Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror likväl att Svenske män böra vid lärareplatsers tillsättande hafva det företrädet, att utlänningar icke varda dem föredragne i annan händelse, än att desse sednare äro af utmärkt förtjenst.
Jag tror således, att det anmärkta uttrycket bör stå qvar.
Som jag för öfrigt icke finner något emot förslaget att anmärka, utan anser det godt och nyttigt, får jag vördsammast tillstyrka II. o. Ad. antagandet deraf.
Hr von Hartmansdorff har anmärkt att det föreslagna ordet: ”äfven” skulle vara olämpligt derföre, att det refererade sig till Konungen, och att derigenom skulle borttagas rättigheten för direktioner och andra vederbör, att antaga utländske män af förtjenst till lärarebeställningar.
Jag tror likväl detta vara ett misstag.
Detta ordet ”äfven” hänförer sig nemi. efter min tanke till den föreg:de meningen d. v. s. att lika sorn Konungen är berättigad att vid lärarebeställningar använda utländske män af utmärkt förtjenst, lika så är det honom obetaget att uti militära embeten nyttja sådane män, roed undantag likväl af kommendantsplatser.
Samme talare har vidare emot förslaget anmärkt, att det skulle vara för inskränkt.
Jag ber att i det afseendet fä instämma med honom; men jag får tillika fästa hans uppmärksamhet derpå, att vår nu gällande grundlag härutinnan är ännu inskränktare.
Det vore således en vinst att fä komma åtminstone ett steg framåt, och jag anhåller derföre om bifall till förslaget.
Jag vet visserligen, att vårt blifvande beslut i detta ämne ej medförer någon påföljd i verkställigheten : men dä mine värde motståndare gjort sina anraärkn:r, må lss
Den 19 Januari e. m. det tillåtas äfven mig, att göra mina.
Cederström anmärkte, att man bör gifva företräde åt sina egna landsmän, så framt det ej vore särdeles utmärkte utlänningar som med dem täflade.
Deremot får jag säga, att det många gånger inträffar vid universiteten att vi ej hafva någre landsmän alt sätta till lärare, och då får man nöja sig med utlänningar, äfven om de ej äro så utmärkte.
Då jag var i Paris för 5 år sedan, så befanns det fransyska folket, 34 millioner starkt eller mera an 11 gånger öfverstigande Sveriges be folkning, vara i behof af lärare i tyska språket vid sina allmänna läroverk, och jag afhörde examina med ett stort antal utlänningar, som försökte sig.
Dä Fransmännen sålunda ansågo sig vara i behof af främmande biträde, ehuru stolte och talrika de än äro, så tror jag del ej vara förmycket, om vi erkänna beliofvet för oss att understundom tillita främmande lärare, särdeles i lefvande språk.
Hr Gr. o. Landt m:s härefter framstälde propos. (ill antagande af det i 6:te punkten anmäldta andra förslag till tillägg i 28 § Reg.F. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf det han trott sig filina att ja härvid varit öfvervägande.
Förslag, vackt i Cunst.Utsk., om 2:ne tillägg till 72 § Reg.F., åsyftande ökad garanti för riksbankens kredit. l:o.
Första tillägget: Regerings-Formen. § 72.
Ständers bank förblifver hädanefter, som den hittills varit, under Riksens Ständers egen garantie och vård, så alt den ostörd må förvaltas af de fullmäktige, hvarje stånd dertill förordnar, efter de ordningar, stadgar och reglementen, hvilka redan gjorda äro eller vidare af Riksens Ständer göras kunna.
Ständer allena äga rätt att genom banken utgifva sedlar, som för mynt i riket må erkännas.
Dessa sedlar skola vid anfordran, efter deras lydelse, af banken med silfver inlösas.
Cederström, Jakob: Genom myntbestämningslagen stadgas, att banken skall med silfver inlösa sina sedlar.
Att tillika införa detta stadgande i grundlagen, vore enligt min öfvertygelse mer än obetänksamt.
Det skulle ej ske för den medborgerliga säkerheten, ty den äger sin helgd i civillagen, som gifvet' hvar och en rättighet att få sine sedlar inlösta, men om vid en möjlig kris, genom infall af fiendtlig makt, bankens sedlar icke skulle kunna med silfver inlösas och således vexlingen blifva afbruten, så följer väl icke deraf, att någon sedelinnehafvare deruppå blifver lidande, enär banken äger i räntebärande publika papper och enskildes reverser jemte silfverfondbn full valuta för inlösen af alla sina sedlar och alltså kan honorera sina förbindelser; men om nu endast silfver antagas till mynt, så komme riket, sedan alla sedlarna till banken ingått, att blifva utan mynt, och ont vid ett sä - Den 19 Januari e. m. 189 dant tillfälle fienden anfölle landet, huru skulle då de medel utgå, som för krigets förande och till betalning för effekter till arméens underhäll utskrifvas, och hvilken betalning enligt grundlagen ovillkorligen genast skall verkställas.
Det vore att ställa riket i en redlös belägenhet, och Rikets kommande Ständer i nödvändighet att på 1812 års vis bryta de former grundlagarne bestämt.
Hvad som här föreslås, nemi. i l:sta tillägget, lill införande i grundlagen, finnes redan stadgadt i bankolagen af 1830; men, mine Hrr! bankolagen af 1830 kan vid hvarje riksdag förändras genom 3 Stånds och Konungens sammanstämmande beslut.
Deremot kan man, som bekant är, ej ändra grundlagen annorlunda än att frän den ena riksdagen bordlägga ett förslag till den kommande rikdagens antagande eller förkastande.
Jag tror Sverige hafva tillräckligt erfarit följderna af en oriktig hushållning med rikets myntväsende och af benägenheten att från Tumba pappersbruk, såsom en guldgrufva, hemta medel.
Denna benägenhet var för ett par decennier sedan, såsom vi väl minnas, ganska allmän inom R.- St.n.
Vi veta med hvilket besvär realisationen kom lill ständ och hittills blifvit upprätthållen; det är då skäl alt gifva styrka ät den lagstiftning, som R.
St. 1830 vidtagit och att gifva den helgd.
St. äga rätt att utgifva sedlar som för mynt i riket gälla, sä måtte det vara gifvet, att dessa sedlar skola mot silfver inlösas, pä det att icke, som hittills inträffat då banken kommit på obestånd, utvexligen kommer att upphöra, sedlarne falla och en rubbning af allmänna förhållanden komma att äga rum.
Jag är hufvudsakligen förekommen af llr Lefrén och anhåller alt med honom få förena mig.
Jag har blott att instämma i hvad Hr Lefrén yttrat, endast med det tillägg, alt jag torde fä upplysa derom, att vid 1834 och 1835 årens riksdag bereddes ett förslag till tillägg i grundlagen af enahanda lydelse med det ifrägavar. till 72 § Reg.F., att nemligen deruti skulle införas orden (i afseende på b:co-sedlarnes inlösande) ”att af banken med silfver inlösas.”
Detta blef påföljande riksdag af alla 4 RiksShn antaget, men Konungen vägrade sitt. bifall pä anförde skäl.
Dä Ståndet sålunda en gäng förut ansett detta tillägg icke vara onödigt, förmodar jag, att, då ett tillfälle nu uppstår att förnya detta beslut, R. o. Ad. ej skall underlåta att detsamma vidtaga.
Jag vågar utbedja mig
Ståndets uppmärksamhet derpå, alt i fall det tillägg antages till 72 § Reg.- F. i hvilken, som bekant är, R.
St. förbehållit sig ensam beslutande och fri dispositionsrätt öfver deras bank, så blir derigenom den föreg:de delen af §:n tillintetgjord, och R.
Sl:s ensamma beslutande och fria dispositionsrätt öfver deras bank finnes icke mer.
Ty först och främst komme då frågan om bankens hufvudsakligaste funktion, silfverutvexlingen, att ej ensamt bero af R.
St:s beslutanderätt utan äfven af Konungen, alldenstund grundlagen ej kan ändras utan Konungens och R.
St:s gemensamma beslut, då förändringar i bankoreg - 190 Den 19 Januari e. ni. lementet förut blott berott pä R.
För det andra förlora R.
St. sin fria dispositionsrätt i hvad denna del af bankostyrelsen angår, äfven om
Konungamakten skulle i sin åsigt öfverensstämma med R.
St., och rikets samt det allmännas väl skulle göra en ögonblicklig förändring nödvändig,; ty den skulle utan grundlagsbrott icke kunna afgöras förr än den för grundlagsförändringar bestämda tiden, nemi. den emellan 2:ne riksdagar.
Jag vågar derföre hemställa om propos. på afslag af ifrågavar. förslag af tillägg till 72 § Reg.-F., och jag anser, att de skäl, som Hr Lefrén anfört, att enskilda förluster skulle, kunna äfventyras i fall icke beslutet i afseende på silfverutvexling blir så bestämdt och orubbligt som det blir såsom grundlag, ej motväga olägenheterna, ty äfven om sådant någon gäng komme i fråga, anser jag hällre, att det enskildas väl uppoffras än det allmännas, i fall de skulle komma i strid med hvarandra, och det sednare ej pä annat sätt kan räddas.
Hr Munck af Rosenschöld har anmärkt, att derest R. o. Ad. skulle antaga det föreslagna tillägget, så skulle derigenom en inskränkning göras i R.
St:s fria dispositionsrätt öfver deras bank, hvarom §:ns föreg:de del handlar.
Denna förutsättning hvilar pä ett misstag; ty hvarje sedel, som banken lemnat ut i rörelsen, innebär icke något annat än ett erkännande af banken, alt han lill sedelinnehafvaren är skyldig den summa, som på sedeln står skrifven.
Den är sålunda ej annat än en bankens skuldsedel till innehafvaren.
Om banken hade rätt att disponera öfver de skuldsedlar, som han utgifvit, så skulle han med detsamma hafva fri dispositionsrätt öfver en annans egendom, dens nemi., sorn har skuldsedeln i sina händer, och hvilken ej fått. den för intet, ty han har naturligtvis gifvit valuta derföre.
Banken skulle då kunna på sedelhafvarens bekostnad begå ett väld, bemäktiga sig dennes egendom.
Sä långt måtte väl gäldenärens rätt ej få sträcka sig; ty dä kunde ingen vara säker om sin egendom.
Det är just till förekommande af dylikt väld, som förevar, tillägg blifvit föreslaget och som det af Hr Lefrén, m. fl. andre värde talare, blifvit försvaradt.
För min del anser jag del riktigt och följaktligen böra bifallas.
Till största delen förekommen af Hr von Hartmansdorff, vill jag endast tillägga, att det ingalunda förundrar mig, att Hr Munck af Rosenschöld icke vill bifalla detta förslag, då han vid förra riksdagen sjelf föreslog, att utvexlingen af silfver skulle alldeles upphöra, hvarigenom han då genast ville från alla innehafvare af bankens sedlar borttaga all deras valuta.
Den af mig framställde farhåga, att R.
St. skulle förlora sin fria dispositionsrätt öfver sin bank, var ej, såsom Hr von Hartmansdorff fattat det, grundad på ett misstag ; ty det kan ju hända alt, äfven om banken har valuta för sina utelöpande sedlar, R.
St. likväl kunna anse sig tvungne att inställa inlösning af desamma och innehafvaren mister derigenom ingen valuta fastän den ej får tagas ur banken, och förlorar intet, då sed - Den 19 Januari e. m. 191 len inom landet måste gälla som mynt i_ hvars mans hand.
Dessutom visar just det straxt härefter föreslagna stadgandet en förutsättning af möjligheten att 11.
St. kunna blifva försatta i nödvändighet att inställa invexling af bankosedlarne, då det lyder, som följer: ”Skulle, mot förmodan, banken någonsin brista i fullgörandet af denna inlösen, må, utöfver beloppet af dess då befintliga sedelstock, nya sedlar genom banken icke utgifvas”. 11. o. Ad:n antog ifrågavar. i förra delen af 7:de punkten anmäldta förslag till tillägg vid 72 § Reg.F. 2:o Andru tillägget: — — inlösas.
Skulle, mot förmodan, banken någonsin brista i fullgörandet af denna inlösen, ma, utöfver beloj)]iet af dess du befintliga sedelstock, nya sedlar genom banken icke utgifvas.
Delta sednare tillägg är visserligen ej af någon synnerlig vigt.; likväl synes det mig vara likasom en smula löjligt, att i grundlagen förutsätta möjligheten att pä en laglig väg begå en olaglighet.
Hr Lefrén: Ehuru Gunst.Utsk. så har bernit förslaget, att dessa punkter kunna oberoende af hvarandra antagas eller förkastas, så finnes dock ett samband dem emellan; och det är ej likgiltigt om den säkerhet beredes i grundlagen, att R.
St. ej må vid en och samma riksdag kunna bestämma alt flere sedlar skola frän Tumba pappersbruk utgifvas, samt att 1$.
St. ej kunna honorera sin banks första skyldighet, som är att lemna silfver för de utelöpande sedlarne.
Jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet äfven derpå, att det är ej allenast den sedels värde, som jag har i hand, jag blifvit bedragen på, ulan att här är fråga om alla de transaktioner, som äga rum i hela landet man och man emellan, som alla grunda sig på de sedlar, som R.
St. hafva rättighet att utgifva, under det märkvärdiga villkoret, alt de skola såsom mynt i riket aktas.
Således är här ej fråga om bankens affärer endast, utan här är fråga om säkerhet för öfrige personer, som hafva transaktioner sins emellan och hvilka aldrig haft affärer med banken, aldrig insatt något i banken.
Här är fråga om hela landets rörelsekapital, ett par 100 millioner, 5 å 6 gånger hela bankens belopp.
Det är dessa transaktioner, som mäste försäkras; och så länge R.
St. hafva rätt att utgifva sedlar, som skola såsom mynt i riket gälla vid alla transaktioner, så måste R.
St. vårdsamt stifta sådane kontroller för sig sjelfve, att banken ej vidare må blottställas för de vådor, sorn sedan seklets början ägt rum.
— Jag tillstyrker bifall af denna punkt.
Den siste värde talaren yttrar sig tydligen så, som om R.
St:s bank vore en enskild bolagsbank.
I det fallet vore det grund för hans argument; men den värde ledamoten glömmer 'den egenskap, i kraft hvaraf han talar frän detta rum, nemi. att lian är Svenska folkets representant, att vi äro Svenska folkets representanter, att det således är Svenska folkets bank, att det är Svenska folkets sedlar, hvaraf R.
St. ej äga 192 Den 19 J a n u a ri e. m. en enda lapp i deras egenskap af Ständer. 11.
St. äro pligtige att tillse och ansvara derföre, att Svenska folket städse äga mynt i landet.
Det är något så besynnerligen kortsynt deruti, all en nations folkombud skulle vilja binda händerna på sig i sin lagstift ningsmakt af farhågor för beslut, som skulle rubba stadgade förbindelser, sorn de för Svenska folket ingått.
Om så är att Svenska folkets representanter skulle besluta bifall till förslaget, så skall, åtminstone för min del, min reservation stå qvar till bevis på, att jag ej vill förråda mitt fäderneslands innevånare och ställa dem utan mynt, då mynt som bäst behöfves.
Det år Gudnås! ej första gängen som realisationens vänner äro i uppenbar fejd med Frih.
Det är bekant, att vi varit af olika mening med Frilen från början af öfverläggningarne derom, sä länge jag varit med, intill närvar, stund.
Det vore oskickligt af mig, att vilja uppehålla Ståndet med en längre vederläggning af Frih.ns åsigter; jag vill blott påminna Frilen derom, att när R.
St. först erbjödos att öfvertaga banken, voro de derom ej ense alla, och att det var med Konungens tillåtelse som R.
St. öfvertogo Palmstruchska banken.
De hafva sedermera gemenligen sä lagstiftat, att de tydligen visat sig vara ett bankobolag; och det är blott då R.
St. upphöjt sig från hvad de verkligen äro, nemi. ägare af ett bank bolag, som de visat sig vara lagst iftare för enskild mans rätt.
De hafva dock oftast ej utöfvat sina rättigheter såsom R.
St., utan de hafva utöfvat ett våldsamt bolags rättigheter, hvilket de sjelfve bordt förebygga.
Del är en fin distinktion, men den är juridisk, emellan R.
St. såsom lagstiftare och då de ej äro det.
Dä ett annat
Stånd redan afslagit denna punkt, skall jag ej inlåta mig uti huruvida den kan vara nyttig eller skadlig, men för den händelsen ett blifvande Const.Utsk. skulla vilja återupptaga frågan, och dervid taga kännedom dels af detta morn., dels af de anmärkmr som dervid blifvit gjorde, tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten på 2 ställen.
Det ena är, att genom ordställningen synes det som banken, i händelse den någonsin komme att brista i den i föreg:de mom. omnämnde inlösen, icke vidare skulle framdeles få utgifva några nya sedlar utöfver beloppet af dess då befintliga sedelstock.
Det 2:dra är, alt här föreskrifves att mja sedlar ej vidare få af banken utgifvas.
Meningen kan väl ej vara att gamla sedlar få utgifvas?
Då jag, lika med Hr Lefrén, anser det vara af högsta vigt, att R.
St. gifva all möjlig säkerhet åt framtida beståndet af deras bank, så att dess sedlar vid anfordran inlösas med silfver; så kan jag likväl ej, med honom dela den öfvertygelsen, att icke l:sta moni. af 72 §, sådan den nu af R. o. Ad. blifvit antagen, är för delta ändamål tillfyllestgörande.
Mig synes således, som det föreslagna sednare tillägget i sjelfva verket är öfverflödigt.
Men emot detsamma förekommer dessutom en betänk - Den 19 Januari e. m. 193 tänklighet, som icke torde vara utan vigt.
Man kan nemi. föreställa sig den möjligheten, att banken, under krig t. ex., nödsakas förflytta sin reella valuta till något annat säkert ställe inom landet.
Derigenom kan banken, ehuru fullkomligt solvent, för någon kortare tid sättas ur stånd att vid anfordran verkställa den sedelinlösning, som honom åligger.
En vägran i detta fall skulle då, efter den föreslagna ordalydelsen af nämnde stadgande, hafva till följd, att bankens rätt till utgifvande af nya sedlar genast komme att upphöra.
Men en sådan rättighet bör väl, enligt sakens natur, ej kunna, förr än banken verkligen kr oförmögen att inlösningsskyldigheten fullgöra, honom beröfvas.
Och af detta skäl tillstyrker jag afslag på ifrågavar. tillägg.
Landtm:s härefter framställda propos. till antagande af det i sednare delen af 7:de punkten anmäldte förslag till ytterligare tillägg vid 72 § Reg.-F., besvarades med starka nej, blandade med åtskilliga ja; hvarefter Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna att denna propos. blifvit med öfvervägande nej besvarad och att R. o.
Ad. således förkastat det föreslagna ytterligare tillägget.
Jag anhåller att fä nedlägga min reservation mot beslutet ang:de detta mom.
Jag anhåller att få nedlägga min reservation mot Ståndets beslut, så mycket mer, som det numera inför allmänheten ser ut som R. o. Ad. skulle finna det lämpligt att utgifva sedlar från Tumba pappersbruk.
Jag vill ej upptaga tiden med en votering, som icke kan leda till något nöjaktigt resultat; utan instämmer i Hr Lefréns reservation.
Jag instämmer i Hr Lefréns och Gr.
Gyldenstolpes reservation. 8:de punkten:
Förslag, väckt i Const.Utsk., ang:de representationsrättigheten för Stockholms stad.
Riksda gs-or drängen. § J4.
Hufvudstaden Stockholm välje 10 riksdagsmän af stadens borgare elter magistratspersoncr.
Valen böra förrättas af 50 electorer utsedde bland borgerskapet efter lika klassifikation, som stadens femtio äldste.
Till elector eller riksdagsman af borgerskapet i Stockholm är ingen annan valbar, un den, som varit 3:ne är borgare derstädes och betalar minst 5 Riksdaler till staden i ärliga utskylder.
Som jag hört, att äfven denna punkt lärer vara afslagen förut, så inverkar det föga hvad beslut R. o. Ad. i sjelfva saken härstädes fattar; men jag kan ej undertrycka min öfvertygelse om delta mom.
I sjelfva verket lärer det vara fullkomligt likgiltigt huru dessa val tillgå, om der in2 H. 13 104 Den 19 Januari e. m. komma någre minuthandlare eller någre grosshandlare mer eller mindre.
Det är ock ej dervid jag vill fästa mig; men jag förmodar att denna punkt egentligen af föreg:de Const.Utsk. blifvit föreslagen för alt dermed i smått börja med hvad man sedan skulle säkerligen vilja öfvertaga i stort, nemi. den allmänna valprincipen.
Som jag hvarken är, eller kan blifva, någon anhängare af denna princip, sä får jag anhålla om afslag pä äfven detta mom.
Det förhåller sig verkligen så som Frih.
Stedingk nämnt, alt valen till riksdagsmän för borgerskapet i Stockholm hittills varit klassval, emedan de särskilda klasserna inom Stockholms borgerskap (nemi. magistratsperson^-, grosshandlare, fabrikörer, minuthandlare samt embeten och liandtverkerier) hafva valt sine riksdagsmän 10 till antalet.
Stedingk anser jag ej likgiltigt om sådana klassval fortfara, eller icke.
Jag tror tvertom, alt det är för de särskilda näringarne ganska väsendtligt alt representeras genom personer som tillhöra dem och som känna dem, samt derigenom äro i stånd att föi svara och göra gällande de särskilda intressen, som desse näringsidkare.hvar för sig kunna hafva att iakttaga.
Det vore, på sätt Frih.
Stedingk yttrat, en öfvergång till samfäldta val om man antoge förslaget.
Följden deraf blefve, alt hända kunde, det man från Stockholms stad finge en dast kryddkrämare och handtverkare, eller endast grosshandlare och magistrats-personer, med alla andras uteslutande.
Sådant anser jag hvarken nyttigt eller nödigt, utan bestrider ändringen såsom oriktig i sin grund.
Jag gör det så mycket mer som jag ej vill med gifva införande inom ett Stånd af en grundsats, hvilken, utsträckt till de öfriga, skulle, enligt min öfvertygelse, verka förderfligt på dem alla.
Att BorgareSt. redan antagit denna §, sådan förslaget lyder, är öfverensstämmande med ståndets förra beslut i repres:sfrågor, der det alltid uttalat sig för samfäldta val.
Men då R. o. Ad. alltid röstat för motsatsen, stånds- eller klassval, så hemställer jag vördsamt att R. o. Ad. måtte förkasta förslaget.
Då denna fråga egentligen rörer Stockholms borgerskap, och då jag nyss hört Hr von Hartmansdorff i en likartad fråga med denna, derföre att densamma rörde hederv. BondeSt., föreslå att betänk, af R. o. Ad. skulle afslås enär detsamma af BondeSt. blifvit afslaget, så får jag, på samma grund, vördsammast yrka, att delta betänkande måtte bifallas.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Frih. And.
Cederström ; ty jag anser att BorgareSt. måste bäst inse och veta iakttaga sitt eget intresse och då det bifallit denna punkt, tyckes det kunna vara R. o. Ad. likgiltigt, om riksdagsmännen frän Stockholm komme att blifva endast grosshandlare eller endast kryddkrämare; hvarföre jag anhåller om bifall till detta betänk.
Då för en stund sedan R. o. Ad., på grund af BondeShs ogillande, afslog frågan om frälsemän borde få vara valförrättare för BondeSt., så tror jag att Ståndet var skyldigt att Den 19 Januari e. m. 195 göra delta af aktning både för sig sjelf och för BondeSt:s yttrade opinion, emedan R. o. Ad. ej borde likasom tränga sig in att vara valförrättare i fråga om val för BondeSt:s ledamöter.
Men den nu här förevar, frågan är af helt annan beskaffenhet; ty den håller sig ej inom något ensamt Stånd, det är den stora frågan för dagen om nationens represts ombildning.
Det är fråga om att godkänna eller icke godkänna den allmänna valprincipen, hvilken jag anser vara förderflig för landet, och hvilken jag aldrig skall tveka att, så snart en skymt af densamma visar sig, med min enskilda röst söka motverka.
Jag anser denna princip ej framåtgående annat än mot en afgrund, som man bör undvika att nalkas.
Åtskilliga bifallsrop hördes efter detta yttrande.
C hr.:
Jag har ej yttrat mig under hela den föregtde diskussionen om grundlagsfrågorne, och skulle ej heller nu gjort det, om ej några föregtde talare sett, sorn man säger, spöken midt på ljusa dagen.
Jag vill våga försöket alt besvärja dem, eller med andra ord söka till att lugna dem som möjligen af dessa yttranden kunnat laga något intryck.
Jag får fästa Herrarnes uppmärksamhet derpå, att här ej är fråga om någon annan ändring, än den att i st. f. det sätt hvarpå Stockholms 10 riksdagsmän nu utses, nemi. alt dertill skola utses 3:ne bland magistratspersoner, 2 bland grosshandlarne, 1 bland fabrikörerne, 1 bland minuthandlarne samt 3 bland embeten och handtverkerier, summa 10 af särskilda 5 klasser, hvilka riksdagsmän tillsättas af 50 eleclorcr, valda efter samma grund och på samma sätt som stadens 50 äldste, att, säger jag, i st. f. detta sätt, nu är förslaget, att åt dessa 50 electorer, hvilka skulle väljas på samma sätt som hittills, lemnäs öppen rätt att, utan afseende på denna klassifikation, välja bland Stockholms borgerskap 10 riksdagsmän för Stockholms stad.
Jag anser den, som befarar alt häri ligger en början till införande af allmänna val, kunna vara fullt lugnad genom säkerheten, alt desse electorer ej kunna välja andre än borgare.
Ståndsskilnaden är ju då bibehållen?
— Dessutom vill jag särskildt erinra Hr von Hartmansdoff derom, att, då grundlagsfrågorne skulle i dag behandlas, den värde ledamoten begärde, alt denna fråga skulle uppskjutas tills man finge höra PorgareStts beslut i frågan.
Vi hafva nu inhemta!, att BorgareSt. bifallit frågan; jag hemställer då om ej det bifall, R. o.
Ad. i f. m. gaf åt Hr von Hartmansdorffs framställning, var att taga på hand att nu bifalla.
Af dessa förenämnde skäl skulle jag anse det vara högst olämpligt, att afslå det i frågavar. förslaget, hvars bifall jag tillstyrker.