Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Land tm. upplyste att hela artikeln socker nu var föremål för öfverläggningen och att Hr von Hartmansdorff yttrat sig om såväl det förra som det sednare slaget deraf.
Jag instämmer i Hr von Hartmansdorffs yttrande, att Utsk:s förslag rör:de den första sorten af socker måtte blifva antagen; men hvad åter angår de öfriga sockerslagen, så anhåller jag, att den tull som förut var åsatt för krossadt lump-, havanna- och terres- måtte blifva densamma som i 1845 års taxa, nemi. 6 sk. pr U och äfven antagas för topp-, kandi- och kaksocker i öfverensstämmelse med K. M:s nåd. propos. i ämnet.
Landtm, yttrade att han, innan Hr von Hartmansdorff, som anmät sig, blefve uppropad, finge anhålla, att Hr von Den 5 Juni f. m. 417 vnn Hartmansdorff i sitt blifvande yttrande ville upplysa hvilket t ull värde han önskade för de sockerslag, hvilka han i öfverensstämmelse med Ulsk:s förslag, ansett böra sammanföras, emedan dessa slag af socker uti 1845 års taxa förekommo med olika tullvärden af 8 och 12 sk.
Instämmande heltoch hållet i Ulsk:s förslag, mäste jag opponera mig emot Hr von Harlmansdorffs åsigt att vilja uppsätta sockertullen till 6 sk. i st. f. 5 sk. som Utsk. liar föreslagit.
Otvifvelaktig! skulle enl. min öfvertygelse, denna näring vara skyddad, äfven med en lägre tull, än 5 sk., men jag tror det dock vara säkrast att. vidhålla Utsk:s förslag.
Det är allmänt känt, att sockerproducenterne hafva begagnat del hittills gällande förbudet mot införsel af socker lill att mera än skäligt uppskjörta allmänheten, ja de hafva t. o. m. nyttjat konstlade medel för att kunna skörda proportionsvis större vinst än andre näringsidkare.
Det är likaledes allmänt kändt, att sockerbruken hafva vunnit enorma summor.
För några år sedan inträffade, att en person som icke ege den ringaste tillgång, för länta penningar köpte eli sockerbruk här i sladen, i compani med en annan.
Efter att hafva idkat rörelsen i 4 års tid och under denna tid lefvat magnifikt, dog den förstnämnde och lemuade efter sig en behållen förmögenhet af 72,000 r:dr r:gs. Antager man nu att han under nämnde 4 år lefde upp 7,000 r:dr r:gs om året, hvilket icke är högt tilltaget, ty pä den summa lefver man näppeligen magnifikt här i staden, så visar det sig, att det ifrågavar:de sockerbruket på 4 års tid lemnat icke mindre än 200,000 r:dr r:gs, ty den delegaren som dog, rådde endast om hälften i bruket.
Jemför man nu denna årliga inkomst af 50,000 r:dr, med våra löntagares i allmänhet, så visar des sig lätt, all Staten lönar embelsmaunen och fabriksidkaren bra olika, och likväl kunna begge sägas vara aflönade af Slaten, eller folkel.
Embetsmannen drager t. ex. merendels sin lön pä sådant sätt, att medlen först ingå lill statskontoret, och sedan tager han ut dem der, hvaremot sockerproducenten får sin lön direcle ur folkets fickor.
Antager man nu, att sockerproducentens lön, eller inkomst, hittills i allmänhet årligen uppgått till omkring 50,000 r:dr r:gs, under det alt deremot hela Högsta domstolen kostar Staten årligen 48,000 r:dr b:co; så har sockerproducenlen sålunda en lön, om jag så må kalla den, som öfverstiger -Jidelar af hvad Högsta domstolens ledamöter tillsammans hafva i inkomst.
Sockerprodncenternes vinst har emedlertid såsom jag tror mig nu hafva bevisat, varit ganska betydlig och, jag vågar påslå det, större än skäligt.
Oaktadt de inskränkningar deri, som Utsk. föreslagit, blir den dock hädanefter otvifvelaktig! tillräcklig och i alla fall vida öfverstigande hvad våra högsta embelsmän hafva i inkomst.
Jag anhåller att det tullvärde, som nu är utsatt för 2:dra slaget, nemi. 6 sk. måtte blifva lika 5 H. 27 41S Den 5 Juni f. m. äfven för det 3:dje, enär begge slagen borde, efter mitt förslag, förenas linder en gemensam införseltull af 6 sk. Gr.
I denna fråga instämmer jag med Hr von Hartmansdorff.
Jag anser nemi. ali då man har borttagit förbudet, har man redan gjort ett steg, som inverkar betydligt på den inhemska näringen.
Man bör icke taga detta steg så stort, att man förstör näringen helt och hållet.
Dä en lull af 3 sk. eger rum på det råämne, fabrikören använder, sä får man icke sätta tullen på den raffinerade varan lika lag, ulan göra afseende derpå, att vid raffineringen icke obetydligt bortgår, ty man får icke ett U raffineradt socker af ett u, råsocker; och hvad beträffar den sammanslagning, som eger rum, så anser jag den olämplig, emedan det troligen kommer alt inträffa att raffineradt socker införes och användes i st. f. del oraffinerade, dä följden skulle blifva den, att alla raffinaderier, som för nårvande äro inrättade skola gå under.
Jag anser således billigt, att man icke sätter tullen på det raffinerade sockret och på del socker, som i det stället kan användas, lägre eller lika lag med tullen på oraffineradt socker, och anhåller lill en början om propos. på att tullen må bestämmas till 6 sk. pr U.
Hela den deduclion, som Frih.
Rehbinder uppställt, för sin tillstyrkan af bifall till Utsk:s betänk, utgår ifrån en känsla, som jag icke hade trott skulle här på detta rum gifva sig luft; och denna känsla heter, afundsjuka emot de fabrikanter som sysselsätta sig med ifrägavar:de näring; ty livad är del väl annat än afundsjuka, då man, såsom den ädle Frih:n gjort, uteslutande fästat sig vid den stora, orimliga förtjenst, som dessa fabriksidkare skulle hafva skördat på allmänhetens bekostnad, och ordar om huruledes de skulle vara bättre aflönade ur allmänhetens fickor än K. M:s Högsta domstol är aflönad af Staten o. s. v. Med den der orimliga vinsten och den der aflöningen, som nationen mäste beslå, förhåller sig likväl sä, om Frih.
Rehbinder dertill behagar lägga märke, att det står hvar och en fritt, alt köpa eller icke köpa hvad fabrikanten har att aflåta; och att således ingen rimligen kan sägas till honom vara skattdragande, då fabrikanten väl har rätt, all, vid utbjudandet af sin vara, å den bestämma priset, men saknar den långt större makten, att tvinga någon att blifva afnämare, sä alt den af Hr Frih:n så mycket beklagade allmänheten är alldeles oförhindrad att låta fabrikanten behålla sin tillverkning, i fall han å den satt ett pris, hvarmed allmänheten icke linner sig belåten.
Lika förhastadt som orättvist är alltså det utfall emot sockerbruksidkarne, som Frih.
Rehbinder sig tillåtit; och det mäste väcka förundran huru Frihm kunnat öka denna sin orättvisa dermed, att han icke dragit i betänkande att jemväl emot dem framkasta beskyllningen, att genom konstlade medel hafva sökt att bereda sig en oskälig vinst på sin handtering.
Rykten af dylik art hafva äfven nått mina öron, men de vittna om tänkesätt hos den - Oen 5 Juni f. m. 491 na klass af medborgare, hvaraf jag ej anser den mågtig, och jag sätter således till dem ej ringaste förtroende.
Hvad sjelfva saken beträffar; så instämmer jag i de yttranden derom, som Gr.
Gyldenstolpe och Hr von Hartmansdorff afgifvit.
Andlligen gifves mig ett länge förgäfves efterlängtadt tillfälle att, vid dessa frågors behandling, få förena mig med den af mig högt aktade ledamoten Gr.
Till de af honom och Hr von Hartmansdorff framställde skäl, skulle man, såsom mig synes, kunna lägga det, alt dä socker otvifvelaktig! genom sin beskaffenhet ali genom tillblandning med valten totalt upplösas, med mera svårighet lurendrejas, än de flesta andra varor, man på denna omständighet måtte egna nödig uppmärksamhet.
Det går icke an att, som det någon gång, i nödens stund, lärer skett med diverse förbudna eller lullbehandling undandragne varor, kasta qvantiteter af socker i sjön eller eljest utsätta det för väta.
Ehuru påtagligt detta är, synes Utsk. hafva förbisett nämnde omständighet.
Men ju obeqvämare försnillning later sig verkställas, desto tryggare torde kunna påräknas alt sådan må uteblifva eller i ringare mån bedrifvas.
Jag får derjemte tillägga uttryckandet af den åsigt, att, om förbud i vissa fall skola existera, så får man akta sig att allt för mycket inskränka deras antal.
Det är således endast efter ett noggrannt öfvervägande af förhållanderne, som jag, ehuru ogerna frångående min i förenämnde afseende hysta sats, likväl samtycker att i förevar:de fall göra det.
Men såsom vilkor för ett sådant medgifvande anser jag en skyddande tull böra stadgas.
Såsom sådan erkänner jag icke allt som understiger 6 sk. Q. Sä har ock K. M. bedömt frågan; men Utsk. har velat vara mera medgörligt.
Rehbinder anfört, satte mig i den största förvåning, till den grad, alt jag knappt trodde mina öron, vid åhörandet deraf.
Man har af ålder påstått, att det finnes en vara som i långliga tider uppgifvits, enligt gängse ordspråk, för företrädesvis ”K.
Svensk”; men såvida den anmärkn. som Hr Printzensköld framställt, på förevar:de fall äger någon tillämplighet, så skulle jag önska att det i sådan händelse ginge an an dermed förfara på sätt det berättas hafva tillgått under frihetstiden med utförsel af porslin, för hvilket exportpremier voro utfästade och verkligen beviljades, änskönt varans halt icke synnerligen gaf hopp om afsalu å utrikes ort.
En hastig nedsänkning i hafvets sköte, så snart, efter inhändigadl premium, fartyget lemnat våra stränder, blef den åtgärd som vidtogs lill undvikande af en kostsam och onödigtvis använd frakt för den mindre goda varan.
Ehuru nämnde förfarande naturligtvis ej var att, för det fall hvarvid det användes, i någon måtto loforda, så skulle jag, om bemälde förfaringssätt ginge an alt å immateriella föremål tillämpa, mer än gerna vilja medverka dertill, att ofvanberörde vara kunde allmän 27* - 420 Den 5 Jani f. m. neligen ur landet exporteras, samt att, till befrämjande deraf, den måtte få tullfritt utföras, exporten medelst premier uppmuntras, och varan derefter i sjön för evigt begrafvas.
Dä jag alltid hyllat den åsigt att förbudens bibehållande äro i mänga afseenden skadliga, men ock, att vid deras borttagande tillräckligt skydd borde lemnäs dem som på dessa förbuds tillvaro grundat sin tillverkning: har jag varit af den tanke att, till en början, man borde åsätta högre tullbestämmelser för sådane artiklar, men sedan småningom förminska desamma till deras rättmätiga värde.
Genom en sådan åtgärd lugnas producenten som på förbudets tillvaro grundad! sin tillverkning.
Uti Utsk. förevisades de olika sorter socker som vanligen förefinnas, och det var omöjligt, för de Hesta ledamölerne att upptäcka skilnaden dem emellan, eller gränsen för densamme, hvarföre ock Utsk. trodde sig handla rättvisast att förena sig uti hvad den K. skrifvelsen föreslagit, på det att misstagen må kunna undvikas vid bedömandet hvartill varan egentligen bör räknas i afseende å lullbestämmelsen.
Jag instämmer uti Utsk:s förslag.
Det gör mig verkligen ondt att jag försatt
Hr Printzensköld och Frih. Cederström i förvåning.
Jag kan likväl icke derföre afstå ifrån de äsigter jag redan yttrat.
Jag förvånar mig kanske mera öfver de svaga och haltande skäl, Hr Printzensköld begagnat för alt vederlägga mig, än han kan göra öfver det yttrande, som jag här haft.
Hr Printzensköld nämnt om afund, så är detta uttryck ganska besynnerligt och olämpligt och lätt vore att återkasta beskyllningen på den värde talaren.
Om t. ex. statsmakterne skulle raisonnera sä här.
Nu hafva vi under en lång följd af år lönat våra sockerbruksidkare utöfver höfvan; mä vi nu en tid gifva dem lagom kost och i stället öfverflytta vår generosilé pä Svenska arméens compagniechefer, hvilka hittills varit ganska ringa lönade.
Vi besluta således, att desse sistnämnde nu några år bortåt atlönas med 50,000 r:dr r:gs årligen.
Olvifvelakligt och med skäl skulle Hr Prinlzersköld och mången annan i slikt fall klaga, att denna lön vore allt för högt tilltagen och påstå, att man kunde hafva compagniecheferne för vida bättre pris; men detta vore ju bara afund af Hr Printzensköld, som icke är companiechef.
Beträffande yttrandet om de konstlade medel, som af sockerbruksidkare begagnas, så har sådant varit i allmänna tidningar uppgifvit och icke blifvit vederlagdt.
Dessutom känner jag ett konstedt medel, som serskildt varit begagnadt i staden Norrköping.
Der funnos tvenne sockerbruksidkare; den ene blef omyndig förklarad.
Förmyndarne förstodo icke rörelsen, eller ansåge möjligen för besvärligt att sköta den, hvarföre de arrenderade ut sockerbruket åt den andre sockerbruksidkaren, som emottog arrendet icke för att begagna della sockerbruk, utan för att nedlägga JDen 5 Juni f. m. 421 detsammas rörelse, livarigenora han blef ulan medtäflare i nämnde stad, och han helalade icke litet, utan 3000 r:dr derför.
Det är ej svårt att inse, alt det var konsumenterne som lingö kanske mångdubbelt betala dessa 3000 r:dr.
Då det endast finnes 12 eller 16 sockerfabrikanter i landet, så är det verkligen bra hardt om desse skola efter behag få beskatta konsumenterne.
En värd talare har visserligen sagt, att den som icke vill köpa socker af dem, han kan låta bli, men då socker är en nödvändighetsvara och då man icke får föra in denna vara, så synes det orimligt, att man skall vara nödsakad betala allt hvad fabrikanten kan linna för godt derföre begära.
Det är sant, att detta numera icke kan komma ifråga, om förbudet borttages och deremot 6 sk. b:co bestämmes, men med denna höga tull blir det ändock omöjligt alt införskrifva socker, och de nu allt för högt uppslegrade priserna komma i sådant fall att bibehållas.
Det kan visserligen, såsom den siste värde talaren anmärkt, vara en tröst för somliga, att den som icke vill köpa och betala socker så dyrt, som patronerne begära, så kan han låta bli att äta socker, och detta är obestridligen en rättighet, som står öppen för hvarje svensk medborgare, men en annan begäran, som icke heller syues så alldeles obillig, är, att den som önskar och bar råd alt köpa socker, bör kunna på något annat sätt få köpa del för sina penningar, ifall den Svenska sockerfabrikanten icke vill lemna det ulan allt för öfverdrifna fordringar.
Till hvad denne talaren nämnt, för att bemöta Hr Prinizenskölds yttrande derom, att del icke vore att betrakta en hög tullafgift på en nödvändighetsvara eller förbud för dess införsel såsom en aflöning åt fabrikanlerne, ber jag blott att få tillägga den reflexion ali delta kan vara grundad!, så vida icke fabrikanterne äro inskränkte till några få, utan utgöra ett stort antal, i hvilket fall täflan emellan detta stora antal åstadkommer, att priserne nedsättas lill en billig punkt; men då idkarne utgöra blott ett så ringa antal, att de kunna kontina öfverens sins emellan om priserne, så kunna de äfven fordra af konsumenterne hvad de behaga, om varan är belagd med en öfverdrifvet hög lull; konsumenten måste ju i alla fall köpa varan dä, så vida han vill hafva den.
Nu är förhållandet sådant alt sockerfabrikanlerne väl hafva insett nödvändigheten att medgifva förbudets borttagande, men hafva i stället begärt en så hög tull, att det synes för hvar och en som sökt att något kalkylera öfver denna handtering, påtagligt, alt de i sjelfva verket torde varit beredda på alt åtminstone fä ^ mindre.
De hafva nemi. begärt icke mindre än 10 sk. r:gs i skyddstull för raffineradt socker, och med en, i min tanka, så högt uppdrifven skyddstull, så skulle importerad vara, oaktadt rättigheten till införsel, kunna komma att stå ännu högre än till det nuvar:de sockerpriset.
Jag har sökt, sä mycket det stätt i min förmåga, att skaffa mig kännedom om förhållandet med denna vara, och jag måste säga, alt jag för min del kommit lill den slutsats och den tro, att socker - 422 Den 5 Juni f. m. fabrikanterne skulle vara ganska väl och t. o. m. rikligt skyddade med den tull af 5 sk. pr U som Utsk. föreslagit.
Uti ett af mig förut afgifvit anförande, ronde tullfrågan, har jag föreslagit 4£ sk. men vill medgifva alt 5 sk. måtte antagas.
Om någon skulle säga alt någon slags afundsjuka eller önskan alt skada fabrikanterne, eller hvad för främmande motiv som helst kunde ligga till grund för mina eller andras åsigter, sorn önska en någorlunda moderat tull på socker, så anhåller jag alt (ehuru det kan synas orätt att nämna saker som röra ens egen person) bär få nämna för R. o. Ad. att jag sjelf är delegare i liera fartyg, som uteslutande äro sysselsatta på Trans-Atlantiska resor, och således hafva hufvudsakligen till föremål att föra hem utländskt socker.
Det är således icke troligt att jag skulle, emot eget intresse, yrka på tullens nedsättning, om jag icke för min del vore lulli öfvertygad derom, att det kunde stå väl tillsammans med detta egna intresse såsom sockerförsäljare, och att den svenska sockerfabrikationen skulle tilltaga derigenom, att sockerkonsumtionen, med ett något modereradt pris pä varan, skulle ökas och skeppsfarten derigenom gynnas genom en högre tull på råsocker.
Hvad beträffar tullen på raffinad-socker och tällan med utländskt socker, så är det min öfvertygelse att 5 sk. tull är nära lika med ett förbud, emedan troligen icke någon köpman vid en så hög tull skall kunna, med någon fördel, införa utländskt socker.
De svenska fabrikanterne skola således lika väl fä sälja allt det socker som i riket tillverkas.
Jag skall icke nu inlåta mig i några vidlyftiga framställningar för att bevisa det med ziffror, ehuru jag icke tror det vara svårt att vederlägga den skrift, som Hrr sockerfabriksidkare utgifvit, men jag vill blott anhålla att få fästa uppmärksamheten pä ett par omständigheter i Utsk:s betänk, och hvilka möjligen kunna vara förbisedde.
Det är nemi. först en framställning af Hr Almgren, ”att rafinadörerne i Hamburg för sin tillverkning egentligen begagnade Belgiskt och Holländskt lump-socker, som, elium redan till nåiton del förädladt, likväl, efter hvad priscouranter utvisa, oftast stöde i lägre pris än råsockret”.
Denna mening af Hr Almgren synes egentligen hafva till syftemål, att ingifva hvar och en den föreställningen alt den tullrestilution eller drawback, som gifves i Holland eller Belgien är så stor, att sjelfva lumpen skulle kunna säljas i Hamburg för bättre pris än räsoekret i allmänhet.
Jag har tillfälligtvis icke kommit att taga med mig handlingarne, hvarmed jag eljest nu kunde styrka motsatsen, men jag anhåller att i detta afseende få fästa uppmärksamheten pä de utländska handelstidningarne och de priscouranter, som de innehålla och för denna fråga serskildt nämna Lisie der Börsenhalle, som för hvarje Fredag innehåller en ganska detaillerad priscourant och hvilken tidning i della hänseende anses fullkomligt tillförlitlig.
Af densamma kan man inhemta, att det ligger en fullkomlig villfarelse i den af Hr Almgren gjorda uppgiften.
Likväl vill jag icke säga, att denna uppgift är helt oell hållet en osanning, ty den är så till vida grun - Den 5 Juni f. m. 423 dad, att det s. k. Havanna-sockret, som är lill qvalitet lika med krossad lump, stundom står i Holland en liten män öfver den sämre Holländska lumpen, som icke annat är, än en högst obetydlig raffination af råsocker; men allt annat råsocker står betydligt tinder den Belgiska lumpen.
Jag har velat nämna detta för att förtaga den verkan, som en så beskaffad uppgift skulle kunna medföra.
Hr Almgren, att tull och avis i Holland på ett U rått socker utgjorde 2 sk. 9 r:st., men exportpremien för raffinad deremot 5 sk. 9 r:sl. U.
För att vara rätt vis emot fabrikanterne och deras argumentation, så bör det icke lemnäs ur sigte ali Holländska regeringen verkligen har sökt att gynna raffinadörerne i Holland med några fördelar för det socker, som ifrån Batavia föres direkt till Holland och der raffineras, men detta, (illsamraanlagdl med den tullrestitution som lemnäs för det raffinerade socker, som åter ulförcs, gör visserligen icke så mycket som 5 sk. 9 r:st. U.
Detta är en ziffra, som jag icke vet hvarifrån den värde talaren hemtat.
Sä mycken vigt borde emedlertid den värde talaren sjelf hafva lågt på ett sådant argument, att han icke låtit detsamma framkomma till R.
St. såsom ett kardinalskäl för hela sin mening, utan all ledsaga detsamma med bevisning, ty på annat vilkor kunde man ju icke antaga dess giltighet.
Det linnes ett serskildt skäl, mine Hrr, som, om man är uppmärksam derpå, måste bevisa att med delta argument, som skulle vara så vigligt, icke kan förhålla sig alldeles så, som här slår, och det är, att om raffinaderi i Hamburg jemförelsevis med den s. k.
Havanna och krossade lumpen skulle stå vida lägre än hvad den nu gör, så skulle också Holländska regeringen uppoffra mänga millioner för att gynna socker-raffineringen; och det vore ett statshushållningssätt, som man icke kan tilltro någon regering att vidtaga.
Serskildt känner man, att i början af detta år kullbyterade ett hus som hade en af de största sockerfabrikationer i Amsterdam.
Om nu denna fabrikation vore omättligt gynnad, som det vill visa sig af Hr Almgrens ziffror, så skulle det väl svårligen kunnat inträffa.
Således lärer det väl icke vara sant alt de varit så gynnade, som man uppgifvit. ..
Afven säger Hr Almgren, för att bevisa att det blefve omöjligt vid en lägre tull att täfla med de Holländska fabrikerne, att på Engelska marknaden Belgiskt och Holländskt socker såldes ända lill 12 proc. billigare än del pris, hvartill det Engelska noterades.
Jag har här i det sednast ankomna numret af ett Engelskt veckoblad som kallas ”the economist”, och som innehåller nästan de fullständigaste underrättelser i afseende på handeln, bland alla tidningar som utgifvas i England.
Deruti kunna Hrrme finna en utförlig och specificerad pris-nota pä alla slag af socker, men der linner raan också att pris-notorne pä Holländskt socker ganska mycket variera och att det endast är det allrafinaste Engelska sockret, som står något högre än det Holländska.
Jag tror således alt hvad som Hr Almgren på sina commitlenters väguar hufvudsakligen har velat styrka, nemi. nödvändig - 424 ben 5 Juni f. m. heten af en högre sockertull, icke skall linnas bestå en närmare pröfning.
För att försvara tle äsigter, som framställdes i mitt förra anförande, hade jag visserligen bordt upptaga den del af Ulsk:s betänk., som handlar om tullen på krossad lump, hvilken jag begärt fä lika ställd med tullen pä råsocker.
Jag har nemi. troll, att det skulle bidragit till bättre pris på socker, äfven med fördel för sockerbrukspalronerne, om dc kunna tillverka sin raffinad af en finare lump för en vida billigare arbetskostnad än som nu är förhållandet; men dä jag i allmänhet hyser den åsigten att det icke är värdi att blott för eli Rechthaberei hafva sista ordet lill försvar för sina egna åsigler, om man icke dermed kan vinna något resultat, sä afstär jag derifrån.
Jag skall blott söka alt vederlägga en anmärkn. af Gr. Gyldenstolpe, då Gr:n sade, alt det behöfves en större qvantitet råsocker för att gifva en viss qvantitet raffinad och ali derföre tullen på det sednare borde höjas.
Gr:n torde dervid likväl icke böra förgäta först och främst att vid raffinad erhålles en biprodukt, som kallas sirap och att summan af vigten utaf sirap och vigten af raffinadsocker är större än räsockrets vigt, samt, för det andra, att skilnaden i priset på raffinaden och priset ä råsockret här i handeln icke blott utgöres af skilnaden emellan tullen ä dessa båda slag, utan äfven af tillverkningskostnaden, som raffinadören naturligtvis mäste hafva ersatt.
Räknar man då dertill priset på sirapeo, så blir resultatet annorlunda.
Jag anhåller om propos. till bifall lill Utskis betänk.
Jag har icke hört någon af R. o. Adis ledamöter yrka qvarstående af förbudet å artikeln socker och anser således denna fråga vara förfallen.
Derigenom att förbudet faller bort, blir nemi. undanröjd den möjlighet, som eljest existerar för sockerbrnksegarne att bestämma sockerpriserne, utan det kommer då ali bero på det utländska raffinadsockrets [iris med tillägg af tullen.
Huruvida denna tull hör bestämmas till 5 sk. eller till 6 sk. är det enda, som nu är i fråga; och ändamålet med tullen är naturligtvis det att lemna ett lagom men icke för stort skydd.
Svårigheten att genom kalkyl bestämma hvilket som är det rättaste, 5 eller 6 sk., till skydd för denna fabrikation, härleder sig deraf, att sockerpriserna utomlands icke äro constanta, utan den ena tiden lägre och den andra högre, hvaraf följden blir den, att då priset är högt utrikes, så torde 5 sk:s tull vara för mycket, men då priset är lägre, så torde 6 sk:s tull icke vara nog för att lemna den inhemska sockerbruksegaren tillräckligt skydd.
Sockerpriserna utomlands bero på månfalldiga omständigheter.
Först och främst på dyrheten af den råvara, hvaraf raffinaden tillverkas.