Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det återstår mig ännu att möta det egna försök till vederläggning af min motion, hvilket Grefve Posse, som det synes, med stor fördel begagnat, det nemligen att ogilla, hvad den värda Ledamoten tror sig finna stridande mot verkliga förhållandet uti mina uppgifter rörande elen så kallade Kungsskjutsens existerande utom Lag, då Herr Grefven tror sig kunna bevisa dess lagenlighet genom åberopande af uråldriga och senare tiders författningar.
Men om det lyckas den nämnde Ledamoten, att alstra den blinda tro hos andra, som följt den väg han utvisat, så uthärdar likväl icke de angifne bevisen en nogare granskning.
Genom denna skall det snart visa sig, om jag ej haft rätt att säga: det intet Lagstadgande ifrån våldgästningens tider intill våra dagar finnes för Kungsskjuts utgörande.
Grefve Posse omtalar 1642 och 1649 årens Riksdagsbeslut, jemte Gästgifveri-förordnirigen af i65i.
Förstnämnde RiksdagsBeslut 10* i48 Den 2i Januari». innehåller, att alla frie skjutsfurder och’ gästningar må upphäfvas, undantagande desse tvenne, när H. M.
Drottningen i egen person eller med sitt Idof reser i landet, och då Krigsfolket tågar i fält eller åter, hem igen.
Detta stadgande var väl en ytterligare inskränkning uti den af framfarne Konungar begränsade våldgästningen, men af Resolutioner på allmogens besvär 1644 oell af Riksdagsbeslutet 1647 synes klart, att det icke blifvit satt i verkställighet. 16.49 års Riksdagsbeslut stadgar deremot uttryckligen i dess 6:te punct: att, mot erläggande af skjutsfärdspengar, krono- och skatte- samt frelse-hemman, skola alldeles vara obesvärade och frie för Kronans skjutsfärder och gästningar, samt körslor och forslor, undantagandes när krigsfolket tågar bort eller hem; här lika litet som i alla senare författningar kan jag ej finna någon föreskrift om särskilt kungsskjuts; men klagas ofta öfver fortfarande våld och förtryck vid skjutsningar, som kan ses af Gästgifveriförfattningarne af åren i65i och 1664; Kongl, placaten af 1677 och 1678, samt af Resolution på allmogens besvär år 1686 m. fl. Då Grefve Posse till stöd för sin sats åberopat i65i års Gästgifveri-ordning, ber jag Herr Grefven antyda för Utskottet, hvarest ett enda ord i denna stadga finnes, som ger anledning till någon särskilt kungsskjuts utgörande.
Lag är tvertom författad i nära likhet med den senare Gästgif - Den 3 1 Januarii. *49 veri-Stadgan af år 1664; der står följande: ”Vi Carl &c. &c., att eftersom i alle förbi gc tider, fast af ålder liafver varit ihri”tat ett stort besvär, för väre trogne Undersåtare, enkannerligen allmogen, här”kommet af många och stora Gästningar och ”Skjutsfärder, hvilka fuller till en del och ”haft sine skäl, och ländt Riket till nytta, ”till en del ock håfve haft sine oskäl och ”äro för Riksens infaline besvärligheter skull ”vuxne, och genom oordning så tilltagne, ”att de mången ärlig man hafva förarmat, ”hans ärliga näring och Landsens cultur ”afskurit, och der icke böter derpå finnes, ”skola de förorsaka mera skada och Land”sens ödeläggelse än någon annan olägenhet.
Hvarföre håfve väre förfäder Sveriges konungar esomoftast försökt att hota ■”och afskaffa detta besväret med åtskillige ”förslag och ordningar.
Enkannerligen häfder H. M. Drottning Christina, sedan den ”högste Gud häfver täckts med sin mildhets ögon alt anse Riket och Fäderneslandet stilla de utståndne svåra Örlogen och ”välsigna Riket med en önsklig fred, försökt om några medel kunde finnas, den ”Jånglige och besvärlige tungan att afvända, förutan Rikets stora afsaknad; lagt allt ”flitigt öfver med dess älsklige RiksRåd och ”Riksens Ständer på den Riksdagen som holts här i Slockholm anno 1649, oc^ sisto”ne beslutet att emot en årlig Contribution ”med hvilken dess och Riksens skjutsfärd er I i5o Den ai Januari i. ”kunde understödjas, dä skulle alla Hennes "Maj:t och dess Tjenares, särdeles Lands”höfdingur , fogdar och Jleres fria gästnin”gar och skjutsningar upphöra och 'vara ”afskaffade, undantagandes krigsfolksens afnell antågande, Regements eller Fänike”tals, efter som sjelfva Riksdags-afskeden ”och Beslutet innehåller och utvisar.”
Lika liten anledning som denna förordning gifva senare Riksdags - förhandlingar och skjutsförfaltningar af åren 1723, 1727, 1734» 1763, 1766, 1776, 1791 och 1809, att den så kallade Kungsskjutsen skulle vara någon annan, än vanlig skjuts begagnad vid H. M. Konungens och den Kongl. Familjens resor.
Jag frågar alltså: om de yttranden ej äro enliga med sanna förhållandet, att intet Lagstadgande finnes för uppbådande och utgörande af en särskilt
Kungsskjuts såsom nu sker; att densamma endast utgår i följd af gammal häfd, såsom en gärd af undersåtlig sjelfförsakelse, och ej som en medborglig pligt, emedan denna senare förutsätter ett åliggande genom Lag; der ingen lag förefinnes, inträffar laglöshet; att der laglöshet råder, der härrskar godtycket och medborgsmannarätt undertryckes.
Jag är viss derom, att den lagbundna frihetens vänner med mig dela ett rättvist bekymmer deröfver, att ett sådant tillstånd annu kan förevisas inom Sverge på 2o:de året af dess fria Statsförfattning.
Jag är Den ai Januari i. i5t viss derom, att, då de sanningar jag här tolkat, kunna oförfalskade framtränga till Tronen, skall den Lagarnes Högste Vårdare, som der sitler, mera än någon annan, bekymra sig öfver det tillstånd man undandölja Den lagbundne Monarken skall, jag är viss derpå, med större ovilja, änden hans Tjenare yttrat mot uppdagandet af missbruken, möta de städse återkommande försöken alt göra smickret gällande framför den fria mannens ärliga oförställda språk, sorn icke alltid kan iklädas den behagliga drägt, hvarmed man smyckar sina liyllnings»olfer, Grefve Posse, Arvid:
Den utveckling Grefve Horn nu gifvit sin Motion, var för mig ganska välkommen, och jag liar dervid intet annat att anmärka, än att åtskiliige misstag i uppfattningen af mitt yttrande i anledning af Motionen ägt rum; ty detta yttrande och Grefve Horns nu gjorda upp-; gifter derom qvadrera ej med hvarandra, hvilket förmodligen härleder sig derifrån, att Protocollet ännu icke är justerad t, och att Grefven rättat sig efter de stympade uppgifterne i några Tidningar.
Hvad åter de åberopade författningarne angår, så kart striden om deras innehåll afgöras blott genom uppläsande af sjelfva författningarne; men då det varit för mig aldeles o väntad t, att denna fråga i dag skulle blifva väckt, och jag således nu icke har dessa fö i fa 11- Ben 21 Januari i. ningar lill hands, måste jag begära Grefve Horns skrifleliga anförande på bordet.
I afseende på livad den siste värde talaren sagt, att mine citationer af bans förra yttrande i ämnet icke öfverensstämma med Protocollet, får jag förklara, att jag endast rättat mig efter mitt minne af yttrandet, sådant jag hörde det, och tror mig icke hafva felat i uppfattningen deraf, ehuru ordställningen kanske icke är densamma, som jag nyttjat.
Skulle någon citation af de många skjutsförfattningar här blifvit åberopade vara af mig oriktigt uppgifven, är jag likväl säker derom, att ingen af mig blifvit åberopad, som icke innehåller de skjutsstadganden, hvilka Grefve Posse anfört.
Grefve Mörner } Carl:
Med Grefve Posse, som redan begärt Grefve Horns anförande på bordet, får jag i enahanda begäran mig förena.
Justerades ett ProtocollsUldrag, innehållande Ridderskapets och Adelns nyss fattade Beslut, angående en underdånig Lyckönskningsadress till H. M. Konungen och det Kongl. Huset, i anledning af H. K. H.
Kronprinsessans inträffade lyckliga förlossning med en Prins. Den 2i Januari i. i53 .
Herr Rosenblad, Renihard:
Som flere motioner, rörande förbättring af Post- och Skjuts-inrättningarne, vid denna Riksdag blifvit väckte, torde det, i anledning deraf, tillåtas mig att äfven yttra några tankar i ämnet.
Hvarefter Herr Rosenblad uppläste följande:
Bland de vigtigaste medlen till befrämjande af en stigande industri, och bland ett bildadt Samhälles oumbärligaste fordringar är en god och ändamålsenlig Postinrättning, denna tagen i sin vidsträcktaste bemärkelse, nemligen såsom medlet att befordra förbindelser emellan äfven de aflägsnaste orter, sä väl genom brefvexling, som medelst resandes och paketters fortställande.
Skyndsamhet, säkerhet och lindrig kostnad äro vilkoren härvid, ehuru bär, såsom vid alla industriella företag, olika utveckling af Samhällens industriella och moraliska bildning äger olika fordringar att tillfredsställa — olika tillgångar att erbjuda till besridande af de derföre erforderliga kostnader, och äfven lokala olikheter måste komma under afseende.
En god Postinrättning bör således vara beräknad på det närvarande Samhället, men, lika med detta sjelf, med riktning till oafbrutna framsteg.
Hvad som dock skiljer en Postinrättning från andra vanliga industriella företag, är dess behof af enhet i om - Den 21 Januari;, fattningen för ett helt land och af det omedelbara understöd af landets Styrelse, som icke tillåter de omgångar , hvarmed i vanlig ordning andra näringar söka hennes skydd.
Härigenom äger Postväsendets bedrifvande af Regeringen sjelf ett företräde, som omtankan hos den enskilte näringsidkaren icke förmår ersätta, under det att å en annan sida den stora omfattningen af dess rörelse — sträckande sig öfver ett helt Rike, —• icke tillåter den enskilte entreprenören den omedelbara uppsigt, sorn eljest lemnar honom så stora företräden framför en Regerings näringsföretag.
En Postinrättning är således bland de få näringar, som en Regering företrädesvis kan bedrifva.
Den lemnar henne ett tillfälle att på en gång i omedelbar industriel väg gagna deL land, hon styrer, och att tillika derigenom anskaffa icke obetydliga tillgångar för Statens utgifter, utan att omedelbart behöfva beskatta näringarne.
Ett villkor för den vackra ställning, en Regering här såsom producent intager, är dock undvikandet af att tillintetgöra ofvannämnda företräden, antingen genom afgifler, så öfverstigande fördelen af Postväsendels bedrifvande af Staten, att deraf endast det förhatliga af ett mouopolium Lomme att återslå, eller ock genom ingrepp •— för sä kallade police-ändamål — i deri säkerhet för brefvexlingens helgd, som utgör en af fordriugarne för dess allmänna Den 21 Ja n u a r i i. nytta.
Med tillfredsställelse och tacksamhet, erinra vi Svenskar oss, alt det endast är utländsk erfarenhet, sorn ingifver dessa farhågor, Redan i de äldsta tider saknar man i Sverige icke spår af anstalter för resandes befordrande, lämpade efter dåvarande iinga rörelse.
Från de gamla Landskapslagarne öfvergick i K.
Christoffers Allmänna Landslag, skyldigheten att lenina dem, som foro i Kronans ärenden, fri skjuts och fri gästning, och Nordens af ålder kända gästfrihet utsträckte denna frihet äfven till de få resande, som foro i enskilta angelägenheter.
Dock tidigt uppstodo klagomål öfver missbruk af denna förfädrens godvilliga hjelpsamhet, och redan K. Magnus Erikson fann nödigt, för alt förekomma den så öfverklagade våld-gästningen , att jemte stränga förhud deremot inrätta ta'verner eller gästgifverier för enskilta resandes befordrande och härbergerande, ett stadgande, som sedermera upptogs i Allmänna Landslagen.
Denna inrättning, äfvensom hela skjutsväsendet, var dock för obestämd och för mycket öfverlåten godtycket, för att kunna uppfylla ändamålet, hälst under en lifligare rörelse; och ehuru K.
Erik XIV (under den 3i Aug.j i56i) utgaf öfver skjutsfärder och gästningar ett Plakat, som för sin tid kan anses för ett mästerstycke, blefvo dock, så länge frigäslniug 156 Denar Januari i. och friskjuts för alla resor i Kronans ärenden voro rättigheter, tillfällena till undgående af stadganderne mot våldgästning för många, och kontrollen deremot för ringa, för alt icke tillintetgöra hela verkan af detta, under påföljande Regeringar, ofta förnyade Plakat.
Det tillkom först den Styrelse, som, arfvinge och förtrogen af den Store Gustaf Adolfs planer för sitt Rikes väl, för första gången gaf Svenska folket, såsom ett värdigt testamente af dess saknade ädle och store Konung, en skrifven Grundlag — att äfven i detta afseende afhjelpa landets rättmätiga klagomål.
Vid Riksdagen 1642 förvandlades friskjutsen och frigästningen till en viss afgift å hemmanen [skjutsfärdspenningar), och härigenom samt genom fasta gäStgifveriers inrättande, och efter tiden lämpade anstalters vidtagande till resandes befordring, befriades Svenska allmogen från en börda, som, isynnerhet sedan en lifligare rörelse gjort rörelsen äfven på landsvägarne lifligare, i vissa orter varit bland de mest tryckande.
Endast skyldigheten att lemna den Kongl. Familjen sjelf och tågande trupper friskjuts bibehölls.
Den förra har längesedan upphört såsom friskjuts, och hvad den så kallade Kr ono sk juts en beträffar, så stadgade K.
Carl XII derföre en viss betalning, och detta — under vissa krigstider för Svenska jorden ganska kännbara onus Den 21 Januari i. liar sedan 180g blifvit betydligen minskndt, dels genom en fyrdubbling i skjutslegan, dels genom anstalters vidtagande mot dess missbruk.
Ännu ett dock i de mästa orter föga kännbart — onus vidhänger vissa hemman, såsom en lemning af friskjutsen, nemligen bref bär i ngsskylfagh etcji för Kronobetjeningens embetsbrefvexling, hvaremot dessa hemman åtnjuta vissa andra friheter.
Beträffande en Postinrättning i ordets inskränktare bemärkelse, eller såsom en allmän anstalt till brefs befordrande, på bestämda dagar och timmar, så gafs i äldre tider ingen sådan i Sverige.
Allmänna och enskilta bref befordrades genom bådbärare, som fortställdes lika med andra resande.
När rörelsen blef lifligare , blef denna budskickning allt mer och mer känbar, icke endast för brefvexlande — som för hvarje bref behöfde ett särskilt bud — utan äfven och i synnerhet för allmogen vid de stora stråkvägarne.
Äran att genom den första Svenska Postinrättning hafva afhjelpt denna brist, tillhör också D. Christinas Förmyndare-Regering.
Förordningen om Postbåden af d. 20 Febr. i636 införde i Sverige en ordentlig postgång.
Den första posten var löpande (lill fots) dock med skyldighet för postförarne att tillryggalägga minst x mil på 2 timmar.
Att hela inrättningen för öfrigt var Den 21 Januari!. mern ställd på besparingen oell fördelarne för Kronan genom dess egen brefvexlings befordrande genom en kombinerad postgång, fin på Öppnandet för henne af en ny inkomstkälla medelst enskilta brefvexlingens fortställande, sjmes deraf, att hela afgiften för enski ltabref (jå 2 öre
Carl d. X.I:s minderårighet, att Postverkets utgifter ofta öfverstego dess inkomster, utan att likväl i räkningen blifvit uppförda de Posthemmanen beviljade friheter, och 1645 års GeneralPoslOrdning af den a5 Februarii är ännu gällande.
Ehuru man med skyldig rättvisa erkänner värdet af denna postordning för sin tid^ så behöfver man blott betrakta dess datum för att finna, huru litet lämplig den kan vara för den närvarande.
Under de snart 190 år, som sedermera förflutit, har Sveriges behof i postväg visserligen ingalunda i mindre mån stigit, än under den nära lika tiderymd.som skiljer K. Christoffers Landslag, och den första Svenska Postinrättning, som då ansågs påkallad af Inrikes rörelsens ändrade förhållanden, och likväl är det sedan i645 endast partiella förbättringar vårt PostVerk erhållit.
Carl XI fulländades organisationen af denna förvaltningsgren, dock med bibehållande af förut antagna, 0 Den 21 januari!. i5g för tidehvarfvet visserligen ändamålsenliga, O o ” grunder.
K. Carl XII, hvars jättesjäl midt under häftigaste lågan af ett krig, i dess innersta hotande Rikets sjelfbestånd, icke hindrades att uttänka planer för en reorganisation af den inre Styrelsen, utgaf under deri jorde Februarii 1718 ett påbud om inrättandet af en 5-dubbel post, som förenande brefoch farposterne skulle hafva gifvit inrikes rörelsen en lättnad, den ännu 110 är senare måste sakna.
Men efter hjeltens död blef det dagens ordning att förkasta allt, livad dess senare regeringsår för landets styrelse framkallat, och den nya Postinrättningen blef således inställd, utan att man äger spår, att den ens erhållit äran af en granskning.
Under påföljande såkallade frihetstid, voro enskilta intressena de, som hufvudsakligen drogo fördel af de förändringar Svenska industriens femtiotreåriga framsteg gåfvo Postverket.
Under denna tid — då man vid sjelfva Riksdags-öfverläggningarne kallade embeten i Staten för egendom — började också Postmästaretjensterne blifva ett slags arf, och de så ryktbara gamla bruken vunno häfd.
Mot slutet af K.
Gustaf d.
III:s regering förekom frågan om Postväsendets förbättring, och en Commité nedsattes till detta ändamål, men dels vigtigare inträffande frågor, dels måhända denna Commites mindre lyckliga val af rådgifvare för den tillämnade planens utarbetande, bragte hela frågan Den 21 Ja nu ari i. alt afstadna.
— Det synes således vara förbehållit den närvarande tiden, att äfven i denna förvaltningsgren fullborda hvad fadren grundlagt; och att vi i detta hänseende med tillförsigt kunna motse resultaten, det säger oss hvad som redan blifvit gjordt, såsom, utom förut omnämda åtgärder i afseende på Kronoskjutsen, och andra till lindring i håll- och reservskjutserne, skjutslegans förhöjning för postförarne, postilloners införande på flere vigtigare postkurser; flere gångor förnyade, troligen endast genom deras isolering misslyckade, försök, till farande posters inrättande; nya postförbindelsers upprättande, så väl inom Sverige som med BrödraRiket; förbättrad postgång emellan Hufvudstaden och Götheborg; d:o d:o emellan Ystad och Pommern, en postgång, som med de nya förbättringar medfört de vigtigaste fördelar i afseende på förbindelsen med fasta landet.
Under sådane förhållanden torde det få anses såsom en gärd af den medborgerliga pligten, om äfven jag tillåter mig framlägga de fragmentariska resultaterne af hvad erfarenhet och under tjenstemannaförhållanden förvärfvad kännedom af fädernesland och främmande länder låtit mig inse rörande en så vigtig på en gång förvaltnings- och näringsgren.
Ledningen för hvad jag föreslagit, har, —- enligt den grund - * Den 2i Januarii. grundsatts, som redan i början blifvit framstäld — varit samtidens fordringar, men med förberedande af de ännu större, en bommande tid kan äga..
Jag liar erinrat mig, huru de framsteg, senast förflutna 3o år gifvit samhälls-utbildningen — utan jemförelse med något föregående tidehvarfs — från alla håll framkallat nya anspråk på lättade förbindelser, huru de politiska band, denna tids märkvärdiga hvälfningar knutit emellan jordens folkslag, ofta vid skyndsamheten af de politiska förbindelserne fästat en vigt, som förr åtminstone varit mera sällsynt, huruvida den inre Statsorganismens fullständigare utveckling gifvit de särskilta administrerande autoriteterna behofvet af en lifligare förbindelse; — huru handeln med sina oändliga utgreningar, förenande i ett band af gemensamt intresse alla delar af jorden, också derigenom gjort inflytelserik för dem alla hvarje skakning, hvarje i dess förhållanden ingripande händelse, äfven i den aflägsnaste vinkel, och således vid skyndsamma och lätta förbindelser fästat vilkoret för sin trefnad och sina framsteg; huru detta behof icke är mindre i afseende på de andra näringarne, då deras afsättning just utgör föremålet för handelns verksamhet — huru de oberäkneliga eröfringar menskliga kunskaperne under denna tiderymd gjort, knutit ett litterärt samband emellan folken 10 H. 11 IÖ2 Den ai Januarii. också med sina anspråk på laita förbindelsemedel; — huru dessa förenade mägtiga fordringar, hoe flerfaldiga nationer, inom korrt lid framkallat förbättringar i Postväsendet, som fadren ej en gång vågat ana.
I StorBrittanien var det på i^go-talet man förenade bref-och far-posterne; genom att anförtro de så kallade MailCoacks befordringen af brefposten, en inrättning af den vigt, att Parlamentet beviljade den, som dertill gifvit förslaget, en belöning af 5o,ooo P. St.
Hvem känner för öfrigt icke, till hvilken höjd skjmdsamheten, beqvämligheten och elegancen blifvit drifna i detta lands postinrättningar, der ännu oj helt och hållit ur mannaminne en ridhäst och ett medelmåttigt härberge på många ställen voro de 'vanliga och på flere äfven de encia beqvämligheter den resande kunde finna.
— I Tyskland har sedan i8i5 postväsendet erhållit ett alldeles förändradt utseende.
I synnerhet äger detta rum i Preussen.
De obeqvämliga och tunga farposterne hafva efterträdts af lätta och eleganta snällposter.
Posterne hafva fått ett mångdubbladt och komhineradt lopp, efter fastställd plan skrides till fulländade chaussebyggnader på alla stora postvägar (denna kostbara utväg att göra vägar goda är lyckligtvis hos oss med ganska få undantag öfverflödig'), och hvarje år ser någon kraftig åtgärd till förmån förpostväsendet.
Följden har ock varit, att allmänhetens begagnande af denna inrätt - Den 21 Ja nu nr ii. i63 liing mångdubblats, och Statsverkets behållna inkomst deraf trotls de stora kostnaderne betydligen tilltagit.
— Äfven i Frankrike har man bemödat sig att gifva allmänheten i ökade beqvämligheter en ersättning för de dryga afgifter till Postverket och andra dermed förenade olägenheter den måste underkasta sig.
Och kunde jag betvifla, alt icke samma orsaker äfven hos oss framkallat samma fordringar, skulle detta tvifvel försvinna vid erinran af sjelfva ordalagen i en Svea Rikes Ständers inför Thronell framburen önskan.
Se Riksens Ständers underdåniga skrifvelse af d, 12 Julix 1823.
Vid betraktande af en Svensk Postinrättning i hela dess vidd, förekommer: 1:0
Bref post en j, 2:0 Resandes och Paketters fortställandej och 3:o Postfprvaltningens or~ ganisation och kontrollen. 1:0
I afseende på brefposten, hänvisar jag till det förslag, jag derföre utarbetat, med större fullständighet för hvad som rörer dess ordnande, mera i utkast för öfriga dermed sammanhängande frågor, — till hvilket jag sedermera återkommer. 2:0
I afseende på resandes och paketters fortställande.
Denna fråga delar sig naturligtvis i 2:ne, fortställande genom allmänna anstalter elier genom enskilta.
De 11 * i64 Den 21 Januarii. förra tror jag endast så småningom kunna tillvägabringas till den grad, att de senare kunna umbäras.
Jag tror dock, att början ej bör uppskjutas, att man, begagnande de fördelar vår lokal — genombruten af segelbara vatten lemnar, bör söka att gif va sammanhang åt ångbåtsfarten, derigenom alt man öppnade t. ex. en personlig och pakettfart emellan Stockholm och Götheborg, der ångbåtsfarten på Wenern och Hjelmaren blef förbunden genom forvagnar, som gingo emellan Örebro och Carlstad, kunnande en sidogren af denna farpost utsträckas åt Christiania.
En dylik kunde ock öppnas långs
Rikets södra och en annan långs dess norra kust.
Meningen är derföre ej att Postverket behöfde köpa ångbåtar för hvarje af dessa farvatten.
Det kunde — som man i England gör med Mail-Coachs — med de enskilta ägarne öfverenskomma om frakten för sina resande och paketter.
I afseende på fortställandet genom enskilta, tror jag ej, att ännu den vanliga tvångskjutsen kan umbäras.
Jag tror blott, att den skulle kunna minskas och lindras, att t. ex. skjutslegan borde efter en viss markegång årligen fastställas, att för all Kronoskjuts lega och väntepenningar erlades lika som för enskilt skjuts; att för vinnande af samband emellan skjutsningsanstalterne i riket, desse sattes under en Centralautoritet, hvartill Poststyrelsen vore mäst passande o. s. v.
KaminarCollegiujn lar ingen annan känne - Den 21 Janualii. i65 dom om skjutsningen i Riket, än i besvärsväg, och StatsSekreteriaterne äro, som man vet, alltför mycket beröfvade all verkstcillighetsmagtj för att härvid kunna något tillgöra.
Jag kommer nu till 3:o
Postverkets organisation — den vigtigaste af alla frågorne; ty mer än någonstädes är den vigtig vid ett Verk, som, för att uppfylla sitt ändamål, måste vara stäldt såsom ett urverk, der hvarje tjensteman intager sin plats med bestämd anvist gång, och om denna skulle afstadna, hela verket kommer i oordning.
Jag skulle tro, att öfverstyrelsen öfver Postoch Skjutsinrättningarne i riket borde anförtros en Chef, biträdd för sin mödosamma befattning, på samma sätt som GeneralTullDirektören, af 2:ne