Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har funnit sig mer och mer öfvertygad om svårigheten att afvärja lurendrägerier från våra vidsträckta sjökuster och skärgårdar, och denna erfarenhet har vid flere tillfällen föranledt till den fråga, om icke det vore med Statens fördel mera öfverensstämmande, att medgifva förtullning af Fabriksvaror, hvilkas hemliga införsel cj kunde förhindras, än att bibehålla ett förbud, som lemnade lagbrytaren utvägar, att skörda en obehörig vinst på StatsVerkets och den idoge näringsidkarens bekostnad?
Vid de granlaga öfverläggningar, som både i äldre och sednare tider ägt rum i detta ämne, har man funnit stora betänkligheter emot en sådan anstalt.
Man har antagit som grundsats, att för ett land, hvars Oeconomiska ställning oundvikeligen fordrar, att alla de medel till förkofran med omsorg 6Ökas, som möjligen kunna vin - 220
Den 28 Junii f\ m, nas genom en försigtig hushållning, det alltid måste vara af vigt, att främja de productiva näringarnes trefnad och tillväxt; och man har såsom en följd deraf ansett Manufacturer och Slöjder förtjena hägn och uppmuntran, ej allenast för den directa nytta de tillskynda Staten, utan äfven i anseende till deras verkan på Rikets öfrige näringsgrenar.
Vid frågan om förändiingar i de hushållsanstalter, som blifvit vidtagne till förmon för den inhämska industrien, har man derföre trott den största varsamhet nödvändig, och man har funnit orådligt, att under tillämpning af osäkra theorier i Statshushållningsläran, åt slumpen öfverlemna Rikets vigtigaste interessen, och att lättsinnigt blottställa detsamma för vådan af misstag, hvilkas följder i en framtid ej stått att afhjelpa.
Man har ansett det ej utan obillighet kunna fordras, att den Svenske Slöjdeidkaren , hvilken haft att strida emot alla de svårigheter, sorn äro oundvikeliga följder af en mer och mer försämrad credit, ett osta, digt Penningeverk och en vacklande växelcours, skulle under en tillåten införsel af andre länders
Fabrikater emot en sådan skälig afgift, som ej lockade till Tullförsnillning, kun. na underhålla medtäflan med den främmande Fabrikanten, hvilken, utom andre fördelsr framför den Svenske, alltid kunde, uti den hos nationen rådande smak för allt hvad som är utländskt, äga säker borgen för en lätt och förmonlig afsättning.
Då man eftersinnat, att en till införseln tillåten, men Tullen undansnillad vara med vida mindre svårighet änden för - Den 28 Junii f. ml 221 budna och hemliga inpracticerade, kan undgå den controll, som i bägge desse fali är nödvändig, så framt ej vägen skall lemnäs öppen för missbruk och underslef, dem vinningslystnaden aldrig lärer underlåta att försöka , har man med skäl befarat, att en medgifven införsel emot hög Tull eller emot sådana afgifter, som voro afpassade efter den inhämske
Näringsidkarens behof af skydd emot främmande concurrence , ej skulle tjena till något annat, än att förvandla lurendrägeriet till Tull, försnillning.
Hvad man vid sådant förhållande trott sig med säkerhet kunna förutse, har varit att en fri införsel af utländske tillverkningar skulle oundvikeligen leda till en mer och mer utvidgad förbrukning deraf och i samma mon till förökade införskrifningar från främmande orter; och då man vidare funnit det vara stridande emot Statens sanna intresse att söka främja en tillökning i dess inkomster beräknad på en med inhäraske^näringars bestånd oförenlig tillökning i Rikets importer, har man ej tvekat yttra den öfvertygelse, att lurendrägeriet, så vidt det möjligen ej kan afvärjas, är, oaktadt Statens saknad af Tullinkomsten dervid, likväl af vida mindre förderfliga påföljder, än en anstalt, hvarigenom utlänningen skulle inbjudas, att påföra landet sine tillverkningar, oförhindrad i sitt bemödande, att omsider bereda de Svenske Maaufacturernes undergång.
Skulle ej enahanda considerationer äfven för det närvarande föranleda till enahanda re - Den 2!?
Junii j. m. sultat, serdeles i en tid då Sverige är så nära att uppnå det ceconomiska oberoende, som af Manufacturernes patriotiske stiftare åsyftades, och som fram färne regeringar genom betydliga uppoffringar af allmänna medel under en lång följd af år sökt befordra?
Det lärer ej utan orättvisa kunna bestridas, att de inhäm- , ske Fabrikerne, med få undantag , gjort sig förtjente af den omvårdnad de hittills åtnjuti;.
Sedan i sednare tider åtskillige förbättrade redskap och förut okände kostbara mechaniske machiner blifvit införde och vid Fabrikerne använde samt utmärkt skicklige Utländske Manufacturister med kostnad införskrifne, hvilka här etablerade , inöfvat Svenske arbetare i flere grenar af Fabriksrörelsen , hafva i synnerhet sådane tillverkningar , som allmännast behöfvas och förbrukas, uppnått den grad af fullkomlighet, att de i godhet och anseende kunna jemföras med de bättre utländske.
Författningar har en mängd idoge och trefne medborgare ingått i desse näringar och i dyrbara inrättningar nedlagt betydliga capitaler, under hopp att dervid finna sin utkomst.
Oagtadt de motgångar , för hvilk* desse näringar varit blottställde, hafva til!verkningarnes mängd under de sednare åren betydligen tilltagit, hvilket kan inhämtas af de deröfver årligen upprättade Tabeller, sorn utvisa, att, då totala värdet af de under HallRätterne ly - Den 28 Junii f. rn.
2*3 dande Fabrikers tillverkningar år igro utgjorde en summa af endast 3,657,489 R:dr 2 skillingar 5 runst., detsamma år r8ai uppgick till 7,559)602
R;dr 7 sk. 5 r-, oberäknadt värdet dels af de säkerligen icke obetydliga qvantiteter väfnader af Ull, Bomull och Linne, som mot arbetslön blifvit förfärdigade för enskildtes räkning af arbetsämnen, som i sådant afseende inlemnats till Fabrikerne och hvilka väfnader ej undergått Hailstämpling, dels de Bomulls , Ylle och Linnetillverkningar, hvilka åstadkommas i enskildte hushåll både i Städerfle och på Landet.
Ibland industrigrenar sorn under de sistiörflutne åren gjordt väsendteliga framsteg, förtjenar Bomnllsväfverislöjden ett utmärkt rum.
Man ertnre sig, i hvad skick densamma befants före år 1817, då genom Kongl Majit Nådiga Kungörelse af den 5i Mars lörbud utfärdades emot införsel af Bomullslärfter och Nettelduk, med undantag endast af de Bomulsväfoader, sorn dircete från Westindien med Svenska skepp inkomma.
Det är allmänt kändt, att en öfverdrifven import af finare och gröfre utländske Bomulstyger, då redan i flere år nästan helt och hållit utträngt den huslig* väfnadsindustri, sorn förut var rådande öfverallt i landet, och att ibland de Folkklasser, som förr till klädsel åtnöjde sig med hvad de sjelfve tillverkade, större delen fants klädd i utländska Bomulsväfnader, hvita eller tryckta.
Öfvertygad om nödvändigheten att sätta en gräns för detta förstörande offer åt en främmande Nations konstflit, beslöt Konungen att låta utlärda i - Den 28 Juni i j, nu ' frågavarande importförbud, det enda sf någon vigt, som under de sist föxflutne 6 åren emanerat, och verkan deraf biet, att omtankan med förvånande hastighet riktades på Bomulsväfverislöjden, hvilken sedermera nästan öfverallt i Riket haft den mest tillfredsställande framgång och hufvudsakligen bidragit att genom inhemske tillverkningar fylla behofvet af hvad sorn fordras för qvinnokönets klädsel.
ÅtskiIlige betydliga Bomullsväfveri - Fabriker hafva inom korrt tid blifvit anlagde, och vid en enda, der för det närvarande omkring 400 arbetare sysselsättas, åstadkommos år 1821 tillverkningar tili ett värde af 105,990
R:dr 21 sk.
Sammanräknade värdet af de vid Fabriker i Städerne tillverkade Bomulls- och Linnevaror, som utgjorde år 1S J 6 — 47.822 R:dr 7 sk. 4 r. och år 1817 5o?7o8 R
R:dr 36 sk. 3 r.j hvarvid bör anmärkas att af dessa sammanslagne Bomulls-, och Linnetillverkningar, ej mera än ungefärligen —idel kan hänföras till Linr.eväfnad, en industri, som egenteligen finner trefnad å landet, der den, i förbindelse med Linculturen kan med mesta fördel idkas.
Angående mängden och värdet af de Boms ullsväfnader, som i enskildte hushåll förfärdigas, äger man väl ej några säkra upplysning gar f)en 28 Junit {. nu 625 gar; men det är utom all tvifvel att denna tillverkning nästan i alla landsorter med hvar* je år ganska betydligen tilltagit, och man har all anledning till dea förhoppning, att densammi rätteligen vårdad, skall snart, i förening med Linneväfnaden, komma att utgöra föremål för en ännu mera utsträckt Nationalindustrie, vigtig i synnerhet för ett land, under hvars långa vintrar jordbrukarens arbeten måste till stor del hvila
Och der det föjaktel gen måste vara af allmän nytta, att för landsbygdens invånare öppna tillfällen till lärnpelige binäringar, genom hvilka de kunna vinna den nödtorftiga bergning, som deras egen teliga yrke ej sällan nekar
Utskottet säkerligen inhetntat om ofvan anförde förhållande, som så fördelaktigt vittnar om de framsteg de inhemske slöjderne, genom det dem medgifne skydd emot utländsk medtäflan, tid efter annan vunnit, synes Utskottet hafva ägt föga anledning, att yttraden tanke, som förekommer i dess Betänkande, att ”de emot lurendrågerier och Tullfnrfniltningnr vidtagne ftraffanjlalter ingenting uträttatHvad man med skäl bordt kunna förvänta, ar att Utskottet, då det ansett sig befogadt att tillstyrka upphäfvandet af Författningar, som till fördel för en hel Nations slöjdeindustrie äro Utfärdade, ej skola låta bero dervid, att endast undersöka, i hvad mer eller mindre mön ”desse åtgärder ländt Statens inkamjler till afsaknad” utan att tillika fästa tillbörlig uppmark» Bil. till Ridd. o. Ad, Pr, V. Band.
15 225 Den 28 Junii f, rn. samhet på den i sanning mera vigtiga och magtpåliggande fråga, huruvida det vore förenligt med rättvisa och med Statens verkeliga båtnad, att vidtaga en anstallt, hvarigenom ej allenast de tillfredsställande utsigter man äger om desse näringars ytterligare tillväxt och förkofran skulle alldeles försvinna, utan äfven de inhemske slöjdernes vanmagt och fall beredas, de personer som deri blifvit inlockade, se sig bedragne i sitt hopp om berg. ning och de betydliga summor, som af publika medel blifvit på desse inrättningar använde, vara frugtlöst förspillde, samt
Men, invänder man, desse considerationer hafva ej undfallit Utskottets uppmärksamhet, och åtgärder äro föreslagne, hvarigenom all anledning till farhåga för dylike olägenheter böra kunna undanrödjas.
Utskottet dels medgifver verkligheten af lurendrägerihandelns menliga inflytande pa de inhemske
Fabrikerne och dels såsomen ibland felagtigheterne i nu gällande Tullstadgar, anmärker, att "flere ftorre och mindre, varuartiklar font äro till inf årfel tillåine, finnas helag de med så dryga umgälder, att Tullförfnillaren, ongtadt äfventyr et, fimer fin räkning vid deras ^prakticerande'" tillstyrker Utskottet såsom ett osvi - Den 28 Junii f. ut. 227 keligt medel till manufacturernes upprätthållande, att belägga de främmands tillverkning garne med sådane afgifter eller en sa beskaf fad skyddstull, som å ena sidan gjorde det för den Svenske idkaren möjligt, att vinna afsättning på sin vara i bredd med den utländska, men tillika å den andra hindrade honom att grunda en oskälig vinst på andre medborgares bekostnad; och såsom bevis på ofelbarheten af den satts, att de inrikes Fabrikernes bestånd skulle kunna val förenas med en medgifvenobehindrad frihet tillinförsel af främmande Fabrikater af hvilka de fleste inom en inskränkt rymd innehålla ett betydligt värde och, gynnade af Nationens tycke alltid skulle med begärlighet efterfrågas, har Utskottet anfört, attifednare tider, få forn en följd af höga Tulhfgifter, importen af fpanmål upphört och införseln af Lin aftagit.
Utan att behöfva ingå i någon granskning hvarken af olämpeligheten af en jemförelse, emellan artiklar af så alldeles skiljaktig beskaffenhet, som desseJ ellerafden motsägelse,som för öfrigtröjes iUtskottets åsigter at ämnet, anser jag mig endast böra öfverlemna till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns upplysta bedömande, huruvida det ens vore tänkbart, att, vid det förhållande, som jag redan haft tillfälle anmärka, kunna handhafva en controll, som medförde tillräcklig säkerhet att de påbundne afgifterne blefvo verkeligen erlagde vid införsel af varor, som så lätt kunna undgå äfven den mäst verksamma bevaknings uppmärksamhet.
1 afseende på farhågan för missbruk, ar en väsendtlig skillnad emellan lurendräj
Den 28 Juni i f. m. geri och tullförsnillning.
Frestelsen att hemligen inpraktisera förbudet gods, hvilket, äfven efter dess införsel fortfar att vara underkastadt confiscations anspråk, hvarigenom innehafvarens äfventyr ej upphör förr än varan blifvit använd till förbrukning , måste naturligtvis ej äga lika styrka, sorn frestelsen, under lockande utsigter till vinst, att undansnilla tullen på en vara, som, sedan den i oloflig väg inkommit, kan såsom tillåten inom Riket lofligen transporteras och till salu hållas, utan att dervid något annat säkerhetsmått erfordrades, än att använda den tillförene ofta med framgång begagnade utväg, att med falska Tullstämplar förse sådane varor, sorn äro af den bekaffenhet, alt de kunna stämplas.
Under eådane omständigheter som desse skulle, vid en tillåten fri införsel af främmande slöjdevaror lurendrägeribrotten väl försvinna, . men deremot
Tullförsnillningarne i ännu större mängd tilltaga och Staten derigenom ej allenast sakna påräknade Tullinkomster för den hemligen införda varan, utan äfven förlora större delen af hvad som, under förbudssystemets bibehållande, kunnat inbringas genom Tullatgifter för utländske råämnen, hvilka, i brist på afnämare, skulle småningom uteslutas från Rikets importhandel, sedan, med de inhemske slöjdernes förfall, behofvet deraf mer och mer aftagit och 6luteligen alldeles upphört.
Huru lätt misstag kunna äga rum, då, för att bereda Statens tillökning i dess inkom - ster, införsel tillåtes af sådane tillverkningar, Den 20 juni i f nt.
329 hvilkas åstadkommande inom landet utgör föremål för ordenteliga med kostnad anlagda ManufacturVerk, der en mängd arbetare finna sysselsättning och nödig bergning, derom lemoar förre tidens erfarenhet upplysande vittnesbörd.
År 1782 blefvo de allmännaste brukliga Sidentyger tillåtne till införsel emot Tull, under det att till inrikes Fabrikernes uppmuntran vissa premier meddeltes.
Maj t ansåg likväl den fria införseln kunna fortfara och Fabriksidkarnes klagan tilltog TullDirectionen uppgaf uti underdånigt Betänkande af den 13 Öctober 1791, att år 1789 alldeles inga och 1790 blott ett ringa qvantum Sidentyger voro förtullsde, ehuru alla salubodar innehade ett rikt förråd af sår dane varor.
Tullafgifterne blefvo derefter nedsatte från 20 till ro procent af värdet.
Ändteligen befanns den fria införseln så högst ofördelagtig för Fabrikerne och så alldeles utan påräknad förmon för Stats-Verket, att Kongl. Majit ansåg sig föranlåten, att genom Kongl.
Förordningen den 1 Januarii 1794, återställa Förbudet.
Genom en år 1790 utfärdad
Författning blef a5o Den a 8 Junii f. m. det förklarad* att utrikes tillverkadt Toppsocker skulle få emot tull inkomma under iagttag3nde af åtski II i ge säkerhetsmått emot missbruk och underslef.
Denna anstallt, tilläfventyrs påkallad af allmänna opinionen vid en då inträffad stegring i sockerprisen, befants snart motverka det dermed åsyftade ändamålet, hvarföre ock densamma år 1792 upphäfdes på de i Författningen derom anförde märkeliga skäl, att Kronan icke vunnit man förlorat i Tullen pä Socker, och lur enärägeriet med varan icke aftagitj utan fnarare ökats.
I fall desse af mig anförde skäl och omständigheter, beledsagade med bestämda uppgifter och bestyrkte af en flerårig erfarenhet ej sakna allt anspråk på uppmärksamhet, torde det föranleda till närmare eftersinnande, med hvad mer eller mindre sannolikhet det vore att förmoda, att en oinskränkt ioförsels frihet skulle för Statsverket blifva af den fördelagtiga påföljd som dermed åsyftades.
För min del bör jag erkänna, att jag ej äger ringaste anledning till förhoppning att detta ända mål skulle kunna nöjaktigt uppfyllas.
Deremot tviflar jag ingalunda, att Rikets importrörelse, befriad från de band, hvarmed densamma anses under prohibitivSystemet vara fjettrad, skulle, efter Utskottets afsigt, kraftigt uppmuntras och införseln af främmande
Manufacturvaror komma att utgöra ett föremäPför täflan emellan Städernes handlande; äfvensom att sådant skulle, åtminstone till en tid, bidraga, till nedsättning i prisen på Fa - Den 28 Juni i /. m. brikstillverkningarne.
Då jag således; lika med det Höglo!!.
Mig förekommer det tvärtom klart och otvifvelagtigt, att det vore mera ledande till det allmänna ändamålet att söka medverka till den inhemska näringsflitens befrämjande, än att föreslå anstalter, hvarigenom densamma skulle försvagas och förtryckas samt för vinningslystnaden tillfällen öppnas för sådana beqvämlighets speculationer, som afvände hågen från redbara och för Riket |bålande entrepriser och förvandlade
Svenske handlande till utländske commissionairer, hvilkas omtanka 8kulle, i förbindelse med främmande interressen , hufvudsakeligen riktas på importen af Luxartiklar, hvaraf landet till förfång för en nyttig nationalindustri, snart skulle öfversvämmas.
Jag tror mig äfven äga grundade skäl till den tanka, att någon egenvillig stegring i prisen på de inhemske
Fabrikernes tillverkningar icke bör vara att befara, då rörelsen ej är inskränkt till någon viss dass af medborgare, utan deremot fullkomligt fri och öppen för personer af alla stånd och vilkor, sorn åstunda att i densamma ingå, så att följakteligen erforderlig concurrence vid dess bedrifvande aldrig kan saknas, så framt idkaren njuter säkerhet i Författniogame och kan vara förvissad att ej blottställas för ,de äfventyr och förluster, som äro oundvikliga följder af vacklande och föränder lige economiske Systemer, och att i allt fall Dt,n 28 Junii f. m. de Svenske Slöjdenäringarnes Upprätthållande är ett föremål af allmän vigt och utan all tvifvel mera förtjent af en liberal och för landets sanna fördelar nitälskande Nationalrepresentations behjertande, än den tilltälliga förmon, som möjiigen kunde för en korrt tid tillskyndas ett antal varuförbrukare enskildt.
Under tillämpning af dessa grunder, torde Höglofl. Ridderskapet och Adeln finna, att en så beskaffad anstallt, 60tn de nu föreslagna, icke skulle kunna förenas hvarfen med billighet och rättvisa eller med Rikets sannskyldiga båtnad, aldraminst på en tid, då andra nationer, och deribland den Engelska och Franska, som säkerligen äro nog upplyste, för att utan fördom bedöma sina economiska fördelar och hvilkas Manufacturer redan för längre tid tillbaka, uppnått den stadga och fullkomlighet, att de vida mindre än de Svenske slöjdenäringarne ägde att äfventyra vid en medgifven främmmande concurrence, ännu draga i betänkande, att med bifall till senare tiders högst beprisade läror i Statshushållningsvettenskapen, tillåta en rubbning af ett näringssystéme, hvars värde och redbarhet
Seders erfarenhet btkräftat, och det vid sådant förhållande utan tvifvel vöre för en Stat med Sveriges inskränkta resourcer högst orådligt, att öppna för främmande Fabrikanter tillfällen till en medtäflan, som i andra länder är den Svenske Slöjdeidkaren förnekad. jag har ansett det vara enligt mia Den 28 Juni i f. m. 233 pligt sorn medborgare och representant, att ge? nom detta vördsamma anförande , som tillika innefattar en framställning af de grundsatser, dem jag, i egenskap af Embetsman trott mig böra taga till rättesnöre för mina handlingar och åtgärder, söka fästa Höglofl.
Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet på de flere vigtiga skäl och considerationer, som efter min öfvertygelse förekomma till öfvervägande vid detta ömtåliga ärendets granskning; och får jag sluteligen tillägga, att, ihändelse det skulle anses nödigt att införsel tillåtes af visse Manufacturtillverkningar, som hittills ej varit före. mål för den inhämske slöjde-industrien och dem modet och luxen i sednare tider till äfventyrs gjort nödvändige, Kongl.
Majit ej lärer underlåta att i detta afseende vidtaga de åtgärder, som omsländigheterne kunna fordra.
254 Ben 28 Junti f. mi N:o 4.
Bevillningsutskottet har bland andre grunder för den blifvande Tulibevillningens utgörande i främsta rummet föreslagit:
Att fri införsel af alla främmande varor hädanefter skulle äga rian mot erläggande af Tull.
Emot det Statshushållningssystéme ur hvil-; ket denna grundsats härstammar , har jag redan den 15 sistledne Februarii, ehuru aldeles oberedd, yttrat mig.
Af skyldig agtning för Ridderskapet och Adelns billiga fordran, att ej i otid blifva besvärad med öfverläggning i detta ämne och för att ej trötta Ridderskapets och Adelns tålamod, har jag alltsedan afhållit mig från att vidröra detsamma, ehuru ofta jag dertill kändt mig lifligt uppmanad afl åtskilige yttranden hvilka tid efter annan tillfälligtvis ägt rum, då dermed närslägtade frågor förevarit, och vågar derföre nu vördsamt anhålla om Ridderskapets och Adelns tålamod.
Jag erkänner
Utskottets obestridliga nit för allmänt väl i ser och känner att jag vågar mig fram mot kunskapsrika motståndare; men den fastaste öfvertygelse att Utskottet i denna fråga varit ledt af ett för Sverige skadligt systéme befaller mig att ej misströsta, då jag ärligt och med värma uppmanar
Utskottets Den 28 Junii f. m, 235 härvarande ledamöter att med den skarpsinnigt het sorn synes dem egen, inlåta sig i en granskning af detta systéme, hvarvid jag anhåller att som uttryckeligt förord, få fastställa den grundsats för öfverläggningen, att ingen tillämpning på personer inom eller utom detta Hus må göras, af hvad som i allmänhet rörande sjelfva de olika systémerne, kommer att yttras.
Ämnet är vigtigt, det rör samhällets grundval; frågan är icke mindre än den: om man skall förkasta den gamla läran, som anser sam^ hållet för ett hushåll, en gemensam Jamilie, eller bibehålla denna åsigt af Stat, sorn visserligen har sina olägenheter, men likväl ej utan alf— varlig undersökning får antagas såsom allmänt förkastad, eller allmänt förkastlig, ehuru det agtningsvärda Utskottet för sin del så synes anse den.
Under de sednaste åren hafva vi sett dels i 6tröskrifter, dels i våra dagblad, en mängd artiklar, i hvilka man mer eller mindre utförligt och utur serskildte synpunkter sökt bevisa nyttan och nödvändigheten af en oinskränkt frihet i den utrikes importhandeln och till styrka för systemet dermed förblandat frihet i inre handeln och näringar ne, glömmande att dessa ämnen, såsom hvarandras motsatser icke tåla förbländning, utan måste serskildt till sina grun» der och verkningar betragtas.
Men sedan man hunnit derhän att allvarsamma ämnen, långt ifrån att väcka ledsnad, 236 Deri 2o Junti f. nt. tvärtom med begärlighet omfattas, torde äfven något som icke innehåller lofqväden öfver den oinskränkta handelsfriheten få upptaga några ögonblick.
Jag har för min del längre tid hyst den öfvertygelse och står ännu fast dervid, att våra inhämska afhandlingar öfver allmänna hushållningen med få undantag äro; antingen nakne utdrag ur utländska theorier, uppställde antingen i fullkomlig cosmopolitijk anda, eller med enskildt hänseende till de länder der Författarena lefvat; eller ock hafva de varit eftersägningar af yttranden inom Utländska lagstiftande församlingar , eller till deni ingifne böneskrifter, bägge slagen påkallade, dels af samma cosmopolitiska anda, dels af landernes serskilta läge och beskaffenhet , eller tillfälliga ställning.
Sällan hafva vi skådat någon original-artikel, som oberoende af alla mer eller mindre moderna eller vidt beryktade utländske theorier, utur vårt eget lands beskaffenhet och läge, samt med calla iligt hänseense till vår nationalitets och sjelfständighets bevarande, uppfattat grunddragen till cn theori för Svenjk Statshushållning.
Gränsen för detta yttrande, måhända äfven min förmåga, medgifver ej någon egentlig utveckling af ämnet i hela dess vidd och inskränker mig således för denna gång till de allmännaste åsigterne, hvilka jag likväl skall försöka gifva all den omfattning, sorn fordras
Ben 28 Junii f. mi för att tydligt utmärka det hushålls-systéme, jag vågar anse för vårt land vara det lämpligaste.
Beredandet af så mycken och så beskaf. fad enskild njutning, sorn ined bibehållandet af Statens sjelf ständiga bestånd är förenligt.