Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Redan vid föreg:de punkt hade jag varit frestad att anmäla, det jag icke fann Utsk:s skäl emot en sådan framställning nog vigtiga; men då landshm i det dervid ifrågakomne länet fann ingenting i saken, för närvar, åtminstone, vara att göra, och jemväl en Utsk:s-ledamot har förklarat, det någon framgång inom Utsk. icke vore att för idéen derom vidare förvänta, sä föranläts jag af dessa orsaker anse mig icke böra upptaga tiden med begäran om återremiss.
Samma anledn.-r afskräcka mig också nu flått alt framställa dylikt yrkande.
Men det är med liflig afsaknad som jag derifrån afstår, ty ingenting 232 Den 22 April. vöre enligt min öfvertygelse mera önskligt, än att erhålla någon ändamålsenlig organisation af riksbanks-provincial-afdelningar; hvarom jag hoppas alt framtiden måtte blifva mera angelägen, derest fördelarne deraf blifva mera allmänt insedda, än för närvar.
Dä blifver ock rätta tiden till att sälta den nyttiga idéen i verket.
Nu synes det tydligen vara alldeles förgäfves använd möda att sträfva dertill; den torde derföre böra sparas lill ett kommande, gynsammare tillfälle.
Denna fråga har förut varit föremål för en lång och vidlyftig diskussion inom Utsk.
Resultatet blef ändlligen hvad som nu är föreslaget, och för min del fägnar jag mig deråt.
Hade banken innan privatbankerna uppstodo beträdt den vägen att hafva filialkontor i orterna, så ändamålsenligt inrättade att enahanda kontroller och intressen iakttagits, som nu sker vid privatbankerna, så tror jag ock, att förslaget varit godt, men att nu, sedan vi hafva privatbanker i nästan alla orter etablerade, äfven inrätta lånekontor från riksbanken, tror jag skulle hafva till följd en slags kapplöpning emellan de tätlande bankerna, hvarpå allmänheten och Svenska folket skulle komma att sitta emellan.
Jag afstyrker således för min del den idéen.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, samt H r Gr. o. Landtm, ånyo hemstälde om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i 54 punkten yttrat, ropades starka ja, blandade med några nej; hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, alt han funnit denna propos. besvarad med öfvervägande ja.
Hr Hammarhjelm begärde härvid votering, men förklarade sedermera, innan voterings-propos. i anledn. deraf hann blifva uppsatt, att han afstod från denna begäran och endast finge reservera sig emot det fattade beslutet. 55, 56, 57, 58, 59, 60 och 61 punkterne. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och heraslält. 62 punkten.
Mig synes betänkligt alt minska lånefonden i den allmänna diskonten, emedan den skillnaden äger rum emellan dem och den allmänna diskonten, att dessa privatbanker, som noga beräkna sin enskilda fördel, hastigt in draga sin lånerörelse, när kassahållningen blir dem för tung.
Detta vållar då en stor brist på lånefonder i landet, hvarpå vi för få år sedan haft erfarenhet, då alla lånsökande störtade sig på riksbanken och fingo der i många månader ligga och vänta på sin tur att låna.
Detta kom deraf alt privatbankerna inskränkte sin utlåningstid till 3 månader och det fanns äfven en privatbank, som under 8 månaders tid icke utgaf ett enda lån.
Jag går icke in i något klander af privatbankernas förfarande derutinnan, ty dessa inrättningar måste naturligtvis skötas helt och hållet med uteslutande afseende på deras egen enskilda Den 22 April. 233 fördel, men det allmännas fördel bör af Svenska banken afses och då fruktar jag att, när konjunluren hotar att blifva svår, det icke är väl betänkt, alt så betydligt minska lånefonden i den allmänna diskonten.
Jag skulle tro alt de 500,000 r:dr, som här i betänk, äro föreslagna att öka lånefonden för fastighets-belåningen, böra i stället öfverflyltas lill denna fond, så att den allmänna diskont-lånefonden åtminstone icke blefve minskad med mera än 500,000 r:dr.
På grund af hvad jag nu haft äran hemställa, anhåller jag om återremiss af denna punkt.
Jag vågar vördsamt anhålla, efter jag icke var närvar., att få veta, huruvida R. o. Ad. bifallit den 47:de punkten af Utsk:s betänk, samt all jag derefter måtte få yttra mig.
Landtm, tillkännagaf, att R. o. Ad. uppskjutit pröfningen af 47:de punkten, intilldess grunderne för utlåningen genom handels- och närings-diskonterne blifvit af R. o. Ad. afgjorde.
Jag tillstår, alt jag delar den tanken att det nu vore betänkligt, att minska den stora tillgång man nu tillfälligtvis har haft i diskontrörelsen för lån på namn emot reverser.
Det fanns en tid, jag mins det mycket väl, då här yrkades af personer, som hade andra åsigter än jag i afseende på diskontrörelsen, att ju mera man anslog fonder för detta ändamål, destomera skulle de komma att begagnas samt att det aldrig skulle inträffa, att de lemnades obegagnade.
Nu har erfarenheten likväl visat, att delta inträffat, enär här verkligen varit 2,000,000 r:dr och måhända deröfver obegagnade af den fond, som varit anslagen för denna rörelse; men det har funnits tider, då de begagnats, och sådana tider, då de behöfvas, kunna också återkomma.
Det fägnade mig, när jag hörde af den siste värde talaren, alt man fått ett nytt erfarenhetsprof på den gamla läran, som en numera alliden ledamot af della hus vid 1823 års riksdag inskärpte hos sina Ståndsbröder, då han nemi. tackade Gud för hvarje dag han blef visare.
Det fägnar mig att höra att en af mina Ståndsbröder, som för öfrigt gjort allt sitt till, för att tillintetgöra privatbank-rörelsen i landet, nu har någon slags farhåga för ett dylikt resultat.
Jag har yttrat att den tid kunde komma, då privatbankerna inskränkte sin rörelse, och då vore det godt att hafva någon resurs.
Skulle en sådan tid komma, så anser jag betänkligt, att hafva fonden för bankens diskontrörelse förminskad.
En stor fråga hvilar derpå, huruvida man bifaller 47:de punkten eller icke.
Då jag likväl har anledn. förmoda, att, oaktadt de betänkligheter jag för min del kan hysa emot en sådan rörelses bedrifvande af statsbanken med den styrelse, som den kan äga och så sammansatt som den är, och då jag likväl har anledn. förmoda, att den för dagen gällande opinion drifver igenom en åsigt, som strider emot min, så vill jag icke sätta mig emot inskränkningen ifrån 9 millioner lill 8 mil - Den 22 April. lionel-, emedan denna indragning då skulle blifva en af tillgångarna för den nya lånerörelsen, på hvilken jag anser alt man kan tillämpa den stora historieskrifvarens ord:
Quod bene vertat.
I afseende på fördelningen, bar Utsk. besläml, att, efter afdrag af 500,000 r:dr ifrån det belopp, som förut varit anslaget till Stockholms diskont, densamma hädanefter måtte få uppbära 5.300.000 r:dr b:co till utlåning samt äfvenledes anslagit för Götheborgs diskonl, efter afdrag af 300,000 r:dr, 1,800,000 r:dr och till Malmö diskont, efter en förminskning af 200,000 r:dr, 900.000 r:dr.
Det afdrag, som anslaget för Stockholms diskonl fått vidkännas, är så ojemförligt mycket större, i förhållande till behofvet, än afdragen ä de andra diskonternas lånefonder, derföre att
Stockholms diskont har ett vida större öfverskott af outlånta medel, än dessa.
Man glömde då, att, såsom jag tror, i dessa dagar en ny privatbank blifvit inrättad i Götheborg.
Om denna privatbank icke skulle lägga hinder för fortgången i Götheborg af ett lånekontor för riksbankens räkning, så skulle den likväl naturligtvis laga bort en stor del af den rörelse, som detta lånekontor eljest skulle fä, och dä behöfde
Götheborgs lånekontor visserligen en mycket mindre fond än nu.
Banko-diskonten är eljest, i jemförelse med den del af riket, som den skall förse med län, den som har minsta fonden, ty denna diskont har Stockholms starl, som är den största handelsstaden, och 17 andra af rikets städer att förse med lån.
Jag erkänner visserligen, att det är möjligt för bankofullmäktige att begagna deras gamla rättighet, alt efter omständigheterna annorlunda fördela dessa summor på de olika orterna; men detta har likväl den olägenheten alt, om det blir klen tillgång pä penningar på 2 ställen, t. ex. i Götheborg, hvilket någon gäng tillförene varit förhållandet, oell äfven i Stockholm, der man någon gäng fått vänta 8 veckor eller ändå längre på penningar, så blefve det svårt, om Götheborg icke bade något öfverskott alt lemna ifrån sig.
.lag hemställer alltså till R. o. Ad., huruvida detta mitt yttrande kan föranleda någon åtgärd.
Jag är aldrig hågad att tala bara för att bålla tal, men då anmärkn.r blifvit framställda emot mig för mitt yttrande emot privatbankerna, under det en annan ledamot talat om sin dubbla kärlek för det ena och det andra slags banker och sedan ordat om många andra saker, hvaraf jag icke fann något annat än det sista, om fördelningen af summan, höra till ifrågavar. ämne, så får jag förklara för de Hrr:ne, att jag icke hyser hat emot någon inrättning som nytta gör, men jag vill att hvar och en, så väl inrättningar som personer, skall göra skäl för sig.
Icke heller har, såsom Frih.
Raab sade, någon den ringaste ånger hos mig kunnat uppstå i det aldra minsta afseende öfver hvad jag har föreslagit.
Jag har visat att privatbankerna i och för sin egen nyttas skull, den de skola befrämja, kunna komma att blottställa lånsökarne för att hastigt blifva uppsagda och icke Den 22 April. 235 fä någol vidare tån, da dessa banker upphöra med utlåningen, i hvilket fall de lånsökande skola störta sig på den allmänna diskonten, och dä denna i sådant fall kan blifva otillräcklig att understödja de lånbeböfvande, sä att de under många månader måste ligga och vänta; så ansåg jag det riktigt alt fästa uppmärksamhet på delta förhållande och tror det icke vara väl betänkt, när en mindre förmånlig konjunktur synes hola, att med cn hel million minska den allmänna lånefonden, ulan anser jag det välbetänkt att, om denna minskning skall ske, icke göra den med mera än | million, då deremot tillgång vinnes att med denna stimma öka en i min tanka nyttigare lånefond, .lag får således förnya min anhållan örn återremiss af denna punkt.
Icke blott den, som varit i tillfälle att såsom ledamot af BankoUtsk., äfvensom af stats-banks-revisioner, taga kännedom om vår banko-diskont, ulan troligen hvar och en, som derstädes haft lån, har säkerligen kommit till den öfverlygelsen, att meningen med sjelfva banko-diskonten, såsom benämningen diskont äfven innebär, väl icke varit den, som bruket sedermera gjort gällande, då inrättningen, i st. f. att lemna penningetillgång för redan ägande på kredit uppgjorde affärer, antagit egenskapen att uppgöra sådana långt uttänjda låne-transaktioner, som understundom skötas så, att de i verkligheten nära nog blifva stående lån, och man har äfven erfarenhet att ibland låntagare den aldra minsta delen utgöres af verkliga affärsmän.
Under sådana förhållanden han det icke kunnat vara annat än kärt för dem, som insett och kunnat bedöma detta, att det lemnats tillfälle, att öfvergå till ett mera rationelt och ändamålsenligt lönesystem, derigenom att
Utsk. föreslagit begagnande af det slags lånerörelse, som af alla ansetts vara förmånligast och bäst.
Det bar blifvit invändt emot den föreslagna minskningen af diskontlåne-fonden, att tiden icke nu vore lämplig, att minska lånetillgången genom medels indragning i allmänna banko-diskonten, emedan det då skulle kunna inträffa, ali om privatbankerna gjorde indragningar på sin lånerörelse, låntagaren i stället skulle vända sig till banko-diskonten.
Jag ber likväl alt få fästa uppmärksamheten derpå, att den föreslagna minskningen i allmänna diskontens lånefond endast uppgår till en million, men alt man deremot i kassa-krediliv anslagit icke mindre än 1,850,000 r:dr b:co; således 850,000 r:dr utöfver det belopp, hvarmed diskontens lånerörelse blifvit minskad; och då man således gifvit mer än ersättning för ifrågavar. indragning, och detta har skett på, såsom jag föreställer mig, ett nyttigt och ändamålsenligt sätt, så tror jag att deraf icke bör uppstå någon tvekan att verkställa Utsk:s förslag i denna punkt.
En talare har anmärkt, att minskningen uti de särskilta diskonternas lånefonder, enligt Utsk:s förslag, icke vore rättvis.
Jag ber likväl att få fästa uppmärksamheten derpå, att de föreslagna afdragen äro proportionella mot de andelar, som de särskilta lönekontoren haft sig anslagne.
Hade det nu varit skäl att göra tillökning i något lånekontor, 236 Den 22 April. så hade det varit i Götheborgs lånekontor; men på sätt upplyst är, har Utsk. ansett sig icke behöfva det i anseende till det förhållande, alt en privatbank der i staden inrättas nied en betydlig fond, sorn sannolikt skall förse staden med allt hvad den behöfver i låneväg.
På grund häraf anhåller jag, alt R. o. Ad. ville bifalla denna punkt.
Afven jag går att tillstyrka bifall till denna punkt af RankoUlsk:s betänk.
Jag anser del nemi. vara ett fägnesamt tecken, att BankoUlsk. har öfverllyltat en del af diskont-rörelsen till kreditiv-rörelse, och anslagit medel till sådan rörelse, hvilken otvifvelaktigt måste anses mera gagnelig, än diskont-rörelse.
Diskont-rörelsen anser jag vara en af de sämsta låneutvägar, som kunna begagnas.
Metoden att utlemna dessa lån, och att sedermera utsöka dem, när de förfalla, är af den beskaffenhet alt låntagaren vänjer sig vid tröghet och försumlighet i återbetalningen, vänjer sig ifrån ordhållighet vid sina loften och beredes tillfälle alt genom småningom skeende afbetalningar utdraga på tiden, oberäknadt allt det trassel i öfrigt, som af diskont-rörelsen är en följd inom provinserna.
För verklig bankorörelse är äfvenledes metoden att utlemna diskontlån alldeles ändamålsvidrig, emedan penningarne utlemnas på längre tid, t. o. m. 2| år, utan att kunna återfordras, enär det är stadgadt, att omsättningar tillåtas.
Man skall vara mycket van vid oordning, för att kunna säga att lånet lemnäs på 6 månader, men omsättning är tillåten.
Det är en motsägelse härutinnan, då det tillätes låntagaren att återbetala yidel, och resten efter 6 månaders förlopp, så vidt låntagaren kan, derigenom att han icke betalar, förlänga lånen lill 24, ja, ända till emellan 3 och 4 år, då nemi. omsättningstiderna framskjutas, den ena efter den andra, 2 månader.
På dessa skäl anser jag, att den minskning i diskont-fonden, som Utsk. har föreslagit, är mycket billig och riktig.
Jag önskar att småningom vid andra tillfällen ännu större minskning i denna diskouterings-fond måtte kunna åstadkommas.
Utsk. har emellertid föreslagit denna mindre betydliga minskning, på det att rubbningen i den penningerörelse, som allmänheten blifvit vand vid, icke måtte blifva alldeles för stor.
Hvad angår proportionen emellan anslagen för Stockholms, Götheborgs och Malmö diskonter, så anser jag också att Utsk. ganska riktigt beräknat denna proportion.
Det är ungefärligen -i;del af riket, som begagnar lånekontoren i Götheborg och Malmö, och ungefärligen |:del af hela anslaget är lemnadt lill dessa begge lånekontor.
Dessutom har Utsk. föreslagit att hankofulhnäktige må äga rättighet att öfverflytta medel ifrån lånefonden i det ena kontoret till lånefonden i det andra.
Jag får således vördsamt tillstyrka bifall till Utsk:s betänk, i dess helhet uti denna punkt.
Vid de anmärkmr emot principen för rörelsen medelst diskontering, som Frih, Palmstjerna här har Den 22 April. 2Z 7 gjörl, har jag ingenling att yttra; men jag har icke sett något tecken till afsigt hos II.
St. att gå den vägen fram, sorn han har omnämnt.
Hade så varit, så hade privat-bankerna bordt vara förbjudna att tillvägagå på samma sätt, som lånediskonten med sina lån och omsättningar.
Om de hade insett den allmänna nyttan af ordning och bestämdhet i lånerörelse, så hade de icke bordt hufvudsakligen bedrifva detta slags rörelse på ifrågavar. sätt.
Att privatbankerna någon gång för sin egen fördels skull begagna sig af sin rätt, att vägra lån, samt att de äfven stundom helt och hållet upphöra med låns beviljande, det är en särskild sak, som icke står i sammanhang med sjelfva principen, ty det är behofvet, som föranledt dem dertill, men när icke ett sådant behof förefinnes, så följa privatbankerna samma princip som bankodiskonten, och bidraga i sin mån rätt betydligt till fortfarande af det onda, som Frih.
Palmstjerna talat om.
Alt ju mer den allmänna diskontens fond blir inskränkt, desto mer får den alla låntagare i sina liander, det faller af sig sjelft.
Jag tror icke att diskontlånerörelsen är riklig och det bör visserligen göras en förändring i hela vårt kreditförhållande och förfaringssättet dermed.
Det var endast för konjunkturens skull, som jag ansåg det vara betänkligt alt med mera än ^ million, i st. för en hel, såsom Utsk. föreslagit, minska denna fond, och det är derföre jag önskat återremiss.
Afven jag tillstyrker bifall till BankoUtskis förslag i denna punkt, d. v. s. till indragning af en million på diskontlånefonden.
Jag kan icke neka, att jag fallit i förundran öfver den stora liberalitet, man visat i afseende på denna lånegren, men i Hr von Hohenhausens sista yttrande finner jag gåtan löst, då det nemi. går derpå ut, att, genom någon större fond för utlåningen än BankoUtsk. har tillstyrkt, hindra privatbankerna ifrån sådana utlåningar.
Jag skulle likväl tro, att det ändamål som derigenom åsyftas icke kan vinnas, ty det har icke varit exempel på att privatbankerna icke kunnat utlåna sina sum mor, och jag tror nog att vi nu hafva att emotse sådana konjunkturer, ali både privat-bankerna och riksbanken hafva tillfälle att få sina penningar uilånla; men ett vigtigt skäl för bifall till den föreslagna minskningen i diskontlånefonden synes mig vara, att R.
St. derigenom få tillfälle, att i stället bevilja en summa, som vi komma till i 73:dje punkten, för kassa-kreditiv, hvilket sätt för låne rörelsen tvifvelsutan är af större nytta för näringarne i landet.
Hr von Hohenhausen har velat godkänna de åsigter i afseenpå lånerörelsen, som blifvit uttalade af Frih.
Palmstjerna, n. b. om BankoUtsk. hade visat tecken till afsigt att befrämja dem; men då man nu icke förbjudit privatbankerne att utlåna med omsättningsrätt, så har en sådan afsigt icke blifvit visad.
Jag ber att få sätta öfver detta.
Det skulle nemi. betyda alt, om privatbankerna icke hade tillfälle att utlåna med denna omsättningsrätt, då skulle Hr von Hohenhausen hafva velat gå in på hela den före - 23S Den 22 A p r i 1. slagna minskningen i diskont-lånefonden, d. v. s. att om ingenstädes det vore tillfälle för den, som deraf kunde vara i behof, ali få låna, om icke privatbankerna dertill erbjöd någon utväg, då skulle Hr von Hohenhausen gerna bifalla förslaget.
Delia är hvad jag just ber alt fä lägga märke vid; men detta skulle också just vara rätta sättet att förtrycka all slags rörelse.
I afseende på den betänklighet
Hr Rosenblad yttrat, att nemi.
Götheborg skulle hafva fått sig tillerkänd en större del af länearislaget, än det behöfver, sedan en privatbank der blifvit inrättad, så får jag erinra derom, att korrektivet deremot ligger just uti det upplästa stadgandet, att det är tillålet för bankofullmäklige, att efter sig företeende omständigheter öfverflytta summorna frän del ena lönekontoret till det andra.
Jag tror att R. o. Ad. icke bör draga i betänkande att bifalla denna punkt.
Jag skall icke borttaga R. o. Ad:s lid genom en onödig fortsättning af polemiken, utan vill endast bär erinra och förklara, alt jag har begått ett misstag, då jag yttrade alt banko-fullmäktige förut hade, i afseende pä denna del af diskonlröielsen, samma rätt, som i afseende pä de andra,alt kunna efter oraständigheterne jemka lånefonderne.
Detta erinrar jag mig nu vara ett misstag af mig, och erkänner således det föreslagna nya stadgandet vara en förbättring.
Jag skall endast i korthet anmärka, att, efter mitt förmenande, Frih.
Raab tyckes hafva salt sig så in i privatbankerna, att han endast ser pä deras intresse, och att han derföre bedömer andras tal derefter, I annat fall skulle det hafva förefallit honom klart, alt nuvar.
BankoUtsk. icke kunnat göra några inskränkningar i den ullåningsrätt, privatbankerne genom sina oktrojer äga, och att jag icke heller kunnat vara så enfaldig att yrka något sådant.
Godkännande den af Utsk. härvid omfattade grundlanke, som jemväl af flere talare blifvit ytterligare utvecklad, må det tillåtas äfven mig alt uttala den öfvertygelse, att en sund och gagnelig åsigt gjort sig gällande, då man, med insigt af affärsförhållandenas sanna inbördes ställning, erkänt det allmännas fördel företrädesvis vara iakttagen medelst anvisande af fonder för öppnande af kreditivrörelse enskilde och banken emellan, hvarigenom en långt verkligare källa till industriens lifvaude vidmaklhålles, än någonsin kunnat ske genom en vidsträckt diskonteringsrätt.
Men jag önskar ä andra sidan icke några ändringar, till utvidgande af förstberörde rörelse, i det afgifna förslaget; aldraminsl då, lill en sådan utsträckning utöfver Ulsk:s beräkning, en värd ledamot ansett lämpligt taga med i kalkylen, såsom tillgång, den halfva million, som, till följd af R. o. Ad:s föreg:de beslut, skulle frångå den summa, hvilken Utsk. föreslagit att utgöra fastighetslånefondens hela belopp, och hvilken halfva million Utsk. ansett böra bilda en i anseende lill tidsförhållandena och behofvet lämplig förhöjning i sistbemälde fonds nuvar. storlek.
Don 22 April.
239 Men R. o. Ad. såg icke saken sålunda, utan afslog den ifrågasatta förhöjningen.
Del är alltså dessa ledigvundne 500,000 r:dr, deni man förmodat blifva disponible för del ändamål, som nu är under öfverläggning.
För min del har jag redan förut förklarat, det jag ansåge den å faslighelslånefondeu föreslagna förhöjningen icke hafva bordt afslås.
Det är mig sedermera meddeladt att ett annat Riksstånd fattat olika beslut, mot vårt, derom.
Jag vågar alltså fortfarande nära någon förhoppning, att förberörde förhöjning måtte komma alt äga rum.
Faslighels-lån, ställda på amortissement, jemte en billig räntefot, äro för den, som vill medelst arbete ä jordbruket använda kapitaler till landets förkofran, under utförande af nyodlings-samt andra agronomiska företag, otvifvelaktig! mycket fördelaktigare, än någonsin de hittills ofta anlitade diskontlånen äro, och ersältas ingalunda genom ökade tillfällen till erhållande af kreditiver, hvilka egentligen äro användbara och i högre grad nyttiga för affärsmannen, bruks- och fabriksidkaren eller den handlande.
Således hade jag, i fall återremiss kommit i fråga, velat uttala min förhoppning att ingalunda de 500,000 r:dr, som voro af Ulsk. ursprungligen afsedda att förstärka fastighetslånefonden, måtte komma att derifrån dragas, icke ens till något annat, likasom detta nu ventilerade, verkligen i sig också ganska nyttigt ändamål, hvartill jag för öfrigt gerna sage ökade medel anslås, om utvägar dertill, utan skada ä andra håll, kunde utlinnas.
Nu återigen, sedan de fleste talare yrkat bifall, och det vill synas, sora delta skulle blifva ståndets beslut, hvaruti jag så mycket hellre instämmer, som jag anser för säkert att med den föreslagna summan redan ganska mycket gagn är att förvänta, så torde icke något vidare böra af mig tilläggas.
Det bar emellertid, såsom enhvar lärer finna, för mig icke saknats skäl till meddelande af hvad ofvan anfördt blifvit, helst det af en ledamot ifrågaslällda sättet för medels bekommande, genom att sålunda använda det afslagna öfverskotlsbeloppet å fastighetslånefonden, icke blifvit af någon annan föreg:de talare vidrördt, eller något svar derå lemnadt, hvilket jag för min del likväl ansett vara nödigt.
Hade en. återremiss varit för handen, sä hade eli sådant genmäle naturligtvis sä mycket mindre bordt af mig underlåtas.
Nu må det gälla såsom ett ytterligare skäl till min anhållan om bifall å Utskrs förslag.
Man har vid föreg:de riksdagar ofta och omständligt ådagalagt, huruledes den allmänna diskontrörelse, som af banken bedrifves, vore otjenlig för en riksbank och man har önskat, att den ifrån henne vore skild.
Nu har man genom privatbankerne kommit derhän, alt dessa särskilda i orterna fördelade läninrättningar öfvertaga en stor del af diskontlånerörelsen.
Följaktligen har bankens kreditiv för diskont-rörelsen icke blifvit fullt användt.
Om privatbankerne icke gjort riksbanken någon annan tjenst, utan snarare skada, så torde de likväl i detta fall verkligen hafva tjenat honom, genom denna diskontrörelses inskränkning.
Erfarenheten har redan visat, alt. ban - 240 Den 22 A p r i 1. kens för della ändamål afsatla medel icke beliöfts, ty de hafva icke ålgålt.