Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den tystnad jag under delta Riksmöte iagttagit nödgas jag nu bryta, da fråga är att freda mig ifrån den tillvitelse Herr Grönhagens Memorial innehåller, som skulle jag ej med tillbörlig uppmärksamhet uppfyllt åliggande Embetsskyldigheter.
Jag utbeder mig härvid Höglofl.
Ridderskapels och Adelns tålamod och fördragsamhet för en röst, hvilken under framfarne tider ej sällan varit hörd med bifall, och jag grundar mina förhoppningar om Högloft.
Ridderskapets och Adelns fortfarande ynnest på mitt bemödande att tjena mitt Fädernesland.
Om jag varit nog lycklig att derigenom förvärfva någon förtjenst, tager mig ingen densamma ifrån:
Ty den som deraf har mera än jag, han vill det ej, och den som har mindre, han kan det ej.
Jag börjar med alt förklara mili erkänsla för den Riddersman» som genom framställning, att Memorialet borde blifva livilande af orsak att jag ej i Pleno var närvarande, beredt mig tillfället alt i vederbörlig ordning mig yttra öfver dess innehåll.
Jag hembär honom min högaktning för det att han, trogen deh grundsatis Thomas framställer uti Äreminnet öfver Romerska Kejsaren Marc-Aurele, alt smädelsen nedsätter den förolämpande, icke den förolämpade, genom uppställningen af små uttryck, ifrån sig afskiljt behofvet, att genom hvad 212 Den 24 Januarii. man lindrigast lian kalla en fri öfversättning nödgas den sedermera modifiera.
Men nu till Herr Grönhagens Memorial.
Deri klagas öfver Police-kammarens grymma och Inqvisitoriska förfarande, hvarpå han hämtar exempel utur Dagbladet Anmärkaren, och föreslår såsom Correctif att Police-kammarens Protocoll borde till Hof-Rättens granskning inlemnas, på det hvar och en mer eller mindre lidande må äga tillfälle att klaga, då han dertill äger skäl.
Artikeln utur Anmärkaren slutar Herr Grönhagen dermed, att lian väntat någon uppmärksamhet från Riksens Ständers Justitieombudsman, när han af Anmärkaren erhöll kunskap om händelsen, men att sådant hördes aldrig af.
Justitieombudsmannen är ej skyldig att läsa Anmärkaren eller andra Dagblad, sorn ej äro af officiel egenskap.
Hvarken han eller andra Actores Publici hämta utur sådana Papper anledning till Embetes åtgärder.
Angifvelser, de må vara tryckte eller handskrifne, så snart de ej äro beledsagade af upplysande omständigheter, af fullständiga handlingar, urarta ej sällan, i mer eller mindre mohn, allt efter deras syftning, till egenskap af Pasquill.
På sådana grunder heter det ock i egde § af den för Justitieombudsman utfärdade Instruction: ”Klagar någon hos Justitieombudsmannen öfver Domares, Embets- och Tjenstemäns åtgärder, och sin klagan skrifteligen författad, med fullsländige Handlingar och Bevis sö - Den 24 Januarii. 213 leer styrka, må Justitiae-Ombudsmannen, om lian, efter de i 1 och 2 §.§. bestämda grunder, finner sakens beskaffenhet och vigt det fordra, åtala eller åtala låta sådana åtgärder, eller i annat fall skriftligen anvisa den Klagande, att der, honom så godt synes, Konungens Juslitioe-Canceller om laga rättelse ansöka; hörandes vid alla tillfällen, då Klaganden sådant äskar, Justitue-Ombudsmannen låta meddela honom bevis alt han klagoskriften emottagit.” Och i 7 §.: ”Skulle emot förmodan, Juslitise-Ombudsmannen, någon Domare, Embetsoch Tjensteman, utan skäl, tilltala eller tilltala låta, eller genom obehöriga tillfällen och olaglige påståenden förolämpa; vare han till ansvar och plikt derföre, lika med Actorer i allmänhet, efter Lag och Författningar, skyldig.
För åtal och påståenden, som vederbörande Fiscaler, enligt med, och således icke utöfver Justitias-Ombudsmannens föreskrifter anföra, vare han ansvarig.’’ Ansvaret till Reconvention och hvarje Domares och Embetsmans Lagliga rätt fordra denna varsamhet.
Dessutom står det hvar och en Öppet, att öfver Police-Kammarens åtgärder inför vederbörlig
Domstol, hos Justi tiae-Cancelleren eller hos JustitioeOmbudsmannen anföra Klagomål; men sådana grundade, hade hos mig ej blifvit anmälta.
Jag är väl ej skyldig Herr Grönhagen redo för min EmbetSförvältning, men Aktningen 214 Den 24 Januarii. för detta stånd, hvaraf jag har den äran att vara Ledamot, ålägger mig att upplysa att händelserne ej äro mig obekante.
I sådan afsigt har jag ifrån min Expedition hämtat Handlingarne, som röra de 2:ne af Herr Grönhagen omnämnde händelser, men som Ridderskapet och Adeln ej lärer anse sig tillkomma att ingå i deras pröfning och de äfven äro af vidlyftighet, upptager jag ej Ridderskapets och Adelns lid med deras innehålls meddelande, Få Länder hafva mindre skäl alt klaga öfver missbruk af Police än vårt kära Fädernesland.
Vår gode och ädelsinnade Konung haller ej livad man i andra Länder kallar: HaulePoliee, PoliceGenerale.
Han äger inga besoldade Spioner, hvilkas nedriga yrke är att framlocka Individuers hemliga tänkesätt, att inblanda sig i deras husliga förhållanden.
Han lemnar ej tillfälle åt Delateurer, hvilka , likt forntidens Sejaner och Tiggelliner, prostituera, emellan 4 ögon, niedelt, i tysthetens sköte nedlagdt förtroende.
Hans upphöjda själ, Hans oförderfvade hjerta känner, att när Undersåten iagttager Lagarnes föreskrifter uppfyller han sina pligter emot Regenten, och är berättigad att äga sitt
Hus till fristad för sitt öfriga uppförande.
Han känner, att då man ifrån Spioneriets nedrighet mäste sluta till Personens, som det idkar, gifves ock ingen borgen för sanning uti Immoralileten hos Memjiskoslägtets afskum.
Af helt annan egenskap är den i Hufvud-, staden upprättade Police.
Dess föremål är alt Den 24 Januarii.
215 valsa öfver bibehållande af lugn, ordning och säkerhet ibland en talrik Population; att upptäcka brottslingar.
Dess undersökningar äro ej hemliga.
De fleste af dem öfverlernnas till vederbörande Domstolars sluteliga Handläggning.
Misstag äro visserligen allestädes Mensklighetens lott, och om de äfven hos Policen äga rum, det jag å Embctets vägnar ej erfarit, bör man ock besinna, att, enligt den tryckte Förteckningen jag här nyligen sett, öfver 12,000 Mål i år af densamma varit behandlade.
Och ibland dessa samma Stockholms Innevånare, dem Herr Grönhagen åberopar, skola alla laglydige och fredälskande deruti instämma, att Policens vaksamhet bör tillskrifvas, det lugn pcb den säkerhet hvaraf de skörda frugterne.
Enär Herr Grönhagen yrkat*, att PoliceKammaren borde insända dess Protocoller till HofRättens granskning, röjer han ett origtigt begrepp om afsigten med DombÖkers insändande från UnderRätterne, och om deras granskning.
Afsigten är utom annat att bereda ett Säkrare förvaringsrum eller depot än i Häradskistorne, för angelägna handlingar, ibland hvilka genom Intecknings- och LagfartsProtocoller i synnerhet, försäkras personlig, och ägande rätt.
Att HofRätten skulle granska alla ifrån Rikets Uuderdomstolar inkommande Domböcker, är i sig sjelf en Physisk omöjlighet, när man betänker deras mängd och vidlyftighet'— Icke heller är HofRätternes skyldighet sådan.
HofRätterne granska ej andra
Mål än sådana, 216 Den Januarii. sorn antingen genom Yad, Besvär eller Slamning dragas under deras pröfning, och någondera af dessa utvägar står alltid den Rättsökande öppen, Jag finner således Herr Grönhagens Motion utan ändamål.
Likväl oell såsom den i liufvudsaken kan sägas röra en Allmän fråga, vill jag ej lägga hinder i vägen för dess remitterande, men jag beledsagar den roed mitt enskildta ogillande.
Friherre von Diibeiij, Carl:
Jag kan för roin del icke instämma i Herr NauckhofFs tanka i afseende å Friherre Stael von Holsteins Motion, hellst jag anser denna lika som den förra Motion hvilken enligt Ridderskapets och Adelns redan fattade Beslut kommit att förfalla, vara på sätt, jag förut den 10 dennes eftermiddagen hade äran yttra, emot 90 §. i RegeringsFormen stridande; hvarförutan jag tror det vara ganska nyttigt att olämpeliga Motioner förfalla, på det tiden må ägnas endast åt lagliga och vigtiga Motioners handläggning.
I anledning af Friherre Mannerheim^ angående förolämpling nyss afgifne Yttrande, hvilket jag icke lig tigt fattade, får jag den äran förklara, det jag uti mitt Anförande till Protocollet för den 10 dennes, aldrig påstådt eller framställt något, syftande derhän, att Friherre Mannerheim skulle i någor måtto underlåtit uppfyllandet af sine _ Embetspligter, hvadan Friherre Mannerheim, om han uti mitt nyss - Ben i!\
Januarii 217 nämnde Anförande trott sig finna någon Maline, mycket misstagit sig.
Det är visserligen ganska rigtigt att, enligt 90 §.
RegeringsFormen och 29 §. i Riksdagsordningen, ett RiksStånd icke kan blifva något Forum, samt att Regerings- och DomareMagternes Beslut, Resolutioner och Utslag, jemte enskildta Medborgares och Corporationers förhållanden icke få komma under Riksens Ständers öfverläggnirigar och pröfning; men deremot torde mig tillåtas upplysa, dels att PoliceKammaren icke är att anse såsom en Dorna rcinagt , enär den förnämligast är sysslosatt ined den Allmänna Ordningens vidmagthållande inom Hufvudstaden; dels ock att, då Herr Grönhagens Motion innefattar, att PoliceKammarens Protocoller höra lill en högre Auctorité insändas och af densamma granskas, det varit nödvändigt att framställa skälen,till en sådan hemställan.
Huruvida en sådan granskning af PoliceKammarens Protocoller må i verkställigheten vara möjlig, har jag redan förut förklarat mig betvifla, men detta hindrar ju icke att Herr Grönhagens Motion, hvartill moLiverne blifvit till en del hämtade från särskilta händelser, hör till behörigt Utskotts handläggning remitteras.
Jag anser denna Remiss så mycket nödigare, som i annat fall anledning kunde gifvas till elen förmodan alt PolieeKainmaren vore ett af de 218 Ben 24 Januarii. förnämare Personer inrättadt Verk, rigtadt mot de lägre FolkClasserne.
En värd Ledamot har erindrat Ridderskapet och Adeln, örn det bifall han härstädes tillförene åtnjutit.
Hvad mig beträffar har jag aldrig trott mig böra fråga om jag vunnit bifall eller tadel:
Jag har i afseende å mina i)l i giers uppfyllande alltid blott rådfrågat mitt samvete, obekymrad för öfrigt huru jag anses och bedömmes.
Duben har misstagit sig, om han tror* att jag sökt bevara någon rättighet för Fr iherre Stael att få en Remiss, deri Ridderskapet och Adeln en gång afslagit — Jag älskar sträng efterföljd af Grundlagarne, och vill således aldrig väcka fråga om upphäfvande af ett redan fattadt beslut, men jag anser min pligt deremot vara att reservera mig emot det Beslut, som under åberopande af.po §. i RegeringsFormen blifvit fattad, efter min öfvertygelse rakt emot samma grundlags esprit — jag upprepar än en gång, att skillnad bör göras emellan berättelser i ett Memorial ochfråganx som samma Memorial innefattar.
Jag är med de Herrar, som derom yttrat sig, af lika mening, att frågorj omEmbets- och Tjenstemäns till- och afsättande; Regerings- och DomareMagternes Beslut; Resolutioner och Utslag; enskildte Medborgares och Corpörationers förhållanden eller verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning, icke kunna mot föreskriften i merberörde po §. komma under Riksens eller de« Den il\ Januarii. 219 ras Utskotts öfverläggning oell pröfning pä annat sätt, än Grundlagen bokstafveligen föreskrifva-; men deremot har jag den enskilta öfvertygelse och framställer den nu till rättighet, att Remiss å ett Memorial, hvars grundämne är Motion om en Lag förändring eller Lagförklaring, aldrig kan eller hör förvägras derföre, att Memorialet äfven innefalter Relationer om vissa Suponerade olagligheter, ty Conclusion eller sjelfva frågan, men ej Reciler, är ämnet som bör komma under pröfning.
Friherre Mannerheim; I anledning af hvad en värd Ledamot, Friherre von Duben, för en stund sedan yttrat, får jag förklara det jag uti mitt nyss afgifne Anförande ingalunda menat honom eller ansett mig hafva blifvit af honom någonsin förolämpad.
Af mina uttryck kan ej eller någon sådan slutföljd dragas.
Jag förenar mig fullkomligt med hvad Herr Nauckhoff redan anfört och tror icke att den omständighet, att JustitiseOmbudsmannen nämnes i ett Memorial, kan på sätt Grefve Mörner yttrat, innefatta något skäl lill förnekande af Remiss.
JustitiseOmbudsmannen har, såsom mig synes, mångå fördelar, utan att derföre vara underkastad motsvarande ansvar — Jag känner, för ruin del, icke någon annan ansvarighet, än att Riksens Ständer äro berättigade yttra sig öfver JustitiasOmbudsmannens Embetes befattning.
Mannerheim har nyss uppläst C) §. af JustiticeOmbudsmannens Instruction:
Jag an - 220 Den 24 Januarii, håller att få uppläsa 2 §. hvilken lyder sålunda: ”JustitiasOmbudsmannen bör förnämligast anmärka ocb beifra sådana af Domare, Embetsocb Tjenstemän begångne fel, som synas honom antingen härröra ifrån egennytta, vrångvisa, våld ocb grof försumlighet eller bereda en allmän osäkerhet för Medborgares rättigheter.”
I anledning häraf k*n jag icke finna det nödvändigt, att JustitiaeOmbudsmannen alltid hör vara genom skriftelige klagomål underrättad innan något åtal anställes, eller att JustitiasOmbudsmannen icke skulle kunna ex officio beifra olagligheten.
Då olika tankar uppstått rörande Remissen af Herr Grönhagens Memorial, anhåller jag få nämna några ord.
Grefve von Schwerin har ej trodt go §.
RegcringsFormen kunna lämpas till delta fall, emedan PoliceKammaren ej Vore någon Domstol.
Herr Nauckhoff har ansett den upptagne Reciten blott vara gjord såsom motif för framställningen.
Men det torde likväl vara sannt, att då man motiverar en väckt fråga på Embetsmäns åtgänder, måste dessa såsom Motiver framställda åtgärder pröfvas, om den gjorde framställningens rigtighet skall kunna bedörnmas, och det är just öfverläggning örn sådant , som 90 §.
RegeringsFormen förbjuder och som således icke får ske, Då ingen Auctoritets Handlingar får tagas i skärskådande, huru kan det då vara tillåtit alt uti en sak framställa enskilta Exempel, om ock det blott vore såsom moll - Den 2 4 Januarii. 221 ver.
För min del anhåller jag att Herr Grönhagens Memorial måtte förfalla och ur Protocollet utgå.
Grefve Spens > Jacob Melker:
I den förmodan att Herr Grönhagens Memorial i dag skulle finnas vara så beskafFadt, att det kunde till Utskottet remitteras, anmälte jag mig, och ärnade anhålla alt, i sådan händelse, få med några anmärkningar beledsaga detsamma.
Jag finnér nu, att skiljaktliga tankar å nyo uppstått, huruvida denna Remiss enligt Grundlagen kan äga rum.
Denna fråga anser jag hufvudsakeligast bero på afgörandet afen annan, huruvida det Herr Grönhagens Memorial, som är föremål för denna Öfverläggning, är i det afseende, som Ridderskapet och Adelil anmärkt såsom stridande emot 90 §.
RegeringsFormen, skiljaktigt från det af Hr Grönhagen sist ingifne.
Vi hafva hört Herr Grefven och LandlMarskalken tillkännagifva, det Herr Grönhagen icke begagnat det tillstånd Ridderskapet och Adeln sist lemnade honom att ändra framställningssättet uti sin Motion.
Den förnyade Redactionen af samma motion, hvartill han förbundit sig, så vida den skulle kunna upptagas, lärer således varit innehållen i det Dictamen Hr Grönhagen i dag uppläst.
Huruvida detta
Dictamen icke äfven har samma felaktiga egenskaper, som det primitiva Memorialet, kan jag åtminstone ej yttra mig om förr, än jag fått tillfälle alt af det förra taga närmare kännedom, än som vid en hastig uppläsning kan inhämtas, samt med uppmärksamhet jemn föra dessa bägge Documenter.
I detta afseende vill jag dock vis - 222 Den 24 Januarii. serligen ej besvära med någon begäran, att sälten ytterligare måtte hvila på bordet, och borde rätteligen också, hafva spart de anmärkningar jag i sjelfva hufvudsaken arnat framställa, till dess Remiss blifvit besluten, om jag ej funnit att åtskilligt redan förut blifvit rörande dessa ämnen yttradt, som synes mig larfva närmare upplysning: Hvarefter Grefve Spens uppläste följande:
Jag tror att det skall af hvarje kunnig Statsman medgifvas ttiig, att en fullständig StatsOrganisatiou fordrar en Policemagt och en Domaremagt, såsom tvänne från hvarandra vesäudtligen åtskiljda och af hvarannan fullkomligt oberoende delar af Statsförvaltningen.
Det gifves fel och förbrytelser, hvilka, ehuru kanske mindre betydelige, då man betraktar endast orsakerna till dem, som oftare äro att söka i misstag och öfverilning, än uti en öfverlagd illvilja, liknar på ett så märkbart sätt störa allmänna säkerheten och ordningen inom Samhället, alt de mäste genast rättas och bestraffas, och att en rättelse deruti, en bestraffning deraf, som ej genast följer, är så godt som ingen rättelse, ingen bestraffning.
Det finnas anstalter att förekomma dylika Allmänna Säkerheten störande öfverträdelsér af gällande författningar, att vidrnagthålla dessa författningar i helgd och att sedan de blifvit öfverträdda efterspana och till undersökning derom inställa öfverträdaren.
Allt detta har man i alla lider och Länder ansett lämpeligare
223 kunna uppdragas åt en gren af den executiva Magten, än det funnits förenligt med den noggranna pröfning och eftertänksamma behandling af ärenderna, som bör utgöra själen uti alla . en Domstols åtgärder.
Det har således på de flesta ställen alltid funnits PoliceDomstolar till organisation och procedure vesändtligen åtskiljde från de andre Domstolarne, hvilka i motsats emot dem' blifvit kallade: Ordinarie Domstolar.
Om nu både principe och en långvarig erfarenhet besannat olämpligheten deraf, att Ordinarie Domstolar i första Instancen upptaga Policemål, synes häraf äfven följa, att det är lika olämpligt låta samma
Mål i Apellationsväg komma till en sådan Dmostols behandling, och att således en Ordinaire
Domstol aldrig bör med dessa
Mål kunna taga annan befattning, än såsom PoliceEmbetsmännens Tribunal, i anseende till deras möjliga öfverskridande af sina rättigheter och uraktlåtenhet af sina skyldigheter; ungefär på det sätt, som enligt hvad jag förr haft äran nämma, IlofRätterne nu kunna komma att pröfva Policemål.
Jag har tyckt mig af de i dag förefallne
Discourcer kunna sluta, att man ansett denna Controll, och detta bedömmande af Embetsmäns åtgärder, som endast vidtages uppå anmälan af den, som tror sig förfördelad, för otillräckelig.
Man har förmodat, att en fullkomligare Controll skulle vinnas om PoliceDomstolarnes Protocoller, lika med de Ordinarie Domstolarnes, blefvo insände till IJofRätterne, för att der, äfven utan att vara serskildt öfverklagade, revideras.
Om man än 224 Den a 4 Janudrii. skulle antaga, att för en eller flere Embetsman inom Hof-Rätterne det skulle vara en möjlighet att hinna genomgå och granska dessa, jemte de Protocoller, som förut vanligen insändas; om man, för att ej i sjelfva omöjligheten att fullgöra allt som blifvit dem ålagdt, bereda dem den mäst gällande ursäkt för deras försummelser, så i det ena, som i det andra, skulle vilja lill ett antal, som kunde vara tillräckligt, förstärka dem, hvilket åter åtminstone ej öfverensstämmer med den Reductionspriucipe af Löner och Embeten, som jag ofta hördt yrkas; så hemställer jag dock hvad upplysning, som kan vinnas, rörande behandlingssättet af ämnena, från Protocollet, hvilka, i anseende till sjelfva Naturen af de ämnen, som behandlas, måste blifva icke stort annat än Diarier.
Jag medgifver att då PoliceMagtens föremål blifvit uppgifvit såsom bibehållande af Allmänna SamhällsOrdningen; en Definition, hvars fullständighet jag ej här vill undersöka; dessa ord medgifva en så vidsträckt och mångfaldig tydning, att enär dessutom PoliceMagten i Samhället måste vara försedd med styrkan af en yttre magt, farhågor för dess missbruk ej utan anledning kunna uppstå hos nitiske och vältänkande ifrare för den Medborgerliga Friheten.
Jag delar alldeles med dem denna farhåga, så mycket mer, sorn Utländska och Inländska äldre och nyare Exempel än mer berättiga dertill; men jag tror att säkerhet emot sådana missbruk, snarare vinnes genom åtskiljande, än genom förblandning af Domare- och Police - Den Januarii. 225 Magterne.
J;ig finner således elen individuella säkerheten mycket mindre försäkrad genom att inblanda en Ordinarie Domstol i Police-ärenderna, eller, som Herr Grönhagen uttrycker sig, genom att sätta Po 1 icekam 111 are 11 under Kongl. HofRätten, än genom ett noga bestämmande och strängt afskiljande af de serskildta ärender, hvarmed PoliceMagten och DomareMagten äga att sig befatta.
Jag medger att detta är ett svårt Problem; men det måtte ej vara svårare, att i denna del af Lagstiftningen, än i någon annan, vinna approximation till fullständighet; helst då man påminner sig att fråga blott är att inskränka missbruken af en laglig Magt, icke missbruken af styrkan, hvilka innebära uppbufvande af allt Laglighets-tillstånd, och således genom ingen Lag kunna förekotnmas.
Af en värd Ledamot, Herr Grefve Gyllenborg, är redan Motion väckt om ett sådant noga utstakande af hvad, som hör hänföras till Policemål eller ej.
Jag anhåller att Lagutskottet, dit denna Motion redan blifvit remitterad, må, i händelse Herr Grönhagens Motion, äfven erhåller Remiss, och detta milt yttrande då får medfölja, anmodas att i ett sammanhang behandla dessa tvenne saker, och begagnar i detta afseende tillfället att förklara, det jag ej tror den goda afsigten kunna vinnas utan en fullkomlig Revision af de nu gällande PoliceFörfaltningar, hvaraf jag anser en stor del stridande mot Policens rätteligen inskränkta ändamål.
Om, till exempel det skulle genom en sådan Författning vara lemnadt åt en Ridel, o- Ad.
Prot. II B. 2 Afd. 29, 3o 226 Den 24 Januarii.
PoliceEmbetsman, att för något så obestämdt och mångtydigt, sora ordet inrotad vanart, bestyrkt endast genom Grannars intyg, utan laga ransakning oell Dom, beröfva någon sin personliga frihet på till och med två år, efter hvilkas slut det å nyo beror på samma Embetsmans pröfning, om lian skall återfå den; och allt detta utan alt samma Författning innehåller någon föreskrift om sältet att i dessa beslut söka ändring; Då vore visserligen äfven hos oss något dylikt auctoriseradt, som de bekanta Lettres de cachet i det fordna Frankrike!
Grefve Mörner j idolph Göran:
Fortgången af denna öfverläggning visar olägenheterna af att afvika från Lagen.
Derigenom att det en gång blifvit tillåtit att upptaga denna fråga, hafva nya Discussioner, utan ändamål och utan nytta, uppkommit.
Jag liar i dag hört sägas, att det ifrågavarande Memorialet icke vore mot qo §. i RegeringsFormen stridande, derföre att Policekammaren ej vore en DomareMagt.
Dervid torde jag få anmärka, att, 0111 ock Policekammaren ej skulle vara en DomareMagt, go §.
RegeringsFormen äfven innehåller, att enskildta Medborgares och Corporatiouers förhållanden, att verkställigheten af någon Lag, Författning eller Inrättning icke kunna komma under Riksens Ständers och deras Utskotts öfverläggningar och pröfning på annat sätt än uti Grundlagen föreskrifves.
Ett sådant inkast lärer således icke, enär Policekammaren dessutom verkligen bör, såsom en DomareMagt anses, kunna gälla till undantag från denna Den 24 Januarii. 227
Jag bar äfven hört skillnad göras emellan att framställa Motioner, och alt lill motiverande deraf göra Iteciter af enskildte händelser.
Jag . ^ hemställer om icke just de Reciter hvarom nu - är fråga, och de Disctissioner, hvilka i dag derom uppstått, tillräckligen bevisa olämpligheten af en sådan skillnad.
Förnuftsskäl tror jag äro de enda Motiver, hvilka böra anföras, men aldrig enskildta händelsen Att Riksens Ständers JuslitiaeOmbudshiafts åtgärder äro .underkastade Riksens Ständers pröfning kan ingalunda bestridas, nar nemligen de Utskott, hvilka det tillhör att granska deni, inkommit nied sine Utlåtanden.
Hvad som här blifvit nämndt, att han ej vidtagit några åtgärder, 1 anledning af vissa allgifvelser uti ett Tidningsblad, är stridande både emot Förnuftsslut, och emot Lagen.
Hvad angår den rättighet man yrkat alt få efter Motionstidens slut utveckla sina tankar öfver frågor, hvilka inom Motionstiden blifvit väckta, måtte det vara gifvit, att när en viss tid för Motioners framställande är bestämd, lär ändamålet dermed vara, att Utskotten vid denna lids förlopp måtte känna, hvilka göromål dem förestå, och, med fullkomlig drift, kunna få arbeta på Målens riktiga beredande, hvadan jag för min del anser en sådan utveckling icke vara enlig med Grundlagens anda.
Ehuru Ridderskapet och Adeln beslutat både att Friherre Stael von Holsteins Motion borde förfalla och att densamma, jemte den i an - 228 Ben 34 Januarii. ledning deraf uppkomne
Discussion skulle utur Protocollet utgå, hafva likväl några Ledamöter deremot anmält deras Reservationer:
Jag hemställer huruvida sådant kan äga rum, sedan håde Motionen och Öfverläggningen skola utur Protocollet utgå.