Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:r ej kunde stå till svars för en åtgärd, som blott skall komma att föranleda godtycke och oreda inom kommunerna och oftast orättvisa i tillämpning, hvarföre jag hoppas att Stina ej måtte bifalla ett förslag, som säkerligen i hög grad inom
Svenska folket skulle upväcka motvilja och förtrytelse.
Då detta ärendes grUndlagsenliga beskaffenhet har af tvänne talare blifvit bestridd, så ber jag få fästa upmärksamheten på en med den af Utsk:t föreslagna likartad beskattning, som icke desto mindre för närvarande eger rum, nemi. den s. k. kurhusafgiften.
Det är också en afgift, hvars bestämmande R.
St:r öfverlåtit åt vissa myndigheter, med förbehåll likvisst, att ej öfverskrida ett föreskrifvet maximum.
Hr Silfverstolpe har mot förslaget invåndt, att man ej genom påläggande af skatt kunde åstadkomma en säker utväg mot spridandet af den fruktansvärda sjukdomen, rabies canina.
Jag vill blott häremot anmärka, att det är just dessa vanvårdade hundar, som i brist på egare sakna erforderlig skötsel, hvilka inom sig samla fröet till denna förfärliga sjukdom och förorsaka de derutaf härflytande olyckor bland menniskor.
Jag har redan tagit mig friheten fästa R. o.
Adis upmärksamhet på det för alla zoologer välbekanta linn 7 April. faktiska förhållande, att en särdeles verksam orsak till sjukdomen utgöres af det stora antalet hundar i jemförelse med antalet hyndor.
Man vet att hos de förstnämnde är böjelsen för det täcka könet, om jag så må uttrycka mig, af en ganska lidelsefull art.
Angeläget år derföre att jemvigt återställes i det respektive hund- och hynd-antalet.
Dräp en hop af de förra, nog får man tillräckligt af de sednare.
Så har man, om än ej fullkomligt förebyggt, dock i betydlig mån motverkat den fasansvärda sjukdomens vidare utspridande.
När det för alla måste vara tydligt, att genom en beskattning hundarnes antal bringas till att småningom minskas, så måste det väl äfven vara skäl att förmoda, det de återstående, som alla äro belagde med skatt och som hafva sina egare, skola komma i åtnjutande af ordentlig omvårdnad och skötsel, hvartill hörer att föé dem utses passande förbindelser inom sitt slägte, hvaraf åter blifver en följd att sjukdomen derigenom, så långt sig göra låter, kommer att förebyggas.
Jag tror således att det är i mensklighetens interesse, som man förordar en sådan beskattning, och att man gör orätt i att antaga att det sker af hat till hundkreaturet.
Sjelf inser jag till fullo detta trogna djurs värde, och anser mig icke vara mindre hundvän för det jag vill ordna och skattlägga dessa djurs existens, öfvertygad att det är bättre att hafva ett färre antal väl vårdade, än en stor mängd hardt när i vildhetstillstånd.
I afseende å Hr Printzenskölds yttrande, att det vore orättvist att beskatta en person, derföre att han vore innehafvare af detta djur, som kanske vore hans enda, hans trognaste vän, ber jag att få återkalla i minnet hvad jag vid åtskilliga föregående tillfällen i detta hänseende yttrat, att, på samma sätt, som den välsinnade familjefadren gerna skattar för hustru och barn, hvilka för honom böra ega ett oskattbart värde, lika väl anser jag äfven att en hundegare bör kunna skatta för sin hund, ty vore kärleken till detta föremål än aldrig så stor, så kunde den väl ändock aldrig jemföras med den, man är skyldig hysa för sin hustru och sina barn; men ingendera känslan får utesluta skyldigheten att bidraga till det allmänna för det skydd, man eger öfver de kära föremålen.
På grund af dessa och af mig förut anförda skäl, yrkar jag bifall å Utsk:ts Betänk.
Ehuru det nu under öfverläggning varande förslaget vid flera föregående Riksdagar ej lyckats vinna några sympatier inom representationen, synnerligast af det skäl, att man ej kunnat öfverenskomma om sättet för denna beskattnings utgående, så tyckes man likväl nu hafva kommit till den öfvertygelsen, att skatt å hundar bör erläggas.
— Inom den komité, som blifvit nedsatt för att afgifva förslag till ny Bevilln.stadga och af hvilken jag hade äran att vara ledamot, har äfven denna fråga utgjort föremål för behandling.
Första frågan i detta hänseende var, huruvida man genom den tillämnade beskattningen borde söka tillvägabringa en inkomst för Staten.
Men ehuru dervid androgos de flesta af de skäl, som på detta rum blifvit, så väl nu, som flera gånger förut, anförda, ansåg man förslaget, att nemi. göra skatten I) e ii 7 Ap r i 1. till en Statsinkomst, mota de aldra största svårigheter, emedan man måste medgifva att åtskilliga ^undantag för vissa nyttiga slag af hundar ovilkorligen måste ega rum.
Till dessa sednares antal ansåg man böra råknas vallhundar, jagthundar, gårdvardar, ja! till och med ett fjerde slag, som äfven här under diskussionen funnit försvarare, nemi. de fattiges hundar.
Att nu upställa allmänna, för alla komnfuner passande reglor i detta hänseende, ansåg man knappast möjligt, åtminstone ganska problematiskt om det verkligen skulle lyckas.
Efter vidlyftiga debatter kom man ändtligen till det resultat, att man ansåg frågan, i hvad den rörde en inkomst för Staten, böra förfalla, men att beskattningen i stället borde göras till en inkomst för kommunerna, hvilket är öfverensstämmande med hvad Utsk:t här föreslagit.
För att öfvergå till bedömande af detta beskattningssätt, vill jag först bemöta den anmärkningen, att det skulle vara grundlagsvidrigt, att bifalla Utsk:ts förslag i dess nuvarande form.
Jag får i detta hänseende förklara, att, ehuru jag ej tror att man bör tillåta kommunerna att sjelfvilligt pålägga sina medlemmar några nya beskattningar, anser jag dock att det sätt, man i sednare tider i detta afseende antagit, är det rätta, eller att R.
St:r, på grund af den dem tillkommande rättighet att beskatta Svenska folket, utstaka gränserna för den ifrågasatte beskattningen och sedan öfverlemna åt kommunal-myndigheterna att vidare förfoga om sättet för den till visst maximun bestämda beskattningens utgående.
Så har det gått till i afseende på kurhusmedlen, samma princip har äfven blifvit följd i afseende på folkskole-afgiftens erläggande.
Man har nemi., sedan maximun blifvit utfästadt, öfverlemnat åt kommunerna rättigheten att bestämma, icke allenast om, utan äfven till hvad belopp, skatten bör utgå, hvarigenom det står dem fritt, att, i händelse af ömmande omständigheter, lemna befrielse från all skatt.
Hvarföre man i den nuvarande frågan beslutat öfverlemna skatten till kommunerna, är emedan de lämpligast kunna utreda, hvilka slag af hundar, som böra beskattas, och för hvilka undantag bör ega rum.
Jag tror således, att, om man vill besluta sig för denna kommunalskatt, har Utsk:t beträdt den rätta banan, att nemi. först utstaka ett visst maximun och sedan gifva kommunerna en viss latitud i afseende på tillämpningen.
Då redan så många skäl för nyttan af Utskits förslag blifvit anförda, inskränker jag mig endast till att anhålla om att få förena mig med dem, som tillstyrkt bifall till Utskits Betänkande.
När man skall åberopa exempel till stöd för sitt anförande, så vore det väl icke så alldeles ur vägen att välja sådana, som i någon mån öfverensstämma med sanna förhållandet.
Cederström antydde nyss, att kurhusafgiften utgår på enahanda sätt, som den nu föreslagne beskattningen.
Jag fruktar att den värde Frilen häruti misstagit sig, alldenstund kommunerna ingalunda ega rättighet att befria någon enda medlem från erläggande af kurhusafgiften.
Den skall utgöras af hvarje person, som ej är befriad från mantalspenningar.
Så är med den nuvar:de beskattningen ej förhållandet; här vill man från R.
St:r öfverflytta 38 Deri 7 April. 'beskattningsrätten till kommunerna, och det år en sådan beskattning, grundlagen ej känner, och derför har jag ansett densamma vara grundlagsvidrig.
Man har vidare som exempel anfört, huru som kommunen enligt FattigvårdsFörordningen eger rättighet att befria medlem från sådan afgifts erläggande.
Kommunen har ej med den saken att göra.
Händer det att en husbonde är urståndsatt att betala denna afgift, då eger sockennämnden eller fattigvårdsstyrelsen ovilkorlig rättighet att medgifva att denna kostnad kommer att drabba fattigvårdsstyrelsen och ej husbonden; men under andra förhållanden kan ej kommunen gifva befrielse från fattigskatten.
Som jag således icke kan finna att dessa åberopade exempel stå i ringaste sammanhang med den nu föreslagne beskattningen, vidblifver jag min förut framställda anhållan om afslag å Utslcts Betänkande.
St:r eller åtminstone 3:ne
Stånd redan godkänt Utsk:ts Betänk., i hvad det rör min motion, anser jag det vara fruktlöst att nu mera förorda densamma.
Då emedlertid de öfriga motionerna i samma ämne torde förtjena bättre framgång, har jag ansett mig dertill böra söka att bidraga med några uplysningar, som röra rikets norra provinser.
Der är nemligen det redan kommet derhän, att drängar, inhyseshjon och backstugusittare, om också en del af dem icke utan allmosor sjelfve kunna försörja sig, likväl till sitt sällskap skola hålla hund.
Det är ej nog med att dessa onyttiga hundkreatur öka fattighjonens behof af understöd från kommunen, utan der, hvarest föda för hunden tryter, stjäla dessa ofta utsvultna djur matvaror och drifvas af sin hunger till jagt å fårhjordar, bland hvilka genom dem årligen sker stor förödelse.
Man har funnit på ett och samma ställe ända till 2 5 ä 30 får ihjälbitna.
Anledning synes mig derföre vara för handen att ålägga en beskattning för stäfjande af den ifrågavide oseden, att, då man ej har råd dertill, hålla hund blott för nöje.
Jag yrkar således bifall till Utsk:ts Betänk, och att, vid tillämpningen af beskattningsrätten, icke måtte göras skilnad på land och stad, utan kommunerne på landet äfven berättigas att taxera hundegare.
St:r, med full befogenhet, grundlagsenligt kunna öfverlåta åt kommunerna en dylik beskattning, som den ifrågavar:de, då, på sått Utsk:t föreslagit, latituden af beskattningen genom ett maximum blir bestämd.
Afven jag ber att få såga ett ord till förmån för den föreslagna beskattningen.
Hr Printzensköld har yttrat att densamma skulle vara grundlagsvidrig.
Jag ber att få fästa Hr Printzenskölds upmärksamhet på att samma förhållande eger rum i afseende på folkskole-afgiftens erläggande, som nu är föreslagen med denna.
Kommunerna ega nemi. rättighet, der de behaga, att befria medlem från nämnde afgift.
Här är utsatt ett maximum, hvaröfver kommunen ej får gå; så är äfven förhållandet Den » April.
39 med folkskole-afgiften.
Hr Printzensköld kan således ej konseqvent vidhålla sitt påstående att det nu föreslagna beskattDingssättet skulle vara en olaglig nyhet.
Jag år visserligen vän af hundar, men jag anser likväl att man i någon mån bör söka åstadkomma en minskning af det alltjemt växande, antalet, och enda sättet härför anser jag vara beskattningen.
Afven anser jag det vara fullt öfverensstämmande med billighet och rättvisa att sysslolösa personer, som lägga sig till hundar, för att i brist af sysselsättning skaffa sig ett tidsfördrif, också betala detta sitt nöje med några riksdaler om året till fattigvårds-styrelsen, och om detta trogna djur vid något tillfälle räddat sin husbondes lif eller egendom, så vore det väl ej för mycket att denne godtgälde detta med en årlig skärf i fattigbössan.
Jag anser förslaget vara ganska välgrundadt och tillstyrker för min del bifall å detsamma.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att som ifrågavarande Betänk, innehölle 2 särskilda delar, skulle H.
Exc. framställa särskilda propos:r derå.
Beträffande Utsk:ts första yttrande, deri Utsk:t afstyrkt bifall till den af Hr Ros i ämnet väckta motion, hade något bestämdt yrkande icke blifvit framställdt, och finge H.
Exc. nu hemställa, huruvida R. o. Ad. bifölle nämnde yttrande.
Vidare framställde H. Exc., hurusom, i afseende å Utsk:ts sednare tillstyrkan, det blifvit yrkadt dels bifall dertill och dels afslag derå, samt derjemte af Hr von Ehrenheim, att början af förslaget skulle erhålla följande lydelse: »att hvarje särskild stad, ehvad den består af en eller flera församlingar, må ega rätt bestämma, huruvida» etc.
Den af H.
Exc. härefter gjorda propos. å bifall till Utsk:ts nu ifrågav:de tillstyrkan blef med starka ja jemte åtskilliga nej besvarad; och förklarades ja haft öfvervigten.
Föredrogs BorgareSt:ts den 4 dennes bordlagde prot.utdrag N:o 221, innefattande inbjudning till de öfriga RiksStånden att instämma uti det af förstnämnde
Stånd i afseende å Bevilln.-, Lagsamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:ts Betänk.
N:o 4, angående vilkoren för bränvins tillverkning, fattade beslut i dess helhet.
Lagerbjelke, Gustaf: Skulle R. o. Ad. nu lemna sitt bifall till denna från BorgareSt:t ankomna inbjudning, så skulle det Höglofl.
St:t i och med detsamma frångå alla de beslnt, som, i strid mot hvad Utsk:t föreslagit, blifvit efter långvariga debatter fattade; och som jag ej finner, att något nytt skäl för en sådan åtgärds vidtagande förekommit, så vågar jag hemställa, att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt nuvarande beslut, måtte lägga den ifrågavarande inbjudningen till handlingarna. 40 Den 7 A p HI.
Jag instämmer sä mycket heldre i den siste värde talarens yrkande, som jag vill erinra mig, att, då JBorgareSfcts inbjudning sist förevar, beslutade R. o. Ad. att just i afseende på denna del afslå den ifrågav:de inbjudningen.
Då den således en gång förut blifvit af det Höglofl.
Ståndet afslagen, hoppas jag att samma förfaringssätt äfven nu blifver ådagalagdt. t Frih.
Jag har endast begärt ordet för att anhålla, att, i händelse något prot.utdrag från PresteSt:t ankommit, erhålla del af detsamma.
I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att PresteSfct laggt ifrågav:de inbjudning till handlingarne.
Att den ifrågav:de inbjud ningen ej är af PresteStit antagen, anser jag icke vara ett antagligt skäl att äfven inom detta Stånd afslå densamma.
Det motiv, Gr.
Lagerbjelke anfört, för R. o. Ad. att vidblifva sitt en gång fattade beslut, är af beskaffenhet att kunna åberopas vid alla från MedStånden ankommande inbjudningar.
Grefven har nemi. sagt, att, i händelse inbjudningen antages, skulle R. o. Ad:s förut fattade beslut i åtskilliga §§ helt och hållet förändras; men det är ju en gifven följd, som måste ega rum vid alla inbjudningar, som antagas.
Denna fråga rörer sjelfva hufvudgrunden för bränvinsbränningens reglerande i landet.
M:t har föreslagit att de hittills af allmogen begagnade småpannorna skulle med vissa vilkor fortfarande få begagnas, Utsk:t deremot, att fabriksbränningen skulle införas äfven i de mindre brännerierna.
Nu har R. o. Ad., med afslag å K.
Mds Propos., antagit Utsk:ts förslag i öfrigt, men bestämt minimi-beloppet per dygn till 300 kannor, hvarigenom naturligtvis den mindre jordbrukaren blefve urståndsatt att vidare utöfva rörelse^ såsom binäring till jordbruket.
Detta komme att utöfva ett ofantligt inflytande på landsbygden och kan ej annat än upväcka aldra största missnöje.
Jag påminner om, hvad jag förut nämnt i afseende på det okloka Statshushållningssätt att införskrifva orimliga qvantiteter Ryskt mjöl, under det man i landet sålde potatisen till underpris.
Jag frågar hvaruti skadan skulle ligga, om denna produkt i stället användes i de mindre brännerierna.
Som jag för ingen del kan gilla denna princip, eller att helt och hållet undertrycka möjligheten för den mindro jordbrukaren att idka bränvinsbränning, och som jag tror, att ett bifall till ifrågav:de inbjudning i väsendtlig mån skulle befrämja det allmännas nytta, hoppas jag att R. o. Ad. måtte lemna sitt samtycke till BorgareSt:ts förevarande inbjudning.
Raab, huruvida det år skäl att nu ingå i någon vidlyftig debatt om denna fråga.
Skulle R. o Ad. frångå sitt förut fattade beslut och instämma tned BorgareSt:t, så blefve frågans ställning den, att tvänne Stånd antagit kontrollbränning med 10 0 kannor om dagen, ett Stånd antagit 300, och ett Stånd förkastat kontrollbränning och antagit K.
M:ts 'Den 7 April. 41 Propus.
Ätt nu utan något resultat kasta, sig in på en diskussion, helst då tillfälle dertill kommer att yppas, då Bevilln.Utskit inkommer med sitt jemkningsförslag, skulle jag för min del anse föga lämpligt.
Dessutom får jag, i afseende på Frih.
Raab’s framställning, äran fästa upmärksamheten derpå, om det verkligen vore formenligt att lösrycka en punkt ur BorgareSfcts inbjudning och bifalla densamma, under det man lade de öfriga till handlingarne.
Jag hyser derom mina tvifvelsmål och tror för min del, lika med Grefve Lagerbjelke, att det vore klokast att lägga inbjudningsskriften i sin helhet till handlingarne.
Jag vill blott till Herrarne hemställa, om man bör bifalla en sådan inbjudning, utan att skäl dertill förefinnas.
Ett RiksStånd har visserligen rättighet att, på grund af inbjudning från annat Stånd, frångå sitt förut fattade beslut. R. o. Ad. har efter långvariga diskussioner och voteringar genomgått det sammansatta TJtk:ts Betänk, angående vilkoren för brånvins tillverkning och deröfver fattat ett beslut, som i åtskilliga punkter är stridande med Utskits förslag.
BorgareSt:t kommer nu med en inbjudning att återgå till Utsk:ts Betänkande.
Skulle det då vara skäl, frågar jag, att R. o. Ad. i en knapp vändning frångick sitt förut fattade beslut och åter antoge Utskits förslag, hvilket skulle blifva följden af ett hastigt antagande af den ifrågav:de inbjudningen. R. o. Ad. har dessutom tagit för regel, att sedan ett beslut en gång är fattadt, så måste detta beslut respekteras, och i allmänhet på detta rum antages icke inbjudning, utan att något nytt skäl förekommer.
Jag anhåller, äfven på grund af vigten af den princip att Ståndets beslut skall blifva gällande, att R. o. Ad. icke måtte vidtaga annan åtgärd, än att lägga inbjudningsskriften till handlingarne.
Ehuru jag vid åtskilliga af de, öfver det sammansatta Utsk:ts förslag, förekommande voteringarne befann mig i minoriteten, kan jag likväl icke förena mig med Frih.
Raab och tillstyrka att R. o. Ad. skulle antaga den från BorgareSt:t nu ankomne inbjudning.
Lagerbjelke, har redan ådagalagt huru sväfvande våra beslut skulle blifva, om vi, utan några nya skäls företeende, skulle, oaktadt föregångne grundliga öfverläggningar och vidtagne beslut, sedermera i en hastig vändning ändra oss och antaga framkommande inbjudningar.
Ehuru jag visserligen icke vill bestrida nyttan och nödvändigheten i vissa fall af sådane inbjudningar, kan jag alltså dock icke, i afseende å den nu för handen varande, tillstyrka någon annan åtgärds vidtagande, än densammas läggande till handlingarne.
Med afseende fästadt på de af mig under öfveidäggningarne i detta ämne uttalade åsigter, skulle det visserligen synas som jag, med min röst, borde tillstyrka R. o.
Ad. att antaga BorgareSt.ts förevarande inbjudning.
Men, ehuru jag vis - 4-> Den 7
Apr il. serligen anser att R. o. A., utan att träda någon lag-§ för nära, kunde bifalla inbjudningen i afseende på beskattningen, då frågan under en sednare period genom Utsk:ts jemkningsförslag åter skall förekomma till behandling inom representationen och då jag hoppas att mycket, så väl i afseende på tillverkningstiden som minimibeloppet, blifver förändradt, så år min opinion den, att nuvarande inbjudning ej bör till någon annan åtgärd föranleda, än att läggas till handlingarne.
Som jag ej hört någon uptråda till förordande af mitt nyss gjorda yrkande, ber jag att få afstå från den af mig derå begärda proposition.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att, efter det Frih.
Raab återkallat sitt först gjorda yrkande, endast begärts propos. derå, att R. o. Ad., med vidblifvande af hvad St:t förut i ämnet beslutat, skulle lägga BorgareSt:ts prot.utdrag till handlingarne; blef en sådan propos. framställd samt med ja besvarad.
Efter föredragning af Konst.Utsk:ts den 4 dennes bordlagde Memorial
Nio 11, med förslag till ändring i 15 § Riksd.Ordn. om hemmansegares representationsrätt, -förklarades berörde förslag, emot hvilket någon anmärkning ej gjordes, jemlikt 81 § R. F., skola hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa Riksdag.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Konst.Utsk:ts den 4 dennes bordlagde Memorial ET: o 12, med förslag till ändring i 52 § II.
F. och 24 § Riksd.Ordn,, angående tillförordnande af BondeSt:ts Sekreterare.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Riddarh.- Utsk:ts den 3 1 sisth Mars och 4 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 13, angående löneförhöjningar åt åtskillige Riddarhusets tjenstemän.
1 :a punkten, angående ifrågasatt lönetillökning för RiddarhusSekreteraren.
Utsk:ts yttrande godkändes.
2:a punkten, angående löneförhöjning åt RiddarhusFiskalen.
Gr. af Ugglas, C ari Ludvig:
Det finnes tvenne punkter i detta Riddarh.Utsk:ts Betänk., som jag ej i allo kan godkänna.
Utsk:t säger nemi, beträffande den tillfälliga inkomst, som från Statsverket utgår såsom vedergällning för den extra tjenstgöring, som under Riksdag åligger Riddarhusets tjenstemän »— — — —-att Utsk:t finner en sådan destomindre böra vid en lönereglering för Riddarhus tjenstemän tagas i betraktande, som visserligen en möjlighet, men ingen säkerhet finnes, att dessa tjenstemän vid riksdags - Den 7 April, 43 görom&len blifva använda.»
Att ej dessa tjenstemän skulle blifva satta i tillfälle att åtaga sig de nyssnämnde befattningarne, har jag svårt att fatta.
Jag skulle således hafva trott, att Utsk:t gjort riktigast i att upgöra en beräkning, till hvilket belopp det ansåg dessa tjenstemäns löner böra upgå, och sedan uptaga hvad de hade i inkomst, inberäknadt tvänne månaders riksdagsarfvode, ty till denna beräkning lemna våra Riksdagars längd, fördelad pr år, full säker grund.
Vid denna anmärkning vill jag dock mindre fästa mig, emedan jag ej häfver något emot äfven högre löneinkomst än den Utsk:t beräknat, enär denna måste bidraga att åt Riddarhuset försäkra dugliga tjenstemän
Den andra anmärkningen är af vigtigare beskaffenhet.
A pag. 3 förekommer nemi., att Hr OfversteLöjtnant Leijonancker har, beträffande frågan om den fond, hvarå den för ofvanberörde löneförhöjningar tillökta utgift borde anvisas, yttrat den särskilda mening, att, då Wadstena Adliga Jungfrustift, — hvars angelägenheter förut varit besörjde af en särskild direktion och egna tjenstemän med bestämda löner, men numera förvaltas af lliddarh.Direkt, och dess tjenstemän, — vunnit den förkofran, att dess kassa, enligt 185 8 års bokslut, egde en räntebärande kapitalbehållning af 267,270 rdr, under det att Riddarh.Kassans kapital-fond, när det bokförda värdet af fastigheten och inventarier afdrages, icke upgår till mer än omkr. 200,0 00 rdr s. m., men årliga förvaltningskostnaden för Stiftet för närvarande utgjorde endast omkr. 750 rdr, under det att från Riddarh.- kassan årligen aflöningar utgå med 7,480 rdr 24 öre, utom en pension af 125 rdr, Hr OfversteLöjtnanten för sin del fann billigheten fordra att, då fråga nu blifvit väckt om förhöjning af lönerna för åtskilliga Riddarhus tjenstemän, åtminstone en del af de sålunda ifrågaställde löneförhöjningarne måtte anvisas på StiftsKassan.
Det har hos mig vackt särdeles stor förvåning, att, fastän det tydligen blifvit ådagalagdt att StiftsKassan, ehuru l/e större än Riddarh.
Kassan, i förvaltningsomkostnader ej betalar mer än l/10 hvad Riddarh.Kassan i och för sådant ändamål får vidkännas, och billigheten således tyckes fordra en jemnare fördelning af dessa omkostnader, Utsk:t likväl affärdat hela denna anmärkning med blott dessa få ord: »att en anvisning på StiftsKassan för dessa löneförhöjningar skulle i mer eller mindre mån föranleda minskning i antalet af de pensioner, som från nämnde Kassa utgå, och hemställer i följd deraf Utsk:t etc. etc.»
Det är ingen fråga om att ej detta är ett motiv och ett ganska vackert motiv, men då det ej i allmänhet är tänkbart, att ett betydligare kapital kan skötas utan vissa omkostnader, så torde man dock lätt finna att den nu, ifrån StiftsKassan, i och för detta ändamål, utgående afgiften är mindre, än den rättvisligen borde vara.
Utsk:t anför visserligen vidare som skäl för att de föreslagne löneförhöjningarne skulle uteslutande anvisas på Riddarh.Kassan, att berörde Kassa, hvars öfverskott nu beräknas till omkr.
5,000 rdr årligen, lemnar mer än tillräcklig tillgång.
Men frågas, huru tillkom detta öfverskott?
Jo derigenom att kapitations-afgiften vid sisth Riksdagen bestämdes till högre belopp, och, som vi veta, var den - Den 7 April. samma beräknad att utgå till helt andra ändamål, nemi. att betala ränta och amortissement för behöflige reparationer af Riddarhuset.