Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har nu uppfyllt hvad jag trott vara min pligt, såväl emot detta högaktade Stånd, som emot mig sjelf, och äfven begagnat hvad jag trott vara min rätt, nöjd 0111 på den mörka, och endast mörka taflan, äfven jag kunnat lyckats alt anbringa någon sanningsenlig upplysande dager ibland massan af skuggorna; lugn i medvetandet af ett rent samvete, 0111 också derbredvid skulle slå en inskränkt förmåga; lugn slutligen, då jag vet, att de, som skola mig bedomina och stadga sin öfvertygelse, huruvida jag i mina rådslag åsidosatt
Rikets sannskyldiga gagn, bestå af Sveriges Ridderskap och Adel.
Hård, Garl, hade inlemnat ett anförande, sorn upplästes, så lydande: Riksd.Ordn:s 29 §, som, i öfverensstämmelse med Reg.- F:ns 107 §, föreskrifver, att 0111 Coust.Utsk., under granskning af Statsråds-protocollerna, skulle anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon stalssecreterare icke med ovald, nit, skicklighet och drift sitt förlroende-embete utöfva t, Utsk. då skall sådant för R.
St. tillkännagifva, liar, såsom följd af detta tillkännagifvande, endast bestämt den åtgärd å 11.
St:s sida, atl, örn de finna Rikets väl det kräfva, hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att lian ville utur Statsrådet och från embetet skilja den eller dem, mot hvilken anmärkntn blifvit gjord; hvaraf den slutsats måste dragas, att Utsk:s så beskaffade anmärkntr icke böra utsträckas till de personer, som upphört att vara ledamöter af Statsrådet, enär i afseende jiå dem icke kan äga rum den enda åtgärd, som, ifall af anmärkningarnas godkännande, kan af R.
St. vidtagas.
Derjemte, och sorn ändamålet med berörde grundlags-stadgande är, att R.
St. skola sättas i tillfälle att bedömma, icke egentligen nyttan eller skadan af regeringsåtgärder, hvilka för det mesta äro genom expedierade beslut kända, utan hufvudsakligen de särskilde Stats - Den i Juli f. m. råds-ledamöternes rådslag vid behandlingen af dessa ärenden, i hvilket afseende granskning af protocollerna är nödig; så synes mig också Const.Utskts åliggande vara, att emot hval och en af Statsrådets ledamöter framställa de anmärkn.T ronde bristande iakttagande af Rikets sannskyldiga nytta, hvartill Utsk. finner anledn., så att R.
St. må kunna i ett sammanhang bedömma hvars och ens åtgärder.
Const.Utsk:s härifrån afvikande förfarande vid behandlingen af ifrågavar. ärende må ingalunda anses likgiltigt.
Jemte anmälan om 3i mål, hvilkas behandling Utsk. ansett böra föranleda tilltal af Just.ombudsmm inför Riksrätten, upptager det förevar, betänk.
72 särskilda anmärkntspunkter.
1 de flesta af dessa omförmälas
Konungens rådgifvare collectivt, och i hela betänk, jemte bilagorna finnes icke någon åtskilnad gjord i afseende på de i rådslagen deltagande personerna.
Alla synas hafva varit, i Utsk:s omdöme, lika felaktige; och ehuru noter till bilagorna upplysa hvilka som deltagit i rådslagen om det ena eller andra ärendet, fordras det dock en mera noggrann och mödosam granskning och beräkning, än som af hvar och en representant kan förväntas, för att urskilja det olika förhållandet för särskilda rådgifvare, i afseende på mängden och vigten af de frågor, hvilkas behandling klandras, och den längre eller kortare tid, som de i rådslagen deltagit; och likväl är det icke efter ett eller annat rådslag, utan efter riktningen af rådslagen i allmänhet, som det bör af R.
St. bedömmas, huru en Konungens rådgifvare uppfyllt sitt vigtiga kall.
I afseende på de genom afskedstagande eller entledigande redan ur Statsrådet skiljda personer , uppkommer ännu ett annat för dem menligt förhållande.
De äro nemi., lika med de i sina embeten bibehållne, af Utsk. anklagade för uraktlåtenhet att iakttaga Rikets sannskyldiga nytta.
St. kunna, om de finna Rikets väl det kräfva, hos Konungen anhålla om de sednares skiljande ur Statsrådet; och om sådan åtgärd uteblifver, äro de derigenom förklarade icke ovärdige nationens förtroende.
St. kunna deremot icke, i afseende på de redan ur Statsrådet afgångne, vidtaga berörde åtgärd; men uteblifvandet deraf kan, såsom varande en nödvändig följd af deras förut inträffade afgång, icke för dem innefatta något rättfärdigande eller frikännande från Utskts anklagelse.
Flere bland de af Utsk. framställda anmärkntr röra ärenden, vid hvilkas behandling i Statsrådet jag varit närvarande.
Jag är sålunda inför R.
St. anklagad, såsom den der i mina rådslag icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta; och denna anklagelse skulle, om den funnes grundad, beröfva mig mill anseende såsom redlig och duglig medborgare och embetsman.
För att icke se äfven detta, genom mitt inträdande på embetsmannabanan, förspildt, måste jag påkalla en dom; och det är för att sätta R. o. Ad. i tillfälle
Den i J u 1 i f. m. n att meddela den, som jag nu går att yttra mig öfver de af Utsk. framställda anmärkntr, sävidt de afse mitt förhållande såsom ledamot af Statsrådet.
Uti 6:te punkten anmärkes, att Konungen^ rådgifvare tillstyrkt, att till Rikets nu samlade Ständer, utan någon K. propos., men med en K.
M:s nåd. skrifvelse, öfverlemna ett comite-betänk., — en oformlighet, till hvilken ingen anledn. skulle gifvas af grundlagen, och som, vid den högst vigtiga frågans behandling, hos R.
St. kunnat föranleda nya oformligheter.
Härmed afses det betänk, och förslag rörtde fattigvården i Riket, som blifvit af särskilda eomiterade afgifvet.
Den anmärkta oformligheten torde finna en ursägt uti R, St:s und. skrifvelse den 9 Febr. 1835, deri R.
St. anhållit, det K.
M. täcktes åt eomiterade för kyrkolagens öfverseende, eller åt andra sakkunniga män uppdraga utarbetandet af förslag till en fullständig författning angide sockenstämmor och kyrkoråd i städerna och på landet, samt berörde förslag till R.
St:s bedömmande vid nästa riksdag öfverlemna.
Ett sådant förslag utarbetades och öfverlemnades till R. St., med en K.
M.‘s nåd. skrifvelse. R.
St. hade icke begärt någon K. propos. i detta ämne.
Förslaget gick ut på, att från sockenstämmas behandling skilja församlingarnas blott ekonomiska angelägenheter.
Den comité', hvars betänk.
Const.Utsk. nu omförmält, hade bland annat uppgjort förslag lill en communal-lag, som afhandlade tre aldelningar af comrnunal-styrelse, nemi. sockenstämma, sockennämnd och länsnätnnd.
At sockennämnden skulle, enligt comiterades förslag rörtde fattigvården, denna uppdragas.
Frågan om fattigvården var härigenom så sammanblandad med frågan om de ekonomiska ärendenas skiljande från sockenstämmas behandling, att den icke kunde särskildt hos K.. M. komma i öfvervägande, och R.
St. hade förbehållit sig att sjelfve först bedömma denna sednare fråga.
Det var således icke svårt att inse, att afsigten med öfverlemnandet af hela betänk, rörtde fattigvården, jemte dermed sammanhängande ämnen, icke var någon annan, än att derom lemna R.
St. kännedom; hvaraf de voro oförhindrade att yttra sig öfver förslaget, men ingalunda borde anses förledde till någon oformlighet. 8:de och 2.6:te punkterna röra allmännare styrelse-principer.
Det anmärkes i den förra, att åtskilliga högre beställningar längre tid varit innehafda af endast tillförordnade embetsmän, och att Konungens rådgifvare stillatigande eller tillstyrkande låtit detta systeme fortfara och utbilda sig; och i den sednare, att rådgifvarne i afseende på handel och näring befordrat ett systeme af undantag från gällande författningar.
Den första af dessa anmärkn:r lärer, enl. hvad betänk, upplyser, redan af 182'å års Const.Utsk. varit framställd, men troligen, emedan icke någon R.
St:s åtgärd i detta af - 73 Den i J n 11 f. m. seende omföl mäles, då funnits icke förtjent af någon uppmärksamhet.
Anmärk:n liar icke heller, vid de påföljande riksdagarna, blifvit förnyad.
Konungens rådgifvare hafva således icke kunnat af förstbemälda Coust.Utskrs betänk, hemta anledn. till något deras bemödande alt söka hindra tjensters bestridande genom tillförordnade embetsman ; och för min del får jag erkänna, att, äfven 0111 icke det anmärkta systemet under 27 år, som, efter grundlagens antagande, redan förflutit vid mitt inträde i Statsrådet, skulle hunnit så utbildas, att jag borde anse mitt enskildta bemödande att förändra detsamma fåfängt, jag i allt fall icke skulle funnit någon betänklighet vid, att, der tjenster blifvit lediga, eller innehafvarne begärt tjenstledighet, låta desamma bestridas af tillförordnade personer, enär desse funnits dertill behörigen qvalificerade ; och i detta afseende har hvarken anmärkn. blifvit af Utsk. framställd eller af de tillförordnade tjenstemänr.ens förhållande kunnat hemtas.
Den sednare anmärkntn lärer icke tillförene blifvit af något Coust.
Utsk. framställd; men det anmärkta förfarandet har säkerligen ägt rum lika länge, som det förra.
Grundlagen förbjuder icke K.
M. att medgifva tull-lindring äfven i speciella fall, icke heller att tillåta undantag från de författningars föreskrifter, som det beror af Konungen ensam att stifta, förklara eller upphäfva.
Då således ansökningar i sådana ämnen förekommit, och K.
M. ägt makt att dem bifalla, har jag icke bort anse mig förhindrad att tillstyrka bifall , der jag ansett omständigheterna dertill föranleda.
Det må visserligen medgifvas, att tjensters bestridande genom tillförordnade embetsman och undantag från gällande författningar skulle kunna medföra en menlig verkan, 0111 ett sådant förhållande allmänt ägde rum ; men , vid jemförelse af de fall, då ett annat förhållande blifvit iakttaget, skall det säkert finnas, att undantagen icke varit flera, än som lofligen må äga rum, då fråga är om tillämpning af en allmän regel.
Uti igtde punkten anmärkes, att Konungens rådgifvare afstyrkt inställande af truppers öfningsmöten i orter, som lidit af missvext, nemi. Wermland och Gefleborgs län.
Då manskapets underhåll under öfningsmöten bestrides af leverantörer, som sannolikt icke göra sina uppköp af spanmål inom en af missvext lidande provins , der mindre tillgång och högre pris försvåra och fördyra anskaffningen, samt manskapets frånvaro från deras hemorter gör förrådet af födoämnen der mera tillräckligt, är det svårt att inse i hvad hänseende mötenas inställande skulle kunnat lindra följderna af öfvergångna missvexler.
Jag fann således de af landshöfdingarne anförda skäl för mötenas inställande icke gilltiga och afstyrkte bifall till framställningen , så mycket hellre, som jag icke kunde anse del i militäriskt hänseende likgiltigt, om manskapet under ett år saknade öfning.
Utsk har Den i Juli f. ni.
7» icke närmare utvecklat sin åsigt af ämnetj och borde icke utan anförande af bestämda grunder hafva bärledt afstyrkandet från obenägenhet.
Besynnerligt nog klandras här, att undantag från gällande föreskrifter ej blifvit tillstyrkt.
Föremålet för 2o:de anmärkntn är afstyrkandet al bifall till R.
Sits begäran örn stadgande af en billig grund till betalningen för den särdeles ojemnt tryckande tungan att med proviant och fourage förse tågande trupp.
Sits i ämnet aflålna skrifvelse innehåller den begäran, att K. kungörelsen den 27 Aug. 1816 måtte så ändras, att R.
Stts deputerade vid de årliga markegångstaxornas upprättande skulle i taxan uppföra värdet, i rund summa, af så väl dagportionen, inheräknadt brödet, som rationen för tågande trupper och hästar, på det sätt, att i dagportionens värde skulle ingå ej allenast hvad beståndsdelarna af portionen verkligen kosta , utan äfven kostnaden för vedåtgången , kärlens begagnande m, m., samt alt det portions- och rations-värde, som sålunda bestämdes, skulle vara oberoende af den, enl.
K. kungörelsen den 20 Sept. 1815 , Kammar-colhm tillkommande gransknings- och pröfningsrätt af mai kegångslaxorna, i hvad K. M:s och Kronans rätt rörer, samt följaktligen ej kunna af Kammar-colhm jemkas och nedsättas.
Huruvida en sådan grund för betalningens bestämmande skulle i sin tillämpning funnits billig, må hvar och en opartisk bedömma.
Jag fann den icke billig,, då fråga icke var om frivillig gästning, och ansåg mig dessutom så mycket mindre böra tillstyrka bifall till R.
St:s begäran, som följden deraf, i anseende till den betydliga förhöjningen i kostnaderna för tågande trupper, skulle blifvit, att ej blott passevolance-fondens tillgångar, utan isynnerhet anslaget för beväiingens exercis skulle funnits otillräckliga för sina ändamål, och att således antingen andra, härtill icke afsedda medel skulle användts eller ock truppernes och beväiingens vapenöfningar inskränkas.
Uti 22:a punkten anmärkes tillstyrkandet af en för rotehållarne betungande ändring i stadgandet om den för en infanteri-rekryt vid antagandet tillåtna högsta ålder, att den nemi. skulle nedsättas från 36 till 3o år.
De uti bilagan anförda, af Statsrådets ledamöter åberopade skäl för deras tillstyrkande äro icke af Utsk. med ett enda ord vederlagda, och torde icke kunna vederläggas.
Svårligen lärer man ock kunna föreställa sig, att rotehållare i allmänhet funnit anleda. lill obelåtenhet med K.
M:s beslut i detta amne.
Utsk. har i 25:te punkten framställt anmärka, dervid, dels alt Konungens rådgifvare år 1838 tillstyrkt afslutandet af en ny handelstractat ined Ryssland , på andra grunder , än R.
St. år 1854 föreslagit; dels att, när, en längre tid efter afslutandet, fråga å Ryska sidan blifvit väckt om en från det förra förhållandet afvikande tolkning af en i den särskilda tariffen förekommande punkt, Konungens rådgifvare 8o Den i Juli f. tu. synts icke hafva inför K. i\I. i Statsrådet gjort de skål gällande, hvilka emot en sådan tolkning kunde anföras.
St:s den 17 Juni 18J4 aflåtna und. skrifvelse rör:de tullafgifter ;i från Finland inkommande varor , innehåller den begäran, att något särskildt undantag för detta land icke vidare måtte aga rum; men denna begäran grundar sig tydligen på den förutsättning, att, i anseende till förändrade förhållanden , tillförseln af nödvändighetsartiklar för Rikets hufvudstad icke skulle dädanefter förminskas genom borttagande af de förut åt Finska handeln beviljade förmåner.
Om än det bör medgifvas, att, genom de inom landet lättade vattencommunicationerna, äfven aflägsnare provinsers alster införas till Stockholm, och att således behofvetaf Finska producters införande är i någon mån minskadt, har jag dock ej kunnat öfvertygas derom , att tillförseln af dessa sednare producter kan umbäras.
Prisen å victualievaror hafva i landsorterna blifvit stegrade och i hufvudstaden oförminskade; och detta förhållande, jemte den temmeligen allmänt kända omständighet, att ladugårdsskötseln hittills icke gjort särdeles betydliga framsteg, bevisa, att provinserna icke ännu, åtminstone icke alla år, hafva af dylika vaior sådant öfverskott, att hufvudstadens behof dermed kan fyllas.
När härtill kommer, att de åt införseln från Finland beviljade förmåner motsvaras af fördelar för Sveriges utförsel till nämnda land, borde jag icke tveka att tillstyrka afslutandet af den sednaste liandelstractaten med Ryssland på de grunder, som i bilagan till Utsk:s betänk, finnas upptagna, eller ett successivt höjande af tullafgifterna, intilldess det allmänna förhållandet, efter vissa års förlopp, blir gällande, äfven i afseende på Finska handeln, då derigenom hufvudstaden tryggades mot vådan af bristande tillförsel, utan att provinserna skulle komma att sakna förmånlig afsättning för de varor, de kunde hafva alt aflåta.
Hvad den sednare omständigheten beträffar, eller tolkningen af en punkt i den särskilda tariffen , rörtde införsel af Wasa- och Nylands-råg, finnes det lätteligen, att, då tractaten icke uteslutande medgifver införselsrätten deraf åt Svenska undersåtare och icke gör införseln beroende af särskildt tillstånd, någon för Sveriges handel förmånligare tolkning, än den, som tillstyrktes, icke kunde äga rum.
Anmärkn. är i 28:de punkten framställd derom, att ett förut i annat hänseende anmärkt systeme af undantag, ej mindre från allmänna författningar, än från ingångna öfverenskommelser, äfven gjort sig gällande vid privat-rältliga förhållanden emellan Kronan och enskilda personer, i det eu enskild man erhållit uppskof med fastställd inbetalning å sin skuld till Kronan, på det han icke, genom stränghet i utöfningen af Kronans rätt, skulle tvingas till dylik stränghet emot de af honom undsatta innebyggarne i en ort, der en upp - Den i Juli f, ra. 81 uppbördsman icke, till undgående af nödvändigheten af utestående resters indrifning, kunnat erhålla ett kort anstånd med en liqvid.
Utskrs mening kan väl icke vara, att klandra både det bifallna och det afslagna undantaget; ulan förmodar jag, alt det förra ar egentliga föremålet för anmärkntn, och det sednare omförmäldt endast för att gifva en svårare färg åt förhållandet.
Sedan en enskild person, sorn på vissa villkor åtagit sig undsättningsåtgärder uti några af de norra länen , åtskilliga gånger erhållit anstånd med liqviden till Kronan för uttagen spanmål och uppburna lån, deltog jag i tillstyrkandet att vissa förändrade albetalningsterminer skulle bestämmas.
Frågan var här 0111 en enskild mans skuld, till ett belopp af något öfver 90,000 r:dr, som, åtminstone till en betydlig del, skulle af en genom flera missvexter lidande orts innevånare indrifvas, och säkerhet var gifven.
Kronan förlorade intet och äfventyrade intet genom uppskofvet, men den nödställda orten vann lättnad.
Med det af en uppbördsman sökta anståndet var deremot förhållandet helt olika.
Uppbördstiden var längesedan förfluten.
Konungens Bef:h:de hade, på grund af författningarna, dömt uppbördsmannen att sjelf betala beloppet, något öfver 6000 r:dr.
Han hade icke ställt någon säkerhet,’ och någon restransakning hade icke cohstäterat hans uppgift derom, alt rester hos de skattskyldiga verkligen funnos.
Det hade, vid sådant förhållande, varit högst klandervärd! och, i afseende pä praejudicatet, vådligt, att bevilja det af uppbördsmannen sökta anståndet. dita punkten anmärker, att Konungens rådgifvare tillstyrkt en författning, vådlig för Svenska sjömäns moralitet och välförvärfvade anseende, derigenom äfven menlig för handeln, och som dessutom, genom det obestämda i dess ordalydelse, kunde ådraga Svenska män ett lidande, som lagstiftaren hvarken velat eller kunnat ålägga dem.
Denna anmärkt!, har afseende på K.
Mts af Statsrådets ledamöter tillstyrkta förordnande rör:de correctionisters förhyrande till sjömän.
Om man ihågkommer, att hvär'Öclien för försvarslöshet å correct.inrättn. insätt person kän nät’söm helst emottaga erbjuden årstjenst eller annät laga förkVär, och således äfven af skeppare förhyras, finner man , att det anmärkta förordnandet icke innehöll någonting nytt, utom förkortandet af den vanliga proceduren och befrielsen för skeppare från i allmänhet stadgadt ansvar för Uraktlåtenhet alt till fäderneslandet återföra manskap, hörande tiU besättningén.
Någon större våda för Svenska sjömäns moralitet och anseende kunde således af det ifråga var. stadgandet icke uppkomma, än sora redan existerade både för dem och för samhällsmedlemmar i allmänhet, genom det möjliga sammanträffandet och umgänget med i tjenst uttagna correctionister. 9 11. 11 82 Bön i Juli f. ni.
Deremot ansåg man en fördel beredas det allmänna, om lill sjömän passande och fallne försvarslöse personer kunde lättare erhålla utväg till laga försvar, och alt således återvinna friheten och blifva nyttiga medlemmar i samhället.
Ett oriktigt begrepp om qvalificationen af en correctionist, äfvensom om författningens syftning, kunde väl väcka farhågor bos den mindre upplysta, men borde icke föranleda en anmärkn. af R.
St:s Const.Utsk. emot Konungens rådgifvare.
I förbigående må nämnas, att, under den tid författningen var gällande, icke en enda correctionist förhyrdes till sjöman.
Hvad angår den anmärkta obestämdheten i ordalydelsen och det lidande, som deraf skulle kunna uppkomma, förstår jag icke hvad dermed menas.
Anmärkntn i 32ta punkten har en särdeles märkvärdighet.
Konungens rådgifvare sägas hafva tillstyrkt att påtvinga en stad högre afgifter af sjöfarten, än den sjelf önskat.
Utsk. angifvet*, såsom motiv för detta tillstyrkande, något som icke lärer vara hemtadt ur Statsråds-ledamöternes yttrande, nemi. att det skett för att skydda en annan stad i besittningen af en handel , som läget anvisade den ifrågavar.; och såsom resultat af den tillstyrkta åtgärden uppgifves, att den bidragit att hämma den sednare stadens förkofran, och att undanrycka hela Riket fördelar, som det med full rätt påräknade af en med betydliga allmänna medel understödd canal.
Före mitt inträde i Statsrådet hade K.
M. förunnat staden Söderköping rätt, att för de varor, som förtullades vid Mems tullkammare, få uppbära tolag, till lika belopp som i Norrköping utgjordes, och K.
M. hade derefter, i anledn. af Riksd.fullmtns för Söderköping anhållan, att staden måtte anses berättigad att nedsätta tolagen under det af K.
M. bestämda belopp, förklarat, att förra resolutioner skulle tills vidare lända till efterrättelse.
Sedermera förekommo till pröfning särskildta förslag till taxor för våg- och stämpelpenningar m. fl. afgifter till stadens cassa, uppgjorda dels af magistraten och dels af stadens äldste; och K.
M. beslöt, på mitt och öfrige närvar.
Statsråds-ledamöters tillstyrkande, att dessa afgifter skulle i Söderköping, på samma sätt som förut var för Norrköping stadgadt, tills vidare utgå under de titlar och till det belopp, sorn af Commerce-colltm uti afgifvet utlåt, tillika blifvit föreslaget.
Att afgifter af handel och sjöfart för två så närbelägna städer, som de ifrågavar., bestämmas lika, torde finnas temmeligen naturligt; äfvensom att sådana afgifter, af K.
M. fastställda, icke få af den ena eller andra staden efter godtycke nedsättas.
Att åter dessa afgifter, bestämda för Söderköping till icke högre men lika belopp som för Norrköping, skulle kunna utestänga den förra staden från en handel, som läget åt densamma anvisade, är icke rätt futtligt.
Dea i Juli f, m. 83 Om Söderköping icke drager fördel' af sitt lage oell icke vunnit någon särdeles förkofran, bor sådant säkerligen lillskrifvas helt andra förhållanden, än de ifrågavar. afgifternas större eller mindre belopp.
I afseende på hvad som i 38:de punkten blifvit anmärkt iör:de dels reglering af Lifbevär:s-reg:tets stat, dels Presidentens i Krigs-coll:m arfvode, torde jag icke behöfva här afgifva någon förklaring, enär mitt deltagande i rådslagen härom blifver föremål för Riksrättens pröfning, och R. o. Ad. icke lärer vilja, genom något yttrande, gå denna pröfning i förväg.
Utsk. har i 4°^e punkten anmärkt, att på 3:dje hufvudtiteln ett systeme af anticipationer blifvit fullföljdt, sorn svårligen kan anses förenligt med en god hushållning ; och såsom exempel härpå uppgifvas tre K.
M:s beslut, af hvilka 2tne blifvit af mig tillstyrkta.
Det ena afser ersättning till Krigs-collrm af 3:dje hufvudtitelns anslag för 1837 till oförutsedda utgifter, för omkring 18,000 r:dr, som blifvit utöfver anslaget utbetalda till skjuts- och tractamentskostnader år 1835.
Då anslaget till dessa kostnader, hvilka icke kunna i förväg calpuleras, icke var tillräckligt, måste särskild utväg till kostnadernas bestridande begagnas.
Krigs-coll:m hade tillgångar att förskjuta.
Dessa användes och förskotten ersattes af medel, som dertill kunde disponeras.
Då åtgärden varén följd af nödvändighet, bör tillstyrkandet deraf ej kunna klandras.
Det andra beslutet, af den 12 Oct. 1839, innefattar befallning till Krigs-coll:m, att af under händer hafvande medel förskjuta i5,ooo r:dr för innevar. års byggnadsarbete å Carlsborgs fästning.
Äfven här torde nödvändigheten få tjena till förklaring af åtgärden.
Vid Carlsborg underhållas omkring 4°° pionnierer, hvilkas enda sysselsättning är arbete vid fäslningsbyggnaden.
St. hade icke anslagit medel härtill för längre tid, än till 183g års slut.
Om icke förberedande åtgärder för arbetets fortsättande under innevar. ar hade i lid blifvit vidtagna, hade intet arbete kunnat äga rum och följaktligen pionniererne saknat sysselsättning.
Derigenom hade Rikets sannskyldiga nytta kunnat anses åsidosatt, men icke genom användande för delta ändamål af ett förskott, som icke medfört någon olägenhet.
42:dra punkten anmärker, att Konungens rådgifvare tillstyrkt, att till vidsträcktare fästningsarbeten måtte användas den för Rikets försvar bestämda andel af lilla creditivet, ehuru detta creditiv, såsom ärnnadt för oförutsedda behof, icke kan vara bestämdt för sådana företag, hvilka måste vara frukter af en länge genomtänkt, bestämd plan.