Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid det af Direktionen sålunda upplysta förhållande, samt med fästad! afseende å så väl Thomssons, sorn hans medlöfiesman Oclianders af Direktionen vitsordade medellösa belägenhet, finnér Utskottet sig ega skäl hemställa, att den å ifrågavaraode lån upplupna öfverränta må få afskrifvas.
Stockholm den 14 April 1851, -Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 7 \:o :i:< Ank. lill Exp.-Utsk. d. 15 April 1851, lil. 1 e. m.
Utlåtande öfter ett af förre gårdegaren Sven Carlsson Kastman gjordt ackords-anbud.
Uti en till Utskottet ställd ansökning, hvaröfver Bankodiskont-direktionen ullåtande »f'gifvit, har förre gårdegaren i Döderhultsvik Sven Carlsson Kastman anhållit, att, mot inbetalning af 200 r:dr banko, vinna eftergift för återstoden af det lån, stort 480 r:dr, som sökanden, mot borgen af handlanden S. J. Pettersson och gårdegaren Magnus Kastman år 1842, genom omsättning, hos Bankodiskontverket upptagit; förmälande sökanden, att han, som med löftesmännen delat det ursprungliga lånebeloppet, 600 r:dr banko, af sina i knappa omständigheter stadde slägtingar erhållit löfte om bidrag till betalning af ackordsanbudet, genom hvars antagande sökanden skulle sättas i tillfälle att med bättre mod och framgång kunna arbeta för sin framtida bergning.
Af ofvanberörde utlåtande har Utskottet inhemtat, att handlanden Pettersson, före lånets förfallotid, afslått sin egendom till borgenärerries förnöjande; men att »konkursmassan, vid slutlig utredning, icke lemnat tillgång för oprioriterade borgenärer, samt att, vid sökt verkställighet af konkursdomen, Pettersson afvikit från orten, utan att sedermera kunna anträffas.
Vidkommande låntagaren och Magnus Kastman, upplyses, att de, som förut afyttrat all sin egendom, blifvit inmanade i bysättningshäkte samt der under flera månader qvarhållils, hvarunder de hos
Direktionen sökt att, mot erläggande af 200 r:dr banko, undfå eftergift för återstående skuld-beloppet och blifva från häkte befriade; men att, då Direktionen icke kunnat en sådan beskaffad ansökning annorlunda bifalla, än att Direktionen, såsom vilkor för medgifvandet af sökandernes personliga frihet, föreskrifvit att 200 r:dr banko borde genast erläggas och antaglig säkerhet ställas för återstoden, Sven Carlsson Kastman anmält, att utväg icke kunde beredas för de förslagsvis erbjudne 200 r:dr; men deremot förklarat, det han åtnöjde sig med att fortfarande sitta bysatt, derest ej hans medellösa belägenhet och den omständighet att han genom qvarhållande uti fängelset beröfvades S Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 33. utväg att söka (le sinas bergning skulle väcka ett Ömmande afseende; med anledning hvaraf och sedan utrönt blifvit, att så väl Sven Carlsson som Magnus Kastman voro så utfattige, att någon större eller mindre godtgörelse icke kunde, genom deras qvarhållande i häkte, framtvingas, Direktionen medgifvit' deras försättande i frihet; varande numera å lånet afförde 6 r:dr 39 sk. 11 rst. banko, hvilket belopp utgör en utur handlanden Wikströms konkurs, Sven Kastman tillfallen utdelning, sorn blifvit
Diskonlverket tillerkänd.
På grund af hvad sålunda utredt blifvit och enär vederbörande, efter förnyade utmätningsförsök, sistlidet år meddelat bevis derom, att Sven Carlsson Kastman saknar all tillgång och att Magnus Kastman, år 1848, såsom arbetskarl, i fattigdom aflidit, får Utskottet, i enlighet med hvad
Diskont-direktionen tillstyrkt, och med fästadt afseende på Diskontverkets fördel, härigenom hemställa, att, så vida 200 riksdaler banko af Sven Carlsson Kastman till
Diskontverket inbetalas inom 2:ne månader efter af beslutet erhållen del, lånets då blifvande återstod 273 r:dr 8 sk. 1 rst. nämnde mynt må, jemte upplupen ränta, få afskrifvas.
Stockholm den 14 April 1851. STOCKHOLM.
Östlund &
Berlinu, 185'. Banko-Ut skottets Utlåtande, N:o 34. 1 N:o 34.
Ånk. till Exp. Utsk. d. 23 April 1851, kl. 6 e. .m Utlåtandei anledning af erhållen återremiss å utlåtandet N:o 21 öfver gjorda ansökningar om ersättning för mistad inkomst, i följd af de s. k.
Smäsedlarnes upphörande.
Omförmälde utlåtande N:o 21 innefattade följande framställningar, nemligen: l:o att Bankens nuvarande Kommissarier må, från och med 1851 års början och tills vidare, såsom ersättning för mistad inkomst för granskningen, uppräkningen, korsningen och förseglingen af Bankens sedlar å 16, 12 och 8 sk., samt 14 och 10 sk. kopparmynt, årligen undfå ett belopp af 155 Rdr 37 sk. 10 rst. banko hvardera under åtskilliga vilkor; 2:o att Kommissarierne M. A. Munthe och R. G. Murray må berättigas, den förre från och med den 1 April 1849 och den sednare från och med den 1 Maj samma år, uppbära den sedelskrifnings-ersättning, som enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut tillkommer Bankens Kommissarier under de i samma beslut intagne vilkor och förbehåll; 3:o att Gravören Enegren må, från och med den 1 April 1849, åtnjuta ett ytterligare arfvode af 470
Rdr banko, efter år räknadt, hvarigenom han i lön och arfvoden tillhopa kommer att undfå 1200
Rdr samma mynt årligen; Bih. till R.
Prot. 1850—51. 6 Sami. 1 Afd. il Höft. 1 2 Banko-Utskottets Utlåtande, N:0 34.
4:o att äldre kammardrängarne Dahlgren och Andersson matte, såsom ersättning, hvardera uppbära 75 Rdr banko årligen, räknadt från den 1 April 1849; samt oto att till hvar och en af Bankens nuvarande yngre kammardrängar, som innehade ordinarie tjenst den 1 April 1848, då beslutet angående skillings-sedlarnes indragning meddelades Under-styrelsen, och hvilka äro nio till antalet, måtte såsom ersättning för förlorad arbetsförtjenst, i följd af berörda beslut, få utbetalas ett belopp af 13 Rdr 16 sk. banko, efter år räknadt, under dervid fästade vilkor.
Enligt ankomne protokolls-utdrag af den 29 näsllidne Mars och den 2 i denna månad hafva Höglofl.
Preste-Ståndet bifallit berörde utlåtande i sin helhet; hvaremot Vällofl.
Borgare-Ståndet återremitterat och Hedersv.
Bonde-Ståndet afslagit 1 och 2 punkterna, men gillat 3, 4 och 5 punkterna af samma utlåtande; hvilka sistnämnda sålunda äro af samtliga Riks-Stånden godkända.
I afseende på ltsta punkten, eller frågan om ersättning till Bankens nuvarande
Kommissarier för mistad inkomst af sedelkorsning är vordet anmärkt: af en ledamot att ersättning endast i det fall borde medgifvas, att för dennsamma tillgång bereddes genom indragning af Kommissarie-befattningar, helst anledning icke vore dertill alt någon reorganisation af Banko-verket på det liela skulle kunna vinnas, i följd af det förslag i detta hänseende, fullmäktige uti berättelsen till Banko-Utskottet vid riksdagens början framställt; af en annan ledamot, att han, erkännande billigheten deruti att nuvarande
Kommissarier icke må gå miste om större eller mindre del af deras hittills hafda löneförmoner; ville hafva frågan återremitterad, på det att, i samband dermed, Utskottet måtte yttra Sig, angående Banko-verkets reorganisation; samt slutligen af några ledamöter, alt Utskottets tillstyrkande i Esta punkten, såsom, enligt ordalydelsen, omfattande jemväl de kommissarier hvilka blifvit tillsatta efter den 1 April 1848 eller den dag, då beslutet om småsedlarnes indragning delgifvits Bankens Under-styrelse, borde af Utskottet märmare utredas.
Att i stiid med de åsigter, både Banko-fullmäktige och Under-styrelsen utverkat, verkställa någon partiel indragning af Kommissarie-befattningar, för att derigenom bereda Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 34. 3 tillgång till den ersättning för mistad inkomst, Utskottet funnit sig böra för Kommissarierne tillstyrka, anser Utskottet kunna leda till skada för Banko-verket, då förnämsta afseende der måste fästas å den omständighet, att granskning och kontroll kunna fullständigt utöfvas; börande
Utskottet härvid tillika upplysa att det oförtöfvadt kommer att afgifva utlåtande öfver den framställning, rörande reorganisation af bankens förvaltning, på det hela, sorn, efter hvad ofvan är förmäldt, Fullmäktige afgifvit uti den, Utskottet vid riksdagens början tillställda, berättelse, angående Bankens styrelse och förvaltning.
Ffter ofvanberörde dag den 1 April 1848 äro till Kommissarier i Banken utnämnde M. A. Munthe, R. G. Murraij och B. C. R. Carlqvist, hvilka af Utskottet ansetts lika berättigade, att undfå ersättning förminskad inkomst af sede\-korsning som öfrige Kommissarier.
De skäl, hvilka grundat denna Utskottets åsigt, äro, hvad beträffar Kornmissarierne
Munthe och Murray, fullständigt utvecklade uti 2:dra punkten af utlåtandet N:o 21, deruti Utskottet hemställt, att bemälde
Kommisarier måtte undfå ersättning jemväl för mistad sede\-skrifning', och Utskottet torde i förstberörde afseende endast böra erinra, att då Munthe till Kommissarie utnämndes långt innan skrifningen af de indragne sedlarne upphörde samt Murray alltsedan början af år 1848 innehade ett förordnande såsom Kommissarie, hvilket medförde enahanda skyldigheter och rättigheter, som ålågo eller tillkomma ordinarie Kornmissarierne, synas Munthe och Murray icke vara mindre berättigade än öfrige Kommissarier, att undfå ersättning för mistad inkomst af sedlarskorsning', samt vidkommande åter Kommissarien Carlqvist, på flera ställen antydda uti den af honom och hans kamrater gjorda samt i utlåtandets lista punkt intagna ansökning; hvadan Utskottet, med hänvisning dertill nu allenast bordt anmäla, att, eliuru Carlqvist, som från Kassör befordrades till Kommissarie derförut, saknade rättighet, att underskrifva de indragna sedlarne vid andra tillfällen, än då han på kortare tider innehade förordnande att förrätta Kommissarie-befattning, af sådan orsak ansetts icke vara berättigad till ersättning för upphörd sedelskrifning', hade han deremot skälig anledning till den förhoppning, att för framtiden få påräkna någon ersättning för korsningen af de indragna sedlarne, heldst detta bestyr af honom fortfarande utöfvats från det han till Kommissarie utnämndes; och enär förlusten af denna inkomst måste blifva ännu mera känbar för dem som icke åtnjuta någon ersättning för de indragna sedlarnes skrifning, serdeles då lönen uti lägsta Kommissarie-graden utgör allenast 1600 Rdr, hvilket belopp för en embetsman med familj, som, 4 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 34. efter hvad händelsen är med Carlqvist, först efter 29 tjensteår och 49 åldersår uppnår denna tjenstegrad, torde vara alltför otillräckligt; finnér Utskottet sig hafva egt grundade anledningar, att äfven för Kommissarien Carlqvist tillstyrka ifrågavarande af Fullmäktige förordade ersättning.
På grund af hvad sålunda anfördt blifvit; och då Utskottets hemställan i Ira punkten är bifallen af 2:ne Riksstånd samt de fleste ledamöter inom Välloll. Borgare-Ståndet, hvilka i frågan sig yttrat, dermed afsett, att, jemte vederläggning af de gjorda anmärkningarne, vinna bifall till samma hemställan; får Utskottet, med en nödig ansedd jemkning i redaktionen, härigenom vördsamt förnya den tillstyrkan, att Bankens nuvarande Kommissarier må, från och med 1851 års början och tills vidare, såsom ersättning för mistad inkomst för granskningen, uppräkningen, korsningen och förseglingen af Bankens sedlar å 10, 12 och S sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt, årligen undfå ett belopp af 155 rdr 37 sk. 10 rst. banko hvardera, under följande vilkor, nemligen: a) att då Kommissarier på ett eller annat sätt från befattningen afgår, eller i följd af förändring i nu gällande aflöningsstat, undfår fullt motsvarande förhöjning i löne-inkomst, ersättningen upphör med den månad, då befattningen frånträdes eller med månaden näst före den, då, deri förhöjda lönen får uppbäras; b) att ersättningen efter slutet af hvarje år, för det förflutna året af Bankens medel utbetalas; samt c) att från ersättningen afräknas belöpande arfvode för granskningen m. m. af de sedlar å förenämnde valörer, som från och med 1851 års början till Banken inkomma.
Då Kommissarierne Munthe och Murray, för hvilka Utskottet i det återremitterade utlåtandets 2:a punkt tillstyrkt den sedelskrifnings-ersättning, som tillkommer Bankens Kommissarier, icke bort vara okunnige om den ifrågaslällda förändringen med Bankens skiilings-sedlar å ofärgadt papper, nar de sökte nu innehafvande befattningar, har en leda - Banko-Utskottet» Utlåtande, N:o 35. 5 mot inom Vällofl.
B or gare-Ståndet funnit sig ej eller kunna tillerkänna dem arfvode för ett göromål, icke längre tillhörande tjensten.
Utskottet, som ej mindre uti berörde Utlåtande, än äfven här ofvan anfört flerfaldiga skäl för den åsigt, det billigheten fordrar, att Kommissarierne Munthe och Murray komma i åtnjutande af en ersättning, hvartill de måste anses vara lika berättigade, som de embets- och tjenstemän vid Banko-verket, hvilka en dylik ersättning nu, på grund af Rikets Höglof!. Ständers beslut, uppbära, får, under åberopande häraf och med fästadt afseende derå, att denna, af 2:ne Riksstånd godkända, punkt, egentligen synes hafva återremitterats endast för dess samband med l:a punkten, vördsamligen upprepa den hemställan, att Kommissarierne M. A. Munthe och R. G. Murray må berättigas, den förre från och med den 1 April 1849 och den sednare från och med den i Maj samma år, uppbära den sedelskrifnings-ersättning, som, enligt Rikets sednast församlade Ständers beslut, tillkommer Bankens Kommissarier, under de i samma beslut intagna vilkor och förbehåll.
Ank. tilt E%p.-Utsk. den 23 April 1851, kl. 6 e. m.
Utlåtandes i anledning af vackt motion om afskrifning af J. d. Handlanden M. J. Bergelins
Sterbhusdelegare's skuld till Banko-diskont-verket.
Från Välloll.
Borgare-Ståndet har Utskottet emottagit en af Herr J. F.
Ekenman väckt motion om afskrifning af den skuld, hvarför nu mera aflidne f. d. Handlanden M. J. Bergelin till Banko-diskont-verket häftat; varande till stöd för berörde motion åberopad en densamma bilagd och af åtskilliga trovärdiga personer till riktigheten vitsordad skrift, hvaruti, jemte förmälan, att de i bouppteckningen efter Bergelin upptagna tillgångar till - 6 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 35. kommit endast derigenom att några af Bergelins vänner, efter hans iråkade obestånd, i afsigt att bereda familjen tillfälle till uppehälle, lemnat hans hustru åtskilliga handelsvaror till försäljning, samt sedermera fortfarit att förse henne med de för handeln nödvändiga artiklar; anföres,att då ifrågavarande tillgångar efter Bergelins nästlidet år inträffade död befunnits understiga sterbhusets skulder, deruti icke inberäknad
Diskont-verkets fordran, de öfrige kreditorerne, som icke betraktat sig annorlunda, än såsom förläggare för hans hustru, vore benägna att ingå på ett för henne fördelaktigt ackord, såvida de kunde vara förvissade, att en eftergift å deras sida skulle medföra det dermed åsvftade ändamål, att åt
Bergelins enka bespara hvad som oundgängligen erfordrades för hennes nödtorftiga utkomst, hvilket icke läte sig göra utan eftergift af Diskont-verkets fordran.
Utskottet har inhemtat, att f. d.
Handlanden M. J.
Bergelin hos
Diskont-verket häftat för frenne serskilda år 1821 derifrån utgifna lån, hvaraf ett upptaget utaf Bergelin, mot borgen af Handlanden J. M. Lindell å 440 rdr, samt tvenne, upptagne af Handlanden Lindell, mot Bergelins borgen, det ena å GOO rdr och det andra å 210 rdr; att å förstnämnde lån blifvit vid förfallotiden inbetaide 100 rdr, hvarefter, genom dels utdelning utur Bergelins sedermera inträffade konkurs och dels sammanskott, sednast 1832, för att freda gäldenärerne från påyrkad bysättning, lånen blifvit nedsatte till derå nu återstående kapital-belopp, utgörande för det af Bergelin upptagna 218 rdr 7 sk., samt för de till Lindell utgifna tillsammans 214 rdr 1 sk., allt banko; att Banko-Utskottet vid 1S34 års riksdag, i anledning af gäldenärernes då gjorda anhållan om eftergift af deras återstående diskontskulder, medgifvit att de, utan att vara fritagne från utmätningsförsök, finge tills vidare åtnjuta personlig frihet; samt att, sedan Lindell aflidit, Diskont-verkets fordran blifvit bevakad uti urarfva-målet efter honom, hvars efterlemnade tillgångar likväl icke medgifvit någon utdelning åt oprioriterade borgenärer; äfvensom att, vid tid efter annan, och sednast i Oktober 1849, anställde utmätningsförsök hos Bergelin, han befunnits helt och hållet oförmögen att till större eller mindre del gälda ifrågavarande skuld.
Af förestående utredning visar sig, att föga eller ingen utsigt hittills förefunnits tili vidare godtgörelse för ofvanberörde år 1821 upptagna och år 1836 såsom osäkra inom linien förda, lån; men enär, genom en af sysslomannen i Bergelins urarfva-bo afgifven och till riktigheten styrkt uppgift, numera blifvit ådagalagdt, att de i bouppteckningen efter Bergelin upptagne tillgångar, efter afdrag af förmånsrätt egande fordringar, uppgå till ungefärligen 37 procent af hans efterlemnade skulder, har Utskottet, oaktadt de till stöd för Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 35. 7 motionen anförda skäl uro i hög grad ömmande, ansett sig icke kunna till den gjorda framställningen i vidsträcktare mån tillstyrka bifall, ön att räntan å ifrågavarande 3:ne lån må få eftergifvas och afskrifvas, under vilkor att f. d.
Bergelins sterbhusdelegare, inom sex månader efter erhållen del af beslutet härom, till Banko-diskonten inbetala merberörde låns nuvarande kapital-återstod, med tillsammans 432 rdr 8 sk. banko.
STOCKHOLM, TRYCKT HOS If. MARCUS, 1851. Banko-Vtskotlets Memorial, N:o 36. 1 N:o 36.
Ank. till Exp.-Utsk. den 28 April 1851, kl. 1 e. m.
Memorial, i fråga om inrättande af en serskild Pensions-anstalt för enkor och barn efter tjenstemän oeh betjente vid Banko-diskonten, Lånekontoren och Tumba bruk.
Kort efter inrättandet af Banko-diskonten, förekom hos Rikets Ständer fråga om beredande af understöd åt behöfvande enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid nämnde Diskont.
Till delegarne af Banko-statens Enke- och Pupill-kassa gjordes i sådant afseende framställning, huruvida de voro benägna, att, emot sådane vilkor, som pröfvades billiga och lämpliga, medgifva Banko-diskontens tjenstemän rättighet, att, för sina enkor och barn, uti samma kassa ingå och deltaga; men som bemälde delegare ej funnos härtill villige, utan, af anförde orsaker och med stöd af gifne författningar, anhöllo, det Banko-statens Enke- och Pupill-kassa måtte, enligt dess ursprungliga grundläggning, bibehållas endast för den egentliga Banko-staten; beslöto Rikets år 1823 församlade Ständer, i betraktande jemväl deraf, att
Diskont-inrättningen i sjelfva verket vore att anse såsom en tillfällig och hvarjehanda förändringar underkastad anstalt, att någon fråga om delaktighet för Banko-diskontens tjenstemän uti Banko-statens Enke- och Pupill-kassa ej vidare borde uppstå; hvaremot fullmägtige bemyndigades, att, „intill dess någon lämpligare utväg för ändamålets vinnande kunde vid en kommande riksdag blifva Rikets Ständer förelagd“, efter nogBih. lill Ii. SI.
Fröt. 1S50 $ 1851. 6 Sami., 1 A/J., 12 Hält. 1 2 Banko- Vlskotlels Memorial, N:o 36. grann pröfning af förevarande behof och omständigheter, sorn till fullmägtiges protokoll skulle upptagas, utaf antingen deras dispositionsmedel, eller ock de för utredningen af f. d. lliks-diskonten inflytande tillgångar, provisionelt anordna gratifikationer till understöd åt nödställda enkor och minderåriga barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten; dock att dylika anordningar borde, vid påföljande riks*- dag, till Banko-utskottets och Rikets Ständers stadfästälse anmälas.
Vid 1828—1830 årens riksdag förordnades derjemte,, att hvad som blifvit beviljadt i afseende på enkor och barn efter nyssbemälde tjenstemän och betjente, finge tillämpas äfven på låne-kontorens å stat uppförde tjenstemäns och betjente» enkor och barn.
Sedan under 1840—1841 samt 1844—1845 årens riksdagar ytterligare försök blifvit gjorda till öfverenskommelse om gemensam pensions-reglering för enkor och barn efter i Banken med dertill hörande Diskont-verk och Låne-kontor samt Pappers-bruk
Tumba anställde tjenstemän och betjente, ehuru desamma, enligt hvad Utskottets vid sistnämnda riksdag till Rikets Ständer aflåtne memorial N:o 67 utvisar, fruktlöst aflupit, hafva Rikets Ständer, genom § 100 uti sednast utfärdade Bankoreglemente, på det sätt, förnyat den uti äldre reglementen i efvanbeiörde hänseende meddelade föreskrift, att Rikets Ständer, jemte förklarande, att de vid en kommande riksdag ville tillse, huruvida en serskiLd pensions-anslalt för enkor och barn efter tjenstemän och betjente vid Banko-diskonten, Låne-kontoren samt Tumba bruk kunde tillvägabringas, ålagt fullmägtige, att, emedlertid, till beredande af fond för en dylik pensions-inrättning, låta på lämpligaste sätt förränta icke allenast de odisponerade behållningar, som redan funnos och intill denna riksdag å fullmägtiges dispositions-räkning uppkommo, ulan äfven de lönebesparingar, som kunde uppstå för vakante tjenster vid Banko-diskonten, Låne-kontoren samt Tumba bruk.
I anledning häraf, hafva banko-fullmäglige, uti den vid riksdagens början till Utskottet afgifna berättelse, upplyst, att, genom fortsatt förräntande af odisponerade behållningar på nämnde räkning, fonden till ifrågavarande pensions-inrättning då utgjorde ett belopp af 18,150 r:dr banko, bestående uti räntebärande obligationer.
Vid bedömandet deraf, huruvida detta belopp må finnas tillräckligt, i och för bildande af en serskild pensions-anstalt, har Utskottet till en början tagit under öfvervägande; att sammanräknade beloppet af de från fullmägtiges dispositions-räkning Banko-Utskottels Memorial, Ii:o 3ff. 3 utgående årliga gratifikationer till behöfvande enkor och barn efter tjenstemän oell betjente vid ofvan omförmälde verk och inrättningar för närvarande uppgår till 1,881 r:dr 32 sk. banko, äfvensom att, alltifrån det Rikets Ständers beslut om utgifvande af så beskaffade gratifikationer vid 1823 års riksdag först fattades, summan deraf endast för en kort tid obetydligt öfverskjuta 2,000 r:dr banko.
Häraf vil synas, som skulle sistnämnda summa äfven för framtiden blifva fullt tillräcklig till de årliga utbetalningar, som kunna komma att åligga den ifrågaställa pensions-anstalten, hvadan Utskottet dernäst tagit i bepröfvande, om oell huruvida, utan någon serskild utgift från Banken, tillgång kan beredas för anvisande åt den nya pensions-anstalten af en årlig inkomst, motsvarande 2,000 r:dr banko, eller den summa, som erfordras; och sorn, efter inhemtande af de utaf tjenstemännen vid de verk, som den nya pensions-inrättningen skulle omfatta, i ämnet afgifne yttranden, Utskottet funnit, att, så vida från Banken kunde påräknas ett årligt anslag af omkring 600 r:dr banko, att utgå tills vidare och intilldess pensions-anstalten vunnit nödig stadga och säkerhet, de afgifter, bemälde tjenstemän äro beredvillige att, för ändamålets vinnande, sig underkasta, komma att, tillagde räntan å procent å den redan samlade och vid innevarande års slut, genom till kapitalet lagrie räntor, till omkring 20,000 r:dr uppbringade fonden samt berörde årliga anslag, fullt motsvara det erforderliga inkomstbeloppet 2,000 r:dr banko; har Utskottet desto mindre funnit något hinder böra möta för bifall till nämnde årliga anslag, som detta skulle bestridas af uppkommande besparingar å den summa af 2,500 r:dr, hvilken årligen anvisas till fullmägtiges disposition, såsom gratifikationer åt sådane personer, som hädanefter skulle från den nya pensions-anstalten erhålla understöd.