Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. biföll, alt K.
M:s nu föredragna nåd. propos., tillika med hvad Gr. Wrangel i anledu. deraf nu anfört, finge remitteras lill StatsUtsk.
Ibland de många menliga följderne af de hvälfningar i rikets penningeväsende, som ägt rum under sednast förflutna 50 år, räknas med skäl äfven den, alt landet I närvar, stund har icke mindre än 3:ne myntenheter, nemi. riksdaler silfver, riksdaler banco och riksdaler riksgäldssedel'; hvartill kommer den särskilda besynnerlighet, att dessa räkneenheter, ehuru olika i värde, likväl bära samma hufvudbenämniug, riksdaler.
Det synes vara hög tid att åstadkomma nödig rättelse i detta olämpliga förhållande, genom alt, för ali räkning, värdering, förskrifning, kursnotering och bokföring i landet, fastställa en af dessa riksdalrar såsom ensam gällande myntenhet i riket.
Hvilkendera af de 3:ne nu befintlige riksdalrarne, som bör väljas alt, med de öfriges fullkomliga uteslutande, ensam utgöra nyssnämnde enhet för riksmyntet, torde icke vara svårt att bestämma; ty vigtiga skäl tala för valet af riksgäldsriksdalern, nemi. l:o emedan största delen af landels innevånare begagna densamma, såsom iniitande mynlenhet i handel oell öfrige liqvider; 2:o emedan den utgör en viss jemn del (^) af silfverndrn, som tagits lill grund för det präglade nya sillvermyntet; 3:o emedan r:gsr:drn är till innehållet den minsta af de 3:ne Hilvar. riksdalrarne, och således, på allmänt kända och godkända skäl, måste anses äga företrädet, samt 4:o emedan den utgör en jemn del (j) af såväl Hamburger r:dr b:co, som af Norriges speciedaler, samt jemnt hälften af Danska riksbankdalern, hvarigenom en lätt jemförelse vinnes med dessa, i handeln med Sverige oftast förekommande främmande myntslag.
Pä dessa grunder tager jag mig friheten föreslå, att II. St., hvilka det, enligt 79 § lfcg.F., tillkommer att, gemensamt med Konungen, tili skrot och korn (vigt och finhet) bestämma rikets myntenhet, mätte för deras del fatta det beslut: alt rikets myntenhet hädanefter skall utgöras af ett silfvermynt lill alla delar lika med fjerdedelen af nuvar. silfvemdr, sådant detta fjerdedels r:drsstyc/ee är bestämdt i /83o års myntordning.
Men som ändamålet att afskaffa den oreda, som nu äger rum deraf, alt 3:ne olika mynt bära ett och samma hufvudnamn (riksdaler), icke kan vinnas, om den nu föreslagna myntenheten fortfarande skulle hära sitt nuvar. namn, i riksdaler riksgäldssedlar; och della namn dessutom vore så mycket mera olämpligt, som landels silfverinyntsenhet icke ulan orimlighet kan i Deu l i Augusti e. m. sitt namn upptaga orden gäld och sedlar; så har man vid föregående riksdagar föreslagit, ali mynlcnhelcu skulle erhålla namnet riksdaler curant.
Della namn är likväl behäftadt med 2:ne hufvudsakliga fel: del ena, all ordel riksdaler, som, enligt hvad nyss är anlordt, hör alldeles alläggas, likväl är i namnet bibehållet; det andra, att nya ordet curant är tillagdt, ehuru alldeles opassande, emedan detta ord innebär en bemärkelse, som står i den bestämdaste motsats till det begrepp, som nödvändigt masi c fästas vid ett lands verkliga hufvudmynt; ty i alla länder, der curant mynt begagnas, ulmärker namnet clt löpande mynt, som är af ringare inre värde än landels egentliga hufvudmynt: hvilket förhållande icke äger runi med riksgäldsriksdalcrn, som enligt förslaget skulle utgöra enheten för lundels hufvudmynt, samt till sitt silfverinnchäll fullt motsvara hvad detta myntstycke enligt realisatiousgrunden bör innehålla, och således icke får kallas curant mynt, såsom uttryckande en fullkomlig osanning, ledande lill förvillelse och möjligen lill misscredilerande af landets reela mynt.
Då af hvad nu, som jag förmodar på goda grunder, blifvit anlordt, den föresiagne nya myntenheten hvarken kan behålla sitt. gamla namn riksdaler riksgäldssedel', ej eller erhålla namnet riksdaler curant; så mäste man vara belänkl uppå alt välja en benämning, som är fullkomligen fri från dessas olägenheter.
Jag får derföre föreslå: ali rikets blifvande myntenhet mä erhålla namnet Itrona, hvilket, jemte korthet och yiilljud, tillika är ett i andra länder, och äfven fordom i Sverige, brukligt myntnamn *).
Belriiiläude äter myntenhetens indelning, så måste ett bildad!. folk, sådant som Sveriges, icke försumma tillfället ali dervid använda tiodelningen, såsom varande den enda rälta; emedan tiotalet ligger till grund för det räknesätt, sorn verldcns alla kända folk nuförtiden ulan undantag begagna.
Men sora 79 § Reg.F. utlryckeligcn stadgar, all Konungens rättighet alt låta slå mynt skall vara oförkränkt, så lager jag mig friheten förestå, alt 11.
St. rör:de delta ärende ville till K. M. i tind. anmäla 11.
Sits önskan: alt Ii'.
M. täcktes, hvad angår myntenhetens indelning, vidtaga den åtgärd, sorn kun finnas mest öfverensstämmande med, samt befordrande af den vigtiga frågan om regleringen af rikets mått, mål och vigt.
Dä vid bestämmandet af mynten helens indelning äfven förekommer regleringen af kopparskiljemyntet, samt bestämmandet af dettas vigt utgör ett ärende, hvaröfver det tillkommer hegge stalsmakterne alt heslnta, så täger jag mig friheten föreslå, alt 11.
St. för deras del mä besluta: alt ulmyntningsgrunden för kopparskiljemyntet må blifva, för de större mynt *) 1 £ St. indelas i 5 kronor (crowns).
Under Konung
Carl Xfl fans ett myntstycke ä 1 daler silfvermynts värde, sorn kallades krona.
Namnet Carolin, såsom äfven fordom i Sverige brukligt, klin de oek vara användbardt.
204 Den 14 Augusti e. m. styckena, Sno kronor (r:dr r:gs) på 1 Skit victualievigt koppar, samt för de mindre myntstyckena, 4°° kronor (r:dr r:gs) på 1 Skit koppar samma vigt.
Denna utmyntningsgrund lemnar ett skiljemynt, som i rörelsen är beqvämligt, som äger tillräckligt kopparinnehåll för att skydda mot möjlig eftergöring, samt derjemte gifver nödigt öfverskott, till betäckande af preglingskoslnaden.
Slutligen och som, för den händelse att K.. M. skulle finna rätta liden nu vara förhanden, alt vid mynlenhelens indelning anbefalla användandet af den ändamålsenliga liofaldsräkningen, fråga kunde uppstå, att, till redighets och enkelhets vinnande, minsta silfvermynlet komme att blifva ,'0niels krona, men detta myntstycke, slaget af 12-lödigl silfver bicfve alltför litet och i rörelsen obeqvämt: sä får jag föreslå, att R.
St. för deras del besluta: att kronstycke må slas af d-lödig t silfver, men innehålla proportionerlig silf verkalt enligt ib’3o års myntordning, samt utmyntas med iakttagande af det remedium i vigt och finhet, samma ordning bestämmer för ^ r:drstyckena.
Om remiss lill Fl.
BaucoUtsk. af denna motion anhålles vördsamt.
Jag har visserligen icke delat och delar icke eller nu de farhågor, sorn uppstått med hänseende till myntbenämnfugen, då flere mynt-beräkningar funnits i samma land, likasom jag icke tror, alt detta helt och hållet kan afhjelpas genom laghud: men jag instämmer dock i den af Hr Lefren väckta motion.
Man har sett, genom de förändringar, som vår r:dr undergått, hvilka irringar, hvilka förvexlin gar uppkommit i begreppen, genom förvexling af r:dr under den tidpunkt, då den föreställde 1 r;dr specie, med samma nominella r:dr, reducerad lili andra myntvärden.
För min del anser jag väl den egentliga mynlenheleu vara mera likgilllig, men har ingenting att anmärka vid den af Hr Lefreåi föreslagna.
Jag tillstyrker således dess antagande, med villkor, alt den erhåller ett nytt namn, krona, carolin, ort, eller något annat, som ej förvexlas med förutvarande mynlbegrepp af olika riksdalrar, dairar o. s. v. Jag tillstyrker äfven förslaget, alt denna enhet indelas i I (j6:delar, så att man må vinna den stora fördelen att i alla räkningar kunna betjena sig af deci ma l-systemet.
Jag tror ej, att sä små mynttecken sorn s'0:dels krona, d. v. s. ungefär 5 sk. r:gs, behöfvas i silfver utmyntas; men instämmer med IIr Lefren i, att man hör hos Konungen anhålla, att, med oförändradt bibehållande af fina innehållet, han täcktes vidtaga de förändringar af nu gällande myntsystem, som efter anställda undersökningar af erfarenhetens resultater såväl i vårt land som i andra länder, kunna finnas erforderliga.
Den 12-lödiga halten i myntet torde icke böra bibehållas, emedan i den silfver och koppar svårast låta förena sig, och genom den starka uppblandningen förlorar silfret sin mest specifica egenskap — glansen, som eljest utmärker detsamma.
Della har föranledt att Den 14 Augusti e. m. 205 man i sednare lider gått ifrån den 12-lödiga halten.
I Tyskland menar jag, att man antagit den 14-lödiga balten; och det torde vara nödigt, att undersökning sker härom, så att man måtte slippa den 12-lödiga (som våra r:drsslycken hafva); till följd af hvars egenskap, såsom jag nyss nämnde, silfrels glans förloras, och allmänheten lättare än eljest blir bedragen medelst eftcrgjordt mynt. R. o Ad. biföll remiss lill BancoUtsk. af Hr Lefrens nu väckte motion, tillika med hvad Hr Rosenblad i anleda, deraf anfört.
Hr von Troil, Emil, anförde skriftligen:
Ibland de mångfaldiga frågor, som vid föreg:de riksdagar varit behandlade, utan att ännu hafva blifvit nöjaktigt löste, anhåller jag, att fä upplaga den om myntenheten.
Dä penningeväsendet vid bojan af Konung Gustaf III:s regering ordnades, blef den gamla Svenska spccie-ndrn med indelning i sk. och rst. antagen såsom den allmänna lagliga måttstocken, vid aftal om penningar, samt förande af bok och räkning.
Daler koppar- och silfvermyut afskaffades; baucosedlarne lydde på r:dr specie och voro dermed lika gällande.
St., som förbehållit sig att ensamme förvalta hanken, vårdade den ock pä denna tid sä, att något agio pä b:cosedlarne ej uppkom; men dävar. grundlag förbjöd ej Regeringen alt, Ständerne ohörde, belasta riket med gäld, och denna lucka i stasförfattningen begagnades af nämnde Konung, sedan han invecklat sig och riket i ett vidt utseende, hans tillgångar öfversligande krig, för alt afhjelpa ögonblickets förlägenhet, och såsom form för skuldsättningen valdes den, som på en gång är den vigaste och mest förderfliga, nemi. att Statens nästan till antalet oändliga småskulder för aflöningar och lefverancer godlgjordes med löpande fordringsbevis å små valeurer, som väl i början buro ränta, men dä denna snart upphörde, framstodo i sin sanna egenskap af nödmynt; och de oaflåtliga verkningarne af ett sådant, alt hafva ett osäkert värde och tränga det bättre myntet ur rörelsen, uteblefvo ej länge.
Emedlertid hade allmänheten vant sig att räkna efter det mynt, som dagligen gick genom dess händer, och della afhjclptes ej genom realisationen år 1803, som gaf r:gs-sedcln ett bestämdt förhållande till specie, men Iemnade häda slagen qvar i rörelsen.
Kom så riksda gen 1809, då Ständerne missbrukade sin rätt att utgifva kcosedlar, likasom Regeringen förra gången gjort med sin att skuldsätta riket, och, jag antager det, i okunnighet om förderfligheten af den utväg de vidtogo, inskränkte de den ej till de behof, som fäderneslandets räddning gjorde oafvisliga, utan ville äfven använda den till industriens upphjelpande, då likväl denna yttersta grund är laglig säkerhet för honom, som lemnar capitaler, och honom, som använder dem.
Hvad som bort kunna förutses, inträffade: värdet af b:cosedelu, som var lagligt betalningsmedel för skulder gjorda i specie, vacklade, och sjönk efterhand; capitalisten 200 Den 14 Augusti e. nu såg sin egendom, i trots af lagens bokstaf, förminskad lill en ringa del af hvad den borde vara; den idogc lockades lill äfventyrliga speculalioner, som bragte honom till liggarstafven; efter ett mångårigt fredslugn funnos alla näringar tynande, och den tredje realisationen, i hvars afgörande måhända dc fleste af oss deltagit, biel' nödvändig.
Vid öfverläggande! derom, förbisågs ingalunda olägenheterna af att bibehålla irenne till värdet skiljaktiga riksdalrar; man var redan år 1829 lemligen öfverens om lämpligheten att deraf utmönstra tvenne, men tankarna voro delade, om hvilken som borde bibehållas.
Speciér:drn hade för sig att vara äldst, och den enda med eget inneboende värde, men den hade emot sig att vara, genom ett mångårigt innestängande i bankens hvalf, för den stora allmänheten okänd, och den bade ej inom Ständerna många anhängare.
För b:eo-r:drn anfördes, alt det var den, som uti Kronans och publika verks räkenskaper begagnades, att betydligare köp, såsom af jordegendom, vanligtvis deruti afhandlades, och att den större andelen af hvad såsom mynt fans circulerande utgjordes af bxosedlar, hvarjemte man fann något motbjudande uti sjelfva benämningen riksgäld, såsom icke uttryckande verkliga förhållandet.
De som önskade r:gs-r:dru såsom enhet, anförde deremot, alt den redan i sjelfva verket var antagen i all mindre rörelse, i bodhandel, i liqvider med handtverkare och arbetsfolk, och att den följaktligen, ej allenast användes i lill antalet vida öfvervägande förhandlingar, utan ock var den genom vanan nästan ensamt kände af den minst bildade samhällsclassen, för hvilken nya benämningar och nya sifferförhållanden äro svårast att uppfatta; mati ville äfven finna en ekonomisk fördel i enhetens lägre värde, då varuprisernas sträfvande alt jemka sig till någorlunda jemna tal derigenom underlättas; r:gs-enhelen stod dessutom i högst enkla förhållanden till specie och banco, nemligen såsom 1 till 4 och såsom 2 till 3, dä deremot förhållandet emellan b:co och specie, eller såsom 3 till 8, var vida konstigare, så alt reduetionen, af den dervid mindre vane, ej utan svårighet kunde i hufvudet verkställas.
Ehuru den sistnämnde meningen delades af ett stort antal riksdagsmän, stannade dock Ständerna vid riksdagen 1828—30 i del beslut, att enheten för rikets såväl silfver som sedelmynt skulle vara en r:dr b:co, men Regeringen fastställde ej denna reglering, utan bestämde silfvermyutsenheten att fortfarande vara en r:dr specie, förminskad genom afdrag af § proc. slagskatt, och ett ganska betydligt qvantum silfver utmyntades intill år 1834, dä Ständerna ånyo sammanträdde.
De kunde nu, lika litet som vid föreg:dc riksdag, finna lämpligheten af specie-rtdrn såsom myntenhet uti allmänna rörelsen; men då skälen för antagandet af b:co- eller r:gs-r:drn förra gången hade något när molvägt hvarandra, erhöllo de för den sednare nu en bestämd öfvervigt, genom möjligheten alt i förening dermed använda det efter 1830 års myntfot prcgladc silfvermyutct, såsom motsvarande 4, 2, 1, $ och l ndr r:gs, då det deremot till b:co - l)en H Augusti e. ni. enheten stod i så brutna förhållanden 2|, ly, § o s, v. alt densamma skulle göra en ompregling behöflig.
Ständerna beslöto derföre för sin del, att myntenhelen skulle blifva i värde lika med en r:dr r:gs, och anhöllo i nild. om nåd. sanction.
Den utcblef; och Ständerna nödgades vidtaga den åtgärd, att fortfarande lala utgifva sedlar, beräknade i b:co, inlösbara med ett visst belopp specie, men ställda på vallenrer, som i r:gs göra jemna tal, hvilka oek i brädden finnas utmärkte.
Vårt nuvar. sedelmynt befinnes sålunda representera alla våra tre realisationer, eller, sägom det rent ut, bankrutter.
Vid 1840 års riksdag förnyade Ständerna sin begäran om ngsenheten, med lika liten framgång, och vi befinna oss ännu i detta afseende i samma provisoriska skick, som för 10 år sedan.
Vi torde dock böra hoppas, att en af R.
St. ännu en gång framförd und. anhållan, som ej i ringaste män kan förnärma Kronans makt och inkomster, ej lorde komma att sakna nåd. afseende, Vid sistförflutne riksdag var jag i så måtto af enfrånpluralitcten skiljaktig mening, att jag trodde, det någon annan förändring med silfvermyntet ej borde vidtagas, än att r:drn silfverspecie kom me att benämnas en Species.
Jag grundade denna åsigt deruppå, att det befintliga silfvermyntels ompregling skulle medföra onödig kostnad, eller ock oreda uppkomma genom tvenne olika silfverriksdalrars omlöpande.
Banken har dessutom förbundit sig att inlösa sina sedlar med silfver efter 1830 års myntfot; upphör sådant att finnas, blifver hon urståndsatt att bokstafligen uppfylla sin förbindelse, och en ny lag fordras, för att berättiga henne att betala annorlunda, än hon förbundit sig.
Jag har ej kunnat upphöra att finna dessa skäl grundade, * och jag hemtar ett nytt från den, såsom jag hoppas, snart öfverslåndna krisis, hvilken vållat ett stort antal Svenska specie-riksdalrars afsändande till utlänningen.
Dessa hafva derigenom blivit kände i främmande land och man har ej kunnat undgå märka, alt hanken var hårt ansatt af silfveruttagare.
Skulle man nu omedelbart derefter finna eli silfvermynt af nedsatt värde bragt i omlopp; sä befarar jag att utländningen, med de orediga begrepp han i allmänhet äger om våra förhållanden, skulle komma alt inbilla sig, all en ny myntförsämring ägt rum.
Man torde inviinda, all sådant hade intet ali betyda; men jag vågar tvertom tro, att clt folk, sorn i verldshandel vill intaga ett rum, om ock underordnadt, bör noga värja sig för hvarje misstänka af sådan art.
Smärre myntstycken än specie-rrdrn äro obeqväma för större remisser till utlandet, och att sådana periodiskt skulle inträffa har alltid varit förutsedt.
Någon olägenhet uppkommer ej deraf, att fyra r:dr benämnas en species; motsvarande förhållanden har man ofta sett i andra länder, t. ex.
Danmark, der enheten, en riksbartkdaler, svarade mot ^ species.
Hvad som deremot ej lärer sakna sin ganska stora vigt, är alt fä bestämdt, hvad som skall vara mynlenheten för allmänna rörelsen, samt att denna och dess multipler och underafdelningar erhålla sådana benämningar, att all tvetydighet förebygges, 208 Den 14 Åug usti e. ra. och de derjemte ej blifva allt för vidlyftiga att upprepa vid de oändligt mångfaldiga tillfällen, då de i tal oell skrift förekomma.
I dagligt tal säger man redan öfverallt helt kort en r:dr, då man menar en r:dr r:gs; nämner man åter b:co eller specie, tilläggas de specifika benämningarne.
Den första af de åtgärder jag tillstyrker, kommer derföre endast alt bestå i lagliggörandet af hvad allmänna bruket redan antagit.
På grund af hvad jag iaft äran anföra, och med förbehåll att sedermera få yttra mig om riksdalerns uuderafdelningar, föreslår jag, att R.
St. för sin del besluta och hos K. M. i und. anhålla om nådigt gillande och utfärdande af en allmän författning, så lydande: l:o.
Förekommer i författningar, aftal, räkenskaper, skuldsedlar eller skrifter af hvad slag som helst, hvilka hädanefter utfärdas eller uppgöras, benämningen riksdaler, utan tillägg af orden specie eller b:co, förstås dermed alltid riksdaler riksgälds, hvaraf en är lika med ^:dels r:dr silfver-specie efter 1830 års myntfot. 2:o.
Förekommer i författningar, aftal, räkenskaper, skuldsedlar eller skrifter af hvad slag som helst, hvilka hädanefter utfärdas eller uppgöras, benämningen species, förstås alllid dermed r:dr silfver-specie, enligt 1830 års myntfot. 3:o.
Riksdalern indelas (se nedanföre). 4:o. Alla Kronans embetsverk, R.
St:s Rank och Riksg.- cont. och alla bolag, som drifva rörelse på grund af privilegier eller reglementen, som af K.
M. äro fastställde, skola frän och ined är 1846 ej i annat Svenskt myntslag, än den i lista punkten bestämde riksdaler, med dess uuderafdelningar, föra bok och räkning, utfärda förbindelser, eller aftal ingå, såvida ej särskildt förbehåll om betalning i silfver eller guld gjordt är, eller rörelsens beskaffenhet erfordrar redovisning af särskilda myntslag. 5:o.
Samma föreskrift vare ock från och med besagde lid gällande för alla skuldförbindelser och aftal om penningar enskilde personer emellan, såvida inteckning eller annan fastställelse af offentlig myndighet derå skall kunna erhållas.
Något hinder för laga utsökning af fordringar, ställde i annat myntslag, må dock ej häraf hemtas.
I afseende pä mynteuhetens underafdelningar hafva under de Irenne sednasle riksdagarne tvenne skiljaktiga meningar sökt göra sig gällande, nemi. decimalsystemets antagande, eller ungefärligt vidblifvande af det uuvar.
Det förras ojemförliga företräde i vighet vid alla calcvler och reduetioner har ej kunnat förnekas; men man har invändt, att det för den obildade folkclassen vore svärfattligt, alt åtskilliga värden, som nu beräknas i skillingar, ej kunna noggrant uttryckas i hundradelar, och slutligen, att deciinalsyslemet försvårar ett fortsatt delande med två, eller, sorn en talare uttryckte sig, ”den naturliga klyfningen”.
För min del tror jag, att ett räknesäll, som begagnas af den Fransysko arbetaren och den Ryske lifegue, ej mätte öf - Den 14 Augusti c. m. 200 öfvergå vur allmoges begrepp, och att de sednare iuvändningarne kunna, om ej alldeles undanrödjas, dock bringas lill den obetydlighet, alt de komma att sakna ali praktisk vigt.
— Då jag likväl anser myntenhetens bestämmande vara en sak, som ingalunda bör fördröjas, yrkar jag den sakeus afgörande, oberoende af huruvida decimal-systemets antagande kommer alt uppskjutas, eller ej, och jag får af sådan anledning framlägga alternativa förslag till underafdelningar i skillingar eller hundradelar.
Enligt det förstnämnda erfordras ingen annan förändring, än alt sk. specie och b:co böra försvinna, och r:gs-skillingen, i st. f. 12 rst., indelas i fyra styfver, då den liigsta myntbenämning komine att motsvara det minsta mynt, som hos oss preglas.
— Det synes mig olämpligt att i räkenskaper bibehålla en myntafdelning, som ej i verkligheten linnes, och följaktligen ej kan jemnt utbetalas, och ingalunda kan jag finna fjerdedels skillingen vara af för högt värde, hvarken i ena eller andra af~ seendet.
Jag erinrar mig ej något lund, som kan uppvisa en lägre.
Specie-runstycket, det enda som i Sverge fans före r:gsscdlarncs kurserande, öfverensstämmer tein ligen nära med en Fransk centime och motsvarar en tredjedels skilling r:gs.
Enligt första alternativet skulle derföre den föreslagna författningens 3:dje puukt fä följande lydelse:
Riksdalern indelas i 48 skillingar, och shillingen i 4 styfver ; kommande således en r:dr att motsvara ig2 styfver, och en species att motsvara ig2 sk., eller 36S styfver.
Någon annan förändring med kopparmynlvalourerne synes ej erforderlig, än att banco-skillingen alldeles afskalfas, hvilket har sä mycket mera skäl för sig, som kopparmynten böra till storleken vara så skiljaktiga, att blotta känseln, utan biträde af läsning, genast kati dem urskilja.
Att pregeln skulle ändras i öfverensstämmelse med författningen, förstås af sig sjelf: men hvad som redan finnes i rörelsen af de valeurer, som skulle bibehållas, kan utan olägenhet fortfarande begagnas.
Enligt decimalsystcmet skulle visserligen första underafdelningen vara tiondedelen.
Erfarenheten har dock,, i dc länder, der detta system blifvit infördt, visat, att man i tal och skrift alldeles ej begagnar sig deraf, utan räknar i enheter och hundradelar.
Det kan således vara öfverflödigt att göra sig hufvudbry med påfinnande af en tjenlig benämning för tiondedelen.
Deremot saknar det ej sin betydliga vigt, ali hundradelen erhåller ett namn, som för den enfaldigaste hvarken är främmande eller svårt att ihågkomma och derjemte, så noggrant sig göra låter, uttrycker det nyas värde i det gamla.
E11 hvar vet, hvad en tvåstyfversslant vill säga; jag föreslår, alt hundradelen måtte benämnas en tvåstyfver.
Någon grammaticus må a11för gerna draga på munnen häråt; det oroar mig ej, ty här är ej fråga om att behaga dc lärde, utan tvertom att giira 1 II. 27 210 Den 14 Augusti e. m. saken lättfattlig och beqväm flir de aldea olärdasle; det arden class, inom hvilken dessa linnas, som kopparmyntet i främsta rummet angår.
Att säga en tvästyfver torde ock i sig sjelf vara föga mera oegentligt, än en tolft, ett tjog och så vidare.
I England hör man dagligen en sexpence, en haij sexpence, och det är endast främlingen, som de första dagarne deri finnér något besynnerligt.
I öfverensstämmelse med decimalsystemet skulle 3:dje punkten erhålla följande lydelse:
Riksdulern indelas i 100 tvustyfver eller noo styfver.
De som i sina räkenskaper ville upptaga styfvert!, blcfvo sålunda visserligen nödsakade att begagna trenne decimaler.
Jag förmodar dock, att styfvert! inom kolt komme att blifva obegagnad, sedan alla priser jemkal sig lill jemna tvåfslyfver.
Kopparmynt kunde sedan utmyntas lill halfva, hela, dubbla och tredubbla tvustyfver, hvilka hvardera komme alt med en tjugufemtedel understiga nu i rörelsen befintliga J, J, | och två skilling b:co.
En viss lid kunde bestämmas för dessas invexling efter gamla värdet, hvaraf troligen ej manga begagnade sig, när betydligare belopp kopparmynt sällan finnas pä en baud.