Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Md detta tilfälle kan jag dock ej undgä nämna en ännu ho- mig upstädd betänklighet.
— Lagen och billigheten instämma deruti, at jugen fär dbmma uti egen sak, och dä något stall afflutas 2:ne Parter emellan, sä böra begge sä bewaka sin rätt.
Detta inträffar ej nu — wi äro den ena Parten, och tillika Domare.
Oen andra Parten, Tjenstehjonet, är deremot ohörd och utan förswar.
Fä lära kunna frikalla sig isrän den menstliga swaghete» at stundom se saker frän en orätt synpunkt, dä egna in« teressek eller fördelen är dermed förcnt.
— Jag skulle säsedes ansett detta stäket wara tilräckrligt, för ak afskräcka mig ifrän ak uti denna saken meddela mina tankar, vm jag icke more fbrnstssad, at en Nödig Konung med upmärksamhct stärstädade mina och tjcnstehjonekS ömsesidiga rättigheter, och om jag icke uti Ridderstap.tS och Adelnrättwisa vmpröfwani-e och Oom, -wilken sednare ej kan grunda- pä annat än wälwitja ock medlidande mot den lägre och behöfwande Oiasten af Medborgare, ägde en borgen för at ek misstag af mig ej kan wäll» et beslut som skulle mot min wilja stada den tjenande, slti förlitan beruppä och aldenstund jag anser alla inkast och äriydringar böra göras, dä det rbrer et ämne af den b«tp« berthel-som detta, sä wägar jag til Höglostige Ridderstam V-t- och Adeln- mogna stärstädanbe hemställa, LA Oecvnomie-Utskottets projeÄsrssts Tjenstehjons-stabgj följande delar bör ändras och rattas. §. i. innchäller. pä
Landet bör icke eller nägon fia undandraga sig årstjenst, som ej haf. rver Landtbruk a Hemman eller Torp.
Man »väntar förgäfwes ak et Land under twängS Lagar befolkas.
Ocrtil fordras fullkomligaste frihet, at bo der »nan be. hagar och idka den näring sorn instämmer »ned betz lynne och kroppsstyrka, utan klander och Stal af hwrm som hälst.
I stället för at befordra folkökningen, som är »verksammaste driffjädren til Lanvtbrukets uphjclpande, och säkraste medlet för at skaffa Jordbrukaren litzäng pä Tjenstefolk för billiga wilkor, sä har Osconomis-Utstot. tet i min tanka föreslagit i denna §. det wäsenteiigaste hindret, och fräga kunde kanske deraf upkomma, om 177a ärs utfärdade Nädiga Författning för JnhyseS-hjon stul. le äga beständ.
Jag yrkar derföre at §.
1. mätte sälun. da ändras» "Pä Landet »nä hwar och en sig nedsättamed eller utan Jordbruk, och idka ben näring som honom bäst synes til betz bärgning, allenast han betalar alla Uk» skylder."
Samma Z. stadgar, Barn sär ej öfwergis» rva Zöräldrar förr än 21 är.
Innan barnen hunnit til nämde älder, händer ofta at en af Fbräldrarne blifwit död, och den cfterlefwande ingätt uli nytt giftt stundom med en Make, som ej har den ömhet och godhet emot styfbarnct, som sig bör.
Dä blir Barnet nog ivan. lottadt, om det til 21 ärS äldcr skall stä under en sädan stjuf-faders eller sijufmodcrs wälde.
Männe derföre ej tu, den bör förkortas til 18 ärs älder, dä fbräldrarne redan njutit nägon belöning för deras skyldiga omsorg med Bars yrt tvid dcfl spädare Lider; §. z. Älägger Hcmmans-Ägarn ak asswara för Nybyggares och Torpares Krono-Utlagor.
Jag finner tvär detta billigt; ty i annor händelse kunde Kongl. Majit och K-rynay blifwa i osäkerhet om sina inkomster, hwi'ka Z NWlHM Nätts öhra Vara alfid lika:
Men jag befarsx deremot at en medellös Jordägare, som ej sjelf kan upod. la en öfwerflödig
Jord til sin och det Allmännas bästa, nödgas lämna den enda utwägen at »vinna et sä godt än. damäl, den nemligen at til en annan öfwcrläta en sädan Jord, för at ej möjligtwiS i swära är betungas äfwen med utgifter för en antagen Torpare eller Nybyggare.
Lnsteligt more det derföre om rt dylikt hinder kunde unbanrödjaS. §. 4.
Utsätter Legostämma til ben 2y September.
En uräldrig wana jemte utwägen för mihhuslMare och stundom för »»lindre bemedlade Husbönder, at genom förtidig försäljning af nybärgad Gröda kunna staffa
Lön til bet flyttande Tjcnstchjonct, tala endast för denna flytt, ningstid:
Men deremot blir den högst vlämpelig för de flere orter, son» tvid den tiden ännu hafwa sädén vbär. gad, Rägen osädd, och Äkcrn til nästa ärs tvärsöde vbe. redd, och det uti en ärstid, dä hwarjc wacker stund tik Bärgningens och Säningens »verkställande bör iakttagas, och man swärligcn kan fä lega nägon tik hjelp.
Om förra fbrmoncn upwäger wihk ej dcya senare olägenheter«e; jag »vägar at derföre tilstyrka at flpktningstiden mätte förändras.
Om ben inföll 2:ne gängcr om äret, wors bet kanske i flere afsecndcn det rättaste.
Husbonden kun. de dä hastigare mista et odugcligt Tjenstehjon, och det ätrr en swär Husbonde.
Oeras längre sammanwaro sta. dar bäda; stullc likwäl sä täta TjcnstehjonS,ombyten, i afseende pä de mindre ätföljande beswärligheter, förkastas; fä tilstyrkcr jag at fiyttningstiden blir vin Wären den 2s Nsrtii eller ben if ^ursii.
Oc» förstnämnde tiden synei flere afsecndcn wara den tjcnligastc, »nen i synnerhet este? man »vid samma tid merendels allmänt tilirädcr Jord § Landet, hä het ej blir en obetydlig förmon a! til lika tid kunna lega och antaga tjenstefolk.
Ocn sednare tiden ctz>s ler ben 15 ^sunii har deremot den förmon med sig, a§ ivid ven ärstidcn kan man lättast pä 8 dagar sakna tien. fiefolkct, och fä sit dä mindre angelägna arbete, medelst §s j bk fleste ytter säker tilgäng
xä legd- arbtare- rytt?- stäldt.
Jag tror mig ej böra upphälla Ridberffapet och Adela med uprepande af redan käade stäk, som hindra dea befarade folk-utflyttningen i fall fiyttninZStiden inföll vm Sommaren. §. s. utsätter upsäg-ninq-tiden tik endast z da» gar vm äret, ben 21, 22, 2Z junii.
En sä kort tid kan rj af nägon ordsak wara nödvändig, men vät lämna tik» fälle ät en illak och konstig Husbonde at twinga det enfaldigare Tjenstchjonet qwarblifwa i tjcnstcn emot ben fed, vare- wilja.
Upsägnings-tiden tycket mig utan olägenhet kunna börja-, hwad dag Husbonden och Tjenstehjonet, se» dan dr lärt känna hvarandra, behaga, och räcka til 2 mä, väder för flyttning-tiden. §. 6- omtalar vm OrlosS-Scdlarne- beskaffenhet sälunda ..
. eller gifrves den (OrlosS-Scdcln) annor, lunda än LjenstehjonetS fräc^d ar, och thed bewistlgen förtjent, bote 6 R:d. frr ff.
Husbonden mä» ste wara rätter man at dömma om TjcnstchjonetS förtjenst och honom tillätit sälcdeS at efter egit bepröfwandc för» fatta OrlofS-Sedeln.
LagenS ätgärd tillika med de utsat, te böter af 6 R:d. Z2 §., tycke- följaktcligcn warit orätt hit lämpade, och endast tjenande, at gifwa flere anlcdnin, gar til krocesier.
Jag prkar derföre pä det kraftigaste at utur §. utcfluteS sä wäl answarrt för OrlofS.SedelnS lydelse som bbterne.
Skall det qwarbliswa, sä utbeder jag mig at den Husbonde som vägrar gissa Tjenstehjonet en fädan OrlofS-Sedel, som dest förhällande förtjent, mätthöka dubbelt eller iz R;d. 16 K.
Ve» ena rättvisan
Lör wara emot de» andra.
Om -en 5 §. ändra- sä bör <äfwen 7 §. deref» Ser rättas.
H. is. omtalar mättelig husaga.
Vek ordet mättzrltg är nog obestämt.
En stark husbonde- mätteliga stag
EvMÄ för rt svagt och klent Tjenstehjon warg omLttrllAe.
Gädane exempel torde w! kunna päminna oss.
Jag stu!» le tro derföre at det ordet hu-aga kunde aldeles utesluta-; men om nägon anser det nödigt, sä mätte wiktnrn fä wara tilstädeS dä det utöfwaS.
Herr t^älerlxinrre, ^xel, upläste til krorseallet följande: WId öfwerläggningarne i Oeconcrmie-Utstottet om Tjenstehjon-^stadgan har jag prkat, at man borde börja med at bestämma bemärkelsen af ordet lösdrifware.
Jag trodde at ingen borde under en sä förhatlig bcnä-m» ning anses, som har et hemwist, föder sig genom sitt arbete, och statkar til Skaten.
Under dessa vilkor syncS hwarje Samhällets inwänarr wara fullt berättigad at njuta Samhället- skydd.
Den arbetande Olasson» medlemmar mätte wäl mindre än nägon annan Olais kunna anset wara Staten til last.
Sa fort en medlem, af hvilken Olols som hälst inom Samhället, begär brott, igenom svek eller väld »förrättar, genom tiggeri betungar nägon af Samhället- öfriga medlemmar?
synes han höra under Lagen- näpst.
Oetta gäller om Landstrykare och Lösdrifware.
Widare förekommer ordet:
Lättingar.
Detta ord anser jag äga en nog widsträckt och betänklig til, lämpning, dä wi fbrmodcligrn ej föresatt oss at bär stifta wid et Riksmöte ej ropwlenters.
Jag tror at det bäde strider mot tidehvarfwetS uplysning och en klok Stats hushällning- privcipe, at utfärda twäng-,lagar, som berättiga Krono-Bctjentcr, Wärfvare och elaka Husbönder at anställa männisto-jagter.
Jag tror äfwcn at Landtbruket- framgäng, i likhet med alla andra näringars, be, ror pä billiga och tydliga Lagar, likasom SamhällS.lugnet äfwen inom dr lägre Olasisrne beror och befrämja- säkrast af öfvertygelse» at deras naturligaste rättigheter ef kränkas af Zörfattniiigarne.
Wi äge en-Kongl.
Förordning af den 8 östsrtii 1770, som sä kraftigt fredar gift Tjenstefolk och alla 3nhpseS-hjon, at jag anhäller, Set de - 14 innehöll inlager och läggeS kil gr^nd för ben i frägawarande Tjcnstehjons-stadgan, at förekomma ben twätydighet som nu röjer stg och däraf upkommande misslydningar och processer.
Höglofliga Riddcrstapct och Adeln torde til» löta mig fä upläsar "Kongl. Majlis Rädiga Förordning, angäcnbe upmunkringar til Jordbrukets uphjclpande af ben 8 Klarus 1770." "HoS Oss hafwa Riksens Ständer tvid sist öfwerständne Riksdag i underdänighet anmält, huru som dervid efterseende af ordsaken, hwarföre de flere af Wäre til Jordbrukets uphjclpande utfärdade Nädlga upmuntringar icke haft den önskade weikan, funnit följande hinder der» uti äga synnerlig del- 1:0
Okunnighet om de i detta och andra hushälls-ämnen utkomnc Förordningar, hwaraf ofta händt, at en del enfaldige af Allmogen hyst den tanka at friskt och ungt folk bertil icke mä antaga-. 2:0 Twäng uti näringar och i synnerhet til ärstjcnst utan afseende om de äro gifte eller ogifte, zw At ben Mansperson, som funnes tjenstlös, blcfwc förfallen til Krigstjenst och änteligen 4:0 at en ogen Granne derföre, at skog och utmark wore odelt, ofta hindrar en idog at anlägga Torp och göra upodling.
Lil förekommande af sädane hinder för Jordbrukets upkomst, hnfwe Wi uppä Riksens
Ständers tillika gjorde undcrdäniga tilstyrkande, i Räder funnit godt, härmed at förordna, det böra alla de HushällSförfattningar som röra Nybyggen, Torp och Upodlingar, ärligen af Prcdikstolarne warda kundgjorde.
Derjemte skall ingen som trädt uti gifte och äger wisst boningsrum eller är ä wihk ställe boende, emot stn wilja til ärStjenst twingas; äfwcnsom icke heller nägon wara förfallen till krigstjenst, dä han det ej ästundar; och stall uti ostift mark, där tilfälle til upodlingar gifwcS, den ena grannen icke hindra ben andra at anlägga Torp, dä lika goda lägenheter i jemförelse af hwarS och ens Skatt-tal, kunnat Dara at iilgä; äfwmscm ock Nybyggen af ostift mark fg anläggas, om delägare sätta sig emot vL hindra nyodlingen.
För öfrigt wele Wi jämwäl til befrämjande af Torps anläggande, i Räder hafwa förundt hwar och en som hädanefter anlägger Torp ä hivad jord det wara mä, ak uti de 4 första arén wara fri för andra utlagor, än hälften af ben afgift Torparen och betz Hustru, han som Dräng och hon som Piga, erlägga bordt."
Anmälte? och emottogs en Deputation frän det Hedcrwärda Bondc-Ständet, anförd af Riksdagsmannen Pehr Jeppesson frän MalmöhuS-Län, som lil Ridderstapet och Adeln öfwerlcmnadc Ständets Lxtraäum ?rotocoili af den 26 Klajl, innehällandc dess instämmande med Borgarc-Ständets Beslut om en underdånig tacksägelse tik HanS Majrt för dess Nädiga eftergift af den andel i Bcwillningen, som SlatSwcrkct manligen tilkommit, samt Dess Nådiga försäkran at för Riksens Ständers Fullmägtigc i ösnyusn och RikSgälds-Lomoiret ärligen wilja läka upwisa det föregäcnde äret- afflutabe Riksstat.
Säsom ock
Ständets beslut at den ännu obctalte Utrikes gäld til omkring 16 Tunnor guld j Hamburger Lanco och Holländsk Lourent, hwarföre Statswcrket häftar, mä flyttas pä Riksgälds-Lontoiret och af detsamma betalas, sä wida de öfrige kelpeQIve
Ständen häruti instämma.
Deputstionen bcswaradeS och afträdde.
Kork derefter ankom en Deputation frän bek Högwördigc Präste-Ständet, anförd af Herr Bistopen Doctor 'VVmtzärd, sorn tilkännagaf, at Ständet stadnat i et lika b-slut med bet som här ofwanföre af Bonde-Stönbets D^puterriäe blifwit anmält, samt derjemte öfwerlämnade Lxuaämu krococolli af den 2Z Uaji rörande Lagfartens förkortande; af samma elslo angäende Gästgifwa - re-Ordningen; af den rtz^laji angäenbe Stängses-styldkg» heten, och af samma st-lo om FängarS fortstaffande» Oeputationen beswarades och afträdde.
Uplästcs följande af Herr Lilkveripnrre, ^rvv Ikrsc ingifne Oicbaman:
Som dct lärer wara stridande mot wcdertagik bruk» at hos Högloflig?
Riddcrstapet och Adeln föredraga nägr» ^lemorigler som inlämnas frän andre än Ridderstapetoch Adelns närwarande Ledamöter; sä warder detta af min Drodeer Majoren Lutias Lieie Silfversparre mig til framgifwandc anförtrodde Memorial, säsom innefattande hwad jag äfwen för egen del under denna öfwer» läggning ämnat anföra, och säsom min särskilt til ?rotocollet afgifne mening, härmedelst ödmjukeligen öfwer» lämnat: ädmjukaste kelemorlal!
I händelse det äger grund, at flyktntngskidcn PL kandet för Tjenstefolk ej more hoS Oeconomie-Utskvttct fbrcflagen at fä annan ändring än til nägon obetydlig tid af nägra dygn eller wecker; kan jag c) neka mig den tilfrcdsställelscn at fä inför Ridderstapek och Adeln upgif» wa be tankar jag fattat om nödwändlghcten af en i flere afseende» bättre flyttningstid.
Bäde l anseende til Konungens höga afsigt i ben» na del, och landels allmänna nytta, mäste dct wara ganska likgiltigt, om Tjenstehjon ä Landet flytta dea i OÄoder eller den 12, säsom det sägcs wara föreslagit; ingell ting annat syncS träffas derigenom, än oftast en god dek sämre wägar at färda de flyttande?
dä deremot Midsom» marstiden tyckes innefatta alla de fdrmoner som bör äspf» r«L wid »a förändrad flyttningstid» Krak, Manligen brukas nägra fridagar omkring flykt»
Kings dagen; ingen lär i afseende dcrpä, kunna neka, at de minsta sysstorne wid denna tiden försummas, dä deremot om Hösten altid är olägligt sakna hjelp wid dr trägna flerfalldiga bäde in - och ntsySstor dä wankaS:
— Glädjen som ofta lättar de tyngsta gbromäl, är äfwen af gammal plägsed bunden wid Midsommark-wcckan ända til uti den minsta koja; deraf följer, ak den flyttande antingen til tacksamhet der han warit, fägnas, eller tik wälkvmst dit han flyttar i muntert lag lärer känna stna medtjenare:
Jag frägar den som känner mcnnistoAylinck aldrig sä litet, männc ej detta gifwcr et förmänligare intryck, än at en kulen rägnig hbstcdag med Nerhlött bäde krepp och flyttsaker träda genast til HLstenS mindre behag» kiga yrken?
'Oetta ware uog om TjcnstchZonetr Förmä» nerne at de som i den framför alt angelägna Ladugärd-» skötseln sjrlfwa emottaga och inneberga kreaturens winter» fdrräd, äfwen komma at det upstllla, torde bfwcrwäga alla andra som kunna nämnaS:
Skörden och inbergnlngen af god eller sötig säd, sä widt dct ankommer pä mer el» ler mindre ihärdighet derwid, torde ' ^llcr wara likgiltig för dem som skola fä födan de et ord ingen ärstid synes tjenligare, och för at ej borttaga tid wid öfwcrläggningar ber den sä wäl bchöfwes, fbrbigär jag hwah mera kunde sägas för den af mig ansedde bästa flyttning-' tid; och will endast nägot tillägga om sä til sägande det enda inkast jag förmodar kunna med anseende af motskäl gjbras.
Dct torde pästäs at Allmogen wid Midsommarj» tibcn ej har tilgävg aflöna stt Tjenstefolk; lättaste swaret wore, at hwad bertil fordrat bör aftagas och för» wara- dä bästa tilgängcn^r; men om mänga sädaue hus» hällare ej fä supponerss, tror jag dock at i sednare tider lyckligen Swensta Skatt-allmogen hunnit dea förmögenhet at ben ej bör felat Oreöit at fä läna stt behof pä z ä 4 mänader eller längre, vm sä brhöfwcS; bä ben räntan säkerligen gör mindre förlust, än at för tidigs urtröska och brätt sälja säd för pcnningebehof; och om frälsebonde» nu i uplystare tider ej blifwit satt i en bäde för ägaren och Honom förmänligare belägenhet igenom häfwcriets utbyte til en riktig skatt; sä är det husbondens skyldighet ar emot säkerhet förskjuta honom sit behof i denna delen: dcflutom mä här lillätaS mig den anmärkning at wcrkcljgcn de fleste tjenande antingen uptaga det mästa af sitt lön Wär- och Sommartiden, för at handla med Wästgötharnc; eller ock hwad dubbelt fördcrfligarc är — pä Ocstit taga waror af dem, oftast til hela lönenS belopp: olycklighetcn af dcfla kringstrykande dagdrifwakcs rättighet at göra skada med sin handel, är kanske öfwer all bestrifning; men inledd pä ämnet, kan jag ej ätcrhälla en korrt målning af rätta förhällandet.
Det är lätt at begripa huruledes nära Norrska gränksen de ätkomma hwad som manligen nu inunder litet gles dräll, nägra band-bundtar och trädtallrickar Utgör Let mästa i deras päsar, nemligen Domulslärfter, Manchester, Linön, Sitzcr, ofta Laster och finare saker saknas sällan hos nägondera: et eller flere utländska fick-ur, och Läliga hästar är äfwen hwad öc weta utprängla, dä be komma och dcflutom beskatta hwarje by pä föda ät sig och sina dk.
Fä Ständspersoncr lära finnas okunnoga om at rätta anbudet uppä hwad Wästgöthcn begär, bör wara hälften eller högst 2-tredjedelar; men den enfaldigare Allmogen kan ej ens uptänka et sä grufwcligt skinnerie ä säljarens sida, utan nöjas om de fä afpruta nägra dre eller et par skillingar; hwad luxe» hos Allmogen härigenom stigit är -gonskenligt; tilönskandes worc at de kanske hundradctusentals dagSwärkcn som desie handlande bortkasta, mätte äterlämnas til Landtbruk och näringar.
Skadan som ben ifrän sit första ändamäl alldeles urartade Wästgöthchandcln ästadkommcr äfwen genom utförande af ganska betydliga summor Specie-mynt, och nn mera äfwen wärksilfwcr, til upköp af de oftast förbudnc waror som sedan oförsynt utprångla-, förtjcnar mxckcn upmärksamhek och man bör hoppas at icke egennpttan emot sä klara skäl och emot läaglig erfarenhet, skall längre förmä bemantla beha Landsfhrdcrfweliga, hittils sä godt som xrivilizieraoch under hwarjchanda stcnfagra xretsxrsr förswarade miflbruk, hwilka om de ock, säsom wid detta tilfälle, endast betraktas i deras fbrhällande til Tjenstehjon pä Landet, skulle gifwa tilräckelig anledning at utan än widare tids utdrägt, kraftigt mota denna werkcliga Landsplägcu Herr 8tjernelst, 8smuel, anmärkte ak i 1^ §. af xrojeäet til Tjenstchjons» Ordningen stadgas, det Tjenste- eller Arbetshjon som bär ljus utan lyckta eller annor lös och bar eld i uthus eller pä gärdar m. m. skall plikta i R:d.
Z2 fl. och dcflutom sitta 2:ne Söndagar i stocken; och at til samma plikt ware den förfallen som tvet sädant wara stedt och bet icke angifwer.
I anledning häraf wille han fbrfräga sig om, i fall Husbonde ser Tjenstehjon bära bar eld, han äfwen skulle sitta i stocken eller ock blifwa TjenstchjonetS angifware och H.Äorj samt hwarest han skulle angifwa det.
Han trodde ej at meningen kunde wara sädan; hwarfbre det wore nödigt vt gifwa §. en större tydlighet; äfwenwäl anmärkte Herr Lcjernistct huruledes stadgat är, bet fosterbarn och egna barn stola wara hemma hos Föräldrarna til befl de fyllt 2i är, och önstade han at detta mätte förändras til iz är.
För öfrigt förenade han sig med hwad Frihcrrar Knäbeck och Zistverlcböist sanik Herr 8i1kveripsrrL anfördt.
Grefwe Ivlörnsr^ H.äc>ik Loran, upläste följande:
Utan at wara ledd af en otidig granstnings-andck nödgas jag bekänna at jag icke utan förundran läst följande ingress til Tjenstchjons-stadgan:
Inga Lands» strykare.
Lösdrifware, Lättingar elier andre
In - hyseöl-jon än de hwilka af särstrlte Zärfattnin, gar njuta skydd, ware sig af man- eller qwinnokön, böra talas hwarken i Gtäderne eller pä Landet.
Deri första fordran för godheten af cn Lag, är näst dess billighet, dcn, at Lagen stall förete et bestämdt begrepp.
Men den som icke känner eller har tilfälle at jemföra alla särskilta Författningar, stall omöjligare efter läsningen af denna punQ, kunna säga hwcm som bör ansesom Lösdrifware eller c), och kanske torde man efter at hafwa forstat i alla desse Författningar ändock hafwa smärt nog at afgöra det.
Utan at ingö i undersökningen huruvida et
Samhälle har rätt at bcröfwa nägon af desi medlemmar, som icke är brottslig, LagcnS beskydd, instränkcr jag mig wid at anmärka, det LagcnS fordran icke kan sträcka sig utöfwcr dcn Snrantie som af hwarje Ledamot i Samhället kan begäras för iakttagandet af dess mcdbor, gerliga plikter.
Men hwar och cn som med stt arbete kan förtjena födan, utan at mara andra til tast, och som upger et wisst ställe där han är redo at emottaga Lagens talan, hvar och en sädan tyckeS mig tilräckeligcn tilbjuda Samhället denna Sarantie och bör säledeS icke kunna bcröfwas Lagens beskydd.
Jag tror derföre at wilkoren af näringssätt och hemwist, pä et mera tjenlig! sätt än det af Omnesticitö, skulle här tjena a t bestämma Definition af Lösdrifware och det är denna som jag tror bet framför alt är angeläget al bestämma.
Herr Probsten (renngius har för öfrigt pä ek gansta uplpsande sätt utwccklat de grunder som wid rir Tjenstehjons.stadga böra antagas.
Jag hade önskat at dessa wid dess författande sätt komma under närmare öfwerwägande.
Emedlertid utbeder jag mig endast at fä tillägga följande anmärknngar.
Afhandlingen emellan et Tjenstehjon och hans HuSbönde kan icke anse- annorlunda än som et LonlrnÄ, ven physista styrkan är pä den ena siban, ben moralista pä dcn andra; det är, til en billig jämnwrgts uprättande emellan dessa bäda som Lagens ätgärd erfordras.
Dä et skrifteligt OontrnÄ emellan tjenare och Husbonde wore uprättat, sträckte sig Lagens befattning icke längre än til at waka öfwer detta LontrsZets efterlefnad samt at tille dek inga för mcnstligheten wanhedrande wilkor finge inflyta, vet är äter, dä intet skriftligt LontraÄ är uprättadt, som en Tjenstehjonsstadga företer de allmänna wilkor som wid en sädan afhandling supponeras wara öfwcrcnskomnc.
Denna Författning blir säledeS fullkomlig i mon som dea lämnar ät ben enstilta vmtankan den största frihet, at göra de undantag som synas densamma förmänligast.
Bctragtat ur denna synepunkt, har jag trodt det stadgande böra undersökas enligt hvilket upsägnings - ach flyttriingktiden instränkcs til en enda Termin VM äret.
— Jag tror at om denna i allmänhet bör wara utsatt, bör det ätminstone wara hwarje enskilt tillätit, ak häruti öfverenskomma om de inskränkningar han finner tjenljgast.
Förhällandet emellan cn Husbonde och cn tjenare innefattar en beständig ukwäxling af inbördes tjenstrr och styl, digheter.
Ingen mänsklig magt kan waka öfwer deras noga upfyllande.
Det är LoncraÄsls utsättande pä behaglig tid, som om möjekigt är ensamt förmär uträtta detta. vek borde säledes wara kika tillätit at taga cn dräng pä mänad, som pä är, och detta borde endast bery pä aftal.
Genom ek sädant stadgande skulle äfven all förewänbntng betagas för bibchällandet af dcn för wärk Tidehwarfs uplpsning sä stamliga husagan.
Denna som i de flesta fall endast tjenar at sätta dcn physista styrkan emot den moraliska, fom ber dcn werkeligen skulle behöfva;, lika säkert blismcr utan verkan, och som merendels endast tjenar at skydda ben mägtigarcs utbrett, men hos den swagare bkifwer utan werkan, denna hoppas jag ej mera W Vanhedra Författningar utfärdade t detta Tidehvarf B Z Om, som ek offer ät föräldrade fördomar, man skulle ansc nödigt at ännu bibehålla namnet deraf, mätte ätminstone den sä bestämmas, at betz wcrkan och utöfning i det närmaste blir omdjelig!
Munteligen tilläde Herr Grefwen: lil styrka för mit anförande angäende LjcnstcfolkS antagande pä mänad, sär jag den äran nämna at fädant sfer i de österrikiske Länderne, utan at hafira nägra o» lägenheter i följe; likaledes är husagan derstädes afskaffa!), bägge dclarne i följe af Kejsar ^olcxli den II:s utgifne Författningar.
Herr ^sokan krcstric, upläste ek 6iÄ»men sä lydande:
Af de ämnen som benna Riksdag äro föremäl sörRiksens
Ständers omsorg, torde förcstäendet af en ny och förbättrad TjenstchjonS-stadga wara et af de mäst wiktiga.