Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det lyckades för kommitterade för denna samlings grundande att samla penningebidrag och för de af kommitterade befullmägtigade vetenskapsmän att vid Londonerexpositionen göra en ganska rikhaltig samling af för ändamålet lämpliga expositionsartiklar, af hvilka en del redan hit anländt och är under uppställning och det öfriga i dessa dagar väntas anlända.
Men med dessa åtgärder till grundandet af den, till öfverlemnande åt Svenska Slöjdföreningen bestänida samlingen äro de insamlade penningarna åtgångna och kommitterade sakna medel så väl för bekostandet af tillämnade vidare uppköp af artiklar, som till framtida hushyra för samlingen och arfvode till dess vård och förevisning för allmänheten.
Då det är att antaga att Rikets ^tänder icke skola finnas likgiltiga för det med denna samling afsedda och af hvarje industriidkare lätt insedda vigtiga ändamål och icke skola utan medverkande understöd lemna det nyttiga nit och de ansträngningar, som uppenbarat sig uti samlingens anskaffning, vågar jag föreslå: att Rikets Ständer ställa till Kongl. Maj:ts disposition att, under de vilkor och förbehåll, som Kongl. Majit kan finna skäl att bestämma, till sagde
Tekniska samlings vård och förökning anslå en summa af 1,500 R:dr R:mt årligen under tre år.
Till tidens vinnande har jag ansett mig icke böra nu ingå i vidare förklaring rörande samlingens omfattning, anordnande och förvaltning, utan förbehåller mig att derom få lemna vidare meddelande till Stats-Utskottet, till hvilket jag anhåller att denna min motion måtte blifva remitterad.
Stockholm den 30 November 1862. P. H. Hesselgren.
532 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
N:ris 288 och 289.
JS/S ‘288.
Af Herr Hesselgren!
Angående förhöjdt anslag till reseunderstöd åt fahriks- och handiverksarbetare.
Majrts nådiga Proposition till Rikets Ständer finnes å Sjette Hufvudtiteln föreslaget såsom reseunderstöd åt fabriks- och handtverkSarbetare ett belopp af 3,000
Då det är en känd sak, att arbetarne pä sednare tiden med begärlighet sökt komma i åtnjutande af dylikt understöd, för att i främmande länder få tillfälle ytterligare utveckla sin konstskicklighet och då man kan taga för alldeles afgjordt att, med de mänga goda anlag, som frambringats genom den af Svenska slöjdföreningen iuratf. ade söndags- och aftonskola, deras antal år för år allt vidare vinner tillökning, torde tiden nu vara inne att uti anslaget göres någon förhöjning och vågar jag således för denna nyttiga, och af Rikets Ständer vid flera föregående tillfällen omhuldade samhällsklass göra vördsam framställning, att under nästa statsregleringsperiod för samma ändamål uppföres att utgå från Riksgäldskontoret årligen ett belopp af 4,500 R:dr R:mt.
Om remiss häraf till Höglofliga Stats-Utskottet anhålles vördsamt.
Stockholm den 30 November 1862. P. H Hesselgren.
JVS 289.
Af Herr D11 Illström :
Angående vissa bestämmelser i afseende å Statens stambana från Sjöberg, norr om. sjön Salen med flera ifrågasatta jernvägsstråckningar.
Ehuru utsigterna att erhålla en förändring i den af Kongl. Maj:t föreslagna rigtningen af södra stambanan torde vara ganska mörka, då förslaget grundar sig på ett fortfarande bibehållande af den origtiga indelningen af Statens stambanor, Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JV§ 289.
533 har jag likväl trott mig böra fästa rikets Ständers uppmärksamhet på vigten deraf att, innan arbetena norr om sjön Salen fortsättas, taga under noggrannt öfvervägande åtskilliga förhållanden, hvilka icke varit nog utredda vid de tillfällen Rikets Ständer under sednast förflutne riksdagar behandlat frågan om stambanornas rigtning.
Då Rikets Ständer vid 1853 och 1854 års riksdag först anslogo medel till Statens jern vägsbyggnader förklarade Rikets Ständer, uti underdånig skrifvelse af den 18 November 1854, sig anse anläggandet af en stambana mellan Stockholm och Göteborg i främsta rummet böra till verkställighet befordras.
Vidkommande åter den andra af de stambanor, för hvilka statsanslag under nämnde riksdag yrkats, eller jernbanan mellan Skånska kusten och Wettern, så hade Rikets Ständer fästat uppmärksamhet derå, att, genom en jernväg från någon af Skånes hamnplatser till Jönköping, kommunikations-systemet inom Sverige blefve fullbordadt till sina hufvuddrag, hvilka, elter hvad naturen sjelf anvisat, borde åsyfta att förena de stora insjöarne inom mellersta delen af riket mod hvarandra och med de haf, som omgifva landet.
Utförandet af jern vägs-stambanan mellan sydvestra kusten af Skäne och Wetterns södra ända syntes derföre Rikets Ständer ofördröjligen böra företagas samt nödiga medel dertill anslås. 1 öfverensstämmelse härmed anvisade Rikets Ständer vid nämnde riksdag en million Riksdaler Banko för påbörjande af en i rigtning ät Jönköping gående stambana frän Malmö till den pä nordliga sidan af sistnämnde stad belägna punkt, hvilken Kongl. Maj:t funne lämpligt bestämma.
Det synes uppenbart att, vid den tid nämnde anslag beviljades, frågan om stambanornas rätta läge befann sig uti ett alldeles outredt skick, hvilket ock bekräftas deraf, att Rikets Ständer vid samma riksdag beviljade ett särskildt anslag af 60,000 Riksdaler Banko för anställande af noggranna undersökningar i statsekonomiskt och topografiskt afseende samt uppgörande af förslag till jernvägars rigtning, anläggningssätt m. tn.
Sedan Kongl. Majit, i anledning häraf, uppdragit åt en särskild kommitté, bestående af Chefen för Topografiska korpsen, General Akrell, Chefen i Väg- och Vattenbyggnads-styrelsen, v. Sydow, och Grefve A. v. Rosen, att uppgöra förslag till stam-jernbanornas rigtning m. m.. afgäfvo desse konunitterade den .30 September 1854 sitt till trycket befordrade betänkande i ämnet, deruti, bland annat, föreslogs, att de såkallade stambanorna mätte blifva fem till antalet, nemligen: l:o.
Vestra stambanan, från Stockholm, norr om sjön Mälaren, till Göteborg; 2:o. Norra stambanan öfver Giresta och Upsala till Gefle; 3:o.
Nordvestra stambanan öfver Christinehamn och Arvika till Norska gränsen; 4:o.
Östra stambanan från Stockholm öfver Södertelje, Cathrineholm, Norrköping.
Linköping, Mjölby och Tenhult till den södra vid Götaström och med utgrening till .Jönköping; samt 5:o.
Södra stambanan, utgående från den vestra vid Falköping öfver sjön Stråken, Axamo, Götaström, Lagaå-dalen, till Malmö, med bibana från Axamo till Jönköping.
Att detta förslag, hvilket i viss män syntes vidhålla den vid Köping—Hultbanan följda principen, att jernbanorna borde sammanbinda de stora vattendragen, icke understöddes, hvarken af Chefen för Statens jernvägsbyggnader, Öfverste Ericson, eller af Kongl. Maj:t och Rikets Ständer, är allmänt bekant.
Deremot blefvo följande, af Kongl. Maj:t i dess nådiga Proposition framställda principer i 534 Motioner i Borgare-Ståndet 1862. 289. afseende på stambanornas rigtning fastställda, hvilkas rigtighet svårligen torde kunna bestridas, nemligen: att de stambanor, som pä Statens bekostnad byggas, böra framdragas förnämligast genom de orter, hvilka, i anseende till sin aflägsenhet från vattenkommunikationer, af dessa icke kunna draga fördel; att följaktligen en stambana blott undantagsvis bör i en längre sträckning framgå parailelt med en närbelägen segelled, men deremot korsa eller beröra densamma vid sådana punkter, iler den inre rörelsen antingen redan befinnes eller kan emotses blifva för vissa orter koncentrerad; samt att afståndet emellan stambanornas ändpunkter i möjligaste mån bör förkortas, till besparing såväl i byggnadskostnad som i tid och transport-kostnad, dock under iakttagande af att, så vidt sådant utan längre omvägar kan ske, stambanorna jemväl beröra de punkter, som, i följd af ett för inre rörelsen gynnsamt läge eller af större produktion, mest liro i behof af kommunikationer och väl belägna för bibanors anslutande.
Efter långvariga öfverläggningar i den vrgtiga frågan komino Rikets Ständer, enligt hvad deras underdåniga skrifvelse af den 16 September 18.57 innehåller, till den åsigt, att i fråga om antagande af ett visst system, omfattande alla de jernvägsanläggningar, sorn uteslutande af Staten skulle bekostas, sådant vore alltför tidigt, enär nödiga undersökningar ännu ej hunnit företagas, samt att ett utaf Rikets Ständer antaget jernvägssystem ingalunda kunde betrygga detsammas fortsatta tillämpning och fullföljande, — enär kommande Ständer i allt fall vore oförhindrade, att, vid anvisande af de nödiga anslagssummorna för arbetets fortsättande, meddela sådana förändrade bestämmelser, att derefter skedda jern vägsarbeten komme att i väsendtlig mån afvika från hvad derom vid föregångna riksdagar blifvit beslutadt.
Rikets Ständer hade derföre, oberoende af nämnde system, öfvervägt hvilka jernvägsanläggningar under närmaste statsreglerings-period borde på allmän bekostnad bearbetas, saint dervid beslutat, att, förutom anslagen till vestra stambanan, anvisa för södra stambanans fortsättning ifrån Lund till norra ändan af Finja sjön, 4,365,000 Riksdaler samt för arbetena å södra Stambanans norra del frän Falköping till Jönköping 1.300.000 Riksdaler, förutom särskilda anslag till bangårdar och verkstäder.
Äfven vid denna riksdag hade dock Rikets Ständer kommit i erfarenhet deraf, att frågan om banornas rätta läge, i brist af nödig kännedom om landets beskaffenhet, befunne sig i ett alltför outredt skick, i följd hvaraf Rikets
Ständer anvisade ett särskildt anslag af 150,000 Riksdaler Riksmynt tor företagande af noggranna, icke blott tekniska och topografiska, utan äfven statistiska undersökningar; och blef äfven nu en särskild kommitté tillsatt, till hvars ordförande utnämndes Chefen för Statens jernvägsbyggnader, hvilken kommitté den 8 November 1859 algat sitt i flera hänseenden högst sakrika betänkande, hvilket till väsendtlig del legat till grund för det beslut Rikets Ständer vid sistlidne riksdag fattade i frågan om södra stambanans rigtning, och hvarigenom bansträckningen frän Finjasjön genom Laga-dalen till Jönköping utbyttes mot en östligare sträckning mot sjön Halen till Nässjö.
Men äfven nu bibehöllos de oegentliga benämningarne af Södra stambanan för att dermed beteckna sträckningen från Malmö öfver Nässjö och Jönköping till Falköping samt af Östra stambanan för sträckningen från Cathrineholm öfver Norrköping, Linköping och Mjölby till Nässjö, i stället att förändra benämningarne så, att man med Södra eller Sydöstra banan betecknade sträckningen mellan Malmö Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 289. 535 och Cathrineholm, samt deremot betraktade sträckningen emellan Falköping öfver Jönköping till Nässjö såsom en sammanbindning sbana mellan Vestra och Södra (eller Sydöstra) stambanorna.
Man korn genom ett sådant bibehållande af de gamla benämnirigarne Södra banan (Malmö-Nässjö-Jönköping-Falköpings-sträckningen) och Ostra banan (Nässjö-Mjölby-Norrköping-Cathrineholms-sträckningen) i nödvändighet att först yttra sig om södra banans lämpligaste läge, med afseende på dess förening med vestra stambanan, i stället för att i främsta rummet undersöka lämpligaste sträckningen af en stambana mellan Malmö och Cathrineholm.
Följden häraf blef naturligen den, att, sedan man, för att icke låta södra stambanan alltför mycket aflägsnas från Jönköping, bestämt
Nässjö såsom den nordostligaste punkten, för denna bana, man sedermera, vid bestämmandet af Östgöta-banans rigtning, måste utgå från Nässjö och låta denna bana, i strid med de förut antagna principerna, löpa, parallelt med Wettern på ett afstånd från denna stora segelbara sjö af endast 2 å 3 mil.
Kommittéen, som visserligen synes insett den stora inkonseqvensen i sitt förfaringssätt härutinnan, har i sitt betänkande sökt gifva skäl för denna behandling af den vigtiga frågan.
Det heter nemligen uti betänkandet: ”Om kommittéen, trots betydliga lokalhinder, försökt att utstaka linien från ”Linköping, öster om sjön Sommen, för att såmedelst gifva östra stambanan ett mera "centralt läge genom det 12 mil breda landet emellan Östersjön och Wettern, så ”hade sedermera dels en omväg, för att träffa södra stambanan, ej kunnat undvi”kas, dels det utmärkt folkrika och bördiga slättland, som banan nu genomskär ”och berör emellan Linköping och Mjölby, blifvit till skada för rörelsen aflägsnadt ”från jernvägen.”
Det synes således häraf, att egentliga skälet hvarför Östgöta-banan skulle komma att anläggas utefter Wettern, varit det, att södra stambanans nordostligaste punkt icke blifvit förflyttad mera östligt, så att banan ifrån Malmö till Linköping blefve i möjligaste mån förkortad.
Då likväl kommittéen icke kunnat eller velat framkomma med ett sådant skäl, har kommittéen, såsom nyss är närnndt, sökt göra troligt, att på östra sidan om sjön Sommen skulle förefinnas så betydliga lokalhinder, att all tanke på stambanans framdragande i denna rigtning borde öfvergifvas.
Det händer understundom, att man lyckas sä ofta upprepa en obevisad sats, att densamma slutligen anses såsom ett axiom, som icke behöfv.er bevisas.
Sådant har förhållandet varit med uppgiften om de betydliga lokalhindren, hvilka skola ligga i vägen för stambanans framdragande öster om sjön Sommen och hvarigenom banan eljest skulle erhållit ”ett mera centralt läge genom det 12 mil breda ”landet emellan Östersjön och Wettern.”
Jernvägs-kommittéen ansåg nemligen icke ens behöfligt att låta undersöka utförbarheten af en jernbana förlagd i kortaste rigtningen mellan sjön Salen och Linköping, d. v. s. pä östra sidan om sjön Sommen; och fruktan för att i denna del vinna visshet om verkliga förhållandet har inom åtskilliga delar af de orter, som skulle gynnas af den mera vestliga sträckningen, varit så stor. att man med ali kraft sökt motarbeta en noggrann och fullständig undersökning om verkliga förhållandet.
Det har dock genom ihärdiga och nitiska bemödanden inom åtskilliga delar af Östergötland och Småland lyckats att sammanbringa de för en sådan undersökning erforderliga medel, hvarefter Kongl. Maj:t, uppå derom gjord underdånig ansökning, under den 16 sistlidne
Maj behagade i nåder anbefalla Chefen för Statens jernvägsbyggnader låta, på de enskilde subskribenternas bekostnad, verkställa de ifrågavarande undersökningarne samt att derefter med eget betänkande i ämnet till Kongl. Maj:t inkomma.
Den ifrågavarande undersökningen har derefter under förliden sommar blifvit verkställd med all den 536 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JYs 289. noggrannhet, sorn den korta tiden och de inskränkta tillgängarne niedgifvit.
Enligt Chefens för Statens jernvägsbyggnader till Kongl. Majit afgifna underdåniga memorial har anläggningen af en jernväg från sjön Salen, på östra sidan örn Sommen, till Linköping befunnits icke allenast utlörbar, utan ock 10,450 fot kortare än den föreslagna vägen på vestra sidan; och beträffande de förespeglade lokala svårigheterna för en anläggning pä östra sidan, så synas desamma, jemförda med de svårigheter, hvilka pä flera ställen förekommo på den redan fullbordade Vestra stambanan, icke i ringaste mån förefinnas; hvilket bäst synes deraf, att kostnaden för 17 mil 9,200 fot, eiler nära 17 | mils jernväg endast utgör 12,465,428 R:dr eller omkring 722,000 Ridr per mil, då deremot, enligt bilagan litt.
V. till Stats-Utskottets betänkande N:o 56 vid sistförflutne riksdag, anläggningskostnaden för Askersund— Örebro upptages till 953,900 R:dr per mil.
Jemförd med kostnaden för den af Kongl. Majit nu föreslagna jern vägs-sträckningen mellan Cathrineholm och Norrköping, hvilken för 4 mil 25,930 fot eller närmare 5 mil utgör 4,934,053 Ridr, visar sig anläggningen för vägen öster om Sommen särdeles lätt och billig, enär vägsträckan mellan Norrköping och Cathrineholm skulle komma att kosta omkring 990,000 Rubner mil ellen nära 270,000 Ridr mera per mil, än den för sin eländighet förkastade bansträckningen öster om sjön Sommen.
Visserligen är det sannt, att man genom mångåriga undersökningar och derigenom vunna förbättringar i planerna för väganläggningen vester om sjön Sommen vunnit en sådan nedsättning i kostnads-förslagen, att kostnaden för denna väg, som upptages till 17 mil 19,650 fot, eller något mer än 17^ mil, kunnat beräknas till endast 11,918,286
Ridr eller omkring 691,000 Ridr per mil; men denna skilnad, sorn för hela vägsträckan skulle uppgå till 547,142 Ridr, är dock icke af någon betydenhet, ifall det skulle befinnas, att sträckningen öster om sjön Sommen i öfrigt vore för landet gagneligare och af behofvet mera påkallad, än den vestra.
Det torde ock med ali visshet kunna antagas, att genom noggrannare och fullständigare undersökningar, än de, sorn under den korta tiden af endast 4 månader under innevarande års sommar, medhunnits och med de ringa tillgängarne kunnat bekostas, nan skall lyckas så förbättra planerna för en jernväg öster om'
Sommen, att icke allenast våglängden skall blifva betydligt kortare än som nu uppgifvits, utan ock lutnings- och kröknings-förhållandena blifva betydligt förmånligare än som vid den första undersökningen visat sig, och att, tili följd häraf, icke allenast den högre kostnaden, utan äfven öfriga omständigheter, sorn blifvit anförde mot den östra rigtningen, skola så utjemnas, att förmånen af den östliga rigtningen framför den vestliga skall blifva alldeles påtaglig.
Uti Chefens för Statens jernvägsbyggnader ofvanberörda underdåniga betänkande förekommer visserligen, att linien från Falköping öfver Jönköping och Tenhult, för att träffa östra alternativet, måste förlängas med 1 mil 10,000 fot, till följd hvaraf en förökad kostnad af omkring 820,000 Ridr skulle uppkomma, så att verkliga prisskilnaden till fördel för vestra linien skulle utgöra 1,367,142 Ridr, Denna anmärkning försvinner dock, om man besinnar, att södra stambanans nordostligaste punkt blir förflyttad en mil 10,000 fot öster om Nässjö samt följaktligen kommer att gagna en vidsträcktare ort, än om den blott berörer Nässjö.
Besinnar man derjemte att möjligheten af en bibanas anläggning ifrån Jönköping öfver Nässjö och Ekesjö till Oscarshamn härigenom betydligen underlättas, mäste ock medgifvas att kostnaden för den tillökade våglängden icke bör eller kan upptagas såsom någon tillökad kostnad för bananläggningen emellan Malmö och Cathrineholm.
Deremot Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
J\å‘ 289. 537
Deremot kan med skäl påstås, att om'jernvägen förlägges öster om Sommen oell i sådan rigtning, att densamma komme i Kinda båtleds grannskap, kostnaden för anläggningen af den för hela Kinda-orten samt trakterna ända till Wimmerby eljest jå högst behöflig^
Kinda kanal, kunde undvikas, hvarigenomgskulle uppkomma en besparing fullt motsvarande det belopp af 1,367,142 R:dr, hvarmed kostnaden folden östra sträckningen beräknats komma att öfverstiga den vestliga.
Jag hyser dock den föreställningen, att med anläggningen af vägen mellan Jönköping och Nässjö, äfvensom mellan sistnämnda ställe och den punkt, der .Jönköp ing-Nässjö-vägen skulle träffa den östliga rigtningen, kunde anstå intill dess vägen från norra ändan af sjön Salen till Cathrineholm^blefve fullbordad: samt att den kostnad, som härför blifvit beräknad, bättre och gagneligaregkunde användas om det erforderliga beloppet ansloges såsom bidrag för Östgötabanans fullbordande.
Enligt Kongl. Maj:ts nådiga Proposition äro för vägen mellan Nässjö och Tenhult, utgörande 2,14 mil, begärde Pair 1.479,120*. — och för vägen mellan Tenhult och .Jönköping, utgörande 1,50 mil, R:dr 1,324,000. — eller för 3,64 mil, tillhopa K:drJ2,803.120, — för hvilken summa skulle kunna byggas nära 4 mil af Östgötabanan, hvarest tillgångar torde kunna beredas för denna banas fullbordande genom minskning af begärda statsbidrag för andra mindre nödiga banor.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra samt på de flere skäl som förclinnas men hvilka det biefvé alltför vidlyftigt att i en motion fullständigt utveckla, får jag vördsamt föreslå, att Rikets Ständer måtte besluta: l:o.
Att Statens stambana från Sjöberg, norr om sjön Salen, bör utläggas i så ostlig rigtning som omständigheterna medgifva, för att vinna den kortaste förening mellan Malmö och Linköping; 2:o.
Att med byggandet af den föreslagna jern vägssträckningen mellan Nässjö och Jönköping skall anstå intill dess stambanan genom Östergötland blifvit fullbordad; 3:o.
Att de medel, som blifvit afsedda för sträckningen mellan Nässjö och Jönköping, eller 2,803,120 R:dr, måtte anvisas*'för Östgötavägens fortsättande; samt 4:o. Att Rikets Ständer måtte anslå i öfrigt erforderliga medel för stambanans fullbordande genom Östergötland under nästinstundande statsreglerings-period, och det ehvad jernvägen, enligt Rikets Ständers blifvande beslut, bör anläggas öster eller vester om sjön Sommen.
Om remiss häraf tili Höglofliga Stats-Utskottet anhålles ödmjukligen.
Bih. tihl B.
Prof. 1862 & 1863. 11 Sami 3 Afd. 538 Motioner i Borgare-Ståndet 1862.
JS/2 290. JW 290.
Af Herr Swärtz ,* Angående vissa ändringar i Kongl. Förordningen om Kommunalslyrelse i stad den 21 Mars 1862.
' Uti underdånig skrifvelse den 26 Oktober 1860. i anledning af Kongl. Majrts nådiga skrifvelse, med det af Kommitterade afgifna underdåniga betänkande och förslag angående Kommunal-styrelser, yttrade sig Rikets Ständer vid § 4 i förslaget till Förordning om Kommunal-styrelse i stad på följande sätt: ”En af de hufvudsakligaste bristerna i städernas kommunalväsende, sådant detsamma för närvarande är ordnadt, ligger, såsom redan är antydt, deruti att, i följd af den privilegierade ställning det egentliga Borgerskapet innehar, hela den öfriga stadsbefolkningen är utesluten frän deltagande i stadens vigtigaste kommunalangelägenheter, såsom förvaltningen af stadens egendom, tillsättandet af de municipala embetsinännen o. s. v., likasom å andra sidan Borgerskapet, ensamt eller i förening med fastighetsegarne, har att draga åtskilliga kommunalbördor, från hvilka stadens öfriga medlemmr äro befriade.
Också hafva Rikets Ständer uti den underdåniga skrifvelse, som föranledt nu förevarande lagstiftningsarbete, med anledning af detta förhållande, bland annat, yttrat, ”att den reform af städernas municipalväsende, som vore af verkligt behof påkallad, borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter.”
Kommitterade hafva dock i denna del icke följt den af Rikets Ständer lemnade antydning, utan ansett sig förhindrade att i de burskapsegande stadsmedlemmarnes särskilda rättigheter och skyldigheter göra någon rubbning, hufvudsakligen derföre att desamma till en del stödde sig på stadganden i grundlagen.
Men äfven om giltigheten af detta skäl erkännes, såvidt detsamma har tillämplighet, så torde detsamma dock icke kunna åberopas såsom stöd derför, att de icke burskapsegande stadsmedlemmarne fortfarande icke skulle ega att deltaga L sådana särskilda kommunala rättigheter och skyldigheter, som icke omförmälas i grundlagen; och Rikets
Ständer anse derföre för sin del förevarande § böra lyda sålunda:
I såväl de kommunala rättigheter, hvilka hittills uteslutande tillkommit burskapsegande borgare, som de särskilda skyldigheter af nämnda art, hvilka sådana borgare ålegat, ega jemväl de. hvilka jemlikt § 3 äro medlemmar af stadskommunen, taga del, såvida icke samma rättigheter och skyldigheter äro genom Rikets Grundlagar vissa klasser af stadens medlemmar särskildt förbehållna.” Sedan Rikets Ständer på ett så otvetydigt sätt, som här skett, uttalat sig hysa den åsigt, att reformen af städernas municipalväsende borde fotas på grundsatsen af alla stadsinnevånares likställighet i kommunala rättigheter och skyldigheter, mäste det väl få anses hafva berott endast på någon tillfällighet, att Rikets Ständer, uti förberörda underdåniga skrifvelse, lemnat utan anmärkning § 71 uti Kommitterades ofvan omförmälda förslag, hvilken § var af följande lydelse:
Motioner i Borgare-Ståndet 1862. JW 290.
539 ”Der i Lag .eller allmän Förordning stadgadt är, att burskapsegande medlemmar af en stadskomraun skola ensamt utgöra bidrag till viss utskyld, eller att någon stadsutskyld skall efter andra, än de i denna Förordning bestämda, grunder utgå, eller att vissa ''rån skattskyldighet till staden eljest befriade innevånare skola till fyllande af särskilda behof bidraga, gälle till efterrättelse hvad i thy fall förordnadt är.”
Följden häraf har emellertid blifvit den, att §§ 4 och 58 i Kongl. Maj:ts nådiga Förordning mn Kommunalstyrelse i stad den.21 Mars 1862, hvilka §§ pätagligen grundats på Rikets Ständers behandling af ärendet, innehålla: § 4.