Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi anse oss å ömse sidor vidhålla 1664 års myntfot, men skilja oss i begreppet om hvad dermed bör förstås.
Skillnaden består deri, att Ledamöterna af den motsatta meningen vilja dermed förstå det antal ass finsilfver, som finnes i de bästa myntstyckena och på papperet, samt gör det mesta bråket vid ulmyntningen; men att de Ledamöter, hvilkas mening jag delar, vilja dermed förstå ett anta! ass finsilfver, sorn närmare svarar emot myntet, sådant det j alla styckena sammantagna verkligen befmnes, och som vid utmyntningen gör mindre bråk.
Vill man således i Ja-propositionen särskildt åberopa 1664 års myntfot, så böra vi äfven göra det i »ej-propusitionen.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att då förevarande fråga endast syntes angå qvantileten af det silfver, som borde ingå uti bestämmandet af BancoSedelns silfvervärde, och skillnaden emellan de i denna omständighet framställde olika meningar vore 0111- De n ig O ct ober f. m. 61 kring 4 ass> kade Hans Excellence fördess del trott, att Volerings-propositionen icke borde omfatta annat, än endast denna skillnad, hvarom discussionen äfven egentligen hvälft sig.
Jag anhåller att få fästa uppmärksamheten derpå, att Ridderskapet och Adeln redan beslutat, att BancoSedelns silfvervärde må bestämmas till 2f R:dr i sedlar för x
R:dr i silfver efter 1664 års myntfot.
Denna myntfot kan således ej förändras, utan genom upprifvande af det redan fattade beslutet.
Herr Skogman vill, att hädanefter en myntfot skall bestämmas, som är ett medium af 1664 och 1772 års myntfötter.
Men 1770- talets myntfot är alldeles icke densamma, som 1664 års, och den sednare är ej af natur, att någonsin kunna undergå förändring; och då fråga härom således nu ej kan uppstå, bör ja-propositionen innehålla förblifvande vid denna Myntfot, och nejpropositionen frångående deraf.
Detta är det enda klara uppstäilningssätt af voteriugspropositionen; och följden är helt enkelt, att Ståndets redan fattade beslut försvinner, om Herr Skogmans proposition vinner; ty vexlingen, som var beslulad till ja3 sk., kommer då alt ske efter nära 12g.
Jag anhåller att få fästa Herr Grefvens och LandtMarskalkens samt 02 Den 19 October f. m.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att här icke är fråga om att bestämma, hvad Riksdalern skall vara efter 1664 års myntfot, emedan denna myntfot icke kan komma att undergå någon förändring.
Jag tror ändamålet således bäst vinnes, om Ja-propositionen innehåller bifall till Ridderskapets och Adelns förut fatlade beslut med upptagande af det konstiga bråket, och Nej-propositionen, att BancoSedelns silfvervärde kommer alt innehålla ett medeltal af det nuvarande eller 53ot8q8ö Svenska eller Troiska ass eller © victualievigt bergfint silfver.
Jag instämmer till alla delar med Herr Hjerta, och anser den af honom föreslagne voterings-propositionen vara den enda rätta. 71 mis E.xcellence Herr Grefven oell LändtMarskalken framställde derefter följa 11 d e voterings-proposition:
Den, som bifaller, att, på sätt Statsoch BancoUtskolten föreslagit, BankoSedelns silfvervärde nu må bestämmas till af R:dr eller 128 skillingar i sedlar för en Riksdaler i Silfver efter 1664 års myntfot, eller 534t8öVö9oV#ö ass bergfint silfver, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Den ig O ctober f. m. 63 Vinner Nej, Inramer BancoSedelns silfvervärde att innehålla ett medeltal af det nuvarande, eller 53oT8-^ Svenska eller Troiska ass, eller T%-3 fg victualievigt bergfint silfver.
Jag gillar fullkomligt denna voterings-proposition, men önskar ett tillägg, hvarigenom i Ja-propositionen må uttryckas, att den innefattar förblifvande vid Ridderskapets och Adelns redan fattade beslut, på det man må veta, alt om man voterar ja, så förblifver man vid ett i ämnet redan fatladt beslut.
Jag bestrider, att man redan fattat beslut om det antal ass, som skall utgöra 1664 års myntfot, ty det är just derom vi tvista.
Skall ett sådant tillägg, som det föreslagna, införas i Ja-propositionen, så. skall det ock införas i Nej-propositionen, emedan jag, sorn ämnar rösta
Nej, äfven tror mig förblifva vid det redan fattade beslutet.
Jag för min del skulle visserligen icke hafva något emot, att antalet af ass utföres i båda propositionerna, så vida jag icke fruktade att något fel insmygt sig i det långa bråket.
Det är derföre säkrast, att vi endast hålla oss till 1664 års myntfot, och öfverlemna åt vederbörande alt sedan se efter, hurudan denna myntfot är. 64 Den 19 O c to ber f. fn.
På grund af min okunnighet om antalet af milliondelar uti bråket, anluVller jag, alt siffrorna måtte uteslutas i Ja-propositionen.
I nej-propositionen önskade jag, ett erkännande deraf, att silfvervärdet efter Herr Skogmans förslag verkligen kommer att förminskas i det nya myntet.
Jag tror, att vi just strida om, huruvida det så kallade medelvärdet är det rälta.
Om någon röstar för 1664 års myntfot, utan att veta, hvad den innehåller; så är det haris eget fel, sedan antalet af ass, och bråken i hvardera propositionen inflyta.
Just för det alt sådant ej till punkt och pricka bestämdes vid första beslutet, då 1664 års myntfot åberopades, hafva vi i dag haft den långa öfverläggningen derom.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade den af Hans Excellence sist framställde Voterings-proposition, hvilken af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt derefter anslogs.
Voteringen börjades klockan ett qvart till 2 eftermiddagen; och befunnos vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, sorn följer:
Nej — 5 9.
Den 19 October f. m. 65 I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde protocoll blifvit uppläst, Hans Eoccellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således beslutat, att BancoSedelns silfvervärde nu må bestämmas till 2f R:dr eller 128 skilliugar i sedlar för En Riksdaler i silfver efter 1664 års myntfot, eller 534t8öVö9oVo% ass bergfint silfver.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till 3 eftermiddagen.
Måndagen d. t 9 October 1829.
Herr Stråle, Nils Wilhelmy hade inlemna! följande, som upplästes, så lydande:
Emot Högloft Ridderskapets och Adelns i plenum den 16 dennes e. m. fattade beslut, hvarigenom Stats- och Banco-Utskottens förslag om inrättande af en DepositionsRäkning blifvit afslaget, anhåller jag vördsamt, alt få anföra min reservation. 46 H. 5 66 Den 19 October e. m.
Plurnlitetens omdöme i denna fråga syntes mig hufvudsakligen vara grundadt derå, alt hvad å DepositionsRäkningen kunde blifva insatt, ej skulle sammanräknas med Bankens öfriga reela fond; och att således depositionen skulle motverka denna fonds förstärkande genom silfveruppköp.
För att visa, att Stats- och Banco-Utskottens afsigt icke varit sådan, får jag åberopa Bilagan Litt. A. till Utskottens första Betänkande N:o 2, hvilken Bilaga innehåller: ”Calcul öfver förhållandet emellan re”ela fonden och sedelstocken med afseende ”å silfverutvexlingens begynnande den 2 ”Januari i832.”
I slutet af denna calcul upplaga Utskotten de summor, som till reela fondens förstärkande borde användas, och tillägga derefter: ”utan att i beräk"ning tagits hvad under alla dessa åren ’’synes böra genom DepositionsRäkningen inflyta till reela fondens förstärkande_, el”ler genom invexling emot nya sedlar; men ”skulle dylik invexling finnas tjenlig att ”begagna, ökar hvarje million nya sedlar, ”för hvilka sedlar invexlas, Silfverfonden ”med 375,000, deraf 234,375 svara mot -i ”af de nya sedlarne, och resten i4o,Ö25 ”okar proportionen af förhållandet uti det ”hela och minskar behofvet af de erforder”lige 1,100,000 R:dr silfver.”
Det hade varit önskeligt, att Utskotten uti sjelfva Betänkandet hade utvecklat
Den igOctobere. in. 67 denna åsigt af ämnet, och bestämdt tillstyrkt, att om
DepositionsRäkningen uppginge till högre belopp, än hvad som borde inköpas, BancoFullmägtige ägde alt inställa silfverköpet, och i stället, då allmän utvexling börjas, afskrifva de till siifveruppköp anslagna fonder, hvilka redan i sjelfva verket blifvit genom
Depositionsräkningén utgifne, och till sitt ändamål använde.
Då hade troligen det misstag undvikits, som synes hafva legat till grund för beslutet.
För mig har det varit ganska oväntadt, att å ena sidan höra de personer, hvilka ifra för realisationens tillvägabringande, för alt trygga penningeägaren, motsätta sig och afslå det verksammaste medel, som nu erbjudits, att trygga realisationens fortgång, och tillika å den andra sidan höra de personer, som vanligen tala för landets interessen, och yrka behofvet af ett ökadt rörelsekapital, afstyrka och afslå den enda utväg dertill, som för det närvarande är i fråga.
För all hålla cursen vid dess närvarande ståndpunkt, intill dess realisationen kan företagas, finnes ingen annan lämpelig utväg, än att låta silfver jemna det missförhållande i behof och tillgång af vexlar, som under tiden kan uppkomma.
När nu denna utväg är borttagen, finnes ingen säkerhet, det ju vid 46 H. 5 * 68 D en 19 October e. m. j 831 års slut coursen kan stå vid i4o sk. eller derutöfver.
Då måste realisationen inställas, en ny Riksdag sammankallas, och hvem kan förutse hvad resultatet då hlifver; troligen en realisation lill 144 shillingar.
Händer icke detta, sä är det åtminstone gifvit, att alf den silfvertillgång, som linde blifvit insatt å DepositionsRäkningen, förblifver obegagnad, och icke ingår i allmänna rörelsen.
Landet blir således belt och hållet i saknad af ett ökadt rörelsecapital. sora i annat fall hade funnits.
Den, som tror, att det å
Depositionsräkningen insatta silfver snart skulle åter utgå, bör , besinna, att speculationen alt vinna på en sådan uttagning icke är särdeles lockande, emedan den, som t. ex. skulle vilja uttaga sitt silfver, och skicka detsamma till Hamburg, för att efter framkomsten draga vexlar derå, icke kan verkställa detta förr än minst en månad efter uttagningen; och då ingen kan förutse, hurudan coursen efter en månads förlopp kan blifva, lärer speculationen på vinst alltid förblifva högst osäker.
Man kan således taga för afgjordt, att det på
DepositionsRäkning insatta silfver ej skulle utgå i annat fall, än att en verkelig brist i vexellillgången funnes, det vill säga, då enahanda omständigheter inträffa, som, sedan realisationen börjats, kunna föranleda silfrets utförande ur lan - Den 19 Octo ber e. m. det.
När åter realisationen börjar, då han man ej vänta, att* någon till vexlar sig Bancosedlar ur Banken emot silfver, utan är det tvertom att befara, att mången uttager silfver för alt lägga detsamma på kistbotten, och rörelse-kapitalet blir derigenom för en tid minskadt, i stället att det bade blifvit ökadt, om DepositionsRäkningen fått äga rum.
Jag förmodar att frågan, hvaruti två Stånd stadnat emot två, blir föremål för Nämndens afgörande, och att man då närmare tager i öfvervägande, alt DepositionsRäkningen är ett medel, att på en gång trygga myntvärdet och öka rörelse-kapitalet.
Fortsattes pröfningen af Stats- och BancoUtskottens den 12 sistlidne September under N:o i4 afgifne, oell den 21 i samma månad f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:is 1, 2, 3, 4 och 5 förut meddeldte Betänkanden, angående N:o 1 : bestämmandet af Bancosedelns silfvervärde; N:o 2: nödiga ansedde provisoriska åtgärder, innan silfverutvexlingen kan företagas; N:o 3:
Bankens förhållande till Staten, jemte hufvudgrunden för dess låne-rörelse; N:o 4- nödvändigheten af en förbättrad Lagstiftning för Banken; och N'o 5 några lämpliga ansedda stadganden lör framliden, i afseende på så väl 7© Den 19 O c t o b t r e. m. första enheten, som underafdelningarne af det metalliska myntet i silfver. 12 Punkten. jétt i sammanhang med frågorne om myntbestämning och realisation, efter föreslagne bestämningsgrunder , Rikets Stander måga hos Kongl. Maj:t i underdånighet föreslå, att en lägre enhet än 1664 års myntordning utsätter, och i~j6 års Realisations Förordning åberopar, måtte för myntförhållanderne och penningeberäkningen i landet bestämmas, och att denna enhet må blifva ett silfvermynt af lika värde med 18 sk. silfver efter 1664 års myntfot, och alltså, enligt realisationsgrunden, motsvarande värdet af 1 R:dr B:co.
Då jag instämmer med Utskotten, och dem, hvilka yrka, att man vid realisationsfrågans afgörande bör vidtaga så få ändringar uti det närvarande, som möjligt, kan det synas besynnerligt, att jag nu öppnar discussionen.
Men då Herr
Lefren uti sin reservation framställt ett förslag till myntfot, grundadl på Riksgälds!ökning, anser jag mig böra deröfver yttra några ord.
Jag är härvid skyldig erkänna, att, ehuru jag icke kan instämma med Herr Lefren i hnfvudåsigten, emedan jag icke viii närvarande tidpunkt, då förnämsta ändamålet är, att återgifva oss metalliskt mynt, tror det va - Den ig Octo lier e. m. 7' ra lämpligt, att ändra det allmänna beräkningssättet, jag likväl finnér reservationen grundad på den sanning, att ju lägre mvntenliet man äger, ju större fördel kan man draga af myntet, icke i afseende på varuvärdena i den inre rörelsen; ty att arbetslöner och dylikt skulle böjas eller sänkas efter mynt-enheten, kan jag icke erkänna såsom princip; men, genom den låga enheten, kan man hjelpa sig med en mindre myntmassa i de h vardagliga liqviderna, hvarigenom rörelsen och kapitalernas omsättning lättas, samt beqvämligheten inom samhället befordras utan någon orättvisa.
Jag vill således icke ens neka, att Herr Lefren i sjelfva verket har rätt, äfven i hufvudsaken, ehuru jag troi-, att, då man efter 30 års oreda vill bereda ordning och stadga i myntförhållanderna, försigtigheten bjuder, att icke allt för mycket ändra de förhållanden, sorn existera.
Man räknar både i Banko och Riksgäld, och fråganär, huruvida man nu bör välja det högre och af lagen ensamt erkända räknesättet, eller det lägre af Lagen förbisedda, men aldrig medgifna.
Jag har yrkat det förra, Herr Lefren det sednare; och om det är en sanning, att det i närvarande tidpunkt är af vigt, att lugna massan, emedan krediten beror på förtroendet, och en myntförändring, som ingriper i massans vanliga sätt alt länka och räkna, sålunda skulle kunna blifva skadlig, så har jag rätt; men om 72
Den 19 O c to ber e. tn. man, utan afseende härpå, vill tillvägabringa en stor ekonomisk fördel för landet, så har Herr Lefren rätt.
Jag får derföre förklara, alt ehvad man till norm för den nya Riksdalern tager T§^:delar af victualiemarken, och sålunda gör den lika med 1 R:dr Riksgäldssedlar, på sätt Herr Lefren föreslagit, eller man tager Ti^:delar, och således gör den lika med 1 R:dr Banco, på sätt jag yrkat, så skall det i grunden vara mig likgiltigt; ehuru jag tror det sednare vara klokast och försigtigast i närvarande tidpunkt.
Jag får äfven tillägga, att Herr Lefrens förslag i utvecklingen så fullkomligt öfverensstämmer med mitt, att ingen splittring i afseende på detaillerna hehöfver äga rum; och orri således ingen annan kan uppgifva något bättre förslag, har Ridderskapet och Adeln endast att rösta öfver den enkla frågan, huruvida myntenheten skall beräknas efter Banco eller Riksgäld, utan att man här hehöfver disputera om detaillerna, ty dessa äro af Herr Lefren så noga och fullständigt utvecklade, att jag häruti med honom fullkomligt instämmer, och inskränker mina tvifvelsmål endast till den principfråga, huruvida landet för närvarande skulle vara belåtet att få sitt lagliga beräkningssätt förvandladt från Banko till Riksgäld.
Det är på denna grund jag begärt ordet, för alt förklara, att jag instämmer i detaillerna af Herr Lefrens förslag, men icke i hufvudsakcn, hvilken Den 19 October e. m. 73 jag öfverlemnar till Ridderskapets och Adelns afgörande, samt anhåller att proposition derå först må framställas, innan vi företaga de serskilta momenterne af ifrågavarande punkt, hvaröfver jag anhåller att sedermera få yttra mig.
Friherre Cederström, Jacob: Herr Lefren har serskilt föreslagit, att den nya myntenheten skulle få namn af Carolin, och jag instämmer så mycket häldre med honom häruti, som jag anser Riksdalershenämningen böra upphöra, sedan pjesen icke mera kan slås i enlighet med 1664 års myntfot.
Ty det är af vigt, att den nya myntenheten icke genom namnet förblandas med den verkliga Riksdaler!)
Banko, under det man gör den föga större än en tredjedel.
Allmänheten skulle i annat fall lätt kunna tro, det Konung och Ständer ö.fverenskommit, att slå falskt mynt; ty den skall icke på annat sätt kunna begripa, huru Riksdalern blifvit förvandlad till en så liten penning.
Ehuru jag i åtskilliga detai 1 ler skiljer mig ifrån Herr Lefrens förslag, anser jag dock det namn, han föreslagit, lämpligt, emedan jag finnér det vara välbetänkt, att välja ett nytt namn för myntet, då raan gör en sådan banquerout som nu, på det icke samma benämning, som det hela förut haft, må bibehållas för en ömklig del deraf. 74 Den 19 Octo ber e. m.
Då jag icke kan instämma, hvarken med reservanten eller med någon af dem, som nu yttrat sig, anhåller jag att i stället få förena mig med Utskottens pluralitet.
Att ändra myntets namn kan jag för min del lika litet bifalla, som jag kunnat bifalla VetenskapsAkademiens nya namn, förmått, mål och vigt.
Jag tror, att det blott skulle leda till oordning, om man borttager de namn, med hvilka allmogen är väl bekant, för att sätta nya obekanta namn i stället, och jag tror, att man i detta afseende mera bör rätta sig efter allmogens begrepp och beqvämlighet, än efter de högre classernes.
Hvad enheten beträffar, anser jag den Utskotten föreslagit vara den bästa, enär Bancoräkningen är den lagliga och ordentliga, samt Riksgäldssedlarne väl småningom komma att försvinna.
Med denna af Utskotten föreslagna beräkning kan dessutom ganska väl förenäs den i dagligt tal allmänt antagna Riksgäldsräkningen, så vida de i andra momentet föreslagna underafdelningar af myntenheten blifva gillade.
Ty, enligt Utskottens förslag blifver enheten lika med En Riksdaler Banko, men dess närmaste underafdelning lika med 32 sk.
Banko eller En R:dr Riksgäld; den andra underafdelningen lika med 16 sk.
Banco eller 24 sk.
Riksgäld; den tredje underafdelningen lika med 8 sk.
Banco eller 12 sk.
Riksgäld; och den fjerde underafdelningen lika med Den 19 October e. in. 75 4 sk.
Banco, som icke för närvarande har någon motsvarande sedel.
Då Utskottens förslag sålunda förenar fördelarne af båda räknesätten, hyser jag ingen farhåga, att dagsverken och varor derigenom skola stiga i pris; ty man kan lika lätt liqvidera med ^:dels R:dr, som med en åtta skilling, och man kan till och med, om man så vill, fortfarande kalla den en tolfskilling, och äfvenså kan man lika lätt liqvidera med \
R:dr som med en sexton-skilling
Banko eller 24 sk.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottens förslag, och anhåller, att det må blifva Japroposition, samt öfverlemnar åt dem, som äro af annan mening, alt uppställa contrapropositionen bäst de behaga.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att här icke är fråga om en sak, hvari Ständerne hafva beslutande rätt, utan endast om en sådan, hvaruti anmälan kan göras hos Konungen; ty, enligt 79 §.
RegeringsFormen, är det Konungens ensak, att låta slå mynt, sedan dess skrot och korn blifvit med Ständernes bifall bestämdt.
Här är således blott fråga om ett önskningsmål, eller huruvida man skall begära, att Konungen ville låta sätta sin bild på silfverpjeser, motsvarande 1 R:dr Banko eller 1 R:dr Riksgäld; och jag finner i detta afseende Herr Lefréns reservation, sorn är uppställd för begge fallen, ganska 76
Den 19 O c tobe r e. in. ändamålsenlig, ty, ehvad man ingår med begäran om en enhet på 12 eller 18 sk., är saken på det hela tämmeligen likgiltig, äfvensom huruvida benämningen skall blifva Carolin och Krona eller något annat; intetdera verkar på hufvudsaken, som är att göra 128 sk. lika med 1 R:dr efter 1664 års myntfot.
Cederström har orätt att säga, det vi nu inlåta oss i någon så kallad Banquerout, ehuru det kan vara conseqvent af Friherren, som varit med om Banqueroutens beredande år 1809; men j3g mäste protestera mot uttrycket, ty det är Friherren och 1809 års Ständer, som vållat Banquerouten; vi åter söka endast att bringa sakerna i ordning igen.
För öfrigt får jag upprepa, att jag lika med Herr Tham önskar bifall till Utskottens Utlåtande, väl vetande, att det är en fördom, att tro, det varuprisen skulle ändra sig till följd af en beräkning i Banko; men jag erkänner tillika, att jag förenar mig med Herr Lefren om grundsatsen, att man bör hafva en låg enhet, och jag skulle derföre tro det vara mäst passande, att Ständernes önskan framfördes på ett sätt, som icke bandt händerne på Konungen, utan lemnade honom tillfälle att välja emellan båda förslagen, ty det tillhör verkställande mag ten, att tillse, det myntet, sedan det blifvit till skrot och korn bestämdt, fördelas så, att folket dermed blifver belåtet.
Slutligen får jag tillägga, alt jag ansett som Den ig Octo ber e. m. 77 en ren skyldighet, att betaga Ridderskapet oell Adeln den tanka, att min åsigt står i strid med Herr Lefréns, i afseende på detaillerne; den skiljer sig blott i sjelfva principen, och då Pierr Lefrén icke yrkat proposition å sitt förslag, förmodar jag, att Utskottens kommer att blifva gällande.
Efter min tanka innefattas föremålet för närvarande öfverläggning uti första Momentet af i2:te Punkten, så lydande:
Omförmälte enhet må benämnas 1 Riksdaler, och detta namn derå uttryckas.
Jag anhåller, att öfverläggningen icke må utsträckas till andra främmande ämnen.
För min del tror jag, att vi ännu icke kommit till första momentet, utan blött till den del af iaite punkten, som innefattar Utskottens förslag: att enheten må blifva ett silfvermynt af lika värde med 18 sk. silfver, efter 1664 års myntfot, och altså, enligt realisationsgrunden, motsvarande värdet af 1 R:dr Banco.
Frågan är således här, huru stor den blifvande myntenheten skall varda, men i första momentet, hvad den skall heta.
Yi böra väl först bestämma sjelfva myntet sådant det i verkligheten skall blifva, innan vi gifva det något namn. 7b Den 19 Octo Le re. m. Herr Hjerta:
Jag är förekommen af Herr von Hartmansdorff.
Fötemålet för närvarande öfverläggning angår icke myntenlietens namn, hvilket tillhör första momentet, utan myntenhetens storhet_, hvilken fråga förekommer i sjelfva i2:te hufvudpunkten, och ännu är oafgjord.
Bestämmandet af enhetens belopp är en sak för sig, och förekommer, sedan benämningen blifvit afgjord.
Jag skulle tro, att det på förmiddagen, då Herr von Hartmansdorff förlorade bataillen, afgjordes, alt man skuUe förblifva vid sitt förra beslut, i afseende på 1664 års myntfot; och att frågan, om enheten skall blifva 18 sk. eller 12 sk., efter denna myntfot, tillhör detaillerna.
Jag hemställer derföre, om det icke vore bäst, att först öfverenskomma om benämningen af det, som aldeles icke vidare är en Riksdaler efter 1664 års myntfot, utan endast 18 sk. eller 12 sk.; och för att icke nu utsträcka discussionen till detaillefrågorna om enhetens under- och öfver-afdelningar, anhåller jag, att namnet först må bestämmas, då man sedermera, under andra momentet, kan afgöra så väl qvantiteten, som under- och öfver-afdelningarne.
Härigenom får man ett redigt föredragningssätt, och en möjlighet att komma till något slut.
Jag begär proposition härå, och att sedermera vidare få yttra mig.
Den 19 October e. m. 79 Herr Lefren, Johan Pehr:
För min del liar jag så ofta uppfattat vigten af denna fråga, om myntenheten, att jag icke tror mig böra classificera den efter benämningen, eller andra dylika småsaker, utan anser det vara bäst, att hålla sig till hufvudsaken, hvilken bär innefattar den stora ekonomiska frågan, om ett land, som inför ett nytt mynt efter 20 års oreda, gör väl eller illa uti att införa en hög eller låg myntenhet.
Det rägnar mig, att Herr Hjerta, som är känd för insigt i dessa ämnen, erkänner, att grundsatsen af en låg enhet är nyttig i ekonomiskt afseende, och han har förmodligen icke ansett 18 sk. i silfver vara högt, då han tillstyrkt en sådan enhet.
Men då vi för närvarande räkna efter tvenne sätt, af hvilka Bankoräkningen endast nyttjas i officiella handlingar, och af några få Ståndspersoner, men icke ens af handlande, som äro mäst sysselsatta med räkning, skulle jag för min del tro det vara bäst, att bibehålla enheten vid den punkt, der den nu i dagliga lifvet står.