Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Kongl. Maj:ts Proposition heter det vidare: ”Utan någon rubbning i den till ”gemenskapens underhåll nu gällande Rusl”och Rotehållningen, som utgör sjelfva huf”vudgrunden för Indelningsverket, hvilar ”berörde reglering hufvudsakligen på den ”äfven vid förslaget till LandtStaternes reglering antagna grund, att indelningar i ”Hemmansräntor och Kronotionde skulle ”till StatsVerket indragas och lönerne, beräknade i silfver, från Statens Cassör con”tant utgå i BancoSedtar, efter, för hvarje ”Riksdag, enligt förhållandet de 5 föregå”ende åren, antagen medelcours, som nu ”för de 5 kommande åren är upptagen till "128 sk. för 1 R:dr Specie i Silfver,” Jag finnér i dessa uttryck af Kongl. Maj:ts Proposition en högst betänkelig förklaring öfver rätta förståndet af 80 §.
Regeringsformen, och Indelningsverkets deruti fattade hufvudgrunder.
Jag kan icke dela den värde Talarens åsigter, som här skiljt Indelningsverkets hufvudgrunder ifrån Armeens lönereglering, den han icke ansett vara derunder inbegripen.
Vid Indelningsverkets handhafvande visar sig bäst, huru Den 22 December f. m. 91 långt förbiseendet på ena sidan kan leda magtinkräktningen på den andra.
Jag kan icke förstå, huru en Öfverstelndelning mindre är derunder inbegripen, än SoldatTorpet.
Jag vet val, att Rikets
Ständer allt för länge förbisett den dem oåtspordt gjorda rubbningen i dessa hufvudgrunder, för att nu mera kunna, i anseende till det förflutna, uti ansvarsväg yrka någon påföljd, sedan décharger vid förra Riksdagar blifvit Konungens Rådgifvare så frikostigt meddelade.
Jag ser med förundran tillbaka på den tolkning, man så ostördt fått gifva åt Konungens högsta Befäl öfver Armeen, i hvad den rörer Indelningsverkets hufvudgrunder.
Men ehuru Indelningsverket, genom denna ensidiga tolkning, i betydlig mon blifvit rubbadt, är jag dock glad att finna Grundlagen omsider utkräfva sin rätta och sanna tolkning, i cl et ögonblick, då behofven framtvinga ett rådförande med Rikets Ständer uti ett ämne, der man bittils åtminstone visat sig tro, att man kunde handla godtyckligt.
Förslaget rörande Indelningars och Hemmansräntors indragande till StatsYerket gillar jag till principen, och värderar, alt ett sådant förslag utgått från Styrelsen i så måtto, som det kan hafva för afsigt, att åstadkomma en förändring af Grundskattens natur, hvilken i sitt nuvarande skick är högst tryckande och besvärlig; men jag erkänner icke all rälla tidpunkten dertill blifvit vald.
Jag måste tillika öppet bekänna, alt jag 9 3 Den 22 December f. m. icke förstår huruvida icke meningen i den Kongl. Propositionen varit, att räntegifvare skulle i contant lösa sina räntor.
Jag har hört detta förhållande bestridas, såsom icke enligt med meningen och ordaförståndet i Propositionen; jag vill icke heller neka, alt man ju af orden härutinnan kan draga hvilken siutsatts man behagar; men jag tager mig derföre friheten fråga, om icke meningen varit, att räntegifvare skulle i contant afbörda sina räntor?
och hvilken vinsten af liela förslaget i sådan händelse skulle blifva.
För mig framställer det sig såsom en naturlig följd, att blott uppbördskostnaden derigenom skulle förstoras.
Jag inser icke huru Kronan i sådant fall skall kunna uppfylla den gifna förbindelsen, att på den bestämda tiden aflöna den dertill berättigade löntagaren, och det är från denna synpunkt, som jag föreställer mig, alt meningen mätte hafva varit räntornes utgående i contant.
I följd deraf hafva följande refleclioner framställt sig:
Den penningebrist, som i vårt land så ofta och med skäl öfverklagas, är en följd af trög circulation och usla Städer, som icke lemnat tillfälle till liflig afsättning af Landtmannaproducter.
Besväret altanskaffa de till Bevillning och Kronoutskylder erforderlige penningar är redan stort nog; skulle nu beloppet af alla hemmansräntor och Kronotionde!!, som i orterna Den 22 December f. m. 9* till stor del in natura erläggas, utgöras i contant, så skulle penningebristen blifva än mångfalldigt större.
De Conlanta Cassorna i Stockholm skulle derigenom ökas, äfvensom den der varande penningeförtjensten utvidgas; men landet skulle utarmas och sänkas i än djupare elände.
Jag medger allt hvad Friherre af Nordin yttrat om angelägenheten af en förändring i närvarande förhållande.
Jag medger också, alt Styrelsen har fullgjort ett åliggande, då den framlagt ett förslag härutinnan, men jag kan icke föreställa mig, eller ock har jag origtigt fattat meningen af Friherre Nordins uttryck, att brytningen blir mindre våldsam, för det den sker på en gång.
Jag kan icke inse, hvad slags brytning, som nu kan komma i fråga.
Jag föreställer mig att ettregleradt myntväsende mäste föregå, innan detta förslag kan sättas i verket; men om en sådan reglering kan tillvägabringas och grundläggas med möjlighet, af en stadga för framtiden, så tror jag alt verkställandet då säkrare kari låta göra sig utan någon brytning, då deremot nu denna brytning blifver som starkast, enär den kommer på en tid, som, efter min tanka, för utförandet icke är den lämpligaste.
Jag kan icke neka mig, att vid detta tillfälle igenfinna den rastlösa omsorgen för Embetsmanna-intressets befrämjande, utan afseende på dess oumbärliga sammanhang med landets och dess innebyggares bästa.
I '94 Den 22 December f. m. Jag Jenn icke förstå meningen med eii Silfverberäknings införande i en Budget, uti ett iand, som ännu icke känner något annat mynt än Papperslappar, och jag tror mig af StatsUIskottet böra fordra, att detta slags beräkning icke på sådant sätt får insmyga sig i Statsförslaget.
Jag kali icke begripa meningen deraf, att Svenska Folket, i anseende till sina utskylder, i anseende till Statsbehofvens fyllande och i anseende till sin Embetsmanna-aflöning , skall, genom coursberäkningar sättas i samma förhållande, som till andra länders handlande.
Den uti Budgeten på sådant sätt, utan några motiver införda räkning har gjort mycken skada, emedan den uppskrämt och förvillat begreppen.
Man har föreställt sig, att det, i händelse af coursens stigande, kunde uppstå ett åliggande för den Skattdragande att godtgöra Embetsmannalöncrnes förluster.
Jag inser således snart sagt icke, hvad ändamål med denna nyhet åsyftas, och hvarken vågar eller vill nu tyda den, men hoppas att StatsUtskoltet låter den försvinna, så att tillfälle undanrödjes att mera lala öfver detta ämne.
Då Fäitmarskatksiönerne blott synas erfordras för en, som jag hoppas, mycket aflägsen framtid, anser jag ingen ting nu vara att deröfver yttra, enär något anslag lill delta ändamål, för närvarande icke blif - Den 22 December f. m. 95 vit hegardt, åtminstone efter som jag fattat innehållet af elen Kongl. Propositionen.
Hvad Armeens nya organisation beträffar, det vill säga, den som gjordes efter år 1813, så tar jag mig den friheten erinra, att Rikets Ständer aldrig dervid varit rådfrågade.
Man måste således ursägta om någon motsträfvighet skulle visa sig, till fyllande af behof, till större delen uppkomna genom en organisation, hvaruti Rikets Stunder icke bordt sakna deras Grundlagsenliga delagtighet.
Det är genom denna Indelningsverkets upplösning, som alla förhållanden blifvit rubbade, utan att i min öfvertygelse någonting för Armeen derigenom vunnits, men väl mycket förlorats. Den Svenska Indelta Armeen är icke annat än en Milice, hvars tjenstbarhet beror på ett väl organiseradt RegementsBefäl, och hvars Chefskap, i anseende till många förhållanden, kräfver den löneinkomst, som de gamla Öfverste-indelningarne lemnade sine innehafvare.
I det dessa indelningar frånrycktes Regementerne, för att snart icke blifva annat än Generalitetets sinecurer, förstördes Indelningsverkets hufvudpelare, genom Öfverstarnes försättande uti för deras tjenstebefattningar alltför inskränkta vilkor.
Följderna börja nu att visa sig, och då påkallas Rikets Ständers hjelp och biträde.
Men <13 <1 efta icke låter si» verkställa, titaii ett nytt årligt anslag af 98,000 R:<lr, kan åtminstone icke jag för min <lel tillstyrka erl sådan utväg.
Då Piikets Ständer, vid sista Riksdag i afseende på lönejeffikningen för Indelta Armeen, uti en underdånig skrifvelse tillkälinagifvit deras oförmåga, att anskaffa några nya anslag för detta ändamål, utan anhöllo, alt regleringen måtte verkställas inom Befälet med hvad Staten för närvarande består, innefattades deruti, efter min tanka, grundsatsen af Indelningsverkets återförande till sina primitiva hufvudgrunder.
Jag är ingalunda en af dem som tror, att någon fördel skulle vinnas, genom subalterna Officersboställenas återgående till deras innehafvare inom Armeen; men lika så öfvertygad är jag äfven om, alt den Svenska Armeens organisation ovilkorligen bör gå tillbaka till Indelningsverkets primitiva skick.
Hvad Generalitetet beträffar, så kan man visserligen icke säga, att det framställer några särdeles bevekelsegrunder till uppoffringar på Statens sida.
Säkert har Svenska Generalitetet icke under någon tidepunkt skördat så stora fördelar.
Innehafvare af de gamla Öfverstelndelningarne, hafva de för dem, redan för i5, jG år tillbaka återfått sina accorder.
Af de Pommerska domainerna hafva, Rikets Ständer oåtspord t, millioner gått till Armeens dodationer, och vill man att Folket, som Den 32 December f. m. 97 som af dessa fördelar, i ekonomiskt afseende visserligen icke vunnit något, skall ytterligare beskattas, sedan de extra tillgångarne synas vara slut.
Man begär nu att Staten skall föranstalta, att
Generalerne vid 65 ars ålder må kunna taga afsked, med bibehållande af hela lönen; men jag ber, alt få fästa Utskottets uppmärksamhet derpå, det alls ingen anledning förefinnes att häruti handla med mera frikostighet nu än förr.
Jag vet icke, att vi, jordbrukare och näringsidkare, gjort några fynd, sorn kunna sätta oss i tillfälle, att tillfredsställa alla dessa behof.
Jag vet ej, hvaruti vår tilltagande förkofran består eller hvaruti den visar sig.
Jag vet således icke heller hvarifrån Konungens Rådgifvare hämtat sina anledningar att tillstyrka sådana förökade utgifter, då de ej mig vetterligen kunna grundas på någon verklig beräkning af Folkets förmåga att kunna bära dem.
Jag är visserligen icke ibland dem, som icke kanna och veta, att Ernbetsmannalönerna ofta och oftast äro ganska knappa; men man måste, i detta fall, gå till sakens natur, och då finner man tvänne stridiga intressen, det ena som oupphörligt begär tillökning och det andra, som frågar:
Hvarifrån skola dessa tillökningar tagas?
Jag hemställer till Eder alla, mine Herrar! sorni Landsorterne hafva föräldrar, anhörige eller vänner, om J inom de husliga kretsarne på landet funnit 7 H. 7 9§ Den 2'2 December f. m. lyxén, vällefnaden och njutningarne uti något tilltagande, eller ens jämförlige med vissa Embetsmanna-klassers uti Stockholm, om välmågan hos edia bekanta verkeligen är sådan, att J på deras vägnar tilltron Eder, att med fullkomlig tillfredsställelse, kunna medgifva en tillökning i deras utskylder.
Min tanka är, att vi måste anse oss för hvad vi verkligen äro: ett fattigt folk och en fattig Stat, der hvar och en får rätta behofven efter tillgångarne, om vi icke snart skola komma till den vådliga belägenhet, att Embetsmanna-aflöningen i landet blir den enda verkliga behållna inkomsten, så liten den också för närvarande vill synas.
Man afFordrar oss ökade anslag för Armeens PensionsCassa , och detta äfven hufvudsakligast för att åt
Generalitetet och den högre tjenstemanna-personalen anskaffa högre Pensions-belopp.
Man hoppas kanhända, att åt dessa förslag, inom detta hus ej sakna anhängare, derföre, att de fleste Ledamöterne tillhöra militairen, antingen personligen eller genom relationer.
Men det är folkets interesse, som i första rummet bör åses, och vid betragtande af det naturliga förhållandet skall man finna, huru de lägre tjenstegradernes bemödanden, alt skaffa större fördelar åt de högre, med hänseende till egennyttan är ett duperi, emedan en af hundra aldrig upphinner des - Den 22 December f. m. 99 sa högre platser, hvilka, likt ordenssällskaper, ofta hemta fördelar från de tjenande brödernes uppoffringar.
Jag har sjelf varit cadett med minst 200 kamrater, och af dessa har en enda hunnit Generalsgraden; men hvad man säkert slutar med, är alt få betala skatter, och då blir det godt, att icke hafva samvetet belastadt med, att, utan afseende på folkel, hafva bifallit dessa skatter.
Jag nekar ingalunda behofvet af en lönejemkning, särdeles inom de lägre tjenstegraderne inom Armeen; men jag fordrar, såsom ett oeftergifligt vilkor, alt Indelningsverket, ifrån och med Cnpitains- till och med Öfverste-indelningarne, återföres till sitt primitiva skick, innan fråga uppslår om anslag från Rikets Ständer, till jemnande af de lönebelopp, som icke inom sjelfva Indelningsverket skulle finna sin fyllnad.
Jag yrkar, att all lönereglering måtte komma att ske Regémentsvis med de tillgångar hvarje Regemente äger inom sig, hvarigenom den möjligtvis öfverflödiga ÖfversteLieulenanls-indelningen med sitt Capilainsskap, alltid blifver en god tillgång för de andre lönernes förhöjning, der behofvet sådant påkallar.
Det är mig obegripligt, att man oupphörligt organiserar och reorganiserar, utan alt någonsin komma till ide'en utaf en sär - IOO Den 32 December f. rn. skild freds- och krigsfot, som i andra länder är allmänt antagen, och hvarförutan man kommer att midt under freden, snart sagt bekriga sig sjelf, att lyckan vill vara mycket god, om krafterna vid behofvets stund ej skola finnas förskottsvis förtärde.
Någon Talare har fästat uppmärksamheten på Arméens ökade hållning nu emot förr och derföre tilldelat befälet det rättmätiga beröm, som dem i detta afseende tillkommer.
Men jag hemställer, om icke complimenten för denna hållning äfven till en stor del tillkommer Rust- och Rotehållare; åtminstone betala de nu mycket mer för truppens beklädnad än förr, så att hållningen äfven bör lända dem mycket till beröm.
Då Armeens organisation år 1813 uppgjordes, erhöll äfven jag
Nådig befallning, att uppgöra och inkomma med ett förslag i detta afseende, för det mig i då Nåder anförtrodda Regemente.
Jag har nu händelsevis fått rätt på detta papper, och skall utbe mig, alt derur få uppläsa några korrta meningar, lill bevis, att åtminstone icke jag ändrat mina tankar derom sedermera.
Jag fick befallning alt uppgöra ett förslag, som gick ut på Regementets uppsättande på 3:ne Batailloner.
Jag ingal' äfven ett sådant, men bifogade dervid ett annat, som utgick från åsigten af Regementets uppsättande på 2 Batailloner, med utväg att tillika kunna, äfven i*ider fredstid, uppsätta den 3:dje Bataillonen.
Den 22 December f. nr. lor Jag yttrade ling då på följande sättr Sedan Kongl. Maj:ts
Nådiga befallning härutinnan blifvit verk stiihl', tror jag mig, med anledning af ofvan åberopade Nådiga skrifvelse, ej kunna underlåta , att framställa de betänkligheter, som böra uppstå vid ifrågavarande organisation för detta Regemente och de olägenheter, som deraf skulle följa utan någon, för mig synbar, motsvarande förmån.
På elt annat ställe suger jag: ”Då ty värr blotta namnet indelning inom detta.
Regemente åtminstone icke bevisar en sådan godhet, att
Capitainerne kunna blifva belåtne med de flesta Lieutenants- och Fändriks-indélningar och så vidare.
Jag liar bär uttryckt den mening att jag ansåg de indelta lönerne genom den nya organisationen komma att ryckas ur sitt sammanhang; ty förhållandet var det att Majorerne fingo Capitainesindelningar, de fleste Capitainerne Lieutenants-och Lieulenanterne Fändriks- eller kanske till och med blott Unde rO lii c e r s i nd e In i 11 ga r.
Vidare förekommer på elt annat ställe:
Då ej åtminstone någre Underofficerare vid hvarje Compagnie äro bättre lönade, måste tjenstgöringen hemma i landet nödvändigt eftersättas och soldaten finnas odanad, då befälet ej mäktar bestrida de beständiga resor, visitationer och syner, hvarpå hela den indelta Armeens tenue är grundad och hvarå, dess 102 Den 22 December f. m. store Stiftare haft sä synbart afseende vid Indelningarnas reglerande.
Den tillökning
Regementet på krigsfot vinner genom utskrifningssystemet,fordrar visserligen, ett större befäl, hva)före Regementet hör kunna organiseras på en sådan fredsfot, att efter sig företeende omständigheter kunna på Krigsfot förflyttas till trenne Batailloner , utan att då behöfva annan tillökning i Befäl än det, somför andra Regementer pröfvats nödigt, och anser jag ändamålet fullkomligen kunna vinnas, om Regementets fredsfot förblijver på tvänne Batailloner medfyra Compagnier hvardera m, m.
Vidare: en tredje Major har jag ansett efter denna plan ej behof vas, emedan alltid någon af Capitainerne böra finnas , som vid sig företeende behof kunde föra befälet öfver den tredje Batai/lonen, emot undfående af BataillonsChefs-tractamente under kriget; deremot skulle af denna pä fredsfot besparda BataillonsChefs-lön fyra Subalterne-löner, utöfver de redan föreslagne, tillökas &c. &c. Vidare:
Regementet efter denna plan skulle få bibehålla tvänne Batailloner till sin grund för fredsfot, med ett sålunda organiseradt befäl, hvarigenom det lätteligen vid infallande krig kunde f örsättas pä trenne Batailloner, så blefve det äfven Den ni December f. m. io3 en trolig möjlighet , att då utsigt erne till fred Liefve något stadiga , kunna till StatsT arkets lättnad göras några indragningar å detta befäl, som vore vida mera än hvad för freds foten Lehöf des , och då indrägt: ingarne uti Suba/ternegraderne kunde ske> vore de lätta att äter tillsätta då utsigterne visade ett maj eligt behof deraf; hvilket allt vore omöjligt om Regementet äfven för fredsfot skulle försättas på frenne Batailloner då Landet äfven med fyra nya Trossbodar skulle besväras utom de tre som ännu fattas , sedan den redan gjorde delning, Differancen emellan de håda förslagen,, det som afgafs efter GeneralAdjutantens befallning och detta sednare, som jag tog inig friheten bifoga, utgjorde på det sednare, en besparing af 3ooo R:dr för blott detta Regemente.
Hufvudfelet är således i min tanka att vi allt för litet afsell den omnämnda skillnaden, emellan en fredsfot och en krigsfot, för att genom den förra förskaffa oss en nödvändig besparing lill åstadkommande af den sednare.
Propositionen förekommer sedermera angående accordernc följande: ”Såsom ettämne af närmaste sammanhang med löneregleringen, har Kongl.Majit ”ansett en reglering af accorderne inom ”Armeen, hvarföre Kongl.
Majit jemväl va”rit betänkt på utfärdandet af ett nytt ac - io4 Den 22 December f. m. ”cordsReglemente, så snart frågan om löneregleringen blifvit sluteligen afgjord.
Då ”föremålet för en sådan accords-reglering ”egeuteligen skulle blifva, att jemnt förde”la alla accorder i ett visst förhållande till ”lönerne, är ock nödigt, att till åstadkom”mande deraf inrätta en Cassa, genom hvil— ”ken regleringen skulle, vid inträffande om”vexlingar och successioner inom Befälet, ”tillvägabringas.
Och ehuru organisationen ”af en sådan Gassa skulle såsom förnämsta ”vilkoret innebära dess egen utredning med ”tiden, eller sedan hela den nu varande ”personalen af Armeens Befäl öfvergått från ”nu innehafvande tjenster till andra, ‘eller ”och gått ur tjenst, så kunna likväl lätt ”inträffa sådane förhållanden, hvarigenom ”Cassan vore urståndsatt, att för tillfället ”uppfylla dess förbindelser; hvarför Kongl. ”Maj:t hemställer till Rikets Ständer, att ”för sådant ändamål bevilja ett Creditiv ”af högst 100,000 R:dr, att i händelse af ”behof och äfven i sådant fall, endast suc”cessive begagnas, emot skyldighet, att likaledes successive återbetala Gapitalet, i ”dea nion penningar till Cassan inflyta; ”och hvilket Kongl.
Maj:t anser kunna af ”StatsContoiret utaf under händer hafvande ”medel förskjutas, hvarigenom särskildt an”slag icke erfordras.”
Hvad denna fråga vidkommer kan jag icke tillstyrka att under Ständers garanti, Den 21 December fl in. ioo eller ens med lagstiftningens begifvande, anslå ett sådant creditiv.
Jag kan icke inse, på hvad grund sådant borde beviljas, och tror det icke vara öfverensstämmande med sanna begrepp om StatsContoirels verkningskrets, att kunna disponera ett sådant Creditiv.
Jag anser det innebära en felagtigliet, om det kunde blifva möjligt för SlatsContoiret, att disponera sådana öfverskotter j)å Statsmedlen, då detta Embetsverk icke bör hafva andra medel om hand för KrigsStaten, än de, sorn äro på tredje HufvudTiteln uppförde.
Hvad den för Generaliletet fordrade särskildte LöningsStat angår, anser jag densamma icke behöflig, eller för dessa, förut viii lönade Embetsman, passande.
Jag tror olikheten redan förut är mycket stor emellan desse Herrars och andre MilitaireTjenslemäns löner, äfvensom skillnaden i systern bär och i andra länder, der Militairén alltid ligger tillsammans och bildar stora FästningsGarnizoner; der Kr ett Generalitet behöfligt, men hos oss icke; lios oss tror jag, alt en af Indelningsverkets hufvudgrunder innefattas deruti, att hvarje Öfverste på sin ort skulle vara den högste Militaireperson, och jag tror aldrig, att man af detta förhållande rönt några menliga följder; men väl af det motsatta.
Jag tror att Generaler hos oss alltid skola få en emot deras dryga löner allt för litet svarande syssel - io6
Den 22 December f. m. sättning i fredstid.
Och jag tror i alla fall dea händelse alltid skall komma att inträffa, att efter en lång fred, så är det icke Generalerne, hvilke under freden njutit de stora lönerna, som komma att anföra Arméen, utan det blir alltid några af de yngre Öfverstarne.
Om vi då få stora Generaler eller icke, så tror jag icke att det blir Generalslönerne, som komma alt inverka på Arméens mer eller mindre tjenstbarhet.
För GeneralAdjutantsExpeditionen har vid den Kongl. Propositionen blifvit upptaget ett arfvode af 4oo R:dr för GeneralAdjutanten, som dessutom skulle bibehålla innehafd ordinaire
Lön på Stat vid den Corps, der han för öfrigt är anstäld.
Jag tar mig friheten fästa StalsTJtskoltets uppmärksamhet på denna omständighet, enär detta arfvode komme att utgöra /{Sou R:dr B:co årligen.
Om nu denna plats kommer att anförtros åt en innehafvare af någon bland de bättre RegementsChefsLönerne, som säkerligen kunna uppskattas till 5ooo R:dr, så uppkommer härigenom en inkomst af omkring 10,000 R:dr, utom fri våning i Stockholm.
Detta blir en vida större aflöning u än Lagstiftaren kan hafva åsyftat.
Jag bestrider icke alt något Jrfvode ju bör anslås åt GeneralAdjutanlcn; men jag tror, Den 22 December f. m. att det bör sättas i förhållande till hans förut innehafvande lön, så att densamma åtminstone icke finge öfverstiga beloppet af 6000 R:dr, som jag tror icke vara förlitet tilltaget, då vi hittills icke varit i stånd, att tilldela våra StalsRåder en så stor summa.
Hvad uti den Kongl.
Propositionen finnes utsatt angående anslaget till ÖfverCommendantens Expedition, ger äfven anledning till åtskilliga anmärkningar.
Jag härunder hela min yngre tjenstemannabana, tjenstgjort i denna Garnizon, som då utgjordes af tvänne GardesRegemenler, hvardera af 1200 man, en värfvad InfanteriBataillon på5oo, samt Artilleriet 1000 man, eller nära en dubbelt så stor styrka, som Garnizonen för närvarande utgör.
Då fanns likväl ingen ÖfverCommendant, utan denna syssla förrättades af tjenstgörande GeneralAdjutanten.
Jag inser dessutom icke, hvarföre något särskildt anslag härtill skall behöfvas, då göromålen ganska väl kunna förrättas af någon utaf de, med Öfverste-löner försedde RegemenlsChefer inom Hufvudstadens Garnison, hvilka dertill synas hafva tillräcklig tid att använda.
Jag kan således icke förstå, hvarföre något särskildt arfvode härtill blifvit anslagit, och jag kan icke neka mig, att deruti finna en misshushållning.
Den så kallade Commendantens tjenstgöring, till hvilken jemväl ett serskildt arf - 1 io8 Den 23 December f. m. vode nu utgår, bestreds den liden af en biands Gardets Majorer i tour, utan Statens betungande med något serskildt anslag, och tjensten gjordes då, så vidt jag minnes, lika väl, sorn nu; åtminstone påminner jag mig, att den tidens PlaceMajorer, icke lade fingrarne emellan, när deras biträde påkallades.
För KrigsÅcademien på Carlberg har förut blifvit uppförde 29,600 Il:dr; men nu fordras en Summa af 36,000 R:dr B:co.