Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi håfve haft svårt att upphjelpa Sveriges hufvudnäringar.
Vi hafva då börjat med att få dessa lån för att förlägga jernet.
Sedan har man med mycken varsamhet utsträckt belåningen till några andra artiklar, men blott sådane som äro courante och kunna afsättas på bestämda tider å utrikes orter, och hvilkas värden man således kan beräkna, att hastigt få incasserade.
Denna varsamhet har varit nödvändig för att bibehålla sjelfva grunden för belåningen, som är, att varan på viss tid skall relaxeras.
Om man nu träder in på ett obegränsadt fält och låter Staten uppträda som förläggare, derigenom att man medgifver, att allt får belånas som ej är underkastadt förskämning, så tror jag, att vi kasta oss in i den labyrinth, utur hvilken vi sedan med tårar i ögonen förgäfves skola önska utkomma.
Jag tror, att om en näring skall drifvas med fördel, skall den drifvas af den som förstår näringen; men om 634 Éién 13 September J, m.
Staten skall vara förläggare för allt, fruktar jag att mången inledes i yrken, hvaraf han ager föga kännedom.
Således yrkar jag förkastande af första alternativet och antagande af det andra, såsom öfverensstämmande med de grundsatser jag hittills yrkat.
Ytterligare anhåller jag få framställa en våda af detta system.
Man har sagt, att penningestocken skall vara omkring 3o millioner.
Om man nu tillåter en utlåning, som utgår utöfver dessa 5o millioner, och ej sätter någon gräns för densamma, och man sedan, i anledning af ett Utlåtande, sorn införväntas, skulle föreskrifva att belåningen får gå hela året och ej relaxeras på vissa tider, så hemställer jag, hvar sådant skulle stanna, om icke rörelsecapitalet kunde gå till 5o millioner.
Ett sådant system lär således ej vara öfverensstämmande med en varsam Statshushållning, så framt det ej är fråga om en eller annan viss artikel, som är så courant och lemnar en sådan säkerhet, att den kan komma i samma cathegorie nied jern.
Jag anhåller om proposition på andra alternativet, eller att det måtte blifva contraproposition i fall af votering.
Herr Hegardt, Chriflian Bernhard'.
I Bankens nu varande ställning, och innan den blifvit satt i tillstånd att göra rått för sig, kan jag ej annat ån afstyrka antagandet af det första alternativet, såsom högst vådeligt för sedelvårdets upprätthållande, och hinderiigt för den tillåtnnade realisationen.
Når den gått i fullbordan, och Banken blifvit hvad den borde vara; då först år det tid, att väcka fråga ora en
Den 13 September /, m. 6jj vidsträcktare belånings-rått på så vål itrporfsom exportvaror.
Intill dess tror jag, att man gör bäst och försigtigast, att hålla sig vid hvad i denna del redan år stadgadt
Lika med Herr Lefrén anhåller jag ödmjukast om proposition till bifall å andra alternativet.
Herr Rofenblad, Bernhard:
Jag får till det hufvudsakliga instämma med Herr Hegardt och delar hans öfvertygelse, att i en tidepunkt, då Riksens Ständer ej ansett Banken kunna såttas i den ställning, att den kan uppfylla sina förbindelser, år det ej lämpligt, att besluta en sådan belåning, som den i första alternativet fö. reslagne.
Jag tillstyrker således bifall på det andra; men i fall Ridderskapet och Adeln skulle vilja bifalla det första, anhåller jag, att få fästa uppmärksamheten på redactionens otydlighet.
Då den mest olika tolkning kan uppkomma af uttrycket: ej förskämning underkastade varor, tror jag att en specification blifver nödvändig på dem, som få belånas.
För det andra anser jag det nödvändigt, till förekommande af missbruk, att högsta lagliga ränta bestämmes, ty annars kunde det blifva en speculation att låna endast för att låna ut igen, och för det tredje år det nödvändigt, att något maximum för lånens belopp utsåttes, ty annars kunde, som Herr Lefrén nårnnt, sedelstocken till oändlighet komma att öfverskrida den norm Riksens Ständer sjelfve bestämt.
Ingen kan ifrigare ån jag önska , att de tillgångar landet erbjuder må blifva använda till ökande af allmänt och enskildt välstånd; men enda medlet härtill finner jag i^den 2>e*i j 3 September /, m. tillökning af verklige capitaler, flit, sparsamhet och redlighet kunna bereda.
På sådant sålt kaa Fäderneslandet, under ett ökadt begagnande a£ dess naturliga förmåner, med långsamma men såkra steg, jemt fortgå i rikedom och välmåga, men ingalunda genom konstlade medel, som ska-, ka myntväsendet, öka villervallan och förstöra crediten.
Jag kan ej. finna annat än skadliga följder deraf, att importvaror skulle få belånas, derföre måste jag be-, strida det, hvaremot jag tillstyrkt första alternativet rörande belåning af exportvaror.
Jag är ej af den tanka, som har blifvit yttrad, att man bör underlåta att uppmuntra exporten, för att bibehålla sedlarne vid ett visst minimivä-rdej tvärtom tror jag, och har sagt, att när man gjort hvad sorn {örliden gårdag beslöts, så måste man gifva 'tillfälle åt productionen att skaffa sig capital.
Det är gifvet, att om någon svår följd skulle uppstå deraf, att ett större antal sedlar än 5o millioner genom den nu föreslagne belåningen af exportvaror komme att finnas, är den redan inne, ty 1,200,000
Riksdaler för jernbeläningen äro val inbegripne uti sedelstocken, men vi bafve haft tider, då jernbeläningen uppgått till flere millioner, såsom under continental-systemet»
Det är redan bifallit, att jern får, utan inskränkt* ning till belopp, belänas, och således är klart, att sedelstocken ej kan blifva jemnt 3o millioner, Det skal, att sedelstocken genom lån på export artiklar skulle ökas, ligger således icke i vägen.
Men för att ytterligare framställa vådan Deii Ig September f\ itu «f belåning på import-artiklar, får jag anföra ett exempel.
Den period kan lätt inträffa, om import frihet tillätes, att Manufacturvaror i England blifva svåra att afsätta.
Då är det klart, att den Engelska Fabrikanten genom en Svensk Commissionnaire inskickar sina varor hit till stort qvantum, belänar dem i Svenska Banken, drager vexlar derföre och får mera för sin vara, samt öfverlemnar den åt Banken.
Då skall Banken sälja varan inom landet, och om skillnaden mellan belånings- och försäljningspriset blir till förlust för Banken, så kan man säga, att Svenska Staten i ordets egentligaste mening skattar till utländningen.
Detta är ett ibland skälen mot •förslaget att belåna importvaror; flere sådane kunna framställas, men jag bör ej längre uppehålla Ridderskapets och Adelns tid, ty jag är öfvertygad, att denna sak bör anses såsom en särskilt motion, och instämmer med Herr
Tham, att den bör skiljas ifrån den nu förcdragne punkten och remitteras till Utskotten, för att särskilt behandlas.
Hos Herr Grefven och ^Landt.
Marskalken får jag imellertid anhålla om proposition till bifall ä första alternativet.
Cederjirömi Det har undfallit Herr Thams minne, att jag första gången då Betänkandet förevar, yttrade precist detsamma sorn, nu om varors beläning.
Frågan är således ej ny, utan redan remitterad och af Utskotten handlagd.
Ledamöter borde åtmindstone minnas att den ej är ny.
Af sådan anledning tror jag det icke med formen öfverensstämma, att nu anse såsom nytt, hvad sorn för 638 Den 13 September f. m. flere månader blifvit remitteradt.
Det bär blifvit yttra dt, att förmynderskapet för näringarne blef vida mera utsträckt genom denna sak, än genom någon prohibition, i det man äfven vill uppmuntra importen genom förlag och belåning af varor.
Jag tror att detta ej är annat än missförstånd.
Det är ej importen af varor som förlägges, utan det är en redan inom landet befintlig vara, som belänas, hvarigenom ägaren eller importeuren blifver i tillfälle att afbida tiden då den med fördel kan afsättas, utan att undandraga sitt capital ifrån de inhemska näringarne.
Beträffande den andra omständigheten, som blifvit anförd såsom skäl emot saken, så kommer den af en utaf Herr Hjerta gjord motion, att relaxation af metalleffecter må utsträckas till ett år.
För min enskilta del anser jag ej den nu bestämda tiden böra förlängas, utan snarare förkortas, ty det är onödigt, att beläningen utsträckes längre än till den tid då skeppningen kan verkställas.
Då bör varan ^relaxeras.
Om varan då ej kan föryt tras, äger man rätt att å nyo beläna den.
Herr Rosenblad har yttrat, att desse lån borde lemnäs mot högsta lagliga ränta.
Jag finner ej skäl till något sådant.
Är det afsigten att belägga Köpmannen med afgifter, så vinnes den ej, emedan de återgå på consumenten; Köpmannen förstår att uppgöra sin calcul öfver hvad varan kostar honom.
Det har sedermera blifvit sagdt, att detta skulle medföra en rubbning uti Riksens Ständers redan fattade beslut, att sedelstocken skall vara 30 millioner, och att detta fordrade, att man inskränkte sig till hvad fordom Den 13 September J. m. 639 varit, eller belåningen af metall-effecter.
Då likväl Ridderskapet oell Adeln bifallit 10;de punk. ten, som säger att: utöfver detta belopp md dock fedelfiocken åkas mot inlemnad valuta i guld och filfveri åjvenfom genom lån på LdneBancoCapitaler, famt d exportable effecter, utöfver hvad hittills per medium ifrån och med 1817 till och med 1822, vanligt varit; så skulle jag förmoda, att all tvekan härom borde förfalla.
Således är här nu ej fråga om annat än: är beläningen af varor nyttig, eller icke behöflig?
År den nyttig, så lär väl Ridderskapet och Adeln bifalla den; är den ej behöflig, så måtte det bevisas.
Ännu har likväl intet blifvit yttradt, som ådagalaggt detta.
Grefve von Rosen‘ Jag har visst ej något emot det förslag, som Herr Tham gjort, att saken må till Utskotten remitteras, såsom en ny motion, men likväl har jag trott, att denna sak redan blifvit framställd, såsom ett inbjudande af BondeStåndet, Emedlertid torde saken behöfva båttre uti Utskotten utredas, och discussionen år nu så framskriden, att vi torde kunna få proposition.
Jag skall ej ingå uti någon vederläggning, för att bevisa oriktigheten af den grundsats, att man endast skall tänka på Banken, samt stadga dess rörelsecapital, eller att man skall anse handeln, sorn skadlig för samhället.
Jag vill blott upplysa, att om de Herrar, hvilka yttrat sig, låst första alternativet uti Utskottens Betänkande, så skulle de finna, att 640 [3 $*ptOnbir f. ml hår ej år fråga ora annat ån grundsatsen; ty det lyder sålunda; Åt Banco Fullmäktige hommer att uppdragas, att, med jåftadt Jdrdeles affeende d Bankens fdkerhet, famt i öfverensjiårnmelfe med de fÖrejkrifter, forn derföre färjkildt meddelas, bevilja län efter /'amma grunder, fain för lånen å exporlabla metaller varit gållände, uppå alla, inom Riket producerade, ej Jörjkårnning underkajiadei egentliga exportvaror, & a
Det synes således att BancoUtskottet i sin instruction för Bullmågtige bestämdt kommer att såga, hvilka varor som skola belånas, samt att belåningen skall ske efter samma grunder sorn hittills. jag frågar då, huru det år möjligt, att göra upp en sådan idéeverldj att sedel, stocken skulle ökas till 5o millioner, eller oånd^ lighet, enår lånen skola inbetalas hvar g:de månad.
Når man nu sett, att under den mest stängda skeppning den högsta belåningen på me. talleffecter endast gatt till 2 millioner, och dessa åro vår största expottartikel, huru kan mart då föreställa sig en så oerhörd ökning, gehoni belåningen af öfrige exportarfiklar.
Mig år det alldeles tydligt, att ingen rubbning uti sedelstocken eller sedelvårdet derigenom kan åga rum.
Hvad importlåneri angår, så är det en ärman sak, som vi sedan få afgöra, emedan deri måste behandlas såsom ny motion, då den icke ånnn varit remitterad.
Äfven anhåller jag, ati uti Hen 13 September f, ni, iiti redactionen af första alternativet det måtte införas vågeffecter , i stället för metalleffecteri emedan det år tydligare, då på våg ej förvaras andra ån de som ej åro underkastade eld.
Då det nu blott år fråga om principen, och säkert ånnrt ytterligare kommer förej når det blir fråga om reglementet för flancoHullmågtige, så kan jag ej annat finna 3 ärt att denna sak nrt snart måtte kunna blifva afgjord ^ och anhåller derföre bni proposition till bifall å första alternativet.
Herr äf Uhf$ Gujiaf:
Då jag anhåller att tå förena mig med Herr Lefrén $ år det öfverflödigt, att
Uti hufvudsaken anföra något.
Det år blott om en och annan detail jag skall yttrrt mig.
Det torde ej vara örtödigt, att fåsta uppmärksamheten deruppå, atf$ om ock dettk första alternativ
Vore riktigt
Uti principen^ så blifVer det åndå Omöjligt, att iakttaga, i afseende på Verkställigheten*
Det år ej svårt, att, Vid ihopläggningen af packor af Bomull och dylikt, i packan inlägge ett pacfuet, sorn hat dert egenskapen, att efter några dagar^ af sig sjelf, begynna kohla, och småningom taga eld Jag Vet ej, bUru sådant uti reglementariska föreskrifter kunde förekömmas; I afseende på Cobölt och mångå andra sakér^ så år det svårt att urskilja, Om dert år verkeligén god, och dertill fordras fchemisk Undersökning.
Hvad Cobölt angår, år deh i öfrigt så begärlig, att man inom fl dagar deraf kan försälja stora qvanfiteter.
I afseendö Ridd, o, Adi Pratt Villi Band. 4 ju 84 a
Den 13 September /, m. på Hudar år det emot all sund Statshushållning» att befordra importen af en sådan vara.
Herr ThamX JDen vederläggning jag hade åmnat framställa emot Herr Lefrén och flere andre Talare år Öfverflödigt sedan Herr Hjerta yttrat sig i ämnet.
Den siste värde Talaren tyckes hafva förblandat Frågorne.
Han har ve^- lat bevisa skadligheten af första alternativet den. af, att Bomull kan taga eld.
Den som vill be-- läna en vara, den må vara sämre elier bättre, måste likväl skaffa sig sådane bevis, att Fullmågtige kunna gilla dem.
Finna ej Fullmågtige bevisen säkra, så afslå de lånet.
Dessutom är det icke nämnt, hvilka varor som komma att belånas; man kan då sedermera utdömma deni, som man icke anser tjenliga.
1 öfrigt om det år meningen att befordra Svenska productionen, så måste man också ställa till så, att den kan säljas.
Det har visat sig, hvad nytta denna belåningsrått medförde för Bruksidkare under continental-systemet, då de flesta sådana eljest hade gått under, emedan det ej var möjligt att få sålja annat ån några få stämplar.
Låneråt-* tigheten uppehöll då Svenska jernhandteringen, och detta torde vara ett tillräckligt talande bevis för dess nytta, att kunna upprätthålla näringar i allmänhet, hvars producter kunna afsåttas på andra orter, och att inskaffa bytesmedlet, eiler det älskade silfret.
Intet talar emot saken mera ån en ålskad theone, som ej befcrIrar Landets vål, Friherre Bjdrnjijertia, Magnust
Då mitt j)eh 13 September /. m.
Sylte all firl varit, å ena sidan ått upprätthålla myntvärdet, och å den andra, att lifva näringarne, kan jag icke tillstyrka belåningen å ailä varor.
Det skulle hafva menliga följder å myntets värde.
Utlänningen kunde då hitföra sina Varulager, iför att här beläna bell Sedart Sälja dem.
I förevarande förslag år val en rtiödificätion gjord af BondeStårldet, att nemligen belä - dingert skulle inskränkas till inom landet f örädlade import-artiklarj men ätvert detta medför stora plägenheter.
Erida sättet att åstadkomma en sadén belåning, vöre kanske att lemtia åt iDrscanten rätt att å redan varande anslag lemna lärt på ofvannämnde varör, i fall Disconten franne att fonden ej i vanlig väg utgick i rörelsen.
I händelse detta förslag antogs, kurtdé det kanske blifva ett medel att öka industrien, utan att öka répreseritätivernes belopp.
Hvad angår frågan om antagande af första eller andra alternativet, så får jag tillstyrka det första.
Skillnaden är ej stor.
Vi hafva förutan jern oell koppar ej stört anriatäntre exportartiklar, nemligen trädvaror, tjära och rödfärg.
Anslaget till belåning af dessa varor beliöfde ej öfverstiga 2 ä *100,000 Riksdaler.
Emedlertid tror jag, att detta Vöre ett trtedel att lifva dessa artiklars större produetion.
Vi hafva i Sverige millioner tunnland skog, sorn ligga obegagnade.
Det är möjligt, att en sådan beläning kunde befordra exporten deraf.
För min del tillstyrker jag således första alternativet; Herr von Franchen, Auguft:
Jag kari icke förena, att på samma gång vi hålla på att *44 g>m x% September f, mt Arbeta med en finence-reglering, härledd fr&fl mindre (drmonlig ställning, vål vetandes, att den första principen i alla finance-operationer, är hushållning, på samma gång yttras af många den önskan, att belåniiigsråtten måtte ufstråckas äfven på importabla varor, och till och med på importabla öfverflödsvaror, såsom de af Herr Grefve von Hosén uppräknade Socker, Bomull, Hudar m. m.
Hvad Hudar beträffar, torde de ej vara alldeles öfverflödige till import; men om importen af dem försvårades och de följaktligen stego i pris, uppmuntrades derigenom Landtmannen att utvidga sin ladugård, och det allmänna vänn mera, ån genom införskrifvando deraf från främmande ort.
I félje af min nu yttrade tanka får jag
Vördsammast föreslå antagandet af andra alternativet, och till yttermera stöd härför, erinrä om det beslut vi i går fattade, att trenne Disconter skola öppnas, hvartill blefvo anslagne 8 Uch en half millioner Riksdaler, genom hvilken betydliga lånefillgång äfven de handlande kunnä betjenas och dermed äfven vara belåtne, ty svårigheten att till dessa Discontlån kunna anskaffa behöflige Cautionister, förfaller ju alldeles då de till csUtionisterne kunna lemna samma säker • het 1 eflVcter sorn nu annars är i fråga att lemnäs till Banken.
Öfvertygad att många
Vid nogare eftersinnande för det allmännas och ej en-*- skiltas förmon, öfvergå på andra alternativet, och att tillfälle dertill bäst erhålles genom votering, * får jag nu derom äfven vördsammast anhålla. 9*n ij.
September f. m, Herr Lefrén'.
Jag gör mig ej samvete af* att ytterligare anhålla om Ridderskapets och detna tålamod, då åmnet år vigtigt, likväl skulle jag ej göra det om det blott vore för att våderlågga småsaker, rörande detsamma i men Friherre Cederström har framställt min mening annorlunda, än jag yttrat dem Han har sagt, det jag yttrat, att belåningen borde vara inom de 5o millionerne.
Jag har ej varit nog okunnig, för att tro belåningsråtten vara derutinnan limiterad.
Jag visste vål att den var illimiterad, och derföre tillstyrkte jag andra alternativet, sorn innehåller belåning af de varor, hvilka erfarenheten och ej theorien stadgat kunna afsåttas.
Jag vet vål, att vid de reglementariska föreskrifterne kan det komma att disputera» mycket om, hvilka varor skola få belånas* i fall första alternativet antagea, men jag hemställer, om icke ordet alla gör det till en skyldighet lör Utskotten att föreslå, och för oss att antaga så mångå som vi möjligen kunna* och det är en utsträckning af lånesystemet, sorn blott i theorien, men ej i erfarenheten, kan vara nyttig.
Jag tror, att många och kanske pluraliteten skall finna, att man beslutar öfver saker4 sorn man ej känner.
Jag får således förnya min anhållan om proposition på andra alternativet.
Herr Roj,'enblad:
Jag får hemställa till de Herrar, »om yrkat proposition på första alternativet, om icke, då uti i3 punkten såges, att lån på exportable effecter ej inbegripas uti röreUecapitalet, och första alternativet nu bestäm» mer lån å exportera lorn ej förut fått belånas.
Den September, f. nu samt det ej finns någon vara, som ej kan exporteras, opi icke, säger jag, gränsen då år ooeståmd, så att oxar, spannemål och dylika artiklar kpnde belånas såsom exportabla.
Jag hemställer således, om icke Riksens Ständer böra, bestämma gränsen, och ej lemna detta kinkiga göromål åt sine Fullmäktige, Fråga år ej nu, 0111 nå ring arne förtjena att understödjas.
Jag, Underställer, örn icke sista seklets erfarenhet visat, att sådane konstlade medel hämmat ej befordrat nationens välstånd.
Jag får äfven underställa, om icke Riddersk;ipet och Adela skulle finpå lämpligt, att, enär första alternativet innehåller en del af det andra, först bifalla defc andra, då man sedan kan bestämma, om man. vill antaga den ytterligare tillökning, sorn, defc lörsta innehåller.
Herr van Hohenhaufen, Michael:
Dadel första alternativet befinnes uti sådant skick, att det icke kan antagas, i, anseende till den sednare delen om melalt-effectur, så synes, innan defc bl ifver fråga om votering, den saken först böra rättas.
Jag tror, att- om. man, i allmänhet vill gynna Jordbruket, sker det säkra.s.t; genom sådane megel sorn befordra Städernos. uppkomst, tilan att göra intrång pä Jordbruket Jag kan ej, annat finna, än att en ökad länsrätt å hb eli beter för de handlande skall vara förmon,- 1ig.
Jag tror ej derföre med Friherre Cederström, alf Banken skulle kunna sätta gera i tillfälle att deltaga uti ilen jiura verldshandel!!, i stället föf att såsom in! vara Commissionnairer; dertill förifras. så stora tillgångar, alt vår Bauk ej dertill, joen 15 September /. m. förslår.
Af fd-rr Rosenblad är det riktigt anmärkt, att då man skall gifva lån, bör man först tillse om man yerkeligen åger capitaler att utlåna; då veta vi, att inga sådane äro, till finnandes, men det oaktadt, att enligt iö:de punkten det är antagit, att belåningen på effecter Jkall Jke utöfver det circulerande capitalet.
Qm lili forsta alternativet af denna punkt skall antagas, så tror jag, att ett visst fixeradt belopp bör utsättas, hvaröfver utlåningen ej finge gå, P,et vore det enda sorn kunde trankilisera dem, hvilka frukta att genom denna belåning skall åstadkommas en stor ökning af rörelse-capitalet.
Äfven får >ag erinra, att Grefve Liljencrantz, som uppgjorde och. föreslog de grunder, efter hvilka 1776 års realisation verkställdes, just då inskränkte den. dittills öfliga stora beläningsratten å varor och efiecter, emedan han ej, ansåg den stå tillsammans nied bibehållande af metalliskt mynt i rörelsen, när denna beläning skull i» ske med fictifva capital.
Derföre hemställer jag, i fall pluraliteten skulle vara för första alternativet, att först ändring deruti matte göras, rörande metafiefiecternas beskaffenhet i afseende på brandförsäkring, och att sedan det tillägg ina göras, att belåningen finge ske till ett s amma nr ä kna d t belopp af 1,200,000 R;dr.
Derigenom, blifva de omtvistade 1,200,000 Riksdalerne säkerligen satta i omlopp och en ökad utväg öppnad för väre handlande att fördelaktigare kunna sälja våra exportvaror, emedan de genom detta medel ej tvingas dertill af ögonblickets behof, utan kunna afpassa den, derföre tjeijligaste tiden» *41 gen 13 September /. m. Herr Tham: Herr Lefrén har anfort. att yi ej äga erfarenhet om nyttan af lån på exportable effecter.
.lag får då påminna om hvad här förut blifvit nämnt, att för flere år sedan i 3q år alla exportqble qrtiklar blefvo belänte, äfven Salt och Råg, och att det ej blifvit upplyst, att Banken eller Staten deraf haft någon skada.
Vi håfve i sednare tider haft en talande erfarenhet, då Götha CanalDiscont hade rätt att beläna utgående och inkommande varor Jag tror ej att denna beläning medförde någon o. lycka, ty den var redan inskränkt elley upphörd då oredan börjades.
Deremot håfve vi ingen erfarenhet, hurti Ptt land hjelpes med bara silfver, utan flit och idoghet.
H^rr Rosenblad måste alldeles hafva missförstått det första alternativet, då han trott oxar och spannmål belänas; ty huru skulle de kunna förvaras?
Spannemål skämmes af mask; oxar förskämmas äfven, oni de ej väl våndas.
I öfrigt står det, att det regiementariska sedan skall uppgöras.
Då blifver det tillfälle att göra alla sådane anmärkningar.
Jag skulle vara mycket glad om (,200,000 Riksdaler behöfdes till denna belåning.
Vår production skulle då hafva tilltagit mycket; men pär man Undantager metall- effe eter, så tror jag, att 5 å 4oo,ooo Riksdaler är d<t mesta sons åtgår.
Jag tillstyrker således bifall å första alternativet, samt att belåningen af import-artiklar matte blifva en särskild fråga.
Herr Munck af RofenJkjåld:
Ämnets vigt, oom kommer att äga inflytande på Nationens yäl i inånga år, torde ursägta, att jag ännu up. Tfcii 13 Srptemler /- nt, Ö49 pehåller Riddersknpet och Adelil.
Här hafva blifvit yttrade satser, som ännu skulle komma alt qvarhålla denna Nation på den låga punkt af välstånd, hvarest de sednare åren bragt den.
Man liar sagt, att det vöre oriktigt att anlita Banken att vara förläggare.
Jag medgifver det alldeles, om det finnes någon annan utväg.
Men så länge Banken har en monopofisk rätt att fournera oss med bytesmedel, så får den hålla till godo, att vi osa utur denna enda källa, då man ej sätter dess credit i fara, utan tvärtom gör det på ett sätt, som skall gifva lif åt handel och näringar, och som skall minska cours och agio, samt öka myntvärdet, hvaraf vi äfven hafva erfarenhet de sednare i5 åren.
Manbar sagt, att näringarne skola drifva» af personer som sjelfve äga förlag.