Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så sker emedlertid nu; och då de 3:ne Ståndens ledamöter äro valda samt hafva betalt för sina riksdagssejourer, kunna de göra mindre afseende å riksdagarnas längd, än R. o. Ad:s ledamöter, som, utan något specielt uppdrag och med dryga enskilda utgifter för deras lefnadskostnad, måste uppoffra tillsynen Den 18 Augusti. af sina angelägenheter i hemmet, för att under årslängder
Levista riksdagarna.
Det är genom födseln R. o.
Ad:s rätt och pligt att deltaga i bevakandet af folkets rättigheter, och jag är öfvertygad, att hvar och en villigt skulle fullgöra en sådan pligt, om riksdagarna, på sätt grundlagen afser, kunde slutas på 3 ä 4 månader; men för majoriteten är det nu, snart sagdt, omöjligt att öfvervara hela riksdagarna, utan alt åtminstone på kortare tider taga sig ledigheter.
Sålunda uppstå vacancer i IJtsktn, och ju längre riksdagen varar, desto flera, så att numera nästan vid hvarje sammanträde några af R. o. Ad:s ledamöter saknas; hvaremot de 3:ne öfriga Ståndens ledamöter gemenligen kunna vara fulltaliga, och i följd deraf, snart sagdt, ensamt afgöra ärenderna.
Jag har sjelf, särdeles vid denna riksdag, kommit i erfarenhet häraf.
Det är således klart, att ändamålet, såsom vanligt hos Hr Cederschjöld, jemväl vid detta tillfälle varit godt och ädelt; men lika med Hr Riben betviflar jag, att hans motion grundlagsenlig! kan bifallas.
Såsom Hr
Riben anser nemi, äfven jag sista raden uti 79 § Riksd.Ordn. åsyfta endast de 2tne sista omständigheterna, hvilka uti § omförmälas; och Ridd.Ordn. måste alltid stå i öfverensstämmelse med grundlagarna.
I min tanka kan man altså icke komma längre i afseende å R. o. Ad., än lill hvad som är stadgadt för de öfriga Stånden, nemi. att då en ledamot erhåller ledighet från Utsk., skall annan inväljas i stället; men jag tror icke, att grundlagens mening härvid är, att den sistnämnde skall afträda, då den förre återkommer till riksdagen.
Jag vet visst, att 1111 så tillgår hos de öfriga Stånden; men jag anser också den ordning, de härvid följa, vara grundlagsvidrig.
Jag tror sålunda, att det icke gåran att, på sätt Hr Cederschjöld föreslagit, genast vid riksdagens början utse vissa suppleanter, emedan sådana icke omtalas i grundlagen.
Vi Jära altså nu få stadna vid att bifalla Utskrs oskyldiga förslag.
Jag har förgäfves försökt att, med iakttagande af formerna, utfinna något ändamålsenligare.
Jag skulle med mycket nöje förena mig i Frih.
Palmsfjernas förslag, om jag icke trodde, att, genom antagandet deraf, Ridd.Ordn. komrne i strid med Riksd.Ordn.
Ehrenborgh förklarat sig vara förhindrad att instämma i mitt förslag endast derföre, att han anser Ridd.Ordn. genom antagande deraf skola komma i strid med Riksd.Ordn., har jag allt hopp att erhålla ett sådant instämmande, enär jag tror mig kunna bevisa, att den förmenta striden verkligen icke uppkommer.
För att göra denna bevisning klar, anhåller jag, att R. o. Ad. må analytiskt betrakta innehållet af 79 § Riksd.Ordn.
Der finnér man då stadgadt: 1:0 att ingen dertill behörig må förmenas att riksdagen bevista; 2:0 hurusom man icke får från riksdagen afresa eller från öfverlägguingarna sig af - Den i S Augusti. i83 hålla, utan erhållet tillstånd; 3:o sättet och vilkoren för utsktsledämot att erhålla ledighet; /±:o huru i Utsk., genom hort resor på kortare tid, uppkommande ledigheter skola återbesättas. § delar sig sålunda i bestämda delar.
De sednare utaf dessa, af mig nyss uppräknade, anser jag vara uti sisla raden af § afsedda.
Att meningen icke kan vara någon annan, bevisas till öfverflöd deraf, att stadgandena uti de båda sistnämnda delarna af § äro helt olika i Ridd.Oltin, mot hvad de befinnas i Riksd.Ordu., hvilket de icke kunde vara, om ej den sista raden i § dertill gifvit tillstånd.
Att den i frågavar. hänvisningen till Ridd.Olda. har ett sådant afseende, som det jag nu antagit, visar sig ytterligare deraf, alt i afseende å R. o.
Ad. icke iakttagits, hvad 79 §.
Riksd.Ordn. uti den omförmälda delen föreskrifver för de öfriga Stånden, hvilken uraktlåtenhet ej heller kunnat ske, 0111 icke det blifvit R. o. Ad. upplåtet alt derom, efter eget godtfinnande, stadga i Ridd.Ordn.
Då således ett fullkomligt afvikande från grundlagen uti meranämnde hänseende hittills ägt mm, mäste väl 1111 ett närmande till grundlagens stadgande i samma ordning, sorn man aflägsna! éig derifrån, icke kunna anses olagligt.
Jag tror 111ig altså hafva ådagalagt, att mitt förslag nr lagligt.
Hvad åter angår den anmärkning, alt det skulle vara svårt att erhålla ledamöter, som åtaga sig suppleantförtroendet, får jag endast förklara, det jag icke tror, att det blefve svårare att finna ledamöter, som ville uppoffra enskilda beqvämligheter eller tyckmyckenheter för en tid af 3:ne veckor.
Man har sagt, att motionen vore olaglig, såsom stridande mot 79 § Riksd.- Ordn.
Den siste talaren har tillräckligt bevisat motsatsen.
Sedan nemi. berörde § afh indlat huru, i upptagna fall, förhållas skall med de öfriga Stånden, säger den till slut, att R. o. Ad. uti de omförmälda afseendena skall ställa sig Ridd.- Ordn. till efterrättelse.
Således kan R. o. Ad. med Konungens sanction i dessa fall stadga, hvad Ståndet finner för godt.
Det har blifvit anmärkt, att nuvar. förfarande i de Öfriga Stånden, att nemi. återbesätta uppkommande ledigheter inom Utskrn på sådant satt, att den förre ledamoten återtager sin plats i Utsk., när han kommer tillbaka, skall vara olagligt, enär man trott, att val af ny utsk:s!edamot ovilkorligen bör medföra den permilterades förlust af innehafvande plats i Utsk.
Att praxis alltid varit annorlunda, vill jag icke åberopa, utan endast hålla mig till orden, der det heter, att ledamoten skall anmäla sig till erhållande af ledighet frän Utsk.
Det nyttjade ordet ”ledighet” måste förutsätta ett återinträdande, som icke kan stå tillsammans med förlust för alltid af säte och stämma i Utsk., utan endast för en viss tid.
Sedan jag sålunda tror det vara vi - 184 Den 18 Augusti. sadt, att något hinder för bifall till motionen icke i grundlagarna finnes, ber jag att få fasta uppmärksamheten å motionens vigt. R. o.
Ad:s ledamöter äga nemi., ända till ytdel af Ståndet, rättighet att erhålla 3:ne veckors permission; men det händer likväl ofta, att de permitterade icke återkomma.
14 dagar efter permissionstiden måste likväl då afvaktas, förrän nytt val till den uteblifne utskrsledamotens ersättande får ske.
Sålunda äro redan fem veckor förbi.
Härefter skola Electorerna sammankallas, förrätta val, och först sedan vallistan i plenum blifvit bruten, anses de invalda ledamöterna behörigen constituerade.
Under hela denna tid måste sålunda rummen stå lediga i Utsk:n, hvilket nödvändigt måste på ett högst betydligt sätt minska R. o.
Ad:s inflytande på riksdagsärendernas beredning.
Man har sagt, att suppleanterna icke lomme att göra något annat i Utsk:n än votera.
Det är just för voteringarna de böra vara der, på det ej, såsom nu sker, de öfriga Stånden må nästan ensamt dervid afgöra.
Jag är för öfrigt icke obenägen att biträda Frih.
Palmstjernas förslag, emedan det verkligen kan hända, att man icke på en gång skulle kunna utse lämpliga personer, motsvarande behofvet både af ordinarie!- och suppleanter.
Jag finner t. o. m. rättast och bäst, alt suppleantvalen förrättas efter behof under hela riksdagen; hvadan jag frånträder mitt och biträder Frih. Palmstjernas förslag.
Det är icke utan farhåga jag uppstiger till grundlagstolkning emot Hr Cederschjölds auetoritet; men jag skall dock nämna några ord för min åsigt.
Hr Cederschjöld har sagt, att ordet ledighet förutsätter, att den ledamot, som begagnade densamma, skall återkomma i Utsk.
Jag medger, att ordet är mindre lyckligt valdt; men om man ser på perioden i dess helhet, tror jag, att den mening af grundlagen, Hr Cederschjöld funnit, icke skall kunna antagas såsom riktig.
I § står nemi.: ”Riksdagsman &c. må ej från riksdagsorten afresa, eller från riksdagsöfverläggningarna sig afhålla” (här står ej på någon tid afresa; för alltid mäste således förutsättas), ”med mindre han dertill undfått tillåtelse” &c. Härefter kommer: ”Är han ledamot i ett eller flera Utsk. &c., då skall nytt val till utsk:s!edamot genast förrättas.”
Detta mäste vara något helt annat, än att insätta en suppleant; och all den af ordet ledighet förekommande otydlighet måste genom den positiva föreskriften 0111 nytt val vara undanröjd.
Jag förblifver altså vid mitt yrkande om bifall till Utsk:s förslag.
Jag erkänner, att på sätt frågan först väcktes, trodde äfven jag, att den åsyftade förändringen icke kunde vidtagas, ehuru den var af behofvet påkallad; men med den jemnkning, Frih.
Palm stjer - Den iS Augusti. i85 stjerna framställt, lian jag icke annat än biträda förslaget, både såsom grundlagsenlig! oell ledande till ändamålet, nemi. afhjelpande i möjligaste mån af den olägenhet, hvarom vi under (lera riksdagar haft tillfälle inhemta en alltför tydlig erfarenhet.
Ur lii bens anmärkningar synas icke böra väcka några grundade betänkligheter; han har nemi. endast påstått, att ordet ledighet i § vore illa valdi.
Det må vara; men det står der likväl nu och kan icke frånkännas sin betydelse, emedan grundlagarna skola efter ordalydelsen tolkas.
Detta ord vederlägger påståendet , att ifrågavar. grundlagsföreskrifter endast afse sådana händelser, dä någon helt och hållet frånträder sitt riksdagsmannakall.
Hade meningen varit sådan, så hade stadgandet, att nytt riksdagsmannaval borde efter den afgångne anställas, säkerligen icke saknats pä della ställe.
Sil vi usi Då de 3 ofrälse Stånden, emot hvilka 79 § Riksd.Ordn, mäste strängast tillämpas, alltid ansett sig kunna verkställa nytt val, att gälla endast onder den uppstådda ledigheten, så måtte väl icke hinder vara för R. o. Ad. att göra detsamma.
Jag förenar mig altså med Frih.
Palmstiernas förslag, hvilket jag anser både grundlagsenlig! och behölligt.
Särskildt får jag nämna, att man i Utskin håller noga räkning på ledamöterna.
Det hände nemi. vid sammansatta Bevilln.- o.
Utskins sednaste Sammanträde, att en ledamot af B01- gareSt. infunnit sig, fastän den, under hvars ledighet lian blifvit invald, sjelf återtagit sin plats i Utsk.
Den förre tog således afträde.
Det skulle glädja mig, om den tolkning af 79 §, som Frih.
Palmstjerna framställt, lomme alt göra sig gällande; men för min enskilda del kan jag icke anse den fullkomligt riktig.
Deremot tror jag, att Hr Råben gått alltför långt, då han påstått, alt endast händelsen af uteblifvande för hela riksdagen varit i § afsedd.
Mot slutet af 5 visar det sig bäst, hvad med ledighet menas, då der står, att eri sådan icke må utan gällande skäl beviljas på längre tid än 2, högst 3 veckor.
Men föreskriften om nvtt val linner jag så positiv, att den icke kan tillfredsställas genom utseende af en suppleant; och för den, som hyser ett sådant begrepp , mäste Frih.
Palmsfjernas förslag visa sig mindre formenligt, hvaremot de, som med nytt val förstå endast ett sådant, hvarigenom den lediga platsen fylles med annan person blott under den ordinarie ledamotens frånvaro, med full conseqvens kunna antaga Frih. Palmstjerna* förslag.
Jag är emedlertid så ölvertygad 0111 nyttan af saken, att jag icke vill lagga hinder deremot, fastan jag nödgas afhålla mig från votering, i fall Hr Gr. o, 12 IJ. 24 i86
Landtm, tror sig lunna meddela propos., oell omröstning kommer att uppsta.
Oaktadt discussionen redan blifvit temligen vidlyftig, tillåter jag mig likväl att yttra några ord.
Jag hemtar mina åsigter i ämnet från den erfarenhet om olägenheterna af nu var. förhållande, sora jag under den korta tid af 6 lill 7 månader, jag deltagit i utsk:sarbetena, hunnit förvärfva mig.
Månheten oin grundlagen ålägger mig då att först tillse, om ändringen lagligen kan ske.
Detta är så grundligt visadt af Frih.
Palmstjerna och Hr Cederschjöld, att jag derom blott förenar mig med dem.
Andra frågan är, om ändringen är behöflig.
Älan har i detta afseende anmärkt, att det vore olämpligt att inkalla ledamöter i Utsk. endast för att votera.
Det beror på hvar och en, om han vill votera eller icke, likasom han icke kan tvingas att, i händelse han så behagar, icke besvära sig med annat än att votera; men nog tror jag, att tillfälle till annat arbete under en tid af 3 veckor inträffar, och 0111 äfven suppleanten icke komme att deltaga i annat än voteringarna, vore det väl i alla fall bättre än nu, då det ofta händer, att R. o. Ad. har en röst, der 4 tillkomme Ståndet o. s. v. Det inträffar nu ofta, att ledamöter af de öfriga Stånden uppehålla sig i Utsk:ns förmak, för att vara tillhands att taga plats i Utskm, i händelse ordinarie ledamöter bortgå.
Man har jemväl sagt, att ingen skulle vilja ingå på suppleantskap.
Jag tror tvärtom, att mången med nöje skulle emottaga en sådan befattning, som endast afsäg en kortare tid, då han deremot icke kan binda sig för hela riksdagen.
I afseende å sältet för förändringen, som är den 3:dje frågan, förenar jag mig jemväl med Frih. Palmstjerna.
Ehrenborgh har medgifvit sakens nytta, men ansett förändringen stridande emot grundlagarna, och sålunda ifrågaställt, huruvida propos. derå kunde framställas.
För att lugna honom och öfriga ledamöter, som kunna fästa sig vid samma åsigt som han, ber jag att få tillägga några ord.
Man har hållit sig vid föreskriften, att nytt val skall ske; men ordet nytt har afseende på valet, icke på den valdes egenskap af ledamot.
Den långsträcktaste tydning, man skulle af detta stadgande kunna göra, vore förmodligen, att hvarje gång ledighet inträffar, skall den genom särskildt val fyllas, samt valet altså icke ske för hela riksdagen vid dess början.
Om jag likväl icke skulle lyckas att öfvertyga mina motståndare härutinnan, får jag blott hänvisa dem till den rättighet, som i slutet af § lemnäs R. o. Ad., att nemi. uti ifrågavar. afseende endast behöfva rätta sig efter Ridd.Ordn., hvilken de altså i dessa omständigheter kunna upprätta huru sorn helst.
Må altså de öfriga Ståndens förfarande vara huru grundlagsvidrigt
Den 18 Augusti. 187 sorn lielst; för It. o. Ad. blir ett sådant förfarande i alla fall lagligt, endast det äger stöd i Ridd.Ordn.
Det måste vara obehagligt för R. o. Ad. att höra 2:ne ledamöter af Constit.Utsk. här tvista om förståndet af ett grundlagsbud ; men en sådan olikhet i åsigter kan lätt inträffa , och jag vill till ett ytterligare stöd för min nu endast erinra om den oformlighet, sorn uppstode, i fall af en sådan tolkning, som mina motståndare försvara, att nemi.
Utskm då lomme att bestå af flera ledamöter, än grundlagen utfäster, i det både de ordinarie ledamöterna och suppleanterna vore på en gång utsk:sledamöter.
Jag skall icke längre upptaga tiden med en ytterligare controvers i delta ämne och vidblifver min förklaring, att jag visst icke skall hindra förslagets antagande.
Ståndet, huruvida en person, som icke vistas på riksdagsorten, kan betraktas såsom ledamot i något Utsk., vare sig under öfverläggningarna eller vid omröstningarna?
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å Ridd.Utsk:s memor.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att vid slutet af 2 mom. i 23 § Ridd.Ordn. skulle, efter ordet anmäla, tilläggas följande ord: då sker val lill ny Utsk: s ledamot under 1 e d i g b e t s t i d e n. H. Ex. Hr Gr.
Såsom Gen.adjutant för Armeen har jag ansett det vara min pligt att tillkännagifva de brister, sorn inom försvarsväsendet finnas, och de följder, uraktlåtenheten att fylla dem medför, förvissad, att jag, såväl för det närvarande sora för det tillkommande, vore mera klandervärd, om jag ej gjort det, än nu, då sådant skett.
Emedlertid bar Frih.
Hermelin vid sednaste plenum, under min frånvaro, för det sistnämnda förhållandet gjort framställningar emot mig.
Jag bade visserligen icke nu uppträdt för att besvara dem eller det i så många olika ämnen ingripande, till stor del från innehållet af den reservation, som synes hafva gifvit anledning till framställningarna, afvikande anförandet, om ej den Värde ledamoten oriktigt uppfattat mina skäl till reservationen, och i följd deraf äfven möjligen genom sitt anförande kan missleda andra.
Jag bar nemi. hvarken, såsom den värde ledamoten uppgifvit, yttrat, ”att Svenska armeen och bevär:smanskapet, organise rädt såsom det nu är,” ej kunde försvara landet, eller ändå mindre, att ”saknade löneanslag till militären skulle orsaka Rikets förderf," utan tvärtom alltid sagt, att organisationen är förträfflig, såvida den nemi. vin - iS8 Den 18 Augusti. ner fullbordan, hvartill äfven erfordras, att Armeen äger fullkomlig och beväringen åtminstone någon skicklighet i krigsvrket, på det den sednare må kunna inlagas i den forras leder, hvarförutan åter Armeen är otillräcklig för att kunna utföra ett så vidsträckt lands försvar sorn vårt; och att, då jag i allmänhet ifrat för försvarsväsendets fullkomnande, jag icke heller kunnat uraktlåta att anföra de brister, som äfven inom detsamma finnas derigenom, att de flesta löner äro otillräckliga, hvilket sednare Ater visserligen på så sätt skulle kunna ”orsaka Rikets förderf,” alt skicklig personal till ledande och utförande af Rikets forsvar icke i längden, isynnerhet då fordringarna, såsom nu, dagligen ökas, genom så beskalfade löner torde kunna erhållas, Då Frih.
Hermelin således, i hvad som rörer innehållet af min reservation, på oriktig grund byggt hela sitt anförande, och i detailuppgifter visat brist på kännedom örn förhållandet, hvilket Frih. naturligtvis icke är i tillfälle att känna, kan jag ej heller anse det hela förtjena någon vidare vederläggning, och än mindre frångå något af hvad jag förut yttrat, hvarföre jag ock i alla delar hlifver vid detsamma.
Jag får endast härtill lägga, att jag äfven är representant, och alt jag lika lifligt sorn någon annan känner nödvändigheten af samt önskar välstånd och förkofran hos nationen, men just derföre finner det angeläget vara att för framtiden betrygga densamma emot förödelser, på det att välståndet må kunna fortfara.
Jag önskar icke heller, mera än Frih,, skatternas förökande, men låter så mvcket mindre förfära mig af endast ropen derom samt om ”uppoffringar af det sista, man förvärfvat,” sorn jag, lika med hvar och en, hvilken velat underrätta sig derom, Vet, att H, M. Konungen vid alla såväl offentliga som andra tillfällen förklarat sig icke vilja medgifva anslags uppförande genom ordinarie skatternas ökande, hvarföre således icke heller å Styrelsens sida någon fråga derom uppstått, och hvarföre det lätteligen kan förklaras, om, med kännedom af allt detta, så ”förhärdade hjerta n” finnas, att de yrka på stadfästandet af Rikets sjelfständighet.
Hr Löwenhjelm, Gus!.:
Äfven jag har att besvara ett af Hr Baron Hermelin under sisth plenum mot mig riktad t anförande.
Främst har han klandrat det hemlof, jag åtnjuter.
En reservation emot skyldigheten för icke constitutionelt ansvariga tjenstemän att inför Representationen redovisa tjensteförhållanden vore inför detta upplysta Stånd öfverflödig.
Jag våldför icke principen, när jag frivilligt dertill framstår, och jag uppfyller en pligt, när jag upplyser ogrunden af ett Regeringen för min skull ågådt klander.
Tio ur hafva förflutit sedan mitt förra hemlof.
Är detta en alltför ofta förunnad hvila?
Vår representation är kostsam vid stora hof.
Ehuru betydliga, i hänseende till statens tillgångar, våra löner äro, skulle de icke förslå, om vi ej stundom permitlerades.
Tjernsten är mödosntn vid dessa stora medelpunkter för Europas politik, och blir mödosammare i den mån vi, utöfver den egentliga I jenstebefal
I ningen, egna nitiska bemödanden åt alla föremål för allmän nytta och enskilda interessen.
Att jag derom beflitar mig hafva allmänna omdömets yttringar offentligen vitsordat.
Ar l83o hade jag permission; men vigliga, blodiga uppträden stundade.
Jag blef qvar på min post.— i8ii fortforo upproren så godt som dagligen i Paris.
Jag blef der qvar. — i8>2, när choleran hotade, hade jag också permission.
Hon inbröt; Paris härjades svårt i 6 månader och sedan lindrigare i 5.
Jajj blef qvar, och våra allmänna sundhetsverk hafva behagat förklara, att det icke skedde utan all nytta för fäderneslandet.
— Ar i833 var allt lugnt.
Då begagnade jag nytt hemlof.
Var denna mig då vederfarna ynnest öfverdrifven efter sådan tjenstgöring?
Ar en rastedag för mvcket på 10 arbetsdagar?
Sage man då så gerna, att tjenstemannen aldrig bör få hvila.
Längre än vanligen och t i 11— ämnadt var har min, dock väl icke så alldeles sysslolösa, hemmavaro räckt denna gång; men det förhållande, som hindrat mitt återvändande till Paris, har stått i alla inländska och utländska tidningar att läsa, och nu, då det transitoriska molnet lika lyckligen som fullkomligen skingrats, är deraf föranledd befallning att göra mig resfärdig redan tilldelad.
Förhållandet med Hr Gr.
Björnstjerna är såvida annat, att han helt nyligen hemkommit.
Det är sed i alla representativa stater att till instundande session hemkalla ministrarna från de land, der erfarenheten och kunskapen i de mål, man ämnar afhandla, är högst, och synnerligen de ministrar, hvilka, såsom min embetsbroder, ådagalagt särdeles förmåga i dessa ämnen.
För min del beklagar jag endast, att Hr Gr.
Björnstjerna ej kunnat tidigare hemkomma.
Baron Hermelin har vidare anklagat mig för ett mig lindfallet, i haris tanka irreligiöst, uttryck.
Jag talade till fördel för ullproductionen, liksom jag gjort för alla våra industrigrenar; jag liknade denna vid ett barn, som väl blifvit frodigt genom åtnjuten huldhet, men ännu behöfver den. ”Öfvergif det icke” sade jag.
”Att en industri hos oss till ”den graden lyckas är så sällsynt, att man må utropa: ett ”barn är födt i Bethlehem.”
I ett rhetoriskt försvar af min liknelse ämnar jag icke ingå.
Få, kanske inga af mina anföranden skulle vidtala rhetoricans räfst.
Mångårigt åhörande af parlamentsdebatter inför sakprotoeoll har hos mig alstrat vanan af en obundenhet i sättet att tala, som inför ett ord-protocoll harola - jgo Den iS Augusti. genheter.
Jag hade sjelf märkt det, innan periodiska pressen gjorde mig derpå uppmärksam.
Må mitt liknande af ett verdsligt föremål vid det högsta och heligaste bland under vara olämpligt, obehörigt; jagskall, ehvad adjecliva detsamma tilläggas, befinnas medgörligare, än jag vore i annat mål; men i en tvist om religiositet har jag bort föreskrifva mig yttersta moderation.
Men: irreligiöst?
Nej, detta bestrider jag det kraftigaste, jag förmår.
Huru allmänt brukligt i vårt land är ej att å verdsliga ämnen använda bibliska språk.
Sannolik afsigt och mening är ju i thy mål hufvudsak.
Huru kunde irreligiöst uppsåt presumeras hos mig.
Icke bland min första ungdoms samtida, icke bland min ålderdoms finnes en enda, som medvet mig ett begabberi, eller blott ett lättsinnigt ord i religiöst ämne, eller ens ett försumroadt försvar af religiositet.
Min hade fordrat att, innan jag så anklagade min nästa, göra mig om honom något kunnig.
Den hade också föranledt mig till undersökning, om jag gagnade religiositeten medelst* en sådan offentlig anklagelse.
Jag förklarar, att så visst jag ogerna skulle med min liknelse framträda inför en vitter domstol, så visst skulle jag tryggt vidgå mina ord inför ett af
Dominicanermunkar sammansatt inquisitionstribunal.
Jag tillägger, att enligt min religiositet är detta anfall bland dem, som man hellre lider, än begår.
Öfver ett nu förekommande mål, i hvilket underteckn. var jäfvig att föra prot., fördes särskildt prot. af en utaf It. o.
Ad:s notarier, Häradshöfd.
Änyo föredrogs Frih. Boyes, Ludv., d. 16 dennes f. m. på bordet lagda motion, angrde pensionsrättigheten för de landshöfdingar, hvilka fr. o. m. början af år i83o till närvar. tid tagit afsked.
Loves motion har samma ordalydelse som R. o. Ad:s fattade beslut, ang:de 2:dra punkten i Utsk:s utlåt.
N:o 222, nemi. alt R.
St. skulle stadga, att hvad Utsk. tillstyrkt, rör:de framdeles afskedstagande landshöfdingar, äfven må komma att gälla för dem, hvilka tagit afsked fr. o. m. år i83o, får jag till Hr Gr. o. Landtm, hemställa, om det är formenligt att upptaga en sådan motion.
Då ett Stånd ej kan ändra sitt en gång fattade beslut, ser jag ej, att en motion kan göras, genom hvars afslående Ståndet kunde komma till ett sådant resultat.
Jag anser således icke formenligt, att motionen erhåller remiss.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ej fann något ställe i grundlagarna hindra honom att framställa propos, till remiss å Frih.
Boyes nu föredragna motion, och Den 18 Augusti. igi hemställde alisa, om R. o. Ad. behagade remittera densamma lill StatsUtsk.
Iiopades ja.