Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter de uplysningar jag erhållit, har denna fråga icke rönt något motstånd inom Borgare- och PresteShn.
Till följd af det föredragningssätt dessa
Stånd antagit äro beslut i denna del af dessa (vänne Stånd ännu icke fattade; men jag tror likväl, att nämnde tvänne Stånd, komma alt bifalla IIlsk:s förslag.
Visserligen är det en sanning, att det står R. o. Ad. öppet att icke rätta sig efter de öfriga Ståndens beslut; men, om man önskar framgång
Den 26 April f. m. 425 åt saken, anser jag att Stånden icke böra splittra sina meningar.
Jag kan icke misskänna afsigten hos tvänne talare, hvilka för omvårdnad om den ort, der de hafva sin embetsmannaverksamhet, har yrkat en ändring i Utsk:s förslag; men jag tror mig hafva ftyll an ledn. förmoda, att hvilka concessiooer man än vill göra, så länge de leke gå myckel länyre än någon menniska här kan önska, kan man för Ulsk:s förslag icke heller påräkna någon välvilja från det håll hvarifrån desse
Hrr befarat att missnöje skall komma alt upsla.
På grund af desse och af andra med mig liktänkande talare anförda skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag.
Sedan jag sist hade ordet, har en ledamot i Utsk. uttryckligen sagt hvad meningen egentligen är med Utsk:s förslag, nemligen att öfverflytta bränvinstillverkningen frän jordbruket lill släderne.
Just derföre, alt jag farin denna åsigt genomskinlig i Utskis förslag, har jag hestrid! detsamma.
Den siste värde talaren har förklarat, alt emedan man endast meddelar en utvidgning af den rättighet jordbruket eger, skulle öfverängen icke vara hastig.
Jag får dock fästa den värde talarens npmärksamhet derpå, att, om i detta förslag icke förekommo sådana stadganden, som tvinga jordbrukaren att anlägga större hränvinsfabriker än de närvar:de, skulle denna förflyttning af hränvinsbrännings-rättigheten till städerna icke blifva så vådlig; ty del år klart, att städernas fabrikanter skola hafva större fördelar af rörelsens bedrifvande, än egare af dylika fabriker å landel.
De, som drifva denna näring i städerna, hafva en större vinst utaf den genom försäljningen af drank, den de icke kunna använda lill kreaturs utfodring.
Härigenom erhålla de en Icke obetydlig ersättning för både skatt och arbete.
Dessutom hafva de fördelen pä landtmannens bekostnad att, när spanmålspriserna äro nedtryckta, npköpa sina behof lill ett ringa pris, och dessutom hafva släderne alltid en större tillförsel, än som på landet kan finnas, samt kunna följaktligen lättare än landlmannen erhålla råämnet lill fabrikerna.
Fabrikanter i städerna komma genom Utsk:s förslag i ett fördelaktigare förhållande än landlmannen.
I öfrigt ber jag att få nämna, att jag icke finner någon fördel af delta förslag framför det gamla stadgandet, såvida man menar hvad man säger, nemi. att man vill inskränka bränvinstillverkningen och icke alt flytta den från jordbruket till sladsmannanäringarne.
Jag hemställer om icke allt det efterföljande i Utsb:s förslag kunde antagas, om raan bibehåller 2:dra §. i den gamla författningen, dervid intet annat kommer ali ega rum, än att man icke flyttar den rättighet jordbruket eger till städerna.
Det är visserligen en sanning, alt man i theoretiskt hänseende då icke kommer att gå så långt sorn Utsk.; men i praktiskt hänseende åter kommer man att vinna fullkomligt detsamma.
Vid det förhållande alt många landtmän hafva den öfvertygelsen att ega rättigheten att tillverka bränvin, hemställer jag om, då denna klass är högst talrik, det är värdigt att, för ifrande af en Iheori, för en princip,' framkalla ett missnöje inom landet, derigenom att man beröfvar dem en rättighet, som de nu uteslutande ega.
Jag tror det icke vore 426 Den 26 April f. m. klokt handladt, och derföre motsälter jag mig det samt anhåller om Ilr Gr:s o. Landtm :s Propos. på hvad jag förra gången yttrade
Den siste talaren förklarade, att man borde fästa afseende på MedShns beslut i denna fråga.
Ilan nämnde, att Preste- och BorgareStm bifallit densamma.
Det skulle på det högsta förundra mig, om BorgareSt. icke bifallit punkten, då det genom förslaget erhåller en rättighet, som nu ensamt tillhör jordbruket; men jag ber Hr Gr:n göra sig underrättad om BondeSt:s beslut i denna fråga, hvilket torde vara mera förtjent af upmärksamhet, enär BondéSt. representerar största delen af den jordbrukande befolkningen i landet.
Mörner, Carl Göran Detlof: Sedan Hr Gripenstedt yttrat sig, anser jag icke nödigt alt i frågans all manlighet något
Rumin del serskildt tillägga, utan förenar mig till alla delar med honom.
För den händelse att representationen emedlertid skulle anse tiden vara inne, alt i nu förevar:de fråga uttaga steget så långt, som Utsk. föreslagit, må det tillåtas mig att, i afseende på detaljerna af förslaget, vid denna serskilda punkt göra några erinringarHvad således först angår rättigheten att i stad idka bränvinsbränning med staiäpannor, kan jag icke gilla det härom gjorda förslag.
Någon rationel grund lill denna utsträckning af bränvinsbränningsrättigheten i städerne, kan, enl. min åsigt, icke anföj-as, och förslaget står icke heller tillsammans med de skäl, Utsk. upgifvit för bibehållande af småpannorna.
Utsk. säger, att detta endast skett, för alt icke rubba bestående förhållande; men en utsträckning till städerne af hvad som man anser mindre lämpligt för landet, torde icke vara riktigt; således — denna genom Utsk:s förslag gjorda modifikation i Kongl. Maj:ts Propos. måste jag bestrida.
Vidare har Utsk. sagt, att rättighet till bränvinstillverkning skall tillkomma en hvar, som, enl. 4 § 1 mom. i Fabriks- och Haudtverks-Ordn. den 22 Dec. 1846 är berättigad alt idka fabriksrörelse; men hvarföre skall ej den, som enl. 5 och 6 §§ isamma förordning eger rätt att idka fabriksrörelse, äfven hafva enahanda rättighet till bränvinsbränning.
Uti 6 § säges att då omyndig varder egare till redan anlagd fabrik, äfvensom då fabriks- eller handtverksidkare varder under förmyndare stäld, rörelsen må kunna fortsättas med förmyndarens samtycke och under hans ansvarighet.
Hvarföre skall nu, om en person användt betydliga kapitaler för anläggning af en bränvins-lillverknings-fabrik, ett kapital l. ex. af 20,000 R:dr, han icke få begagna denna rättighet, derföre att han varder under förmyndare vård ställd, och hvarföre skall man heröfva hans arfvingar denna förmån, derföre att de tilläfventyrs äro omyndiga?
Hvarföre skall man göra det nedlagda kapitalet.ofruktbart eller på sådant rätt förringa anläggningens värde?
Enl. 5 § i Fabriks- och HandlverksOrdn. är del tillåtet att idka fabriksrörelse för frånskiljd hustru, enka och ogift qvinna, som eger Svensk medborgarrätt.
Jag kan Den 26 April f. m. 427 icke heller här anse det vara rikligt att frånhända dessa rättigheten att jemväl idka fabriksbränning-, Utsk:s förslag i denna del kan äfven lätteligen ändras, om man, i st. f. att citera §§ och monia i Fabriks- oell Handlverks-förordningen, inskränker sig att säga, att en hvar, som är, enl. författningarne berättigad att idka fabriksrörelse, må hafva rättighet till bränvinsbränning.
Derigenom undgår man alt behöfva åberopa en författnings dato, som kan vara underkastad förändring.
Ytterligare säger Utsk. att den, som eger eller innehar serskild skattlagd jord, skall hafva rättighet att idka hräuviusbränning.
Hvarföre har man här icke begagnat det mera generela uttrycket ”i mantal satt jord?”
Jag tager mig derföre friheten föreslå, att redaktionen af monntet må blifva ungefär följande: ”Bränvin må, på landet och i stad, tillverkas af en hvar, som antingen är, enl. författningarne, berättigad alt idka fabriksrörelse eller ock eger eller innehar i mantal satt eller serskildt skattlagd jord.”
Då jag emedlertid anser vanskligt alt skrifva §§ på fri hand, serdeles i en fråga af den vigt som delina, kan jag dock ej ifrågasätta definilifl antagande af denna ordalydelse, ulan får, under afstyrkande af alla försök i redaktionsväg, endast hemställa att, derest B. o. Ad. anser tiden vara inne att uttaga steget ända derhän, sam Utsk. föreslagit, Ståndet måtte fatta ett beslut i denna syftning jag nu, i öfverensstämmelse med hvad andra talare yttrat, tagit mig friheten föreslå, men alt åt Utsk. malte öfverlemnas att närmare granska och föreslå ordalagen i §:n.
Ur von Kock: Anmärkn:r hafva blifvit gjorda mot det af mig föreslagna tillägg till §:n.
Man har nemi. sagt, att genom min redaclion har man tagit på hand att antaga produkt-beskattning, likasom genom llr von Hartmansdorffs förslag, att antaga uttrycken enkel och sammansatt redskap samt indelningen i större och mindre bränneriet'.
Medgifvande riktigheten häraf, hemställer jag, om det icke skulle låta sig göra, att de ledamöter, sorn vilja antaga det Usla morn., sådant det är, eller med den af Gr.
Mörner föreslagna modificalion, hvari jag skulle kunna instämma, ville begära propos. på dessa serskilda förslag; men med förbehåll att, sedan man afgjort såväl denna, som 2, 3, 8 och 38 §§:ne, hvilka innehålla de förnämsta grunderne för författningen, man finge återkomma till dessa amendement, emedan man då kunde antaga ordalag, som passade till de förut fattade besluten, och att man således anhölle om proposition på Usta mom. å ena sidan och å andra sidan på bibehållande af den gamla författningen, med öppen rättighet att, om detta mom. antoges, man sedan må få återkomma till frågan om den inskränkning sora bör ega rum, i fråga om den mindre bränvinsbränningen eller mindre redskapen eller hvad man vill kalla det.
Endast härigenom kan man erhålla lämpliga och passande ordalag.
Jag har begärt ordet för alt yttra mig mot talare, sorn sagt, dels att bränvinsbränningens 428 Den 26 April f. m. bibehållande vid jordbruket är nyttigt och nödvändigt, och dels att ifrågavartde reform vore för mycket brådstörtande.
Jag har länge tänkt härpå, och kommit till det resultat, att bränvinsbränningen icke är för jordbruket nödvändig; men sum jag icke tilltror mig att rätt väl kunn3 bedöma saken, anhåller jag att få erinra, att man vid Allmänna Landtbruksmötena här i Stockholm åren 1846 och 1847, uttalade den åsigt, att bränvinsbränningen icke vore( för jorden nödvändig.
Vid Landtbruksmöte! sisth år uttrycktes samma åsigt och derjemte, alt en betydligt högre skatt skulle på bränvinshandteringen åsättas, äfvensom mycket skärpta kontroller införas.
Se dermera hafva komitlerade för ordnandet af krediliv-väsendet och låneanslalterna yttrat: ”att den s. k. husbehofsbränningen, som vid 1809 och 1810 årens Riksdag frigjordes från förut gällande inskränkningar, har medfört de mest bedrölliga följder i både moraliskt och ekonomiskt hänseende” och ”man skulle kunna säga, att kreditlagstiftningens ordnande och bränvinsbränningens inskränkning vore de enda åtgärder, sorn behöfde vidtagas, för att i landel frambringa ett allmänt välstånd.
De utgöra alltså föremål för en faderlig regerings yppersta omsorg.”
Af de embetsberättelse!’, som K:s Befh:de lill K.
M. i underd:het sednast afgifvit, hafva 11 å 12 Landshtr vidrört denna håga, och de fleste hafva enstämmigt uttalat den tanke att bränvinsbränningen är för mycket utsträckt.
Endast i ett län, nemi.
Östergöthland, har K:s Befhtde under Landsh.-s frånvaro uti den afgifna berättelsen sagt, att bränvinsbränningen är nödvändig för jordbruket.
Jag anhåller alt få upläsa hvad de öfriga K:s Befh:de i ämnet yttrat.
Kts Befhtde i Westmanlands län säger: ”ang:de bränvinsbränningens gagn för boskapsskötseln äro tankarne inom provinsen ännu ganska delade, dock synes den meningen allt mer och mer få öfverhanden, att det gagn, den kan lemna för densamma icke motsvarar de olägenheter och kostnader, som med bränvinsbränning äro förenade.” K:s Befhtde i Christianstads län har, sedan han först framställt den missriktning jordbruket erhållit genom bränvinsbränningen och den såsom följd deraf öfverdrifna potatisproduktionen yttrat: ”Så länge denna näringsgren är ett privilegium för hemmansegaren och ett monopolium fästadt vid jorden, måste jordbruket stå tillbaka för den möjligaste vinsten för dagen, hvilken erhålles på sädesproduktionens och ladugårdarnes bekostnad.” Kts Befhtde i Blekinge län har anfört: ”Potatesodlingen är i allmänhet, i förhållande till det öfriga utsädet, för stor.
Sädesproduktionen inom länet skulle otvifvelaktig! vara tillräcklig för dess innevånares behof, om icke en så stor del af hvad jorden afkastar åtgick för bränvinstillverkning, som vid ungefärligen 1,000 vanliga bränneriet’ och 27 ångbrännerier medtaga minst 18,000 Ttr säd och 160,000 Ttr potates; hvarföre ock i vanliga år eller vid fullt medelmåttig skörd mäste från andra orter, hufvudsakligen Skåne, Gottland och Öland, anskaffas omkring 36,000 Ttr säd, utom hvad som erfordras för Kongl. Flottans behof.” Kts Befhtde i Hallands län har andragit: ”Så länge jordbruket D.en 26 Ap i rl f. m.
429 grundar sig på bränvinstiIlverkning, kan det aldrig nå samma höjd oell utveckling, som i andra länder, der denna tillverkning är skiljd från jordbruket och bedrifves såsom en serskild fabriksrörelse.
Men det är icke att hoppas, det husbehofsbränningen kommer att uphöra förr än den genom sin egen öfverdrift korrigerat sig sjelf, och den tid kommer väl, måhända snart nog, då den höga produktionen så nedsatt priset, att det icke blir någon vinst för jordbrukaren, att förvandla säd och poläter lill bränvin.
Handlingen torde och tåla högre beskattning, särdeles som efter hvarje Riksdag alla möjliga försök göras att genom förändring i tygen eludera författningar, och undgå erläggandet af bestämda utgifter.” K:s Befhide i Malmöhus län säger: ”Bränviusbränvinsbränning är den enda egentliga binäring, som idkas.
Den s. k. husbehofsbränningen tued små pannor och enkel redskap är visserligen i aftagande, men de med en aldrig tröttnande upfinningsförmåga allt jemt förbättrade ångbrännerierna förvandla all åtkomlig säd och potatis i en bränvinsflod, hvars vågor hola att fördränka hela landet, om icke snart en damm sättes för deras verksamhet.
Det är denna som utgör hufvudorsaken till den ökade fattigdom och slöa liknöjdhet, hvaruti arbetsklassen oemotsägligen sjunker utan alt kunna uppehållas, så länge vinningslusten icke afser medlen för sina framgångar.
” Hrnne torde ihågkomma, alt just inom dessa län är bränvinsbränningen mest utsträckt.
Vidare har K. M. i Sin Propos. sagt, att brån vinsbränningen, sådan den hittills bedrifvits är högst skadlig, och K.
M. har tillika pä det allvarligaste upmanat R.
St. ”att, med åsidosättande af alla enskilda och jemförelsevis obetydliga intressen, medverka lill undanrödjande eller åtminstone förminskning af ett ondt, som, om del får ohejdadt fortgå, måste föra landet allt närmare till ekonomiska obestånd och moraliskt förderf.” Sedermera hafva vi emottagit en mängd petitioner och motioner i samma syfte, som Hrr Landsförs af mig nu upläste embetsberättelser.
Skälen för den föreslagna reformen synes mig särdeles talande och ännu mera, om man ihågkommer att, oaktadt den låga skatten, antalet af bränvinspannor, som år 1829 upgick till 173,000, blifvit så förminskadt att det år 1852 endast utgjorde 35,000.
Detta bevisar ju, alt en stor mängd af allmogen redan insett, att bränvinsbränniugen icke är nödvändig för landtbruket.
Huru man då kan påstå, att förslaget skall vara brådstörtande, kan jag icke fatta, särdeles som man haft så lång tid att betänka sig.
Man har vidare sagt, att förslaget icke medgifver någon öfvergång; men 99 och 100 §§ visar just en sådan öfvergång. 1 anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande, att Utsk. velat flytta bränvinsbränningen lill städerna, får jag erinra, att derom finnes icke ett enda ord i Utsk:s Betänk.
Det innehåller endast, att bränvinsbränningen bör öfvergå till fabriksrörelse.
Under frågans behandling i Utsk. hyste jag den åsigten, att bränvinsbränningen reglerades bäst, om fabriker inrättades å landet, der ymnig tillgång på spannmål och lätt sjötransport vore att tillgå, och nå - 430 Den 26 April f. m. got liknande yttrande har troligen gifvit Frill.
Åkerhjelm anledn. till hans sista anförande, sorn till en stor del torde förfalla, då nian finnér att Utsk. icke föreslagit eller ens åsyftat bränvinsbränningens förflyttande till städerna.
Jag anhåller om bifall till lista morn.; men ser ganska gerna, om ett sådant tillägg kan införas i 3 morn., sora Hr von Hartmansdorff och Frih. Raab önskat.
Hvarje fråga genomkorssas af många olika intressen, och långt ifrån att tillfredsställa dem alla, afhugger man knularne med Alexander-svärdet.
Så förefaller det mig i denna fråga, att man sökt snarare att med ett slag hugga denna frågas alla intressen itu, än att genom en nöjaktig utredning gifva hvar och en sin rätt.
Stora intressen linnas här i denna fråga, nemi. bränvinsbrännarens och jordbrukarens på ena sidan, samt på den andra lilantropéns, fosterlandsvännens, nykterhetsvännens, vännerna lill en allmän nationalvälmåga, och slutligen Regeringens intresse och beskatta denna rörelse, som lill stadskassan kan inbringa många millir.
Lösningen af en sådan fråga måste bero af en noggrann jemförelse af hvarje intresses art att uteslutande vilja åt sig skaffa gehör.
Om man vill rätt reda denna fråga, måste man, med förbiseende af alla dessa intressen, ställa henne på en rent rationell grund, och man skall då finna, huru den skall beskattas; ty all industri framgår på enkla och naturliga vägar, och man skall äfven finna, alt endast på detta sått en sammanjemkning af de olika intressena kan åstadkommas, och hnfvudändamålet omsider vinnas, nemi. bränvinsbränningens småningom förminskande.
Man har visserligen kallat detta förslag för ett öfvergångsförslag; men, Mine Hrr! hvarken genom detta förslag eller de anförde skälen bar det för mig varit möjligt alt förstå orsaken till en sådan förslagets benämning.
Detta förslag uphäfver, likasom genom ett trollslag, en stor del af jordbruksindustrien.
Man tvingar jordbrukaren lill förändrade mellinder, och skatten skall förhöjas 400 proc. öfver hvad den någonsin varit.
Dessutom har man, i st. f. att lill bränvinsbränning fått begagnats hvilka pannor som helst, sagt alt hädanefter fån J icke begagna sådan redskap, J skolén bränna med småpannor och i stora fabriker, samt följaktligen genom maktspråk beröfvat jordbrukaren den rättighet han fordom egt.
Kan dylikt kallas ett öfvergångsförslag?
Jag åtminstone betraktar det icke såsom ett sådant, utan såsom eli ingrepp i jordbrukarens rättigheter, det der icke på ett nöjaktigt sätt kunnat lösa den stora frågan, ulan tvärtom invecklat henne.
Hvarje försök att' genom filantropiska grundsatser reglera henne, skall stranda vid kommande Riksdagars reaktion.
Såsom ett öfvergångsförslag bade jag föreställt mig att man skulle bibehålla den gamla författningen, men med tillägg af den skatt man här föreslagit.
Enl. min åsigt, skulle småpannorna ovilkorligen kommit att uphöra.
Betrakta vi verkningarne af den ganda författningen, så finna vi att bränneriernas antal under loppet af 18 å 20 år nedgått från 144,000 till 36,000, och följaktligen måste man medgifva, att den gamla bränvinsförfattningen ganska verksamt bidragit till inskränkning i brön - Den 2G April f. m. 431 vinsbränningen.
Erkänner man delta, så, för att icke gå brådstörtad! tillväga, bör man väl bibehålla den gamla författningen, och man går då med säkra steg till målet, endast industrien beskatias som sig bör.
Man kunde ju dessutom lemna de mindre bränvinsbrännarne rättighet, att under 2 eller 3 år fortsätta handteringen, och de hafva då tillfälle att under tiden förändra sin hushållning.
Om man t. ex. sagt att år 1857 skola alla småpannor uphöra, så hade man ordnat frågan och icke åstadkommit allt det trassel, sora nu blir en följd af detta förslag, och hvilket blir vida större än man föreställer sig, likasom man icke heller på ett våldsamt sätt usurperar de. rättigheter jordbruket f. n. eger.
En talare har mycket fullständigt utvecklat denna fråga, och, till hvad han yttrat, skulle jag icke haft något alt lägga, såvida han icke fordrat en närmare förklaring i ämnet.
Han yttrade nemi. att en beskattad konsumtion skulle minska sjelfva supandet.
Det tror jag icke; åtminstone öfverensstämmer det icke med mina begrepp i statsekonomien.
Jag tror nemi. att en beskattad konsumtion visserligen inbringar inkomster till Staten, men jag har deremot icke funnit alt konsumtionen derföre blifvit mindre.
Jag tror alltså att della icke är statsekonomiskt rätt.
Jag anhåller derföre alt den gamla bränvinsförfaltningen måtte bibehållas, likväl med den nu föreslagna beskattningen, och alt detta förslag mätte förkastas, samt att efter trenne års förlopp husbehofsbränningen skall uphöra.
Om ändamålet med ifrågavar:de förslag skulle vara att förekomma allt missbruk af bränvinskonsumtionen, så skulle jag förklara att ett sådant ändamål derigenom ej kunde upnås; ty åstadkommandet häraf fordrar otvifvelaktig! ett förbud mot konsumtion och försäljning.
Att likväl ett så beskaffad! förslag, åtminstone för det närvar:de icke är verkstäl 1- bart, torde hvar och en inse, och det är alltså öfverflödigt att derom vidare orda.
Då emellertid den bana Etsk. beträdt, nemi. alt öka beskattningen å bränvinsbränningen, mäste, enl. mitt förmenande i någon mån minska konsumtionen, synes det mig, alt man bör fortgå på denna bana, och jag biträder alltså denna åsigt.
Hvad åter angår frågan, huruvida bränvinsbränningen skall fortfarande tillhöra jorden uteslutande, eller om den skall utsträckas äfven till städerna, så beror detta åter derpå, huruvida det är nödigt och nyttigt för jordbrukaren, icke allenast att tillverka bränvin, utan äfven att tillverkningen drifves i den skala som hitintills.
Äfven härutinnan äro tankarne delade, och jag är icke i tillfälle att kunna bedöma detta förhållande; men jag har dock förr hört att bränvinsbränningen vore för landtbruket nödvändig, ehuru man i sednare tider påstått motsatsen, och man har här på delta rum i dag till och med sagt att bränvinsbränningen derföré vore rent af skadlig.
Under sådana förhållanden synes det mig icke vara äfventyrligt att, då man låter jordbrukarne fortfarande fä tillverka bränvin, så dant äfven må tillåtas städerna.
Härvid bör dock den omständigheten tagas i betraktande, hvarå ,en ledamot här fästat upmärksamhelen, att en alltför hastig öfvergång möjligen kunde medföra olä - ii 2 Den 26 A pr il f. m. genheter för ett större antal individer.
Härom är jag icke heller i tillfälle att kunna fälla något omdöme; men otvifvelaktig! bör denna fråga tagas i noga öfvervägande.
Hvad åter beträffar förslagen till redakiionsförändringar, så instämmer jag med Gr.
Mörner deruti alt datum ä Fabriks- och Handtverksordningen icke bör åberopas.
Dessutom tror jag, alt man icke här bör på slående fot antaga förslag till ändringar i lagen, helst frågan nu första gången är före.
Måhända torde jag kunna antaga, att jag eger åtminstone så mycken förmåga att bedöma ett lagförslags lämplighet, som flertalet af Ståndets ledamöter till hvilkas befattning >det icke hört alt dermed sig sysselsätta; men jag får dock förklara, att jag icke, efter upläsning af ett förslag, kan med tillförlitlighet bedöma, om jag bör godkänna eller afslä detsamma, hvarföre jag får hemställa, huruvida icke Ståndet skall finna att, pä det man må komma till ett godt och nyttigt resultat, de §§, hvari förslag till ändring blifvit gjorde, böra återremitteras lill Utsk., på det att Utsk. må blifva i tillfälle att taga i öfvervägande lämpligheten af dessa förslag och göra nödiga sammanjemkningar; ty man bör noga ihågkomma att vid lagars stiftande ordalagen böra omsorgsfullt väljas, hvilket äter icke här låter sig göra.
Pä grund af alla dessa skäl anhåller jag, att förevande punkt måtte till Utsk. återremitteras.
Hr Hård, Adam:
Då här två åsigter synes vilja göra sig gällande, nemi. den ena alt låta bränvinsbränningen, såsom hitintills, vara fästad vid jorden, och den andra, att obetingadt antaga Ulsk:s förslag i 1 §, hemställer jag till Eder, Mine Hrr! hvilka funnit betänkligt att utsträcka äfven den mindre bränvinsbränningen till städerna, men der vilja hafva i stället förlagt den större bränvinsbränningen, om J icke viljen jemka Edra åsigter.
Jag befarar eljest, att vi på landet kunna få s. k. ansvaringar, sorn tillverkade bränvin pä samma sätt dessa ansvaringar äro redaktörer inom skandal pressen.
Jag föreslår derföre, att, i händelse någon redaktionsförändring skall äga rum, §:n måtte komma att lyda sålunda: ”att bränvin må på landet' tillverkas af en hvar, sora äger eller innehar i mantal satt jord, samt i stad af alla dem, som enl.