Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Statens och hvarje enskild medborgares väl eller ve hufvudsakligen bero 2:o Förvaltningen af Rikets gäld, hvilken Riksens St:r, genom sina Fullmäktige i Riksg:sKont. ega att uteslutande ordna och besörja, i följd af deras egenskap af det sig sjelft ensamt beskattande svenska folkets ombud, och på hvars förståndiga och varsamma skötsel uprätthållandet af Slatens kredit beror. 3:0 Förvaltningen af Rikets Statsverk, hvilket åligger Konungen att uteslutande genom sina embetsman låta besörja, utan allt 10 lie ti 2 December. intrång från Rikg:sKont:s sida, men under de kontroller af revisorer och kommande Riksens St:r, sorn Grundlagarna bestämma.
Låtom oss nu i korthet visa huru dessa 3:ne hufvudsakliga penninge-förvaltningar blifvit skötta under förflutna tider, för att deraf hemta varningar för den närvrde och kommande.
Myntvärdet.
Enligt 1604 års myntlag gällde 1 Daler Silfvermynt |-:dels SpecieRdr 32 sk.
Specie.
Ar 1 (583 gällde den 24 »
År 1715 gällde den 16 »
År 1776 gällde den 8 »
År 1803, efter skedd realisation 5|- » År 1834, efter skedd ny realisation .... 2 » Myntvärdet har sålunda ifrån är 1664 till 1834, på 170 Sr, fallit ifrån 32 till 2 sk.
Specie, till $:del af dess värde 1664, hvarigenom under dessa 170 år alla alhandlingar man och man emellan blifvit rubbade, alla besparade kapitaler försämrade, alla näringar saknat driftkapital, all förkofran omintetgjord, landets framsteg i ekonomiskt hänseende hämmade.
Allt detta har sin sorgliga orsak, sin enda egentliga förklaring i detta 170-åriga fortfarande bankrutt-tillstånd, en följd deraf att man icke velat eller icke velat skilja emellan mynt och mynt-representanter, vare sig af koppar eller papper.
De män, som verksammast nitälskade för och slutligen genomförde 1834 års realisation, hade ändtligen lyckats öfvertyga realisationens motståndare, de sedelälskande männen, att Rankosedlar, som icke vid påfordran invexlas mot Silfver, ej i verkligheten äro mynt, utan blott värdelösa, bedrägliga skuldsedlar, samt att under sådan inställd invexling mot silfver, Bankbolagets genom 72 § Reg:sF:n' helgade privilegium, att dess sedlar må i Riket för mynt erkännas, innebär ett väld mot allmänna eganderätten i landet.
Sedan denna öfvertygelse lyckats rotfästa sig i landet, hvartill Rihets handel-stånd och städernas ombud vid de följande Riksdagarna hufvudsakligt medverkade, dagades en ny tid för landets näringar, så att de under de sednast tillryggalagda 20 åren med raska och säkra steg framgått och landet vunnit en förkofran, vida öfverstigande hvad under föregide 170 år egt rum.
Då Banken 1834 öpnade sin kassa till sedelvexling mot silfver, utgjorde dess silfverfond omkring 60 proc. af utelöpande sedlar; denna fond sjönk högst betydligt vid början af 1840-talet, steg åter och var för 2:ne år sedan större än någonsin.
Den har åter sjunkit på ett betänkligt sätt, i följd af obetänksamma handels-spekulationer och inträffad europeisk penn ingekris; men den skall otvifvelaktig!. återigen stiga, såvida nuvide Riksens St:r icke förlora fattningen och vidtaga åtgärder, sorn förstöra den grundval för näringarnas bestånd och fortfarande framgång, som genom 1834 års realisation lades.
Myntvärdets uprätthållande, genom allvarlig omvårdnad för Bankens bestånd, är i denna tidpunkt så mycket angelägnare att med moget omdöme och stadig beslutsamhet behjerta, sedan Staten Den 2 December. nu inträdt inom statslåne-systemets område, inom hvilket kan skördas lycka om man derinom rör sig med förstånd och måtta; olycka om man begär sig obetänksamt och öfverdådigt.
Jag tiar i det föreg:de utredt, att RiksgisKontis omsorger öro, enligt Grundlagen, inskränkta tili förvaltningen af Rikets gäld. ilen jag känner nogsamt, att detta verk, under den tid Riket icke egde någon gäld, fått sig, för att hafva något att syssla med, updraget åtskilliga bestyr, som med Riksgälds-förvaltning icke eger sammanhang.
Den upmärksamme betraktaren af företeelserna inom en längre följd af riksdags-förhandlingar och riksdags-öfverläggningar, har nogsamt varseblifvit en hos de maktegande inom RiksSt:n växande benägenhet, att städse öka Riksg:sKont;s bestyr med ärenden, som för detsamma äro i grunden främmande, och sålunda småningom förvandla detsamma, så till sågandes, till ett Riksens Sl:rs Statsverk, hvars ärender, i första hand, under Riksdagarne regleras af Riksens Sttrs StatsUtsk. och underställas till godkännande RiksSttn, hvilka svårligen kunna intränga i denna serskilda förvaltnings mångahanda bestyr, hvaraf följden ot v ifve iak tigt blir, att StatsUtsk. så småningom vinner samma gränslösa inflytande, som det fordna s. k.
Secreta Utsi:, utöfvade under den sorgliga tid då Riksens St:r styrde land och Rike, till föga fromma för det allmänna, hvilket styrelsesätt, efter långa missbruk å Ständernas sida, slutligen påkallade Statsskickets förändring 1772, tills det, efter missbruk å Konungamaktens sida, 1809 bringades i den välafvägda lyckliga ställning, i hvilken det, enligt våra gällande Grundlagar, sig nu befinner, och som vi böra omsorgsfullt vårda och vörda.
Jag inser nogsamt, att vid denna Riksdag intet väsendtligt kan och bör göras för att befria RiksgisKont. från förvaltnings-omsorger, som för detsamma äro alldeles främmande; men är öfvertyead derom, att sådant måste ske vid kommande Riksdag, och alt alla för RiksgisKont. främmande bestyr då återflyttas till Rikets Statsverk, så att RiksgisKont. må, enligt Grundlagen, icke hafva något annat förvaltningsbestyr, än det som tillhör förvaltningen af Riktis gäld och vården af Rikets kredit, varandes detta ett i högsta grad vigtig! och ovilkorligen nödvändigt förfogande, sedan Riket nu antagit sta tslårie-sy sterne t.
Jag har velat förutskicka dessa nu anförda allmänna betraktelser, för att tillkännagifva de grunder, på hvilka jag kommer att rösta för afslag å StatsUtskis förevide Memorial, som innehåller: 1 :o förslag till åtskilliga genomgripande förändringar i nu gällande grunder för RiksgisKontis och Statsverkets inbördes förhållanden, som otvifvelaktig! skulle komma att på bägge utöfva en menlig verkan ; 2:o förslag, att ålägga RiksgisKont., att bedrifva en vådlig lånerörelse med Hypotheks-föreningar och Privatbanker, alldeles oförenlig med RiksgisKontis bestämmelse, och i allo oförenlig med de pligter Riksens Stir åligga, så väl att uprätthålla Rikets myntvärde, som att tillse, det Rikets intrader städse må varda tillgängliga för bestridande af Rikets utgifter, antingen detta sker genom RiksgisKoms eller Statsverkets åtgöranden; varandes det för allom klart, att om Statens, tili stats-utgifters bestridande bestämda medel, in - 12 Den 2 December. blandas med och bindas uti Hypotheks-föreningars och Privatbankers lånerörelser, dessa medel icke, som sig bör, kunna i alla händelser vara disponibla för sina afsedda ändamål; ett förhållande, som sorgfälligt bör undvikas, icke [rammanas, minst af Riksens Ständers Slat.-Utsk., hvars främsta åliggande är, att genom sina förslag bereda ordning och stadga i Statens penninge-förvaitning.
SiatsUtsk. upgifver, i Bilagan litt. c, att Iliksg:sKont., genom upköpta obligationer och meddelade lån mot pant af Ilypotheks-föreningars och andra obligationer, ifrån 1842 t. o. m. 1856 (på 15 år) haft en inkomst af tillsammans 1.580 OCO Rdr Bko.
Delarman denna summa med årens antal, så belöper sig i medeltal per år omkring 92,000 Rdr Bko.
Utsk. meddelar äfven, i litt. 6, att Uiksg:sKont., vid |8j6 års utgång, egde en genom dessa utlåningar tillvägahragt utestående kapitalfordran af nära 3^ millir Bko.
Dessa resultat hufva vunnits genom användande af Riksg:sKont:s besparingar, i enlighet med de för lliksg:sKont:s förvaltning gällande bestämmelser, och således äro åtgärderna i allo klanderfria.
Alen jag frågar om detta samlade kapital af nära 3-£ millir
Bko under nuvide allmänna penn inge-förhållanden är disponibelt, för bestridande af Riksg>Kont:s varande och blifvande utgifter?
Jag frågar vidare, om dessa af Riksens St.-r gifna bestämmelser, sedan llilcsens Ständer antagit stalslåne-syslemet, kunna och böra blifva framdeles gällande?
Jag frågar vidare, om de rimligen kunna, såsom StatsUtsk. nu föreslår, utsträckas äfven till utlåning af Statsverkets utaf Ständerna anslagna medel?
Och slutligen: om stats- och riksgäldsniedel kunna och böra användas till bedrifvande af lånerörelse med Uvpotheks-förenirigar och Privatbanker, samt såmedelst göras odisponibla för sina bestämda ändamål då penninge-kris inträffar, sannolikt äfven om sådan icke eger rum?
Jag har aldrig varit delegare i någon Privatbank, men är det oaktadt en bestämd vän af dessa Banker, sådana de nu i vårt land äro inrättade, 1:0 emedan de gagnat och gagna näringsrörelsen; 2:o emedan de hittills varit Riksens St:rs Banks bästa och pålitligaste stöd, derigenom, att deras Styrelser, af omsorg för egen och meddelegare* säkerhet, varit tvungna att följa den enda förståndiga regeln för all lånebank-rörelse, den nemligen; all inskränka lånerörelsen och minska utelöpande sedelstocken, då ovanliga påliänningar i kassan sig visa, ett förfarande, hvartill Styrelsen af Riksens St:rs
Bank väl också är berättigad, men som den likväl, af väl kända orsaker, aldrig vidtager.
Alen oaktadt jag på dessa grunder älskar Privatbankerna, så länge de stå på egen bollen och rätta sin rörelse efter omständigheternas föranledande och fordringar; så kan jag, för min del, likväl icke gilla, att de ställas på främmande bollen, hvilket inträffar, om de upmuntras ocfi liksom upmanas att stödja sig på lliksg:sKont., samt vänjas att hemta näring för sin kassa af riksgäldsmedel.
Slutligen tager jag mig friheten fästa R. o. Ad:s serdeles upmärksamhet på de sju sista raderna af Alennt. hvilka förunderligt nog, icke blifvit begåfvade med N:o 9, till fyllnad i sånggudinnornas antal, utan stå der så blygsamt, likasom utur leken uteslutna.
Dessa räder uttrycka likväl 2:ne vigtiga förslag: l:o att R.
St:rs blifvande beslut öfver de 8 punkterna skulle hos K. M. i underd. anmälas, hvarvid, antingen vid utskrifningen eller vid tryckningen, några ord synas hafva blifvit uteslutna, emedan Utslcs tanke omöjligen kan vara, att endast en naken underd. anmälan af Riksens Stms fattade beslut vore tillfyllestgörande, utan ock derjemte Konungens nåd. bifall begäras, der besluten ingripa i Konungens genom Reg:sF:ns 64 g uttryckta rättighet, att fritt disponera öfver de af Riksens St:r i Riksstaten bestämda anslagen; 2:o att StatsUtslc.
, på det Riksens Stms fattade beslut måtte så snart som möjligt kunna tillämpas, skulle tilldelas rättighet att om dem underrätta Fullmäktige i RiksgisKont., hvarjemte Utsk. säger, att dessa beslut naturligtvis komma att införas i Riksg:sKont:s nya Reglemente.
Utsk. skulle sålunda underrätta Fullmäktige i Riksg:sKont., att ofördröjligen sätta i verkställighet beslut, af hvilka flere, enligt hvad nyss sades, äro af beskaffenhet att dessförinnan fordra Konungamaktens medgifvande; och allt detta utan att ens afvakta Ständernas fastställelse å det blifvande Reglementet för RiksgisKont.!
Detta sätt att gå till väga kan jag, för min del, icke annot än på det allvarligaste ogilla, hvarföre jag vördsamt yrkar propos. på utslag å Mein., såvida R. o. Ad. icke skulle finna lämpligare, att detsamma varder fiterremitteradt, hvilket jag visst icke vill motsätta mig.
Om jag å ena sidan villigt er känner den välmening, som hos Ilöglofl.
StatsUtsk. legat till grund för det förslag, hvilket i förevide Betänk, framställes, så kan )ag likväl, å andra sidan, icke undertrycka den anmärkn:n, att detta förslag icke blott vittnar om föga bekantskap med sätlet för förvaltningen af Kronans intrader, utan äfven ådagalägger nog liten omtanke i afside på den säkerhet för Kronan, som med denna förvaltning alltid bör vara förenad, så att ensamt härutinnan Iigga de mest giltiga skäl tili förslagets förkastande, äfven om icke detsamma, hvad likväl den ledamot, som näst före mig hade ordet, uti ett sakrikt anförande redan ådagalagt vore uppenbarligen stridande emot Reg:sF:n, och således redan af denna orsak alldeles oantagligt.
Enligt förslagets lista § skulle från Landtränterierna och Tullkamrarna utom Stockholm inga kontanta penn inge-remisser ega rum till de embetsverk, dit de nu ingå, utan penningarne skulle insättas uti det Lånekontor, eller den Filial- eller Privatbank, som funnes uti samma stad som Tullkammaren eller Rätileriet, och från dessa låneinrättningar skulle, sedan, enligt träffad öfverenskommelse mellan dem och vederbörande embetsverk, medlen dessa sednare tillhandahållas.
Hvad annat innebär detta förslag, än en fullkomlig omstörtning af nu gällande uppbördsväsende.
Den, som något känner hvad upbörds-författningarne sedan sekler tillbaka stadgat och ännu stadga, han vet huru sorgfälligt lagstiftaren sökt att med kontroller omgärda upbörden och redovisningen af Kronans intrader, allt ifrån det de inflyta, ända till dess de för sina ändamål skola från Statens kassor utbetalas.
Sålunda skall fogden, efter slutade upbördsstäm - u
Den 2 Dac. ernber. mor, inom viss kort tid, vid strängt ansvar, leverera de af honom då emottagna medel till Landtränteriet; och Räntmästarens qvitto är icke ensamt tillräckligt, utan detta måste, till Kronans säkerhet, för att vara gällande, annoteras af Landskontorets Föreståndare, såsom satt till kontrollant å Räntmästaren, i dennes egenskap af Ränleriets ansvarige upbördsman.
— Vidare har lagstiftaren icke ansett det vara nog, att Ränteriets kassa står ensamt under Räntmästarens vård, ehuru denne ställt borgen för sin upbörd, utan det är till Kronans ytterligare säkerhet förordnadt, att kassan skall förvaras under 3:ne olika lås, till hvilka nycklamo innehafves utaf Landträntmästaren, Landskontorets Föreståndare och en Magistratsperson i den stad, der Länsstyrelsen har sitt säte, så att denna kassas förvaringsrum aldrig kan öppnas, utan att förbemäldte 3:ne personer äro på en gång tillstädes.
Och slutligen stadga författningarne, såsom en oeftergiflig pligt för K:s Befhde, att aldrig från Landtränteriet utanordna några medel annorlunda än efter fastställda stater, samt de serskildta föreskrifter och beslut, som antingen direkte från K.
M. eller från do honom underlydande styrelseverk varda till efterrättelse meddelade, så att K. M:s Befhde, sorn det åligger att skyndsamt till Riksg:sKont. insända de till detta verk hörande medel, så snart de hunnit inflyta, deremot icke får till StatsKont., såsom Statens allmänna kassa, inskicka de ordinarie upbördsmedlen i annan ordning, än detta embetsverk föreskrifver, emedan K.
M:s Befhde icke kan på förhand veta, hvilka utbetalningar som, på grund af Konungens eller StatsKont:s beslut, kunna komma att från Ränterikassan verkställas.
När en sådan sträng lagstiftning i afs:de på förvarandet och förvaltningen af Statens medel förefinnes; när denna lagstiftning derjemte visat sig så omsorgsfull om Statens säkerhet, att den icke allenast tillagt Staten förmånsrätt hos sina upbördsmän, utan äfven med hårdt straff belagt hvarje oredlighet å deras sida, så att, vid första tecken till ett dylikt förhållande, den skyldige genast inmanas i häkte och ställes till rätta för sin förbry telse, hvilken lagstiftning i allt äfven gäller för alla Tullkammarföreståndare, endast med den skillnad, att dessa Kronans tjenstemän i landsorterna skola minst en gång i månaden, eller oftare om deraf göres behof, till GeneralTuIlStyrelsen insända sin upbörd, för att insättas i Banken, jemte det att de för denna upbörd skola inför GeneralTuIlStyrelsen månadtligen aflägga fullständig redogörelse; så tillåter jag mig fråga, om det är väl betänkt, att vilja med några penndrag tillintetgöra en så beskaffad lagstiftning, den der för Kronan och dess säkerhet att icke dess inkomster förskingras eller försnillas, är af så mycken vigt, och i stället öfverlemna dessa inkomster till förvar hos Privat- och Filialbanker, de der äro helt och hållet enskildta inrättningar, stående under sina delegares styrelse och förvaltning, och öfver hvilka inrättningar
Staten hvarken är behörig eller berättigad att utöfva samma kontrollerande tillsyn, som öfver sina egna upbördsmän, utom det att Staten, för sin till dessa inrättningars förvar och förvaltning öfverlemnade egendom, måste vid deras möjligen inträffande obestånd träda in bland de borgenärers antal, som ingen förmånsrätt hafva.
Jag är dock långt ifrån Den 2 December.
15 att mot nuv:de enskilda Banker hysa den ringaste skymt af misstroende, utan är fastheldre öfvertygad, att de skulle, efter skeende reqvisitioner, punktligen återbetala livad de af Staten fått emottaga, men ingen vet hvad framliden kan hära i sitt sköte; och inträffade en olycka med dessa Banker, så kunde Staten deraf taga en skada, hvars följder icke låta sig på förhand beräkna.
Vidare frågar jag, hvilka väl de embetsverk äro, som skulle kunna genom sina styrelser afsluta öfverenskommelse med direktionen för en Bank-inrättning om penningars emottagande och återlämnande?
Måhända kunna Riksg:sKont:s Fullmäktige, enligt detta verks medel, inlåta sig i dylika transaktioner, men dessa medel utgöra en obetydlighet i jemförelse med dem, hvaraf Statens öfriga intrader bestå, och hvilka ingå dels till Landtränterierna, för att derifrån hållas StatsKont. tillhanda, och dels till GeneralTullStyrelsen, för att också derifrån aflemnas till StatsKont.
Icke kan någon Länsstyrelse i detta hänssende upträda såsom underhandlare och kontrahent med Bankdirektionen, emedan detta vore ett ingrepp i den dispositionsrätt, som StatsKont. har sig updragen öfver ränterikassorna.
GeneralTullSlyrelsen skulle icke heller kunna göra det för sin upbörd, emedan äfven den skall, allt efter som den inflyter, aflemnas till StatsKont.
Kanske är det således detta sistnämnda embetsverk, som skulle blifva den sannskyldiga kontrahenten.
Men StatsKont. står lika väl som alla andra administrerande embetsmyndigbeter under Konungens bud och befallningar.
Det kan alltså icke utan nåd. tillstånd af Honom vidtaga ringaste förändring i nu gällande förvaltningssätt af de Statens intrader, som genom 04 g Reg:sF:n äro ställda till Koungens disposition; och StatsUtslcs förslag, att de penninge-förvaltande embetsverk, som lyda under Konungen, ehvad de här i bufvudstaden eller annorstädes hafva sitt säte, skulle med Bank-inrätlningarnes direktioner afsluta nu ifrågasatta öfverenskommelser, innebär således uppenbarligen ett ingrepp uti det prerogativ, som Konungen genom ofvanåberopade g i Reg:sF:n har sig uttryckligen förbehållet.
Förslagets 2:dra punkt innehåller ingenting annat, än hvad som redan ang:de postremisser är stadgadt.
Den hade derföre gerna kunnat af StatsUtsk. lemnäs å sido, och jag anser den i allt fall af ganska oskyldig beskaffenhet.
Men icke så den 3:dje punkten, som innefattar förslag, att, utom i några få undantagsfall, alla å RiksgtsKont. anvisade anslagssummor skola, med förbigående af StatsKont., som förut emottagit dylika medel från RiksgisKont., antingen utbetalas omedelbart till det verk eller den embetsmyndighet, som skall använda anslaget eller har tillsyn öfver de föremål, hvarför det är beviljadt, eller ock för samma verks eller myndighets räkning insättas i E. Stirs Bank.
Detta förslag vittnar ej otydligt derom, att den benägenhet alltjemt och med ökad kraft fortfar från ett visst håll, allt sedan den tid då Sverige lyckligen befriades från sin utländska skuld, och dennas förvaltning således uphörde för Eiksg.-sKont.
, att i stället på detta verk öfverflytta sådana förvaltningsbestyr i penningeväg, som för detsamma äro alldeles främmande, och alltså rätteligen borde tillhöra Statens allmänna embetsverk, 1« Den 2 December. som Ivda under Konungen, hvarigenom denna öfverflyttning, serdeles i följd af bestyrens beskaffenhet, innebär en verklig inskränkning i Konungamakten.
Det kan nemi. svårligen undfalla upmärksamheten, att Konungen icke har makt att till Fullmäktige i RiksgisKont. aflåta några befallningar, alt Fullmäktige således skulle kunna, i händelse de å Riksg;sKont. anvisade anslagssummor skulle direkte derifrån till vederbörande utbetalas, tillåta sig att ingå i granskning och bedömande af den större eller mindre nödvändigheten att utgifva anslagen å de tider och till de belopp för.hvarje gång, som Konungen bestämt, samt att derutinnan göra de ändringar och jemkningar, som instämde med Fullmäktiges egna åsigter, utan att Konungen kunde sådant förhindra; och på detta sätt blefve det Fullmäktige, men icke Konungen, som utöfvade dispositionsrätten öfver anslagssummorna, hvilket åter nu, då dessa summor aflemnas till StatsKont., för att derifrån, enligt K.
M:s nåd. föreskrifter, hållas vederbörande tillhanda, aldrig kan blifva händelsen, enär detta embetsverk är pligtigt att ovägerligen ställa sig samma nåd. föreskrifter till nogsam efterrättelse.
Huru mycken oreda i statsförvaltningen, som härigenom kan upkomma, är lätt att inse; och denna oreda blefve ingalunda minskad derigenom, att, enligt förslagets 4:de punkt, StatsKont., fastän det aldrig haft anslagen i sina händer, ändock skulle bokföra och kontrollera desamma, efter upgifter, som detta embetsverk vid vissa bestämda tidpunkter skulle erhålla från Riksg:sKont., hvarigenom StatsKont. icke hade någon annan säkerhet för sin bokföring, än den som läge i dessa upgifter, så att, om de återigen vore ofullständiga eller vårdslöst och felaktigt uprättade, bokföringen då blefve af enahanda beskaffenhet, utan att likväl något ansvar derföre kunde falla StatsKont:s tjenstemän till last.
De nu genomgångna punkterna innefatta likväl idel småsaker i jemförelse med den 5:te punkten.
Enligt förslaget i densamma skulle hvad som af Statsverkets kontanta behållning kan under någon tid, utan olägenhet eller hinder för utbetalningarnas verkställighet, undvaras, från StatsKont. till Riksg:sKont. öfverlemnas, för att genom dess försorg hållas allmänna rörelsen tillhanda; och dessa af RiksgisKont. sålunda emottagna medel skulle, i mån af behof och efter skeende reqvisition, till StatsKont. återställas.
Det vill af de här begagnade ordalagen synas, som skulle StatsUtsk. ansett StatsKont. vara behörigt att ingå uti pröfning, i hvad mån de dit inflytande medel kunna för statsutgifternas bestridande vara behöfliga, samt således på hvilken tid, längre eller kortare, de kunna till Riksg:sKont öfverlemnas.
Då har Utsk. likväl glömt, att denna pröfningsrätt tillkommer icke StatsKont., utan Konungen, och att förslaget således äfven i denna del innebär ett försök att gripa in uti Konungamakten, hvilken på detta sätt t. o. m. skulle kunna göras alldeles redlös i händelse af ett hastigt påkommande oförutsedt penningebehof, då detta icke kunde fyllas, derföre att Statens kassa vore öfverlemnad till Riksg:sKont., för att tillhandahållas allmänna rörelsen.
Huru har StatsUtsk. kunnat förbise vigten af Den 2 December.
17 detta förhållande äfvensom de högst betänkliga följder, som skulle kunna upstå deraf, om StatsKont. finge, Konungen ohördan och ulan dess tillstånd, i något hänseende om Statens medel förfoga.
Och, hvem skulle pröfningen tillkomma, när behofvet af medlens återställande vore för handen?
Är det StatsKont.?
Ordalagen äro i detta hänseende sväfvande, så att af dem lika gerna kan slutas, det pröfningen skall tillhöra Riksg:sKont.
Men om än så icke är, hvar ligger säkerheten derföre, att icke Fullmägtige kunna taga sig denna pröfningsrätt; och då Konungen icke har öfver Fullmägtige någon myndighet, kan det förhållande tänkas, att Fullmägtige skulle kunna vägra medlens återställande å annan tid och till andra belopp än de sjelfva funne lämpligt, samt på detta sätt bringa hela statsmachinen i våda; och Fullmägtige hade derigenom också i sjelfva verket tagit konungamakten i sina händer; ty säga hvad man vill, penningen är i allmänhet den mägtigaste bland krafter, och den bestämmer ej sällan, hos hvilken makten egentligen ligger.
Förslagets 6:te punkt är fullkomligen öfverflödig, emedan den befallning K.
M. redan före detta aflåtit till de förvaltande Verken den befallning sorn här ifrågasättes, att nemi. endast i mån af behof från StatsKont. reqvirera och uttaga de till ordinarie Statsregleringen hörande anslagssummor.