Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
ConstitutionsUtskottet redan anticipérat på denna ny projecterade rättighet, då det undandragit sig att i behörig oidning inkomma med sitt Utlåtande öfver den anledning till anmärkning, som redan den 14 sistledne Martii ifrån Höglqflige Ridderskapet och Adeln till Utskottet remitterades, och hvilket, oagtadt en den 25 April aflåten anmaning, att till den sista i samma månad dermed inkomma, ännu till denna stund uteblifvit; detta utvisar, att Högloflige
Utskottet blifver sin föresats trogen, att lemna samma Remiss obesvarad ; ehuru Högloflige Utskottet, genom den nu föreslagna förändrade Redactionen, sjelf tyckes sätta i tvifvelsmål, huruvida åtminsto, ne ännu detta behandlingssätt är öfverensstäm-? mande med Grundlagen, flans Excellence, Herr Grefven neli LandtMarskalken yttrade, att ConstitutionsUiskottef, Uti dess i dag på bordet lagda Betänkande, rörande Stats-Råds- Prqtocoilernes fulländade granskning, meddelat svar ä Herr Hertzenhjelms nyss omnämnde anmärkning.
Enligt den gamla Redactionen af 107 Den 23 Maji. 155 stadgas i 1, Morn. huru förhållas skal], då ConstitutionsUtskottet sjelfmant anmärker, att Stal§- Rådets Ledamöter i deras Rådslag om allmänna mått och steg ieke iagttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt RörtroendeEmbete utöfvar.
”Då skall nemligen Utskottet sådant för Riksens Ständer tillkännagifva, hvilka, om de finna Rikets väl def kräfva, kunna hos Konungen skriftligen pnmäla deras önskan, att Han ville ur StatsRådet och från Embetet skilja den eller dem, mot hvilka anmärkning blifvit gjord.”
I andra Momentet af samma §. säges deremot, att då fråga om anmärkning blifvit väckt i något
Stånd eller något annat Utskott, än ConstitutionsUtskottet, tillkommer det sistnämnd^ Utskott, att blott utlåta sig, men Stånden sjelfve att afgöra.
När man noga granskar denna §:s innehåll, finnér man, att der förekommer tvänne slags pröfningsrätt; den ena består nemligen i bedömmandet af Handlingens natur och beskaffenhet, den andra deremot i bestämmandet af påföljden eller straffet.
I ena fallet pröfvas och afgöres om Rikets sannskyldiga nytta blifvit försummad i det andra, hu ruvida man för en slik försummelse skall till endtledigande anmäla den åklagade, eller ic~ ke.
Att sistnämnde rätt alltid tillkommer Rik* sens Ständer ensamt, är otvifvelagtigt, äfvensom, att den förstnämnde eller rätten att pröfya, om Rikets sannskyldiga nytta blifvit för• 156
Den 23 Maji. summad, är i första Momentet af §. öfverlemnad åt ConstitutionsUtskottet, nemligen, då Utskottet sjelfmant framställt anmärkningen till Stånden.
Deremot hafva i andra Momentet, eller då anmärkning kommer från Stånden, båda slagen pröfningsrätt hittills varit Riksens Ständer lörbehållen, och syftar den nu föreslagna Redactions - förändringen endast derpå, att i andra Momentet fråntaga dem den ena, samt der inskränka deras rätt inom samma gränsor, som idet första Momentet, nemligen till att blott få förklara, om de vilja till endt-J ledigande från Tjensten hos Konungen anmäla den, rom Utskottet funnit hafva lörsummat
Rikets sannskyldiga nytta, men utan att på ringaste sätt sjelfve kunna få pröfva och afgöra, om
Rikets sannskyldiga nytta verkligen blifvit försummad.
Jag har för min del ofta upprepat, att jag ej vågar bestämma, om det vore nyttigare att pröfningsrätten öfver handlingens natur och beskajfenhet öfverlemnas åt ConsfitutionsUtskoM tet ensamt, eller att Riksens Ständer i 2 Morn. bibehålla den sjelfve:
Men då det således ännu åt} minstone är osäkert, huru Opinionen utvecklas till nästa Riksdag, synes billigheten kräfva två Alternativer af Redactionsförändring: nemligen, ett, hvarigenom meningen blott förtydligas, till bibehållande af den rätt, som Ständerna, enligt min tanka, redan äga sig i Grandlagens gamla Redaction förvarad, såsom motsatts mot Den 23 Maji. 157 hvad Utskottet nu föreslagit, till utvidgande af dess egen- Såsom Förslag till ett sådant
Alternativ tår jag ödmjukast uppgifva följande :
Frågor uti detta amne hinna i Riksens Stanners Plena väckas, och af andra Riksens Stånders Utskott, ån Constitutions Utskottet, hos Stånden andr agas.
Sedan sistnämnde Utskott deröfver blifvit hör dt, prof ve och afgöre Riksens Ständer , huruvida Anmårkningsfrågan må förfalla, eller om den finnes påkalla den åtgärd, som i denna §. ojvanfåre blifvit om-i förmält.
Herr Cederskjöld tilläde derefter mund* teligen :
Då ConstitutionsUtskottet, uti ett i dag uppläst Memorial, förklarat sig icke kunna upptaga de ifrån Höglofl.
Ridderskapet och Adeln tillförene remitterade anmärkningar vid Förslag om ändringar i Grundlagarne, emedan be-< rörde anmärkningar ej skola v«»a i den form 56. §.
RegeringsFormen förekrifver framställde ; så får jag nu vördsammast hemställa, om ej Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle täckas förklara min nyss upplästa anmärkning för dess gemensamma tanka; samt Memorialet, jemte anmärkningen, till Utskottet återförvisa.
RegermgsFor-^ men, så finner man sätten och ordningen, hu. '/ I * 158 Den 23 Maji. ru Riksens Ständer genom deras ConstifutionsUtskott utöfva gransknings- och anmärkningslättigheten emot de under ansvars v skyldighet i RegeringsFormen uppräknade Embetsman.
För att utröna, om en anmärkning äger rättmätigt kraf eller icke, den må vara gjord innom eller utom ConstitutionsUtskottet, är nödvändigt, att icke allenast anmärkningen gran-’ skås och bedömmes, utan äfven alla de Handlingar, som vittna öm den åklagade åtgärdens verkliga förhållande, och dessa Handlingar ärö endast och allenast de uti 105. §.
Regerings» Formen till ConstitutionsUtskottet ensamt öfverlemnade, StatsRåds, Ministerielle och Cortiiiiandomåls Protocoller.
Det är ej nog, att granska en anklagelse, man måste äfven undersöka de motsvarande förhållanden, så framt man vill bedömma med rättvisa och säkerhet, Och fatta besluten på dessa grunder.
När nu ConstitutionsUtskottet, i stöd af denna granskningsmethods iagttagände , futtnit lagstridigä åtgärder, remitterar det Målet till RiksRätt, som 6edan äger att detsamma till pröfning upptaga, och påföljden bestämma.
Har Utskottet funnit afgifne rådslag i allmänna mått
Och steg rigtade emot Rikets sannskyldiga nytta, eller de Föredragande i deras Tjenst felagtige, remitterar Utskottet Målet till RiksStåndens eiler OpinionsDomstolenS vidare pröfning och handläggning.
Har nti Utskottet icke funnit någon af dessa anledningar, skér ingen Remiss hvarken till RiksRätt eller till RiksStånden.
Anmärkningeti förfaller då s och ali vidare Den 23 Maji.
159 pröfning blifver omöjlig.
Sådan är föreskriften i 106. och 107, §. §.
Och deruti sker, genom Utskottets nu föréslagne Redaction af den sednares andra Moment, ingen den minsta förändring.
ConstitutionsUtskottet har således med detta Förslag icke åsyftat hvarken någon minskning i Riksens Ständers rättigheter , eller någon ökning t dess egne, men då det enligt 81. §.
RegeringsFormett, tillkommer ConstitutionsUtskottet att föreslå sådana förändringar i GtundLagarne, hvilka äro nyttiga och möjliga att verkställa, har Utskottet, så väl med afseende derpå* som den omständighet, att innom Ridderskapet och Adeln tvänne alldeles olika opinioner om detta ämne blifvit Under detta Riksmöte yttrade, ansett det vara en för Utskottet dubbel skyldighet att framställa ifrågavarande Redactionsförslag, för att derigenom förekomma tvänne tydningar af ett amne, hvars utöfning är af den mäst grannlaga beskaffenhet.
Af dessa tvänne olika o* pinioner valde Utskottet den, som, enligt dess öfvertygelse, synes tydligen vara RegeringsFormens verkliga mening och innehåll, en öfvertygelse', som dessutom tämligen allmänt räknar samma åld-r, som sjelfva RegeringsFormen , jag menar 9 år.
Må det tillåtas mig tillägga , att hvad mig enskilt beträffar , kan en sådan förklaring af GrundLagen , som nu är föreslagen, icke vara af någon formenlig inflytelse på mina öden, ty uti de stilla medborgerliga yrken, sorn äro min lott, och som troligen bäst öfverensstämma med mitt lynne och min förmåga, kan jag i Den 23 Maji. detta fall aldrig komma under deras tillämpa ning, och om jag aldrig mera kominer 1 tillfälle att dem på andra tillämpa , skall sådant hvarken förundra eller oroa mig.
Friherre Anckarsvärd, Carl Hinric, anförde skrifte! igen:
Långt för detta har jag haft äran yttra, det jag anser 107.
Regeringsformen vara den, som mindre än någon annan är underkastad tvetydighet, så länge Svenska Språket får bibehållas oförryckt , så länge ordalydelsen och ej en egenmägtig vilja får tjena tili grund för Lagars tolkning.
All frivillig inskränkning af den magt, som Folket förbehållit sig , att genom sina Representanter utöfva, måtte vara ett bevis af misstroende till egen dygd, och det Folk, som icke anser s;g kunna vara dygdigt, förtjenar ej att vara fritt.
Hafva vi väl nu till vårt Constitutions-i Utskott aflagt en bekännelse af vår svaghet, af vår väld i omdöme, af vår böjelse för EmbelsmannaMagtens inviolabilitet, af vår fruk-, tan för passionernas medverkan i våra öfverläggningar om Rådgifv-ires förhållande, och bafve vi såmedelst påkallat det förslag ill ändring uti 107.
, sorn af ConstirutionsUfskotl tet förelägges oss, eller anser man tili tället, då en pluralitet visat liknöjdhet för sina rät. tigheter Den 23 Maji. tigheter i denna del, böra begagnas, för att äfven betaga Efterkommande möjligheten att utöfva den Opinionsdom öfver Mänistéren , som är en borgen för Folkets friheter uti Constitutionella Monarchier.
Med all agtning för Friherre Adlerbeth , med vördnad för de prof af Frihetsvän,jag om honom här hört åberopas, tager jag mig friheten bestrida den tydning, han med så myc* ken framgång afgifvit om rätta iörståndet af Lagstiftarens mening med I07 §:s andra Moment:
Jag djerfs å min sida försäkra, att Grundlagen år 1809 ej blifvit antagen i den esprit, man åberopar nu, om meningen icke, åtminstone i denna del, varit klar och tydlig för dem, som, drifna utaf känslan för Landets väl, försökte och lyckades att återföra friheten till tröst för ett olyckligt Folk, och hopp om mera säkerhet mot framtida inkräktningar uti de rättigheter, hvilkas upphörande lätt för-, byter friheten uti slafveri.
Att nu åberopa 1809 års ConstitutionsUtskotts esprit, måste blifva ett inkast af föga värde för tydningen af Grundlagen , när -Utskottet då, som nu, blott var ett medel för utvecklingen af NationalRepresentationens esprit.
Är Lagen otydlig, då han i 106 §. bestämmer Ridd. 0. Ad.
Afd. 21, 22.
Utskottets åliggande, 1 händelse StatsRådets
Protocoll skulle vittna om tillstyrkta öfverträdelser af Regeringsformen eller af Sveriges Lag i allmänhet?
Är Lagen otydlig, då han i 107 §• bestämmer Utskottets skyldighet, i händelse StatsRådsProtocollen vittna om bristande omtanka för Rikets väl , om brist af nit, skicklighet och drift?
Är Lagen otydlig, då han tillåter Representanten att väcka frågor i detta ämne , och Stånden att afgöra deras påföljder, sedan ConstitutionsUtskottet i upply ningsväg blifvit hördt?
Har Lagstiftaren här ej velat förvara Representationen ett in jlighet att önskningsvis hos Konungen anhålla om de Rådgifvares endtledigande , h v i 1» kas åtgärder icke genom StatsRåds- Protocollen kunna rättfärdigas, då de af Nationens Representanter klandras; så nödgas jag erkänna, att Folket har slumpen eller ödet en evinnerlig förbindelse för andra Momentet i 107 §., hvilket jag så gerna hade velat tillskrifva 1809 års ConstäiutionsUtskott, om jag icke derige* rom komme i alltför stor motsägelse med Friherre Adlerbeth, Konungens inviolabilitet är i alla Constitutionella Monarchier erkänd , men det är Rådgifvares ansvarighet, som skall skydda Folket emot möjliga försök af enväldigt intrång i stadgade rättigheter.
Denna ansvarighet delar jag, i händelse af en posiJ tiv öfverträdelse af Lagen, då Lagen bestämmer straffet ; och i den omständigheten, att Representationen, under iagttagande af före.: skrifna former, an. ärker bristande nit, skicklighet och drift i Embetets utöfning.
Den 23 Maji. 163 Om Folkets Representanter under tidens längd någon gång skulle komma tillsammans och från sina hembygder medföra den öfvertygelsen, att Rådgifvare ej sjelfkrafde påmint om Rikets bästa; att de ej uttänkt medel att minska Statsbehofven; om Folket vore starkare lastadt än det förmådde bära ; att de till-i styrkt skapande af nya Sysslor, i stället för alt föreslå förändringar , om Landet redan vore i trångmål för aflöning af ett öfverflödigt antal; att de enhälligt tillstyrkt fordringar af nya Statsbidrag, i stället för att erinra om nödvändigheten att minska dem; om deras handlings-' sätt som Rådgifvare i allmänhet af FolkRepre^ Sentationeti skulle ogillas; isådan händelse lemnar 107. §.
Representationen rättighet, att hos Konungen i underdånighet anhålla om förändrad Ministére; och Lagstiftaren har genom sitt förbehåll af ConstitufionsUtskottets förut, gångna hörande, åt Konungens Rådgifvare förvarat dm billiga rättighet , att Granskaren af StatsRåds-Protocoll måste rådfrågas, innan öfverläggning om OpinionsBeslutet får innom Stånden förekomma ; och härigenom kan med skäl förmodas , att aldrig en rättvis rigtning 6aknas för Representationens beslut; men Con^ stitutionsUtskottets yttrande kan lika litet i sådant fall blifva en Lag lör Riksens Ständer, sorn StatsRådets föreställningar kan nu vara det för Konungen vid begagnandet af 35 §., att från Embetet skilja Innehafvare af Förtroende-sysslor ; så mycket mera, som Riksens Ständer i sådana fall aldrig förbehållit sig någon verkställande magt , utan blott en rättighet , att 164 Den 23 Maji. under lagliga former kunna hos Konungen framställa en önskan om förändrad Ministére.
Engelska Representationen har sig öppen den-: na önskningsväg, och jag kan ej förstå, hvarföre vi skulle stänga den för oss.
Om vi hysa misstroende till oss sjeifve, om vi nu sakna anledningar att använda den rättighet, 107 §. lemnar oss , så böra vi ej betaga våra Efterkommande all utväg dertill , genom Grundlagens ändring på det af Utskottet föreslagna sätt.
Jag kan ej finna skäl, hvarföre Riksens Ständer skulle öfverlåta åt ConstitutionsUtskottets välbehag äfven den rättigheten , att möjligen kunna förhindra Representationen , att , under skydd af Grundlagen , till Thronen, under form af önskan , framföra' uttrycket af en allmän Opinion , der den vore till :
Jag kan <sj afhålla mig att yttra, det ConstitutionsUt* skottet i denna fråga ägt tillfälle att visa en mera sann, en mera lefvande frihetsanda, om dess Betänkande snarare sökt sätta Represen.! tationens önsknings - rättighet i sådana frågor utom allt tvifvelsmål hos dem, som kunna ön-i ska det motsatta förhållandet.
Jag finner ingen anledning att göra ConstitutionsUtskottet till en enväldig beherrskare äfven öfver en allmän Opinion, som likväl sällan låtit tvinga sig.
Vi hafva innom denna Samling för många Ättlingar af de namn, som pryda Svea Rikes RådsLängd, för att jag skulle behöfva tala om de för. enster, som förenades hos dem, under en tid, då de af Riksens Ständer sattes af och Den 23 Maji. till; men hvarje billig skall i denna sanning linna, huru grundlös den invändningen kan blifva, att skicklige Rådgifvare skulle kunna komma att saknas, om Riksens Ständer blifva bibehållne vid den inskränkta rättigheten, atti underdånighet anhålla om deras endtledigande, när Nationen en gång trodde sig hos dem finna anledningar till sina bekymmer, sitt lidande och sina olyckor.
De mäst despotiska Regeringssätt hafva icke mägtat betaga Foikefc Petitions rätten, och Persiens Satraper darra, när Folket inför Monarken klagar; hvartill dä, att i Grundlagens ändrande söka betaga Representationen en förmåga, den ingen mänsklig magt kan hindra Folket att utöfva?
Jag anhåller att förslaget matte återremitteras och att 107.
Jag vill åtminstone ej för egen del a genom tystlåtenhet öfver denna fråga, hafva underkastat mig tillkommande Ständers oblida bedömmande och min känsla för frihet, om min farhåga för framtida Representationers billighet och rättvisa i önskningar; och detta mitt yttrande skall, om det ej af Högloflige Ridderskapet och Adeln gillas, innebära min reser: vation emot godkännandet af Utskottets Betänkande.
En annan Ledamot har kallat försvaret lör Nationens i förevarande grundade rätt , för ett enskildt 166
Den 23 Maji. försök att förtyda Lagen.
Jag ingår ej i något svar å en sådan framställning.
Jag begär blott att få beledsaga mitt yttrande i frågan med en appel till sunda förnuftet, och den enkla förmåga, att läsa Svenska, som, derest den ockgå icke tår gälla vid denna Riksdag , torde
Vid en annan återfå sin urgamla rätt.
Jag har hört å ömse sidor påstås, att 107.
§. är tydlig; mea då tvånne Plena blifvit upptagne af
Discussioner om dess rätta mening, hemställer jag, om icke detta är ett tillräckligt bevis på dess Qtydlighet, Hans Excellence, Herr Friherre af TTretterstedt, Gustaf: Sedan en värd Ledamot, Herr Schönström, tillagt det nu ifrågavarande
Cons t* tutionsUtskottets förslag benämningen af djerft, torde det synas ännu mera djerft af mig, att, i samma ämne. yttra mina tankar, i synnerhet sorn jag, åtminstone för det närvarande, tillhör den Class af Medborgare, på hvilka 107. §. af Regeringsformen kan tillämpas, och således kunde anses tala i egen sak.
Jag skall likväl icke söka att frånvända mig denna misstänka, i händelse den, hos någon, skulle väckas.
Nöjd med mitt eget medvetande af mine afsigters oegennytta, och förlitande mig, nu sorn alltid, på Höglofi.
Ridderskapets och Adelns undseende och godhet, skall jag a nyo påkalla dess uppmärksamhet i en fråga, som, enligt min öfvertygelse, står i ett högst vig-j Den 23 Maji.
167 tigt förhållande till förståndet af våra Grundi Lagar.
Redan då detta Mål, förra gången, innom detta Stånd , afhandiades, gaf jag tillkänna min öfvertygelse om tillämpningen af 107. §.
Denna brytning mellan två rakt motsatta meningar, hvaraf den ena framträder i hela den medborgerliga glansen af en försvarare af Folkets rättigheter, och deremot den andra afmå» las, såsom viljande inkräkta på deras onråde, lemnar visserligen icke ett lika öppet tillfälle till mängdens bifall.
Men all så kallad popularitet, så väl, som allt sträfvande derefter, måste i våra dagar ge vika för den äfven 6tränga sanningens fordringar, ledande, ej att tillrycka sig ett flygtigt gny af beröm och ryktbarhet, men att, i en Nations sinne, fästa redbara begrepp, som lära den att utan öfverdrift njuta sin frihet, och derigenom med ännu större kraft kunna den försvara.
Jag har redan , i ett föregående Plenum, förklarat, att jag trodde 107. $. Regeringsformen böra så tolkas, som ConstitutionsUtskottet nu föreslagit; andra värde Ledamöter hade deremot en skiljagtig öfvertygelse; och icke dess mindre vädjades, å båda sidor , till §:s 16 S Den 23 Maji. ordalydelse.
Denna ordtvist, vigtig genom dess inflytande på andan och helgden af vårt Styrelse.sätt, borde ovedersägligen påkalla ett förtydligande af denna, på tväggehanda sätt, tolkade §.
Då jag förut yttrat, att, efter min öfvertygelse, Riksens Ständers rätt, att göra en tillämpning af 107. §., ej börjar förr eller oftare än ConstitutionsUtskottet, efter granskning af StatsRådets Protokoller, gör anmälan i RiksStånden, med bestämd anvisning på den i förenämnde §. stadgade åtgärd ; att således Rikets Ständer, som äga magt att pröfva, huruvida anmärkningen bör förfalla , eller om den är af så stor vigt för det Allmänna, att en ny anmälan bör ske hos Konungen, med begäran af den Persons endtledigande, mot hvilken anmärkningen blifvit ställd, likväl icke, åtminstone efter mitt sätt att bedömma våra Grundlagar, af dem kunna hämta någon laglig anledning, attin Plenis, utan ledning af ConstitutionsLJtskottets yttrande, eller ock i stridighet dermed, sjelfve bestämma både anmärkningen och anmälan hos Konungen, vet jag icke, hvarföre ConstitutionsUtckottet bör anklagas för någon egenmägfig afsigt att förminska Nationens rättigheter, då det, till dess Ombuds pröfning och afgörande, framställer förslaget till en ny Redaction af en i sjelfva verket otydlig, ehuru till stöd för två särskilda meningar, såsom tydlig åberopad i Regeringsformen, samt då flere Ledamöter innom RiksStånden yttrat
Den 23 Maji, en, med ConstitutionsUtskottets förslag, enlig öfvertygelse.
Jäg går nu, att med få ord besvara några af de meningar, som här blifvit yttrade.
Boye har omtalat fördelningen af vårt Regeringssätt i en Monarkisk, Aristocratisk och Democratisk magt , samt ställt StatsRådet under den Aristocratiska categorien, såsom en motvigt för den verkställande magten, och derföre underkastad en sträng controll af den Lagstiftande.
Jag tror, att alla dylika classificationer snarare inveckla än förtydliga vårt ämne, som redan.är tillräckligen theoretiskt, för att behöfva något ytterligare tillägg af samma art.
Under en Statsförfattning, der Konungen sjelf till- och alsätter sina Rådgifvare, der dessa äro upplysande, ej styrande, der synes mig deras Aristocratiska classilication , den jag åtminstone endast i fi. gurligt afseende kan fatta, blifva den minst farliga af alla , ty skulle någon fara möjligen af denna rådgifvande Corps kunna uppkomma, så vore en vink från Konungen, honom lagligen förbehållen, tillräcklig att göra hela denna frugtansvärda Aristocrati örn intet.
Oagladt allt hvad Friherre Boye deremot yttrat, tror jag, att ConstitutionsUtskottet, i ett tvetydigt fall, sådant som detta, gjort rätt , att vid upprättande af Förslaget till en bestämd ordalydelse af elen omtvistade § , söka sig en ledning i GrundLagarnes anda och allmänna syftning, liksom i andra §:rs analogi med den Den 23 Maji. ifrågavarande.
Ert text, nog tydlig, att ej på två sätt kunna tolkas, behöfver ingen främmande hjelpreda, men de öfverläggningar, sorn har ägt rum, bevisa tydeligen, att 107 §. icke kan så lunda anses.
Jag har ansett att ConstitutionsUtskottet, som ensamt har sig uppdragen granskningen af ScatsRådets Protocoller, vore den enda Auctoritet, som kunde och borde bedomina, huruvida StatsRådets
Ledamöter i deras rådslag iagttagit
Rikets sannskyldiga nytta, friherre Boye åter har trott, att denna prof» ningsrätt äfven tillkommer Riksens Ständer, och Texten i §. åberopas af oss båda.
Friherre Boye har sagt, att ConstitmionsUtskottet kan med* dela Rikets Ständer sådana upplysningar, sorn sitta dem i tillstånd, att med sakkännedom vitötva deras Domsrätt, men då, efter GrundLagarna, StatsRådets
Proiocolier ej få komma till allmän kännedom, hemställer jag, hvad slags upplysning
ConstitutionsUrskottet möjligen kan meddela, som i någon mon skulle tillfredsställa rättvisans och äfven billighetens fordringar?
gifves det väl någon gräns för anspråken å rådslag, som omfatta den allmänna phrasen af Rikets sannskyldiga nytta; och är icke latituden för omdömet så vidsträckt, att det nödvändigt kr alver ledning af Handlingar och Documeater, samt ett inskränkt antal
Domare, för att icke blifva en hänföring för ögonblicket, eller öppna ett rikt fält för parti-andan och den enskilta oviljan eller af3 vunden?
Den 23 Maji. 171 Friherre Anckarsvärd har påstått, att om Svenska Språket icke missförståddes eller förvändes, vore Texten i 107. §. alldeles klar och bestämd, och att han således icke kunde dela dsn tolkning deraf, sorn al Herr Friherre Adlerbeth bii S vit gifven.
Det måste vara af e-prit de corps, emedan äfven jag tillhör Svenska Academien, som jag, med ett, ehuru blygsamt anspråk att törsta mitt modersmål, fullkomligen delar den af Herr Friherre Adlerbeth yttrade mening.
Lika med Friherre Anckarsvärd tror jag, att hvarje anmärkning, i laglig väg tillkommen , sorn göres emot Statens Embetsman, icke skall minska skickliga ämnens antal, utan tjena dem både till varning och uppmuntran; men derföre har jag ingen anledning att prisa de af Friherre Anckarsvärd åberopade tider, då Riksens Ständers anmärkningsrätt emot
Rådet nästan var i permanence, då den icke bar stämpeln af Nationens allmänna röst, men af ett Parties ertskilta segerrop, och då. för att begagna mig af en af våre store Skalders *) yttranden i ett bref till Lieutenant Toll, RådsHerrarne voro; ”Hvart tredje år så Högtsbetroddaf ”Oih trolusa hvart tredje år.’’ Herr Cederskjöld:
Äfven jag har allti<| ansett meningen af 107. §. tydlig, nemligen «) Hans Excellcnce, Grefve Oxenstjerna. 172 Den 3 3 Maji» på det sätt, jag ofta haft äran tillkännagifva.