Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För öfrigt och då beväringsmanskapet skall införlifvas med gamla stammen, bör det ock förses med lika hufvudbonader.
Hr Gr. yttrar vidare den förhoppning, att StatsUlsk. måtte göra sig underrättadt om de till reserv-förrådets kompletterande hegärde 135,000 r:dr kunna anses af behofvet oundgängligen påkallade.
Icke 135,000 r:dr, utan 60,000 r:dr äro uppgifne såsom årligen erforderlige för att komplettera reserv-förrådet, och behofvet att åter komplettera detta förråd lärer väl icke kunna sättas i fråga eller förnekas, i fall R.
St. bevilja, att det nuvarande får begagnas till alt förse beväringsskyldige med beklädnad och utredning.
Vidare anmärkes: då genom anslaget för uppköp af saltpeter, en fond af 600,000 r:dr blifvit samlad Under 6 års 58 Den 30 November, f. m. tid, från och med år 1838, har averkningen af saltpeter inom riket nedgått från öfver 30,000 Lfä till 14,000, hvarigenom besparingen uppkommit.
Sedan år 1843 har näringen åter något stigit, så att den förlidet år uppgick till 18,000 Lti.
Skulle nu tillverkningen sliga lill samma höjd, som år 1835, nemi. till 34,000 Lii, så fordrades för att inlösa saltpetern (å 6 sk.
Q) en summa af 200,833 r:dr 16 sk. eller 12,833 r:dr 16 sk. utöfver det årliga statsanslaget, oberäknadt de vanliga årsomkostnader, hvilka i medeltal uppgå till 27,329 r:dr 20 sk. 10 rist.
Jag kan ej annat än på det kraftigaste yrka fortfarande af det nuvarande anslaget, helst krutbrukens behof af saltpeter uppgår till omkring 28.000 LU årligen, och hvad som deraf icke inom landet tillverkas, måste tillsvidare utifrån anskaffas.
Vidare förmäler Hr Gr.: af den K. proposm inhemtar man, alt en besparing af 72,000 r:dr å anslaget för aromens lifmuuderingar ägt rum, och nödgas man härvid anmärka, alt det för roteringsskyldige blifvit tillfredsställande, om de i följe deraf kommit i åtnjutande af den nedsättning i deras andel af beklädnadskostnaden, hvartill kronans besparda andel lemnar tillfälle alt tro hafva varit en möjlighet.
Åter en irring af Hr Gr.
Hela det ifrågavar. anslaget är bestämdt till 71,000 r:dr årligen, såsom ock i den nåd. proposm uttryckligen säges.
Riks-markegångspriset å soldatmunderingen bestämmer kronans och rotarnes års-bidrag till lifmunderingen, och detta är lika för båda.
Rolehållarne hafva således icke till nämnde ändamål betalt mera än kronan, och orsaken hvarföre Krigs-Colhm i år kunnat till Statskontoret, enligt nåd. befallning, återleverera 16,429 ndr 39 sk. 11 r:st. är, att kronans årsbidrag sedan från och med år 1842 icke uppgått till fullt det härtill anvisade årliga statsanslag.
Skillnaden emellan kronans kostnad och årsanslagen under de 5 åren 1842 —1846, är hvad som blifvit inlevererat.
Rotehållarne hafva således tillgodonjutit motsvarande minskning i deras årsbidrag.
Hr Gr. har fästat sig dervid, alt för fästningarne begäres eu årlig tillökning af 5,000 r:dr för ved och ljus, på grund att anslaget öfverskridils årligen.
Så är ock verkliga förhållandet.
Anslaget 14.000 r:dr har alltid varit otillräckligt.
Utgiften har utgjort i rundao tal:
År 1844 r:dr 20,700.
„ 1845 17,300.
,,1846 20,500.
' Den ökade kostnaden föranledes af högre pris såväl på ved som lysningsämnen, flere lägenheter att uppvärma och upplysa, samt ökade garnisoner och kronoarbetsmanskap, som å fästningsorter skola erhålla dessa förnödenheter af samma anslag.
Dessa utgifter utgöras i enlighet med ett redan 1780 nådigst faststäldt reglemente.
K. M. har sedan sista riksmötet nådigst anbefallt dess KrigsColhm, att i detta afseende söka tillvägabringa alla möjliga besparingar.
Hr Gr. finnér anmärkningsvärdt, att K. M:s propos. begär för bcstyckniugen af Waxholms fästning 24,000 r:dr samt för Garl - Deli 30 No vern lier f. m. 59 stens 49,000 r:dr att på 3:ne år utgå.
Då man äger gränsefästningar oell försätter dem i behörigt försvarstillstånd, erfordras tvifvelsutan att förse dera med nödigt antal eldgap och projectiler.
Hela besfyckningskoslnaden för Waxholm är beräknad till 249,850 r:dr.
Aren 1838 och 1845 anslogos 225,000 r-.dr; således har man äskat hvad som felar, nemi. 24,S50 r:dr.
Samma förhållande är med bestyckningen på Carlsten.
Hela kostnaden för hufvudfästningens bestyckning är beräknad till 89,(580 r:dr.
Ar 1845 beviljades derå 40,000 r:dr, således återstå 49,680 r:dr, som ock nu äro begärda.
Då för anskaffning af nya gevär begäres 100,000 r-.dr, men man af Revisorernas berättelse inhemtat, att omkring 70,000 r:dr af förra anslaget äro reserverade, så synes efter anmärkarens förmening detta anslag kunna nedsättas till 30,000 r:dr.
Ater en irring!
Reserverade äro vid årets slut 122,666 r:dr, och då dertill lägges 31,285 r:dr 43 sk. 11 r:sl. som uppkommit genom ersättning af till 2:ne rnsthålls-regilen inlemnade nya slagkrul-gevär, så finnes en tillgång af 153,951 r-.dr hvilken summa skulle ökas med 100,000 r:dr så alt det antal gevär, som under de näslk. 3:ne åren kunna tillverkas, blefvo betalde.
Under den sista statsregleringsperioden äro 10,000 gevär tillverkade, hvaraf 3000 vid Carl Gustafs stads gevärsfaktori.
Andra länders armeer äga. i förråden 3 st. t. o. m. 4 st. gevär i reserv för hvarje stridande infanterist, då vi blott äga i förråden 80,000 gevär till krigsbruk.
Till årliga utbyten erfordras dock 3 h 4000.
Det torde vara åskådligt att det är nödvändigt att i lid öka förråden.
Grefven fortfar: att det icke är utan bekymmer, den skattskyldige finnér hvilka resultater de betydliga medel, som blifvit använde på anläggandet af gevärsfaktoriet lemnat och huru bedröfligt tillverkningen der måtte bedrifvas, då utaf till approbation förevisade 135 gevär, blott 2 kunde lill krigsbruk approberas.
Ofverinseendet öfver nämnde faktori har blifvit förlidet är uppdraget åt Generalfälttygmästaren, då man insett alt KrigsColhm icke rätt kunde handhafva delta öfverinseende; och nu har styresmannen derstädes, som, fastän ägande mycken tecknisk skicklighet och andra kunskaper, befunnits icke vara begåfvad med den drift och administralionsförmåga, som tjensten klafver, blifvit skiljd från befattningen, och en annan för nit, skicklighet och drift känd Officer såsom styresman i stället anställd.
Anckarsvärds anförande om beskaffenheten af faktoriets tillverkningar, hänsvftar troligen på de år 1844 besigligade 125 st. infanterigevär, af hvilka visserligen endast 4 genast blefvo a'pproberade, men som 53 voro reparabla d. v. s. behäftade med obetydliga fel, som snart blefvo afhulpne, och 57, i anseende till jeruets dåliga beskaffenhet, blefvo nedsatte till exersisbruk, så var kassationen å dessa 125 gevär endast 11 st.
Hr Gr. anser alt, som för Carlsborg begäres 90,000 r:dr eller 30,000 r:dr om äret, denna begäran kunde tåla någon minskning, då arbetet torde kunna bedrifvas med mycket mindre och ändå 60 D e ii 30 November f. m. hinna blifva färdigt innan det af något försvarsbehof påkallas.
Otvunget kan man genmäla, huru vet den ädle Gr. det?
Likaledes förmenar
Hr Gr. att,' uti. det begärda anslaget för Waxholm, Carlsten och Carlskrona af 315,000 r:dr att af K.
M. efter omständigheterna disponeras, en betydlig nedsättning bör kunna äga rum.
Alla dessa byggnadsarbeten äro af högsta vigt samt afse ock lill stor del sysselsättning för krono-arbetsmanskap.
Skälet hvarföre detta sista anslag blifvit äskadt till K.
M:s höga disposition, igenfinnes deri, att Kungsholms befästning vid Carlskrona är nära sin fullbordan, samt att angeläget är, att de vigtiga hufvudfästningarne vid Waxholm och Carlsten äfven snart blifva fulländade för att kunna motstå ett möjligt fiendtligt anfall.
Anslagen för dessa fästningsbyggnader hafva ändock de sednaste riksdagarne blifvit nedprutade utöfver hvad en klok omtanka för rikets säkerhet bort tillåta.
Grefven fortsätter: alt uti den K. propos-.n antydes en årlig minskning af 20,000 r:dr uti det gamla bekläduadsanslaget för Lifgardet lill häst, men denna minskning synes icke vara observerad vid beräkningen af det nya statsförslagets äskade förhöjning mot det gamla, i så vidt ett sådant förhållande icke af mig blifvit förbisedt.
Den K. propos.-n innehåller visserligen alt kostnaden för nämnde
Lifgardes-regite i det hela blefve minskad med nära 20,000 r:dr årligen, men deruti äro beräknade utgifter för såväl personalen, som materielen, och besparingen å den sednare uppgår ock verkligen till 10,000 r:dr från 1849 års början, samt är äfven behörigen iakttagen både i projeclet och det af K.
KrigsColhm afgifna 3 års statsförslag, ehuru ökade andra behof verkat, att anslaget för bemälda Collegii-departementer ej kunnat i samma förhållande minskas.
Vidare säger Hr Gr.: redan för långliga tider tillbaka har jag anmärkt behofvet af Gardesreg:tenas sammanslagning till ett reg:te med besparing af en hel reg:ls-slab och flera andra dermed sammanhängande öfverflödiga kostnader, hvilket jag önskar StatsUtsk. måtte taga i öfvervägande, äfvensom huruvida det icke vore möjligt, att, för de värfvade cavalleri-reg:tena föreslå, att någon del. af styrkan tills vidare kunde hållas vakant till besparings vinnande i utgifterne.
I afseende på första delen af detta anförande, får jag blott vördsammast här erinra om hvad K. Brefvet af d. 23 Januari 1811 innefattar: ”Vid granskning af hvad R.
St. rör:de inrättande af 1 Gardes-brigad af de 3 gardes-reg:tena under ett gemensamt befäl föreslagit, hafva Vi funnit sådana betänkligheter dervid möta, sorn göra en sådan inrättning af dessa regdens öfverbefäl mindre lämplig”.
Hela värfvade cavalleriels styrka utgör blott 900 hästar; huru skall man då kunna medgifva någon nedsättning deraf, eller ens tillåta att någon del af styrkan hålles vakant.
Vi äga mycket mindre antal cavalleri emot infanteri-styrkan, än andra länder, helst om, enligt försvarsplanen, infanteribataljonerne skulle med beväring ökas lill 700 och jägare-bataljonerna till 000 man.
Den 30 November f. m. 61 Slutligen yttrar anroärkaren: ”innan jag frångår 4:de hufvudlileln, anser jag mig ej böra underlåta att erinra om snart sagdt omöjligheten att vinna något frivilligt begifvande af beväringspligtens utsträckning till en ändamålsenligare organisation i fredstid, med mindre att någon minskning uti roteringsskyldigheten, eller någon nedsättning utaf den stående arméens styrka kunde äga rum.
Vi känna alltför väl huru roteringsskyldigheten uppkommit såsom ett kontraheradt utbyte mot utskrifnings-besväret och vi känna ock, att rotehållarne, ulan afseende å kontraktets helgd, ånyo uti beväringspligten fått vidkännas den fordna utskrifningstungan.
Det förekommer temligen besynnerligt, att Sverige, som såväl behöfver lättnad uti sina så tunga hemmans onera, aldrig kan komma i åtnjutande af någon fredsfot för arméen, till lättnad i landets utgifter.
Det vore således att önska, det StatsUtsk. kunde, med anledn. af den nu yrkade utsträckning af bevätingsexersisen, föreslå R.
St. alt begära landtförsvarels ställande på någon fredsfot, så att landet icke mätte befinnas under freden hafva blifvit sä utbloltadt att försvaret i behofvets stund derigenom blefve mindre kraftigt”.
St. år 1812 enhälligt bi föl lo K.
M:s vid det årets riksdag aflåtna nåd. propos-.n om allmänna beväringsmanskapets inrättning, skedde sådant af öfvertygelse om den slående arméens otillräcklighet till rikets värnande emot utländskt öfvervåld, såsom sladganderne i beväringslagen, hurusom beväringsmanskapet skulle användas till arméens förstärkning, ovedersägligeu ådagalägga.
Man hade vid den tiden ännu i lifligt minne de bedröfliga följderna af försvarsverkets försummande, som nyligen hade beröfvat riket en tredjedel af dess område och man ville trygga fäderneslandet för framtiden.
Att så försvaga den indelta armeen, som den värde Gr. antydt, och deremot fota försvaret hufvudsakligen på beväringen, skulle ovillkorligen fordra en total förändring af hela vårt beväringssystem, sålunda att beväringsskyldigheten icke allenast kornme att börja vid 22 års ålder, då i norden ynglingen försl kan anses vara fullt utbildad, ulan äfven blefve utsträckt betydligt utöfver nu bestämda 5 år, en förändring, hvilken säkerligen ej för massan af nationen vore behaglig.
En sådan arméens inskränkning till ett antal, behöflig! endast såsom instruktörer för beväringen, skulle hafva till oundviklig följd att beväringsmanskapets öfningstid mäste utsträckas icke endast till 31 dagar, såsom K.
M. under närvar, förhållanden i nåder funnit nödigt, utan minst lill 4 månader och det 2 år efter hvarandra; ty det ginge dä ej längre an, alt lära beväringsmanskapet blott stå och gå; detta manskap måste bildas till fullkomliga soldater, när det ej vidare ägde en gammal disciplinerad stam att stödja sig på.
Tror Gr. att kostnaderna för en sådan utsträckning af öfningstiden skulle kunna betäckas med vakans-afgifter för de rotar som indrogos?
Jag kan på grund af kalkyler bevisa, att vakans-afgiften ej på långt när dertill skulle förslå.
Men Gr. har genom de ifrågasatta indragningarne ej ens velat bereda tillgångar lill beväringens ökade exsersis, utan åsyftar blott lindring för den roteringsskyldige jor - Vi Den 30 November t. m. den, förmodligen pä del säll, ali flera af ntivar. rotar skulle gemensamt underhålla en beväringsinstruktör, eller huru den varelsen skulle kallas, hvilket visserligen för innehafvare!) af roteringsskyldig jord vore en lika angenäm som oförväntad skänk, för hvilken man dock troligen holle K.
M. föga räkning.
Nya betydliga anslag erfordrades alltså; och jag hemställer då hvad utsigt förefinnes, alt de skulle af R.
St. beviljas, då man redan anser de nu ifrågasatta, jemförelsevis obetydliga anslagen för stora, och man då skulle få giltig anledning alt knota öfver en orimligt förtyngd beväringsskyldighet, i fall det ens kunde länkas att ett förslag derom vunne R.
Sits samtycke.
Min innerliga öfvertygelse är derföre, att den af Gr. yrkade indragning af indelta arméen skulle leda till en fullkomlig desorganisation af försvarsverket, så mycket äfventyrligare för riket, som detsamma omedelbart gränsar till Europas största mililär-makt.
Indelta armeen, detta K.
Carl Xlis storverk, har sedan dess stiftelse, såsom häfderna visa, varit Sveriges väsendtligaste värn, utan hvilket della rike tilläfventyrs för längesedan upphört att räknas bland sjelfständiga stater; och jag skulle derföre anse mig begå ett förräderi emot fäderneslandet, om jag genom någon min medverkan gåfvc anledn. dertill, att detta palladium för Sveriges frihet och sjelfständighet tillintetgjordes.
För öfrigt och då krigens fullkomliga afskaffande eller upphörande lärer, ehvad optimisten derom må hoppas, komma att få räknas till s. k. fromma önskningar, hemställer jag till hvarje fosterlandsvän, om det vore välbetänkt, att efter ett mer än 30-årigt fredslugn, det längsta Sveriges häfder sedan fabelåldern veta att omtala, tillvägabringa en snart sagdt fullkomlig afväpning och sålunda göra nationen värnlös emot den inkräktare, som under ett oförmodat utbrytande
Europeiskt krig kunde anfalla detta land och hola dess urgamla sjelfständighet; och om äfven den ifrågasatta afväpningen skulle hetas vara tillfällig, så lärer erfarenheten hvad indragningar hafva att betyda.
Den vakans-spannmål 22,500 tunnor som utgöres af rusthållarne vid de afsuttne cavalleri-regdena, med hvilkas återuppsittning det ej häfver sig så lätt, har ej kommit indelta arméen till godo, utan betraktas såsom en stalsintrad och ingår bland statsverkets inkomster.
Hvad slutligen angår Gr:s anspelning på landets utblottade tillstånd och dess oförmåga att underhålla ett ändamålsenligt försvarsverk, så, utom det att den roteringsskyldiga jorden i sednare tider blifvit befriad från flera utskylder, ibland annat mötes-passevolance-afgiften och beklädnadsbidragets nedsättande från ^ till ^ af värdet, lemnar en oväldig jemförelse emellan ställningen och välmågan i landet nu, och vid början af detta århundrade, härpå det bästa svar, och skall säkert utfalla till fördel för nutiden.
Den pauperism, som i sednare tide*' utbildat sig inom den lägsta folkklassen, har helt andra orsaker än skatternes outhärdlighet, om påståendet härom ens hade för sig något sken af sanning.
Den 30 November f. rn. 63 Frill.
Gy 11 en gra na t, Carl Ang.
Burchard, uppläste följande:
Då jag i förra plenum, i afseende på de anmärkn:r Hr Gr, Anckarsvärd gjorde emot K. M:s nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof i hvad som rörde 5:te hufvudtiteln, anhöll att få anföra några upplysningar, för att äfvenledes varda lill StalsUtsk. remitterade, begagnade jag med afsigt ordet ”upplysningar”, emedan hvad jag nu får äran anföra egentligen äro sådane.
Hr Gr. benämner den plan för sjöförsvaret, K. M. i nåder behagat godkänna, ”för ganska vacker men rikligen uppgjord”, bestrider likväl ej det ändamålsenliga oell väl betänkta i förslagets uppgörande.
Visserligen fordras för planens slutliga fullbordan, icke obetydliga kostnader, men om den är ändamålsenlig och nyttig, och då, på sätt den K. propos:n vidfogade prot. utvisar, det åsyftas att endast successivt sätta densamma i verket, torde väl de befarade svårigheterna kunna undanrödjas.
Hr Gr. förmäler sig ”icke känna huruvida ångkraftens begagnande såsom hufvudsak inom andra länders sjöförsvar vunnit fullkomlig stadga”.
Jag bör härvid upplysa: att de större sjömakterne nemi.
England och Frankrike ännu måste anse linieskeppsflottor såsom hufvudsakligt sjöförsvar, enär linieskepp ännu af dessa makter nybyggas, och de af denna sort fartyg äga icke obetydligt antal:
England 105, hvaraf 21 under nybyggnad, och Frankrike 45, hvaraf 24 under nybyggnad.
Att ett stort afseende i dessa länder likväl fästes å nödvändigheten af ett ångförsvar, bevises bäst deraf, att Engelska flottan har 175 ångfartyg och den franska 101.
Att i en icke långt aflägsen framtid dessa makter komma att grunda sjöförsvaret hnfvudsakligast på ångkraften, derom är jag fullkomligen öfvertvgad; men dessa makters handlingssätt i den närvar, tidsepoken, bör i förevar, fall icke blifva något rättesnöre för oss; våra vidsträckta kuster, våra skärgårdar, våra trånga farvatten, med ett ord, våra lokala förhållanden gör det af yttersta vigt att vi grunda vårt sjöförsvar hufvudsakligen på ångkraften.
Då förr eller sednare krigslågan utbryter i norden, kommer del väl att visa sig af hvilket stort inflytande ångkrigsfarlyg blifva, icke endast på sjökriget utan äfven på landtkriget, der detta föres i granskapet af haf eller sjöar, att icke omnämna den snabbhet med hvilken trupper å ångfartyg kunna transporteras från en ort af riket till en annan.
Innan den väsendtliga förändring i ångkraftens begagnande inträdt, hvilken blifvit föranledd medelst den s. k. propellerns användande i st. f. skofvelhjul, och hvarigenom det blifver möjligt att få såväl machinen som propellern under vattenytan, frie från åverkan af fiendens kulor, hade det icke varit välbetänkt att grunda sjöförsvaret hufvudsakligen på ångkraften, och det är i följd af denna uppfinning, som åtsklllige större fartyg, såväl fregatter som linieskepp i England och Frankrike blifvit försedde med ångmachinev. 64 Deri 30 November f. rn.
. Hr Grefven yttrar att ”32 ångfartyg tyckas vara mycket då den mäktige grannen lätt kan få 64.”
Då Hr Grefven, långt ifrån alt förkasta sjöförsvarsplanen, snarare synes gilla densamma, vill jag icke anmärka detta vara en oegentlighet, utan förmodar att misstag ägt rum, ty om grannen har 64 ångfartyg, kan väl ej 32 vara för mycket för oss.
Vidare anser
Hr Grefven ”det problematiskt att utaf Sveriges vapenföra folk, 21,000 man kunna användas för sjöförsvaret.”
Jag får dä upplysa att flottan har omkring 8000 man ständig trupp, befäl inberäknadt; lägges nu härtill endast 4 klasser beväringsmanskap, räknadt efter 3344 i hvarje klass, eller 13,376, så uppkommer en summa af 21,376.
Det folk som kan erhållas från sjömanshusen är då ej tagit i beräkning.
Att hela den påräknade styrkan jemväl erfordras, visar sig uti den af K.
M. godkända planen för sjöförsvaret.
I fortsättningen yttrar
Hr Grefven ”att planen är inledande men fordrar besparingar och indragningar på andra häll”.
Jag får häraf ånyo anledn. till den förmodan, att
Hr Grefven gillar denna plan, och om så är, blir nödigt understödja den på det medel för dess utförande icke må saknas; men hur detta skall tillvägabringas genom indragningar och besparingar, förmår jag ej inse, ty sådant blefve ju stridande mot planen, då tillökning sä i materiel som personal erfordras, ehuruväl för den sednare högst obetydligt.
Heträffande beväringen, hänvisar Hr Grefven till sitt yttrande i afseende å 4:de hufvudtiteln, men tillägger att ”30 dagars sjöexersis är för sjötjensten ännu otillräckligare än för armeen.”
Detta torde vara en irring; I det prot., som finnes vidfogadt K. M:s nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof, är antydt att den del af sjöbeväringen som icke utgöres af egentligt sjöfolk, eller den s. k. allmänna sjöbeväringen, skall, på sätt hittills ägt rum för landtbeväringen, undergå vapenöfningar till lands.
Hr Grefven ”att med de 2:ne machinist- ofticers-lönerne kunde anstå, intill dess de nya ångfartygen hinna blifva färdige.”
Jag bör i delta hänseende upplysa, att då flottan för närvar, icke har mer än 2:ne machinist-officerare för ångfartygens behof, men flottan likvist äger flera än 2:ne ångfartyg, ligger redan deruti en viss oegentlighet; icke såsom jag derföre ville yrka att en machinist-officer erfordras för hvarje ångfartyg, men att behofvet af en ökad machinist-oflicers-corps är stort och nära nog oundvikligt, kan jag likväl intyga.
Hr Grefven ”att K.
M. äskat 5000 r:drs tillökning för Lotsstaten”. K. M. har, till förbättrande af lotsarnes löner, i nåd. skrifvelse till R, St. äskat 10,000 r:dr, icke 5000 r:dr, utöfver de 5000 r:dr som tillkommer 5:te hufvudtiteln genom förhöjd beräkning af Lots- och Båkmedlen.
Den 30 November f. m 05 Gr. von Platen, Baltzar:
Då jag anhållit om ordet för att yttra åtskilligt i afseende å den 5:te hufvudtiteln, ber jag att få förklara att jag nu blifvit stärkt L denna föresats, sedan jag hört
Hr chefen för sjöförsvars-dep:tet meddela åtskilliga välvilliga upplysningar i denna fråga.
Jag har dock ingalunda begärt ordet för att klandra storleken af de anslag, som uti den K. propos:n blifvit äskade; jag skulle anse sådant så mycket mindre lämpligt, sorn' det måste, för hvar och en som närmare eftertänker saken, vara* tydligt att det år under fredens lugn, som den materiel, hvilken under kriget skall begagnas, bör sättas i det skick att den i farans stund kan användas.
Det är så mycket mera nödvändigt alt göra detta under freden, som, då kriget kommer, alla tillgångar säkerligen komma att tagas i anspråk för att nyttiggöra den materiel! som förut blifvit förberedd.
Det är en gifven sak, att ommågonsin det är riktigt att ordna försvaret under fredstid, så mäste det än mera vara fallet med afseende på ett vapen, som äfven under fredstid begagnas, för att lemna skydd åt en af rikets vigtigaste näringar: handel och sjöfart.
Det är en beklaglig men ovillkorlig och ständigt fortfarande sanning, att ansträngningen för rikets försvar måste ökas från riksdag till riksdag.
Man har klandrat detta och anfört del som beklagligt förhållande, hvaruti jag obetingad! instämmer, men jag erkänner att jag icke kan inse huru annorlunda skulle kunna ske, äfven om den del af rikets försvar, hvartill anslag i denna punkt begäres, någonsin varit i fullkomlig ordning, hvilket dock, såsom hvarje representant bör känna, aldrig varit fallet, och då således icke allenast hvad som finnes måste sättas i stånd, utan äfven vapnet i det hela sedan sättas i det skick alt det svarar mot det behof af beskydd som rikets växande folkmängd och förkofrade näringar erfordra.
Jag är öfvertygad om att hvarje fosterlandsvän äfven inser detta och är villig dertill; men hvarje omtänksam fosterlandsvän önskar säkerligen, äfven med mig, att tillse huru raan på bästa sätt må komma till del önskade målet, och det är i afseende härpå jag hade önskat att den i den K. proposm uppgifne planen varit antingen mindre eller mera bestämd.
Jag hade nemligen önskat, att då man ansett lämpligt uppgifva antalet af fartyg, en noggrann beskrifning på dem, deras bestyckning m. m., det är då, säger jag, jag hade önskat att man äfven uppgifvit kostnaderne härföre; ty det ligger i sakens natur, alt då man får sig förslag förelagde, man äfven önskar känna de medel, som komma att erfordras till dessa förslags utförande.