Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall ordet derom stå qvar, så vet man icke om del hörer lill styrer eller till det föregående.
Om den redaclion som jag föreslagit antages, så tror jng alt tvetydigheten vore undanröjd.
Spens hegärde att få höra uppläsas
Ilr von Hartmansdorffs förslag.
Detta förslag upplästes, så lydande: ”Så vidt sist omförmälda mål kunna förekomma i Statsråd, som konungslig makt utöfvar, vare för besluts fattande lag, som sist sagd är.” Gr.
Hvad den första anmärkningen vidkommer rörtde den här antagna conslructionen: ”så vidt som de mål, som här sist omförmälda nro, kunna förekomma etc.,” förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff och anser hans förslag till förkortning ganska lämplig.
Den andra åter alser alt säga: som konungslig makt utöfvar.
Utsk. nyttjat orden ”sorn med konungslig makt styr” är alt i de åberopade 3g, 4°> 41 otd> 43 §§:,ia heter det: före styrelsen eller förvalte styrelsen eller också Regeringen.
Det är pä denna grund, all detta uttryck är antaget om Statsrådet förut, nemi. att det styr eller förvaltar styrelsen vid sådana tillfällen, sorn Coust.
TT t sk. här har nyttjat detta uttryck.
Hvad för öfrigt beträffar, huruvida det bör heta styr eller styrer, så erkänner jag alt jag åtminstone icke inser någon betydlig skilnad deremellan.
Jag lager mig friheten hemställa till Ilr von Hartmansdorff om uttrycket ”sorn konungslig makt utöfvar” blir alldeles riktigt; ty jag tror att det ifrågavar.
Statsrådet styr med konungslig makt, men icke utöfvar konungslig makt, då verkligen undantagsförhållanden äga rum, såsom upphöjande i adligt stånd och förlänande af friherrlig och greflig värdighet, utdelning af riddare-ordnar o. m. s. Således skulle jag tro att icke konungslig makt utöfvas i sin fullständighet, men att Statsrådet styr med konungslig makt, och derföre får jag hemställa, huruvida denna invändning kan vara riktig.
Jag tror alt Gr.
Anckarsyärds anmärkn. är viktig, och önskar derföre att det finge heta: som med konungslig makt styrer, samt att ordet derom uteslutes.
Anckarsvärd: 1 fråga om ordet styr eller styrer vet jag icke om någon förändring kan behöfvas.
Jag 3o D c 11 i December. vill alldeles icke envisas i den saken, nien jag hemställer blott om skilnaden är af den beskaffenhet, att deri påkallar ändring.
Måhända är det grammatikabskt rikligare att säga styrer, men jag skulle tro alt ordet styr uttrycker likaval hvad sorn har åsyftas som ordet styrer.
Efter vi nu kommit till tentamina stili, så får jag säga, att jag är af Gr.
Anckursvärds mening, och tror alt styr är rättare än styrer, hvilket är mera eondiiionelt eller tillhör ett obestämdt modus, hvarföre jag tror det vara rikligast alt bibehålla ordet styr, oberäknadt alt om någon förändring skall ske, så bör den vara af någon vigt, hvarföre jag anser alt styr bör qvarblifva och blott ordet ”derom” utgå.
Landtm, yttrade, att om hon rätt uppfattat de olika meningarna, torde de kunna sammanjemkas medelst följande redaktion: ”så vidt sist ondörmälda mål kunna förekomma i Statsråd, som med konungslig makt styr, vare för besluts fattande lag som sRt sagd är;” hemställande Hr Landtm., om R. o. Ad. behagade som sin gemensamma tanke förklara att 6 mom. i 8 §:n Reg.Fm borde erhålla denna förändrade redacfion.
Jag skulle tro, att ordet t i 11 s t ä des va ra nd e i sista momentet af 8 §:n kunde utgå.
Utsk. åsyftar naturligtvis sådana ledamöter, sorn finnas i staden; men då ordet t i 11s tä d es va ra nde, i denna punkt, jemväl kan hänföras till de ledamöter, sorn aro i Statsrådet, så synes det vara bättre alt låta ordet utgå; ty det är klart, att fråga ej bör blifva om alt sända föredraga,listor till dem, sorn ej finnas på stället.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad, behagade såsom sin gemensamma tanke förklara att ordet ”lil Istädes varande” borde utgå utur det föreslagna y morn. af 8 §:n.
Hr Landtm, förklarade, det lian trott sig finna att liej öfverröslat ja.
Uppå derefter framställd propos,, blef förslaget till 8 §:n Reg.Fui i allt öfrigt godkänd att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Till enahanda behandling godkändes äfven förslaget till förändring af i3 §:n Reg.Fm.
Då nu till granskning' skulle företagas förslaget till 39 §:n Reg.Fm, anmälde sig Hr Aminoff, J o h. Fredr., och yttrade; Efter vi nu hålla oss till ord, så torde i 3g §:n en om - D«u ■ December. 31 stäudighet vara all anmärka, emedan jag ser alt på etl annat ställe förekommer eli motsatt förhållande.
Ilar står i den nu föreslagna redactionen: ''dock må ej Statsrådet någonsin adeligt stånd och värdighet förläna eller till gfefligt oell friherrlig! stånd upphöja.”
Kanske borde del slå tvertoini till (riherrlfgt eller glefligt stånd upphöja.
Det torde vara meningen, oell jag vill blott göra framställning om dessa Oi ds omflyttning.
Spens: Jag anhåller att fa göra Hr Aminoff uppmärksam på att i della betänk, är icke fråga om öeö ciel af §:nj sorn af 11 r Aminolf är nämnd.
Det är blott fråga oni 3g §:n, så vidt den förut innehållit orden: ”vill Konungen utrikes resa, meddele han Statsrådet in pleno denna sin föresats.”
Det är orden in pleno,” som
Ulsk. här har föreslagit att taga bort i sammanhang med förslaget att borttaga alla de uttrycken om hela Statsrådet, Statsrådet in pietu), utomordentligt Statsråd 111. m., hvilka gifvit anleda, lill alt tro att det finnes tre ä fyra slags Statsråd, för hvilka en större fulltalighet blifvit fö res kräfven.
Det ur blott den frågan, som i detta memorial af Coust.
CJtsk. ur framställd, och den andra frågan, som af Hr Aminolf omnämndes, är upplagen i betänk.
N:o 5(i. lii- Aminoff:
Jag fick anledning till denna anmarkn.- deraf, att pag. 3 slod tvertoni* nemi. friherrlig eller greflig Värdighet.
Saken är visserligen icke af någon betydenhet, men jag trodde, att efter vi nu hålla oss till ord, så kunde det vara nyttigt att göra denna observation.
För öfrigt har jag ingenting att anmärka) Utan tror Gr.
Spens hafva rätt i sin erinran.
Uppå derefter framställd propos. godkändes lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag förslaget till förändring af 3g J:n Reg.Fin.
Likaledes godkändes till enahanda behandling, på dör-* Olli framställda särskilda proposir, förslagen till förändring i 42, 61 och 81 §§:na af Reg.Fai.
Föredrogs ånyo Const.Utskts den i4och 18 sisth November på bordet lagda mein, N:o 58, med förslag till ändring Uti Reg.F:ns 3g och 43 §§•
Jag tror att den nyss af iiiig gjorda anmärkning nu kunde komma under öfvervägande, Hr Frih. o, Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå, alt uti detta inna. den förändring, hvarom Hr Aminoff talat, icke varit föremål lör Utskis behandling, utun hade samma förändring blifvit af Utsk. i mein.
N:o 56 föreslagen.
I det nu föredragna mera. vore de omtalade orden De ii i December. endast intagna sådana sorn de nu uti grundlagen förefinnas oell till fyllande af §:ns redaction.
Uppå derefter framställd propos., blef Utskts i mein.
N:o 58 framställda förslag godkiindt lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Ånyo föredrogs Const.Utskts den l4 och 18 sistl.
Nov. på bordet lagria meni.
N:o 5g, med förslag om tillägg lill Reg.Ftns 6 §.
Genom det ringa antal, som är bestämdt för Statsrådets ledamöter i Sverige i förhållande till departementernes mängd, är det utan tvifvel nödvändigt att vidtaga någon sådan åtgärd, som den Coust.Utsk. här föreslagit.
Vida lämpligare vore likväl, efter min förmening, om Coust.Utsk. hade föreslagit oss en § af samma lydelse, som I2§:n i Norriges grundlag.
Der säges nemi., alt Slatsråds-ledamöter till det minsta skola bestå af så och så mångå medlemmar.
Derigenom är det Konungen obetagel att i Norrige öka Statsråds-ledamÖternes antal, sä att han icke behöfver tillförordna extra ordinarie medlemmar.
Under tiden, som förflutit efter Norrska grundlagens antagande, vet jag icke heller mer än ett enda exempel på någon person, som varit tillförordnad!
Statsråd.
Men då Utsk. icke framkommit med detta förslag, så är väl för Ögonblicket ingen annan utväg lill olägenhetens afhjelpaude, än den Utsk. uppgifvit.
Likväl tror jag, att ordalagen då borde vara något annorlunda beskaffade.
Här slår: ”är depart. chef af laga förfall hindrad;” det är rätt, men en annan omständighet, nemi, att han vöre tjenstledig, borde väl också anföras; den måste ofta inträffa, neli det är lika nödvändigt att förutse den.
Vidare: ”lorordne Konungen till departementets styrelse och föredragning af dertill hörande ärenden.”
Vära Statsråd äro icke styrande, utan så vida de förvalta den konungsliga makten i Konungens frånvaro, eller såsom förmyndare.
Thy förutan anser jag alldeles olämpligt att tala om styrelse för den, som icke är annat än rådgifvare.
För att äfven slippa den långa meningen om ärendenas föredragning, tror jag det rättaste vore att säga: fö rörd ne Konungen till departementets förvaltning, med den rätt och det ansvar, som denna Reg.F. fö r esk r ifver, Statsråd utan departement.
Sedermera förekommer: ”departementets expeditionschef eller, ifall äfven desse (han skulle det väl vara) af laga förfall hindras.”
Jag anser ingalunda riktigt, att man förutsätter att departementets expeditionschef skall vara den närmaste att förordnas.
Detta gifver ett anspråk, som ingalunda bör af grundlagen hyllas.
Om Konungen för honom har största förtroendet, så varder han förmodligen för - Den i December. 33 förordnad.
I annat fall bör_han icke hafva några anspråk derpå.
Norrska grundlagen är äfven i detta fall bättre slyliserad ; ty der står: ”förliden Statsraadels saedvanlige raedlemmer, tillkalde andre Norske Borgere, kun ingen medlemrner af Storthinget,” Jag trör följaktligen det vore riktigare att här säga:
Statsråd utan departement, eller annan Svensk mati med de i 4 §:n omförmälda egenskaper.
Om sålunda de anmärkn:r, jag har tagit mig friheten göra, skulle af R. o. Ad. gillas, så borde ordalydelsen blifva följande:
Är depart.chef tjenstledig eller af laga förfall hindrad, förordhe Konungen, till departementets förvaltning, nied den rätt och det ansvar, som denna Reg;F. föreskrifver, Statsråd utan departement, eller annan Svensk man med de i 4 §;n omförmälda egenskapei\
Först och främst tior jag att Hr von Hartmansdorff gjort ett litet misstag deruti, att han ansett ordet ”desse” oriktigt, ty det rapporterar sig till både Statsråd och expeditions-chef och hör således stå qvar.
Hvad föräudringen till departementets förvaltning ahgår, så kan jag ingalunda medgifva, att icke ordet ”styrelse’ är lika godt som ”förvaltning,” och jag inser icke hvarföre departementets styrelse skulle vara oegentliga ord på detta ställe, på den grund att Statsrådet icke förer styrelsen eller icke regerar, ty han måste väl anses styra departementet, och styra departementet måste här vara fullkomligt synonymt med att förvalta departementet, eller tvertom, livilketdera man behagar; men ordet förvaltning kan lika så väl insättas, ifall R. o. Ad. stannar i en sådan gemensam tanke.
Men jag har icke kunnat inse
Och har icke bort uppgifvas någon orsak, hvarföre Hr von Hartmansdorff äfven föreslagit uteslutande af orden: föredragningen af dertill hörande ärenden.
Sedermera hvad departementets expeditions-chefs uteslutande vidkommer, så har åtminstone Coust.Utsk. utgått från den princip, att exped.- chefen borde förutsättas vara en så beskaffad person, som vore närmast i tillfälle att föredraga, när sjelfva depart.- chefen vore hindrad, och att det på sådan grund ej vore riktigt att förbigå honom, under medgifvande att
Konungen till én sådan föredragning då kunde förordna hvilken annan Svensk man som helst.
Cönst.Utsk. ansåg denna åtgärd att förordna ett så till sugandes extra-Statsråd eller extra departements-chef icke böra vidtagas förr än äfven exped.- chefen vore hindrad.
Detta har varit anledningen till Utsk:s förslag i denna del.
Alt tjenstledighet borde införas kan jag icke heller inse behofvet af.
Jag skulle tro, att det vore att i lagen förutsätta att ett Statsråd eller en deparl.- chef kan hafva någon annan tjenstledighet än den, som Konungen tillfälligtvis beviljar honom på permissionsansökan, iö H, 5 34 Den i Doecmber. eller lill följe af så beskaffade omständigheter, som kunna påkalla hans frånvaro från departementet under en viss tid, och delta synes mig vara inbegripet under laga förfall, ty Konungens tillstånd för en depart.chef alt icke under eu viss tid bestrida tjensten måtte vara laga förfall; men att vår lagstiftning uti sjelfva lagbudet förutsatte att tjenstledighet skall kunna beviljas, det skulle möjligen äfven förutsätta att lagstiftningen förskottsvis hade medgifvit att Slalsrådsledamöter kunde både för månader och årtal vara tjenst*, ledige, och att det skulle vara på grund af grundlagens stadgande.
Coust.Utsk. har icke föreställt sig att ett sådant stadgande vore alldeles fonnenligt, och på sådan grund skulle jag vilja taga mig friheten alt afstyrka afseende på Hr von Hartmansdorffs yrkande i denna del.
Med Hr von Hart* mansdorff får jag i alla tre punkterna så mycket mer förena mig, sorn jag, hvad ilen första angar, beträ Hände departementets styrelse, anser det vara i hogsta grad vådligt och otjenligt att i grundlagen nedlägga något frö, som i en framlid lätt kunde uppspira till en giftig vext.
Ingen annan styrelse bör införas än Konungens, hvarken depart.- chefs, Utskotts eller R.
St:s. Hvad andra punkten vidkommer, eller exped.chefens uttryckliga nämnande 1“ grundlagen, såsom ett slags berättigande för honom atl förordnas till föredragande när deparf.chefen vore hindrad af laga förfall, så anser jag detta så mycket mindre vara rätt, som derigenom ett onödigt band skulle läggas på Konungens fria val af hvem Han behagar till sin rådgifvare.
Mycket bättre är både Norrska grundlagens stadgande och hvad Hr von Hartmansdorff föreslagit, hvilket sednare jag till fullo biträder.
Den tredje omständigheten angick frågan, huruvida, jemte laga förfall, äfven ordet '”tjenstledighet” skulle insättas i grundlagen.
Detta anser jag t jeni ig t, ehuru tjenstledighet visserligen, såsom Gr.
Anckarsvärd nämnt, skulle kunna inbegripas under laga förfall ; men måhända är det likväl nödigt, att detta nid slår der, för att förebygga ett möjligen i framtiden blifvande klander, då anmärku kunde göras, att den, som pä egen begäran erhåller tjenstledighet, icke derför må anses äga Inga förfall.
Anckarsvärd har an märkt mot mitt förslag, att jag icke bort utesluta föredragning af de till departementet hörande ärenden; men Grefven torde erinra sig, att det redan i en annan grundlags-§ är bestämdt gifvet, att man icke kan vara depart. chef, utan alt tillika vara föredragande.
Sålunda skulle jag tro, att den frågan förfaller.
Hvad exped chefen beträffar, så, i händelse R. o. Ad. skulle antaga blott de orden ”annan Svensk man än Statsråd utan departement, ” så är ju för Konungen lika öppet iemnadt, att, om Den i Dcce m b c r. 35
Han så för godt finnér, antaga exped.cliefen, dock utan att denne liar något anspråk att företrädesvis blifva förordnad.
Det kan ju mycket väl hända, att en person, sorn till exped. chef är mycket tjenlig, derföre icke duger till föredragande m. m.
Derföre bör man i detta fall icke heller binda Konungen.
Tjenstledighet är der icke detsamma som laga förfall, hvadan säkrast är att införa ordet tjenstledighet.
12 cap. Rnlteg.-b:n, som omtalar hvad under laga förfall förstås, säger: "dessa äro laga förfall, om man sjuk är; 0111 man i Konungens och Rikets tjenst är uppbådad eller faren; om man i häktelse sitter; 0111 man af Henden eller annan fara, vådeld eller vattunöd hindras; om man från sinnen kommen är; örn man eller hustru, hain eller föräldrar dö, den tid man bör sig för rätten inställa; om man förut till annan rätt är stämd att svara å samma tid.” Således finnér R. o. Ad , att tjenstledighet deribland icke är upptagen.
Anckarsvärd har befarat, att 0111 man skulle införa ordet tjenstledighet, så kunde nian deraf taga sig anledn. tro att grundlagen medgifver någon annan tjenstledighet, än den tillfälliga, som möjligen kan beviljas, och att således ett departement kunde komma att under en längre tid fortfarande stå ledigt.
Jag får härvid fasta R. o, Ad:s uppmärksamhet derpå, att med tjenstledighet kan aldrig förslås något annat, än en sådan som är tillfälligtvis beviljad; ty 0111 någon för alltid är tjenstledig, så kallas han, efter vårt språkbruk, tjenstfri.
Således då bär utsattes alt depart.chef får tjenstledighet, så är det klart, alt dermed icke kan förstås att departementet vore utan chef, ty der ingen sådan finnes, kan ej heller någon vara tjenstledig.
Jag tror således, att den rättelse jag föreslagit måtte vara riktig, och vågar ytterligare underställa den R. o. Adis bepröfvande.
Spens, Garl Gust.; Hvad först ordet styrelse angar, så hänför det sig till de fall, der enl. 38 §:n Reg.- F:n, efter den nya lydelse som sisth Maj månad af Konungen stadfästades, finnes stadgadt: "alla föreskrifter och erinringar om verkställighet af utfärdade beslut må af depart.- chefer omedelbarligen kunna till vederbör, expedieras.’’
Denna rättighet, som här omtalas, är en annan åtgärd än föredragningen, och det är den som Coust.Utsk. har haft uti sigte, då Utsk. här intagit orden styrelse och föredragning.
Att ett lämpligare uttryck dervid skulle kunna upptankas, vill jag visserligen icke bestrida, men att förena meningen i ett ord under namn af departementets förvaltning, det hemställer jag, huruvida sådant kan vara alldeles rätt.
Kanske skulle man snarare kunna säga: till uppsigt öfver departementet och föredragning af dertill hörande ärenden.
Hr von Hartmansdorff har framställt tvänne långt mera genomgripande förslag än denna obetydliga ordförändring.
Han har önskat att grundlagen måtte komma att innehålla 36
Deu i Dscember. en bestämd tillåtelse till tjenstledighet för Statsråd och tillika obestämdhet i afseende på tiden, för hvilken en sådan tjenstledighet skulle gifvas.
Han har derjemte klandrat, att Const.Utsk. framställt departementets exped.chef såsom närmaste man i de fall, der Statsråd utan departement ej vore i tillfälle att mottaga portföljen.
Det är svårt att yttra sig öfver ministeriel styrelses första princip för den, som icke inom sig godkänner den.
Det är åtminstone svårare, än folden, som godkänner den fullkomligt.
Jag har aldrig varit älskare af denna styrelse i form, men sedan den är införd, sedan man ingått på den väg, som blifvit utstakad genom Konungs och Ständers beslut vid början af denna riksdag, så måste väl ändamålet vara att förskaffa enhet i göromålens behandling och tillika bibehålla de ansvarighetsformer, som af grundlagen äro bestämda.
Betänker man denna fordran af enhet, så måste det väl också vara gifvet alt man bör söka att få målen behandlade så mycket möjligt är efter en och samma åsigt, till dess alt hos den höge styrande det beslut fattas att skilja sig från den person, sorn haft departementet sig uppdraget och att dertill välja en person af annan art.
Tänker man på ansvarighels-formerna, så måste man ihågkomma 107 §:ns innehåll, och då kan man icke utan högsta nödfall införa ett stadgande om alt en person, mot hvilken denna § icke skulle kunna användas, skall framställas i egenskap af Statsråd och föredragande.
Sådan är likväl alltid händelsen med personer, som fungera såsom för tillfället föredragande.
106 §:n kan mot dem lika väl sorn mot andra användas, och det beror på Riksrätten oro lättheten dervid är större eller mindre, men 107 §:ns användande är factiskt omöjligt, emedan Ständerne då skulle ingå med begäran om den föredragandes skiljande från en befattning, som han icke längre bekläder.
Det är således icke utan nödfall, icke utan sorgfälligaste uppmärksamhet, sorn man bör tillåta exstra-Statsråd.
Vill man läsa sansade och kloka afhandlingar om dessa extra-Stalsråd, så ligga uti Const.TJtsk:s protocoll yttranden derom af Axel Gabriel Silfverstolpe, L. A. Mannerheim m. fl. ifrån 1809 års riksdag, hvilka äro af högsta märkvärdighet.
Det är på denna grund, som jag ej kan annat än hemställa om bifall till Utsk:s förslag att endast omtala laga förfall och att framställa departementets exped.chef såsom närmaste man att inträda såsom föredragande.
Jag kan icke annat än af hjertat bifalla användandet af ordet styrelse i tillägget vid 6 §:n Reg.Fm, och jag undrar nog på att den värde motionären, som sjelf varit föremål för ett mytineri, icke kan gilla användandet af detta ord.
I min tanke hafva R.
St. skaffat föga nytta åt riksmachineriet genom den omtackiing, som skett på riksskeppet genom departements-styrelse, Den i December. 37 om icke hvarje depart.chef styr och styr rikligt med kraft sitt departement.
Derföre önskar jag att detta ord måtte qvarstå, och önskar ytterligare alt det också måtte riktigt vidmakthållas afdepart.chefen.
Hvad åter angår ordet tjenstledighet, som skulle införas, så finnér jag det vara af högsta nödvändighet, ty likasom en annan talare finner jag tjenstledighet icke kunna a priori räknas bland laga förfall.
Om man finner någon våda kunna uppkomma genom ordet tjenstledig eller tjenstledighet, så kan man taga bort både detta ord och orden laga förfall, samt blott säga: är depart.chef h i ndrad, ifall mine värde motståndare apse det bättre.
I annat fall nödgas jag vidhålla frågan om tjenstledighet.
Det är öfverdrifvet alt begära, det en depart.chef skall ständigt fortfara med sin befattning, såvida man åsyftar att depart.cheferne sjeifve skola förrätta sina embeten, och icke vill uttrötta deni, för att se dem oftare ombytas.
Så mycket känner jag hvad det vill säga att bestrida föredragningen i Statsrådet, att jag tror mig kunna säga, att den som oafbrutet skall dermed fortfara och göra saken med besked, han uthärdar icke länge.
Då man i grundlagen har medgifvit de högste domrarne i Riket, att hafva icke mindre än 4 månaders tjenstledighet om året; så borde man än mera tänka på föredragande Statsråds eller de högste förvaltande embelsmännens behof att också någon gång få ledighet.
Ärendena vintna icke derpå, att inan släpar sig fram, utan derpå alt man arbetar med friska krafter, Gr.
Spens har anmärkt, alt skälet hvarföre man här bogagnat uttrycket departementets styrelse, vore den rätt man gifvit depart,chefen att erinra sina underlydande om bristande verkställighet af de befallningar, som blifvit dem gifna.
Sorn detta står i en annan §, så behöfver icke denna § anspela derpå; ty när depart.chefen i alla fall har rättighet dertill, så kan ordet förvaltning gälla för både föredragningen och den ifrågavar, påminnelserätten.
Anser man icke delta vara nog, så kan man t. ex. säga: förordne Konungen att departementet förestå, Det går också an.
Men att min qktade vän kan hafva till den grad misstagit sig om meningen med Rf Sl;s beslut, ang;de de vid början qf denna riksdag antagna grundlagsförändringar, att han trott ministerstyrelse vara genom den införd, det gör mig verkligen bestört.
Af den förändring, som härutinnan är skedd, kan, huru man må vända ordalagen, ingen annan slutsats dragas, än att i stället för målens föredragning dittills skedde af personer med annat namn och ringare värdighet än Statsråd och utan att öfrige föredragande voro tillstädes, så skall nu mera föredragningen ske af embetsman med lika namn och värdighet som de der höra på, och ibland de sednare skola äfven öfrige föredragande vara närvarande, Den enhet, son) 3S D c ii i December.
Lär yrkas, är af slör vigt, men vinnes, 1:0 derigenom all alla aro tillstädes, och 2:0 derigenom alt icke alli för tala omliylen af föredragande göras.
Det sednare enhelsmedlet tyckes deremot silida emot de conslilulionella inslilulioner, enligt hvilka man vill hafva så täta ombyten sorn möjligt, t. ex. i Frankrike, der man haft 8g ministrar sedan i83o.
Om man vill undvika hvad hur blifvit uppgifvet såsom skäl för tillförordnade .Stalsrndsledamnters tillsättning, så bör man vidtaga den förändring, jag förut tillstyrkt, nemi. att icke utsätta ett maximum af Slatsiådsledamöter, utan lika med den Norrska grundlagen ett minimum, på det att Konungen må kunna utvälja fjera.
Så lange man det icke gör, utun måste addera ihop närvarande och frånvarande Statsråd, på sätt Coust.Utsk. här gjort i en §, som vi i dag förbigått, nemi. den 4> §;n Reg F:n, så mäste vi åtnöja oss med tillförordnade, såsom blir är föreslaget.
Jag vågar ytterligare vidhålla min framställning.
H, Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Gustaf; Jag förenar mig helt och hållet med Frih.
Ridderstolpe i hvad ordet styrelse beträffar.