKont:s reglemente omarbetas och fastställes vid hvarje Riksdag, hvarföre ock Grundlagen stadgar, att om 2 Stånd stanna emot 2 i fråga om detta reglemente, skall det afgöras i förstärkt StatsUtsk., och då skulle inträffa, att, om detta förslag nu af R.
St:r förkastas, ehuru det innehåller ganska nyttiga stadganden, hvilka redan finnes i det nuv:de reglementet och ovilkorligen måste inflyta i det blifvande, R.
St:r skola försättas i ganska många formela svårigheter.
Dessutom finnas motioner i StatsUtsk., som med detta ämne ega sammanhang, så att det är af vigt för Ctsk. att vid deras behandling hafva fria händer.
Jag förnyar min vördsamma anhållan om återremiss.
Om jag än icke vill göra mig saker till ett obetingadt ogillande af Utsk:s förslag emedan jag finner att den grundtanke som deruti är uttryckt bör godkännas, måste jag likväl i hufvudsaken förkasta sättet för förslagets utförande.
Ståndet med att afhöra någon granskning i detalj, jag vill endast till besvarande uptaga några här gjorda anmärkmr.
En värd ledamot har sökt vederlägga Hr Gripenstedts framställning i går i fråga om det förhållande, hvari upbörden står till rörelsekapitalet.