Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskotten efter sina rön icke kommit till andra slutsatser, än att man med en dubbel Pistorisk panna lärer afverka betydligt större qvantum bränvin, än med all annan hittills känd Rectifications-i urat tili ng.
Då omdömet stannar uti en så obestämd slutsats, som den af en blott förmodan, synes rönen varit föga grundligt anställde.
Det hade varit högst lärorikt, om Utskotten angifvit, hvad som egentligen menas med enkelt Pistoriskt apparat, ty med något anspråk å Technisk kunskap uti detta ämne, nödgas jag uppriktigt tillslå mig icke känna, hvad som betecknar eller utmärker ett enkelt Pistoriskt apparat.
Utskottens förslag stämplas härutinnan antingen med en oförklarlig inconseqvens, eller en beklaglig okunnighet.
Bränvins-apparater benämnas merendels efter deras uppfinnare, såsom t. ex. Adams, Berards, Deroms, Dorns m. fl., hvilka alla säkerligen i anseende till productionsförmåga kunna ställas i bredd med Herr Pistorii apparat, som utgjort egentliga föremålet för Utskottens lagstiftnings svårigheter och bekymmer.
Den 14 September f. m. 225 Jag känner icke vilkoren för det apparat, som skulle kunna bära namn utaf Pistorii enkla, då panna och förpanna utgöra hvad som egentligen, såsom egenhet, tillhör Pistorii sammansättning.
Då Utskotten dessutom, i sitt förslag medgifva begagnande af en 90 kannors panna, med mäskvärmare, och af Utskotten be nämd dubbel Elglundsk Rectifications-anstalt, så blir det i sanning ännu svårare att begripa, hvad Utskotten mena med en enkel Pistorisk panna, hvilken ej till högre rymdetal än 63 kannor efter förslaget skulle •få begagnas.
För fattligheten härutaf, äfvensom för controllens möjlighet i verkställigheten, hade det i sanning fordrats, att Utskotten med förslag till författning bifogat ritning å detta säkerligen så sällsamma apparat, att det troligen blefve mera berättigadt till benämningen af 1829 års BevillningsUtskotts enkla Konstapparat, då man åtminstone skulle vunnit en klar och redig åsigt öfver ämnet.
Utskotten hafva uti sitt första Betänkande erkänt sig veta, att pannors öfverfyllande med mäsknings-massa, medelst pannehattar af Conisk eller Cylindrisk form, genom lucka å pannehatten, eller medelst •anbragt rör, ingalunda påskyndade bränvinsafverkningen, hvilket också är en er41 H. i5 32Ö •
Den 14 September f. m.
Itänd sanning; men sådant oaktadt hafva Utskotten föreslagit straffbestämmelse för sådant sätt vid pannors fyllande med mäsk.
Härvid förekommer, att lagstadgandet är öfverflödigt och onödigt, då det ingalunda afser att bestraffa en förseelse, sorn haft någon verklig skalte-försnillning till verkning.
Stadgandet är i min tanka olämpligt derföre, att de flesta inrättningar nu för tiden innefatta denna påfyllningsanstalt, icke för att derigenom vinna uti afverkningsliastighet, utan för att vinna i beqvämlighet och snygghet, och för att undvika den obehagliga händelsen af panneskötarens skållande af den hela mäskningen, då den på det gamla mindre lämpliga sättet, genom öppen lucka, skall nedsläppas uti pannan, i stället för att, som nu vid väl inrättade Brännerier äger rum, medelst ett emellan mäskvärmare och pannehalt förenadt rör, genom en kranöppning påtappas.
Efter allt hvad jag nu haft äran anföra, finner jag Utskottens förslag icke uti ringaste mon antagligt, och måste beklaga, alt dess uppställning är sådan, att det icke synes lemna stöd för någon opinion.
De talrika och oftast grundlige och tänkvärde reservationer som åtfölja, utvisa nogsamt, att Utskottens pluralitet varit ali - Den i4 September f. m. 227 deles ohjelplig till uppnående af något sammanhängande resultat; som i högsta motto anmärkningsvärd! rnåtte det härvid förefalla, att inom BevillningsUtskottet i reservationsväg blifvit yttradt, huru det ”icke "vore väl betänkt, att antaga en beskatt"ningsgrund, byggd icke stort bättre än "pä måfå."
Om man inom vår Representation, likasom i andra länder, rådfrågade Technici och vettenskapsmän, vid behandlingen af frågor, dem man gerna kunde medgifva sig icke förstå, så skulle man inom kortare tid än den, hvilken Utskotten använt på detta säkert arbelsdrygt sammanfattade Utlåtande, säkerligen kommit till mera tillfredsställande resultater.
Då Utskotten beklagansvärd! icke ens kunnat uppgifva någon bättre och ändamålsenligare grund för Bränvinsbeskattningen, hvilket jag gerna erkänner kunnat äga rum, så finner jag ingen annan utväg öfrig, än att såsom contra-proposition föreslå Ridderskapet och Adeln bibehållande af den nu gällande 1824 års Författning, rörande Bränvmsskattens erläggande, med de modificationer, att endast ett Pistoriskt
Verk om 90 kannors pannerymd må inom samma Bränneri-inrättning begagnas, såsom motsvarande tvenne 90 kannors-pannor å hvar 41 H. 15 * 228 Den 14 Sep lera ber f. m. sin eldstad; oell att skatten, efter Friherré Sprengtporten förslag, måtte så förändras* att 4o R:dr kommo att utgöra den åsätta afgiften för 60 kannors panna, under fördelning i successif nedsättning, dock med liela Riksdalers och skillingtal, sålunda utföre, att 3o kannors panna erhåller dess nu påförda belopp af 3 R:dr 36 sk., samt fortsättes i enahanda proportion uppföre å de större pannorne, så att summan af go
R:dr belöper å go kannors-pannan; samt att beskattningen å deh andra go kannors-pannan* der den efter nu gällande författning får begagnas, blifver i enlighet med hvad 1824 års författning derom stadgar; och att beskatt-» ningen för Pistoriska, eller andra, medelst arne pannors förening till gemensam afverkning af uti dem båda innefattadt mäske, sammansatta Verk, måtte blifva åsatt efter samma grunder, som för begagnandet af arne pannor i allmänhet är stadgadt.
Herr Nordenankarj Gustaf: Tourvis få Utskotten uppbära skarpa förebråelser, allt efter de olika intressena.
Nu lärer tourén vara hos BevillningsUtskottet.
Friherre Anckarswärds långa och väl skrifna afhandling, om Bränvinsbränningen i Stats-ekonomiskt afseende* har jag ej kunnat så fullständigt fatta, att jag kan derå gifva något svar.
Endast å några frågor skall jag svara, men ber att först få afgifva några anmärkningar emot hvad^ Friherre Wrangel anfört.
Deri 14 September f. m. 229 Friherre Wrangel har förebrått Utskottet okunnighet i hvad Bran vinsbränningen angår.
Jag kan ej medgifva det, helst Utskottet, under det Författningen hufvudsakligen utarbetades, hade den äran hafva Herr Friherren till Ledamot.
Hvad intraderne beträffar, hvilka Friherre Wrangel tror ej skola komma alt utgå, så ehuru okunnigt Utskottet kan vara, lär det vara dess åliggande att beräkna beskattningen så, att intraderne någorlunda bära sig.
Fri herren har vidare yttrat, att hvad angår ny' redskaps beskattning, så skulle, derigenom att Konungens Befallningshafvande borde bestämma afgiften, den blifva olika bestämd i 24 olika trakter, och således lika pannor blifva olika taxerade.
I Utskottens förslag står:
I afseende åter på nya , hittills i Landet okända apparater, hvaraf någon kunde hädanefter vilja sig begagna, få Utskotten tillstyrka, alt Kongl. Maj:ts Befallningshafvande böra hos Kongl.
Maj.-t i underdånighet föreslå den storlek hvarmed, och den afgift hvaremot, dylika apparater, i öfverensstämmelse med de i Författningen i allmänhet gällande grunder, må kunna beviljas.
Således skola Konungens Befallningshafvande blott föreslå, ej bestämma afgifterna.
Det är Konungen, som skall bestämma så väl storleken, som beskattningen; och om förslagen, komma ifrån 24, eller 124 olika autoritefer, kan dock ej förmodas, att Konungens 23o Den i4 September f’. m. stadganden skola vara olika för olika Län, utan lärer en viss norm blifva antagen.— Friherre Anckarswärd har fästat uppmärksamheten å origtigheten af att beskatta Förvärmare och Mäskvärmare.
Jag förenar mig roed honom i afseende på beskattningen af mäskvärmare, och har varit deremot uti CJtskottet.
Hvad angår det Elglundska Verket, har Friherren ansett den benämningen vara så obestämd, att man derom ej kunde fälla något omdöme.
Utskottet har ej trott sig kunna gifva det något annat namn, än det, hvarunder det är kändt.
Elglundska
Verket innehåller en dubbel rectification.
Om det kallas så, eller så, kan vara detsamma, men det innehåller en dubbel rectification.
Äfvenledes har Friherren funnit obestämdt, att man nyttjat orden BränvinsBränningsredskapen; men dermed kan likväl icke förstås . annat, än det hvarmed Bränvin afverkas.
Enkelt Historiskt Verk anser Friherren vara en besynnerlighet, som är okänd.
En Kopparslagare i Lund, som lärt hos Pistorius, har infört en enkel Pistorisk apparat, utan förpanna, hvilken finnes vid de dubbla Pistoriska Verken; men den afverkar i öfrigt med samma skyndsamhet, som vid den sammansatta apparaten, eller på i5 minuter.
Om någon inskränkning skall göras, ansåg Utskottet, att afseende äfven derpå borde göras.
Friherren har varit mycket emot minskning och Den i4 Sep le in ber f. m. 23 i nedsättning af Pistoriska eller sammansatta Verk.
Jag har i förenade Utskotten varit af jnajoritetens tanka angående Pistoriska Apparaten, och jag frångår den ej.
Jag kan ej undgå att anse uppfinningen och begagnandet af dessa så kallade sammansatte
Verk vara en eludering af hittills gällande BränvinsbränningsFörfatlningar.
Den af Konung och Ständer år 1815 fastställda Förordning utsätter ett maximum af tvenne 90 kannors pannor.
Detta har äfven under efterföljande Riksdagar hittills blifvit bibehållit, och jag frågar, hvarföre utsatte man ett sådant maximum?
Hvarföre medgaf man ej tillåtelse, alt få bränna med huru stora pannor sora helst, af 5oo och 1000 kannors rymd?
Orsaken dertill anser jag obestridligen vara den, att man ej ville tillåta, utan tvertom förbjuda, alla större Fabriks-inrättningar, hvarigenom Landet skulle öfversvämmas af bränvin, samt genom bestämda föreskrifter förhindra sådane anläggningar, och fördela den vinst eller fördel man ansåg den tillåtna Bränvinsbränningen medföra så, att både större och mindre Jordbrukare deruti skulle få deltaga och deraf draga någon nytta.
Man kände ej då andra än simpla och så kallade Skoltska pannor, och man var så nogräknad i förutnämde åsigt, att dessa sednare ej tillätos större rymd, än hälften emot de förre.
Det dröjde ej länge 232 Den i4 September f. in. innan spekulationen riktades åt att uppfinna konstinrättningar, hvarigenom författningens ofvanämde syftning skulle förfela.
Man påfann först enkel Clarification, och de så kallade Elglundske pannorne.
Dessa voro redan kände år Jag hade den äran vid Riksdagen då, likasom nu, att vara Ledamot af BevillnlngsUtskottet.
Fråga om dem förevar såväl i Utskottet, som hos Ständerne; men raan ansåg ej den med desse inrättningar, sådane de då voro, påskyndade eller tillökade afverkning vara af så stor betydenhet, att något synnerligt afseende derå borde fästas.
Pistoriska Apparaten var då ej känd.
Men spekulationen stannade ej vid de gjorde uppfinninga ine — man vilie komma längre, och man lyckades — man uppfann den.
Det är obestridligt, att en 90 kannors Pistorisk Apparat afverkar mer än en 5oo kannors vanlig enkel panna; oeh jag frågar då, om ej begagnandet af sådane är att eludera och fullkomligt tillintetgöra författningens tydliga och omisskännliga syftning?
Vöre det ej vida bättre, mera rent och upprigtigt, att tillåta 5oo kannors simpla pannor.
Det är ganska säkert, att, om de blefvo tillåtne, skulle alla konstpannor ganska snart försvinna, heldst de alltid äro kinkiga och fordra mycken uppmärksamhet; arbetskostnaden med den simpla pannan vore onekligen mycket lindrigare, och den tillverkade varan vida bättre och fri från all koppar - Den 14 September f. m. 233 blandning, hvilket med Pistoriska Apparaten ej kan undvikas.
Är meningen att vilja tillåta nämde 5oo kannors pannor, så har jag för min del ingenting deremot; men anser mig böra bestrida bibehållandet af så stor tillkonstlad inrättning, hvarigenom samma resultat och derutöfver frambringas.
Skulle man deremot måhända finna den utvidgningen för stor, och anse en någorlunda medelväg böra följas, i enlighet med hvad förut gällande författningar antydt, så tror jag den skäligen vara funnen och framställd i Utskottens förslag.
Pistoriska Apparaten till den storlek Utskotten föreslå, motsvarar i alla fall det förut fastställde maximum för enkel redskap, och således dubbelt emot det nu föreslagne; ty det kan ej bestridas, att med en 4° & 4^ kannors Pistorisk panna afverkas till fullo och mer än med tvenne simpla 90 kannors pannor, och hvad har man då att beklaga sig öfver?
Vill man nu klandra den af Utskotten föreslagne åtgärd att inskränka Pistoriska Apparaten, och yrka, att den fortfarande skall få förblifva vid 90 kannor, hvarföre kan man då ej lika gerna och heldre, rent och öppet utsäga sin mening, att enkla redskapen till förutnämde större kannerymd borde tillåtas.
Resultaterne voro ju desamme.
Då Friherre Wrangel gjort anmärkningar vid hela Utlåtandet, och jag väntade mig, att det skulle punktvis företagas, Den i4 September f. m. och afgöras, äro anmärkningarne så vidt omfattande, alt jag icke kan besvara dem, utan inskränker mig till alt yrka bifall å Utskottens förslag.
Herr Skogman s Carl David:
Tiden sy-, nes ej ännu vara inne, att söka göra gällande den efter min öfvertygelse riktiga mening, att man bör låta den så kallade IIusbehofs-Bränvinsbränningen öfvergå till fabrikation efter veltenskapliga grunder.
De fördelar, som deraf skulle vinnas, hafva redan af en talare fullständigt blifvit utvecklade.
Man skulle då kunna beskatta bränvins-tillverkningen på ett ändamålsenligt sätt, och deraf upphem ta en betydlig inkomst, som borde användas till minskning eller borttagande af de utskylder och besvär, hvilka nu i ojemt förhållande drabba jordbruket, Men, innan detta skett, torde det vara bäst att behålla de nu gällande föreskrifter, utan att deruti vidtaga de skadliga förändringar, som Utskotten föreslagit.
Jag anhåller om proposition, att de nu gällande Författningar, om pannerymden och om frihet att få begagna bränvinsredskap af hvad beskaffenhet som helst, mätte oförändrade bibehållas, endast med det tillägg att Pistoriska, eller andra förbättrade, apparater beläggas med högre afgifter, lämpade efter det qvantum bränvin, som dermed kan tillverkas.
Ilvad dea ekonomiska delen af Författningen angår, Den 14 September f. m. 235 instämmer jag uti hvad Friherre Sprengtporten och Herr af Billbergh i deras reservationer derom yttrat.
Lika med dem, som yttrat sig emot Utskottens Utlåtande, finnér jag deras förslag vara af den beskaffenhet, att det vore ändamålslöst att genomgå det punkt för punkt, äfvensom att i vederläggningsväg genomgå försvaret för detsamma.
Jag förenar mig derföre uti den contraproposilion Friherre Anckarsvärd framstält, blott med det tillägg, att hvad angår tionde frågan i Utskottens Utlåtande, hvaruti föreslås, att
Domsrälten må öfverflyttas från Konungens Befallningshafvande till de vanliga Domstolarne, Utlåtandet i denna del bifalles.
Friherre Wrangel; Friherre Anckarswärds anförande, är så upplysande, och med så mycken sakkännedom uppställdt, att jag skulle anhålla hos Ridderskapet och Adeln, att det måtte särskilt blifva till trycket befordradt.
Det är lika fullkomligt, som Utskottens Utlåtande är ofullkomligt, och jag tror att det högeligen skall intressera Allmänheten att se, huru man behandlar detta ämne, när man ledes af praktisk kännedom.
Då jag förra gången yttrade mig, glömde jag att göra en anmärkning emot Utlåtandet, nemligen att Utskotten bibehållit Iletnmans-afgiften, sådan som den förr Den 14 September f. m. varit.'
Jag tror det vara mera skäl, alt lägga äfven denna skatt på pannerymden.
Derigenom skulle förekommas, att det icke gick. med denna skatt, såsom det gått med många andra, att den sluteligen blir ansedd som grundskatt.
Vi hafva nyligen haft ett stort bevis derpå uti Saltpettergärden.
De anmärkningar, som blifvit gjorde emot Friherre Anckarswärd och mig, äro af det innehåll, att jag ej behöfver uppehålla Ridderskapet och Adeln med någon vederläggning deraf.
Jag skall endast besvara några få punkter af hvad Herr Nordenanckar anfört.
Först har han nämnt, att jag var Ledamot af BevillningsUtskottet, då första Betänkandet uppgjordes.
Det är ganska riktigt; men han torde också erinra sig, att jag sökte motarbeta det beslut, som blifvit fattadt; och jag erkänner öppet, att, då jag ej såg mig kunna göra nytta, eller göra gällande mina åsigter, afsade jag mig den anförtrodda hedern att vara Ledamot i BevillningsUtskottet.
Jag har således, Gud vare lof, ingen del i detta Utlåtande.
Den värde talaren har yttrat att det ej står i Utskottens Förslag, att skatten af Konungens Befallningshafvande skall bestämmas för nya uppfinningar, utan att de blott skola framlägga sina tankar derom för Konungen, hvilken ej lärer olika beskatta enahanda apparater.
Det är riktigt; men jag hemställer, huruvida Konungen har rätt att ålägga beskattning?
Om det mellan Riksdagarne biel'- Den 14 September f. m. 237 ■ve en följd, alt Konungen för hvarje ny händelse skulle utöfva beskattnings-rätt, frånträdde vi den rätt vi äga, att oss sjelfve beskatta, Vidare har den värde talaren velat upplysa, hvad som menas med enkla Pistoriska apparater, och han har sagt, att det är sådana, som nyttjas i Skåne.
Då är det en benämning, som Skåningarne sjelfve gifvit dem.
Jag vet, hvem som förfärdigar dem; det är en, sorn heter Lundberg i Lund; men han har ej lärt hos Pislorius, utan hos en, som heter Miiller i Berlin.
Således äro de efter helt andra principer, än de Pistoriska, ty dermed menas sådana Verk, der två pannor äro tillsammans, och all annan apparat upphör att ' vara Pistorisk.
Ja^ har ej något vidare att tillägga, utan anhåller endast om afslag å Utlåtandet, samt bifall till 1824 års Författning med de modificationer, som af Friherre Anckarswärd och mig blifvit gjorde.
Lika med flere Talare finnér jag öfverflödigt, att ingå uti vederläggning af Utskottens Utlåtande, emedan deras åtskilliga punkter förete sådane orimligheter, och sådant osammanhang, att man visserligen gör rättast, då man i ett helt behandlar frågan; och jag tror Friherre Anckarswärd hafva på ett så fullkomligt upplysande sätt utredt den, att man endast har att med honom förena sig om afslag på Utlåtandet.
Jag kan dock 238 Den i4 September f. ni. icke neka, alt jag gerna liade funnit en utväg, att på ett ändamålsenligt sätt kunna föreslå en annan beskattningsgrund för bränvins-tillverkningen, emedan det endast kan anses såsom en nödhjelp, då man måste vidhålla den gamla, hvilken utväg nu äfven är den enda, hvarföre jag förenar mig uti det förslag Friherre Anckarsw-ärd afgifvit till Contraproposition.
Likväl bör jag förklara mia ledsnad deröfver, att
Utskotten varit i saknad af den ledning för sitt arbete, som kunnat hämtats från en Kongl, proposition rörande ifrågavarande ämne, om StatsSecreceraren för financerne inom Konungens Rådkammare gjort de åsigter gällande, dem. han här yttrat, och hvilka synas mig vara väl grundade.
Jag beklagar, att de alltför sent blifvit uttalade, för att kunna inverka på Rikets Ständers beslut i ämnet.
Herr Rappe, Carl, uppläste följande:
Vid Utskottens både förra och nu meddelade Utlåtande angående
Bränvins-bränningen och dermed gemenskap ägande ämnen, vågar jag göra . följande oförgripliga anmärkningar och erinringar.
Man trodde, att i följd af Regeringens och hela Nationens så allmänt kända önskningar, åtgärder skulle af Utskotten föreslås, till hämmande af den så förfärligt högt uppdrifna bränvins-produclionen, så alt deraf följande mindre tillgång på varan skulle Den i4 September f. m. 23g blifva ett af medlen, vid försöken att äfven hämma den så allmänt öfverklagade tilltagande fylleri-lasten; men ty värr, Utskottens framställningar gynna på det högsta en ökad bränvins-production, och lättheten för dem, som supa, att åtkomma drycken, och ostraffad i fyllan begå hvad excesser sorn helst; hvilket visas så här: a~) Genom tillåtelse för städerne att inrätta sammanslagne Brännerier.
De flesta småstäder i vårt Land, Södertelje, Skenninge, Wimmerby m. fl., äga så stora och oftast frugtbara jordrymder, att man vid hvarje af dem inom ett år skall finna io, 12 å i5 prägtiga Brännerier med en go kannors panna i hvardera. b) Genom föreslagen frihet för mindre Jordägare å Landet att förena sig om större Brännerier.
Efter vanligt beskattningsvärde å Landtjord, skulle fordras ungefär 4 Mantal att förena sig om en sådan panna.
Afgiften blef go R:dr, och tillverkningen ungefär 5ooo kannor.
Dittills hafva i dessa hemman allmännast varit bosatte 16 Bönder, som hvardera med en 18 kannors panna afverkat per år omkring ioo kannor och efter sista Tariffen skattat i R:dr 24 sk.; tillverkningen sammanslagen vore 1,600 kannor, och Panneskatten 24 R:dr.
Utskottens förslag är således högst gynn - 240 Den i4 September f. ra. samt så väl för StatsVerket, som för de supande. c) Vid beräkning af stadsjords värde till brännrättigbet är föreslagit, att |:del af husens värde får ingå deruti.
De större städernes visade förmåga, att blott på klippor eller obetydliga jordfläckar bedrifva en högst betydlig Bränvinsbränning, (med skäl öfyerklagad af den fattige Landtmannen) skall nu tilltaga på det högsta.
Utskotten måtte icke hafva besinnat, att all städernas jord är dels skattfri, dels föga onererad.
Huru är i detta afseende förhållandet med Landet. cf) Angående Lagskipningsåtgärder att hämma fylleriet, hafva Utskotten föreslagit, att dessa skola flyttas ifrån LandshöfdingeEmbeten till den oberoende Domaremagten.
Bysen vid blotta tankan, att ett sådant project kunde få framgång.
Eder, att under en resa på en Gästgifvaregård anträffa i5, 30 å 3o alldeles berusade menniskor, som utan ringaste anledning å Er sida, ofreda, kanske öfverfalla Eder.
Hoten dem, att vid nästa Ting komma till förhör inför den oberoende Domaremagten, (Tinget kan infalla 3, 4 å 5 månader derefter) och säkerligen skola de, genom denna hotelse ej synnerligen sansa sig; men Den i4 September f. ri).
241 men värnen dem och Gästgifvaren, att de följande dagen kunna fä framträda till Cancelliförhör inför en kraftig, dugelig Landshöfding, hvars handlingar hero af dess känsla för ordning och rätt, för samhällsfrid, af dess nit att skydda hvarje menniska till lif och lem, och resultaterna skola blifva helt olika.
Jag vågar nu fråga:
Hafva väl Utskotten i något afseende lyssnat till Regeringens och Nationens önskan, att den så starkt tilltagande fylleri-lusten på alla möjliga vägar må blifva hämmad och motarbetad?
Alt frånkänna Landshöfdingarne deras Embets-åtgärder i dessa afseenden, är ytterligare i ett annat full af högst skadligt inflytande.
Landshöfdingarnes, enligt gällande Författningar, hittills ägande makt öfver Gästgifvare och ordningen vid Gästgifverierne, öfver den skjutsskyldige allmogen, samt öfver uppfyllandet af allmogens och hvarje jordägares pligter, till vägars och broars underhåll &c., är nästan den enda directa väg, hvarigenom Landshöfdingen kan inverka, till ordning, lydnad och sedeförbättring hos allmänheten, och således äfven nästan den enda väg, att göra sig begripeligt aktad och vördad hos de ringare folkklasserna, för ett med 4i H. iG 242 Den i4 September f. m. urskiljning, kraft och rättskaffenhet utfördt Embete.
Hvar och en, som känner fäderneslandet, dess Institutioner och folket, skall medgifva detta.
Ännu några ord om Utskottens Bränvinsbrännings-projecter.
Yi hafva den stora förmån att, enligt vår Regeringsform, få anse dem såsom blott fromma önskningar.
En klok fader med en stor familj rättar sig visserligen ej efter alla barnens ofta Stridiga och för dem sjelfve skadliga önskningar.
Han öfversel- allt, och handlar rättvist till allas förbättring, så i moraliskt, som ekonomiskt afseende; och säkerligen skall Regeringen i detta fall handla på samma sätt.
Men som äfven enskild ta Representanter hafva den stora förmånen, alt få yttra underdåniga önskningar uti ekonomiska ärender, vill jag våga yttra min önskan, att 1824 års BränvinsFörfattning i det hufvudsakligaste blifver orubbad, med tillägg likväl, att alla så kallade konst-brännerier blifva högt beskattade, så alt de kanske af många nedlades; alt Städernas bränningsrällighet ovilkorligen inskränkes till värdet af deras jord, och att ej, hvarken å land- eller sladsjord, ägare må få sammansätta sig om större Bränneriers anläggande.