Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu vill jag hafva äran att underställa Höglofl Riddcrskapet och Adeln mitt vördsamma förslag i detta afseende.
Sedan Statshvälfningen 1809 och den förlust af länder, hvarigenom hon föranleddes har det både bordt vara, och varit, ett gemensamt föremål för Konungens och Riksens Ständers ornborg, att genom en efter det förminskade rikets krafter inskränkt, och till sam mansättningen bättre beräknad organisation af Statsförvaltningen, gifva alla delar af samhällskroppen en större trefnad eller en ökad styrka.
För att dels undersöka hvad krafter och tillgångar riket ägde, dels uppgifva sättet huru de förmonligast kunde till allmän nytta användas, hafva åtskilliga Comittéer af vidsträcktare syftning blifvit nedsatte.
Flere hafva ägt rum i anseende till Landtförsvarett organisation och vissa förändringar i den samma hafva blifvit utförda.
Ea Comitté har varit nedsatt för reglering af Flottornas ärender, och har afgifvit sitt betänkande- I anseende till den Allmänna Lagskipningm har domstolarnes 838 Den 2 6 Februarii. organisation blifvit utarbetad och föreslagen, samtidigt med den nya lag, sorn nu nalkas sin fullbordan.
Sluteligen har äfven en Committé varit förordnad till granskning af den Inrikes eller egentligen så kallade civila StatsFörvaltningens åtskilliga grenar, och dess arbeten , sorn redan blifvit till Kongl. Majrt öfver* lemnade, komma förmodligen att innan korrt föreläggas Riksens Ständer.
I anseende till lärojlaten, har, sä vidt det angår de allmänna undervisningsverken, utom universiteten , en ny organisation både blifvit Utarbetad, och satt i verkställighet.
Men hvad sorn beträffar en bättre organisation af den undervisning, Prcsterskapet bör meddela, har icke en gång blifvit undersökt, hiort nya religionsböcker fastställda.
Om det, såsom jag tror, förhåller sig rigtigt, hvad Friherre Palmstjerna och Herr Riben anfört, nemligen dels att undervisningen för allmogens barn vore otillräcklig, dels att
Presterskapet vore för mycket besvärsdt med göromål främmande för dess bestämmelse och om d-m förra bristen bör och kan till eigon del afhjelpas genom Presterskapets befrielse från dessa göromål; så bör man undersöka. hvilka deäro, om och på hvem de beqvämligare skulle kunna läggas.
En sådan undersökning kommer följaktligen att beröra den civil» Statsförvaltningens organisation, liksom denna i sin ordning att röra iäroståndet, och det är naturligt, emedan ingen del af statskroppen ät umbärlig eller likgiltig för de öfriga.
Den c G Februarii.
839 Orsaken hvarföre den presterliga grenen af lärostaten blifvit utan den granskning, man egnat åt alla öfriga delar af Statsförvaltningen är, utan tvifvel den att man fruktat ett sådant steg vara, eller kunna komma i strid med presterskapets privilegier; ty då andra momentet deraf stadgar: ’*Att Äcademier, Gymnasier och Skolor böra hållas vid magt Och i deras vilkor befordras, sa vidt rikets stat oih tillftånd dst kan medgifva” finnes intet sådant iörbehåll utsatt i anseende till det egentliga presterskap»!, ehuru Professorer, Gy mnasii och Skollärare sedermera hopräknas bland dess medlemmar, och tillerkännas samma rättigheter.
Meningen med stadgandet i privi egierna, att e< clesiatikstaten i allmänhet skall oförändradt efter gammal häfd bibehålla sina Biskopsstift, prebenden, Boställen, hemman och lägenheter, tionde m. m., bör ej kunna vara lågon annan än. den, att hvad sorn till lärostaten blifvit anslaget , skall oförryckt vid densamma bibehållas; men ej att hvarje särskildt medlen skall, oagtadt billighetens och tidens deremot stridande fordringar, förblifva vid lika öfverftödiga eller otillräckliga inkomster, som hans företrädare.
Utförandet af en sådan grundsats skulle leda till de orimligaste påföljder; och det skulle hindra styrelsen att någonsin förbättra lärostatens organisation, om den ifrån början varit felagtig, eller med tiden så blifvit.
Nya Stift skulle icke kunna inrättas emedan de gamla Bbkonparna utsträckt sin myn - Den 26 Febru 'fii. dighet äfven öfver de nyås Område; nyacock* nar, eller pastoratsklyfningar, skulle, för en dylik ordsaks skull icke kunna tillåtas; Adjuncters och Comminiurars knappa löner skul le ej kunna förbättras, under det kyrkoherden åtnjöie öfverdrifna inkomster, emedan det tillförene så varit; bristen på undervisning för allmogens barn skulle ej kunna afhjelpas, emedan hon afven fordom brustit o. s- v. Gäll" de denna regel för läroståndet, så borde han Sfven gälla för krigsmagten, hvars indelning blifvit genom 80 §.
Regeringsformen till sina grunder stadfästad, och styrelsen icke äga, att jemna Ofiicerarnes löner eller använda indelningarna till Generals och Presidentslöner, till Invalidinrättningar m m.
Men lika väl, gom styrelselsen bordt iagttaga tidens fordringar i militairiskt afseende, blott indelningarne gått till krigsbehof, och likaväl som hon gjordt det både i anseende till Arméen, till den civila Statsförvaltningen och skolverken, likaväl kan och bör hon göra det i anseende till kyrkoväsendet, blott medlen icke dragas från Ecclesiasfikverket.
Regeln är här densamma, som för användandet af Statsanslagen.
De äro bestämda och få icke öfverträdas i anseende tilländamålet; men inom titlarne får regeringen, efter sitt bästa omdöme, göra dispositionen.
Också har hon gjordt det äfven hvad kyrkoväsende! beträffar.
Tid efter annan hafva nya Stift blifvit bestämda, pastoratsklyfningar gjorda, kyrkor sammanbyggda m. m.
Det återstår nu att göra en sådan reglering allmän för hela riket och för hela iäroctaten, Den 26 Februarii. 841 för prestr-rskapet, så val som för skollärare.
Att underkasta detta ämne allmän profning bör icke vara mindre tillåtligt och rigtigt, än att sysselsätta sig med andra förbättringar af samhällsinrättningen.
År en granskning af Presterskapets organisation och inkomster behöflig, rigtig och loflig: så frågas om det är sannolikt, att d^n skulle leda till en önskelig slutföljd, att nemligen utan Statens ytterligare betungande fin na medel tillräckliga för kyrkoväsendet, och derjemte att fylla de närvarande bristerna i den allmänna undervisningen.
Jag tror det, och skall anföra grunderna för denna mening
Enligt de uppgifter öfver taxeringarne från år i 7, sorn blifvit meddelade Comitéen för reglering af styrelseverken, hade ett antal af 4,760 ecclesiastika personer, enligt deras egna uppgifter, en löneinkomst af 1,912,737 R.df samt dessutom 1910 mantal i Boställen värderade till 7)7 55,108 R:dr, hvaiå 4 procents afkastning gör . . . 31»,204 Tillsammans 3,322,941 R;dr oberäknadt hemman, lägenheter, fonder, tionde och andra inkomster, sorn till sjelfva kyrkorna, läroverken och de fromma stiftelserna äro anslagna.
Deremot har hela krigsmagten till lands och sjös, endast 1619 och ci^ vil-staten blott 437 mantal i boställen. 342 Den 26 Februari i Om dessa inkomster rigtigare fördelades, emellan lärostaten, så skulle de utan tvifvel blifva mer än tillräckeliga ?.tt jemnare och skäligen löna hvarje behöflig lärare för sig.
Ännu säkrare skulle det vara händelsen, om Presterskapets personal förminskades.
Den synes framförallt i Städerna vara större än sorn behöfves.
I Norrige utgöra Presterna något öfver 400 i Sverige omkring 3200; eller åtta giitiger så många, ehuru Sveriges folkmängd är blott 3 gånger större än Norriges.
Der fattas onekeligen prester på vissa orter, men skillnaden är ändock för stor, synnerligen då niaD i hogkommer att Norrige är mycket glesare befolkadt än vårt Fädernesland.
Betydlig besparing torde ock kunna göras oin flera kyrkor sammanbyggdes till en.
Det synes vara nog, om på landet en kyrka finnes inom hvarje qvadratmil, hvarigenom ingen finge längre än § mil kyrkoväg.
Nu gifves det orter i Skåne, Öster- och Westergöthland, hvarest 8, 10, !i och 12 kyrkor finnas på qvadratmilen.
På Gottland och i Lunds Stift äro öfverhufvud 4 kyrkor på qvadratmilen O. S. V.
Om öfverflödiga prester och kyrkor kun. na besparas, och öfverdrifna löner för somliga af Presterskapet minskas: så frågas om det är rigtigt och laglige att använda besparingarna på någon annan än religionsundervisningen?
Oriktigt lärer ingen kunna påstå det vara, att taga medel, sorn icke till sitt egenteliga ändamål behöfvas, och använda dem till något Den 26 Febmiarii. 843 dylikt, der de tarfvas.
Ty hvartill skulle det tjena att hålla flera kyrkor och prester än som erlordias , under d t undervisningen för barn- eller andre är otillräcklig
Olagligt synes det mig icke vara, emedan kyrkolagen uti 3 Cap. 10 § ålägger presterskapets ”att med flit drilva derpå att barn, drängar och pigor lära läsa i bok ”
När föräldrarna i anseende till fattigdom eller andre omständigheter icke kunna sjelfve besörja det, så bör Presterskapet foga anstalt derom, på församlingens bekostnad.
Om nu de anslag, som redan äro gjorda för lärostaten befinnas tillräckliga både för religions- och barnaundervisningen, utan socknens ytterligare betungande, så synes deras fördelande så, att de uppfylla begge ändamålen, icke eller vara lagstridigt.
Hvad den öfriga och högre undervisningen beträffar, så utgå både presterskapets privilegier och an-r dra ecclesiastika författningar, i vårt fäderneslnnd, ifrån den visserligen rigtiga grundsats att betrsgta lärostaten såsom ett helt; kvadan ock lärare så väl vid högskolorna som vid de lägre hafva gemensam brfoidringsrätt med presterskapet, och den till och med dubbel.
Hvad som gäller om läroståndets personal, synes man ej utan motsägelse kunna neka om dess inkomster, och icke fä exempel torde kunna uppvisas, att säd och andra iniägter 60m ursprungligen tillhört kyrkorna och deras tjenare, med tiden blifvit tillaggda läroverken, utan alt hvarken prästerskapet eller någon annan dervid klagat efver olaglighet. 844 Den 2(5 Februari i.
Man bör sluteligen ihogkomma att Presterskapets antal och inkomster, icke härröra från någon bestämd plan hos stiftaren, utan från det Catholska Presteväldet, och hvad slumpen, vid reformationen åt Kyrkoväsende! lemnade öfrigt.
Då var all undervisning riktad på religionsläran och okunnigheten för öfrigt nästan fullkomlig.
Mensklighetens utveckling har sedermera gatt vida, och ungd ornen behöfver undervisning i mångå flera stycken, utan at läroståndets sammansättning och åligganden blifvit tillbörligen rättade derefter.
Endast i Skolverken har detta framskridande ägt rum; det har varit betydligen hämmadt genom bristande medel, det visade sig äfven vid den sista regleringen af Skolverken , och hon skulle icke hafva kunnat äga rum tillden grad som hongjorde,om icke RiksensStänder dertill gifvit nya, betydliga anslag.
Då de likväl icke förslå, och folket icke uthärdar nya pålagor, så synes tiden vara bane att bättre än hittills använda de utan tvifvel tillräckeliga medel man redan äger.
Skulle några lagtörändringar vid ett sådant företag komma i fråga, så bör den god*»* saken icke derföre uppehållas.
All lag bör förändras då samhällets bästa det fordrar, och hos oss kunna både Grundlagarne och de öfriga, på föreskrifvit sätt rättas eller upphäfvas.
Hvarken den militaira eller civila organisationen i Sverige synes kunna grundeligen förbättras utan ändring både afgrundlagen och öfriga författningar.
Likväl har ingen påstått, att förbättringarne af sådant skäl skulle uteblifva, eller de dertill förberedande un - Den 26 Februarii. 845 dersökningar uppskjutas.
Hvarföre skulle man då påstå någondera delen, rörande organisationen af kyrkoväsendet?
På sådana grunder vågar jag ödmjukeligen föreslå; Att Riksens Ständer hos Kongl. ,Maj:t Underdånigst anhålla, att i likhet med hvad tom skedt i Statsförvaltningens öfriga grenar, måtte undersökas och utredas: hvilka och huru stora tillgångar finnas anslagna åt läröstaten, synnerligen presterskapet i Sverige?
Huru de åro fördelta och använda?
Hvilka och huru mångå ecclesiastik* personer finnas?
Hvad de hafva att göra?
Hvilka förrättningar de böra åtaga sig eller befrias ifrån?
Derefter borde uppgifvas och föreslås hvilka indragningar och besparingar, som skulle kunna göras, af personal och material? samt sluteligen huruledes tillgången å båda delarne mätte kunna så begagnas, att icke allenast religionsutan äfven den öfriga undervisningen i riket fullständigare och syftesenligare än hittills meddelades.
De arbeten och förslag som i sådant ändamål gjordes borde i den mån, de hunno utföras, för kommande Ständer, framläggas.
Om remiss till Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet, anhåller jag vördsammeligen.
Å 8*6 Dea 26 Februarii.
N:0 13.
I Pleno den 21 i denna månad, har Herr Grefve Johan Henning Gyllenborg inlemnat ett Memorial till uppläsande, hvilket utom annat, innehöll en önskad inskränkning, på i synnerhet den mindre Kronobetjeningens, ofta nog tilltagsna och arbitraira åtgärder.
Härom får jag i allo med honom förena mig, så mycket mera, som den embetsmannadespotisme, som u?öfvas af Fjerdingsinän och Länsmän, helt visst är den strängaste, som i en constitutionel stat kan utöfvas.
Jag är lycklig nog att för det närvarande, ej för egen räkning och föga för de med mig i 6amma Fögderi boende, behöfva klaga, emedan man ej alltid får sveda allt hvad Indit är.
Jag förer blott andra mine landsmäns talan , som beklaga sig öfver grufveliga vexationer af Länsmännen i och som det ej var längesedan jag och mina, samt nästgränsande sockenboerhadeensådant Länsmans despot i vårt district, så är förhållandet i friskt minne och kan nu så mycket bättre senteras.
Hvad sora är gemensamt för alla, är den af Herr Grefve Gyllenborg omnämnda sed, som Länsmännen tagit sig, att genast från kyrkorne återfordra sina kungörelser, så snart de äro uppläste.
Då desse kungörelser ankomma med kyrkoposten, oftast er>dan Gudstjensten är börjad, och genast sä lort de äro uppläste, skola återsändas, i stället, att som borde ske i socknesfugorne uppspikad till allmän kännedom af hvad som
Den 26 Februarii, 847 bör efterlefva*; så frågas först, hvad controll har man att en sadan kungörelse är lagenlig? och med hvad skäl kan det fordras ett allmänt iagttsgande af hvad således blifvit påbjudit?
då en stor del af allmogen ej vid uppläsningen varit närvarande, och man ej kan vänta att de sorn hört den uppläsas, om de ock fattat dess rätta innehåll, skola kringgå och meddela det åt alla de andra.
Vid utmätningar, hvilka ty värr nog ofta äga rum, tillgår alltid på det sätt, att oftast Fjerdingsman, åtföljd af en Nämndeman och ibland Länsmännen på detta sätt escorterade, fara i kring att desse förrätta.
Om då skulle hända att flere, som äro olyckliga föremål för deras påhälsningar, bodde under samma tak, som med stat-torpare ofta förefaller, får hvar och en en räkning på resekostnad för detta obehagliga främmande samt dagtractarnente, hvarjemte, utom lagsökningskostnad för den primitiva skulden, hvilken ofta ej varit 1 a 2 R:dr och som merendels går till 3 R:dr tö sk. och rättvisligen ej kan undvikas, uslingen ofta får utbetala 5 R.dr Banco för visiten, hvarigenom den fattige således ej kan blifva nog fattig.
Från den trakt af Östergöthland, sorn är känd under namn af Vikbolandet, har i synnerhet klagan sports öfver den mindre krono, betjeningens åtgärder, hvartill, utom de af mig förr omnämnde, hvilka kanske i en högre grad af dem delas? locala förhållanden gilvit
Den 26 Fcbruarii, en förökad anledning- Sådan är t. ex. hvad sorn helt nyligen sig tilldragit.
Wickboiänningarne hafva, om ej alla, hvilket jag ej vågar bestämma, dock till en stor del vägstycken på kålmården, hvars underhållande de i anseende till aflägsenheten på andra sidan Brå • viken, mot betalning låtit verkställa
Vid dessa vägstycken, som varit försedde medvägpålar, men genom hvad händelse som helst, nu varit i saknad af dem, har ej allenast med rätta yrkats nyas anskaffande, utan vägelottsägarne hafva gemensamt af Länsman blifvit instämde för bristen, dock ägande den glada förhoppning att mot betalande af En R:dr Riksgäldssedlar till Länsmannen kunna undvika Rättegången.
Hvarthän ett sådant förfarande leder, inses säkert af Högloflige Ridderskapet och Adeln, utan att jag behöfver vidare orda derom.
Jag vågaf således, att utom hvad Herr Grefve Gyllenborg föreslagit, äfven föreslå att
Länsmännen må skiljas från all andel i de böter som till deras åtgärder hörande mål kunna hänföras, på det deras egennytta ej må förleda dem, att på rättvisans bekostnad göra åtal, hvilka utan denna olyckliga lockbeta kanske ej ägde rum.
Att detta mitt vördsamma memorial må få åtfölja Herr Grefve Gyllenborgs i samma ämne gjorde motion, anhålies ödmjukast.
Den zS Februarii, 849 N;o 14.
Friherre Rhebinder, Johan Fredria Utan tilltroende] att munteligen kunna yttra mig, så som jag det önskade och osäker huruvida jag rigtigt uppfattat hvad Herr Grefve Posse, Arvid, mot mig behagat i sista Plenum anmärka^ får jag nu, sedan jag genomläst Herr Grefvens yttrande, derå afgifva svar, på det Herr Grefven ej må tro att min tystnad för ögonblicket betydde medgifvande af hvad Herr Grefven behagade framställa; äfvensom att sedan jag förklarat min högaktningsfulla erkänsla för Herr Grefvens godhet ej allenast} ått ej gifva thina yttranden en annan mening* än de verkeligen haft, hvarå uttydningen i motsätt händelse tillhörde mig, utan äfven att bereda mig en slags utväg att komma väl från dem, hvaraf Herr Grefven säkert trodde mig 5 behof, jag äfven får förklara att jag vid detta tillfälle ej tror mig böra begagna dennagodhet, hvaremot jag möjligtvis en annan gång torde få draga parti af denna yttrade godhet och välvilja.
Då jag i mitt den 21 dennes uppläste vördsamma memorial omnämnde rapporter,sorn ingått från de fleste af våra Landshöfdingar och i officiella tidningar blifvit läste om det lyckliga tillståndet i landet, hvilket ofia motsades af den allmänna ställningen, kunde jag Bil, till Ridd, o. Åd, Pr, x Band, 54 85® Den 26 Februarii. så mycket mindre åsyfta de af Herr Grefven under dess korta embetsbefattning med länsstyrelsen i Östergöthland inlemnade, sora Herr Grefven sjelf säger sig blott afgifvit 2;ne, hvilka efter min tanka ej hafva den minsta analogie med dem jag omnämnt; och således har Herr Grefven sparat mig det besväret att vederlägga det tillmäle han tror mig velat gora honom som hofdinge i det Län, der jag gr bosatt.
Jag får äfven tillägga att jag aldrig sökt lanta färgor för min patriotisme, den jag helt enkelt och okonstladt låtit bestå i trohet och tillgifvenhet för min Konung och kärlek för mitt Fädernesland} äfvensom jag än aldrig, för att gifva mig anseende af patriot, hvilket jag lyckligtvis hittills alltid haft, sökt kasta skugga på någon 3;dje man.
Jag har blott yttrat min öfvertygelse i anledning af hvad jag sedt och hördt.
Att i våra tidningar influtit berättelser om den lätthet hvarmed alla kronoutlagor ingått, såsom bevis på det allmänna välståndet, att dessa ofta varit i opposition med verkeliga förhållandet, det har jag trodt, tror det än, Och torde ej blifva ensam om denna tro.
Äro dessa berättelser i Tidningarne origtigt införde, må Herr Grefven hålla sig till redacteurerne af tidningarne, som genom en sådan oförlåtelig vårdslöshet kastat skugga på embetsman.
Äro åter desse berättelser sådane de till regeringen ingått, då är skuggan redan Den 26 Februarii. kastad af den eller de, som sådana inlemnat och då behöfves ej något drag af min matta pensel för att öka den.
Om Herr Grefven dessutom behagat rätt fatta hvad jag blygsamt yttrat om mitt noviciat; så hade det afseende derpå att jag första gången vågat hos Ridderskapet och Adeln sjelf yttra mina tankar, utan att derföre medgifva att jag som Riksdagsman var novice.
Detta motsades ju deraf att jag öfvervarit de 3:ne 1789, 1792 och 1800 årens Riksdagar, den sista som ledamot i Bevillningsutskottet, hvilka lemnade ett rikt fält att med något när sens commun, inse vigten af behandlingssättet.
Och fast jag ej hvarken munteligen eller skrifteligen in Pleno framställt mina åsigter, torde de ej ändå alltid uteblifvit.
Som jag fattar
Riksdagsordningen® 50 är all personalisering origtig och öfverflödig, då man j allmänna uttryck ger sin tanke tillkänna.
Jag är ej åklagare, jag är blott Riksdagsman; och kanske skulle jag af Herr Grefven sjelf blifvit klandrad, 0111 jag i denna egenskap, uti mitt ingifne memorial, om hvilket jag tänkt kunna undvika alla discussioner, inflickat alla sedan sista Riksdag i tidningarne införde officiella rapporter med uppgift från hvilka Länsstyrelser de emanerat, och derigenom således borttagit en dyrbar tid för Högloflige Ridderskapet och Adeln.
Om någon i följe af denna saknade bestämdhet skulle vilja beskugga Herr Grefven, har Herr Grefvens embetsförvaltning varit så kort, att det ej kostat 853 Den 26 Februarii, mycken moda att genomse de af Herr Grefven ingifne rapporter, hvilkas olyckliga sanfärdighet är allmänt kand, och således snart blifva öfvertygad om flen mycket misslyckade utgången af ett sådant försök.
Nio 15.
Friherre von Duben» Carl:
I betraktande af den mängd motioner som under d nna Riksdag blifvit väckte och hvilkas afförande tillräckligt komma att upptaga en dy*bar tid, skulle jag hesitera att öka deSS^s antal, om iag ej ansåg för en skyldighet att yttra mig öfver ett ämne, af för mycken vigt» för att äfven under denna Riksdag öfverlem* nas åt glömskan.
År iSoq projecterades då varande WPSf" götha CavallerieRegementes afsittning hvilket verkställdes år 181 1.
Ej nog med denna, för ett CavallerieRegemente olyckliga förändring:
Fn ny aflönings-stat uppgjotdes sorn snart sagt b tog befälet möjligheten att existera.
Pet är å denna aflöninas-stat jag vågar tåsta Ridderskapets och Adelns samt öfriga RiksStåndens uppmärksamhet.
Frågan vid denna notion är ej a*t begära okända anslag till ökinde af betäl ts vid nämnde Regemente löner ^ den är blott att åt^r försätta Regementet i besittning af de tillgångar sorn enligt högstsalig Konung
Carl Xl;s indelningsverk
.853 äro
Regementet tillslagne9 och vid afsittningen fråntagne-
Min tanka strä ker sig tj att undersöka huruvida förändring af Regem ntets löningsHat är ett hastverk byggdt pa t lska grunder, men att i densamma vinna en 1 ätt^ vis förbättring.
Man skulle knappt tro att det till ock med fi; nes beställningar så väl i Öfver- sorn Under-Oflirersgradtrne vid Westgötha Regemente, hvilkas innehafvare vid hvarje 1 iqvi— dationsmöte af egen cassa återbetala till Staten ett visst öfverskott, olika efter arens mm kegångar och deraf beroende uträkning
Min anhållan är således, ej att begära ett nytt anslag till förökande af Regementets löningsförruåner \ men att de som förefinnas matte få begagnas till en del eller belt och hållit till sitt primitiva ändamål, samt belälet vid Westgötha Regemente åtminstone ej blifva mera vanlottad? än öfrige indi Idre Oflbcers- och Under-OfftcertCorpser, hvilkas iöningsvilkoc i allmänhet öch med ganska få undantag ej äro afundsvärde» Kongl. Majits
Nådiga bref vid detta Regementes afsittning bjuder dessutom, att
Regementet bör försättas i anseende t>11 löninorsviikor, på samma fot eller i likhet med Östgötha (f. d. Cavallerie)
Regemente; huruvida detta blifvit verkstäldt, kan biet upplysas vid jemförelsen af desse Regeraenters löningsstater.
Jag vågar derföre yrka att en noggrann och nyravision af Westgötha Regementes 854 Den 26 Februarii, ningsstat blir Kongl.
KrigsCollegium anbefald, samt att de
Regementet förut tillhörande och efter afsittningen till'
Staten indragne räntor $ måtte få begagnas till förbättring af befälets löningsvilkor, i den mån de härtill kunna vara tillräcklige.
Cavalleri-Regemente är nog olyckligt redan genom en afsittning (att förtiga den skada som derigenom drabbat provincen) och synes det mig lika obilligt, att för det Regementet mist hästarna, till StatsCassan indraga nära nog halfva löne-anslaget för befälet , som det skulle vara löjligt, att aföfrige Statens tjenstemän indraga till Stats-Cassans förmon större eller mindre del af deras löneförmåner, sedan man först lyckats vid en Riksdag bevisa den stora nyttan Staten skulleskörda, om desse Herrar kunde förmås att någon del af året gå utan skoplagg.
Då jag här egentligen har väckt fråga om obilligheten och otillräckligheten af Vestgötha Regementes lönings-stat, kan jag ej neka mig den tillfredsställelsen att äfven fästa representationens uppmärksamhet på den indeldte Officerarens ställning i allmänhet.
Man nekar ej att hvarje Embets och Tjenstemans mål, är och bör vara att i Statens tjenst genom sin duglighet uppbringa sig ej allenast till en allt högre post, utan äfven till en dermed följande högre lön.