Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Således, med afseende på det allmänna gagn och inflytande, som Gymnastiken inom vårt Land verkat, och öfvertygad att allt, som leder till en högre utveckling, vare sig rigtadt åt själens eller kroppens harmoni, eller åt båda dessa gemensamt, utgör ett sannings-föremål, hvilket hvar och en verkligt upplyst eftersträfvar, anser jag det af vigt, att Gymnastiken, för dess ytterligare kringspridning och stadfästelse, måtte mera befrämjas af Staten, sedan dea numera allmänt önskas och påyrkas af de upplystare i vårt Land, helst den icke mera kan utgöra en enskild mans sak.
Skolungdomen, för hvilken Gymnastik ej allenast är ett physiskt uthildnings-medel , utan fastmer en kraft, som dämpar orena lågor, 244 Den 15 D c e e m i) e r e. m. befäster viljan och bibehåller kroppen i sin helgd, saknar ännu en förnuftsenlig physisk uppfostran.
Sjelfbefläckelsen, hvilken lönmördar ungdomskraften, och intrycker sin vanställande prägel så starkt, att ej blott kroppen förtvinar, utan äfven de ädlare anlagen utvexlas mot orena begär; denna olyckliga last, som hvar och en vet vara gängse bland skolungdom, kan förebyggas derigenom, att ynglingarne få en efter deras ålder afpassad Gymnastik.
Om någon betviflar detta, eller förnekar hvad jag yttrat öfver Gymnastikens verkningar, kan han öfvertyga sig om sanningen häraf vid de Läroverk, der Gymnastik på rätta grunder öfvas.
Och må det tillåtas mig, att i detta fall nämna Kongl. XrigsAkademien på Carlberg, hvarest icke allenast jag, såsom anställd
Lärare i den physiska uppfostrings-grenen, utan äfven Guvernören för KrigsÄkadernien , under flera år kunnat märka Gymnastikens inflytande på ungdomen.
Men en vidsträcktare kännedom om Gymnastikens verkningar vinnes vid Centralinstitutet, der sjuka och friska af alla åldrar dagligen erfara Gymnastikens mångfalldigt fördelaktiga inverkningssätt.
Redan för 16 år sedan befallde Hans Maj:t, att ett Gymnastiskt Centralinstitut skulle inrättas under öfverinseende af Ling, Den i5 December e. m. 245 flen nuvarande Gymnastikens upphofsman.
Detta Institut hade, enligt Kongl. Reglementet, för ändamål att utbilda GymnastikLärare, hvilka skulle sedermera utgå till Regementer, Gymnasier och Skolor.
En mängd af Lärare hafva också vid Centralinstitutet blifvit undervisade, och flei’e innehafva Lärare-beställningar i Rikets Städer, äfvensom Lärare från Institutet blifvit skickade till Christiania och Trondhiem.
Flere somrar hafva, på Brunslntendenters begäran, vid de mest besökta brunnar GymnastikLärare blifvit anställde i och för SjukGymnastik, så vidt Gymnasternas tjenstbefattning vid andra verk det kunna medgifva.
Hvad åter angår den praktiska Gymnastiken vid Centralinstitutet, äro, enligt Reglementet, fyra timmar i veckan fastställde, på hvilka Institutets föreståndare och medarbetare skola gifva lectioner till de elever, hvilka ämna blifva Lärare.
Men sorn denna tid ansågs otillräcklig för elevernas utbildning, har Gymnastik-föreståndaren mer än fördubbladt den, på det att de, oftast obemedlade, och från Landsorterna endast för Gymnastik hitkomne, ynglingar snarare skulle kunna ernå sin utbildning.
För att göra denna utbildning ännu mera säker har Ling genom den af honom uttänkta passiva eller SjukGymnastiken sökt gifva eleverna ett säkrare handlag, och dymedelst inledt dem i den särskil - 246
Den i5 December e. ni. da behandling, som hvarje person efter ålder och helsotillstånd behöfver.
Tillika med den praktiska undervisningen, har den theoretiska föregått, såväl genom de af Föreståndaren framställde theoretiska åsigter af Gymnastiken och fäktningen, som ock genom de särskilde af Adjunkten vid nämnde Institut bestridde anatomiska och physiologiska föreläsningar.
Jemte delta blifva eleverna på de fleste eftermiddagar i veckan handledde under deras anatomiska dissectioner.
Rörande den aflöning, som Gymnastiska Centralinstitutets Lärare af Staten åtnjuta, får jag anmärka, alt den är icke allenast allt för ringaj utan såsom arfvode osäker, och att de derjemte icke hafva ringaste be fordrings-rätt, sedan de uppoffrat tid och hälsa för sitt mödosamma yrke.
Sedan sistlidne Riksmöte utgöra Ett Tusen Riksdaler B:co hela det årliga anslag, som på Stat, under namn af arfvode, utbetalas till Föreståndaren och 2:ne UnderLärare.
Maj:t har derjemte under de 3:ne sista åren, sedan Lärarnes antal förökts, nådigst tillagt äldsta Undei Läraren och några elever ett anslag utgörande 600 R:dr B:co, hvilka utgått af besparingsmedlen.
En hvar kan häraf göra jemförelse emellan Gymnastiska Centralinstitutets offentliga understöd, och det som öfriga äldre och nyare Läroverk åtnjuta.
Då flera mansåldrars erfarenhet bevisar, att det ännu fortfarande uppfostringssåltet hindrar kroppens utveckling; så skulle man tro att den lid vöre inne, då icke någon mera ville motverka en sak, som har till syfte: lifvets första vilkor, harmonien mellan själ och kropp.
Likväl har man föga åtlydl Kongl. Maj:ts redan för längre tid sedan utfärdade Nådiga Cireulair om Gymnastikens införande vid alla offentliga Läroverk.
På grund, af anförde skäl, får jag härmedelst föreslå: att vid alla Rikets Regemente/- och Läroverk.
Gymnaster måtte inom bestämd lid anställas; att Gymnastikföreståndaren måtte sättas i stånd att årligen göra behörige Jnspections-resor på det saken, en gång införd, icke måtte falla i vanhäfd; och att Centralinstitutet, såsom plantskolan för all Gymnastik, må af Staten sålunda understödjas att nya Gymnaster der kunna utbildas och efterträda dem , som afgå från Rikets Regemenler och Läroverk.
Jag kan icke uppgifva sättet, hvarefter Gymnasterna vid sistnämnde verk höra aflönas; men lör Gymnastiska Centralinstitutet får jag föreslå följande nödvändiga anslag af Statsmedlen, såsom utgående löner:
Föreståndaren för all Gymnastik inom Riket 2,5oo.
Öfverläraren, sorn tillika är Föreståndarens Adjunct i,5oo. 348 Den p5 December e, m. Trenne Underlärare, hvardera 5oo R:dr, tillsammans utgörande . . . i,5oo.
Till bestridande af åtskilliga utgifter för de vid Gymnastiska Centralinstitutet ovilkorligt nödvändiga dissectioner, hvilka böra åläggas ÖfverLäraren att leda; äfvensom att för Eleverna hålla anatomiska föreläsningar, tillämpade på Gymnastiken 200.
Utfodringsmedel för en Voltigerhäst 100.
En Gymnastik-Vaktmästare 100.
Tillsammans 5,900-.
Tillskottet skulle följaktligen blifva 4.900 R:dr B:co.
För Medborgare, som åtnjutit de fördelar Gymnastiken kunnat medföra, bör det vara en pligt, att med vördnad erkänna den nitälskan, som Svenska Regeringen visat för en sak, hvilken hos Ulländningar ieke allenast blifvit glömd1, utan äfven förföljd.
Bör det land, hvars luftstrek fordrar de mest härdade kroppar, hvars ringa folkmängd och politiska läge fordrar, i händelse af krig, ersättning i kraft, der massor saknas, och hvars tillgångar i freden fordra allvar och sparsamhet bland unga och gamla; hör detta land endast afla framtida veklingar, endast kunna påräkna man mot man, när öfverlägsen fiende anfaller det; och dessa män höra de under freden tveka att rädda sin afföda från Den i5 December e. m,
Män hafva likväl så många gånger, under en politisk fara, stått fram och räddat det kära Fosterlandet; skulle de nu liknöjdt öfverse det räddningsmedel, som ligger i en förnuftsenlig kroppslig utveckling, endast derföre att faran ieke hotar för ögonblicket?
— Den stora viljan räknar för århundraden lika säkert som för år: vi se detta kanhända i de politiska utvecklingar, som från generation till generation framträda hos vidtomfattande makter.
— Dock nog härom 1 — Hvad sorn skall göras för ungdomens räddning, bör göras snart.
Herr Rothlieb, Jxel_, uppläste följande:
Under en tidpunkt, då den brydsamma ställning, uti hvilken jordbrukaren finner sig försatt genom vanvärde och bristande afsättning på spannmål, är tämligen allmänt erkänd, täcktes Höglofl.
Ridderskapet och Adeln öfverse, om det förslag jag vågar göra till förbättrande af Land Imannens vilkor, saknar den utveckling och den ljusa framställning, hvarmed hvarje sak borde här framträda.
Sjelf jordbrukare må det vara mig förlåtet, örn jag med värma interesse - Den [5 December e. m, rar mig för hvad som rörer detla yrke.
Af alla Näringar saknar ingen, mig veterligen, biträde och uppmuntran från Statens sida; jordbruket, Landets så kallade modernäring, är den enda i ordets bemärkelse vanlottade.
För att uppmuntra densamma, har väl en utväg vidtagits, nemligen bifall till odlings-lån.
I productiv väg har denna anstalt medfört ganska goda följder.
Odlings-tillfällen saknas ej i vårt Land; de begagnas äfven, och Spannmåls-tillgångarne ökas, men afsättning felar, i synnerhet för de orter, som ligga mera aflägsna från kusterne och de större Släderne; och det ligger i sakens natur, att å sådana orter det onda skall vara dubbelt, nemligen både penninge-brist och felande afsättning.
Det ena är en följd af det andra, och sällan kan den Spannmålsbehöfvande, då Krono-utskylderne skola liöstetiden utgå, förskaffa sig genom arbete och andra industriella lofliga utvägar penningar till uppköp af Spannmål, förr än vid sommarens början.
Emedlertid måste Spannmåls-producenten vara i förlägenhet helst han ej kan vid den tid, då alla skalter, tjenstefolks-löner m. m. böra utgå, contant föryttra sin vara.
Af dessa skäl vågar jag ödmjukast föreslå, det låue-understöd på Spannmål måtte bevil jas på minst 5o tunnor och deröfver, sålunda, att 5 å 6 R:dr B:co för tunnan som lån, högst på i år, mot 4 procents ränta lemnades hvarje jordbrukare, som i eget Maguzin Den i5 December e. m. 25i förvarade Spannmålen, och utom Spannmålen, såsom Hypothek, äfven lemnade fullkomligt vederhäftig borgen för lånets återbetalning på bestämd tid.
Skulle Spannmålen kunna före det års utgång, inom hvilket lånet borde återbetalas, contant föryttras, bör det åligga låntagaren att genast betala det erhållna lånet, vid påföljd, utom 6 procents ränta från den dag lånet erhölls, att varda på ett år förlustig nytt Lånebiträde.
Troligen skulle ej så betydligt Creditiv blifva behöfligt; men mångas förlägenhet blefve härigenom afhjelpt.
Både Possessionaten och den mindre jordbrukaren skulle häraf skörda lika fördel; ty om den förre sjelf äger ett större eller så beskaffadt qvantum Spannmål, att lån derpå kan erhållas, så finnes intet hinder för flere mindre jordbrukare att förena sig om uppförande eller inrättande af eget Magazin, samt alt der samla för ett eller flere byalag den Spannmål, de önska få belänt. lianske något vilkor, såsom lånets inbetalande genast, borde åläggas låntagaren, om han försummat att med yttersta noggranhet vårda från all skada den belänta Spannmålen, hvaröfver Kronobetjeningen borde hvarje månad insända berättelse till Konungens Befallningshafvande, genom hvars försorg alla lånebiträden måste sökas och erhållas, för hvarje District i de Län, der lån på Spannmål begagnas.
Jag anhåller ödmjukast om Remiss af detta förslag, som jag Den *5 December e. m. tror, till Stats- Banco- och Ekonora i-Utskotten, och vågar underställa Höglofl.
Utskottens upplysta bedömande den större eller mindre användbarheten af denna min framställning.
Grefve Possej Eriks, anförde skriftligen :
Ofta har varit fråga örn ändringar uti författningarnerörande Grufvors ägande och bearbetande.
Konungen och Rikets Ständer hafva ock funnit nödvändigheten deraf, och i sådant afseende hafva Committerade för Bergsförfattuingarnes öfverseende blifvit förordnade, hvilka afgifvit Betänkande och Förslag till Grufve-stadga men som desse
Committerades åsigter i många delar strida emot mina, vili jag icke underlåta att gifva mina tankar tillkänna-, och, så vidt af mig kan bero, söka att förekomma antagandet af ett förslag, som i flera fall skulle gora större intrång på äganderätten, än de nu gällande författningarne.
Jag erkänner visserligen såsom vigtig den princip, att upptäckande och bearbetande af jordens dolda, skatter bör uppmuntras; men detta både kan och bör verkställas med bibehållande af äganderättens helgd.
I en tid, då nuvarande författningar bestämde förmånerne för dem, som upp - Den i5 December e. m. 253 finna malmér och mineralier, var det nödigt alt, äfven på bekostnad af andra rättigheter, uppmuntra Bergsmanna-rörelsen; men nu är denna, för både det allmänna och enskild ta, högst vigtiga näringsgren så till vida försigkommen i vårt land, att man åtminstone icke har af nöden, att på äganderättens bekostnad söka dess bestånd och fortgång.
Jag vill icke nn upptaga Högloft.
Ridderskapets och Adelns tid med framställning af mina anmärkningar emot Committerades förslag, utan inskränker mig endast till beredande af rättigheten att få afhandla detta ämne, i händelse samma förslag skulle denna Riksdag till Rikets Ständers granskning blifva öfverlemnadt, utbedjande jag mig härmedelst, att i sådant fåll få afgifva de anmärkningar, jag kan finna af nöden.
Men osäker, huruvida tillfälle härtill yppas, får jag nu föreslå den ändring uti nu gällande författningar om uppfinnare-rätten till Grufvor: ”Att uppfinnare af nya eller förr arbetade raalmoch mineral-anledningar må tillförbindas, att hembjuda jordägaren uppfinnare-rätten, emot erhållande af ett, efter anledningens beskaffenhet, visst bestämdt praemium; dock -med rättighet för uppfinnaren att, i händelse jordägaren icke vill betala detta preemium, då ingå såsom delägare, utan öfveräutelse-xätt på annor man, till hälften uti a54 ^en i5 December e. m. nya, och till en tredjedel uti gamla, förut arbetade och kände, malm- och mineralanvisningar, samt att ingen, utan jordägarens medgifvande, må äga rätt att taga mutsedel, eller anställa sprängning eller brytning på närmare afstånd från åbyggnad, vare sig mangård eller uthus, än 5oo famnar, ej eller närmare intill allmän farväg, än på 5o famnars afstånd.”
I händelse Lag- och EkonomiUtskotten, hvilka häraf torde få remiss, skulle äska närmare bestämmande af praemie-beloppen, som härmed kan äga gemenskap, torde jag framdeles få tillfälle att desse uppgifter meddela.
Friherre Åkerhjelm, Guslaf Fredrikj, uppläste följande:
Anförtrodd en befattning, der jag har tillfälle erfara, att inga eller förvillade begrepp om rätt och pligt som menniska och samliälls-medlem, att försummad vård i barndomen, att saknade goda efterdömen under ungdoms-åren, bristande uppmuntran och efterhållning till arbete, till allvar och flit i dess utförande, till stadigt lefnadsätt och oförändradt yrke, tillskapa sedlöshet, lättja, böjelse för ostadighet och krinstrykande, vantrefnad, elände, förakt för eget väsende, tiggeri och brott hos en stor Den i5 December e. m. mängd af den ungdom, som uppväxt bland vära arbetande folk-classer har jag ansett för en pligt, att, utom den, jag och de personer, sorn mig biträda i eftersynen öfver Rikets Fängelser och förvaltningen af dess Correctionslnrättningar, dagligen söka uppfylla, jag menar detta ondas afhjelpande, äfven väcka uppmärksamheten på de medel, som, efter min tanka, skulle bidraga till dess minskade tillskapande.
Utaf omkring 4>3oo fångar af alla slag, som nu i landets Fängelser och CorrectionsInrättningar förvaras, består en högst betydlig del af ungt, arbetsfört folk, som, i egenskap af gesäller, lär-gossar, fabriksarbetare och handtlangare i flere slags arbetsyrken, förut varit använde till näringarnes nytta och således äfven till landets.
För fabrikanter och handtverksmästare, måste delta förhållande vara lika skadligt, som det i afseende på samhället och menskligheten är beklagansvärdt.
Hufvudsakliga orraken till dessa, tillen del fordom nyttiga arbetares förfall ligger i de vanor de insupit under deras frihets-tid.
Att dessa vanor i allmänhet varit skadliga, lärer ingen betvifla, och att deras elaka art härflutit af hvad jag nu här förut anfört, är min Öfvertygelse.
Men då jag yttrar denna öfvertygelse, är det ingalunda för att påstå, att den försummade vård och eftersyn, som varit dessa menniskors lott, vittnar om nå - 256
Den i5 December e. m. gon uraktlåtenhet af deras Mästare; tvärtom är jag öfvertygad, att dessa i allmänhet motarbeta det onda så mycket de kunna, närmast inseende, att deras förlust och arbetarens förstöring bör blifva följden deraf.
Men då till elen patriarchaliska, laggilda och kraftigare eftersynen, som husbönder kunna och höra utöfva öfver sina tjenare, och hvarförutan, efter min tanka, hvarken ordning eller rätt inom hus tillbörligen blifva iakttagne, handtverksmästarnc sakna rättighet, kunna de också icke äga samma nyttiga inflytelse på sina arbetares uppförande, som husbönderne äga på sine tjenares.
Skrå-författningarna, dessa annars tvingande Lagar, lenina likväl, om jag ej misstager mig, en nästan obegränsad frihet åt gesäller att stryka landet ikring.
Och hvad är den sannolikaste och äfven inträffade följden deraf?
Jo, mästarens förlust af en måhända skicklig, men hos honom skuldsatt arbetare, och dennes öfvergång från verksamhet till sysslolöshet, nöd, brott, fängelse och Corrections-hus, der han slutligen, efter en, under sin sysslolösa vandring fullkomnad immoralitet, ändock, för sin förbättring och trefnad, måste tillgripa det yrke lian förut försmått, under saknad af den frihet lian förut missbrukat.
Hvar och en landtbo, som äger sin bostad närmare de större vägarue, lärer kuli - Den i5 December e. m. kunna intyga huru ofta man med ett mål mat eller en skärf i penningar, åtminstone för ögonblicket, döfvar hungern på en, från Rikets ena ända till den andra vandrande, utsvulten och trasig Gesäll, och måhända har den räckte penninge-hjelpen mången gång förvandlats till ett rus på närmaste krog.
Att således någon inskränkning i denna frihet påkallas af dess missbruk , synes mig påtagligt.
Uti inledningen till Kongl.
Maj:ts Nådiga LegoStadga af den 5 Maji i8o5, framställa/ de mäst samhällsnyttiga satser.
Det heter deri: ”Att för omsorgen om näringarnes förkofran och tillväxt inom landet, de hinder böra undanrödjas, som för ett rättskaffens bestridande af åtskillige dervid förefallande sysslor och göromål, efter hvad ofta och allmänt varit öfverklagadt, skola i betydlig mön härflyta från de bland tjenstehjonen nog allmänt rådande hvarjehanda oskick och sjelfsvåld, lika förderflige för dem sjelfve, sorn för deras husbönder, då, jemte förlusten vid ett opålitligt eller odugligt arbete, de förre derigenom äfven missledas ifrån en nyttig åhåga, att i ungdomen förvärfva sig de egenskaper och den skicklighet, som borde försätta dem i tillstånd, att i en framtid behörigen uppfylla de pligter, de sednare åligga.”
Äfven förekommer i nämde inledning följande: ”att Lagstiftarens afsigter i denna väg icke tillfullo kunna uppnå 5 H. 17 258 Den i5 December e. m. sitt syftemål och aldrig verka en afsedd påföljd i anseende till tjenstehjonens seder, trohet, flit och skicklighet, så framt icke lagens påbud tidigt inskärpas och flitigt åtföljas af föräldrars, husbönders och lärares trägna, alfvarliga och nitiska bemödanden, att så förbättra och odla den uppväxande ungdomens seder och förstånd, att lydnad och ordning icke måga anses för en plåga, eller nyttiga föreskrifter såsom i efterlefnaden likgiltige till verkan och påföljder.
Att dessa satsers tillämpande på haudtverkeriers och slöjders arbetshjon, af deras moraliska tillstånd är nästan mera påkalladt, än af tjenstehjonens, vågar jag försäkra; och jag hämtar grund för denna försäkran, från våra brottmåls-längder och våra fånglistor.
Corrections-anstalterna, hvilka under de sednare åren erhållit en mdamålsenlig skapnad, och som deraf redan lemnat ett förbättradt resultat, dessa inrättningar, om äfven i framtiden helt och hållet uppfyllande hvad man af dem önskar: brottslige och vilseförda menniskors förvandlande till redlige och nyttige samhällsmedlemmar, äro dock lefvande bevis på ett existerande ondt; ty bästa och säkraste kännetecknet på ett lands lyckligare tillstånd vore visserligen, att Fängelser och Corrections-inrättningar Den i5 December e. ni. a5g icke funnos, derföre att de icke Erfordrades.
Men då detta är en lika from och meningslös önskan, som den om en evig fred på jorden, kunna dessa försvarsverk icke umbäras.
I bredd med dem synes likväl den Corrections-anstalten vara angelägnast och hufvudsakligast, som motar det uppväxande onda i sin upprinnelse och hindrar, så mycket möjligt är, detsamma att uppskjuta ogräs, och skörden deraf, att blifva så ymnig han hittills varit; och denna Corrections-anstalt kallas uppfostran.
Bland de flerfaldige omsorger för Landets och Folkets väl, som af Landets Styrelse dels vidtagits dels beredts, förekommer äfven detta vigtiga ämne; och jag förmodar, att första frukten af den stora UppfostringsComitens arbeten snart skall blifva synlig.
Men äfven sedan detta är gjordt, och jag gåf längre, sedan det nya verksammare, till alla ;folk-classers lämpliga bildning utsträckta uppfostrings-systemet är satt i gång, kan det, efter min tanka, ändå ej garantera ett fullkomligen lyckligt och ändamålsenligt resultat hos den större Folkmassan, om det ej understödes af sedolärande, ljusa och välbetänkta polisförfattningar och strafflagar.
Med hänsigt till dessa polisförfattningar och i följd af min här yttrade åsigt af ämnet, har jag trott wig böra göra denna Den i5 December e. m. framställning, i den afsigt, att densamma af Lag- oell EkonomiUlskotten må tagas i betraktande, och att de matte pröfva och betänka, huruvida det icke vore af både allmän och enskild nytta, att Lego- och TjenstehjonsStadgan, till sitt hela innehåll, eller till någon del deraf på Fabriks-närin» garnes och Handtverkeriernes arbetsfolk tilllämpades, samt att, i händelse Utskotten sådant finna, de derom må inkomma tili Rikets Höglofl.
Ständer med vederbörligt förslag.
— Efter min tanka skulle en slik förändring försätta handtverkaren och hans arbetare uti ett bättre förhållande till hvarandra, än de nu äro, och sannolikt förekomma , dels den sednares skuldsättning till den förre, och deraf e) sällan följande bysättningstvång, eller förlust för mästaren, dels att arbetaren, så vidt han sig ej förbrutit, icke skiljes från mästaren, utan att erhålla tid till sysselsätlniivgs-förskaffande bos annan mästare, hvarigenom han ej de facto tvingas till lösdrifvare, och dels att arbetaren ej ulan ansvar kan från tjensten bortgå, när honom lyster, hvilka alla omständigheter, utan dessa förändringar, hafva, som mig synes, ett menligt inflytande, både på mästarens och arbetarens moralitet och utkomst.
Om delta ämne således i sitt nuvarande skick, icke motsvarar samhällets och mensklighetens upplysta och billiga för»
Den i5 December e. ro 'dringar, är jag fullkomligen öfvertygad, att eu af Rikets Högloft.
Ständer härom i underdånighet föreslagen förändring skall af Kongl. Maj:t med deltagande eijaoltagas.
Herr von Schinckelj Johan Fredrik, hade inlemnat följande, som upplästes:
Enär flere vid detta Riksmöte afgifne Motioner a.fsett en förbättrad
Skogshushållning j med dertill hörande åtgärder, samt frågan således i hela sin vidd ofelbart kommer att närmare granskas af Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet, anser jag mig icke böra dölja några uppgifter, hvilka än ytterligare ådagalägga nyttan och nödvändigheten af uppmärksamhetens fästande vid detta högst angelägna ämne.
Herr af Sillen har väl redan anmärkt skadan deraf, att unga träd afhuggas för att användas till buskning vid landsvägar; men en ännu starkare förstöring af den uppväxande unga skogen vållas genom det taktäcknings-sätt, hvilket finnes antaget i Rikets mäst nordliga delar så väl å landsbyggden, sorn i Städerne.
I dessa orter verkställes taktäckningen vanligen på det sätt, att efter pålagd så kallad klöfved (eller klufna träd), och uppå densamma utbredd näfverlägges för dennas fasthållande så kallad troi eller takved,, bestående af unga 26-2 Den i5 December e. m. raka träd af vid pass en arras tjocklek och af samma längd som takets bredd från kroppåsen till takfoten.
Härtill använder man endast raka träd, som läggas på sådant afstånd från hvarandra, att fem stycken upptaga en aln på hvarje sida af taket, då således 10 träd åtgå för hvarje aln af takets längd.
För ett hus af 35 alnars längd blifva således 35o unga och raka träd uppoffrade, och då ett sådant tak dock icke äger bestånd mera än tjugo år, finnes lätteligen hvilket högst menligt inflytande på skogens framtida bestånd delta hushållssätt skall medföra.