Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Statssecreterare icke visat nit, skicklighet och drift, så äger Utsk. att sådant anmäla för Ständerna.
Nåväl! hvarifrån har Utsk. inhemtat, att en sådan anmälan skall ske genom uppräkning af alla punkterna, af hvilka, om man läser deni, man finner att man skall komma att öfverlägga om Regeringens åtgärder rörtde enskilda personers och corporationers förhållanden ?
Dessa olagligheter måste man nu, sedan målet ar inom Utsk. utageradt, afhjelpa; och Ständerne hufva i sådant full icke annat att göra än att fullgöra hvad lagen bjuder, nemi. att då Utsk. förklarat, att det anser rådgifvarne i de 72 anmärkn:s-punkterna icke hafva iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, tillhör det Ständerna att besluta, 0111 de finna Rikets väl kräfva alt hos Konungen begära entledigande af de rådgifvare, som Konuu - Den i Juli e. m. •'9 gen ännu äger qvar af dem, emot hvilka anmärkn:r blifvit gjorda.
Desse liro Frihrne Stjerneld och Lagerbjelke samt Statsrådet Ihre.
En talare på f. m., sjelf ledamot af Const.- Utsk.
, Hr Cederschjöld, har önskat, alt delta betänk, borde, såsom varande ett oformligt opus, till Utsk. återremitteras, med den anmiirkn. bland annat, att Utsk. borde föreslå hvad Ständerne i anledn. deraf borde besluta, samt som grund för sitt påstående åberopat 56 §:n Reg.Frn, sorn förbjuder
Ständerna alt med förändringar afgöra ett Utsk:s betänk, första gången det förekommer.
Den värde ledamoten har dervid förgätit, att 56 §:n Reg.F:n angår allmänna frågor, som i Ståndens plena väckas; och derom får den behandling ensamt äga rum, som han yrkat, då deremot en anmälan enl. 107 §:n innefattar ett specielt fall, och enl. grundlagenen naken anmälan om Utsk., vid granskningen af Statsrådets prot., funnit någon eller några af rådgifvarne icke i rådslagen iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta; denna anmälan kan således icke utan oformlighet behandlas efter 56 §:n, alldenstund Utskts tillgörande endast bör bestå i ett enkelt tillkännagifvande af hvad Utsk. funnit vid granskningen af Statsrådets prot.; och 107 §:n bestämmer hvad inom Stånden kan i anledn. deraf beslutas.
Hvartenda fjät Utsk. tagit derutöfver, visar inför nationen, att Utsk. varit oförmöget att uppfatta sin bestämmelse.
Nu har Utsk. saknat förmågan att inse den stora makt, som grundlagsstiftaren velat lägga i dess hand, då Utsk. tillåtit sig något annat än ett enkelt yttrande , att den eller de af Konungens rådgifvare icke hafva iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta i sina rådslag, och det utan att nämna något enda beslut, enär sådant efter go och 107 §§:na Reg.Ftn samt 29 §:n Riksd.Ordn. är förbjudet.
Skulle väl ändå någon representant inom hvartdera af de 4 Stånden icke veta och begripa hvarom fråga vore, hvaråt Utsk syftade; eller tror man , att Representationen är okunnig om hvad i landet inträffar?
Med detta betänk., mine herrar! finnes i min öfvertygelse intet annat att göra, än lägga detsamma till handlingarna, och att derefter öfvergå till det beslut Gr.
Frölich framställt, att nemi. afgöra om man anser Rikets väl kräfva att hos Regeringen begära entledigande för dem bland dess rådgifvare, mot hvilka anmärkn. blifvit gjord.
Innan jag slutar, anhåller jag få yttra några ord i afseende på särskilda framställningar.
— Hr Dalman har ansett Coust.Utsk. hafva både rättighet och pligt att uppgifva orsakerna till anmärknts-anledntrs remitterande från Ständerna, och att redovisa hvarföre Utsk. ansett dem grundade eller icke.
Hr Dalman har deruti, likasom Utsk. här, förbisett hvad lagen härom stadgar, eller den ordformel, hvilken icke får med en bokstaf hvarken tilläggas eller förminskas.
Detta medförer intet annat, än att, sedan Utsk. pröfvut ett sådant mål i sammanhang med granskningen af 120 D e n i Juli e. m.
Statsrådets prot., det, om anmälan sker enl. 107 §:n, subsumeras under TJtsk:s anmälan.
Gör TJtsk. ingen anmälan efter 107 §:n , äro jemväl de remitterade anledntna subsumerade under tystnaden.
Om åter TJtsk., i följd af en sådan anmärkn:sanledn.
, remitterar målet till Riksrätt, kommer heller icke något svar till Ständerna oell får icke komma i grundlagsenlig ordning.
Iir Dalman har äskat fiterremiss, på det att derefter Ständerne skulle kunna besluta en skrifvelse till K. M., för att låta till dess kunskap komma hvad som mot de afgängna rådgifvarne förekommit.
I sanning, jag har svårt att begripa från hvilken grundlags-^ Hr Dalman vill leda sig till denna skrifvelse.
Väl innehåller 107 §:n rättighet för Ständerna att, på grund af Coust.Utsk:s anmälan om rådgifvares uraktlåtenhet vid uppfyllandet af sitt kall , begära deras entledigande; men att skrifva till Konungen för att lemna någon kunskap om hvad som mot afgångna rådgifvare förekommit, — det är något, hvarom jag ej funnit att grundlagen nämner ett enda ord, och hvarom således Hr Dalman får i den ordning grundlagen föreskrifver — om han nemi. önskar att det för framliden må beredas — hos Const.Utsk. väcka fråga, på det han framdeles må kunna vinna sin önskan, ifall nemi.
Ständerne vilja taga till godo och Konungen sanctionera en förändring i grundlagen , som skulle få till följd en likaså oformlig som ändamålslös framställning.
Frih. Klingspor, Mauritz
Det åliggande
Representationen nu går att fullgöra är stort och betydelsefullt.
Styrelsens handlingar framläggas nu till pröfning och bedömmande.
Till denna vigtiga rättighets utöfvande hade Representationen hort vänta sig en säker handledning, då Const.Utsk. för första gången blifvit tillsatt i sjelfständig anda.
Med stor förundran finner man då detta Utsk. ingenting annat hafva att tillbjuda, än ett det torraste sakregister, visserligen med ospard möda hopsamladt, men som illa svarar mot sitt ändamål, och det sätt, hvaruppå jag anser Utsk. hort uppfatta sitt vigtiga åliggande.
Jag åberopar i detta hänseende de åsigter, Frih. Rantzou i sin reservation gifvit tillkänna, hvari jag hufvudsakligen instämmer, och hvartill jag endast har föga att tillägga.
Det under discussion varande betänk, skulle man tro vara framalstradt under en inflytelse, som bort vara främmande åtminstone för 1840 års riksdags Const.Utsk., då det genom sitt uppställningssätt inleder representanterna i en anmärkn:soch specialitets-labyrint, hvari de oundvikligen måste förirra sig och alltid skola kämpa med underlägsna krafter.
Const.Utsk. begår samma fel, hvarföre föregtde riksdagars Const.Utsk. få uppbära så stränga tillvitelser från oppositionens sida.
Då jag anser alt Const.Utsk. utöfvar det kall i anseende till handlingen, som St:s revisorer utöfva - Den i Juli c. m. öfva i anseende lill siffran, är det icke min mening att klandra, det Const.Utsfe. till fl. St:s pröfning framlagt alla de anmärkn:s-an!edn:r, hvilka grunda sig på de historiska upplysningar och factiska bevis, sorn varit (Jtsk. tillgängliga; men jag hade önskat, ali Utsk., medelst dessa materia liers grupperande i vissa hufvudpunkter , hade gjort en mera åskådlig tableau öfver styrelse systemet, än det detta betänk, erbjuder.
Genom det nu följda uppstaIIningssättet försvagas total-intrycket af det hela; ty, då af en sådan massa anmärkntr mångå naturligtvis skola röra formfel af mindre betydenhet, och då icke mera vigt lägges på de stora än på de små, får Utsk., i följe deraf, en anstrykning af småaktighetsanda i anmärkningsväg , som nedsäller värdet af det constitutioneila statsskicket och den constitutionella ansvarigheten; mången förbiser de stora anmärk n:na , fäster sig mera uteslutande vid de små; man skall då med förundran utropa : var det ingenting värre man hade att förebrå Styrelsen?
Jag öfverlemna!- åt dem, som hafva mera förtroende till sina krafter och sin förmåga, än jag, att handlöst inkasta sig på en bana, hvartill Const.Utsk. öppnat ingång, men ingen utgång, och inskränker mig alt, dels på grund af den mängd besvärande facta, delta betänk, innehåller, dels med ledning af andra förhållanden, utpeka, om icke utveckla, de hufvudsak ligaste gravamina, hvilka, enl. min åsigt, legat Styrelsen till last.
Som inledn. dertill anser jag mig böra kasta en kort blick på Europas allmänna samhällstillstånd.
Det politiska och borgerliga statsskicket antogs fordom af nationerna som ett factum, det man uoderkastadé sig utan att undersöka rättsenligheten deraf.
Denna en forntids blinda tro finnes icke mera.
Från religionens fält har protestantismens anda inträngt äfven på det politiska.
Nationerna antaga numera ingenting, utan att veta skälen dertill; de afväga noga rättigheter och skyldigheter, samt erkänna inga andra myndigheter, än deras, som uppvisat sina diploroer och fått dem undersökta och sanclionerade
Denna nyare tidens anda har lossat alla den fordna samhällsbyggnadens fogningar, den har skapat belt nya samhällsförhållanden, hvilka borde inses och erkännas af alla.
Olyckligtvis hafva styrelserna, särdeles regenterne , icke rätt insett detta Regenterne tro sig kunna bibehålla sin fordna upphöjda ställning, de förbise, att de bidragit att undanrycka fotfästet dertill, då de, ledde af en slags Österländsk instinct, sjelfve fört jemlikhetens talan; de bländas fortfarande af förhoppningarna att kunna återföra den royalistiska hänförelsens gylldene tider; de inse icke, att det, som förr var en ridderlig och oegennyttig känsla, nu endast bluen låghetens och beräkningens handling , som måste köpas och underhållas med guldvigt.
Utan att vinna sitt ändamål 9 H. 16 IM Den i Juli e. m. utså regenterne endast derigenom ett demoralisationsfrö bland de högre classerna, som betaga dessa all moralisk kraft, all inflytelse, all förmåga att försvara sig sjelfva och andra.
Dessa fortfarande illusioner afhålla regenterna från att ärligt antaga det under närvar, samhällsförhållanden enda möjliga statsskicket, det monarkiskt-constitutionella, hvilket, sorn eri känd tänkare och författare yttrar, befinner sig midt emellan de begge ytterliga tendenserna, som arbeta ali draga samhället antingen baklänges eller för brådstörtande framåt
Det constitutionella statsskicket skulle länge kunna uppfylla sin bestämmelse, om regenterne, lika ärligt som folken , underkastade sig dess villkor; men tjuste af en forntids smickrande och behagliga drömmar, sträfva regenterne att med ena handen återtaga det de gifvit med den andra; de inse icke, att det constitutionella statsskicket sätter dem i den aldra angenämaste ställning, då de få uppbära förtjensten för det goda, det nyttiga som sker, och tadlet deremot uppbäres af andra.
I det constitutionella statsskickets barndomstillstånd åtnöja sig dessutom nationerna med ganska litet, med den constitutionella fictionen, med blotta frasen, men fortfara regenterne envist i att äfven icke vilja medgifva denna, torde de, förrän de sjelfve föreställa sig, icke allenast blifva tvungne att medgifva sjelfva verkligheten , utan kanske till och med efterskänka hela monarkiska principen.
Mången torde anse de anställda politiska betraktelserna som något främmande för ämnet, men det Europeiska statsförbundet är en kedja, hvaraf den ena länken icke kan vidröras, utan att den andra har känning deraf.
Alt Svenska Styrelsen icke uppfattat det constitutionella statsskickets fordringar, intygas till den fullständigaste evidens af de många besvärande facta, detta betänk, innehåller.
De utvisa dels förbiseende och öfverträdande af de constitutionella formerna, dels förbiseende och, som det tyckes, ett slags förakt för R.
St:s önskningar och beslut, m. e. o. ett förfarande, så fullkomligt inconstitutionelt, att det naturligtvis måst ådraga sig Representationens högljudda ogillande.
Det constitutionella statsskicket är bygdt på ett contract, ingånget och underskrifvet af begge statsmakterna; den juridiska äfvensom den moraliska känslan borde således tillhålla dem att icke bryta detsamma.
Från den ena statsmaklens sida tyckes man dock anse det som ett document, hvilket endast ålägger den ena parten skyldigheter utan motsvarande rättigheter.
Hvarje Styrelse bör noga besinna sig, innan den beträder lagstridighetens betänkliga bana ; ty då den ena parten träder utom lagliglietens område, må man icke vänta sig att den andra håller sig inom detsamma.
Styrelsen öppnar dermed en strid, der den kämpar med olika vapen och olika förmån, der de starkaste armarna alltid skola göra sig gällande; och man känner alt under närvar, period folken icke tveka alt vädja till detta kraftfulla argument.
I aktning för Den k Juli e. m.
133 lagar och former bör dessutom Styrelsen vara en föresyn; de exempel, som komma frän detta upphöjda håll, inverka mäktigt, vare sig till godt eller ondt.
Redan i början af mitt yttrande har jag antydt, alt jag icke ernar inlåta mig på detaljernas bana; jag inskränker mig således till dessa allmänna reflexioner; att de icke sakna grund, intygas tillräckligen af de i Consl.Utskrs betänk, anmärkta och bevisade formöfverlrädelser.
Min afsigt är icke heller att aflyfta den hemlighetsslöja, som för Styrelsens juridiska, moraliska och intellectuella heders bevarande för alltid borde betacka i838 års händelser.
Ingen har dessutom dyrare fult plikta derför än sjelfva Styrelsen; jag ville blott önska, alt icke följderna deraf äfven återföllo på den oskyldiga, på nationen; ty verkningarna al denna tilldragelse, med alla dess anmärkningsvärda episoder, äro svåra att förutsäga och beräkna; den torde för decennier hafva betagit Styrelsen all förmåga att befordra sitt eget och landets bästa.
Den fortfarande missaktningen och förbiseendet af R.
St:s beslut och önskningar, är ett ytterligare bevis på Styrelsens inconstitutionella riktning.
Den har vaggat sig i den olyckliga illusionen att, utan våda för sig och landet, kunna trotsa den allmänna opinionens oemotståndliga kraft; den har ansett det materiella stödet för allt, det moraliska för intet; den har trott sig fortfarande kunna umbära national-representationens understöd och sympathier; den har ännu icke hunnit lära sig hvad som anses som abed i andra constilutionella länder: att den Styrelse, som saknar understöd af majoriteten inom Representationen, ingenting förmår uträtta till landets bästa, och att nu för tiden ali Styrelse, vare sig despotisk eller constitutionel. upphört att regera, åtminstone moraliskt, i samma ögonblick den fått allmänna opinionen emot sig.
Ilvad särskildt detta förhållande i Sverige beträffar, är det en följd af Styrelsens fortfarande antipathier och förföljelse mot pressen.
Här är hvarken frågan eller min mening att uppgöra en historik öfver tryckfriheten; jag vågar endast påstå, alt tryckfriheten numera, den må vara nyttig eller skadlig, är en nödvändighetens lag, som Styrelsen måste underkasta sig.
Då alla försök att inskränka tryckfriheten ovillkorligen skola stranda, återstår för Styrelsen ingenting annat, än att rätta sig derefter och skapa sig sympathier, der den förut endast skapat antipathier.
Att pressen vuxit
Styrelsen öfver hufvudet är dessutom dess eget fel, sorn icke förstått uppfatta dess vigt och betydenhet.
Di t torde dessutom icke vara så svårt , som Styrelsen tyckes föreställa sig, att finna understöd hos pressen, då mera sans och mera försonande och conservativ anda under sednaste period utmärkt sjelfva oppositionspressen; och detta har inträffat i en tidpunkt, dä, i följd af >838 års händelser, tryckfriheten de facto, om icke de jure, varit oinskränkt.
Detta styrker den 134 Den i Juli e. m. öfvertygelse jag alltid hyst, att hos de lugnare, laglydiga och ordningsälskande nordiska nationerna tryckfriheten är oskadligare, ju friare den är.
Styrelsen har blottställt sig för beskyllningen att vara inconstitutionel; den har gjort sig skyldig till en annan föga mindre besvärande, den, att vara innationel.
Hos hvarje nation finnes vissa sympathier, vissa fördomar, dem ingen Styrelse ostraffadt trotsar; att Svenska Styrelsen förbisett detta — är, jag medgifver det, en slags ovillkorlig följd af en tilldragelse, som spelat den märkvärdigaste röle i nuvar.
Styrelses annaler, nemi. iSt2 års politik.
Här är icke tillfället att politiskt bedomina densamma , jag inskränker mig till det yttrande, att den varit mindre olycklig och tadelvärd i sjelfva saken, än den blifvit genom följderna , samt nödvändigheten och sättet att försvåra densamma; denna politik, riktig eller oriktig , kunde icke undgå att vara inpopulär hos nationen, den mördade på sätt och vis hela vår gamla historia, den öppnade en ny epok, den vi hvarken kunnat eller velat uppfatta.
En nation, som på en gång spelat en så skön , så lysande och så mäktig töle , skall naturligtvis länge bländas deraf; en vis Styrelse hade vördat och menagerat detta förhållande; omöjligt blir det i alla händelser att förmå nationen alt älska det de hata, att uppväcka sympathier, der endast antipathier anträffas.
Denna ihärdiga kamp mot det dyrbaraste en nation äger, är i så många afseenden tadelvärd; ty nationaliteten är det enda och hufvudsakligaste villkoret för svagare folkslags sjelfständiga existens.
1 högsta grad hårdt och påkostande skall det förefalla nationen att icke cn gång få behålla minnena kara, att icke få uppfriska sitt sinne i de poetiska illusionernas verld, utan nolens volens tvingas att återvända till dagens bedröfliga prosa.
Besynnerligt nog tyckes Const.Utsk. hafva förbisett ett förhållande, hvaröfver den mest högljudda och rättvisa klagan blifvit hörd, och som således icke bort vara obekant för någon, minst för Const.Utsk., nemi. befordrings-systemet.
Enl. min åsigt, är detta den enda säkra värdemätaren på den grad af förtroende en Styrelse förtjenar; der embetsroanna-dugligheten finnes, är Styrelsen vuxen sitt kall, der den saknas, ovärdig detsamma; hela landets icke blott materiella utan afven moraliska väl eller ve hvilar härpå; ty af missaktning för lagarnas verkställare följer missaktning för sjelfva lagarna; ett anarkiskt frö utsås på detta satt i samhället, som oundvikligen mäste bära bittra frukter.
Det är icke nog, alt den fordna embetsmanna-dugligheten numera saknas, sjelfva plantskolan dertill finnes icke mera.
Ingen, sorn länner förhållandet, kan förundra sig deröfver, då slagtförhållanden, godkända politiska opinioner och ömmande ekonomiska omständigheter utgjort deu mest gal - Den i Juli e. ra. lande reconrmendationen.
Embetsmanna-duglighelen, särdeles om den varit åtföljd af en sjelfständigare karakter, tyckes varit ett hinder, men visserligen icke ett medel till belordran; ty icke nog dermed, att man underlåtit att uppsöka förtjeusten; man tyckes likasom hafva fruktat att använda densamma.
Genom ett sådant förfaringssätt har Styrelsen lyckats qväfva all embetsmanna-ambition, då den derjemte på ett förunderligt sätt förstått betaga embetena hela deras fordna anseende.
Delta befordriogs-systéine är äfven ett bevis, huru illa Styrelsen uppfattar tidens anda och fordringar.
Alla Styrelser måste numera lemna sin gärd åt den sanna, äfven obemedlade och obetittlade förtjensten; det är villkoret för alla Styrelsers existens, de despotiskas äfven så väl som de eonstitutionellas.
Här är nyckeln till Konung Philips hittills så lyckligt utförda röle; han har dels begagnat, dels corrumperat och moraliskt mördat alla förmågor, men erkänt dem har han.
Hvilka embetsmanna-corpser framvisa icke äfven de despotiska länderna Österrike, Preussen och sjelfva Ryssland ; ty ingenstädes torde all slags förtjenst, vare sig utländsk eller inländsk, så lätt bana sig väg till Statens högsta äreställen, som i det sednaste landet; dugligheten söker alltid på ett eller annat sätt att göra sig gällande; användes den icke i Statens tjenst, kastar den sig in i frondeurernes talrika leder, der den skadar samma Styrelse, för hvilken den kunnat och önskat vara nyttig.
De contourer jag här uppdragit till Styrelsens karakteristik äro, jag inser det, i högsta grad ofullständiga , då åtskilligt dertill varit att tillägga.
Afskräckt af betänkts uppställningsform, Lief beslutet att yttra mig deröfver så sent fattadt , att produclen naturligtvis skall bära ytlighetens pregel och sakna den fulländning ämnets vigt hade fordrat.
Ytterligare och fullständigare bidrag till Styrelsens karakteristik komma dessutom icke att fattas.
Då anfallen numera kunna ske ulan särdeles våda, lära de icke uteblifva; alla tyckas nu vara fardiga att löpa till storms mot den fästning, som redan är intagen.
Klingspor tilläde muntligen:
På grund dels af dessa anmärkntr , dels af de utaf
Hr Cederschjöld anförda skäl, förenar jag mig om återremiss och anhåller örn Hr Landtnäs propos. derå.
Då jag vid bör jan af detta riksmöte erhöll det smickrande uppdrag att blifva ledamot af R.
St:s ConstUtsk., kunde det visserligen icke undfalla mig, huru otaliga svårigheter skulle uppkomma, vid fullgörandet af detta, lika lii iktpåliggande som ansvarsfulla, förtroende, Om jag härvid hade ansett mig böra rygga, vid föreseende! af det klander ett Coust.Utsk., som redligt ville fylla sina pligter, hade att vänta sig; sä hade jag icke tvekat vid Deni Julie. tn. valet att emottaga det förtroende, som lemnades mig, eller att genast afsäga mig det; men då jag sökt vid alla tillfällen, såsom ledning för mitt politiska handlingssätt, göra mig till grundsats, att låta känslan vika, då den kommer i strid med pligten, må det härifrån förklaras, hvarföre jag icke undandragit mig delaktighet uti de mera eller mindre bittra anmärkntr, hvarmed Const.Utsk. redan inom PresteSt., och nu inom detta Stånd, blifvit öfverbopadt.
Di-t torde härvid likväl icke böra undfalla någon, huru nationen, på den ena sidan, missbelåten med ställningar och förhållanden, kräfver handling, och att en gång få erfara åtminstone en början till verkliggörande af dess uti grundlegen bestämda rättighet att granska och bedömma rådgifvare-personaiens handlingssätt.
Det torde äfvenväl få medgifvas, att majoriteten inom detta Hus ifrån en annan sida ser förhållandena; och nekas torde det ej kunna, att denna majoritet befinner sig uti en ställning, som måste betydligt inverka på omdömet, på sättet att uppfatta föremålen, och på slutsatserna vid dessas bedörumaude.
Jag påminner mig, huru en, för länge sedan hädangången, parlamentarisk notabilitet inom detta Hus, skådande omkring sig, frågade sig sjelf, hvad han såg!
Jag påminner mig äfven det svar, han lemnade sig sjelf på frågan.
Ett svar, som anstod det öfverlägsna snillet, den erkända talangen, den mångsidiga kunskapen och den bepröfvade statsmannen, men som icke skulle anstå mig; då jag deremot, vid ögats flyttning öfver Huset, i mening att öfverskåda dess beståndsdelar, måste finna mig omgifven af hvad det goda, tålmodiga, fördragsamma, beskedliga Svenska folket ännu tillåter att kallas Rikets Herrar; af hela den maktutöfvande hierarchi, hvars ehefskapsförhandlingar det åligger Const.Utsk. att granska och bedömma; af Hofstatens nästan alla utgreningar, derjemte af Regeringsmaktens snart sagdt hela clientel, och af blott en och annan, likasom af händelsen införd, utom Regeringsringens förhållanden stående individ.
Min ställning måste, under sådana omständigheter, medgifvas vara ganska ofördelaktig vid försvaret för det Const.- Ulskts betänk., hvilket, enligt grundlagens föreskrift, har till föremål att grundlägga R. 5t:s omdöme öfver den högre
Styrelse-personalens anspråk på nationens förtroende, eller lemnade anledntr lill R.
St:s, å Svenska folkets vägnar, uttalade missbelåtenhet.
Att Svenska folket i8<>g ville öfvergå ifrån envälde, eller ifrån allenastyrande , till ett genom en lagbunden regent modereradt folkvälde, är påtagligt.
Detta förhållande, denna sanning, intygas tillräckligt af iagstiftningsmotiverna till 1809 års Reg F , af den 86 §:n Reg.Ftn, som förklarar tryckfriheten vara hvarje Svensk mans rättighet att, utan något af den offentliga makten i förväg lagdt hinder, utgif - Den i Juli c. m. 117 va skrifter; af Just.ombudsmans-embetet, såsom väktare öfver lagens oväldiga tillämpning, och såsom försvarare af folkets fri- och rättigheter, oell såsom en antydare af, och anmärkare emot de misstag, som af Regeringsmakten, i afseende å den allmänna hushållningen, kunde komma att påkallas; af opinionsnämden, som, frånträdande den i andia länder stadgade grundsatsen af domaremaktens absoluta oafhängighet, underkastar Konungens flogsta
Domstol den allmänna opinionens genom R.
St. uttalade förtroende-votum, i syftning att afven härigenom främja den oväld, som hos den i sista instansen dÖmmande domaremakten är af ett så stort, så maktpåliggande och så oeftergiflig! intresse för folket; af Reg.Fms 106 §, som tilIstädjer R.
St:s Const.Utsk. att ställa Konungens rådgifvare under tilltal af R.