Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Motionären säger (jag har redan upläst denna mening, men får derpå ytterligare fästa upmärksamheten): ”politiska åsigler må dervid, under ingen förevändning tagas i betraktande”.
Om man sjelf sett eller genom läsning förvärfvat sig kännedom om tidehvarf af politiska strider, så bör man lätt hafva kommit till 236 Den 17 December f. m. klarhet derom, att partisinne, hat, personlig ovänskap vid sådana tillfällen mycket lätt förkläda sig under de vackra namnen : fosterlandskärlek, ridderlighet o. s. v. så fullkomligt förkläda sig, att sjelfva den person, sorn handlar efter de förra mindre rena bevekelsegrunderna, sjelf fullt och fast tror sig handla endast efter de sednare ädla och vackra.
Men finnas då dessutom icke några andra strider än politiska?
— Hafva vi icke en annan tvistefråga, som växer i betydelse med hvarje dag, som hotar med kommande förvecklingar, och som äfven kan föranleda orättvisor, ja kanske redan föranledt dem, ■— den religiösa.
— Säkert är att så länge menniskor äro menniskor och skola tillämpa en sådan lag, som den nu föreslagna, måste den föranleda orättvisor.
Men, säger motionären, låtom oss gripa verket an! låtom oss icke se spöken på Ijnsa dagen!
— Nej låtom oss störta blindt in i trasslet och svårigheterna med den i 13 § föreslagna eden till bindel för förståndets ögon!
Ty eden eden den skall Ingna allt och borttaga alla faror af förslaget!
Om det vore tillåtet att skämta med ett så allvarsamt ämne skulle jag svara motionären såsom Agnes Sorel svarade en Riddare, hvilken ville gå ed på att hon alltid skulle förblifva oförvitlig: ”Svär icke1.” —Men, som sagdt, ej nog med pröfningen vid första polletuttagningen: om fråga väckes derom huruvida någon ledamot af R. o. Ad. rättvisligen bekommit pollet, och om blott 5 ledamöter sig derom förena, sä skulle denna fråga af Riddarh.Utsk. uptagas och hos R. o. Ad. anmälas.
Här hafva vi åter dessa angenäma debatter!
Månne dessa 5 personer också skulle gå någon ed, eller skulle de kunna chicanera hvem som helst utan fara för sina samveten?
Motionären, som sagt en hel del vackert om ridderlighet och hederskänsla, borde insett det förolämpande i detta bans förslag.
Om nemi. en på så sätt, af 5 personer till uteslutning anmäld person, sedermera vid omröstningen i Ståndet, blir vid sin Riksdagsmannarätt bibehållen, är han icke redan skymfad?
Ja, till och med, vid första polletuttagningen, om lian blott för tillfället nekas pollet, till dess undersökas lunnes om han är densamma värdig, ligger ej redan i detta det mildaste fallet en outplånlig brännmärkning?
Ar icke blotta ifrågasättandet en outhärdlig skymf?
— Desto mera blefve det så om Riddarh.Direkt, eller Riddarh.- Utsk. nekade och R. o. Ad. sedermera med en knapp pluralitet 1 beviljade inträde.
Nej hederskänslan är en alltför ömtålig blomma, för alt på delta sätt kunna 'botaniskt kunna examineras, den förvissnar vid en sådan behandling!
Jag tror för min del att om motionären ville besinna det vådliga i detta sitt förslag, så skulle han lättligen inse dess olämplighet, och, ehuru förmätet det kan synas af mig, får jag hemställa om han ej skulle vilja taga sitt förslag tillbaka.
Skulle jag slutligen reservera mitt omdöme öfver de föreslagna förändringarne, så skulle jag tro att, ehuruväl vår grundlag har många otydliga, ofullständiga och kanske alldeles olämpliga §§, så skulle likväl, genom de nu föreslagna, kronan sättas på samlingen.
Jag anhåller aft dessa anmärkn:r måtte få åtfölja motionen, om den remitteras, till Riddarh.Utsk.
Stjernstedt, Aug. Wilh., Jag misskänner ingalunda det goda syfte, sorn ligger till grund för den nu afgifna motionen, men jag tror att, äfven om emot förmodan Riddarh.- Utsk. skulle tillstyrka och R. o. Ad. godkänna denna motion till förändrade stadganden i Riddarh.Ordn., så skulle det i alla händelser icke blifva annat än ett palliativ, vidrigt till sin form och måhända just derföre icke ledande till det åsyftade ändamålet, samt sålunda icke tillfyllestgörande.
Jag tror också att denna fråga är för tidigt väckt R. o. Ad. beslöt nemi. vid sista riksdagen, på grund af Riddarh.Utsk:s tvenne afgifna alternativa förslager till lagbestämmelser i afseende på R. o. Ad:s förändrade organisation med anledn. af en utaf Hr Brakel väckt motion, att denna fråga skulle hvila till slutligt afgörande, intill dess det hvilande representationsförslaget vid denna Riksdag blifvit afgjordt.
Jag tror således, att nu förevar:de förslag, likasom hvarje annat i samma syftning, är för tidigt väckt, intilldess R.St. afgjort frågan om det sedan sista Riksdagen hvilande förslag till national-representationens ombildning, enl.
ConstUtskis vid förra Riksdagen afgifna mern.
Niis 1 et 10.
Jag anhåller att detta yttrande måtte lä åtfölja motionen till Riddarh.Utsk.
Jag har varit närvande endast så länge att jag har haft tillfälle höra slutet af det mundtliga föredrag, som Hr von Kr.-emer här har haft, ronde Hr Björn stjernas motion.
Jag har likväl deraf inhemtat huruledes
Hr von Kraemer med verklig juridisk spetsfundighet sökt tillintetgöra den goda och rena afsigt, som ligger till grund för motionen, ilhy att Hr von K laimer påstår att denna motion mera skadar än gagnar R. o. Ad.
Jag är med Hr von Knemer i detta fall af fullkomligt olika tanka.
Den som framlefvat någon tid och tillbragt silt lif i offentliga värf och i enskilda kretsar, han har kommit till den öfvertygelse!! att en redlig och dygdig samt med ära förenlig vandel alltid tillvinner sig och bibehåller en oförminskad aktning af alla, som med personen varit eller komma i beröring.
Den af motionären här framställda fråga har icke för afsigt att nedsätta någons värde; den har för afsigt att afhålla hvar och en, hvars samvete icke är rent, som fruktar för att blifva bränmärkt, ifrån att söka inträde på detta rum.
Sjelf färdig när som helst att underkasta min vandel den strängaste juridiska pröfning, vill jag också alt andra skola göra så med, och jag anser det vara ett bevis pä R. o. Adis ridderliga grundsatser, om en hvar af dem bifaller de grundsatser, hvarpå denna motion är bygd, hvarigenom den kan vinna framgång.
Jag tillstyrker bifall på motionen.
Jag har visserligen den erfarenheten att skriftliga anföranden pä detta runi i 238 Den 17 December f. m. allmänhet föga lyckas tillvinna sig R. o. Ad:s upmärksamhet, och anser derför äfven att det i allmänhet är bättre äfven fölen så underlägsen förmåga som min att muntligen framkomma med sina andraganden än att göra dem skriftliga; men med afseende på den stora vigten och den ömtåliga beskaffenheten af denna fråga, har jag här ansett mig böra göra ett undantag.
Jag har derföre, såvidt min tid det medgifvit, författat några skriftliga anmärkmr emot det nu föredragna förslaget, dem jag anhåller få för R. o. Ad. upläsa.
Ingen kan lifligare än jag önska att inom detta rum finna endast tro, ära och redlighet.
Ingen kan högre än jag önska att härifrån se uteslutas det nesliga, det låga, det föraktansvärda, ehvad detta framträder öppet i sin nakenhet, eller insvept i hyckleriets bländande täckmantel.
Ingen skall derföre hellre än jag bidraga till dessa önskningars upnående såvida sådant kan ske på ett sätt, som öfverensstämmer med lag och rättvisa.
Men sådant oaktadt skall dock ingen hellre än jag uttala förkastelsedomen öfver detta förslag, ty det är byggt, icke på lag och rättvisa, utan på motsatsen härtill, på godtyckte, och skulle derföre, om det vunne bifall, beröfva R. o. Ad. den aktning, som detta Riksstånd ännu kan ega; ja, det skulle utan tvifvel li. o. b. tillintetgöra detta Ständ och måhända i sina följder bereda hela samhället en skada, hvars verkliga vidd och omfattning icke pä förhand han beräknas.
Hvarje sann Riddersman har, likasom hvarje god medborgare, till sin käraste pligt att älska Konung och fädernesland.
Men den sanne Riddersmannen visar ingalunda prof på denna sin kärleks pligt derigenom att lian slafviskt jakar till allt hvad Regeringen föreslår, utan derigenom att han efter bästa förmåga strider för det rätta och det sanna, ty rättvisan bör vara vårt högsta ideal här på jorden, emedan på dess vidmakthållande beror all vår timliga lycka eller olycka.
Der sann rättvisa lika vederfares alla, der finnes verklig trefnad, belåtenhet och lycka.
Den, som i dag står på ärans högsta trappsteg, eller är i åtnjutande af rikedomens fördelar, skall i morgon genom förtalets giftiga udd kunna vara störtad från sin höjd, eller genom det låga bedrägeriets försåtliga medel vara bragt till armod, om han skall dömas af godtyckets, i st. f. af rättvisans domstol.
Hvilka och huru stora icke upsåtliga felsteg än må begås af Regenten skall Han dock vara viss om att icke förlora folkets kärlek så länge
Han låter folket se och erfara att det vid aila tillfällen har att påräkna sann rättvisa; men om deremot godtycket finge intaga rättvisans plats, då skulle folkets lycka och trefnad, för alltid försvinna.
Om nu således det bör vara den sanna Riddersmannens förnämsta pligt att genom rättvisans uprätthållande ådagalägga sin kärlek för Konung och fädernesland, så måste det väcka förvåning att en af detta Stånds ^medlemmar, som gör anspråk på att vara en sann Riddersman visat prof på sin ridderlighet genom Deri 17 December f. m. 239 framläggandet af ett förslag, enl. hvilket godtycke i st. f. rättvisa skulle läggas till grund för beslut, af den ömtåliga beskaffenhet att medlemmar af vårt samhälle derigenom blefvo beröfvade medborgerligt förtroende och stämplades med vanheder.
Den värde motionären har nemi. föreslagit att den, som enl.
Riksd,- och Riddarh.-Ordningarnes föreskrifter i öfrigt vore berättigad till säte och stämma å Riddarhuset, skulle kunna derifrån utestängas om Riddarh.Direkt:s eller Riddarh.Utsk:s samtelige vid tillfället närvande ledamöter ansågo den sökandes vandel eller rykte vara af sådan beskaffenhet att det vore mot R. o. Ad:s sanna värdighet och anseende såsom
Riksstånd stridande att honom säte och stämma å Riddarhuset bevilja.
Om den sökande så önskade skulle Riddarh.Direkt:s eller Riddarh.
Utsk:s vägran att lemna honom pollet underställas R. o. Ad:s pröfning, hvarvid, för sanction af denna vägran skulle erfordras att den godkändes af minst J bland R. o. Ad:s in pleno närvar:de ledamöter.
På enahanda sätt skulle, enl. motionärens förslag, jemväl den som redan såsom Riksdagsman vunnit inträde å Riddarhuset åter kunna derifrån uteslutas örn fem af Ståndets ledamöter hos Riddarli.Utsk. anmälte att de förenat sig i den åsigt att den eller den Riddarhusledamotens vandel eller rykte vore af sådan beskaffenhet att inträdespollet ej hade bort honom lemnäs.
Hvad säges väl om ett så beskaffadt förslag?
månne den värde motionären sjelf sökt i ringaste måtto för sig göra klart hvarthän detsamma i tillämpningen skulle leda?
Om nu ock Riddarh.Direkt, eller Utsk. möjligtvis kunde komma att sammansättas af sådane medlemmar, som gingo ända derhän i maktfullkommenhet, att de, efter derom hållen hemlig konklav, från representationsrätt uteslöto den ene eller andre Adelsmannen utan att upgifva skälet för denna sin maktutöfning; så måste likväl, då frågan derefter skulle underställas R. o. Ad:s pröfning, det blifva nödigt att upgifva den orsak, som föranledt uteslutningsåtgärden, — såvida meningen verkligen vore att Ståndet skulle kunna bedöma den anmäldta åtgärdens befogenhet.
Om nu af Riddarh.Direkt, eller Utsk. hos
Ståndet anmältes att representationsrätt blifvit vägrad t. ex. ät A. emedan ryktet om honom förkunnat att han uti någon transaction svikligen och oredligen sig förhållit; åt B. för det han skulle hafva försnillat och tillgripet kronans honom i tjensten anförtrodda medel eller persedlar; och åt C. för det lian under utöfningen af sitt vigtiga förtroende-embete under en eller annan form tagit mutor och såmedelst föröfvat snart sagdt,' det nesligaste af alla brott som af en embetsman kunna begås, och om vidare Direkt:s eller Utsk:s berörde vägran vunne Ståndets godkännande, så skulle säkerligen hvarje redlig man önska att ej längre tillhöra ett samhälle, der man, utan föregången ransakning och dom, genom ett RiksStänds beslut kunde se sig beröfvad det dyrbaraste man eger, sin heder, sin ära.
För att nu sätta den värde motionären sjelf i tillfälle alt, 24 U
Den 17 December f. m. äfven frän elen ståndpunkt, hvarpå han sig befinner, kunna fatta hela vidden af sin förvillelse, täger jag mig friheten att till honom framställa en fråga.
Derest blotta ryktet öm ett föröfvadt nesligt brott skulle vara tillräckligt alt från representationsrätt utesluta den, om hvilken ryktet handlade^ så måste väl, för konseqvensens skull, ett sådant rykte dertill vara ännu mera kraftigt om den, sorn utspridt ryktet, ej dragit i betänkande att inför vederbörlig domstol framträda med öppen angifvelse om och yrkande af laga straff för den förbrytelse, hvarom ryktet haft att förmäla.
Jag hemställer då till den värde motionären sjelf om han verkligen skulle vilja att R. o. Ad., med tillämpning af det förslag han till Ståndets godkännande framlagt, från representationsrätt uteslöt de af Ståndet aktade medlemmar, om, och mot hvilka rykte blifvit utspridt och angifvelse inför vederbörlig domstol gjord om försnillning och tillgrepp af kronans tillhörighet, samt således om brott af neslig beskaffenhet?
då den värde motionären å denna fråga lemnar ett nekande svar bör jag -antaga att han dertill föranledes, hvarken af sitt skyldskaps förhållande till dem, mot hvilka angifvelsen blifvit riktad, eller af det förhållande att desse
Hrr tillhöra hofvets närmare umgänge, utan af det ensamt giltiga skäl, att de äro oskyldige till angifvelsen.
Men huru skulle de hafva kunnat ådagalägga sin oskuld om ryktets utspridare, i st. f. att framträda med en öppen angifvelse, hade fortfarande bemödat sig att, med alla dertill lämplige medel, åt ryktet gifva mer och mer trovärdighet?
Detta af mig nu omnämnda förhållande, som var för motionären nogsamt bekant, synes ensamt hafva bort vara tillräckligt för att öfvertyga honom om det ifrågavande märkvärdiga förslagets orimlighet.
Jemte det jag skattar dessa
Hrr lycklige att genom angifvelsens offentliga framställande blifvit satta i tillfälle att ådagalägga sin oskuld, är det min upriktiga önskan att, derest bland Ståndets medlemmar skulle finnas någon, ronde hvilken ryktet utspridt, att han på något af förut exempelvis upgifne, eller på annat vanhedrande sätt sig förhållit, öppen angifvelse mot honom malte framställas på det att han, antingen kunde sättas i tillfälle att visa sin oskuld, eller ock derest ryktet icke saknade grund, blifva för sitt nesliga brott rättvisligen till laga ansvar befordrad.
Den värde motionären förmenar att hans förslag ej skulle kunna medföra någon våda emedan man svårligen kan tänka sig att uti Riddarh.Direkt, kunnat insättas 6, så samvetslösa män att de hvarken af hederskänsla eller ed skulle anse sig förhindrade att utan högst giltiga skäl utesluta en motståndare; men, om sådant likväl skedde, förmenar motionären någon fara deraf i allt fall icke upstå enär vid den slutliga pröfningen i Ståndet till åtgärdens stadfästande erfordrades £ af de röstande.
Lika med den värde motionären är jag öfvertygad att Riddarh.
Direkt. aldrig skall komma att bestå af <i ledamöter, som upsåtligen handla i strid mot sin heders pligt och sin ed; men deremot anser jag det ej vara omöjligt att motionären till kamrater Den 17 December f. m. 241 kamrater i Direkt, kan erhålla sådana män, som, i full öfvertygelse att handla i enlighet med sin pligt och sin ed, likväl uti sitt handlingssätt blifva lika förvillade som motionären sjelf.
Beträffande åter den säkerhet mot ett förhastadt eller orättvist beslut, som skulle ligga deruti att j af de röstandes antal i Ståndet erfordrades för godkännandet af Riddarh.Direktis åtgärd, så anser jag denna säkerhet vara af aldeles ingen betydelse, helst de, som uti en så ömtålig fråga kunde våga att ogilla Riddarh.Direktms åtgärd, kunde med skäl befara att sjelfve blifva föremål för en lika beskaffad uteslutning.
På grund af hvad jag nu anfört måste mitt total-omdöme örn hela förslaget blifva att detsamma, derest det kunde antagas, skulle, långt ifrån att, på sätt motionären åsyftat, bereda ökad aktning åt detta Stånd, tvärtom helt och hållet beröfva detsamma den aktning hvaraf det ännu såsom Riksstånd är i åtnjutande.
Det torde nemi. kunna för visst antagas, att, efter en så beskaffad förändring, ingen Adelsman, sorn ämnade sjelfständigt uttala och följa sin egen öfvertygelse, skulle vilja begära representationsrätt på Riddarhuset och såmedelst blottställa sig för möjligheten af en fullkomligt godtycklig, men dock skymfande uteslutning derifrån eller blotta ifrågasättandet deraf.
Riddarhuset skulle derföre sannolikt komma att inrymma, om icke li. o. h., åtminstone till mer än j endast liofvets högre och lägre functionärer; — och, med all högaktning för dem, både såsom representanter och såsom enskildte personer, lärer dock en hvar inse att Riddarhuset, så sammansatt, ej skulle, såsom Riksstånd betraktadt, kunna bibehålla sitt anseende.
Mycket vore visserligen att än ytterligare anföra i denna maktpåliggande fråga, men då jag redan måhända allt för länge pröfvat R. o. Ad:s tålamod, inskränker jag mig till att endast påpeka hurusom 60 kap.
M.B. torde lägga ett oöfvervinnerligt hinder i vägen för den af motionären åsyftade planens genomförande.
Jag slutar med att upriktigt beklaga om inom detta hus någon skulle hafva tagit inträde, som rättvisligen gjort sig förtjent af föraktets stämpel, men i ännu högre grad måste jag dock beklaga att från någon af R. o. Ad:s aktningsvärda medlemmar kunnat framkomma ett förslag af beskaffenhet sådant som detta.
Härtill gåfvo många ledamöter bifall tillkänna.
Jag kom olyckligtvis för sent upp för att höra mer än slutmeningen af Hr von Kraemers anförande, men jag får besvara den med de orden, att jag icke kan anse mig föranlåten att i min motion göra de förändringar han föreslagit eller h. o. h. återtaga densamma.
Hvad Hr Cederschiöld beträffar, så har han ordat vidt och bredt om saker, som icke tillhöra frågan och som aldrig bordt komma i fråga; han har talat om K.
M. och hof och tusen andra saker, som icke hafva med denna fråga att skaffa och som det förundrar mig att Hr Cederschiöld kunnat inblanda.
För öfrigt IH, 16 Den 17 December f. m. synes mig Hr Cedersehiölds anförande vara gnmdadt h. o. h. på ett misstag.
Han har insett och framställt i lifliga drag vådorna af att dömma menniskor på blotta rykten.
Jag delar deruti hans åsigter och kan försäkra att någon sådan afsigt alldeles icke fallit mig in.
Uti motionen står visserligen att om ”Riddarh.Direkt:s eller ”Riddarh.Utsk:s samtlige vid tillfället närvar:de ledamöter anse ”den sökandes vandel och rykte vara af sådan beskaffenhet” etc.; men med en persons vandel och rykte lärer i min tanka aldrig kunna förstås de lösa och osannfärdiga rykten, hvilka om honom utspridas, ty i sådant fall skulle visserligen icke någon embetsman i Sveriges rike hafva något godt rykte, åtminstone hvarken Hr Cederschiöld eller jag.
Det behöfves blott att en person diktar och utsprider ett rykte för att det skall bli gängse, det må vara aldrig så orimligt, ty det ligger i många menniskors syndiga eller squallerakliga natur att uprepa hvad de höra t. o. m. om de ej tro derpå.
Vi hafva ofta sett huruledes på detta sätt de gemenaste rykten blifvit utspridda ronde de mest upsatta och utmärkta män i Staten; men ingen lärer derföre vilja påstå att deras goda namn och rykte derigenom skulle hafva lidit, åtminstone inför detta Stånds ledamöter, som skulle blifva domare i frågan.
Såsom exempel får jag erinra om huruledes Aftonbladet då såsom nu, i spetsen för skandalpressen, utspridde de nedrigaste rykten och beskyllningar emot tvenne af vår tids utmärktaste män, Tegnér och Berzelius, men ingen lärer derföre vilja påstå att icke deras rykte varit fläckfritt.
Det är en ofullkomlighet i vårt språk att ordet rykte motsvarar tvenne särskildta begrepp, för hvilka främmande språk hafva olika ord.
På fransyska heter ett löst rykte ”bruW\ under det att en persons rykte i afseende på hans frejd och anseende kallas ''''reputation1''.
Det är detta jag velat antyda, och jag tror att ingen kan misstaga sig derpå, som upmärksamt läser förslaget.
Der står, att om Riddarh.Direkt. eller Riddarli.Utsk. ”anse den sökandes vandel eller rykte vara af sådan beskaffenhet att det vore emot R. o. Ad:s sanna värdighet och anseende såsom Riksstånd stridande, att honom säte och stämma å Riddarhuset bevilja” etc.
”Politiska åsigter må dervid under ingen förevändning tagas i, betraktande utan endast huruvida den sökande genom sitt upförande anses hafva förverkat rätt till allmän aktning och medborgerligt förtroende”.
Jag kan omöjligen föreställa mig att hvad för mig synes så tydligt skulle för någon annan, isynnerhet för Hr Cedersehiölds skarpa blick kunna ligga så dunkelt, att det icke kunde förstås.
Derjemte anhåller jag få fästa Hr Cedersehiölds upmärksamhet dervid, att hvad jag föreslagit, är ämnadt för en församling uteslutandé bestående af Adelsmän, och att grunden för förslaget är ridderlighet, tro och ära, samt att en hedersdomstol synes mig här vara lämpligare än någon annan, äfven om den vore belagd med mindre band än jag föreslagit.
Helt annat har varit om jag afsett detta förslag för en samling af advokater.
Jag nämner detta icke för att såra någon, Den 17 December f. m. 243 icke såsom en förebråelse emot advokaterna, utan endast med afseende på deras yrke.
Då tror jag det hade varit nödvändigt att intränga i alla den juridiska labyrinthens irrgångar och ändock icke möjligt att dermed komma till något resultat.
Hr Cederschiöld har framställt olägenheterna af att nödgas upgifva orsakerna, hvarföre en person blifvit utesluten.
Jag har icke föreslagit något sådant och det har icke heller varit min mening att så skulle tillgå.
En hvar af Ståndets ledamöter skulle efter mitt förmenande inom sig bestämma sin opinion om den ifrågavcde personens vandel och rykte, men min mening har alting varit att här skulle anställas något vittnesförhör.
Jag har icke velat behandla frågan på det sätt, som Hr Cederschiöld föreställt sig, att man här skulle sitta till tings och afhöra vittnen m. m., utan endast att hvar och en skulle dömma efter heder och samvete.
Jag vågar äfven tro att, om mitt förslag antages, Ståndets anseende icke derigenom skulle lida utan tverlom höjas.
Det har redan af flere föreg:de talare blifvit ädagalagdt att den nu väckta motionen är både olämplig och ändamålslös i afseende på det-syfte, den söker att komma till:
Jag är af dem förekommen och vill således i den saken ingenting vidare yttra; men jag tager mig friheten hemställa till Hr Gr. o. Landtm, äfvensom till R. o. Ad. huruvida denna motion är med grundlagen öfverensstämmande.
Den 12:le § Riksd.Ordn. säger: ”R. o. Ad. infinner sig till Riksdag och representeras enl.
Riddarh.Ordn., hvilken, likasom öfriga
Stånds ordningar bör vara i öfverensstämmelse med grundlagarna författad”.
1 samma Riksd.Ordn:s 18 § finnas stadgade de fall, vid hvilka det icke medgifves person att vara Riksdagsman.
Den säger ibland annat: ”Icke eller den, hvilken laga kraftvunnen dom förklarat ovärdig medborgerligt förtroende, eller att föra andras talan, eller för något nesligt brott till straff skyldig”.
Sedermera om jag går till 90 § Reg.F., så finner jag det stadgadt att ”Under R.
St:s eller deras Utsk:s öfverläggning och pröfning må icke uti något annat fall eller på något annat sätt, än denna grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om embets- och tjenstemäns till- och afsättande; regerings- och domaremakternas beslut, resolutioner och utslag; enskilda medborgares och korporationers förhållanden eller verkställigheten af någon lag, författning eller inrättning”.
Nu hemställer jag om icke den af Hr Björnstjerna väckta motion om tillägg till Riddarh.Ordn. skulle föranleda, att enskilda medborgares förhållanden blefvo föremål för öfverläggning inom ett Riksstånd.
Det är ju temligen klart att något omdöme måste fällas om dessa rykten och den persons vandel, som vore i fråga att utesluta, ty det är just på grund af sådana öfverläggningar, som ett beslut här på Riddarhuset skulle kunna komma att fattas.
Under sådant förhållande kan jag för 16* 244 Den 17 December f. m. min del icke finna annat än att antagande af denna motion skulle leda till ett brott emot bestående grundlagar.