Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. ansåg det nu i afseende på 20 §:n fattade beslutet vara af den beskaffenhet, att BondeSt:s inbjudning till det beslut, att ifrågavar. handräckning må kunna å landet lemnäs af kronofogde eller länsman, borde förfalla.
Ropades ja. § 21.
Bifölls. § 22.
Bifölls. § 23.
Jag får göra den anhållan, att denna § må föredragas momentvis.
Uti föriidne plenum afhandlade vi en §, bestående af flera morn., på en gång och hade deraf mycken olägenhet.
Jag har nu en anmärkning alt göra emot 1 och 3 momenten af denna §.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då del vore hegardt att pröfningen af denna § måtte ske momentvis, R. o.
Ad. torde finna att en sådan ordning borde iakttagas.
Ropades ja. lista momentet.
I första mom. förekommer: ”roen der någon mantalsskrifves med afseende å tilltänkt flyttning från en socken till en annan, och förhållanden inträffa före flyttningsliden” o. s. v. Jag skulle tro det vara nödvändigt att utbyta orden ”före flyttningsliden’' emot'’in nan flyttning blifvit verkställd."
Derigenom blir meningen klar och bestämd, hvilket den nu icke är, hvarföre jag anhåller örn propos. på mitt förslag.
Ett sådant förslag, som del Hr von Hohenhausen nu framställt, väcktes äfven inom Utsk:n, och anledningen hvarföre det icke antogs var den, att man genom ett sådant stadgande öfverlenmade åt en person sjelf att bestämma när han genom verkställd eller fördröjd inflyttning tillhörde den ena eller andra församlingen.
Då nu flvttningstiden genom lag är bestämd, torde den af Ut - Den 15 Mars f. m. 5»9 slim föreslagna redaclionen vara bestämdare un Ilr von Holn nhausens förslag.
Jag får fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att det icke är flytlningstiden, som bestämmer mantalsskrifningen.
Fly ttningsliden inträffar på landet äfvensom i städerna utom Stockholm den 24 OctoLer, men i Stockholm sker legostämma jemväl den 24 April.
Mantalsskrifningen åter sker på lundel efter den 24 October, nemi. i slutet af November eller böljan af December, och då försl uppslår fråga om mantalsskrifning af en inflyttande person, om hans inflyttning-är i socknen känd och han i tjenst är.
Om nu socknen vägrar att mantalsskrifva en sådan inflyttande och i tjenst kommen person, uppstår naturligtvis tvist emellan den församling, dil han kommit, samt den hvarifrån han flyttat, och denna tvist mäste afgöras, ty personen, som tagit tjenst, kan naturligtvis icke få qvarblifva i tjenslen, eller ock måste han ovillkorligen skallskrifvas.
Skall åter en person, emot hvars skattskrifning socknen protesterat men tilläfventyrs icke fullföljt sin talan, endast blifva från mantalsskrifningen utesluten, utan att den uppkomna tvisten blifver afgjord, kommer samma oordning som hittills att äfven framgent fortfara, d. v. s. att en person kan vistas 10, 12 ända till i4 år uti en socken, utan att vara mantalsskrifven och utan alt erkännas af socknen såsom dess medlem.
Då denne person sedermera faller socknen till last, söker man att få reda på den socken, der han sednast varit mantalsskrifven, för att skaffa honom underhåll, men sådant låter sig icke alltid göra: och om det kan upplysas att han för i4 eller flera år sedan varit mantalsskrifven någonstädes, skall väl den socknen straffas med dess underhåll, då andra socknar under tiden genom vägrad mantalsskrifning försnillat Statens inkomster, gagnat dess arbetskraft och ensamt vållat oordningen ?
Det är klart alt myndigheterna och K.
M. icke kunnat fästa mycket afseende på 1788 års författning i delta afseende.
Man har ock alltid dömt och förfarit så, att den församling, der en sådan person sig i flera år uppehållit utan att vara mantalsskrifven, äfven fått vidkännas hans underhåll.
Det nu föredragna momentet är icke uppfattadt i de ordalag, att det i sitt nuvar. skick kan antagas utan att medföra betydliga svårigheter.
Det faller af sig sjelft, att tilltänkt flyttning från en församling till en annan icke medförer rättighet till mantalsskrifning.
Det mäste vara lagstadd tjenst, det måste vara verklig tjenst, som äger rum, innan mantalsskrifning får komma i fråga.
Sker åter flyttning från landet till Stockholm vid legoslämman i April, är förhållandet annorlunda, ty denne person är redan för det löpande året mantalsskrifven uti den socken, hvarifrån han kommer, och detta fortfar lill påföljande legostämma den 24 October.
Stannar han då Den 15 M a r s f. m. qvar, hörer linn till Stockholms stad, flyttar lian åter på Jandet, måste han ovillkorligen skattskrifvas i den församling, dit han kommer.
Jag skulle derföre för min del hafva instämt med Hr von Hohenhausen, om hans förslag afsett alla dessa föremål; men så är icke förhållandet, utan skulle jag derföre tro, att hvad detta moment innehåller med afseende på flyttningstiden, elier följande ord ”med afseende å tilltänkt flyttning från en socken till en annan, och förhållanden inträffa före fly ttningstiden, som upphäfva det aftal, på grund hvaraf mantalsskrifningen skett.” höra utgå; ty detta stadgande hunger icke ihop roed det olika förhållande, som äger rom emellan att vara antagen i tjenst och att vara mantalsskrifven.
Då skulle mom. få följande lydelse: ”1 fråga om fattigvård anses i allmänhet en hvar tillhöra det samhälle, der han är antecknad i mantalslängd eller sednast varit det, men der någon mantalsskrifven, men detta sedermera genom vederbörande myndighet blifvit u p p h ä f v e t, skall sådan mantalsskrifning icke medföra fattigvårds ansvar, utan delta ansvar vidlåda det samhälle, personen förut tillhört.” Gr.
Jag vill endast fästa den siste talarens uppmärksamhet derpå, att äfven en landtbonde flyttar från den ena socknen tili den andra.
Flan tillträder sin lägenhet i Mars månad, men skattskrifningen inträffar först om hösten, och endast på detta förhållande har detta mom. afseende. llr von Rosen:
Om jag fattat Frih.
Cederströms mening rätt, har den varde Friherren isynnerhet fästat afseende på tjenstehjonen.
Utsktn hafva sträckt sin uppmärksamhet längre, eller till alla, och således äfven till dem, sorn icke höra under tjenstehjonsstadga^ såsom landtbonde!' och torpare.
Desse sistnämnde kunna också flytta från en socken till en annan, och det är egentligen dessa, som mom. afser; ty det är isynnerhet de, sorn ligga församlingarna till last.
Tjenslehjonen äro icke så farliga i detta afseende.
Utsk:n hafva derföre varit nödsakade att sträcka sin omtanka längre, synnerligast med hänseende till dessa torpare och dylika, som flytta om våren men icke skola mantalsskrifvas förr än om hösten.
Det finnes dessutom sockenhandtverkare.
En sockenskomakare t. ex. flyttar från en socken till en annan; han tillträder sitt torp om våren och skall först skattski ifvås om hösten.
Mig skall det visserligen vara likgiltigt, om Hr von Hohenhausens eller Utskms förslag antages.
Jag skulle dock tro att de af Utsk:n föreslagna ordalag äro mera generella.
Jag anhåller, i anleda, af den erinran Gr.
Mörner gjort, att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt aftal om brukning af hemman, deraf lill - Dan i5 Mars f. ra. trädet sker den i/\
Mars, medför nödvändigt den påföljd, att tillträdafen måste mantalsskrifvas påföljande höst, ehvad denne person dör eller icke.
Är iian ensam och dör, faller det af sig sjelft att mantalsskrifning icke hehöfves.
Har han åter familj, måste den bibehålla lägenheten till fardag och kan icke derifrån skiljas förrän fardag inträffar.
Del kan således icke hända brukare af jord, att de blifva nekade mantalsskrifning.
Hr von Rosens yttrande om gerningsmän, så är det klart, att den socken, sorn antagit dero, mäste äfven lala dem mantalsskrifvas, och i annan händelse är socknen icke dertill pligtig.
Det är nu således icke fråga om dem, och detta moment kan blott afse tjenstehjon.
Jag fortsätter derföre mitt yrkande, alt orden: ”med afseende å tilltänkt flyttning från en socken till en annan, och förhållanden inträffa före flyttningstiden, som upphäfva det aftal, på grund hvaraf mantalsskrifningen skett" må utgå, och i stället införas efter ordet ”mantalsskrifven” ”och detta sedermera genom vederbörande myndighet blifvit upp hafvet, då skall” etc.
Hvad frågan här kan blifva om, det vet jag icke, men hvad frågan angått inom Utskm, det vet jag, och der har man med detta stadgande afselt icke allenast tjenstehjon, utan äfven andra personer.
Jag kun köpa en egendom, och det är icke alltid sagdi, alt jag skall tillträda densamma den i4 Mars, ty jag kan få, enligt öfverenskommelse med säljaren, tillträda den hvilken dag som helst.
Jag känner åtminstone ingen lag, som förbjuder mig att t. ex. den a4 December tillträda egendomen.
Mantalsskrifningen åter är bestämd, men, såsom jag nyss yttrat, är flyttningstiden, ehuru i lag fastställd, dock beroende på enskild öfverenskommelse och kan ske hvilken dag som helst.
Det är med afseende härpå, som Utskm föreslagit ifrågavar. stadgande samt gifvit detta mom. nuvar. redaction.
Det vill synas mig som den mellanmening, hvarom nu är fråga, vore ganska nödvändig att bibehålla, och alt Frih.
Cederström haft orätt i sin anmärkn.; ty, såsom Hr von Rosen anfört, det är icke gifvet att tillträdet af en fastighet skall ske den i4 Mars, ehuru lagen stadgat denna tid, i händelse annat aftal icke är träffadt.
Det händer tvertom icke sällan, att tillträde af hemman, i följd af särskildt aftal, sker före den 14 Mars.
Jag får dessutom fasta uppmärksamheten på att en inflyttning kan vara tilltänkt att ske den i4Mars, men att sådana förhållanden sedermera, efter mantalsskrifningen, inträffa, att inflyttningen icke sker.
Jag tillstyrker derföre, att morn., sådant det af Ulsk:n blifvit föreslaget, måtte få qvarstå oförändradt.
Efter af Hr Frih. o. Landtm, gjorda propos:r först till Den i5 Mars f. m. bifall å Utskrns förslag till ifrågavar. t mom. af 23 §:n utan förändring, och sedermera till detsammas antagande sned den af Hr von Hohenhausen eller ock den af Frih.
Cederström föreslagna förändring, hvilka proposu" med blandade ja och nej besvarades, hlef förnyad propos. till bifall å Utskrns förslag utan förändring framställd samt med starka ja och åtskilliga nej besvarad, hvarefter Hr Landtm, förklarade den sista propos:n vara med ja besvarad. atdra momentet.
I afseende på andra mom. får jag anmärka en hufvudsaklig omständighet, som jag tror Utsk:n hafva förbisett.
Här står nemi.: ”minderåriga barn af äkta säng tillhöra fadrens, eller, om han är död, modrens rnantalsskrifningsort.
Men här uppstår ett undantag, i händel* se man och qvinna äro skiljda åt.
Barnen blifva då merendels delade emellan fadren och modren, och det är derföre icke alltid sagdt att barn af äkta säng lidra tillhöra fadrens mantalsskrifningsort.
De af barnen, som åtfölja modren, böra också ruantalsskrifvas.
Jag anser derföre ett tillägg med afseende på detta undantag böra uti mons. införas. livad åter oäkta barn beträffar, står det, att dessa ovillkorligen skola tillhöra den ort, der modren finnes.
Jag anser detta stadgande vara nog långt sträckt.
Modrens bekymmer i detta fall kunna vara stora nog förut, nefi fadren vill måhända, med stöd af denna föreskrift, ofta nog söka undandraga sig den pligt, honom både lagligen och moralitet" åligger.
Äfven härutinnan torde således en modification böra ske.
Modren kan äfven dö från barnen, och då vore det väl bra båldt, om icke fadren skulle åligga alt vårda sina barn, derföre att han bor uti en annan socken.
Efter min åsigt bör fadren vid sådant förhållande tillför-bindas att taga barnen till sig och dem vårda.
Ett stadgande uti detta afseende torde äfven vara så mycket vigfigare, som erfarenheten visat, att en fader velat taga sitt barn till sig, der han vistats, men alt församlingen sådant nekat derföre att barnet icke varit födt inom samma församling.
Jag hemställer om en så ochristlig praxis bör få fortfara.
Hr Frih. o. Landtm, framställde propos. först till bifall och sedan lill afslag ä detta morn., meri sorn dessa propos:r med starka nej, blandade med några ja, besvarades, begärde Hr Landtm., att, ifall en förändring af hvad Ulskrn föreslagit, på grund af Hr von Rosens anmärknrr, c. risa ges böra äga rum, en bestämd ledaction i sådant afseende måtte uppgifvas.
Jag tror visserligen, lika med Hr von Rosen, att åtskilliga händelser kunna inträffa, då detta mom. alldeles icke dr användbart.
Här är t. ex. icke Dc 11 >5 Mars f. m. 513 icke bestämdt huru förhållas skall med stjufbarn.
Men det torde vara nog svårt alt i denna författning införa sä bestämda stadganden, att alla möjliga händelser blifva uppräknade.
Om Ståndet derföre ville tillåta den ordförändring, att framför orden ”minderåriga barn” infördes ’’l allmänhet böra,” så att mom. började sålunda: ”1 allmänhet böra minderåriga barn” o. s. v., tror jag det föreslagna stadgandet kunna antagas.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde derefter, om R. o. Ad. behagade antaga Utsk:ns förslag i förevar. 2!a mom. med den redactionsförändnng, som Ilr von Hartmansdorff nu föreslagit, hvilket bifölls. 3:dje momentet.
I detta mom. förekommer stadgande när
Statens skyldighet att bekosta fattigvård vidtager, — ett stadgande, som, om det antages och stadfästes, skall bilda en hel här af fattiga , hvilka böra på Statens bekostnad underhållas.
Man har velat minska vår arraee, men här tillskapar man en annan aimee att på Statens bekostnad underhållas, hvilken amice, ehvad den än må kunna användas till, dock icke kommer att bidraga till landets försvar.
Det är lätt alt se hvarthän det skall leda.
Det är allom bekant, att mantalslängderna och Tabeilcommissionens uppgifter öfver folkmängden icke öfverensstämma, ty mantalsiängderna innefatta ett vida mindre antal, än som verkligen vistas inom hvarje socken, derföre att socknen icke vill uppgifva dem till mantalsskrifningen, emedan den då i en framtid, när dessa personer blifva orkeslösa, kunde åläggas att underhålla dem.
Detta antal skall blifva mångfalldiga gånger fördubbladt, om detta stadgande antages.
Jag anser derföre alldeles oundgängligt varn , att detta mom. så förändras, att det endast afser de personer, som tillhöra Kronans manskap, men icke desse personers hustrur och barn.
Man bör ihågkomma, att hvarje ort, som har en garnison, drager äfven deraf en icke så obetydlig fördel.
Manskapets hustrur äro vanligtvis från samma ort och således förut tillhörande dervar. församlingar.
Det torde således icke vara så obilligt, att orten sjelf får vidkännas underhållet för dem, om de blifva fattighjon.
Skulle åter alla dessa falla under Kronans fattigvård, lärer väl inom några år en millions förslagsanslag vara det minsta, som erfordras för att betacka kostnaderna.
Jag afstyrker derföre att detta stadgande må sträckas längre än till Kronans eget manskap.
På grund häraf får jag föreslå följande förändring i morn.
, att ^:dra punkten må lyda sålunda: ”Den fattigvård, sorn för sådana personer kan erfordras, skall efter behörig pröfning bekostas af K.
M. och Kronan, om de icke af annan anledn. tillhöra särskildt samhälle.”
De andra orden i denna punkt 2x H. 65 514 D e ii i 5 Mars f. m. äfvensom liela sista punkten böra utgå.
Jag anhåller om propos. härom.
Som jag tjenstgjort vid ett värfvadt regite från milt fyllda iy:de år till mitt fyllda 56:te lefnadsår, så känner jag temmeligen väl till den värfvade soldatens belägenhet och huru vanlottad . han är i jemförelse ined andra medborgareclasser.
Ingen skulle derföre högre än jag önska, att något blefve bestämdt huru desse män böra försörjas, då de blifva gamla; men Utsk:ns förslag är så obestämdt, alt jag icke anser det vara möjligt för K.
M. att på grund deraf utfärda något reglemente; ty likaväl kan ■för detta ändamål erfordras 5o,ooo r:dr som 100,000 eller 200,000 r:dr, om icke
Ständerne någorlunda uttrycka huru de vilja hafva det.
Till en början skulle jag tro, att man borde stadga en viss ålder, efter uppnående hvaraf soldaten vore berättigad att, i händelse af behof, njuta fattigvård.
Nu tillgår på det sätt, att unga män om 20, 21 års ålder komma in på ett värfvadt reg:te; de taga värfning på 3 högst 6 år.
JNär capitnlationsliden är slut, gå de vanligen från reg:tet och taga tjenst hos enskilda personer.
Man vet sedermera aldrig af att de varit soldater, förrän de blifva gamla och orkeslösa; då anmäla de sig som soldater och begära understöd.
Äfvenledes händer, att synbart friska personer anvärfva® på ett reg:te, men sedan de tjenstgjort några dagar, finner man att de äro behäftade med någon chronisk sjukdom och således odugliga till krigstjenst.
Desse måste då afskedas , men komma sedermera och begära understöd såsom soldater.
Äfvenledes har det händt, isynnerhet linder de svåra åren 182.6, j 831 och 18 58, att torpare och backstugusittare, sorn haft någon vigor, för alt frälsa lif vet från hungersnöd, tagit värfning på 3 å 6 år vid Götha art i I leri reg: le, för att kunna för värfningspenningar-na köpa några tunnor spanmål och skicka hem till de sina.
Sedan taga de afsked och bära namn af artillerister, och anhålla i sådan egenskap om understöd.
Skulle då desse personer och deras familjer vara berättigade till åtnjutande af fattigvård på Kronans bekostnad?
Jag afstyrker det.
Hurudant skulle t. ex. föihållandet blifva på Carlstens fästning?
Der finnes ingen person, som icke tillhör garnisonen.
Då nu en familjfader faller ifrån, hvem skall då hjelpa och vårda barnen ?
Dessutom inträffar icke sällan, isynnerhet vid Götha artilleri, alt artillerister anmäla sig att ingå giftermål med enkor, som hafva många barn.
Man söker visserligen afstyrka det, men sådana giftermål ingås dock stundom.
Sedermera gäller denna enka för soldatenka och barnen för soldatbarn.
Man måste således vara mvcket försigtig med föreskrifter i detta hänseende, men något stadgande är oundgängligen af nöden.
Hr von Hohenhausen hav så full - Den 15 Mars f. m. ständigt anfört hvad som emot detta mom. borde anmärkas, att jag har föga att tillägga.
Jag skulle äfven genast afslått ifrån alt yttra mig, om jag icke hade för afsigt att föreslå en ändring uti detta mom.
, hvarigenom, i händelse H.
Ståndet deråt behagade lemna bifall , all vidare discussion härom undanröjdes.
Detta förslag torde möjligen förefalla Ståndet besynnerligt, men jag har ansett mig icke böra underlåta att framställa det, emedan, om mom. i sitt nu var. skick skulle antagas, jag icke kan inse hvarmed K. M. och Kronan skulle betala de högst betydliga utgifter, som otvifvelnktigt uppkomma, derest mom. i dess nuvar. skick antages.
Mitt förslag är nemi., att de 2:ne sista punkterna af moro. helt och hållet utgå och att mom. utgöres allenast af nuvar. i:sta punkt.
Hr von Hohenhausen har redan vttrat den tanke om detta morn., hvilken jag delar, och jag förenar mig med honom.
Jag anser det vara en stor svårighet, sorn nu ofta uppstår vid värfvade reg:ten, nemi. att en soldat, som efter en långvarig tjenstetid blir bräcklig och mäste taga afsked, anser sig böra få underhåll af K. M. och Kronan.
Utsk:ns förslag i detta hänseende anser jag således vara fullkomligt riktigt; men jag tror äfven, alt det icke går an att utsträcka denna underhållsskyldighet till dessa soldaters hustrur och barn.
Hr Edenhjelms anmärkn., att det ofta händer, att personer, som en kort tid tjenat vid ett värfvadt reg:te, taga afsked viii unga år och sedermera sysselsätta sig på annat håll, men, när de blifva gamla, vilja gälla för afskedade värfvade soldater och på sådan grund erhålla fattigunderstöd, får jag invända, att jag tror sådant vara genom Utskins förslag undanröjd!
, då der står: ”om icke desse personer af annan anledning tillhöra särskildt samhälle.”
Denna mellanmening torde gifva tillräcklig latitud åt vederbörande, alt icke till fattigunderhåll å Kronans bekostnad befordra andra än dem, som verkligen t jent vid ett värfvadt reg:te tilldess de blefvo bräcklige.
Jag kan således icke i detta afseende dela Hr Edenhjelms tanke.
Men detta mom. innehåller ett annat stadgande, som jag måste fästa uppmärksamhet vid.
Här står nemi.
: ”För personer, hvilkas mantalsskrifningsort icke kan utrönas, bekostas likaledes af K. M. och Kronan den oundvikligen nödvändiga fattigvården, intilldess någon församling kan dertill förpligtas."
Genom ett K. circulärbref är föreskrifvet, att barn icke få åtfölja sina fängslade föräldrar; ty det händer icke sällan, isynnerhet med qvinnspersoner, som för brott tilltalas oell häktas, att de medhafva barn.
Dessa barn skola då uttagas och öfverlemnas till den församling modren tillhört , men detta kan icke alltid utrönas, och man vet icke hvar man skall göra af barnen.
Jag skulle derföre tro, att i den upplästa punkten borde uttryckas ett stadgande, att sådana barn, uu - 5iG Den i5 Mars f. ni. der det föräldrarne Liro fängslade, böra underliållas på K. M:s oell Kronans bekostnad, derest icke den rörsamling de tillhöra, om nian kan få reda på den , kan underhålla, dem.
Jag har ofia selt sådana arma barns öde, huru de behandlas, då de kringsändas till församlingarna för alt vårdas.
Jag tillstyrker derföre bifall till hvad Hr von Hohenhausen föreslagit, att orden ”samt deras hustrur och barn’’ böra borttagas, samt anhåller att SLåndet måtte taga i öfvervägande livad jag anfört om de barn, hvilkas föräldrar äro häktade, huruvida icke något särskildt stadgande i afseende på dem borde meddelas.
Jemte det jag fullkomligt instämmer med Hr von Hohenliausens förslag till redaction af a:a punkten i detta moni., får jag i afseende på i:a punkten begära den rättelse, att'i stället för orden ”ehvad de äro i tjenst eller afskedade” må införas ’’d å de vid fyllda 5o år blifvit afskedade-,” ty då en soldat till fyllda 5o år varit i Kronans tjenst och då måste afskedas, bör han af K. M. och Kronan försörjas.
Tager han åter afsked i sin fulla mannaålder, är det icke billigt att han på gamla dagar faller K.
M. och Kronan till last.
Lian bör då i mångfalldiga år förut kunna försörja sig och tillhör på ålderdomen den församling, uti hvilken han vistas.
Med denna rättelse får jag anhålla om propos. till bifall å detta morn., med den redaction Hr von Hohenhausen föreslagit.
Man har här klandrat, alt detta mom. vore för obestämdt.
Utsk:n hafva dock sökt att, så mycket möjligt varit, få bestämdt hvilken skall försörja dem, som behöfva fattigunderstöd.
För min del har jag äfven funnit nu ifrågavar. stadgande örn fattigunderstöd åt värfvade arni e'ens personal vara det riktigaste i hela författningen och liar så mycket mera skäl för mitt omdöme härutinnan, som företrädesvis de, hvilka skola handhafva författningen och sätta den i verksamhet, vai it mycket angelägne alt få något bestämdt stadgande meddeladt i detta afseende.
Också inträffade inom Ulsk:n, när denna fråga förevar, att visserligen tankarne voro mycket delade, men att erfarenheten från de orter, der värfvade corpser blifvit förlagda, uttryckte tydligt behofvet af något stadgande i detta fall.
Piältvist tyckes det väl äfven vara, att, när Utsk:n, från första början af detta förslag till fattigvårdsstadga, Jagt på communen eller församlingen det åliggande att försörja sina fattiga , TJtskai äfven — och de kunde icke göra annat utan alt handla inconseqvent — föreslagit att värfvade armeens fattigvård må åligga K.
M. och Kronan.
Man bör nemi. ihågkomma, alt hvarje värfvadt regite utgör en församling för sig.
I de städer, der dessa reg:ten äro förlagda, hafva de sin egen prest, sin egen kyrka o. s. v. och höra hvarken i andligt eller civilt hänseende tillförsamlingen.
I vissa stä - Den i5 Mars f. m. der är likväl conlract uppgjordt emellan staden oell Kronan eller reg:tena sjelfva, på grund hvaraf reg:lets fattigvård är förenad med stadens.
Carlskrona stad, med dess stora personal af Kronans manskap, relativt lill stadens folkmängd och förmögenhet, har falt ett visst anslag till ersättning för kostnaden att underhålla manskapets fattiga.
Förut förefanns icke någon sådan öfverenskommelse emellan staden oell Kronan; men den oordning och olrefnad detta medförde, föranledde staden att åtaga sig manskapets fattigvård emot en icke obetydlig summa af Kronan.
Christianstads stad har med derstädes förlagda artilleri-regtte ingått en dylik öfverenskommelse, och, efter hvad jag tror , äfven Malmö med sin garnison.
Men det fanns en stad i Skåne, hvilken icke hade ingått någon öfverenskommelse med sin garnison, nemi.
Landskrona, som inom sina murar hade Konungens värfvade reg:te.
När detta reg:te upplöstes, upplöstes äfven den församling detta reg:te utgjort; manskapet fördelades på de öfriga reg:tena, men der fanns äfven en stor mängd af qvinnor och harn, sorn icke tillhörde någon församling.