Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Slutligen ber jag, att Utsk. ville fästa sin synnerliga uppmärksamhet på behofvet af sedelstockens begränsande inom grundfondens säkerhets-handlingar, jemte dencontanta behållningen i cassan.
Då detta öfverensstämmer, så viii nied de reglementen, som sedan sista riksdag blifvit utfärda - Dea i8 Mars e. m. de för nu existerande privatbanker, som med livad motionärerne åsyftat, föreställer jag mig att det icke kan möta betydligt motstånd; men saken är af den vigt, att jag velat särskildt derom påminna.
I afseende på frågans behandling, finner jag lämpligt vara, att den öfverlämnäs till Lag- och BancoUtsktn gemensamt.
Behandlingen i LagUtsk. är nödig, om författningen skall kunna erhålla kraft af civil-lag; men å andra sidan kan man icke billigtvis begära, att LagUtskls ledamöter skola äga de speciella kunskaper, hvilka böra förutsättas hos de ledamöter, som Stånden insatt i BancoUtsk.
Jemte anhållan om Ur Landtmts propos., att motionerna måtte remitteras till Banco- och LagUtsk:n, ber jag att få fästa uppmärksamheten på en omständighet af ganska mycken vigt, som af begge motionärerne blifvit förbigången.
Det är likväl icke någon anmärkning mot deras motioner, emedan man kan säga, att det är ett särskildt förslag, som icke kunnat innefattas i samma banklag, men sorn dermed står i oskiljaktigt samband och ovillkorligen påkallas för att betrygga allmänheten mot förluster, nemi. en strafflag mot förfalskning af privatbanks sedlar.
För närvar, finnes ingen sådan lag.
— Det är en lycka, hvarföre vi böra vara tacksamma, att det icke fallit personer in att bedrifva en sådan förfalsknings-industri, hvarföre de icke kunnat straffas annorlunda, än som för vanlig förfalskning, eller att plikta i3 r:dr 16 sk. och mista äran, då deremot åtskillige försökt sin lycka att förfalska statsbankens sedlar, ehuru straffet är vida hårdare.
Man kan lätt föreställa sig hvilken villervalla i en provins skulle uppstå, om det befunnes, att en stor del af privatbankens sedlar voro falska.
Privatbanken kunde icke lagligen åläggas att inlösa dem, och en stor mängd af provinsens innevånare blefvo lidande, derföre alt de mottagit det enda mynt, som derinom stått att erhålla.
Jag yrkar derföre, att ,straff mätte bestämmas för detta slag af förfalskning, och att det måtte blifva mindre än för förfalskning af statsbankens sedlar, men högre än för förfalskning af enskild mans reverser, — och jag vill exempelvis uppgifva allmänt arbete å fästning från 1 till flera år, men öfverlemnar till LagUtsk. att, på grund af de juridiska kunskaper delta Ulsk. äger, närmare bestämma, hvar straffet bör ligga mellan de 2:ne gränspunkter jag uppgifvit.
Jag upprepar ännu en gång, att det straff, som för närvar, kan ådömmas för sådan förfalskning, icke är betryggande; ty de, som bedrifva den, äro vanligen correctionister och annat folk af samma beskaffenhet, hvilka, om förfalskningen en tid gått bra, icke lära finna det särdeles kännbart att betala i3 r:dr 16 sk., och icke heller torde afskräckas af faran att förlora äran.
Jag får åberopa detsamma, som Hr von Troil, att jag omöjligen kunde höra allt hvad Gr.
Den 18 Mais c. m.
Frölich uppläste.
Mig syntes, att det var ett nytt förslag till lag för privatbanker; och som jag önskar derom taga närmare kännedom, så anhåller jag, att det måtte få hvila på bordet till nästa plenum.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att i hans tanke ett särskildt anförande, som en af Ståndets ledamöter afgaf, ej kunde bordläggas, såvida han ej sjelf framställt det i form af motion.
I aniedn. af det förbehåll jag gjorde sista motionsdagen, uther jag mig, att, vid remissen af Hr Stråles motion, fä fästa Utsk:s uppmärksamhet derpå, huruvida icke med grunderna för en-riktig penuinge- och creditrörelse samt för allmänhetens säkerhet det vörö mest förenligt, alt privatbanker, som hädanefter octrojeras, icke tillåtas utgifva sedlar under 10 r:dr b:co.
Jag tror väl alt det kan vara en sanning, att privatbankerne derigenom komrne att göra en mindre vinst, då de icke lingö utsläppa de små sedlarna ; men denna mindre vinst bör, efter min tanke, icke komma i betraktande, då man afser möjligheten att en crisis kunde inträffa.
Det bör då intressera det allmänna, att hela den personal, i hvars hand små-sedlarne hufvudsakligen befinna sig, och som är den för dagen behöfvande, icke måtte blifva den, som i första rummet gör förluster; och jag är öfvertygad, att om Utsk. noga begrundar denna omständighet, skall Utsk. linna aniedn. att ingå på mitt nu gjorda förslag.
I afseende på den fråga, som blifvit uppkastad, huruvida en eller flere banker borde tillåtas i en och samma stad, instämmer jag visserligen med Hr von Troil i den tanke, att om flera bolag inom samma provins skulle få bilda sig, komme en ökad oreda att uppslå genom den mängd af olika banksedlar, som sattes i omlopp; ehuru jag tror, att denna oreda skulle betydligt minskas, om det förslag jag omnämnt skulle antagas.
Men jag tror, att denna betänklighet motväges af en annan, nemligen den, som visat sig genom erfarenheten från andra länder, att på de ställen, der stora penninge-corporationer finnas, kunna medborgares ekonomiska förhållanden komma så i händerna på dessa corporationer, alt ett eget slags herravälde, någon gång despotism, uppkommer, som icke är den minst betryckande.
Sådan erfarenhet har man från England, Amerika och Skottland.
Jag tror mig icke böra upptaga tiden med anförande af flera exempel, utan blott nämna den allmänt kända stora och stränga striden mellan Förenta Staternas Regering och dess bank, som var nog mäktig alt kunna trotsa Presidenten Jacksons bemödanden att tillintetgöra dess missbrukade välde.
Jag vill icke till besvarande upptaga de anmärkningar, som blifvit gjorda af Hrr von Troil och Hjerta, och hvilka till en del kunde vara riktade mot min mening, utan blott nämna, att i mitt anförande eller con - 34a Den i8 Mars e. m. tra-förslag liar jag uteslutit frågan om sedlarnes storlek, emedan bestämmandet deraf icke står tillsammans med de åsigter, jag hyser.
Deremot föreställer jag mig, att olika opinioner kunde finnas vid olika riksdagar, i följd af olika förhållande^i om beloppet af de sedlar, som så väl statssom privatbankerne kunde komma att utgifva.
Derföre uteslöt jag äfven frågan 0111 den saken.
Om Hr Hjerta ville ikläda sina yttrade meningar form af motion, så kunde BancoUtsk. behandla dem särskildt, i händelse BancoUtsk. öfvergår på min tanke, att derom särskildt besluta och förelägga Ständerna sitt omdöme i ett särskildt memorial.
Då af flera ledamöter den fruktan blifvit framställd, alt de mindre sedel-valörer, som privatbankerne aro lillåtne alt utgifva, kunde blifva farliga, utber jag mig få fästa uppmärksamheten derpå, att 0111 dessa valörer skulle blifva alltför höga, vore allmänheten dermed föga betjenad.
Det kunde blifva ett hinder för allmänna rörelsen, 0111 icke mindre sedlar än å 5, 8 å 10 r:dr linge utgifva?; hvar skulle man få vexla sig till mindre?
Man säger att å contoret, der sedlarna äro utgifna, kan man tillvexla sig bancomynt; men der finnas vanligen mest stora sedlar, och endast och allenast så mycket smått mynt, som är oundvikligt till att betjena allmänheten.
— Jag kan således icke biträda de herrarnes mening, som vilja hafva höga valörer, emedan jag tror, att, i afseende på de mindre sedel-valörerna, ingen fara är å färde, och att allmänheten, om de boi ttoges, skulle blifva mindre belåten.
— Den fara för despotism, sorn Hr Hjerta framställt, tror jag man ingalunda behöfver frukta: bolagens fördel är så nära förenad nied allmänhetens, att jag icke ville tillstyrka dessa privatbanksbolag att låta påskina en sådan despotism, ty de skulle då förlora den credit, sorn för deras existens är behöflig.
Jag får tacka den siste ledamoten, som lemnat en factisk upplysning, hvilken bekräftar det yttrande jag afgaf förra gången jag hade ordet, nemi. att örn privatbank fick utgifva lika låga sedel-valörer, som statsbanken; så skulle den förras utdrifva den sednares sedlar, Rikets lagliga mynt, ur provinsen.
— Hr Ribbing har sagt, att i landsorten saknas tillgång att kunna få tillvexla sig bankens mindre sedlar af de mindre riksdalersvalörerna; detta är just följden deraf, att privatbankerne utgifva så sulå valörer.
Fick en privatbank blott utgifva sedlar på 10 eller 6 r:dr, så skulle statsbankens sedlar finnas af alla de lägre valörerna.
Jag tager mig friheten fråga den värde ledamoten, efter lian begärt ordet, 0111 det förmärkes någon brist på skillingssedlar inom den provins, der han bor.
Jag tror, att 0111 det hade varit tillåtet för privatbanken derinom att utgifva så - Deli 18 Mars e. m. 343 dana skillingssedlar, så skulle dessa hafva bortdrifvit stalsbankens så beskaffade sedlar.
Jag ser ingen fara deruti, alt privatbanker utgifva skillingssedlar; men sådant liar ej heller blifvit satt i fråga, emedan det är onödigt, ty det finns till räckligt små mynt, ulan att privatbanker böra utgifva det.
Men om äfven så skulle vara, att privatbankerne utgåfvo sedlar å mindre valörer, tror jag ingalunda ali statsbankens sedlar skulle blifva mera utträngda af privatbankens små, än af dess högre sedelvalörer; ty har jag behof alt låna i privatbanken, så tager jag emot sedlarna, de må vara små eller stora.
Hvad jag nyss yttrade, hade endast afseende på svå righeten för vexel man och man emellan, 0111 endast stora valörer ulgåfvos. Hr von Hartmansdorff, Äng.:
I afseende på de små sedelvalörerna, anhåller jag att få instämma med Hr von Troil.
Jag befarar verkligen, att privatbankernes sedlar, derest Ständerne icke se sig före och bestämma sådana föreskrifter, som äro nödvändiga, komma att ännu mer än hit lills drifva statsbankens sedlar ur rörelsen.
Detta kan sträcka sig längre än man tror, — till fara för sjelfva realisationen; ty hafva privatbankerne kommit så långt, att de göra bankens sedlar umbärliga, då är det oek slut med säkerheten, med realisationens bestånd, och med allt annat, som deraf beror.
Jag undvek med flit att inlåta mig i strid med Hr von Troil i ett ämne, hvarom tvistades förra riksdagen; ty när jag ser, att en sak öfvergått till en fix idde, så lönar det icke mödan.
Men jag har hört en annan ledamot, Hr von Hartmansdorff, yttra sig, och jag måste säga några ord derom, särdeles som jag hoppas, att det ämnet blir föremål för en särskild motion, oafhängig från privatbank-lagen.
De värde herrarne, von Troil och von Hartmansdorff, hafva icke anfört annat, hvad angår små sedlars utgifvande, än att privatbankens sedlar skulle uttränga statsbankens.
Det är således den frågan man bör considerera, huruvida det är någon våda deruti, att statsbankens småsedlar utdrifvas; ty alt de stora skulle kunna utträngas, enär privatbankerne skola fundera sin rörelse på statsbankens sedlar, det kan jag icke fatta.
Om det ligger 4 a 5oo,ooo r:dr statsbanks-sedlar i hvarje privalbanks-contor, färdiga att utvexlas mot privatbankens sedlar, när någon har behof af de förra eller statsbanks-sedlarna; kan jag icke finna huru man kan säga, att dessa nyssnämnda sedlar äro utdrifna.
Om privatbanker skola hafva något annat ändamål, än att förskaffa delägarne deri hög ränta på deras insatta capitaler; 0111 meningen med dessa banker verkligen är att lätta rörelsen, och de för delta ändamål behöfva smått mynt: så måste de hafva tillåtelse att göra så små 344 D en, 18 Mars e. m. sedlar, som Ständerne tillåta sin bank att utgifva; ty annais ar det så godt att förbjuda alla sådana banker.
— Vid sista riksdagen yrkades af Hr von Troil, att privatbankerne skulle ställa sina fonder på silfver; nu bar jag dock icke hört den satsen, och erfarenheten har kanske öfvertygat honom, att allmänheten icke vill hafva dessa små pluringar mellan fingrarna, emedan man icke är van vid silfver, utan vid sedlar, då dessa äro mera portativa, och tjenliga vid remisser på posten, så att numera icke många yrka, hvad som förr påyrkades, att privatbankerne skulle vara skyldige att söka utsprida silfvermyntet i landet: men nu yrkar man, att de icke måtte få utgifva små-sedlar.
Jag känner för mycket
Hr von Troils redliga väsende, för att kunna förutsätta hos honom några mindre goda afsigter, då han bestrider detta, ulan alt det endast blifvit en fix idee att så icke bör vara.
Jag hoppas, att de flere ledamöter, sorn äro intresserade, att vi skola få en rörelse genom privatbanker, som är otänkbar, så länge slalsbanken är förläggare till all rörelse — att de, när ärendet återkommer från Utsk., förena sig med mig att motstå denna fixa ide'e, Det är ett misstag, härrörande derifrån, att andra länder, såsom England och Amerika, hvilka icke hafva de controI!er, som vi äga i vårt banksysteme, funno sig föranlåtna att föreskrifva, att no terne icke fingo understiga ett visst belopp; men detta var något, som måste vidtagas, när man icke kunde upphäfva den länge antagna regeln, att en hvar fick framstå som bankier, blott lian var färdig att invexla sina sedlar mot guld och silfver.
Jag anhåller, att denna fråga måtte få anses, åtminstone eventuelt, som en särskild motion.
Ehuru jag brukar vara en en bland dem, som synnerligen sysselsätta sig med bankfrågor, så hade jag likväl icke ämnat besvära R. o. Ad. med något yttrande, förrän jag hörde Gr.
Frölich sätta i fråga de grundsatsers riktighet, som af Ilr von Troil blifvit nämnda.
Jag anser mig pligtig att förena mig med honom i detta fall, emedan denna fråga, som är före, är en bland h jer tfrågorna i all bankrörelse.
Det är nödvändigt, att man en gång gör skilnad emellan landets mynt och andra medel, hvarigenom rörelsen bör lättas.
Det sednare är vexlar och privatbanks-sedlar, men mynt är något helt annat.
Jag vill icke vara lång, utan ber endast, att Utsk. ville fästa uppmärksamheten på denna vigtiga fråga; den kan förstöra sjelfva privatbanks-systemet, och vi slutligen komma så långt, att privatbankerne få utgifva skillingssedlar, likasom 2 r:dr b:co-sedlar.
Så länge man måste anse privatbankers sedlar, som enskilda reverser, och icke som Rikets mynt; så kan jag icke finna det vara möjligt att kunna D c 11 i 8 Mars c. ra.
345 kunna tillåta dem att utgifva små sedelvalörer lika med 14.
Bank på 8 sk. och dylika.
Det skulle så uttränga allt bancomvnt i landsorterna, att krono-utlagornn blefvo omöjliga att erlägga i annat än privatbanksedlar, men dessa få icke emottagas, och skulle, om sådant äfven medgåfves, kunna lända till förluster för Staten, hvilka blefvo svåra att ersätta.
Jag instämmer således i hvad Hr von Troil yttrat.
Till de punkter, hvarpå jag tagit mig friheten att fästa Utsk:s uppmärksamhet, ber jag att få lägga behofvet af föreskrift för privatbanker, att, efter förloppet af vissa år, vara skyldige att inlösa sina sedlar med specie-mynt.
Skälen till detta yrkande kunna Utsk:n finna i sista riksdagens förhandlingar i detta ämne; jag vill icke upptaga Ståndets tid med att upprepa dem.
Remitterades till Banco- och Lag-Utskotten.
Gr. Spens’s, Carl Gustaf, den 7 dennes f. m. på bordet lagda motion om förändringar i 5 §:n af ansvarighetslagen för Statsrådets ledamöter.
Besvärs- o. Ekon.Utsk. remitterades Hr von Rosens, Georg, den 7 dennes f. m. på bordet lagda motion, om förändring i stadgandena angtde fattigvården, samt utarbetande i sammanhang dermed af en communal-lag.
Flemings, Herman Reinh-, den 7 dennes f. m. på bordet lagda motion, om inskränkning i Mctodistiska kyrkans utöfning af sin gudstjenst i Sverige.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Frih. Fleming, i anledn. af Hr Landtmrs erinran, framställt den begäran att få ändra några ord i stylisationen af sitt förslag.
Denna förändring upplästes nu så lydande, att nemi,, i stället för orden: ”denna sekt endast matte tillåtas få hålla ”sin gudstjenst på det Engelska språket, och strängeligen "förbjuda* att hålla offentlig eller enskild gudstjenst på "Svenska språket", skulle införas: ”att denna sekt måtte "tillhållas att på det sätt utöfva sin gudstjenst, att ingen ”den minsta anledn. till förargelse inom Svenska kyrkan "derigenom åstadkom nies.”
Hr Dahlfelt, Carl Ludv.:
Jäg kan icke annat än lika ufed motionären önska, att, då våra grundlagar medgifva fri religionsöfning åt främmande religionsbekännare, icke allenast den nu ifrågavar., nemi.
Metodist-kyrkan, utan äfven hvarje annan, på det allvarligaste måtte tillhållas att så hålla sin gudstjenst, alt den ingen förargelse åstadkom 4 H. 44 346 Den iS Mars c. m. mes: men som har icke torde vara rätta stället alt omtvista, huruvida det egentligen är denna kyrkas dogmer, eller andra nu för handen varande tillfälliga omständigheter, som hafva föranledt eller kunna föranleda till vidtagande af den åtgärd, som Frih.
Fleming yrkat; så inskränker jag mig endast till den anhållan, att fä fästa Utskts uppmärksamhet derå, att lill ledning för omdömet öfver vigten och angelägenheten af vidtagandet af några åtgärder till vinnande af motionärens syfte, kan äfven vara upplysande, om Utsk. förskaffar sig underrättelse om de anmärkningar eller klagomål mot Metodist-kyrkans förfarande, som af en bland hufvudstadens kyrkoherdar blifvit till Stads-consistorium i officiel väg afgifna.
— Inom Ulsk., bestående af en mindre talrik personal, torde ock ämnet bättre kunna blifva i sina grundfrågor utredt.
Jag anhåller att detta mitt anförande måtte få till Utsk. medfölja.
Jag vill endast förklara, att jag afstyrker motionen, och önskar, att
Ständerne icke må befatta sig med tvister i sådana ämnen, då vi hafva en i grundlagen försäkrad fri religions-utöfning.
Sker någon förargelse, må sådant i laga väg pröfvas; men ingen må stöta sig öfver sättet, hvarpå andra frukta sin Gud.
Hr Löwenström, Joh. Jacob, förenade sig med Gr.
Fleming väckt, rör:de Metodist-sektens utöfvande i Sverige utaf sin politiskt-religiösa propagandism, och dess sätt att genom sådant proselytmakeri insmyga sig uti det innersta af våra religionsförhåilanden, der de äga sitt närmaste samband med Staten, har ej kunnat annorlunda, än förefalla mig ganska oförväntadt.
Jag råkar äga en närmare bekantskap med denna sekt, alltsedan den tid då inseende öfver polisen hörde till en del af min embetsbefattning pä ön S:t Barthelemy, hvarest Metodisternas tendens och rätt att utöfva sin lära kunde visa sig fritt och obehindradt, liksom deras makt och inflytande numera är öfvervägande i Westindien.
Jag äger ock nu i handen en hel
Junta af öfversättningar ur deras egen authentika journal, Jivilka väl lönade mödan att uppläsa; men som Ståndet redan i dag varit upptaget med så mycket tröttsamt bråk, vore det olämpligt besvära det dermed, utan anhåller jag vördsamligen, alt en utförligare uppsats af mig, jemte dessa handlingar, må få åtfölja Frih.
Flemings motion till Utskottet.
Jag ville också yttra mig i detta ämne; men som jag icke haft tid alt göra det skriftligen, och det blefve för vidlyftigt att nu muntligen Den 18 Mars e. m. 347 framställa, så anhåller jag att en annan gång få framställa mina anmärkningar.
Cederströms, Anders, den 7 dennes f. m. på bordet lagda motion, med förslag till åtskilliga ändringar i allmänna lagen.
När jag för det Högh Ståndet uppläste nu föredragna motioner om förändrade lagstadganden i åtskilliga lagens ruin, så skedde det i ett sammanhang och föredrag; men jag har sedermera delat ämnet, och inlemnat en motion för hvarje särskild lagförändring eller tillägg, samt anhåller, till följd deraf, att nu få upptaga och motivera omnämnda motioner, i den ordning de af mig blifvit ingifna.
Då jag -föreslagit att 2 cap. 3, 5 och 6 §§.
Gifterm - b:n ur lagen helt och hållet böra försvinna; så torde någon vidlyftigare motivering i detta hänseende vara öfverflödig, enär, som jag hoppas, LagUtsk. nog lärer inse, den förutan, de skäl, som finnas till motionens ,fördel.
Enär de tillägg till 3 cap. 10 §:n och 5 cap. 1 §:n Gifterm.b:n samt ti cap. 2 §:n Ärfda-b:n jag föreslagit, ej vid aflemnandet af motionen blifvit motiverade, emedan min tid då var så upptagen af andra göromål, att jag derifrån var förhindrad; så anhåller jag att nu, vid remissen, få fullgöra detta åliggande: och jag skall, fördetta ändamål, relevera den rättegång, som hos mig stadgat öfvertygelsen om föreslagna tilläggs nödvändighet.
Ar 1824 d. 2Ö Juli börjades vid kämnärsrätten i Götheborg rättegång emellan Landtbrukaren Christian M. på H. samt Elisabeth G från England, — men sedan flera år tillbaka vistandes i Götheborg, — ang:de den sistnämndas påstådda, af M. bestridda rätt att kalla sig Fru AI. och att såsom sådan förklaras, på den grund, att hon under äktenskapslöfte blifvit af Al. häfdad med 2 barn, födda, det ena i8i5 och det andra 1818.
Uti denna rättegång blef Al., enligt K Al:s dom den i3 Alaj 1829, förelagd att med ed fria sig: ”det aftal om äktenskap emellan honom och G. ■”icke ägt rum den tid, hon af honom blifvit rådd med det ”ena eller andra af hennes begge barn.” Sedan Al. å edgångsdagen undandragit sig berörda edgång, blef genom kämnersrättens dom d. 23 April i83o, som fastställdes så väl af rådhusrätten som ock slutligen af Götha Hofrätt den 4 Alaj i832, Elisabeth G. förklarad för Christian AI:s äkta hustru — enligt 3 cap. g, 10 §$:na samt 5 cap. 1 §:n Gifterm.-ben •— äfvensom deras barn, Elisabeth Sophia och Carl Christian, ansågos för äkta, med rättighet för hustrun till full giftorätt, och för barnen, lill arfsrätt i sådan egenskap i M:s bo, och intilldess alla tre 343 Den 18 Mars e. m. kommo i åtnjutande af de dem sålunda tillerkända förmåner, ålades M. af sin enskilda lott i boet bidraga till underhåll och uppfostran med 600 r:dr b:co årligen, räknadt från April månad 1824, ifrån hvilken tid lian underlåtit att om hustrun och barnen draga försorg.
Emedlertid hade Christian M. varit gift sedan hösten 1821 med Julie S., som dog den 2 Aug. 1823, och efter sig lemnade sönerna Peter och Carl Gustaf; hvarvid, enligt upprättad bouppteckning den 6 Oct. samma år, tillgångarna i boet utgjorde 72,926 r:dr 17 sk. 4 r:st 1821 den 22 April, sedan förutnämnda rättegång genom Götha Hofrätts dom af den 4 Maj 1812 var slutad, skedde, uppå M:s anmodan, arfskifte emellan honom och hans med Juiie S. sammanaflade barn, äfvensom i sammanhang dermed, bodelning emellan honom och Elisabeth M. född G. — I anledning af delta arfskifte samt bodelning uppstod én lång och invecklad rättegång emellan M. och Fru M. född G., rörrde hennes giftorätt i M:s bo, augtde hvilken tid denna giftorätt ansetts hafva tagit sin början, samt om densamma sträkte sig till den fasta egendom, hvaraf M. var ägare m. rn.
Till stöd för käromålet anfördes, att, vid jemförelse af de lagrum 9 och 10 §§:na i 3 cap. Gifterm.-b:n, hvarefter laggift hustrus rätt blifvit hustru M. tillerkänd, och det deri förekommande stadgande, att, ”om man häfdar sin fästeqvinna, då vore det ett äktenskap”, och att häfdar man qvinna under äktenskapslöfte, då skall han taga henne till äkta, äfvensom om löftet varder för fast förklarad!, han sedan ej har makt att detsamma ändra, syntes det tydligt, att äktenskapet emellan Elisabeth Sophia G. och M. måste anses begyut, icke från dagen af det laga kraftvunna domslutet, som förklarade, att äktenskap dem emellan existerade, utan från den dag, då det verkligen begyntes, eller sjelfva häfdandet, som gaf äktenskapet sin begynnelse, på ett sätt, att det icke annorlunda kunde upplösas, än i den af allmän lag föreskrifna ordning; enär, enligt förordningen den 27 April i8ro, allt hvad om äktenskapsskilnad i allmänhet blifvit förordnad!, äfven skall lämpas till sådana äktenskap, som med häfdad fästeqvinna äro begynta, men ej genom vigsel fullbordade, hvarigenom den medelst häfdandet uppkomna förbindelse ställes i alldeles lika cathegori med den genom vigsel fullkomnade; hvarförutan, då barnen äfven förklarats för äkta, äktenskapet måtte, äfven på sådan grund, hafva ägt rum vid sjelfva häfdandet, emedan de annars, såsom tillkomna utom äktenskaplig förbindelse, varit oäkta, och aldrig hos domaren kunnat vinna den rätt, lagen tillerkänner barn af laggift säng.