Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Lefre'n har yttrat sig hysa fruktan för StatsUtsk., och såsom skäl derföre åberopat ett par strofer i betänk., der StatsUtsk., som mig synes, ganska fromt neli oskyldigt hänvisat på den naturliga följden, att i händelse Statens embetsman lönas med contant från stats-cassan, så kan för ett sådant aflöningssält icke föreskrifvas andra grundlags-stadganden, än som för löntagare i öfrigt nro gällande.
Det är ingenting annat, som StatsUtsk. yttrat; och skulle det anses alltför afskräckande, så förmodar jag, att ett kommande StatsUtsk. vet att rätta sig derefter och att nyttja ordasätt, som kunna vara mindre afskräckande.
Men den som går till botten af frågan och icke vill se spöken, der inga sådana finnas, för honom förmodar jag, att dessa skräckbilder skola försvinna, och att han icke ser hos StatsUtsk. något begär att inlägga hos kommande Ständer någon slags förmåga att handla oberoende af andra Statsmakten elier att handla så, att samhället skulle gå sin upplösning till mötes.
Ungefär sådana voro de förespeglingar Hr Lefren framkastade såsom skäl för att tillstyrka afsing å denna punkt i betänkandet.
Jag vågar vördsamt hos R. o. Ad. erinra derom, att en stor och för framtiden vigtig fråga icke hör göras beroende af de nu rådande tankarna om grunden för StatsUlsk:s handlingssätt.
Dess förhandlingar må gerna klandras.
Jag skall med glädje underkasta mig delta klander i dess största ytterlighet, blott jag ser att, sådant oansedt, något godt för fram - U e ii 4 November c. m. tiden kan beredas.
Såsom jag hoppas, ligger uti delta betänk. ett godt frö iilsådt.
Det har handt nu, såsom vanligen sker när man ej bar några bestämda och verkliga skal alt åberopa; man tillgriper likt och olikt hvad man kan få tag nli.
Sålunda har flr Printzensköld talat om den förlägenhet, hvaruti räntegifvare skulle råka, om de vore tvungne alt betala sin ränta med penningar i stället för spanmål.
Detta kan väl vid första påseendet hafva något skäl för sig, men vid aldrig så litet eftersinnande finner man, att det förändrade förhållandet ingalunda föranleder den förmodade olägenheten; ty penningar eller penningars värde malte väl vara detsamma.
Leuinar räntegifvaren säd i stället forpenningar, så måste han ofta återköpa denna säd lill bröd för penningar, och förlägenheten i afseende på sädens afytlrande förändras således icke deraf alt räntan förvandlas i penningar.
Hvad åter angår det ökade besväret för uppbördsmännen, så får sådant icke tagas i betraktande, då fråga är oni eu allmänt nyttig sak.
Embelsmännen lära väl vara för folkets skull ocb ej folket för embetsmännen?
För öfrigt liar man, då icke något annat kunnat påfinnas, börjat att lala om markegångssättningen, hvarom nu icke är fråga oell hvilken dessutom kan af R.
St. efter godtfinnande ocb på lämpligaste sätt bestämmas, så har man äfven, nu sorn vanligt, talat om maktbegär bos StalsUlsk., ocb Gud vet hvad allt man i brist på verkliga skäl hittat på.
Jag beklagar, alt en sådan sinnesstämning är för banden.
Jag har beklagat det under loppet af hela riksdagen och önskade att man kunde skilja sig derifrån, då fråga är om landets allmänna bas ta.
Till svar å hvad Gr.
Horn anfört röride den våda, hvarpå jag sökt fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet, ocb som består deruti, att den ökade conlanta uppbörden, ifall förslaget bifalles, skulle verka menligt på penningerörelsen, anhåller jag att få upplysa Hr Grefven derom, att jag ingalunda förbisett hvad Utsk. föreslagit i afseende på verkställigheten af dess tillstyrkande, emedan jag ganska väl vet, att Utsk. icke kunnat, tverlemot lag och laga stadgar, bryta mot privaträtten och tillstyrka att de indelta räntorna skulle emot nuvar. indelningshafvares begifvande uti penningar förvandlas; men jag vet äfven, alt dessa indelningshafvare icke äro odödlige, utan måste förr eller sednare från sina innehafvande tjenster afgå; och när så skett, frågar jag om icke vid uppbördstermioen den conlanta uppbörden kommer att ökas med mer än två millioner r:dr, och om icke följden deraf skall blifva den olägenhet jag nämnde.
I afseende på hvad Hr Grefven yttrat rör:de stabiliteten i vårt mynt, så får jag blott erinra, att vi tillförene haft ett slabelt mynt gnranteradt af R.
St.; Den 4 November c. m.
J27 men huru det gått med delta mynt, det veta vi alla, och livad som han hända i framliden vela vi icke.
Måhända han det blifva för räntetagarne en verklig välgerning att få behålla sina indelningar, i stället för att få dem förvandlade i penningar.
Hvad det beträffar, alt rörelsecapitalet ökats i den mån sorn behofvet deraf tilltager, hvarom Gr.
Horn äfven behagat yttra sig, så medgifver jag visserligen alt rörelsecapitalet, ökas och att privatbankerne äfven på sätt och vis bidraga till detina ökning; men så länge R.
St. bestämt att rörelsecapitalet icke får öfverstiga t. ex. trettio millioner rtdr, så länge har någon ökning icke skett af rörelsecapitalet till de skattskyldiges förmån i afseende på skatternes utgörande i contant, ty dertill fordras bestämdt stadgande, att de myntrepresentativer, hvarmed rörelsecapitalet anses ökadt, äfven gälla i upphörd.
— I afseende å hvad Hr Ribbing anfört derom, att penningar och penningars värde är detsamma, så medgifver jag, att varumälaren och varan stå i jemförlig! förhållande till hvarandra; men deraf följer ingalunda, att förhållandet är enahanda örn jag äger varan eller dess mätare; ty om jag äger tio tunnor spanmål att leverera till räntetngaren, men icke äger deras värde i penningar, så uppstår ju en ganska stor skilnad för räntegifvaren, 0111 han, för att prestera penningar, nödgas sälja spanmålen till underpris, då han nu deremot har öppet val att uppsäga till leverering in natura och således kan befria sig ifrån en förlust, som han i annat fall komme att vidkännas.
Jag har sjelf såsom ombud för räntetagare haft erfarenhet deraf, att räntegifvare, som uppsagt lill leverering in natura, icke kunnat på något villkor förmås att lösa spanmålen efter markegångspris; utan har jag måst emottaga spanmålen och besörja dess försäljning.
Deruti ligger ett bevis, att äfven räntegifvaren äger nytta af det nu gällande stadgandet.
Slutligen har Hr Ribbing yttrat, att jenslemänncns besvär icke få tagas i betraktande, då fråga är att tillvägabringa en nyttig sak.
Det vrt jag ganska väl; men jag vet också, att då lönetillökning begäres för tjenstemännen, R.
St. icke taga i betraktande den tillökning i tjensteliestyren, som tillkommit sedan tjenstemännen erhållit fullmakt på sina befattningar.
Jag skulle tro att äfven här bör tagas i betraktande tjenstemännens rättighet att icke betungas med ökade bördor.
De äro ledan belastade med mycket, som icke i förhållande till lönerna varit påtänkt.
Att ytterligare öka göromålen, kan icke vara med rättvisa förenligt.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulskts förslag i mom. litt. a) af 2tdra punkten.
Då Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverröstat ja, begärdes votering af åtskilliga ledamöter. i'i8 Den 4 November c. m.
Upplästes lill justering oell godkändes följande volerrsproposition:
Den, som bifaller SlatsUtskrs förslag i moni. litt. a) af andra punkten i SlatsUtskts utlät.
Nto 320, voterar ja; den det ej vill, voterar ne>’ Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnde mom. litt. a) Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer:
Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till nästa plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. g till 11 om aftonen. in fidem protocolli F. O.
Lördagen den 7 November i84o. Plenum kl. 10 f. m.
Hrr Electorers lista till val af ledamöter i Ulskm i afgångnes ställe; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde, nemi. i Bevi IlningsUtskottel: N:o 702.
Hr Prutz, Lars Adolph, efter N:o 3.
Gyllenstjerna af Lundholm, Nils Christopher; BancoUtskottel: N:o 2220.
Hr af Ekenstam, Israel, efter N:o 2161.
Hr af Zellen, Nils Wilhelm.
Justerades 3 prot.uldr. för den 4 dennes e. m.
Upplöstes till justering och godkändes nedannämnda från Exped.Utsk. inkomna förslag lill R.
St:s und. skrifvelse!' lill K. M., nemi.:
N:o i32, ang:de tiden då Statsråd må kunna, med bi behål - Den 7 November f. m. 129 behållande af lönen såsom pension, å allm. indraga.slaten uppföras; N:o 133, ang:de praescriptionstiden, inom hvilken åtskilliga äldre fordringsposter böra från banken uttagas; N:o 134, om åtgärders vidtagande för alt befordra skyndsamhet vid ärenders handläggning i rättegångsverken; N:o 135, angtde offentlighet vid poliskamrar; N:o 136, angtde uppgift å personer, hvilka, efter häfdande, lofva hvarandra äktenskap inför domstol.
Fortsattes pröfningen af StatsUtskrs utlåt.
N:o 326, i anleda. af återremiss å utlåt.
Hr Frih. o. Landtm, erinrade, att R. o. Ad. i sista plenum slutat med mom. litt. a) i andra punkten.
Cederström, Jacob: I anledn. af det beslut R. o. Ad. i sista plenum fattat, beträffande 2:dra punkten litt. a) af detta betänk., lära förmodligen litt. b), c) och d) äfvensom slutmeningen i denna punkt böra förfalla, hvarom jag anhåller om proposition.
Frölich, Da vid:
Jag får äran reservationsvis anmäla, att då utgången af sista voteringen ådagalade, att detta Hus icke velat instämma i en åtgärd, som så länge varit föremål för Svenska folkets önskningar, som varit föremål för K.
M:s nåd. propos. till R.
St., fastän denna propos. blifvit på ett besynnerligt sätt inom Stånden motarbetad, och då jag anser R. o. Ad., genom ifrågavar. beslut, hafva visat , det Ståndet icke vill skilja sig från dessa lemningar af en barbariets tid; så har jag, såsom represenlant, nu icke annan utväg att vidtaga, än att uti prot. nedlägga min reservation emot detta beslut.
Beträffande åter det öfriga af betänk., anser jag detsamma numera vara åtminstone i denna punkt förfallet, sedan grundvalen blifvit undanryckt.
Det är en gifven följd af R. o. Ad:s sista beslut, att det återstående af denna punkt måste förfalla, och samma förhållande äger jemväl rum med 3:dje, måhända äfven med 4:^e punkten.
Jag yrkar icke vidare någon propos. i frågan.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, instämde till alla delar i Gr.
Frölichs reservation.
Frih. Hermelin, Aug, Söderling:
Äfven jag anhåller, att i prot. få nedlägga min reservation mot det beslut R. o. Ad. angtde detta betänk, fattade i sista plenum.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg de öfriga mom:n i 2:dra punkten, till följe af R. o.
Ad:s ronde mom. litt. a) fattade beslut, böra förfalla.
Ropades ja. 16 H. i7 i3o Den 7 Kovemlicr f. ui.
Hl' Ribbing, Bengt, uppläste följande:
Emot 2:ne af de beslut, sorn i sista plenum fattades, anhåller jag att få till prot. reservera mig.
Det lörsta: att med föredragningen af SlatsUlsk:s betänk.
]\r:o 345 skulle uppskjutas, intilldess prot.utdr, derom från de andra Stånden hunnit inkomma.
Det andra: innehållande afslag på litt. a) nf 2:dra punkten uti StalsUlskrs betänk.
Niis 170 och 326 hvilken, med vissa undantag, tillstyrker indragning af alla indelta räntor och kronotionde, som ära anordnade lill staters och corpsers aflöning eller särskildta verk oell inrättningar rn. fl. behof, hvilka sedan skulle ersättas af contanla löner och anslag.
Jag reserverar mig så väl emot de förbisedda äfventyrliga följder af dessa beslut, som emot dem, hvilka jag tror dermed vara åsyftade, nemi. att igenom det första beslutet hindra statsreg!er:ns definitiva afslutande så länge, att med stöd af ion §:n Reg.Fln, den nu gällande bevillningen, såsom rundligare tilltagen än den tillämnade nya , skall kunna blifva gällande äfven för nästa år, hvarigenom den skattdragande allmänheten ännu längre blifver beröfvad åtnjutandet af den billiga oell af behofvet länge påkallade lindring i skattebördor, sorn var densamma elier 26 års oafbruten fred af välsinnade och om behofvet väl underrättade representanter tillämnad.
Den tacksamhet och välvilja, som R.
St. af sina hufvudman genom åstadkommandet af en sådan lindring, hehöft förvärfva för alt någon gång kunna öfvertyga desamma, alt icke endast hårdare beskattning blir frukten af representationens öfverläggningar och beslut, hade, efter hvad jag föreställer mig, varit angenäm att både få visa och emottaga; men R. o. Ad:s majoritet har nu med nyssnämnda beslut aflägsna! möjligheten häraf.
Den är dock ej att förakta, ritan fasthellre alt eftersträfva, emedan den i dubbelt hänseende befordrar
Det andra beslutet, hvars motsats länge varit af nationen önskad och efterlängtad, och hvilken skulle jemna många obehagliga förhållanden emellan räntegifvare och räntetagare, ådagalägger tydligt och otvifvelaktigt rätta halten af de s. k. enkla och öppna ömhetsbetygelserna för folkets väl, hvarmed man som oftast trakteras, och hvilka icke kunna realiseras för det obotliga StalsUtsk:s envishet att icke inde skattdragandes fickor vilja ulassignera allt hvad som åstundas.
Det ur möjligt att SlatsTJlskls betänk., som af Bondeoch BorgareSt:n redan är bifallet, äfven bifalles af PresteSt. och slutligen af Konungen sanctioneras, derföre ali dess välgörande följder icke gerna kunna af den, som vill se, förbises.
Ett kortare uppehåll med den goda sakens framgång skall i vidrigt fall ändå icke så mycket gräma mig, som icke fastmer, att Konungen och Hans rådgifvare genom Den 7 November f. m. den ando, som uppenbarar sig vid fattande af de för folket v ig tigasto besluten, sällas ur stånd att kunna utröna någon saker majoritet för representationen hvarpå de bade att grunda sina åtgärder till befrämjande af folkets förkofran och belåtenhet.
I det stället komma båda statsmakterna att fortfarande blifva föremål för allmänhetens både förtjenta och oförtjenta missnöje och klander, hvartill jag hade önskat att R. o. Ad:s majoritet icke varit orsaken.
Jag vill åtminsone icke räknas till det antal, som på delta sätt söker att öfvertyga mina landsmän om R. o.
Adis välvilja och bemödande att befrämja landets väl.
Förgäfves lära mina önskningar och åtgärder hafva var i t, att söka förena det som aldrig bort, till förekommande af landets olycka, vara åtskildt.
— Ilar spelas dock för högt spel, mine herrar!
Representautkallet är v ig lig t och ansvarsfullt.
— Det är hög till att sansa sig. — ålen om så olyckligt skulle vara, att samma förstörande eleinemt fortfarande kommer att verka vid fattandet af de för landet vigtiga beslut, som under närvar. riksdag ännu äro oafgjoida; så lärer ingen annan utväg återstå, än att stridande, för hvad rätt och godt är, tröstefull t och tills vidare afbida det af en historieskrifvare bemärkta 5o-tal af år och hvad sorn under det sedan 180g genom nu brukliga behandlingssätt af allmänna ärenden, kan inträffa.
Ur Munck af Rosenschöld började uppläsa en reservation i eli annat ämne än det nu föredragna, men alli röts af Hr Landtm.
, som anmodade honom att dermed uppskjuta tills det nu föredragna målet blifvit till slut pröfva dt.
Äfven jag anhåller att få till prot. reservera mig emot det beslut R. o. Ad. i sista plenum fattade, i afseende på StatsUlskts ifrågavur. betänk, andra punkten litt. a.)
Jag ansåg mig vid detta tillfälle icke böra öka antalet af dem, som talade, emedan skälen för bifall af Utskts förslag till fullo utvecklades och anfördes af andra talare.
Med ledsnad hörde jag, att älven denna fråga till en stor del ådragit sig en politisk färg.
Jag hörde yttranden i detta afseende, sorn gålvo anleda, till en sådan förmodan, och alt jag icke bedrog mig, visar utgången af voteringen.
Jag reserverar mig nu i det hopp, att tiden en gång skall återföra i R. o. Ad:s minne nödvändigheten att taga folkets behof mera i betraktande. 3 : d j e punkten.
Jag tog mig nyss friheten alt yrka, det äfven hela denna punkt matte föl bigas eller läggas til! handlingarna, såsom alldeles förfallen, emedan ett antagande deraf skulle stå i strid med hvad R. o. Ad. redan beslutat, och ett föi kastande af densamma torde jemväl vara öfverflödigt.
D c ii 7 November f. m.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, det lian ansåg det vara sin pligt att icke förbigå någon punkt; men hade hans afsigt varit att hemställa, om K., o. Ad. ansåg denna punkt, till följe af Ståndets förut rör:de mom. litt. a) i 2:dra punkten fattade beslut, böra förfalla; och framställde Hr Landtm, härefter en sådan proposition.
Ifopades ja. 4: d e punkten.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att denna punkt i de flesta afseenden vore oberoende af Ståndets förnt fattade beslut, hvarföre Hr Landtm, nu föredrog den till pröfning.
Denna punkt är visserligen, på sätt Hr Frih. o. Landtm, yttrat, såvida beroende af R. o. Ad:s fattade beslut, angrde litt. a) i 2:dra punkten, sorn här är fråga om formen för markegångssättningen; men då här inträffar att Utsk. föreslagit ”att RiksSl:ns deputerade, hvilka på hittills vanligt sätt utväljas, likväl, utan nu stadgad fördelning af visst antal räntegifvare och räntetagare, sammanträda inom första hälften af Februari månad för att etc,” vill jag anhålla att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att då den enda verkliga controllen, att markegångspriset skall blifva ett uttryck af hvad prisen verkligen äro, består deruti alt den upprättas af både räntegifvare och räntetagare, tillstyrker jag afslag på hvad Utsk. i denna 4:de punkt yttrat.
Jag uppstår visserligen icke för att begära bifall till denna punkt, emedan det vore fullkomligt inconseqvenl handladt af mig, sedan jag nödgats begära afslag på de öfriga punkterna, hvilka alla äro författade i sammanhang med 2:dra punkten litt. a), hvilken R. o. Ad. afslagit; men jag har begärt ordet i anleda, af Frih.
Cederströms yttrande, för att få förklara, det jag alldeles icke kan inse, att det stadgande, som nu är gällande, nemi. alt vid markegångssättningen hälften af de deputerade skola vara räntegifvare och hälften räntetagare, innefattar någon tillförlitlig controll.
I allt fall inträffar, att innehafvare af augmentsräntor och ägare af frälseräntor hafva ett bestämdt intresse att bevaka vid markegångssättningen, hvilken dessutom aldrig borde hero af godtycke utan grundas på factiska upplysningar och fullkomligt kända prisförhållanden.
Jag anser likväl vid nu inträffade förhållande rättast vara alt jemväl afslå hvad StatsUlsk. härutinnan i betänk.
N:o 170 tillstyrkt.
I motsats till hvad Gr.
Horn yttrat, skulle jag tro det vara ganska vigligt, särdeles för räntetagarne, att markegången sättes af deputerade, till hälften bestående af räntetagare och till hälften af räntegifvare.
Den 7 November f. m. 13 3
Rinn har i allmänhet lågt räntetagarne till last, alt de uppsäga spanmålen till betalning efter rnarkegången, då denna är hög, och fordra spanmålen in natura då rnarkegången är låg, hvarigenom räntegifvarne få mindre betalt för sin säd.
Jag tror att man kunde komma till en medelväg, just derigenom alt rnarkegången bestämdes i fullkomlig öfverensstämmelse med de pris, som verkligen gälla, och, för alt åstadkomma detta, anser jag nödigt, att rnarkegången sättes af deputerade, till hälften bestående af räntegifvare och lill hälften af räntetagare.
Jag tillstyrker derföre afslag pa denna punkt.
Som den 4:de punkten i StatsUtsk:s utlåt.
N:o 320 icke innehåller något, som står i strid med R. o. Adis förra beslut i delta ämne, och der icke framställes något annat, än en und. anhållan hos K.
M. att till nästa riksdag låta utreda det ämne, som der afhandlas, ser jag icke något hinder för att bifalla denna punkt, utan anhåller om propos. derå.
Den siste värde talaren har yrkat bifall till denna punkt derföre, att Utsk. icke ansett sig böra föreslå någon förändring i hvad som nu är gällande, utan stannat i följande tillstyrkan: ”att de i afseende å markegångssätlningen nu befintliga föreskrifter må förblifva gällande intilldess II.
St. vid nästkommande riksdag blifva i tillfälle att nödige förändringar deruti besluta; samt att R.
St. mätte hos K. M. i underd. anhålla, att, då erfarenheten ådagalagt nödvändigheten deraf, alt markegångssättningen framflyttas till sådan tid, då prisen hunnit blifva mera bestämda och stadgade, än vid den tid, då samma förrättning för närvar, äger rum, K. M., sedan vederbör, blifvit hörde för utredande om och i hvad mån hinder för berörde förrättnings framflyttande må kunna möta, täcktes nådigt förslag i ämnet till R.
St. framställa/’
Den siste talaren har förgätit, att denna framställning icke kan verkställas, utan rubbning i enskild rätt, förrän räntorna äro Kronan förbehållna, och att Ulsk:s förslag redan förfallit: ty uppsägning af räntor skall ske före Thomae-dag, men kan icke verkställas vid denna lid om markegångssättningen skulle ske i Januari eller Februari.
Af sådan anledn. är det yrkande, jag förra gången gjorde örn afslag å denna punkt, ganska riktigt, och jag vidhåller det nu.
Jag åberopade då endast hvad Utsk. föreslagit i 2:dra mom. af 4:de punkten uti utlåt.
Nio 170, som innehåller syftningen dit Utsk. velat komma, nemi. alt få de särskildta Ståndens deputerade sammansatta, utan att hafva räntetagare med vid pi isens bestämmande.
Delta står i sammanhang med afsigten att kunna nedsätta markegångspriset till hvad belopp man behagar och derigenom göra sig fri från räntorna.
Denna skrifvelse är alldeles onyttig och länder till intet ändamål, hvarföre jag begär afslag å denna punkt. 134 D e n 7 November f. m.
Den utredning i ämnet, som begäres af K. M., bör ju förmodas kunna omfatta liela ämnet oell således äfven i beräkning tagas, huruvida förändring uti uppsägningstiden kan äga rum.
Jag inser icke hvarföre man skall hindra ämnets utredning , isynnerhet som det lugnar dem, hvilka tro att man vill hindia alla reformer, derföre alt man icke hufvudstupa vill gä in på dem, som föreslås.
Jag förenar mig med den siste värde talaren uti den önskan, att StatsUtsk:s betänk, måtte i denna punkt bifallas, och att R.
St. i sammanhang /dermed hos K. M. i underd. anhålla om hvad Utsk. i 4:de punkten begärt.
Skälet härtill för mig är, att jag ej kan uppfinna något sämre sätt i afseende på markegångssättningen, än det som nu finnes.
Det förefaller mig nemi. omöjligt att i detta afseende bestämma ett pris, innan priset i allmänna rörelsen är gifvet.
Markegången skall nu sättas i törsta dagarna af December, innan man med säkerhet vet hvilka tillgångar som finnas, oell huru stort beholvet företer sig.
Min erfarenhet är derföre, att det är likasom alt slå raffel, då man skall sälta markegången.
Förlätlningarne säga för öfrigt, att hälften af de deputerade, som skola sätta markegången, måste vara räntegifvare och hälften räntetagaie.
Delta är åtminstone i Christianstads län omöjligt att verkställa.
BorgareSt:s ledamöter äro hvarken iäntcgifvare eller räntetagare; R. o. Ad:s ledamöter äro jemväl ofta hvarken det ena eller andra; presteme äro visserligen räntetagare emedan de hafva tionde; och slutligen äro liondeSlts ledamöter räntegifvare.
— Jag tror icke alt detta stadgande egentligen tjenar till någonting, isynnerhet då erfarenheten utvisar, att det icke kan tillämpas.
Det är företrädesvis i afseende på della, som jag önskade en förändring i markegångssältningen.
Jag tror äfven, i likhet med hvad den siste värde talaren yttrat, alt det ganska väl later sig göra, sivida frågan i sin helhet kommer alt företagas.
Jag yrkar derföre bifall till ^:<ie punkten af Utskts betänkande.
Jag är ledsen, att jag icke kan vara ense med den siste värde talaren i afseende på hans önskan, att delta betänk, måtte vinna R. o. Ad:s bifall i denna del.
I afseende pä markegångssältningen torde jag lå erinra, hvad visserligen Hr von Rosen vet, äfvensom öfrige talare, alt markegången sättes lör det förIJutun året, och dä bör man i November månad ganska väl känna de pris, sorn varit gallande under året.
Det är visserligen sanni, att 2:ne månader af året ännu återstå; men man bör dock vid den liden kunna förutse prisen.
I alla fall möter den svårighet emot markegång» ns sättande i Januari eller Februari månad, att derigenom lördröjes lidea för räntetagare att undfå sina löner för det lörllutua året, hvilka de likväl uio berättigade D e ti J November f. m. att erhålla i början af det påföljande.
Jag kan således icke inse något skäl till, eller rättvisa uti, att förändra nuvar. förhållande, hvarföre jag förenar mig om den propos.
Jag hade icke trott alt man behöfde vara särdeles vidlyftig i sina yttranden i delta ämne, då man vid återreinissen af första betänk, varit det och dä bestämdt upplyst frågans verkliga förhållande.
I afseende på markegångens sättande och tiden derföre hade jag den äran att då för R. o. Ad. uppläsa Kammar-collegii und. lill. lill K. M. i anleda, af R.