Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nu Riksd:sOrdn. väl omförmäler flera former, under hvilka folkviljan genom R.
St. kan framföra deras yttringar, och dessa former äro specielt lämpade efter ärendenas olika natur; men alla ärenden underkastade den peremptoriska regel, att hvartenda, det må benämnas mål, fråga eller motion, måste vara en enhet för sig, skiljd från sammanblandning med flera och aldraminst får bestå af opinioner i allmänhet framställda, utan något visst praktiskt förslag till specielt föremål, derföre ingen formel är gifven, eller rättare, hvars existens skulle vara en uppenbar contradiction med grundlagens både ordalydelse och systematiskt utvecklade detalj-esprit; så finnes också, med stöd af ofvanstående 358 Den 26 Februari f. m. raisonnement, ingen adressrättighet hos Representation för närvar., ingen sådan rättighet, att lagligen kunna begära Konungens uppmärksamhet eller ens afhörande af en adress, som den Birsta Bytde Bgrde och ioy:de §5 Reg.Ftn och åtskilliga §§ af Riksd.Ordn. utstaka för R.
St:s. beslut i sådana inål, som der uppräknas och bestämmas.
Har man kommit till klar uppfattning af detta förhållande, hvarvid, efter min förmening, alla bemödanden att ställa det från Fdederv.
BondeSt. öfverlemnade adress-förslaget under behandling af något R Sits Utskott, ja äfven .0111 det vore ett särskildt Utskott enligt 3 mom. af 36 §:n Riksd.Ordn., eller ens det passivt tjenstfärdig!!
Exped.Utsk., måste finnas totalt fruktlösa; så blir dernäst frågan om, utur andra än constitutionella synpunkter och utan förnärmande af grundlagsenliga former, öfriga RiksSttn kunna få instämma i den utmärkte Riksdagsfullmäktige!!
Hans Janssons önskningar och åsigter, sådana de framstå till materia och form i hans adressförslag.
I stället för en riksdagsfråga med bestämd påföljd, blir den snarare blott en fråga, huru långt yttranderätten inom Stånden, äfvensom de resp.
Stånden emellan, för att assimilera sina känslor och opinioner, kan få sträcka sig; samt dernäst hvad förhoppningar de skäligen kunna göra sig, i händelse af Ståndens likstämmighet, att Konungen skulle vilja emottaga den från alla grundlagsfoi mer oafhängiga, fristående adressen.
Då nu, så vidt jag kunnat fatta, förslaget i sak blott innefattar ett och annat obetydligt, lätt rättadt misstag, och till redactionen är sådant, att jag, för min del, icke skulle tveka att underteckna det; så är derom ingenting vidare att för närvar, yttra.
Och då jag hoppas ingen lärer vilja bestrida förenämnda Ståndens både enskilda och collectiva yttranderätt för alla de utomordentliga tilldragelser, som icke böra till den vanliga riksdagsroutinen; då jag ej allena in abstracto kan föreställa mig många sådana fall, utan lifligt erinra mig ett dylikt under sista riksdag, då spärrningen för choleran gjorde det till ett moraliskt, oemotståndeligt behof att få utgjuta sina tankar och känslor, utan all formel behandling, sådana de fullfärdiga lago inom allas bröst; då vidare II.
Konungens s. k. throntal, (men sorni dess subjectiva form utan contrasignation, och utöfver den i Riksd.- Ordn. föreskrifna berättelsen om hvad sig i styrelsen tilldragit, icke är annat än den Höge Personens, icke den Constitutioneile Konungens), svårligen kan betraktas annorlunda, än såsom en extra tilldragelse, och derjemte ett uttryck af förutomnämnda moraliska behof, hvilket Monarken nu å sin sida tillfredsställt: så skulle det i min tanka vara oförenligt med alla sunda begrepp om allmänt menniskoväi de, och specielt om den aktning, som från Rikets alla landsorter församlade notabiliteter måste känna för sig sjelfva och tillika med skäl
Den 26 Februari f. m. 35g kunna påkalla af andra, men än iner oförenligt med den kännedom vi kunna sägas dela med liela landet om H. M. Konungens utomordentligt humana och nådiga benägenhet för dem, som vända sig directe lill Hans person, 0111 man tviflade, att ett erbjudet underd. svar, som verkligen kunde anses för ett sympathetiskt framkalladt och hos förbemälde notabiliteter, utan all föregående formel disqvisition, färdigliggande gensvar, icke skulle vara både behörigt och såsom sådant af H. M. med nåd. välvilja emoltagas, deröfver Högstdensamme naturligtvis alltid hade oförkränkt rall alt sjelf domina efter välbehag annorlunda.
Nu, mine herrar! ber jag er likväl besinna, 0111 alla desse convenancens villkor— ty vi hafva inga andra grundlagar för atl bedomina frågan, — inträffa.
Genom vägrad propos. inom det Bederv.
Ståndet och derpå följd remiss lill Const.Utsk., har adressförslaget fått nog mycken anstrykning af att vara en inom Representationen omtvistad fråga, och dess natur har aldrig hittills varit uppställd på säker grund, hvilket jag dock hoppas den för framtiden måsle blifva.
Är det nu rimligt alt tro, det H. M. Konungen skulle lika gerna taga emot.ett sådant perlstickerfårbete, som förslaget ofelbart blef, då det skulle i hvarje Stånd påpetas och åter hoptråcklas, som om det varit genast med acclamation antaget, — ett sätt, som i många föregående adressfrågor ägt rum, och torde vara det enda rätta?
Är det vidare öfverensstämmande med allmänna bruket, att göra sina contravisiter först ett par månader efteråt?
En hvar må tycka som han vill; men jag tycker, alt det icke går an; — och jag måste derföre med ledsnad förklara, att jag ej vet annat återstå med förslaget, än att lägga det till handlingarna.
Det torde vara upplysande för flere af R. o.
Ad:s ledamöter, om jag vid delta tillfälle påminner om hvad som passerade vid 1823 års riksdag.
Det inträffade då, att inom BondeSt. fråga väcktes om en tacksägelseadress till Konungen.
Under det denna adress, som bordlädes hos R. o. Ad. var här hvilande, ankom till R. o. Ad. en skrifvelse, som jag utber mig att få uppläsa.
Jag finner mig nemi. föranlåten att gifva Ståndet tillkänna, hvad som skedde då.
I skrifvelsen förekommo följande: "att då K. M., med undantag af de i Riksd.Ordn:s 26 § omförmäldta tal på Rikssalen, icke af grundlagarnas föreskrift kunnat hemta någon bestämd anledning till dylika adresser, å R.
St. sida, K.
M. ej heller någonsin kan anse dem beböfliga till stöd för dess redan dessförutan fattade öfvertygelse om R.
St:s trohet och tillgifvenhet för Dess person, samt om deras und. tacksamhet för K.
M:s vidtagna åtgärder, och alt, då en sådan lacksägelseadress, innehållande en på alla dessa åtgärder lämpad vördnadsbetygelse, möjligen skulle kunna synas lägga något band på den granskning 36o Den 26 Februari f. m. R.
St. äga att utöfva öfver K.
M:s ansvarige cmbetsmSns yttrade meningar, K. M., med fästadt afseende på grundlagens orubbliga helgd och på R.
St:s deruti förvarade rätt, ej en gång vill lemna den ringaste förevändning ålen sådan tydning.” —”Af alla dessa förenade orsaker, oell med liflig erkänsla för de tänkesätt, sorn dels gifvit anleda, till den väckta motionen, dels K.
M. tror säkert skulle vltras vid dess slutliga antagande af alla fyra RiksSl:n; anser sig K.
M. icke kunna emottaga den nu föreslagna tacksägelse-adressen.’’
Utan att ingå i den vidlyftiga deduclion eller analys, sorn den siste talaren gjort; så torde ämnet kunna betraktas helt enkelt frän dessa tre synpunkter, nemi.: 1:0 skall det ifrågavar. adress-förslaget uttrycka en Ständernes vördnadsbetygelse: i sådant fall vore den öfverflödig mot en Konung, som förklarat sig anse en sådan icke vara nödig; 2:0 skall förslaget innehålla ett klander eller ett omdöme öfver allmänna ärenden; så är också klart, att en sådan framställning, om den skulle ske, lomme den då att göras mot Kouungens person; och 3:o skulle denna framställning riktas mot Konungens rådgifvare, då har man vägen öppen i grundlagen.
Jag önskar undvika att behöfva ingå i någon analys, men skulle jag dertill blifva uppkallad, skall jag icke undandraga mig.
Det förefaller mig dock enklast och bäst, att, på sätt den siste värde talaren slutat, lägga inbjudningen till handlingarna; och bästa sältet att meddela BondeSt. detta beslut, vore att åberopa K.
M:s skrifvelse i ett likartad t ämne.
— På dessa enkla grunder hemställer jag, om icke Hr Baron och Landtm, samt R. o. Ad. skulle finna den enkla behandlingen vara på sin plats, att nemi., efter framställd propos. i dessa ordalag, låta saken komma till hvila.
Hr Rääf, Leonh. Fredr., uppropades, men yttrade, att han för det närvar, afstod från erhållandet af ordet.
Genom den'behandling, som gifvits åt ärendet, har möjligheten blifvit tillstängd att hänskjuta detsamma till utredande af behörigt UtsL; sålunda har ärendet directe öfvergått från motion till förslag, hvilket Bonde-St. delgifvit oss till antagande eller icke antagande, utan rättighet för R. o. Ad. att begära modificationer.
Härigenom inträffar följaktligen, att hufvudsaken, — dermed jag menar lydelsen och riktningen i adressförslaget, — blifvit i allo beroende af och sammansmält med preliminärförhållandet, som är huruvida R. o.
Ad. finner för godt att deltaga i inbjudningen om en und. skrifvelses afgifvande.
Vidare måste häraf följa, att den, som ville bifalla preliminärfrågan, jemväl måste foga sig att ovillkorligen antaga sjelfva förslaget.
Mig synes tvertorn, att rätta sättet för ämnets afgörande bort taga en motsatt - Den a6 Februari f. m. satt riktning.
En annan form visar sig under hvarjehanda betänkligheter, hvilka likväl ieke bora nu utvecklas.
För mig återstår alltså blott att betrakta den preliminära afdelningen, derom jag tager mig friheten alt yttra några ord:
Grundlagens stiftare hafva icke ibland elementerna i vårt statsskick afsell någon lillgörelse, — liknande adresser eller petitioner i vissa andra länder, — hvarmedelst R.
M. omedelbarligen, utan föregående grundlagsenlig beredning, framföra sina betraktelser öfver K.
M:s helsningstal vid riksdagens öppnande, och derjemte meddela opinionsyttringar i anlodn. af ett presumeradt regerings-systeme eller framställanden om förändringar derutinnan.
Vi känna icke ens i riksdagslagen något, som benämnes Thron tal.
Motionen derom har, likasom åtskilligt annat nytt, framträdt genom tidens naturliga, kanske äfven behöfliga, inverkande på flerfalldiga samfundsförhållanden samt uppställt sig med en art sjelftagen betydelse, icke inom, men egentligen utom Representationen.
Det är deremot förutsett i 26 §:n Riksd.Ordn., att K.
M. lärer läckas föra ordet vid riksdagens öppnande och låta R.
St. afhöra berättelsen om hvad sedan sista riksdag uti Rikets styrelse sig tilldragit.
Jag ville benämna detta såsom inledningen till riksdagsförhandlingarna, hvilka sedermera utvecklas genom K.
M:s nåd. propostr och representanlernes motionerande, samt de beslut och åtgärder, som, efter vederbörlig föreskrift eller beredning, blifva dess följder.
Men man linner ingen antydelse, att R.
St. ägaafgifva något specielt svar, i anleda, afen sådan berättelse.
Riksd.Ordnrs 47 och 82 §§:r upptaga blott sättet huru R.
St. skola hos K. M. aflägga und. uppvaktningar vid riksdagens begynnelse och vid dess slut; men inom denna gräns har, efter min förmening, blifvit inskränkt etiquettens fordringar, dermed jag menar den icke lagstiftande underhandlingen emellan K. M. å ena, samt R.
St. å andra sidan; och för öfrigt finna vi uti 60, 87, 89 och 107 §§:na Reg.F:n samt Riksd.- Ordn:s §§:r och 72 vägledningen för alla andra sätt att i und. till K.
M:s nåd. bedömmande framföra R.
St:s svar å K. propostr och skrifvelser, eller deras egna önskningar och fattade beslut.
Vid åtskilliga tillfällen hafva R.
St., visserligen med befogenhet, förut medelst deputationer eller skrifvelser, hos K.
M. anmält deras åsigter öfver speciella icke med regeringsgrundsatserna egentligen sammanhängande ämnen; men om jag rätt minnes, har Exped.Utsk. i förberedande ordning behandlat desamma och afgifvit förslag till R.
St-.s yttrande, hvarigenom tillgörelsen erhållit grundlagsenlig betydelse och fogat sig efter antagna former.
Den inbjudning åter, som Hederv.
Bonde-St. låtit framföra, att R.
St. skulle sig förena om den af Bonde-St. beslutade und. skrifvelse, hvilken skrif2 H. 46 362 Den 26 Februari f. m. veise synes mig omfatta en myckenhet invecklade och särdeles vigtiga allmänna frågor — kan, efter mitt förmenande, icke jemföras med någotdera af här ofvantill antydda förhållanden; och när dertill kommer, att densamma, enligt min tanka, jemväl saknar egenskapen att hafva undergått erforderlig beredning eller att kunna, ty förutan, lill omedelbart afgörande upptagas; så får jag vördsamt tillstyrka, att förevar, inbjudning må varda lcmnad utan afseende, deröfver jag anhåller om proposition.
Efter att sålunda hafva tillkännagifvit min mening om formen, bör jag innehålla med de betraktelser, hvartill adressförslaget kunnat föranleda.
Det sätt, hvarpå denna fråga blifvit behandlad från dess ursprung, ger den en betydenhet, som den eljest skulle sakna.
Det är R. o. Ad. icke obekant, att Bonde-Sl:s talman vägrade propos. på Hans Janssons anförande rörtde denna inbjudning, och att talmannen grundade sin vägran på stadgandena i 56 §:n Reg.F:n samt 44 och 49 §§:na Riksd.Ordn.
Const.Utsk. åter, dit frågan hänsköts, har förklarat, att talmannen icke af grundlagen varit förhindrad att framställa proposrn.
Delta är ett beslut, lill följd af i grundlagen lemnad rättighet åt Const.- Utsk., sorn måste lydas, sedan det gifvet är.
Talmannen har således icke vidare kunnat vägra att framställa propos., och Const.Utsk:s beslut, huru befängdt det må vara, måste lydas och kan icke åsidosättas.
Ku innehåller den 44 §:n Riksd.Ordn. en definition på hvad med allmänna frågor förstås; der står nemi.: ”Konungens propositioner, äfvensom ”allmänna frågor, hvarmed förstås sådana, som kunna eller ”böra komma under samtl.
RiksSt:ns öfverläggning och pröfning. ” Genom Const.TJtsk:s beslut har talmannen i BondeSt. varit tvungen att gifva propos. huruvida Ståndet instämde med flans Jansson i dess adressförslag.
Detta har Ståndet gjort.
Derpå följde beslutet att communicera förslaget med de öfriga Stånden, för att de skulle derutinnan sig förena.
I samma stund inträder ock det förhållande, att de öfriga Stånden skulle pröfva och ingå i öfverläggning om det framställda förslaget.
Detta står i strid med Riksd.- Ordn., som bjuder alt sådana frågor, sorn kunna eller böra komma under samtl.
Riks-St:ns pröfning, må ej till omedelbart afgörande företagas, utan skola öfveriemnas till behöriga Ulsk. 1 sådant skick är den fråga, som nu är framställd till R. o. Ad., och jag bestrider all öfverläggning i saken och kan således icke ingå deri.
Jag vill icke, lika med föregående talare, den förste och den siste, yttra något om förslagets innehåll, emedan jag anser mig dertill hindrad af lagen; och jag förmodar, att R. o. Ad. torde finna, atteni sådan ordning till öfverläggning inkommen fråga icke må kunna af R. o. Ad. till någon slags pröfning eller beslut, vare sig D e n a6
F e b r u a r i f. m. 363 till bifall eller afslng, upptagas, utan mäste, till följd af sin egen natur, pä grund af de §$:r jag åberopat, hvartill jemväl kan läggas den go §:n Reg.F:n, endast böra läggas till handlingarna.
Äfven jag skall aldrig jäfva den makt, sorn grundlagen ger Const.disk.; men jag tror, att det gifves en makt öfver den, och det är grundlagen sjelf. Const.
Utsk:s beslut må tydas huru man vill, så de ga ge rar det icke riksdagsmannen från pliglen alt lyda grundlagen, och betager icke honom hans rätt att tillse hvad grundlagen Utstakar.
Boye uppläste derefter följande:
Författarne af våra grundlagar hafva i 26 §:n af Riksd.- Ordn. stadgat, huru tillgå bör, då Konungen ifrån sin thron i rikssalen öppnar riksdagen och helsar Ständerne; nemi.: (så lyda oiden) ”härefter förer Konungen, eller, der ”Konungen är frånvar., eller han så för godt finner, Statsministern för utrikes ärendena, ordet till R.
St., och late ”dem afhöra berättelsen om hvad sedan sisla riksdag uti ”riksstyrelsen sig tilldragit.
Landtm, och talmännen träde ”sedermera inför Konungen, och framföre i Ståndens namn ”deras und. vördnad.”
Då nu detta stadgande, —det enda i våra lagar, som omtalar throntalet, — uttryckligen föreskrifver det sätt, hvarpå samma tal må af Landtm, och talmän på stället besvaras; då grundlagen sålunda inskränker det svar, som, å Ståndens vägnar, får af deras ordför. afgifvas, till blott betygande af Ståndens vördnad; då throntalet icke här, som i Frankrike och England, utgör något ministerens program för riksdagen, utan är att anse såsom Konungens personliga yttrande, hvartill någon förbindelse att inhemta rådgifvarnes tillstyrkande icke i grundlagen igenfinnes; då härtill vidare kommer, att för det fall, då ett större eller mindre missnöje hos Ständerne uppstått, grundlagen ger dem rättighet att, der skäl förefinnas, använda emot Konungens rådgifvare 106 och 107 §§:na i Reg.- F:n, men ingalunda tillåter, att orsakerna tillskrifvas Konungen, eller att förebråelser göras Konungen: så förstår jag sannerligen icke ens, huruledes från grundlagen skulle kunna hemtas något stöd för rättigheten att öfvergå till annat svar å throntalet, än det, som här ofvan citerade lagbud medgifver.
Man torde häremot invända, att tacksägelseadresser, äfvensom und. skrifvelse!- uti särskildta ämnen, icke äro förbudna och alltid varit vanliga; men skilnaden är dock himmelsvid, emellan, å ena sidan, sådana Sländernes und. framställningar, innefattande antingen tacksamhetens vackra känsla eller önskningar, och jemväl klagan, i anledn. af förekomna och undersökta förhållanden, och, å den andra, 364 Den a6 Februari f. m. rättigheten att, innan Sländerne ännu hunnit taga kännedom om de förhållander, hvarifrån så beskaffade anledntr skola upphemtas, frambära till Konungen opinionsyttringar, må hända träffande ministeren, men afven i sådant fall obehörigen riktade emot Konungens person, och i alla fall i förhand bindande för Ständerna sjelfva i den pröfning af ämnena, som, då throntalet besvaras, ännu icke hunnit att verkställas.
Sländernes framställningar i förra afseendet höra till deras rättigheter, och kunna icke gerna föranleda till förnärmande af den monarkiska principen; då deremot det nu föreslagna nya påfund, hvaraf någon nytta för folket icke ens af mig kan fattas, uppenbarligen kan i en framtid missbrukas och förvandlas till utväg för en mäktig opposition att tillfredsställa passionerna, ända till att inför Konungen anställa moraliska föreläsningar, och i spetsfundiga ordställningar frambära de bittraste förebråelser.
Jag säger icke, att något sådant innefattas i den adress, till hvars antagande vi nu äro inbjudne; och att, då man önskar ett bifall till ^rättigheten att afgifva adressen, hade det också varit bra oklokt, att i första adressens innehåll nedlägga någonting, som kunde verka till afslag; men till hvarje ledamot af detta
Stånd hemställer jag nödvändigheten att eftersinna, om den möjlighet är otänkbar, att, i framtiden den rättighet kan missbrukas, hvarom nu är fråga, eller att den kan användas såsom medel alt paralysera 3:dje §:n i Reg.Ftn, som bjuder helgd och vördnad åt Konungens Majestät.
Äfven deremot kan man invända, att om så beskaffade adresser blifva föreslagna, bör man förmoda, att de af Ständerna icke antagas; men kan man då äfven glömma, huru mycket våra voteringar bero af conjuncturens makt på sinnesstämningen, eller att, hvad som den ena riksdagen med stor pluralitet förkastas, kan vid en sednare riksdag, med ännu störe pluralitet antagas.
Att åt en så vansklig makt anförtro moraliska principens helgd i en framtid, vore i min tanka att bereda dess fall; och jag vågar alltså tro, att om också rättigheten vore i grundlagen medgifven, så vore dock praijudicatet alltför farligt att någonsin begagnas.
På alla dessa skäl tiIIslyrker jag, att det Ilederv. Bonde-St:s prot.utdr. må läggas till handlingarna, hvarom jag anhåller om Ilr Frih, o. Landlmrs propos. till R. o. Ad.
Om, sedan jag sålunda yttrat mig i ämnet, det vore mig tillåtet att åt den ledamotaf Bonde-St., som der gjort motionen, gifva ett råd, tjenligt för hans ändamål; så skulle jag hänvisa honom till Const.Utsk. att dit ingifva motionen, till hvars understöd han då också gjorde väl, om han tilllika bilade det särskildta anförande, som han i Ståndet afgifvit, angtde throntalets innehåll, och som vi alla läst i tidningarna.
Bilagan kunde då tjena till profstycke på andan och språket Den aG Februari f. ra. 365 i de adresser, som man liar alt framdeles vänta, ifall försöket alt bringa dem A bane skulle nu lyckas.
Hr Cederschjöld, Pehr Gustaf, uppläste följande:
Jag vill nu jrttra mig, icke om det ifrågavar.
Hans Janssons förslag till und. adress såsom ett slags svar på throntalet, utan blott om sådana adresser i allmänhet.
Till en början vill jag erinra, huru föga sannolikt det är, alt de ifrån sina enskilda små kretsar i landsorterna sammankommande riksdagsmännen skulle genast kunna med säkerhet bedömma Rikets allmänna ställning, behof och förhållanden.
Dä hvarje enklaste vettenskap, hvarje obetydligaste handtverk fordrar tid för att läras; så vore det besynnerligt, om skicklighet till lagstiftning, hvilken likväl torde vara den djupsinnigaste af alla praktiska vettenskaper, och som fordrar den mest philosophiska skarpsinnighet och abstractionsförmåga, skulle kunna, likasom medelst inspiration, omedelbarligen erhållas genom blotta uppdraget att vara folkrepresentant.
Jag, för min del, föreställer mig sjelfva riksdagen såsom ett slags vexelundervisning till bildande af lagstiftare.
Och hvad denna undervisning förmår uträtta, kan man lättast finna, då man jemför de många enfalldiga motionerna vid riksdagens början med de vida fåtaligare, men merendels välgrundade, lagförslagen, som riksdagen hinner, efter flera månaders arbete, omsider bringa till mognad.
För alt upplysa detta genom ett exempel, vill jag blott hemställa, huru man tror, att det skulle hafva gatt med realisationsfrågan, i händelse den genast skolat afgöras vid riksdagens början Ar 1828.
Jag är säker, att icke hvar io:de riksdagsman då skulle hafva bifallit en lag, hvaraf hela landet alltsedan funnit sig så väl, och om hvars everdeliga nytta knappt någon numera lär tvifla.
Och jag håller ganska troligt, att om man, efter mantalslängderna, kunnat på förhand särskildt tillfråga hvarje riksdagsmannaårig Svensk man, skulle kanhända knappt en af 100 hafva yrkat realisation, utan de gg tilläfventyrs snarare protesterat deremot.
Men sedan riksdagsmännen fått tillfälle alt betrakta saken ifrån en högre ståndpunkt, och fått några månader begagna riksdagens vexelundervisning, blef den välgörande realisationen i alla 4 Riks-St:n beslutad af en stor majoritet.
Likaså förhåller det sig med möjligheten för R.
St. alt vid deras sammanträde genast kunna rätt bedömma Regeringens förhållanden.
De skulle då ej sällan kunna klandra hvad de framdeles torde finna hafva varit ganska nyttigt och väl betänkt, eller önska hvad de snart nog kunde finna skäl att ängra.
För att visa, huru svårt det ej sällan är, äfven för eljest ganska upplysta män, att ifrån deras lägre ståndpunkt, i politiskt afseende bedömma sina egna omständigheter, anhåller jag att fjerran från riksdagen blott 36S Den 26 Februari f. ra. få anföra exemplet af academi-staten i Lund, som lär i Carl XIl:s tid hafva anhållit att få sina spanmålslöner förvandlade i penningar, efter, såsom jag vill minnas, en half r:dr tunnan.
Academi-cancelleren återsände ansökan blott med påskrift: ’’J ve ten icke hvad J b ed j en.”
Professorerne läto dervid bero.
Men adjuncterne och exercitiemästarne förnyade sin anhållan, och fingo den bifallen till deras och efterträdarnes evärdeliga olycka.
Och för att hemta exempel, som röra oss närmare, vill jag erinra, att It.
St. vid början af 1817 års riksdag beslöto en und. adress, hvaruti de bland annat tackade för ”K. M:s nåd. omtanka att vid ”närvar., af omständigheterna föranledda, b e k y m”mersamma inre penningeställning, sammankalla dess trog”na folks representanter, för att gemensamt med dem un■”dersöka det ondas grund och utfinna botemedel deremot.”
Och likväl dröjde det icke länge, innan mången snarare kunnat vara benägen att anmäla anledning till anmärkning mot Konungens rådgifvare, för det de tillstyrkt ett af
Discont-directionerna ännu opåkalladt ingripande i deras förvaltning.
Likaledes tackade Ständerne vid samma tillfälle, ”för de betydliga spanmålsundsättningar, K.
M. låtit med”dela åtskilliga behöfvande provinser - - Och likväl dröjde det ej länge, innan Ständerna började blifva omtänkte på afskafiandet af hela magazinsinrättningen.
— Vid början af 1823 års riksdag hade, ”efter läsningen af K.
M:s lill ”11.