Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så snart herrar representanter af militärståndet, med sin enorma öfvervigt inom R. o. Ad., behaga uppställa den debattabla frågan på denna grund, så hafva vi öfriga intet annat att göra, än att maka åt oss; ty på denna för den strategiska exercisen inskränkta area böra vi ingalunda stå i vägen.
Skulle åter-en och annan, lika mycket statsman eller till och med simpel landtman, som militär, tillåta frågans förflyttning på en annan, måhända högre grund, den af det nu nästan isolerade Sveriges elfectiva försvar till möjligaste bästa köp; så fråga vi vördsamligen: om vårt krigsbefäl verkligen vill påstå, att hvad landet under ett 25:årigt fredstillstånd på dess begäran i ständigt stigande scala tillsläppt, verkligen blifvit användt på ett sådant säll, att , i händelse af behof, ändamålet befunnits motsvaradt; om den så myc - Den g
Maj f. m. 46i ket beprisade stående och indelta stammen verkligen skolat visa sig af en så öfvervägande förträfflighet, att dess intrinseka motståndskraft mot ett fiendtligt infall jemförelsevis varit större, än en med samma kostnader organiserad mindre ständig bär, såsom cadie, understödd och intörlifvad i farans stund med en fullständigare och likväl på det hela icke dyrare national-beväring; om de vaeaneer, som hittills, utan impuls frun Ständernes önskningar, flerfaldigt tillåtits, ja befordrats inom de indelta regltena, för att lemna tillgångar till musik och andra lill försvaret egentligen eller direct icke behöfliga ändamål, äro och böra anses principenliga, men deremot StatsUtsk:s förslag till vacancer principvidriga; och om ändtligen vid genomläsning af revisions-berättelserna — med hvilken genomläsning jag fruktar större delen af våra tappre talare å detta rum föga besvärat sig — närvar.
Representationen verkligen kan hafva inheintat den öfvertygelse, att med Statens medel, anslagna eller ämnade på ett eller annat sätt till försvarsverket, så blifvit hushålladt, alt nationen kan hysa särdeles förtroende tili sina försvarares bär yttrade omdömen om anslagens ledande till försvar i verkligheten.
Jag behöfver blott hänvisa till artiklarna under rubrik: ”K.
Krigs-coll:m ,J} och specielt deraf beträffande 11 trednings-afdelningen, passevolance-cassorna , extra-anslagsredovisningen m. ni.
Den uppfattning, hvartill man oemotståndligen tvingas af revisorernes granskning i dessa delar — huru ofullständig än densamma måst blifva i anseende till räkenskapssättets i flera delar angifna otydlighet — är, att ett oerhördt gaspillage ägt och troligen äger rum, förinnan hvars upphörande ingen borde kunna tilltro sig att tillstyrka ytterligare anslag på denna hufvudtitel.
Det må vara, att detta gaspillage icke alltid kommer den militära personalen till godo.
Tvertom till det mesta stanna spolierna hos en meöel-class, hvilken dass åtminstone, efter namnets derivation från medel, d. v. s. statsmedel, icke torde förtjena samma loford, som den öfriga aktningsvärda medelclassen, och förty böra åtskiljas genom den mera exacta benämningen af statsmedelsclass.
Men så länge den egentliga militären icke vinlägger sig om att utrota detta gaspillage under dess ögon — och den äger onekligen tillfället dertill; — så kan den omöjligen undgå att se sin ära, sin oegennytta mindre erkänd och med mindre välvilja och förtroende bemött af de skattdragande, än dessa egenskaper hos armeen verkligen torde förtjena.
Således kan den icke heller för framtiden påräkna, att man särdeles lyssnar till dess ytterligare fordringar för Rikets försvar, hvilka fordringar, efter hvad jag fruktar, mera af folket i massa anses såsom ämnade till vinnande af medel än till ändamål.
Philosophien öfver menniskans natur, stödd af historien öfver släglets öden under förflutna tidehvarf, har i sednare 46a Don 9 Maj f. m. tider ådagalagt, utom allt tvifvel, det ofördelaktiga inflytande, sorn krigiska bragder och apparater medfört å nationernas karakterer och allmänna sedlighet.
Den medfödda djuriska fallenheten att anfalla och strida, af Försynen ämnad till slägtets bibehållande och försvar, men ställd under supremati af menniskans högre moraliska och intellectuella fallenheter, får, genom krigandet, en otillbörlig utveckling på de sednares bekostnad, som derigenom i stället blifva underordnade.
Det är sannt, att de öfningar , våra trupper under fredstid företaga, icke gå så långt i afseende på denna iinmoraiiska inflytelse, — ja det måste medgifvas, att de tili en viss grad och under vissa förhållanden fördelaktigt kunna utveckla en sann cnthusiasm för fosterjorden och för ett politiskt sjelfbestånd; men om den anda, som man hittills mest inom armeen upparbetat, är af förra eller sednare beskaffenheten, det vill jag lemna osagdt, till armeens egen besinning, med full förtröstan till dess obestridligen redan gjorda framsteg i civilisationens alla riktningar, att dessa framsteg blifva ännu mer marquanta, ännu mer fosterländska!
Gr. Mörner, Joli. Aug.t
När jag förliden Thorsdag å detta rum hade äran yttra mig rörtde 3:dje hufvudtiteln, sade jag om beväringens organisation, att i detta afseende inga tillräckliga och bestämda stadganden funnos.
Härvid bade jag likväl rättvisligen bort tillägga, att den år 18J7 tryckta omarbetningen af infanteri-exercis-regleraentets 3:dje afdelning innehåller åtskilliga föreskrifter härom.
När jag sist talade, uteglömde jag detta, men tillägger det nu.
Väl är det tydligt, att dessa reglementariska statuter ingalunda kunna bilda en fullständig organisation; men det förtjenstfulla deruti att vid ett nytt reglementes utarbetande hafva afsett dessa förhållanden, minskas icke derigenom.
Härtill torde jag böra foga den anmärka., att uti Sverige finnas
Iva hufvudomständigheter, som särdeles hindra en fullkomlig organisation af bevärln: 1:0 brist på materiella tillgångar; 2:0 åtskilliga särdeles hindrande och omilitäriska föreskrifter i sjelfva bevärts-stadgan.
Förr än dessa hinder blifvit afhjelpta, kan svårligen bevärtn fullständigt organiseras.
Om än jag lifligt ifrar folden öfvertygelse jag uttalat, de förbättringar jag önskat; så kan jag dock ej dåraktigt förbise de grofva hinder, som en hård verklighet sätter häremot.
Jag vet således, att mina förhoppningar 0111 en fullständig organisation af Svenska krigsverket ännu länge skola som en perspectiv stå i taflans bakgrund, innan de komma att verkliggöras.
Skulle dock någon anse milt förra yttrande utvisa ett oroligt omskapningsbegär, illa beräknande en möjlig verkställbarhet; så får jag säga, att just detta verkställandels svårighet för mig varit ett skäl, alt efter förmåga söka bereda framgång åt det nyttiga, det nödvändiga, som mötes af så stora lunder.
Den 9 Maj f. m. 463 Jag anhåller, att äfven detta yttrande mätte få åtfölja återremissen till StalsUtskottet.
Hi* von Hartmansdorff, Au g.:
Jag anhåller att få göra några anmärkn:r vid sådana ämnen utiIJtsk:s utlåt.,hvilka kunna bedömmas äfven af den, som icke är krigare.
StatsUtsk. har uti den lista punkten af sitt utlåt, afstyrkt anslag för en President i K. Krigs-collrm. 10?. §:n Reg.Fin inneliåller likväl om Riksrätt, att den skall ”bestå af Presidenten uti Konungens och Rikets Svea Hofrätt, hvilken der"uti före ordet, P r es i d e n t er n e uti alla Rikets Colle”gier” etc.
Krigs-colkm fanns, såsom en hvar vet, då Reg.- F:n stiftades, och innefattas således under dem, som Reg.- F:n menat.
Jag inser icke, huru StatsUtsk. kan tillstyrka eller R.
St. vägra anslag till lön för ett embete, hvars tillvaro är uti Reg.Fln påräknadt.
Man invänder måhända att hvarken Krigs- eller något annat collegium är uttryckligen nämndt.
Derpå svarar jag, alt då för några riksdagar sedan fråga väcktes om indragning af Bergs- och Commercecolllna, så ansåg man frågan vara af den beskaffenhet, att hon öfverlemnades till Const.Utsk., sora föreslog, för den händelse att dessa collegier skulle indragas, andra ledamöter i Riksrätten, på det att denna grundlagliga domstol måtte blifva bibehållen vid samma antal ledamöter, som då de begge collegierna funnos.
Så länge ingen grundlagsförändring skett, i hänseende till Krigs-colltm, kunna Utsk. och R.
St. icke vägra löneanslag åt en Presideut i Krigs-colbm, utan all underlåta iakttagandet af grundlagens föreskrift.
1 afseende på Krigs-hofrätlens indragning och hans befattningars öfverflyIlning till Hofrätterna, hvarom förmäles i aldra punkten, hafva revisorerne yttrat en mening, hvilken StatsUtsk. biträdt, nemi. den, att ”R.
M. ”i lind. anmäla deras önskan , att K.
M. ville i nåd. vara ■”betänkt på införandet af sådana förändringar i den militära ”lagskipningen, i följd hvaraf ofvanberörde ändamålsenliga ”åtgärd kunde blifva vidtagen.”
I detta hänseende är ingen motion gjord, åtminstone har icke StatsUtsk. uppgifvit någon motionär.
I allmänhet är förhållandet med StatsUtsk., att det icke gifvit sig den tid eller möda, som eljest plägar vara vanlig hos Utsk., att efterse om motioner funnits och att utreda hvad motionärerne önskat.
Utskls betänk, liknar snarare en fördragnls-Jista, som är tjenlig för dem, Sorn hafva handlingarna under händer, men ingalunda för R.
St., som icke hafva dem att tillgå, men inför hvilka föredragnln dock göres.
Efter mitt förmenande hafva revisorerne ej att skaffa med denna sak; icke heller StatsUtsk.
Det är en organisationsfråga, som tillhör K. M. ; och om något Utsk. skulle yttra sig deröfver, så vore det väl Lag- eller Ekon.- Utskotteb
Om sjelfva domstolens organisation vill jag bär icke säga annat, än att jag i allmänhet anser särskilda mili - Den 9 Ma j f. m, tara domstolars befintlighet vara riktig.
Jag beklagar, att en lagfaren ledamot af delta Stånd, i ett föregtde plenum, ufirderliit att verkställa sin tillkännagifna afsigt att betrakta saken ur den juridiska synpunkten!
Ehuru denna brist i målets utredning ej af mig kan vederbörligen fyllas, sfi återstår mig likväl att anmärka hvad som i statistiskt hänseende är anmärkningsvärd t.
Jag förmodar, att om man nu ville förlägga de militärisk t-juridiska malen till Hofrätlerna; så torde man dock icke gå så långt uti sin nivelleringsifver, alt man äfven ville från dessa domstolar utesluta alla militära ledamöter.
Om ingen officer sutte öfver sådana mål, så befarar jag, att
Hofrattens samvetsgranna ledamöter skulle finna sig något besvärade att taga pä sina samveten huruvida de dömde lätt uti disciplinära och militäriska tjenstgöringsmål.
Hofrätterne både vilja och måste söka att få adjungera militär-ledainöter, så frågas: huru skulle detta tillgå?
I Christianstad är måhända tillgång å regtts-officerare, efter som der finnes garnison; men i Jönköping, der ingen garnison är, torde det vara svårt att vid alja tillfällen, särdeles under möten eller läger, finna landtoflicerare att adjungera.
Ännu svårare torde det vara, alt för detta ändamål
Anna officerare af flottan både i Christianstad och Jönköping.
Som flottans största station uti Carlskrona är belägen inom Christianstads Hofrätts embetskrets; så är det klart, att behofvet att adjungera sjöofficerare skulle oftast förekomma der, och dernäst vid Jönköpings Hofrätt, emedan Götheborgs station är inom dess område belägen.
Skulle då för många tillfällen landtoflicerare cominenderas till Jönköping eller Christianstad, och för hvai je tillfälle, då flottans folk komme i fråga, sjöofficerare beordras från Carlskrona till Christianstad och från Götheborg till Jönköping; så blefve detta resande något dyrt, förmodligen dyrare än nu är förhållandet.
Det kunde någon gång också hända, alt inga officerare voro disponibla.
Skulle då rätten och rättegången ligga nere, derföre att officerare icke voro till finnandes?
Nu har man äfven klagat deröfver, alt ledamöter uti Krigs-hofrätten vore godtyckligt afsättliga.
Jag känner icke Krigs-hofrättens historia, men efter hvad jag tror mig veta, är förhållandet det, att de, som en gång blifvit förordnade lill ledamöter, hafva ock vanligen der förblifvi! intilldess de förflyttats till andra stationer , eller genom dötlen afgått från deras dommarekall.
Ombytligheten bland ledamöterna lärer derföre icke hafva varit stor.
Skulle deremot ledamöter commenderas till Christianstad och Jönköping, så torde ombytligheten blifva mycket större.
Jag kan följaktligen icke finna annat, än att den förändring, som StalsUtsk. velat föreslå i detta hänseende, skulle blifva dyrare än den närvar., att rättvisans skipande derigenom blefve betydligt långsammare, och Den g
Maj f. m. 465 och att ledamöterne blefve ombylligare itn de nu äro.
Utskrs förslag ang:de förändring i staten för Generalitetet lärer också vara tillkommet utan anledn. af någon derom väckt motion.
I afseende på öfver-commendanlens expedition i Stock» holm, har Utsk. tillstyrkt R.
St., alt det för denne embetsman hittills uppförda arfvode, 600 r:dr, måtte indragas, och att anslaget på denna titel, som, enl. förra staten, uppgått till 2,600 r:dr, sålunda skulle utföras till ett minskadt belopp af 2000 r:dr.
N11 är förhållandet med öfver-commendanlen i Stockholm, alt han, likasom presidenten uti Krigscolfcrn hörer till Riksrätten.
SlatsUtsk. har således tagit sig frilieten, icke allenast att göra hvad detsamma icke tillhörer, nemi. att göra nya motioner, utan afven föreslagit en grundlagsförändring, hvilket icke är lofgifvet annorstädes än hos Const.Utsk.
Uti 102 §:n Reg.Fm finnes nemi. bland Riksrättens ledamöter uppräknad ”högste befalhafvaren öfver de i hufvudstaden tjenstgörande trupper.”
Dervid kan man icke göra samma invändning, som i afseende på presidenten i Krigs-coll:m, nemi. att personen icke är bestämdt uppgifven, ty här är han uttryckligen nämnd. t8:de punkten i utlåt, t Förslag i afseendepii "cavalleri’Jocli artilleri-hästars re montering, skoning m. m.” ”Med afseende å den af Utsk. föreslagna indragning af ”hästar vid Lifgardet till häst och Kronprinsens HuSar-reg:te, ”tillstyrker Utsk., att anslaget på denna titel må nedsättas ”till 28,000 r:dr.” Utsk. nämner intet om K.
M:s föregrde samtycke till den indragning, som Utsk. här föreslagit, utan förutsätter såsom säkert, att hon skall äga rum, ulan afseende derpå, alt Konungen ännu icke yttrat sig derutinnan.
Förhållandet är således, att om K.
M. skulle vid förenämnda begge reg;ten bibehålla hästar till samma antal, som förut; så skulle för deras skoning komma att fattas 2,6y5 r:dr 32 sk.
Att det icke går an för dem, som icke äro militärer, att hafva oskodda hästar, det vet jag af egen erfarenhet.
Att så förhåller sig äfven med ryttarehästar, skulle jag tro, särdeles i den händelse, att halka inträffar.
Och som halkan är en olägenhet, hvilken ej kan genom några politiska reformer undanrödjas, så befarar jag, alt hon förblifver lika orubblig som vårt klimat.
Om det således år omöjligt att afskaffa henrie, men Utsk. likväl borttagit medlen att motverka henne så godt man kan; så lärer detta förslag höra till detaljerna af StatsUtskts sträfvande att göra vårt närvar, statsskick omöjligt.
Då dessa sträckt sig så långt, att de omfatta hästskor och söm; så kan ingen neka, att bemödandet är fullständigt.
2a:a punkten: Gottlands National-beväring.
Der säges: ”Uti den betydliga kostnad, som denna ti 6 H. 59 4 66 Den 9 Maj f. m. tel emedlertid, äfven utan förhöjning, erfordrar, finner Utsi. i öfrigt anledn. föreslå R.
St., att hos K. M. i und. anhålla om undersökning, ledande till en möjlig reorganisation af denna beväring, hvarigenom nyssnämnda kostnad något skulle kunna nedsättas; och tror Utsk. att detta skulle kunna ske, om principen af en frivillig tjenstgöring för befälet i mer eller mindre mån infördes.”
Hvad en frivillig tjenstgöring för befälet här vill säga, förstår jag icke, om det icke skall betyda tjenstgöring utan aflöning.
Thy förutan kunde lion ej heller verka på sta!sregler;n.
Är det möjligt att införa sådan tjenstgöring på Gottland , som är ett eröfradt landskap ; så borde det vara ännu möjligare uti hela det gamla Sverige.
Utan tvifvel vore detta den aldra största besparing, som StatsUtsk. kunde i krigsväsendet införa; och då förundrar det mig, att hon icke har blifvit föreslagen för samtliga corpser i Svenska armeen. 3o:de punkten:
Rese- och tractamcnts-penningar för militäre embets- och tjenstemän.
StatsUtsk. har föreslagit, oaktadt den äskade förhöjningen, att anslaget måtte uppföras oförändradt.— Jag, för min del, skulle tro, att detta anslag, likasom anslaget till reseoeh tractaments-kostnad för civile embets- oell tjenstemän, rätteligen bör vara ett förslagsanslag.
Utan tvifvel göras inga resor onödigtvis i militäriskt hänseende mera än uti civilt.
I sådan händelse synes det mig vara både nödigt och riktigt, att äfven det förevar, blifver ett förslagsanslag, hvars belopp stiger eller faller efter behofvet för hvarje år.
Finnes det något skäl, som gör, att inom militären en bestämd summa kan fastställas , så förfaller naturligtvis min anmärkning.
Slutligen förekommer en omständighet, som jag icke hört någon militär omtala, oell hvilken kanske torde anses vara nog militärisk för mitt bedömmande.
Men som det blott är fråga om konsten att gå, så torde jag ej genom min anmärkn. anses intränga alltför långt i sjelfva krigskonsten.
Uti Utskts utlåt, står, under titel durchmarsch-kostnader och oförutsedda utgifter:
"Utsk. har antagit, att utgifterna å Idessa båda titlar ''skulle kunna inskränkas, såsom en följd jemväl af de lättade utvägar för truppers transporterande, som i sednare tilder uppstått; med anledn. hvaraf Utsk. tillstyrker, att ■”'anslaget för durchmarsch-kostnader må nedsättas till r:dr "20,000” etc.
Jag har haft tillfälle att se ett stort krig föras, och dervid förmärkt, att våra trupper i början fingo många efterliggare, derföre att de icke kunde marschera; d. v. s., att de icke voro vana vid att gå långa vägar eller att sköta sina fötter under marschen.
I den mån fälttåget räckte längre, upphörde denna olägenhet, förmedelst öfningen och vanan.
Skulle nu trupper uti Sverige, ett land, som är så glest be - D c n 9 Maj f. ra. 467 bodi, och der långa marscher förmodligen alltid skola komma att behöfvas, icke i fredstid få öfva sig att gä, utan, om möjligt vore, alltid transporteras sjöledes; så befarar jag, alt vår aimee skulle genast förlora en del af sin användbara styrka, just genom ovanan alt marschera.
Snarare borde trupper hållas'dertill än derifrån; det är cn oförgriplig anmärkt!. , som jag hoppas icke må anses förmäten.
E11 ledamot har bär, rör:de förvaltningen af de lill krigsbehof anslagna medel, yttrat sig på ettsätt, som jag aldrig skulle hafva väntat.
Det tillkommer icke mig att vederlägga hans mening; men jag kan likväl icke underlåta att yttra min bedröfvelse deröfver, att en laglärd man icke gör skilnad emellan hvad som hörer till öfverläggning och lill anklagelse.
En värd talare liar om användandet af de lill försvaret anslagna medel begagnat ordet g a s p i 11 a g e.
Ordet har blifvit här olika uppfattadt.
Dess verkliga betydelse på det språk, lill hvilket det hörer, gifves närmast genom ett Svenskt, ehuru icke academiskt ord, bortplottrande, hvilket användes, när man anser medel förslösade, medelst utgifters ändamålsvidrigliet, medelst oordning eller medelst sådan sysleme-vexling, som begynner mycket och fullbordar intet.
Min tanke om förevettande anleda, alt så förhållit sig vid användandet af tredje hufvudlitelns medel, skall jag sednare yttra.
Emedlertid, och då ordet gaspillage blifvit på åtskilliga bänkar upprepadt, har jag bort utveckla den lindrigafe tydning, jag anser enlig med talarens mening.
Under den svårare bemärkelsen skulle detta ord blifva en af de beskyllningar, som visserligen åstadkomma skada, men som minst skada de beskyllda.
Sådan kan således icke hafva varit den värde talarens mening.
Är det nu så, att medlen blifvit ändamålsvidrigt använda?
Detta är en krigsveltenskaps-Pråga, hvars lösande tillhör först forskningen och dernäst sakkunskapen.
— Frågan 0111 oordning i förvaltningen beror på en kameralistisk undersökning.
Hvad sist angår schustring ifrån det ena systemet lill det andra, tror jag mig veta , och anser jag vara notoriskt, att krigsstyielsen fortgått orubbad af alla de många i tryck och tal anförda klander, hvilka denna styrelse icke ansett komma från fullt sakkunniga domare; och bevis , att denna raka ostörda väg blifvit gången, ligger i det myckna klander , för hvilket just denna oböjlighet äfven blifvit föremål.
Sådan är min öfvertygelse; men bevisning på detta rum är nu blott för vidlyftighetens skull mig lika omöjlig, som den vore det för den värde talaren.
— Och, enär allt ändå ytterst ankommer på ändamålsenligheten af utgifterna, om hvilken Gr.
Frölich ju tänker olika med mig, enär han anförer, och jag bestrider gaspillage, skulle ändå, till ut - 463 Den g
Maj f. m. slagets vinnande, tillkallas de, som bättre än både han och jag förstå alt bedomina materiella försvarsanstalters ändamålsenlighet.
— Må jag dock till försvar för min mening anföra några positiva fa c t a.
Sedan den nya modcflen för infanteri-musköter infördes, hafva 86,000 nya infanteri-musköter blifvit upplagda i förråderna, oberaknadt alla deni, som begagnas af armeen och bevär:n.
Skulle någon anse armaturen dermed vara fullständig och icke fordra vidare anslag, länder till upplysning, att, antagande vår infanteristyrka i falt till 60,000 man -— bevärm deruti inberäknad — äga vi endast till 2 musköter per man, hvaremot i stater, der högsta krigserfarenhet äges, infanteriet icke anses beväradt under 5 musköter per man.
Derjemte har under denna tid vårt artilleri fått en ypperlig materiel; 16 batteriers har blifvit nygjord, och 10 andra batteriers är nära fullfärdig.
Allt detta representerar mycket penningar och synes icke antyda gaspillage.
Hr Gripenstedt, Joli. A11 g.:
Bland alla de värde talare, som yttrat sig i detta ämne, har jag icke hört någon, sorn förnekat, alt vårt försvars-systéme har brister, och att det vore önskligt, 0111 de kunde afhjelpas, så att detsamma fick en styrka, som kunde trygga Riket under alla förhållanden.
Då penningar emedlertid utgöra första villkoret dertill, och StatsUtsk., i likhet med en allmännare opinion, förklarat, att landet icke vill och icke kan lemna en större summa för försvarsverket, än den som nu är anslagen; så tyckes frågan blott reducera sig derhän, att med denna summa åstadkomma det bästa möjliga.
O111 dertill fordras någon större reform eller förändring af sjelfva principerna för vårt försvarsverk, är en fråga, hvaruti jag hvarken vill eller kan ingå , erkännande att upplösningen af ett så svårt och ingripande problem betydligt öfverstiger måttet af mina ringa militäriska insigter.
Det torde likväl finnas vissa delar af försvaret, som i anseende till sin öfverlägstia vigt framför allt förtjena uppmärksamhet, och hvarpå man derföre borde concentrera de tillgångar, sorn finnas.
Främst har man varit ense derom, att bevärms öfning borde utsträckas; följaktligen synes det mig vara mindre väl betänkt af Utsk. att icke obetingadt lenina de anslag, som dertill behöfvas; men di man i alla händelser icke kån påräkna alt få bevärm fullt krigsbildad, så måste man naturligtvis förlita sig derpå, att, förr än kriget utbrustit, hafva så mycken tid på sig, att man kan hinna samla bevärm och fullborda dess öfning, saint sätta den uti tjenstbart skick.
Dertill fordras åter oeftergifligen 3me villkor, nemi. tillräcklig beklädnad och beväpning samt ett dugligt befäl.
Mig synes derföre, att dessa trenne punkter utgöra de ämnen, hvarpå man för närvar, egentligen bör rikta sin omtanka.
Vi hafva ett talande-bevis på vigten häraf uti landtvärnels D e n 9 M a j f. m. 40 9 öde, föranledt af Svårigheten alt få ett godt befäl, och af brist på nödvändiga behof; och de berättelser, som ännu circulera derom, stå såsom en skräck och en varning att icke ännu en gång göra på samma sätt.
Att man liar tagit ett vigtigt steg på den bana, hvarigenom tillräckligt befäl i behofvets stund kan vinnas, nemi. genom inrättningen af instructions-batalinner och corporal-skolor, vore efter min åsigt högst orättvist mot närvar, krigsstyrelse att icke vilja erkänna