Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med ett ord, det är ett sällsynt undantag, att någon öfvervarit spelet å en biribi kl ubb, utan att hafva deltagit i lagöfverträdelsen och sålunda gjort sig till enahanda ansvar förfallen som bankören.
Ätalas spelet och bankörerne, genom vittnens berättelser, öfvertygas om förbrytelsen, är ganska vanligt att, på angifvelse af bankörerne, samma vittnen sedermera blifvit förvunna att hafva uti spelet varit delaktige och följaktligen äro underkastade den stadgade bötespåföljden.
En annan orsak är, att då den genom Biribispelet upkommande vinsten för bankörerne ofta är ganska betydlig, någon gång Den 3 December e. m. 215 betydligare än man i allmänhet tror, utgöres ansvaret, då de å spelet vågade penningarne ytterst sällan kunna af beslagaren åtkommas, af jemförelsevis ringa böter, högst utgörande 50 E:dr b:ko, hvilket förhållande i ändå högre grad förvärras deraf, att, efter en icke ovanlig lagtolkning, biribispelaren, sedan han blifvit stäld under tilltal för föröfvadt äfventyrligt spel, kan ansvarsfritt fortsätta lagöfverträdelserne intilldess slutligt utslag i målet fallit, emedan särskildt ansvar för under tiden föröfvadt spel icke tillämpas.
På grund häraf anser jag mig böra föreslå: att ansvar för Biribi- och andra äfventyrliga spel af ofvann:da beskaffenhet endast äger rum för värden och dem, som i egenskap af bankörer sköta spelet eller dervid biträda, men icke för punktörerne; att detta ansvar bestämmes, efter omständigheterne, första gången från 25 till och med 100 R:dr b:ko och andra gången eller oftare från 200 R:dr till och med 500 R:dr b:ko; hvarjemte de penningar, som af de sakfä 1 Ide blifvit å spelet vågade, äro förbrulne; och att ansvar äger rum för hvarje särskild gång åtal göres och den tilltalade om förbrytelsen öfvertygas.
Vid meddelandet af förändrade straffbestämmelser för äfventyrligt spel torde icke böra förbises, att uti berörde K.
Förordna jemväl igenfinnas bestämmelser, som tillämpas på lagöfverträdelser af väsendtligt olika natur med här ofvan antydda, nemi. der spelet helt och hållet tillfälligt ägt rum och der de å spelet vågade insatser tydligen utmärka, att afsigten icke varit annan än ett, om äfven lättsinnigt, tidsfördrif.
Hr Montgomery, Gustaf, hade inlemnat följande motion:
Om det å ena sidan är en sanning, att ett folks skönaste och ädlaste statsutgifter utgöras af do summor, som offras i och för utvidgade och förbättrade upfostringsanstalter, så är det å andra sidan lika angeläget och vigtigt att tillse att desamma begagnas till ändamålsenliga och icke, under larfvén af tanklös välmening, för tidsvidriga, olämpliga eller rent af missbildande skolor.
Det är mer än 30 år sedan jag på en så beskaffad, ensidig lärdomsanstalt dristade fästa R.
Många röster förenade sig då redan med min i uttalande af samma öfvertygelse.
Men dessa röster hördo dock lill minoriteten ibland de afgörandes antal, ehuru pluraliteten redan då otvifvelaktigt utgjordes af dem, särdeles utom representationen, som både insågo ensidigheten och önskade en förändring deri.
Att med en forntida Egyptisk kastanda söka bilda ynglingar till ett bestämdt yrke, är väl en missbildning, som af ingen rätttänkande, klartseende och fördomsfri upfostrare och menniskovän lärer förnekas, än mindre, ens med något skenskäl, kunna försvaras.
216 Den 3 December e. m.
Och dock har en sådan oriktig och naturvidrig bildningsskola länge, ja alltför länge, hört till våra upfostringsanstalter, räknas ibland dem ännu, begagnas oförklarligt nog af föraldrar och målsmän ännu, hyllas af båda Statsmakterna ännu, ehuru tvifvelsutan mången yngling derigenom blifvit ledd från sin rätta bestämmelse och erhållit en missbildning, som kunnat vara, och ej sällan varit, lika betänkligt skadlig för den enskilda personen, som för det allmänna.
En sådan utrustad ensidighet är herrskande vid en elementarbildningsanstalt i närheten af hufvudstaden *).
Man upfostras der, ifrån 13 å 15 års ålder, uteslutande i och för krigsståndet.
Sjelfva upfostran kan vara bra, ja berömvärd, men dess föremål har varit, är och blir ensidigt och oriktigt.
Det är af denna orsak jag vördsammast föreslår : l:o att denna lärdomsanstalt, såsom elementarskola, måtte alldeles uphöra, och 2:o att den högre afdelningen deraf måtte få samma syftemål, som den å Marieberg, och begge förenas på Carlbergs slott.
Sålunda förenade blifva dessa för militäryrket på en gång lämpliga, behöfliga och nyttiga högre tillämpningsskolor, hvilka, med skäl och rätt, derefter kunna och böra kallas: Krigs Akademi.
Det ensidiga och naturvidriga i nuv:de, oegentligt s. k.
KrigsAkademi på ^Carlberg uphör i och med detsamma, som ingen elementarbildning derstädes mer äger rum.
Ett motsatt, ett helt och hållet oensidigt förhållande blir rådande, så snart Marieberg och Carlberg förenas för att utgöra en gemensam hög och ändamålsenlig tillämpningsskola för Officerare af alla vapen, hvaruti de derstädes få sin vetenskapliga oeh praktiska fulländning, efter alt förut hafva i gymnasier, universiteter eller enskildt med andra studerande erhållit en förberedande allmän humanistisk bildning.
Denna gemensamhet i upfostran skulle på ett allmängiltigt, tidsenligt sätt förena och förbrödra alla samhällsklasser, sammansmälta de enskilda åsiglerna, de återstående kastskillnaderna, och sålunda både nära, lifva och stärka nalionalandan och nationalförsvaret, dessa tvillingssyskon, utom hvilkas förenade krafter ett folks sjelfständighet och frihet icke kunna äga bestånd.
Denna förening af Mariebergs och Carlbergs bildningsanstalter bör ej elier möta svårigheter hos en fosterländskt sinnad Regering, som sjelf insett behofvet af den förres flyttning till hufvudstaden; och hvart skulle den på ett lämpligare ställe kunna förflyttas än till Carlberg?
Och huru ändamålsenligare organiseras än såsom en gemensam, verkligt krigsakademisk bildningsanstalt, med den högre afdelningen på samma ställe?
Och skulle, i tidernas fullbordan, hvarom redan en framställning skett inom Riksson och väldiga röster höjt sig utom desamma, de begge universiteterna i Upsala och Lund förflyttas till hufvudstaden, så vunne alla de högsta upfostringsanstalterne en förening, som på ett ställe fulländade den medborgerliga, vetenskapliga och krigiska bildningen.
*J Nemi.
Den 3 December e. in. 217
Derigenom skulle äfven nationalförsvaret, i behofvets stund, helst om hufvudstaden befäslades, vinna en både ökad och nära nog osviklig kraft af den mängd modiga ynglingar, hvilka der från alla landsorter vöro samlade och tillgänglige, och hvilkas fosterlandskänsla är mera brinnande och uthållig än ålderdomens, oberäknadt fördelen och nyttan deraf att, dess emellan och dess förinnan, det ensidiga och skråmässiga i krigsyrket helt och hållet skulle försvinna, och den allmänna och offentliga upfostran blifva, hvad den i fria samhällen bör vara, på en gång medborgerlig, krigisk och vetenskaplig.
Detta är också det enda minst kostsamma och mest ändamålsenliga sätt, jemte en väl exercerad och disciplinerad kärntrupp, hvarigenom de förenade Rikena, eller den Skandinaviska halfön, må kunna försvara och bibehålla sitt oberoende och sin sjelfständighet mot den öfverhängande faran från Öster.
Ilr Edenhjelm, Gillis, hade inlemnat en så lydande motion:
Såsom ledande grundsats vid bestämmandet af lämpliga löner för den värfvade Arméens befäl har Hr StatsRådet och Chefen för Landtförs:sDepart:t, enl. den K.
Proposrn om Statsverkets tillstånd och behof bifogade StatsRådsprot., antagit »det alla löner för samma grader, fastän vid olika Regrten, må jernnäs till samma belopp, så vidt lefnadskostnaden för personerne i hvarje grad måste å samma tjenstgöringsort vara lika vid alla vapen»; detta är obestridligen riktigt och vid tillämpningen deraf borde inga afvikelser från grundsatsen äga rum, förutsatt att de nu befintliga gradbestämmelserna voro bestämda så, att alla af samma grad innehade befattningar af samma vigt och betydenhet, samt att de fordringar Staten gör för utöfvandet af tjensten hos Officerare af samma grad äfven voro desamma; men äro ej gradbestämmelserna gjorda med afseende på dermed följande befattningars vigt och betydenhet, utan efter en annan grund, måste en reglering uti gradbestämmelserna förutgå tillämpningen af grundsatsen, alt alla af samma grader skola hafva samma löner, sålunda, att alia, hvilka erhålla samma grad, innehafva tjenster af samma vigt och betydenhet; och fordrar Staten, för utöfvandet af vissa tjenstebefattningar, sådane vilkor, att för deras upfyllande erfordras både möda och ekonomiska upoffringar, på samma gång som den för andra tjenstebefattningar, hvilka ur militärisk synpunkt böra hafva samma grad, ej fordrar dylika vilkor, måste i detta fall, vid tillämpningen af grundsatsen om de lika lönerna för samma grader, om ock ej afseende fästes på den särskildta mödan, skäligt afseende fästas på de gjorda ekonomiska upoffringarne.
Att dessa nu nämnde 2:ne omständigheter ej få förbises vid tillämpningen af don allmänna grundsatsen för lönernas bestämmande är så klart, så axiomatiskt, att, om detta ägt rum, uti ett eller annat fall, vid 218 Den 3 December e. m. den af Chefen för Landtförs:sDepart:t föreslagna löneregleringen, en rättelse verkligen är af bebofvet påkallad.
Med dessa tankar till rättesnöre är det som jag nu tillåter mig att, innan jag vågar framställa några anmärkmr vid den utaf Chefen för Landtförs:sDepart:t föreslagna löneregleringen, undersöka huruvida vid denna lönereglering afseende blifvit fästadt på nämnde 2:ne vilkor; öfvergående härvid först till besvarandet af frågan: äro f. n. inom värfvade Arméen tjenstebefattningarne af samma vigt och betydenhet för dem som hafva samma grad?
Hvad Infanteriet och Kavalleriet beträffar kan denna fråga besvaras med ja!
Den mindre numerära styrka som lyder under befäl af samma grad vid Kavalleriet mot den vid Infanteriet, mosvaras ungefärligen genom handhafvandet af en dyrbarare materiel och en mera vidtomfattande rekrytbildning.
Men hvad Art:t vidkommer är förhållandet annorlunda.
De inom detta vapen befintliga gradbestämmelserne stå ej i något riktigt afpassadt förhållande till de vid Infanteriet och Kavalleriet
I detta hänseende täger jag mig friheten hänvisa till ArtilleriKomiténs yttrande och betänkanden af d. 1 Juni 1850 och d. 19 April 1853.
Det sednare af dessa betänkanden, som innehåller förslag till åtskilliga förändringar uti organisationen af Arl:ts personal, med åtföljande förslag till dess mobilisering, utvecklar på ett både fullständigt och ovedersägligt sätt de brister, som nu finnas uti detta vapens organisation och föreslår sättet för dess afhjelpande.
Det är också derföre som detta betänkande, mer än det af år 1850, hvilket egentligen rörde löneregleringen inom vapnet, besvarar den nu förevar:de frågan.
Bland förändringarne, som uti detta betänk., med afseende å gradbestämmelserna, föreslogs, var: att Majorerna på Art:ts stat befordrades till ÖfversteLöjtnanter med pensionsrätt uti denna grad för 10 af de 16 Reg:tsOfficerare: att Kaptensgraden ökades med 9 dertill befordrade Löjtnanter vid Svea, med 8 vid Götha och med 5 vid Wendes ArlilleriReg:te; att hvarje vid högre artilleriläroverket examinerad UnderLöjtnant befordrades till Löjtnant.
Med H. K. II.
Kronprinsens GeneralFältTygmästarens och Chefens för Art:t tillstyrkan öfverlemnades ArtilleriKomiténs betänkande till K. M., men med undantag af förundrandet af Landskrona depotkompanier till fotbatterier samt utnämnandet af 5 Löjtnanter vid hvardera af Svea och Götha samt 2 vid Wendes ArtilleriReg:te till Kaptener i Reg:tet, med tjenstgöringspenningar af 100
R:dr b:ko utom Löjtnantslönerne, föranledde förslaget ej till någon vidare åtgärd.
Men af utnämningen utaf ett visst antal Löjtnanter till Kaptener, jemte det att K. M., enl. det till den Nåd Propos:n om Statsverkets tillstånd och behof vid 1850 och 1851 årens Riksdag bifogade StatsRådsprot., gillat det 2:ne Öfverstelöjtnantsplatser upfördes på hvarje ArtilIeri-Reg:tes stat (ehuru sådant ej ännu skett), såsom svar på Arti 1- leri-Komiténs äfven då gjorda hemställan, att alla Majorsplatserna vid Art:t erhöllo nämnde värdighet, ligger tydligen ett erkännande af en utaf behofvet påkallad reglering af gradbestämmelserna inom Art:t.
Att en sådan reglering ej försiggått vid Den 3 December e. m. 219 Art:t innan man tillämpade grundsatsen om lika löner för samma grader inom GarnisonsRegrtene, synes dessutom så mycket rigtigare, som vid IngeniörCorpsen, liksom Artilleriet ett scientefiskt vapen, en dylik reglering ägt rum, grundadt på samma skäl som ArtilleriKomitén anfört.
Men lägges härtill den omständigheten, att ArtilleriReg:tenas Officerare, i motsats mot hvad nu äger rum och mot grundsatsen i Art:ts organisation af år 1830, blifvit, enl.
Chefens för Landtförsv:sDepart:tet förslag, skiljda i 2:ne klasser, hvad Heg:tsOlficerare och Löjtnanter beträffar, med olika löneförmåner, blir det ej allenast fråga om en förlorad grad för ArtilleriOfficerarne, utan afven om en ekonomisk förlust.
Jag skall nu gå alt undersöka den andra omständigheten, som måste iakttagas när man anser grundsatsen om de lika lönerna bör tillämpas eller om Staten fordrar för utöfvandet af tjenstebefattningar, hvilka hafva samma grad, sådane vilkor, som för några äro förenade med ekonomiska upoffringar, men för andra icke.
Om man härvid börjar granskningen från den tid, då den till officersplats aspirerande ynglingen aflagt den föreskrifna officersexamen, så äger en olikhet emellan Art:t och Kavalleriet å ena sidan och Infanteriet å den andra rum uti en längre och vida kostbarare gradpassering vid de förstmde vapnena; men som denna omständighet tillhör den militära upfostran, torde den ej här böra tagas i betraktande.
Jag förbigår också här underofficersgraden, oaktadt Art:ts Underofficerare måste, för utöfningen af sina befattningar, aflägga ganska stränga examina, af en vida större omfattning än vid de andra vapnena, derföre att inhemlandet af erforderliga kunskaper sker för dem kostnadsfritt, genom Statens försorg, och således ej förorsakar dem någon ekonomisk upoffring, om ock deras tjensgöring derigenom kan för en längre tid anses strängare.
Och torde rätta utgångspunkten för frågans bedömande vara från den tid, då man inträdt uti Statens tjenst såsom verkligt tjenstgörande uti första officersgraden.
Genom föreskriften för ArtilleriUnderLöjtnanter att aflägga examen vid högre artilleriläroverket, innan han får avancera till Löjtnant, blifver den unge ArtilleriOfficeren tvungen att egna flere år åt studier samt i närmare 3 år, i och för deras idkande, vistas å Marieberg.
Vore den lön, som nu är föreslagen åt UnderLöjtnanter vid GarnisonsRegdena, tillräcklig för lefnadsbehofven, så vore ej något skäl att gifva Artits UnderLöjtnanter en större lön än andra UnderLöjtnanter af den värfvade arméen, emedan tillfälle till kunskapers inhemtande måste anses som en vinst, om ock arbete härtill erfordras.
En vinst, som visserligen ej är de öfriga GarnisonsRegflena förmenad, men likväl för dem utgör någon rättighet.
Sedt från denna synpunkt, tycks ArtilleriOfficeren hafva en fördel framför sina kamrater af de andra Reg:tena, men denna fördel är ej utan sina törnen, derigenom att ArtilleriOfficerns bana är bruten, om han ej aflägger den vid Marieberg bestämda examen, när han annars ej kan avancera till Löjtnant, då deremot UnderLöjtnanter! vid den värfvade arméen i öfrigt kan 220 Den 3 December e, m. avancera till hvilken grad som helst, utan en dylik examen.
Fördelar och olägenheter kunna här motväga hvarandra, ehuru mången torde anse ArtillcriOfficerarne hafva mera olägenheter än fördelar äfven i detta afseende.
Men frågan har, när lönerna i underlöjtnantsgraden, äfven de föreslagna, äro otillräckliga för lefnadsbehofven, en annan sida, nemi. den ekonomiska; och om det någonsin kan försvaras, att Staten gifver åt sina tjenare löner, som äro bevisligen otillräckliga för de oundvikligaste lefnadsbebofvens upfyllande, och således lönerna för OnderLöjlnanterna vid värfvade arméen ej blifva större än nu är föreslaget, eller 800 R:dr r:mt, så kan dock ej förnekas, att då Staten fordrar att vissa af dessa UnderLöjtnanter, nemi.
Art:ts, skola genomgå en arbetssam och dyr lärokurs vid högre artilleriläroverket, det billigheten kräfver att den unge Officern, under dessa sina studier, har en inkomst som; med sträng hushållning, är tillräcklig för lefnadsbehofven, synnerligast som han då måste vistas på en ort, som han ej valt och der hans tid är så uptagen af studier, att biförtjenster aldrig kunna ifrågakomma.
Delta är också erkändt för IngeniörCorpsen, alldenstund Chefen för Landtförsv:sDepart:tet föreslagit, att dess såsom elever vid Mariebergs läroverk varande 2:ne UnderLöjtnanter hvardera skulle erhålla ett stipendium af 300 R:dr r:ml. Tillsammans med den för dem äfvenledes föreslagna lönen af 800 R:dr s. ro. gör detta 1,100 R:dr, och när derjemte tages i betraktande, att eleverna hafva fri inqvartering vid läroverket, kan inkomsten för dem under lärotiden beräknas till det upgifna minimum af 1,200 R:dr r:mt.
Mycket skulle härvid vara att tillägga, om min afsigt vore att ingå uti en fullständig kritik af den föreslagna löneregleringen, men det anförda torde vara tillräckligt för att ådagalägga att de tvenne af mig förstntda hufvudvilkoren för rättvisan af grundsatsen om de lika lönerna, ej blifvit upfylda för Art:t.
Det första af dem, eller frågan om gradbestämmelserna, ligger väl utom området för Ständernas verksamhet, så vidt det endast rörer sjefva gradbestämmelserna, men ligger belt och hållet inom deras verkningskrets, när frågan blir om den för tjenstemännen ännu vigtigare frågan, att derpå grunda de utgående lönerna.
Det andra vilkoret ligger mera omedelbart inom sferen för Ständernas verksamhet, och det är derföre som jag, på grund af hvad jag nu haft äran framställa, hos R.
St:r vördsammast anhåller : l:o Att alla Majorerne vid Art:t erhålla samma lön som nu är föreslagen för ÖfversteLöjtnanterne vid vapnet, eller 4,500 R:dr r:mt. 2:0
Att de i och för tjenstgöringens bedrifvande nu redan till Kaptener i Reg:tet befordrade Löjtnanterne vid Arbt erhålla löner såsom yngre Kaptener. 3:o Att Löjtnantsgraden inom Arbt, såsom hitintills, biifver en klass med den för första Löjtnanten föreslagna lönen af 1,200
R:dr, så vida ej, som riktigare vore, lönen blefve 1,500 R:dr runt.
Den 3 December e. m. 221 4:0
Att UnderLöjtnant af Art:t, som vistas vid högre artilleriläroverket, får under denna tid ett årligt stipendium af 300 R:dr r:mt, så vida ej hans lön på stat blifver, som riktigare vore, 1,200 R:dr r:mt.
Äfvenledes hemställer jag vördsammast att R.
St:r ville: 5:o
Med bibehållande af en sergeanlsklass inom Art:t tilldela alla Sergeanter vid Arl:t samma lön af 500 R:dr, som är föreslagen för den nybildade l:sta klassens Sergeanter. 6:0
Åt alla Cheferne för de värfvade Reg:tena gifva samma lön som nu är föreslagen för Chefen för Gardet till häst, så vida de ej kunna få, som riktigare vore, en lön af 7,500 R:dr r:mt.
Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., hade inlemnat följande motion :
För den obetydliga båtfart, som i början å Strömsholms gamla kanal bedrefs, var saknaden af utrymme för slussverkets behof mindre känbart; men sedan kanalen, med sina 26 st. slussar, af nya bolaget blifvit ombyggd till sådana dimensioner, som den högst betydligt utvidgade trafiken kräfver, och detta bolag har sig ålagdt, att i all framtid underhålla denna, med stora upoffringar af enskildta och af Staten, vackra och vigtiga kanalbyggnad, måste hvar och en finna, att detta åliggande blifver alldeles omöjligt att fullgöra, så vida ej kanalverket kommer i besittning af tjenligt belägen jordrymd vid dess ändpunkter, till anläggning af magasiner, skjul, bostäder åt upbördsmän och vaktbetjening m. m.
I hela den civiliserade verlden lärer väl icke heller finnas något större kanalverk, som saknar dylika uplagsplatser, och emot Götha och Hjelmare kanal har Staten i detta afseende varit serdeles frikostig.
Strömsholms kanal fraktas in årligen mer än 150,000 skepp:d jerneffekler, och, när han blifver fullbordad, är all anledning att detta belopp skall fördubblas.
Område för dessa oumbärliga anläggningar är redan utsedt och lagdt på karta.
Det utgöres af en stenbunden, för odling all deles omöjlig udde, belägen dels å Strömsholms kungsgårds, dels å länsmansbostället Horns ägor, utgörande den förra ägovidden T:l:d. K:l:d. — 15,4, den sednare 4. 9 6, eller tillsammman 4, 25,3; hvilken ägovidd Staten och Kronan till kanalverket, utan ringaste skada, kan afstå.
Skulle ersättning till nuv:de innehafvare af bostället ifrågakomma, lärer densamma af kanalbolaget villigt utgöras.
Jag hemställer således, att R.
St:r för deras del behagade medgifva, att den mark, till högst 5 t:l:ds vidd, som kanalverket till uplagsplats, magasiner och bostäder kan behöfva, och hvilken är belägen dels på Strömsholms kungsgårds, dels på länsmansbostället Horns ägor, må till kanal - 222 Den 3 December e. m. verkets fria disposition, för berörda ändamål, såsom kanalbolagets egendom uplätas.
Hr Liljenstolpe, Axel Fredrik, hade inlemnat 2:ne så lydande motioner: l:o.
Inom Bygdeå socken uppe i Norrland, å en liten utjord, bor, sedan många år tillbaka, en af Högstsalige Konungarne Carl den I3:des och Carl den 14:de Johans tjenstemän, G6 år gammal, medellös och af långvarig sjukdom hemsökt: f. d. IIofNot. vid de år 1844 upbäfda K. BorgRine, JurisKandidaten Johan Haeggström.
Såsom qvasi kamrat med den gamle f. d. HofNot., enär jag under flera år hade Nåd. förordnanden såsom ledamot dels i Nedre, dels i Öfre BorgR:n, vågar jag, uppå hos mig derom gjord framställning utaf en den gamle f. d. tjenstemannens ännu qvarlefvande kamrat och sanno vän, till R. H.
St:rs icke sällsporda välvilja och behjertande anmäla den meddellöse, numera sjuklige och orkeslöse samt åldrige f. d. tjenstemannens vördsamma, på rättvisa och billighet grundade — jag vågar nära nog säga — anspråk på denna välvilja, detta behjertande, eller att komma i åtnjutande af under mera än 4 år förlorad pension, med tillsammans, på en gång, 850 R:dr 16 sk. b:ko.
Haeggström blef, efter vid Upsala Akademi aflagd JurisKandidatexamen, år 1815 antagen till Auskultant i K. Svea HofRätt, 1816 vice HofNot. samt 1817 i Nåder utnämnd till ordinarie HofNot.
Lönen utgjorde icke mera än 200 R:dr b:ko och upbars, i likhet med Rikets öfrige embets- och tjenstemäns, uti K. StatsKont.
Sedan Konung Carl den 13:de år 1818 aflidit, öfverläto väl R.
St:r åt Konnung Carl den 14:de Johan att, emot en bestämd årlig summa af statsmedlen, efter eget" godtfinnande dermed aflöna
Dess hofstat; men R.
St:r medgåfvo, det oaktadt, att de äldre hofvens embets- och tjenstemän, tillhörande förra Riksstaten, fingo, i stadgad ordning, vid deras afskedstagande, åtnjuta, på sätt förut vid Kongl, dödsfall varit öfligt, deras lön såsom pension.
En stor del, som ägde äldre fullmakter, sökte då afsked och fingo deras lön i pension på Konung Carl den 13:des indragningsstat; men andre åter förbjefvo fortfarande vid deras förra tjenstebefatiningar samt erhöllo, jemte nämnde pensioner, vid nya hofvet s. k. konstitutorialer 'och arfvoden.
De 2:ne HofNot:ne, deribland Haeggström, hvilka fortsatte deras tjenstgöring, tryggande sig vid deras gamla fullmakter, fingo sedermera upbära lönen på nya hofstaten.
Ar 1827 fann Haeggström, som blifvit gift och fått barn, de små tjensteinkomsterne icke tillräckliga för sin bergning och tänkte egna sig åt annan sysselsättning, samt gjorde försök med boktryckerirörelse; hvarföre han ock till K. M. ingaf underd. ansökning att K.
M. måtte täckas förunna honom, lika med andre Konung Den 3 December e. m. 223 Carl den 13:des tjenstemän, lönens åtnjutande ifrån den tid Haeggström erhölle Nåd. afsked ifrån hofnotarietjensten.
H. Ex. Hr Itiksmarsk:n, Haeggströms högste förman, understödde, på sätt bilagde underd. utlåtande litt.
Å. uplyser, Hajggströms anhållan; men K. M. förklarade, under d. 20 Juni 1827, att Hseggströms befattning ej vore så beskaffad hoftjenst, att sökanden vore berättigad till lönens bibehållande såsom pension, helst han innehaft hofnotarietjensten blott en kort tid före Konung Carl den I3:des död, hvarföre ock den underd. ansökningen sålunda blef i Nåder afslagen.
Tvenne år sednare förnyade Haeggström denna sin underd. afskedsansökning, med dervid fästadt förbehåll om lönens åtnjutande såsom pension.
Nåd. afsked beviljades honom d. 9 Okt. 1829; och dermed försedd vände sig Haeggström ånyo till K.