Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men lemnom denna bedröfligt fråga, som aflägsnar oss från den sak, som i betänk, är föremål för vär pröfning; och, då jag ser Hr von Hartmansdorff nu anmäla sig, förmodligen för att behålla sista ordet, vill jag för denna gång icke bestrida honom del.
Men dä Hr Jlildt tyckes vilja vidhålla sin upgift, all Utsk:s förslag blifvit upgjordt ”på höft”, så måste jag förklara, att för en så öfvad mathematikus och arithmelikus, som den värde ledamoten är, synes det ej böra vara svårt att finna riktigheten af den upställning, att 2 förhåller sig till 5, som 12,000 lill 30,000.
— Oell dä Utsk. alltså iakttagit proporlionslärans föreskrifter i detta afseende, återstår i mina ögon blott alt utfinna skälet hvarföre Utsk. icke tagit steget fullt ut och aflyst hela afgiften.
Men detta skäl torde helt säkert vara att anträffa i det uti sådant fall ökade behofvet af Stats anslag; man kan hafva råd att f. n. anslå 12,000 r:dr, men har icke derföre råd att deråt jemväl egna de 18,000 ndr, som erfordrades för att fylla jemna 30-talet.
— Att ytterligare utveckla våra skäl för eller emot saken, vore måhända öfverflödigt; ärendet är allaredan utförligt afhandladt; enhvar, som nitälskar för hvad han anser vara det bästa har fått tillfälle förfäkta sin mening och försöka göra den efter förmåga gällande; R. o. Ad. lärer väl i alla fall afgöra frågan efter eget godtfinnande.
Flere skäl än dem jag redan anfört skulle visst kunna, men behöfva icke upgifvas, och jag vill således icke dermed förlänga diskussionen.
Och skulle Ståndet, emot min förhoppning om bifall, återremittera denna punkt, lärer väl Statslltsk. vara nog sadelfast att vidhålla sitt en gång på goda grunden fattade beslut, isynnerhet som dess åsigter härstädes blifvit på ett så lyckligt och grundligt salt, kraftigt underslödde af en aktad lärare samt en annan ej mindre kunskapsrik ledamot:
Hrr Bråkenhjelm och Rosenblad.
Hr Gripenstedt: Otvifvelaktig! år den grundsats ganska vacker, som af flere talare här blifvit framhållen, nemi., att Staten bör meddela fri undervisning, och man har ytterligare sökt gifva vigt åt denna grundsats genom att påminna om de fördelaktiga och ärofulla resultater, som den fria undervisningen i vårt Iand skulle hafva åstadkommit.
Det må likväl tillåtas mig att mot sjelfva principens riktighet hysa några betänkligheter.
Jag tror nemi. att det i allmänhet ej skadar, utan tvertom är ganska nyttigt, att hvar och en sjelf (åtminstone i någon viss ringa mån) bidrager till de nyttiga inrättningar hvaraf man begagnar sig.
Den fördel man åtnjuter får derigenom högre värde och betydelse, och det torde ej vara utan all vigt, alt obemedlade föräldrar, dä de tillhålla och förmana sina barn att med nit och flit begagna skolan, äfven kunna lägga dem på hjertat att det är genom arbete och försakelse, som föräldrarne sjelfva måste bidraga till barnens undervisning.
Man hör dessutom ofta den satsen framställas, att
Statens betydliga upoffringar för den högre bildningen, äfvensom för Elementarundervisningen, äro en beskattning, till största delen lagd på den Den 26 April f. ra.
169 stora fattigare delen af befolkningen (som jemförelsevis endast till ringa del begagnar dessa anstalter, men sjelf måste bekosta sin undervisning i folkskolan) till fördel för de förmögnare samhällsklasserna, hvilka deraf anses draga den egentliga nyttan.
Det är långt ifrån mig, att gilla detta resonement, ty jag vet allt för väl huru långt verkningarna af odling och uplysningen sträcka sig, och att således samhällets upoffringar för dessa ändamål åtminstone medelbart komma alla dess medlemmar tillgodo, men till någon viss grad, eller s. t. v., som vinsten är mera direkt för några, än för andra, tror jag icke att påståendet kan förnekas.
Jag anser det derföre fullkomligt rationell, att de, som direkt benyttja fördelen, också något sjelfva bidraga lill kostnaderna, och finner det för min del hvarken nödigt eller välbetänkt, att nu förminska den redan ganska måttliga lermins-afgiften och i stället öka Statsanslaget.
Dessutom förhåller det sig icke exakt, såsom här blifvit upgifvet, nemi. alt en fullkomlig lärofrihet exsisterat.
Detta har redan förut blifvit visadt och utveckladt, hvarföre jag förbigår denna omständighet, likasom jag icke heller behöfver vidare fästa mig vid motsidans förnämsta argument, eller nyttan af att den fattiga ej utestänges från undervisningen, enär detsamma alldeles förfaller vid sidan af den nya skolordningens, uttryckliga föreskrifter, att de fattige äro från all afgift frie.
Hvad äter angår en annan talares anmärkn. ronde riktigheten af ersättnings-summans belopp, eller att då K. M. i Dess propos. vid förra riksdagen beräknat sammanlagda beloppet af hela terminsafgiften till 60.000 r:dr, efter 10 r:dr för hvarje lärjunge, men alt då denna afgift nedsattes till hälften, så utgör detta 30,000 r:dr och -J deraf 12.000 r:dr, så är visserligen allt detta aritmetiskt rätt, men man måste likväl komma ihåg, att sjelfva utgångspunkten för denna beräkning eller de 60,000 r:dr endast var en kalkulation, och att afgiftens verkliga belopp beror på lärjungarnes antal, och på huru mycket som afkastas, hvilket icke på förhand är kändt.
Enl. hvad jag tror mig veta har likväl denna afgift, om den än för närvar, ungefär motsvarar det beräknade beloppet, likväl en tendens alt framdeles öfverstiga detsamma.
Om således | af den nuvar. afgiften borttagas och ersättas med de af Utsk. föreslagna 12,000 r:dr, upstår derigenom, ehuru kalkylen är riktig, likväl i verkligheten en förlust för läroverken.
Skolorna hafva emellertid, genom det ökade tilloppet af lärjungar (som tyckes vittna fördelaktigt om deras nya verksamhet) och deraf föranledda större antal dublikanter samt andra omkostnader, mycket väl behof af de inkomster som förefinnas; men den föreslagna åtgärden skulle förmodligen verka en minskning deruti, och detta är för mig ett nytt skäl att afråda densamma, hvarföre jag nu förenar mig med dem, som yrkat återremiss af denna punkt.
Jag skall endast yttra få ord, för alt genmäla den tillvitelse för illiberalitet, hvilken Frih.
Cederström mot mig riktat.
Utan att nämna mig, har han likväl tydligt nog låtit förstå, pä hvilken han pekat.
Jag får då förklara, att, på sätt många veta, hvilka haft och hafva med saken att göra, jag aldrig 170 Den 26 April f. m. önskat något påbud, alt den nya Elementarskolans method skulle i rikets Elementarläroverk införas.
Jag har ansett sådant mycket farligt för methoden, ty en hvar, som känner läroverken, vet äfven, att hvarje methods framgång beror på lärarne.
Ato de vrånge mot densamme, då misslyckas den, och följderna af deras vrångvisa tillskrifves lärosättet.
Jag har icke önskat mera, än att nya Elementarskolan måtte upföras på ordinarie
Stat, på det att hon må kunna motstå sina vedersakares förföljelse, när de få vind i seglen.
Föröfrigt har jag trott fritt val böra lemnäs åt lärarne vid de andra skolorna i riket, att antingen antaga vår method eller icke.
Dessa tänkesätt hafva andra ledamöter af nya Elementarskolans styrelse med mig delat och ansett den sist utkomna Författningen om Elementarläroverken innebära stor fara för vår method.
Men jag hoppas likväl, att hon lika litet som något annat, hvilket i sig sjelft år riktigt, skall duka under derföre att tidskiftena vid vissa tillfällen äro vidriga.
Om jag riktigt upfaltade Hr Gripensledts anförande; påstod han, att elementar-läroverken hufvudsakligen begagnas af de rikare klasserna, och alt de upoffringar, som desse göra, komma de lägre klasserne tillgodo.
Möjligen kan detta blifva förhållandet, om man genom afgifter förhindrar de fattige att begagna dessa läroverk.
Men så var icke förhållandet den tid Svenska skolan intog en förtjent plats bland Europas undervisningsverk, eller, då denna skola från kojan frambragte så många män, hvilka gjort ära åt våra häfder.
Då besöktes skolan af den stora majoriteten af folket, som tillhörde de fattigare klasserna, till hvilka jag räknar icke endast utfattige, utan, såsom en föregående talare redan visat, äfven dem, för hvilka smärre upoffringar äro ganska kännbara.
Jag vill blott bemöta ett af Hr Silfverstolpe upgifvet skäl, nemi. att då till Folkskolan lärjungarne erlägga afgifter, borde sådana äfven ega rum inom lärdomsskolan.
Härtill får jag genmäla, att
Folkskolan underhålles af komunerna och de böra och kunna således ålägga sådana afgifter.
Lärdomskolan deremot bekostas af Staten och undervisningen bör derföre der vara kostnadsfri.
Det måste vara enahanda, om till Folksolan föräldrarne antingen låta barnen föra med sig dessa afgifter, eller om de derföre låta debitera sig, under namn: skolafgifter; men så är förhållandet icke inom Lärdomskolan, ty der bör lärjungen likasom vid Universiteten, hvilkas underhåll bestrides af Staten, få afhöra föreläsningar ulan den afgift.
Då nu H. Ex.
Hr Frih. o. Landtm, hemslällde om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. uti förevar, punkt tillstyrkt, ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter II.
Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkmr föranleda till återremiss, samt, sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja jemte åtskilliga nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
Den 26 April f. m. 171 Hr Rosenblad:
Jag hemställer till Hr Frih. o. Landtm., om icke Ståndet kunde få åtskiljas efter slutad votering.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade åtskiljas efter voteringens slut samt sedan voterings-prot. blifvit upläst; hvilket bifölls.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, bortgått och öfverlemnat Landtm:s-klubban till främste närvar, ledamoten, fullmäktigen för Grefliga ätten N:o 8 Oxenstjerna, Gr.
Henning Ludvig Hugo Hamilton, uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.
Den, som bifaller SlatsUlsk:s i 19:de punkten af dess utlåt.
N:o 89 gjorda tillstyrkande, voterar Ja j den det ej vill voterar Nej; vinner nej, anser R. o. Ad. de emot denna punkt gjorda anmärknrr föranleda till densammas återremitterande.
Ja 13.
Nej 28. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | 4 e. m.
In fnlem protocolli.
Albert Munch. 172 Den 26 April e. m.
Justerades 2:ne prot:s-utdr. för d. 24 dennes samt denne dag f. m. och pleni prot. för d. 9 dennes.
Leuhusen, Axel Reinh, inlemnadt sä lydande mern.
Af enskildta angelägenheter hindrad ali vidare vara ledamot uti Ridd.-Utsk. och Suppleant uti Allm.
Besv. o. Ekon.-Ulsk., får jag vördsammast afsäga mig dessa förtroenden, men får dock hos R. o. Ad. vördsamt anhålla att varda bibehållen vid min riksdagsmanna-rält. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter II.
Landtm, anmodade Ilrr Elektorer, att sammanträda till val af en ledamot i Ridd.Utsk. och en Suppleant i Allm.
Besv. o. Ekon.Ulsk. i st. f. Frih.
N:o 89, angale reglering af utgiflerne under Riksstatens Åttonde hufvudtitel. 20:de punkten, ang:de anslag för vard och underhåll af Strengnäs Elementarläroverks bibliolhelc och andra samlingar; 21:sta punkten, ang:de löneförhöjning för Bibliothekarien vid Linköpings Gymnasii- och Stifts-bibliothek ; 22:dra punkten, ang:dc anslag till Elemenlar-läroverken i riket för bokinköp; 23:dje punkten, ang:de anslag för Akademie-adjunkten Ramströms läroinrättning i Stockholm; 24:de punkten, ang:de ersättning till Garnisons-skolan i Christianstad för förlorad inkomst af portpenningar; 25:te punkten, ung:de anslag för inrättande af en Normalskola för fruntimmers-undervisningen i riket; 26:te punkten, ang:de anslag till inrättande af allmänna flickskolor; 27:de punkten, ang:de anslag till inrättande af Socken-bibliolheker; 28:de punkten, an g; de. af K.
M. äska dt anslag för anställande af 2:ne nya Provincial-läkare; 29:de punkten, ang:de väckta motioner om tillsättande af 3:ne nya Provincial-läkare; 30:de punkten, ang:de Provincial-läkares godtgörande f ör rese- och traklaments-kostnader; 31:sta punkten, ang:de anslag för en extra Provincial-läkares anställning vid Atorp i Wermlands län; 32:dra punkten, angule anslag för den i Stockhom stiftade Pharmaceutiska läroanstalt: 33:dje punkten, ang:de anslag till arfvode för en Professor i kliniken för barnsjukdomar vid Carolinska medico-chirurgiska institutet; 34:de punkten, ang:de anslag för Orthopediska institutet; 35:te punkten, ang:de anslag för Willerhets-, Uislorieoch Anliqvilets-akademien; samt 36:te punkten, ang:de anslag
Den 2G April e. m. 173 till löneförbättring för 4 Intendenter vid Natur-historiska Riksmuseum. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat, hemställt och tillstyrkt. 37:de punkten, ang:dc anslag för beställning eller inköp af konstalster m. m.
För den, som älskar de sköna konsterna och anser desammas förkofran utgöra ett lands prydnad och stolthet, samt tillika väl känner, att Sverige icke saknar illustrationer i denna väg, är det nedslående att finna, hurusom, i anseende till ”ärendets outredda skick”, icke något har kunnat blifva föreslaget till användande för nyss antydda ändamål.
Det är emedlertid icke min mening att nu, i vidsträcktare mån tillstyrka någon förändring i hvad Utsk. hemställt, än blott i en enda punkt, och det är den, som rörer inköp af Kansli-rådet Krutmeijers gravyr-samling, hvartill ett anslag af 1,000 r:dr blifvit genom motion ifrågaslålldt.
Utsk. säger sig icke känna vigten och värdet af de föremål, för hvilka anslag begärts, och känner således kanske icke heller förhållandet med Kansli-rådet Krutmeijer.
Denne man hallinder en lång följd af år, med upoffrande af belydlig kostnad derpå, gjort till sitt älsklingsstudium samlandet af gravyrer af utmärkt värde.
Redan för många år sedan, då Gr. von Suchtelen ännu var Rysskt Sändebud här i Sverige, bjöds Hr Krutmeijer af honom 12,000 r:dr i fall han ville sälja berörde samling, men egaren ville då icke skilja sig vid densamma.
Sedan dess hafva många år förflutit under hvilka samlingen alltjerant förökats, med beständigt afseende fästadt derpå, att. erhålla exemplar från äldre och nyare tider, till vinnande af fullständig öfversigt af denna konstgrens utveckling i sina serskilda stadier; hvarvid en väl ordnad katalog derutöfver uprättats; hvarförutan Kansli-rådet Krutmeijer sysselsatt sig med utarbetande af en Gravyrkonst-historia, som skall ega ett verkligt och på ovanlig sak-kännedom grundadt värde.
När man härtill besinnar att egaren är i den framskridna åldren af några och 70 år, barnlös, samt hysande den lofvärda och patriotiska önskan alt hans samling måtte bibehållas på ett ställe, helst inom fäderneslandet, synes mig att
Sländerne äfven borde bevilja någon summa för ett sådant ändamål.
Det är troligt att den tanken föresväfvat motionären, att en lifräntas anslående, dertill vore rätta sättet.
Jag tillstyrker derföre att 2:dra mom. i 37 punkten af StatsUtsk:s förevar, betänk, måtte återremitteras, på det att Utsk. måtte tillse huruvida icke någon summa kunde för ifrågasatta ändamål anslås.
Med hänsigt till den ålder samlingens innehafvare upnått, på sätt jag redan haft äran nämna, lära väl icke mänga tusen r:dr komma att utgå; hvaremot samlingen upgår till flere tusen nummer.
Att för det blifvande National-museum det skulle vara en stor vinst att ega en så betydlig och med så mycken omsorg vald gravyrsamling, lärer icke för detta uplvsta
Stånd behöfva tydliggöras.
Man bör derföre tänka på utvägar att försäkra sig om dess framtida egan - 174 Den 26 April e. m. de, helst det, vid en kommande riksdag måhända ej mera vore tillfälle dertill.
Taube, Gustaf Erik.
Cederström, och gör det så mycket helldre som StatsUtsk., när det vid denna riksdag sorgfälligt sökt bereda utvägar för odlingens framsteg i de flesta hänseenden, likväl icke tillstyrkt något anslag för de sköna konsternes befrämjande.
Det är skäl att något göres äfven för dem, hvadan jag anhåller att R. o. Ad. ville återremittera den af Frih.
Cederström omförmälda punkten.
Uppå härefter framställde serskilda propos:r biföll R. o. Ad. hvad Utsk. i denna punkt hemställt med undantag af den del, som angår inköp af Kansli-rådet Krutmeijers gravyrsamling, hvilken del, på grund af de deremot gjorde anmärkn.-r, af R. o. Ad. återremitterades.
38:de punkten, ang:de anslag till lön ät en Conservator för vardandet af fäderneslandets forntida minnesmärken och 39:de punkten, ang.-de lönetillökning för Kammereraren vid K.
Museum. R. o. Ad. biföll Utsk:s i dessa punkter afgifna yttranden.
40:de punkten, ang:de öfverföring af 1,670 r:dr 32 sk. fran anslaget till K.
Museum till anslaget för Öfver-intendent sembetet.
41:sta punkten, ang:de förhöjda anslag ät Institutet för blinda och döfstumma. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i förevar, punkt tillstyrkt.
42:dra punkten, ang:de understöd för de mest behöfvande bland Lapp-allmogen; och 43:dje punkten, ang:de ersättning lill Frimurare-barnhuset för förlorad inkomst af de s. k. raspoch spinnhus-medlen.
Biföllos. 44:de punkten, ang:de beviljande af anslag pä stat för
Ser afimer-lazar ettel och Svenska Nyklerhetssällskapet.
StatsUtsk. har afstyrk enskild motionärs förslag att understöd skulle lemnäs Svenska Nykterhetssällskapet på de ord. statsmedlen, men som jag har mig bekant, att Konungen äskat ett dylikt anslag på den extra Statsregleringen, så vill jag nu erinra derom, på det att R. o. Ad:s förmodade bifall till StatsUtsk:s hemställan vid detta tillfälle icke må lägga hinder i vägen för samtycke till Konungens propos. när hon kommer att här afhandlas.
Utsk:s utlåt, i denna punkt bifölls.
Den 26 April e. m. 175 45:te punkten, angulc anslaget lill skrifmaterialier och expenser samt ved och ljus; Lades till handlingarne. 46:te punkten, ang:de anslaget för kyrkors underhåll.
I afseende på denna punkt anser jag mig böra uplysningsvis nämna, att det företer sig en högst betyglig skillnad mellan den af Ständerne upgjorda Riksstaten och den i Stats-kont. befintliga, upgående, om jag rätt minnes, till cirka 100 rd:r mera i den ena än i den andra.
Någon utredning af rätta förhållandet har man icke varit i tillfälle att göra; men om det belopp, som här står, skulle fastställas, så blefve det en oegentelig summa, som komme att i Riksstaten uptagas och icke den rätta, så att det torde vara nödigt, för vinnande af närmare utredning härutinnan, att punkten återremitterades.
Visserligen kunde en sådan utredning ske, men jag fruktar att en utredning rör:de detta förhållande skulle draga alltför långt ut på tiden för att kunna nog specielt och till siffran säkert framställas för nu församlade Ständer.
När denna hufvudtilel i SlatsUtsk:s ulgifts-afdeln. genomgicks, gjordes hos Statskont. visserligen förfrågningar och undersökningar om dessa förhållanden utan att det ledde lill annat resultat, än att, om utrönas skulle hvaruti differencen bestod, blefve en korrespondence med auktoriteterne i landsorterna nödvändig.
Då man vet huru vid en sådan skriftvexling tillgår, att K. Bef:h:de skola infordra Kronofogdarnes och stundom Häradsskrifvarnes utlåtrn, innan de förstnämnde kunna svara Stats-kont., ansåg
Ulsk. en alltför lång tid blifva erforderlig, innan man deraf kunde afvakta något säkert resultat; hvartill kommo att om de från landsorten ingångna uplysningarne icke helt och hållet öfverensslämde med de anteckningar, som funnos i Statskont. och Kammar-colkm, måste skriftvexlingen förnyas.
Utsk. som fann att det nuvar. förhållandet icke föranledde någon ökad Statsutgift eller oordning för öfrigt, _ansåg att man ej borde fästa sig härvid, enär dessutom den Statskommissarie, som med uplysningar i förefallande frågor går StatsUtsk. tillhanda, förbandt sig att frågan skulle genom Stats-kont:s försorg vid ett annat tillfälle blifva utredd.
Skillnaden består deruti, ali Liggaren i Stats-kont. är uprättad efter verkliga förhållandet af de t:r spanmål, som äro anslagne för ecklesiastik-stalen och det belopp, som blifvit infördt på 8:de hufvudtiteln och som lill siffran skiljer sig på omkring 100 t:r, är lika med det, som af gammalt der blifvit upfördt.
Delta ökar icke Statsutgiften utöfver hvad den bör vara; hufvudsaken är endast att räkenskapen bör rättas i fullkomlig öfverensstämmelse med rätta förhållandet, som äfven inträffar så snart en utredning deraf hunnit ske, så att på hvarje läns speciella Stat upföres hvad som der bör finnas.
Föröfrigt, medan jag nu har ordet, anhåller jag att få begagna tillfället för alt erinra R. o. Ad. att på f. m. en ledamot yttrade alt ett antal prostetunnor, hvarom dä var fråga, i allmänhet står i Länsräkenskapen uptagne bland afkortningar och således icke böra 176
Den 26 April e. m. upföras pä 8:de hufvudtiteln bland utgifterne.
Jag kunde då icke så noga erinra mig förhållandet som nu; och finnér det vara ett misstag af den värde ledamoten.
På förteckningen öfver afkortningar af Riksstatens inkomster, finnas inga prostetunnor uptagne.
De afkortningar, som i Rikshufvudboken finnas uptagne, bestå af något helt annat, nemi. endast sådane ordin, räntor och 10:despanmål, som i äldre tider blifvit hemman och lägenheter åsatte och dem debiteras i öfverensstämmelse med förfaltningarne; men under titel ordinarie afkortningar a lilires den minskning, som egt rum i dessas skattetal och räntor och som således icke mera utgå, utan egentligen äro obefintlige, hvarföre de ock komma, likasom redan i ett StatsUtsk:s utlåt, om
Statsverkets inkomster är föreslaget i ett annat afseende, att helt och hållet uteslutas ur räkenskapen.
Jag får tillägga att alla prostetunnor äfvensom allt annat under denna rubrik i stiften utgående, finnas upfördt som utgifter under 8:de hufvudtiteln på Riksstaten, i likhet med hvad jag på f. m. yttrade vara förhållandet med vinsäden, som till hela sitt belopp likaledes finnes upfördt bland utgifterne under samma titel.
Då jag inom StatsUtsk. fästade upmärksamheten på den olikhet, som visade sig mellan special-staten för 1850 och den af Utsk. föreslagna, kunde vid tillfället icke förhållandet närmare utredas, och på sätt Frih.
Palmstjerna nämnde, skulle det icke heller föranleda en ökad utgift derföre att inkomsterne äfven blifvit i samma proportion för lågt uptagne, så tillvida att den spanmål, hvarom vore fråga, skulle i samma proportion öka beloppet af spanmålen i inkomstberäkningen.
Men emellertid är det en oegentlighet att den spanmål, sora verkligen utgår, först uptages, så atlöres under det att den utgör mer än sorn å Riksstaten är uptaget, hvarigenom slutsummornc i Riksstaten och Specialslaten blifva olika.
Detta förhållande är mindre formenligt och borde föranleda, om icke till en utredning nu, åtminstone till en anhållan att detsamma för framliden blefve rättadt, så att siffrorne kunde till en annan riksdag höjas i öfverensstämmelse med verkliga förhållandet; hvarföre jag tager mig friheten begära återremiss.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm:s propos. till bifall å Utsk:s uti förevar: punkt afgifna yttrande besvarades med starka ja, blandade med nej; hvarefter II.
47:de punkten, ang:de öfrige under 8:de hufvudtiteln utförde summor; och 48:de punkten, innefattande hemställan, att R.
St:rs godkännande af denna hufvudtitel med bifogad tabell, ej må lägga hinder i vägen f ör verkställandet af de beslut Rikets nu församlade Ständer kunna fatta, ifråga om allmän förenkling eller indragning af indeldta räntornc och tionden. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter yttrat och hemställt.
Föredrogs och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denna dag f. m. ankomna nåd. skrifvelse till R.
St., ang:de väckt fråga om det i kronans
Den 26 April e. m. 177 i kronans förråd befintliga aldre, till krigsbruk oanvändbara kruts omarbetande lill bergskrut.
Föredrogos men begärdes på bordet K.
M:s nedannämnde denne dag ankomne nåd. propos:r (ill R.
St. l:o ang:de Hospitalernes förbättring och underhåll; och 2:0 ang:de provinsen Jemtlauds rotering.
Föredrogs ånyo SlatsUtsk:s d. 1(! och 19 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 90, ang:de regleringen af utgiflerne under Riksstatens INiondc hufvudlitel.
Delta utlåt, företogs punktvis lill afgörande. lista punkten, «ng:de upförande af 3,000 r:dr under rubriken ”ersättning för mistade l <in c - in n c h ulin inga r ”, bland anslagen för pensions-stalerne.
Palmstjerna, Carl Otto: Som R. o. Ad. återremitterat en del af utlåt.
N:o 81 angide begrafningshjelpen, sä kan R. o. Ad. nu icke fatta något beslut i afseende på de summor Konungen ansett böra upföras för den begrafningshjelp, som Pensionskassorna böra åtnjuta, emedan den saken lärer blifva den lista punkten af utlåt.