Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om i gäldenärens skyld dighet, att hålla sig inom sitt hus, lage ett giltigt skäl till detta stadgande, så gällde det dock blott i afseende på gäldefiären sjelf# som förlorat sin frihet, men icke i afseende på hans familj, åt hvilken allmänna fattig— vårdsanstalterne vore mera skyldige ätt gifva understöd, än de oftast svårt bedragne och lidande borgenärerne, af hvilkas egendom familjen, jemte gäldenären, förut lefvat# tilläfventyrs i öfverflöd, utan att något ansvar derföre å familjen kan fördras.
På dessa grunder har Herr Montan föreslagit, att hela denna §. md alldeles upphäfvas, eller1 j derest ej detta bifalles, att genom eit tillägg ma bestämmas, huru länge gäddenäten och dess familj eget rätt till understöd af concursmassan.
I afseende på samma $- är af Herr Santesson erinra dt, hvad äfven Herr Montan anmärkt, att skiljaktige meningar ofta uppstå# angående tiden för fortfarandet af den i berörde måtto gäldenär förunnade förmon, den någre anse böra upphöra med proclamadagen# andre med den dag, då första domen i corn cursen faller, och andre åter ej förr, än slutlig laga kraftvunnen dom i målet blifvit LägTJtskotlels Betänkande N:o 62.’ 5l meddelad; förmenandes Herr Santesson, att enär, enligt 6 Capitlet i Concurs-Lagen, Sysslumän äro pligtige att, sedan dom i concurssak gifven är, genast visa redo för egendomens förvaltning, och den behållna tillgången till borgenärerna utdela, gäldenärens rättighet till underhåll ej eller bör räcka län. gre, än till dess saken blifvit hos förste
Dorrtj stolen afgjord.
Hvad nu först angår Herr Montans yt« leande, att nyssnämnde rättighet må alldeles upphäfvas ; så om det än, vid första betraktandet, kunde synas, som vöre nämnde rättighet stridande mot billighet och rättvisa * lärer man dock, vid närmare eftersinnande i ej kunna undgå att medgifva, det Lagern stadgande härutinnan icke saknar giltige grunder.
Dessa grunder äro förnämligast, att gäl— denären är skyldig att hålla sig inom sitt hus, för alt vara tillhands , när hans inställelse af Domstolen eller Gode Män eller Syssloman påfordras, samt följaktligen hindrad att egna sin tid och sin verksamhet tilt förskaffande af sitt och de sinäs nödtorftiga uppehälle; att gäldenärers yrken och näringsfång ofta äro så beskaffade, att de, i följd af cessionen, måste upphöra eller åtminstone för någon tid afstanna; att gäldenär derföre beböfver rådrum till beredande af utvägar och medel för sin oeh sin familjs framtida bergning; 52 -LagViskottets Betänkande N:o 62.' samt att lian ej bör utsättas för frestelsen till det brott att, för att ej i första fö»lägenheten komma i saknad af lifvets ouinbärligaste behof, undandölja och förhalla borgenärerne någon del af sina tillgångar.
Utskottet, som förmodar, att dessa grunder ej kunna missbilligas, tror Lagstiftaren hafva skäligen jemkat emellan borgenärers strängaste rätt och gäldenärers möjligen öfverdrifna anspråk, då han stadgat, att underhall skall bestämmas i furhällande till gäldenärens behof och med af« seende ä hans redlighet, så ock ä den sturre eller mindre förlust, som borgenärerna drabba kan.
Och då olämpligheten af Herr Montans förslag, att hvälfva omsorgen föc, gäldenärs familjs underhåll på allmänna faH tigvårdsanstalterne, lärer finnas mera uppenbar, än att några skäl till förslagets förkastande behöfva anföras, anser Utskottet sig hafvar tillräckligen redovisat för sitt tillstyrkande; ätt deri nu granskade delen af Herr Montans motion ej må vinna kets Ständers bifall.
Beträffande deremot samme Motiönairs, ge^ mensamt med Ilerr Santesson, gjorda framställning om angelägenheten af bestämd fö^ reji LagUtskottets Betänkande Nio 62. reskrift, htiru länge underhåll må kunna a£ gäldenär fordras; sa får Utskotlet , instäm-1 mande i Herr Santessons ofvananförde mening, till Rikets Ständers ompröfvande hemställa följande förslag till förändrad redaction af ifragar varande {§:
Gäldenär njute, till dess första
Dom i concurssahen fallit, för sig hustru och oförsörjcle barn underhäll af boet; och varde det be• stämdt i förhållande till Gäldenärs behof och med afseende d hans redlighet, sd och a den större eller mindre förlust, som Borgenärer ne drabba han.
Kommer tvist upp om underhållets belopp, pröfke Rätten hvad Gäldenär bestds må.
Elktill Riks-St.
Prot, ISIS och 1S29, 7 Sami. i Afd, j 1: sta H\t. %:dra B idet. 1 34 Lagutskottett Betänkande N:o fia.
4 Cap, io §.
I den Rikets Ständers underdånig.!
Skrifvelse, om hvars förnyande Herr Cederschjöld väckt fråga, finnes, rörande denna §, anfördt: ”Ehuru det, i likhet med föreskriften i i fi §. 4 Mom. af 1798 års Concursstadga bibehållna stadgandet i <i Cap. to §, att den, som tjensten i Gäldenärs ställe förrättar, bör njuta halfva lönen, synes vara grundadt på en billig fordran, å ena sidan , att Vicarien, emot de förmåner, han åtnjuter, skall med nit och drift fullgöra de honom i tjensten tillhörande åligganden , och, å den andra , att han skall deremot ega nödig utkomst af hvad honom är anslaget, med hvilket stadgande äfven flere serskilte Författningar, hvaraf må nämnas Kyrkolagen uti 17 Cap. a5 §, Kgl. IBrefvet den 10 Januarii 1709 och Kongl. Förordningen den 3o Sept. 1756 öfverensstämma; likväl och emedan, emot en sådan fördelning af Gäldenärens lön, förekommer , att, då denna lön uppgår till betydligare belopp , Vicariats-arfvodet skulle bl'fva för högt, och, enär lönen åtei vore ringa, underhållet för Gäldenären och hans familj otillräckligt, anse Rikets Ständer den modificaiion uti ifragavarand ovilkorliga föreskrift lämpligen kunna ega rum, som innefattas ut i följande stadgande, hvilket Rikets Ständer före - BngUtskottets Betänkande N:J 1)2 35 sia mätte, såsom tillägg till 10 §. i 4 Cap., antagas : ”Dock ege vederbörande
Aud orit et, som Vic ariett förordnar, att, uppå anmälan af Sysslomannen, pröf va och bestämma, huruvida Vicarien med mindre, ärt halfva lönen, han vara belåten, och till hvad belopp den i sådant fall af honom uppbäras må."
Af Herr ContractsProsten öslberg är 1 detta ämne yttradt, att Siifiaren af denna § syntes hafva gjort sig ganska huot begrepp om Tjensteinäns loner i vårt land, då han trott dem ej blott vara ti 11 räck i i ge till Vicariens samt gäldenärens och hans ofta talrika familjs underhåll, utan ock kunna gifva öfverskott åt dennes borgenärer, hvilket dock vore stridande emot erfarenheten, som visade, att, åtminstone inom PresteStåndet. tjänster linnas, af hvilkas odelade löneförmoner innehafvare» ej kan, oaktadt den klokaste och sparsammaste hushållning, försörja sig och de sina; att i synnerhet den, sorn förordnas att, i egenskap af Vicarie, förestå en si beskaffad tjenst , genom detta stadgande bringas i oskyldigt lidande, då honom ålägges en ofta ganska trägen och ansvarsfull tjenstgöring, mot ett arfvode, som ej ens är tillräckligt för hans lifsbergning, långt mindre förslår till bestridande af kostnader för embetsresor m. m.; 56 LagUtskotiets Betänkande N:o 62. och att Herr Prosten derföre ansåge ifrågavarande § böra erhålla följande förändring : ”Den tjensten i hans ställe förestår njute den lån, den Auctoritet bestämmer, sorn Constitutorialet utfärdar och deri till zijfrau upptager, hvilken Ion successive. utgå bor af massans öfrige tillgångar, med förmånsrätt.
Gäldenär varde af lönen sd mycket tillagdt, som till hans eget, hans hustrus och o försörjde barns underhåll tarfvas
I sammanhang dermed har Herr ContractsProsten Doctor Svedelius, jemte det han. instämt i Herr ContractsProsten Östbergs aniörde yttrande, väckt uppmärksamhet på det,' efter Herr
Doktorns tanka, icke mindre orimliga förhållande, som eger rum , då en Tjensteman, sorn njuter högre aflöning, råkar i cessions-tiilstånd.
Att en sådan Tjenstemans Vicarie njuter större förmon, än en an-j nan, är, enligt Herr Doctorns mening, obilligt ; och Herr
Doctorn har derföre föreslagit, att, vid inträffande cession hos Tjenstemän, Vicariens arfvode matte, efter billighetens grunder och de för serskilde Embetsmunna-corpser gällande Författningar och of vcrenskommelser, bestämmas af de Auctoriteter, under hvilka han sorterar.
LagUtskoitets Betackande N:o 62. 37 Då Utskottet, vid granskning häraf, öfvervägat de skal, hvilka Herr ContractsProsten
Östberg till stud för sitt förslag andragit, har Utskottet funnit Herr Prostens anmärkningar, örn än i sig sjelfve med verkliga förhållandet enlige , likväl ingalunda leda till den slutföljd, Herr ContractsProsten deraf dragit.
Ehuru Allmänna Dagen, i 7 Cap. 2 $.
UtsökningsBalken, gifvit borgenär rätt till hälften af gäldenärs årliga lön, har dock ConcursLagen deruti gjort den inskränkning, att af denna hälft blifvit tillagdt gäldenären så mycket, som till hans eget samt hans hustrus och oförsörjde barns underhåll tarfvas; hvaraf följer, att, om denna hälft är så ringa, att den ej ens förslår till gäldenärens nödvändiga behof, borgenärerne icke erhålla någon del af lönen, så länge tjenslen af Vicarie förrättas.
Att nu derutöfver förpligta borgenärerne, att af gäldenärens öfrige tillgångar bekosta Vicariens underhåll , i händelse den andra hälften af lönen är dertill otillräcklig, synes Utskottet så litet skäligt, att det ej ens må sättas i fråga.
Utskottet drager alltså ej i betänkande att tillstyrka ", det Herr ContractsProsten östbergs förslag måtte utan afseende lemna»; 58 Laq Utskottets Betänkande N:o 6?.
D äremot tror Utskottet sif» ega fog att, på de skål, som i Rikets Ständers undet då - niga Ss ifvelse äro upptagne, samt i anledning af livad Herr Doctor Svedelius \ ofver* ensstämmelse dermed yttiat, föreslå , att denna § må ändras till följande lydelse Häfver Gäldenär tjenst i Riket, dä må han, intill dess Dom of ver honom fallit, tjensten ej förrätta.
De/i tjensten i hans ställe förestår, ujule halfva lönen; dock ege den Myndighet, under hvilken Gäldenären i och för tjenten lyder, uppå. anmälan af Gode Männen eller Sysslomannen, pröfva och bestämma , huruvida den, som till tjenstens förvaltande förordnad är, må med mindre än halfva lönen åt nöj as, och huru stort belopp han, i sådant fall, får uppbära, sif den andra hälften varde Gäldenär sd mycket tillagdt, som till hans eget, hans hustrus och oförsörjde barns underhåll tarfvas.
Hvad Öfrigt är, tagen Borgenärerne.
LagUlskottets Betänkande N:o 62. 39 5 Cap. 10 $. Rikets Ständers omförmälde Skrifvelse innehåller i detta ämne: ”Den uti 10 <jj. af 5 Cap. bestämda tid till rättegångstimmans slut, klockan 7 eftermiddagen, för Borgenärer, att å inställelsedag vid HäradsRätt sist sig infinna, att sina fordringar anmäla och bevaka, hafva Rikets Ständer funnit mindre lämplig, enär på en oell samma dag inträffa kan , att Parter skola sig inställa uti flere concursmål , och fastän Domaren icke är hindrad, att målen tidigare 'på dagen företaga , likväl af den Borgenärerne lemnade frihet att dröja^med inställelsen intill den tid, då, enligt Kongl. Brefvet den 27 Maji 1801, Rättegångstimman vid HäradsRätt bör vara slutad, den olägenhet uppstår, att till målens slutliga bered ning, sorn ej förr, än efter sista uppropet, kan företagas, möjligen erfordras så lång tid, att HäradsRättens session inpå natten måste fortsättas; i anseende hvartill och alldenstund berörde, så väl för Domare, som för Parter, betydliga olägenhet kan, med antagande af den vid alla öfrige Domstolar bestämde fatalietinaman, nemligen klockan 12 på dagen, afhjelpas , Rikets S änder fördenskull föreslå föijande förändrade redaction af ifrågavarande 10 §1 UngUtskottets Betänkande N:o 62. tJÄr salen hos HäradsRält anhängig, 0 0 7 da shola Borgenar en Le, genom anslag och kungörelser, så stämmas, sam i 9 f sägs , att sig inställa, före klockan 12 pä dagen, ä andra rättegdiigsdagen af det Ting, sorn näst efter sex månader infaller.
Äska de fleste Borgenärerne Urtima Ting, varde det utsatt att genast efter sex månaders förlopp hällas.
Af Herr ContractsProsten Östberg jfr »len ändring isamma § föreslagen, "att Proclaman ej b'ör bestämdt utsättas till andra Rättegångsdagen af det Ting, som näst efter 6 månader infaller, utan till den dag af det Ting, som näst efter 6 månader fortgår, hvilken af Domaren utsattestill hvilket förslag de motiver äro uppgifne, att paxagrafens nuvarande ordalydelse skall förorsaka, att en tid af nio månader och derutöfver ålgar, innan inställelsedag i concurs, som hos H äradsliått är anhängig, infaller; att denna tidsutdrägt i synnerhet leder till skada för inteckni ngshafvare i concursmassans fastigheter, hvilkas försäljande derigenom fördröjes ; samt att gäldenär, som har tjenst och befinnes vara utan svek, hindras att, så snart, som eljest kunde ske, inträda i tjenstens utöfning,' hvilket medförer förlust ej blott för gäldenären och borgenärerne, utan äfven för den,' sorn blifvit förordnad att tjengten förestå.
LagUiskollets Betänkande N:o 62. 4* Afven 1 denna fråga instämmer Utskottet i de skäl till förändrad redaction, som Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, i afseende på inställelsetidens flyttande från klockan 7 till klockan 12 på dagen, innehåller; hvarjemte, enär föreskriften om borgenärernes kallande till andra rättegångsdagen af det näst efter sex månader infallande Tinget, icke grundar sig på någon anledning af vigt, men. ostridigt är, att samma föreskrift ej sällan vållar, att inställelsedag i concurs-sak inträffar ett lagtima Ting senare, än behofvet fordrat de, i fall det vore tillåtet att kalla borgenärerne till 3tdje, ,}:de eller någon senare rättegångsdag af det näst föregående Tinget, Utskottet anser sig böra jemväl den af Herr ContractsProsten Östberg härutinnan yrkade förändringen tillstyrka; hvarföre Utskottet till Rikets Ständers pröfning hemställer nedanstående förslag till ny redaetion af berörde 10
Är saben hos Häradsrätt anhängig , dä skola Borgenärerne genom anslag och kungörelser sä stämmas, som i 9 § sägs, att sig inställa, vid det Lagtima Ting, som näst efter sex månader inf al - 42 LagUtskottets Betänkande N:o 62. ler eller då 'ännu fortgår, före klockan 12 på dagen å den rättegångsdag , som af HäradsRätten bestämmes samt i anslag och kungörelser utsattes.
Åska de fleste Borgenärerne Urtima Ting, varde det utsatt, att genast efter sex månaders förlopp hållas. 5 Cap. ii §.
Herr Lewton har anmärkt, huruledes föreskriften i denna §, att samtlige borgenärerne skola om stämningen serskildt underrättas, samt att stämningen skall så kungöras jemväl dem, som hafva inteckning uti gäldenärs fasta egendom, och Rätten förty åligga, att bevis derom infordra, stundom blifvit sl förstådd och tillämpad, att det ansetts åligga Rätten infordra bevis från alla borgenärerne om serskildt erhållen del af stämningen, då likväl, efter Motionairens mening, §:n endast fordrar, att bevis skall tagas öfver verkställd kallelse a de borgenärer, som ega inteckningsrätt ; hvarföre Motionairen föreslagit, det uttryckligen stadgas må, att kallelsebevis böra endast från inteckningshafvare infordras.
LaeUtskolUtS Belänkande N:o 62. 4 3 Nu ehuru Utskottet anser ilet vara uppenbart, att de i denna § förekommande orden:
"bevis derom infordra” ingalunda afse bevis om stamningens kungörande , utan bevis öfver inteckning i gäldenärens fasta gods eller så kalladt gravations bevis, hvilket Katten har af nöden, för att kunna fullgöra sitt åliggande att inteckningshafvare om stämningen underrätta ; sa finner Utskottet sig dock böra tillstyrka , att, till undanrödjande af den origtiga tydning, hvartill det anmärkta uttrycket gifvit anledning, orden ”bevis derom" utbytas emot ordet ”intecknirigsbevisså att paragrafens lydelse blifver denna t Kronans Ombudsman i orten och alla samtlige Borgenärer skola om stämningen särskilt underrättas.
Varde ock stämningen så kungjord dem, som hafva inteckning utigäldenärs fasta egendom, och åligge f örty Rätten, att inteckningsbevis infordra. 4^ LagUtskcttets Betänkande N:o 62.' 5 Cap. 17 §.
Till Jenna § anser Utskottef bora hänföras Herr Winbladhs, i sammanhang ined ofvanberörde dess motion om ändring af 9 § i x Cap., framställda förslag, att i ConcursIiagen måtte bestämmas, det Jordringccr, hvilka i gäldenärs concurs en gcing blifvit fastställde, ej behöfva, om samma gäldenär äter går cession, i den senare concursen a nyo bevakas; för hvilket förslag Herr Winbladh uppgifvit de motiver, att det nya bevakandet medförer ytterligare besvär och förorsakar en kostnad , som ofta torde öfverskjuta beloppet af den utdelning, sorn i den senare concursen erhålles , samt att en sadan åtgärd icke är annat, än en onödig omgång, enär Domarens pröfning af hvad han en gång fastställt ej kan anses behöflig, Nu emedan ändamålet med concurs 3rJ ätt alla borgenärerne skola komma i åtnjutande af sin lagliga rätt till betalning utur de tillgångar, gäldenären afträdt, och för vin-j nandet af detta ändamål nödvändigt erfor-; dras, att borgrnärerne och deras fordringsanspråk skola vara kände, helst det eljest icke blifver möjligt för Domaren att bestämma hvarje borgenärs betalningsrätt, eller för Syssloman att tilldela hvar och en hvad LagUiskottets Betänkande N:o 62.
4$ honom rättligen tillkommer ; ty och då borgenärs underlåtenhet att bevaka sin fordran måste i den senare concursen med lika skäl, som i den första, verka till hans utestängande från rättigheten att med öfrige borgenär
xer dela de afträdda tillgångarne , finnér Utskottet eig sakna all anledning att detta förslag understödja!
Deremot, och ehuru någon annan motion om ändring af denna § icke blifvit vackt, än den sist anförde, lärer det vara Utskottets pligt att , i följd af den ändring af detta Capitels io:de sorn Utskottet här ofvan cillstyrkt, här föreslå; att irsta momentet i 17 hvilket nu lyder sålunda: ”Borgenär, sorn ej sjelf eller genom laga Ombud sig å inställelsedagen infinner, vid.
BådstufvuRätt eller HofRäit förr klockan 12 och vid HäradsRätt före rättegångstimmans slut, att sia fordran bevaka, och ej elier den förr bevakat, håfve” etc., måtte fa denna redaction : 46 J.agThskottets Betänkande N:o (la.
Borgenär, sorn ej sjelf, eller genom laga Ombud, sig ä Inställesedageri, före klockan ia, vid Rätten infinner, att sin fordran bevaka, och ej eller den jorr bevakat , håfve etc. 5 Cap. 55 §.
Af Herr Alund, sorn anser stadgandet i denna $, att Domaren endast i anledning af jäf, som af gäldenär eller någon borgenär göres, eger pröfva hvarje fordrans giltighet, tillskynda ej mindre gäldenärer än fordringsegare skada och förlust, är hemstäldt om icke nämnde § borde få följande redaction :
,,Utan hinder af den ed, som Borge”när erne gatt, ege Rätten, att pröfva gil"tigheten af hvarje fordran, äfvensom att ,>bestämma ordningen och företrädet BorJ'genärerne emellan, efter Lag och fordrin'*garnes beskaffenhet, ändå. att jäf ej gjordt ”är.
Prof var Rätten någon fordran, i "grund af en eller flere Borgenärers jäf t LagUtskottets Betänkande N:o 62, 47 ”antingen hel och hållen, eller till någon ”del, åom försvinna, då galle det till för"nion för öfrige Borgenärer, ändå att de ej ”i jäjvét deltagit.'”
Den ändring.
Herr Alund sålanda föreslagit, åsyftar återinförande af den lagskipning i concursmål, som efter 1798 års ConcnrsStadga egde rum, och i följd af hvilken det ålåg
Domaren att , utan anmodan af Parlerne, pröfva bevakade fordringars ständighet efter
Lag och förekommande omständigheter.
Då Stiftarne af 1818 års Concurslag afveko från denna rättegångsordning, skedde det i följd af den, efter Utskottets tanka, giltiga grundsats, att Domarens kall, som är att slita Parters tvister, och till den andan pröfva deras ömsesidiga anföranden, skäl och påståenden, imen ej att döma öfver det, som ej blifvit instämdt eller vrkadt , icke kan väl förenas med den skyldighet, sorn efter 1798 års ConcursStadga ansågs honom ålig. ga, nemligen, att a ena Partens vägnar göra anmärkningar emot den andras kraf och, så till sägande, vara samtlige Parternes sakförare.
Den nu gällande grundsatsen bör derföre, efter Utskottets tanka, icke åter öfvergifvas, och i följd deraf finner ock Utskottet sig ega fog 4J Lagutskottets Betänkande N:o 6*. tillstyrka , att Herr Älunds hemställan ej mi bifallas. 7 Cap. 3 §.
Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse innehåller: ”Som, vid den händelse, då hustru, en? ”ligt 7 Cap. o söker boskillnad, enär månenens egendom ej afträdd är, inträffa kan J ’’att mannen, för att uppehålla en vacklande ”credit oell undgå att afträda sin egendom , ”söker hindra boets uppteckning eller neka ”uppteckningens beedigande; alltså och då. ”en sådan mannens motsträfvighet skäligen ”må anses förutsätta hans öfvertygelse om! ”boets obestånd och bemödande att detsam”ma dölja, samt lämpligaste påföljden då sy-j ”nes blifva, att offentlig stämning å borge? ”näreme utfärdas, hafva Rikets Ständer trott ”denna påföljd böra bestämmas genom föl”jande redaction af 5 uti 7 Capitlet:
"Söker endera makan boskillnad, enär ''den andra makans egendom ej afträdd är^ ['fia - FagUlskotletS Betänkande N:o Gs. "höre dd Rätten sä val sökanden och den ,'anclra makan, som veterlige och när vii, stande borgenärer, och förordne att boets '''tillgångar och gäld d viss dag upptecki, ”nas.
Sedan skcdl bouppteckningen af man ”nen och hustrun, i borgenärernes närvaroi ”inför Rätten edligen fästas.
Finnes deraf, ”att tillgdngarne, der sökanden boskillnad ”vinner, ej f orsla till gäldens betalning ”eller vill mannen, dd hustru boskillnad °'sökt, boets tillgångar och gäld ej uppgif— ”va, eller nekar han att uppteckningen med ’’ed fästa, varde offentlig stämning till mani ”nens, hustruns och samtlige borgenärernas *’inställande utfärdad, som i 5 Cap. 9 och 10 ”////. sägs; och vare emedlertid mannen får ”lagsökning icke fri, derest han ej siri egen”dom till borgenärerne afträde/'
I de motiver, som till den sålunda yt-, kade förändringen blifvit anförde , har Utskottet funnit sig befogadt att instämma j men från den föreslagne redactionen anser Utskottet ämnenas redigare serskiljande fordra den afvikelse, att de händeiser, då mani nen vägrat att boet till uppteckning angifva eller ej vill bouppteckningen med ed be Bih. till Riks-St. Prot.iSlS och 18*9, 7 Sami. i Afi. 4 usta H'.t. %-.dra Bidet, LagUtskottets Betänkande N,'o 62; sanna, upptagas i en serskild period ; "1 hvilket afseende Utskottet framställer följande förslag:
Sok er endera Makan Boskillnad, enär den andra Makans Egendom ej afträdd är, höre dä Rätten sä val Sökanden och den andra Makan, som vet er lige och när vistande Borgenärer, och förordne, att Boets tillgängar och gäld g viss dag upptecknas.
Sedan skall Bouppteckningen af mannen och hustrun, i Borgenärernes närvaro, inför Rätten edligen fästas.
Finnes deraf, att tillgängarne , der Sökanden Boskillnad vinner, ej förslå, till gäldens betalning, varde offentlig stämning till mannens, hustruns och samtlige Borgenärernes inställande utfärdad, som i 5 Capt g och 1 o ///. sägs.
Ar det hustru , som Boskillnad söker, och undandrager sig mannen, att Boets tillgångar och gäld till uppteckning angifva, eller att Boupp. teckning, då den gjord blifvit, beediga, vare lag samma.
Bär offentlig stämning utfärdas, sorn nu sagdt är, vare mannen för lag - LagUtskottets Betänkande N:o 62. 51 söhrling ej fri, der han ej sin Egendom till Borgeiiärerne af trader. 7 Cap. och 8 Cap. 6 §.
I merberörde underdåniga Skrifvelse hafva Rikets Ständer andragit : ”Det uti 8 Cap. 6 §., för Enkas befrielse fran all under äktenskapet tillkommen gäld, stadgade vilkor, att hon skall hafva egendomen rätteliga afträdt, har, efter hvad till Rikets Ständers kunskap kommit, blifvit olika uttydt och tillämpadt, i det en del ansett det gemensamma boets afträdande göra tillfyllest, andra förment, att den efterlef * vandes enskilda egendom jemväl borde afträdas, och andra åter, utan att ingå i undersökning, huruvida egendomen varit rätteliga afträdd, förklarat både enka och hustru berättigad, att ej mindre, för den egendom, hon begär från det gemensamma boet Undanskifta, än äfven för den hon, efter vunnen boskillnad, ärfver eller förvärfver, njuta befrielse, icke allenast för sterbhusets gemensamma skulder utan äfven för dem hon genom un - 5a LagZl t skottets Betänkande N;o 6s. derskrift förbundit sig gemensamt med nTan-j nen betala. ”Rikets Ständer anse, att enka ; sorn icke är arfvinge ocfi således icke kan göra sig urarfva eller afsäga sig en rättighet, sorn ej förut henne tillhört, således icke kan afträda annat än siri egendom, eller den lion redan tillförene egt, fastän hon ej deröfver varit fullt rådande.