Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ibland skälen för denna indragning har man anfört, att
Riksbanken icke bör hafva sina kapitaler fästade för så lång tid som 2V2 å 3 år.
Men detta är ingalunda förhållandet; ty en femtedel deraf ingår ouphörligen hvar 6:te, hvar 7:de eller åtminstone hvar 8:de månad.
Och det kan väl icke heller vara så allvarligen menadt med förebärandet af en sådan orsak.
Ty Filialbankerna göra icke ringaste kapitala 1 betalning och få dock på ytterst billiga vilkor behålla sina undfångna peuniugeförsträckningar, upgående till 9 millioner rdr, oförminskade uti 10 årstid; hvilka penningar endast i yttersta nödfall kunna upsiigas till succesiv inbetalning på fem år.
Vidare har man sagt, att dessa omsättuingslån icke användas för produktion och industriel verksamhet.
Ehuru det icke kan nekas, att mången lånar för att kunna fortsätta ett yppigt och öfverflödigt lefnadssätt, så galler det lika mycket om all slags lånerörelse.
Ingenstädes kan långifvaren öfvervaka de utlånta penningarnes användande.
Att missbruket af lån ur denna fond skulle vara större an ur andra, lärer väl icke kunna ådagaläggas.
Det torde lika ofta inträffa uti de rörelsegrenar, der stora lån meddelas, och äfven i enskilda låneanstalter, der man, jemte säkerheten, förnämligast alser lånegifvareus fördel.
Det vauliga förhållandet med ali skuldsättning torde väl i allmänhet vara följande: man kommer i förlägenhet, antingen för betalning af gammal skuld, eller för sina lefnadsbehof, eller för sin 333 Den 20 Juni t, m. rörelse; raan söker och erhåller lån, der de lättast och billigast kunna fås; stundens förlägenhet afhjelpes; och det beror sedan på låntagarens omtanka huru lånet skall återgäldas.
Under den nuv:de tryckta penningeställningen, sora kännes svårast för dem, som behöfva mindre lån på längre tid, och då allmänna Diskonten gifver utväg att med icke alltför korta mellantider få återbetala sin skuld, hvilket utgör en väsendtlig förmån för det största antalet af landets lånebehöfvande innevånare, hvilkas bästa R.
St:rs bank både kan och bör afse, får jag fördenskull vördsamt föreslå, att Allmänna Diskontfonden till utlåning med omsättningsrätt må, utan någon vidare förminskning, bibehållas vid det belopp, som den utgör vid 1860 års slut.» Lika med D.r
Sandbergs förut afgifna reservation inehåller äfven denna många och vigtiga sanningar, hvilka på det ojäfaktigaste vederlägga de åsigter, som hos Utsk:t gjort sig gällande.
Det är också märkligt att se, huru Utsk:t åberopar skälen för de åtgärder, som vid sista riksdagen vidtogos för Disk.-lånefondens förminskning, och anför huruledes dessa skäl synas kunna i'korthet sammanfattas deruti, att en utlåning, hvilken lik denna verkställes på minst .2l/2 års tid, är föga förenlig med en sedelutgifvande banks ändamål och verksamhet, enär hvarje sådan bank bör ställa sin rörelse så, att de utlånade medlen kunna utan uppehåll indragas, om och när omständigheterna det påkalla, samt att de låneunderstöd, som från ifrågavrde fond meddelas, efter hvad erfarenheten visat, merändels icke användas till så beskaffade företag, hvarigenom produktion och industriel verksamhet till allmänt och enskildt gagn underlättas och befrämjas.
Men samtidigt härmed glömmer Utsk:t, att i slutet af sistförflutne år en sådan kris inträffade i alla kreditförhållanden, som hotade med de vådligaste följder för nästan alla affärsmän i samhället, vare sig jordbrukare eller andra, samt att B.
St:r derföre beslöto, att, till underlättande af landets betryckta penningeställuing, uptaga ett utländskt lån, motsvarande 12 mill. rdr rmt.
Annu hafva kreditförhållandena icke blifvit förbättrade, utan ställningen fortfar att vara sådan, att det nära nog är omöjligt att på drägliga vilkor erhålla penningar mot de bästa papper.
Och ändå vill Utsk:t ytterligare söka åvägabringa en minskning af låneutvägarne!
Hrr, om det ligger konseqvens i ett dylikt förfarande och om väl tidpunkten kan anses i ringaste mån lämplig för vidtagande af den åtgärd, Utsk:t föreslagit.
Utsk:ts skäl, att erfarenheten visat att medeln merändels icke användas till så beskaffade företag, hvarigenom produktion och industriel verksamhet befrämjas, så kan jag icke finna detsamma annat än i högsta grad oriktigt.
Om händelsevis en tjensteman, som rår om en egendom, skulle för förbättrandet af densamma behöfva låna penningar, då skulle sådant honom förvägras, på grund deraf, att lånet ej afsåge ett industriel företag, utan hade till ändamål att skaffa medel för att kunna föra ett yp - I L) en 50 Juni t. m. 539 pigt lefnadssätt.
Skola väl sådane godtyckligt upkastade skäl kunna läggas till grund för en förminskning af utvägarne att kunna i behofvets stund få en försträckning af diskonten?
Utsk:t säger också: »Den grundsats St:rna omfattat till åstadkommande af ett bättre ordnande af bankens lånerörelse är alltför vigtig att böra öfvergifvas derföre att närvide penningeställning icke synes rätt fördelaktig för verkställande af en fortsatt indragning på fonden.»
Behöfver jag väl ännu en gång påminna derom, att orsaken, hvarföre man vid sista riksdag så ifrigt omfattade indragningssystemet, låg uti ingenting annat än den rika penningetillgången, som »då» var förhanden, men som »nu» icke mera förefinnes.
Det ser verkligen ut som Utsk:t haft den besynnerliga föreställningen, som skulle
Diskonten endast vara inrättad för industriens skull och att andra samhällsmedlemmar än köpmän, fabrikanter och handtverkare ej voro berättigade att någonsin der erhålla försträckning.
Då kan det icke vara ur vägen, att föra Utsk:t till minnes, att anstalten äfven finnes till för tjenstemän och andre stackars va relser, som icke hafva den lyckan att vara hvarken brukspatroner eller grosshandlare eller dylika storheter i samhället.
Det är och förblir en obetänksamhet af Utsk.-t att hafva tillstyrkt indragning af en fond, som dels bereder banken den största reela vinst och som dels mången gång räddar personer ifrån att, af brist på ut vägar till penningelån mot billiga vilkor, råka i den brydsammaste belägenhet.
Och säkert är, att den fattige tjenstemannen, genom möjligheten att i BankoDiskonten kunna erhålla ett lån, mången gång blifvit räddad från begagnandet af den utväg, som icke sällan medfört de olyckligaste följder tor den unge mannen, nemi. att vända sig till procentare.
På grund af dessa skäl, vågar jag yrka, det Utsk:ts framställning, såsom ingalunda af behofvet påkallad eller till sin riktighet motiverad, måtte afslås samt att allmänna diskontfonden måtte bibehållas vid sitt hittills varande belopp.
De skäl, som, enl.
Utsk:ts förmenande, i väsendtligaste mån talat för en, så småningom skeende, indragning af den ifrågavtde fonden, hafva dels varit den för en riksbanks verksamhet mindre öfverensstämmande rörelse, att befatta sig med utlåning af penningar, som komma att ligga borta under 21/2 års tid, dels det önskvärda ändamålet, att. få utroladt det så förhatliga borgen ssystemet.
Enligt min upfattnmg skulle, enär lån i denna fond endast utlernnas mot borgen, om en hastig realisation af fonden behöfde företagas, många och betydliga förluster derigenom komma att drabba banken.
Hvad har Utsk:t i detta sitt förslag framställt, om icke blott ett fullföljande af de principer, R.
St:r vid föreg:de riksdagar antagit.
Jag har redan, af den votering som försiggått, funnit, att pluraliteten af R. o. Ad:s ledamöter i allmänhet ej är böjd för den föreslagna indragningen, men det finnes vida flera skäl för indragning af denna, än den nyss ifrågav:de fastighetsfonden.
Jag för min del får således anhålla, att R. o.
Ad. mätte lemna sitt bifall till ifrågavtde punkt, ooh skulle jag anse det vara 240 Den 20 Juni /. ra. ganska bedröfligt, om
Ständerna ej beslöto den ifrågav:de indragningen, hvilket sannerligen vore att gå tillbaka på framåtskridandets bana.
Tersmeden har som skäl för den föreslagne åtgärden framdragit den olycka, som skulle ligga i borgenssystemet.
Jag medger, att detta system visserligen icke är lyckligt, och ingen kan högre än jag önska, att det försvunne.
Men det finnes mycket ondt inom samhället, som ej med ens kati utrotas, utan måste qvarstå, emedan det likasom sammanvuxit med sjelfva samhället.
Man är åtminstone nödsakad, att, vid införandet af en reform i detta hänseende, med största varsamhet gå till vaara, och ingalunda blir borgenssystemet uphäfdt derigenom, att en del af diskontlånefonden indrages.
Den fattige, men redbare tjenstemannen har i denna anstalt en tillflykt vid inträffande behof; skulle genom fondens bibehållande rika grosshandlare eller brukspatroner ej kunna i densamma få lån, så anser jag det vara fullkomligen likgiltigt.
De kunna förskaffa sig penningar på tusende andra håll.
Min öfvertygelse är, att Ståndet handlade fullt i öfverensstämmelse med tidens fordringar, om det nu beslutade att bibehålla fonden vid dess närv;de belopp.
Detta vore ej, som Frih.
Tersmeden yttrade, ett tiilbakagående, utan blott att stadna på framåtskridandets bana, då omständigheterna dertill gifvit den mest giltiga anledning.
Ehuruväl jag, vid voteringen om fastighets-fonden, röstade för densammas bibehållande vid dess uuv:de storlek, får jag likväl bekänna, att jag, i afs. på frågan om allmänna diskont-fonden, är af samma åsigt, som IJtskit hyllat, nemi. att en indragning af densamma bör ega rum.
Det synes mig vara fullt skäl, att Banken, derigenom att den minskar lånerörelsen, un danrödjer läran af de stora förluster, som, genom hastig realisation, kunna komma att drabba många personer.
Dessutom anser jag åtgärden vara ganska välgrundad i det afs., att, det förhatliga borgenssystemet derigenom småningom utrotas.
Denna utväg, att genom tvenne personers namn få inbillade behof ganska lätt tillfredsställda, kommer alltid att på samhället utöfva de mest skadliga följder.
Jag ber om ursäkt, för det jag än en gång begärt ordet, men jag vill blott, i atil. af Hr Lilliehööks yttrande, påminna om, hvad jag redan tillförene yttrat, att nemi. åtgärden vore ganska välbetänkt och välgrundad vid ett tillfälle då peuningeställningen i landet var så blomstrande, som då indragningen sist skedde, men att nu, då så stora svårigheter, att till och med på utmärkt goda papper få låna penuingar, förefinnas, fortgå på samma bana, det är emot det steget, som jag på det lifligaste ansett mig böra protestera.
Jag yrkar fortfarande afslag å punkten.
Frih. tten 20 Juni f. m. 24t 'Frill.
Hermelin, Carl Samuel.
I anseende till den tuiv;de penningeställningen bör man, feni. min åsigt, med mycken försigtighet gå till väga, och ej minska de tillgångar, söfn finnas, att mot fullgod säkerhet fä låna penningar.
Jag får således med min röst biträda Hr Printzenskölds förslag om allmänna diskont-fondens 'bibehållande vid det belopp, den för uiirv:de utgör.
I motsats mot Hr Printzen sköld ber jag alt lä instämma i de åsigter, 90m nyss blifvit af J3ankoUtsk:ts ordförande uttalade.
Jag anser nemi., att det är i högsta grad vådligt att afvika från ett system, som en gång blifvit antaget, helst då detsamma visat sig hafva medfört väsendtliga fördelar för det allmänna, och att ett sådant afvikande isynnerhet är skadligt i fråga om ett lands penningeförhiden.
Hvad beträffar ■den så mycket öfverklagade betryckta penningeställningen, så tror jag att man i allmänhet öfverdrifvet' detta förh:de mer, än tillbörligt ;är.
Det är visserligen för nämde en massa lånehandlingar inlemnade i diskonten, men ingenting är naturligare, än att allmänheten söker lån i detta verk, der räntan är 5 %, under det att den högsta lagliga räntan är .6. Sktdle räntan å lån från bankodiskonten höjas till 6 %, tror jag att låneansökningsantalet betydligt kommer att minskas, och att de tillgångar, som äro anslagna 'till denna lånerörelse, Liefve fullt tillräckliga.
På grund af dessa skäl får jag yrka bifall till Utskds framställning.
Sedan öfverläggoingen förklarats fulländad samt 11.
Exc. Hr :Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts förslag och dels att IL o. Ad., med afslag derå, måtte besluta, att allmänna diskontfonden skall bibehållas vid det belopp, som den bör utgöra vid in(i*v,:de ars slut, framställde II.
Exc. propos. å bifall till Utsk:ts förslag och, då dervid svarades många jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Sedan Hr Printzensköld begärt votering, upsattes odh justerades följande votens-propos.: »Den som bifaller BankoUtslcts uti 17,de punkten af dess Betänk.
N:o 25 gjorda hemställan om fortsatt indragning å Allm.
Diskontfonden, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej.; Vinner nej, afslår R. 0.
Ad. förenämnde hemställan och beslutar att ifrågav:de fond skall utan någon vidare förminskning bibehållas vid det belopp, sorn den bör utgöra vid innevude års slut »
Den vidare pröfningen af förevrde Betänk, upskjöts till e. m:ns plenum och R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 8. m.
In fidem, H. VII.
Brakel. 16 2.12 D en 20 J nn i e. m.
Onsdagen den 20 Juni 1860.
Justerades ett prot.-utdrag för förmiddagens plenum samt pro* tokollen leir den 2 och 4 sistl.
Upliistes följande, af Hr Virgin, Philip, inlemnade skrift:
I anseende till en förestående resa i tjensteåligganden, föranlåtes jag ödmjukt afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Högloft.
Riddarh.Utsk:!, samt. såsom vald bänkman; anhållandes att vid min riksdagsmannarätt varda bibehållen. 11. o.
Ad. lemnade härtill bifall; och anmodades Ståndets'^lektorer att utse en ledamot i Hiddarh.Utsk:t efter Hr Virgin.
Portsattes pröfningen af BankoUtsk:ts Utlåt.
N:o 25, med förslag till reglering af Bankens lane- och krediti v rörelse samt om användande af uplupen odisponerad bankovinst.
Utsk:ts å säl. 25 gjorda framställning ang.-de fördelning på de särskilda diskon t verken af allm. diskontfonden.
Bifölls. 18:de och 19:de punkterna.
Utsk:ts å sid. 27 gjorda framställning ang:de räntan för lån från allm. diskontfonden.
Det är visserl. en sanning, att, på sätt Utsk:t i denna punkt förmäler, »allm. diskontfonden »skall, äfven med den af Utsk:t nu föreslagna förhöjning i rante»foten, komma att fortfarande, såsom hittills, af allmänheten med »begärlighet anlitas.»
Åtminstone kan man med säkerhet antaga detta för så lång tid, som nuvule penninge-förh:den existera.
En hvar känner nemi., att det nära nog icke är en möjlighet att i denna tidpunkt få låna några penningar, äfven om man har de yppersta säkerheter att erbjuda, såvida man icke för lånet vill gifva 6 proc.
Att likväl i dessa förhiden söka stöd för ett tillstyrkande af den beskaffenhet, som det, hvilket nu utgör föremål för B. o, I) « n 20 J n ni m.
243 Adis pröfning, på samma gång sorn Utskit. på ett annat ställe i Betänkit yttrar, att bankens ändamål alldeles icke nr att i främsta rummet skörda vinst, delta måste jag, lor min del, högeligen ogilla.
Oell Utskits lörlarande' kan således icke annat än väcka mili förundran.
De ledamöter af detta Höglofl.
Stånd, som kafva Betänk:!, till Ilands, kunna nemi. derstädes, pag. 48, återfinna följande yttrande af Ut sk;t : »KiksBanken liar ej till sitt hufvudsyfte »att bereda sig den största möjliga vinst på sin rörelse.»
Jag hemställer till de värde ledamöterna af Utsk:t, livad annat liar den nm tillstyrkta åtgärden till syftemål, om icke det alt bereda banken den största möjliga vinst på diskont-rörelsen.
Det bade varit önskligt, otti Utskit, före nedskrifvandet af ifrngavide tillstyrkan, afgifvit lill 11.
Stir en relation angide tillkomsten af 5 procis-räntan.
Det ixnde åtminstone icke vana Utskit obekant, att diskonträntan primitivt varit 0 proc. oell att densamma vid en riksdag för ett icke så ringa antal år tillbaka blifvit nedsatt.
Måhända liar dock
Ut sk: t derom saknat kännedom.
Man föranledes till detta antagande deraf, alt Utskit icke meddelat några uplysningar i ämnet, hvilka dock lör denna frågas bedömmande varit ganska behöflig®.
Från fordna tider skulle dock
Utskit kunnat hemta en ganska helsosam lärdom, huru Utskit nu bordt gå till väga.
Om Utskit. gjort sig den mödan att forska något uti de äldre riksdagarnas förhandlingar, så skulle Utskit inhemtat, att före 1818 och till år 1823 var diskont-räntan
C för i 00.
Pensiingeställningen här i landet var då ungefär lika beskaffad med den liuvide; ty just, vid den tiden hade privat-diskonterna ramlat och en svår stockning i affnrslifvet blef deraf föranledd, så att pettr ninge-förlägenheten var i allmänhet ganska stor.
Då framställdes vid 1823 års riksdag det förslag, att diskont,-räntan mätte nedsättas från fi till 5 proc.; och långt ifrån, att, detta förslag behandlades med den knapphändighet, hvarom BankoUtskits nuvide framställning i alldeles motsatt syfte beklagligen allt för nogsamt vittnar, ansåg man ärendet, vara af den vigt och inflytelse lör hela landet, att detsamma handlades gemensamt af Stats- och BankoUtskm, hvilka ät utredningen deraf egnade den största omsorg, såsom man kan inhemta af deras i ämnet afgifne Utlåt., hvaraf jag anhåller att få upinan den del, sova rörer diskont-räntans nedsättning.
Sedan nemi. de förenade Utslcn tillstyrkt diskont-lånerörelsens fortsatta bedrifvande genom lliksBanken, bland annat, på den grund, att tinder davide förb iden det enskildt» förtroendet var så betydligt rubbad t och nästan försvunnet, — och jag hemställer om ej denna skildring af den tidens kreditställning äfven inträffar på nitrvide tid, — så omförmäla Utsk-.n huruledes 2sne hufvudsakliga omständigheter ega sammanhang med diskonteringens verkställighet, och fortfara derefter: »Den ena af dessa omständigheter, som fästat Utskius upmiirksamhet, iir bestämmandet af räntan, hvilken hittills vid utlåningar från banko-diskonten beräknats, i likhet med högsta lagliga ränta, till V2 för 100 i månaden eller 6 proc. för året, samt godtgjorts 244 l>eii 20 Juni e. m. genom afdrag å lånesnmman vid des9 meddelande oell särskild inbetalning pA förhand vid omsättningar; hvarförutan vid fördröjd inbetalning utöfver förfallotideu, en särskild straffproc. varit stadgad och med dubbel ränta eller efter 12 proc. för året utgått, fjån för— fallodagen till dess betalning följt.
Utsk.:n hafva härvid trott särdeles «fs:de böra hafvas å de enskilda penningeforhållamlernes närvarande ställning inom riket, enl. hvilken den ena medborgarens skuldsättning till den andra numera är snart sagdt det vigtigaste och till. sina följder mest afsedda af deras inbördes samhäilsföf luden; och man i allmänhet kan antaga att bedrifvandet af hvarje företag, hvartill större eller mindre penni ngeförlayer erfordras, till vida större del sker genom användande af anskaffade lånctillgångar, än ined näringsidkarnes egna samlade kapitaler.
Vid ett sådant allmänneligen erkändt förhållande, hafva Utskrn funnit det vara af högsta vigt att de vilkor af betingad säker kapitalafkastning, hvilka utgöra grunden för hvarje utlåning af penningetiilgångar åt andre, till beredande af ömsesidig förkofran, icke må vara sådana, att af kast »ingen af kapitalet öfverstiger elier ens upgår till fulla beloppet af den högsta afkomst, som näringarnes bedrifvande med säkerhet kan anses lemna.
Anledningar för kapital-egare, att låta sina fonder af andra användas, kunna vid en för öfrigt rätt ordnad penningeställning aldrig sakrias, men anledningarije för den idoge, men kapitalsaknande att till nyttigt användande emottaga en främmande tillgång böra sorgfälligt bevaras; och sådant hafva icke Utsk:n ansett kunna ske med bibehållande af deli nu vanliga räntan till 6 för 100 årligen.
Att i detta afseende direkt något verka för adalen eiiskilde emellan, hafva (Jtskin likväl, med bibehållet afsrde å alla öfriga statsförhiden, ansett fordra ett ganska noga eftersinnande; och de väckta frågorna derom äro bland de ämnen, dem Utskrn- gemensamt med LagUtsk-.t behandlat., samt rörande hvilka de gemensamma åsigterne komma att uti ett med nämnde Utsk. samfäldt, afgifvande Betänk, framdeles redovisas; irien utvägen att dels. genom exemplet, dels genom en sammanstötande täflan från den låneanstalt, hvarigenom banken så betydligt deltager uti de egentligen till näringarnes bedrifvande ämnade lånens omsåttningsrörelse, medverka till nedsättning af räntefoten i allmänhet, har emellertid funnits så mycket mer lämplig och ingalunda böra försummas.
Då nu ytterligare härtill kommer att den hittills vanliga diskonträntan, såsom erlagd på förhand och utan tillgodonjutet afdrag för bevillrns-afgiften, verkligen upgått till (iproc. för året, de kostnader oberäknade, hvilka för låntagare i diskonten, särdeles för dem, hvilka uti landsorterne hafva sina hemvist, äro merendels oundviklige; anse Utsk:n sig af allt, hvad sorn nu blifvit anförd t, ega mer än tillräcklig anledning att till R.
St:r framställa det förslag; att räntan vid bankodiskontens utlåningar borde från och med början af nästa år beräknas endast efter 5 för 100 om året.» ■■■ Jag frågar om icke detta Betänk, vittnar om den sorgfälligaste granskning af den tidens förliden och om ett, icke på sjelfva nyttan för bank-anstaltens utan på befrämjande af allmänt väl grundadt omdöme i förev:de fråga.
Såvida det nu ieke låter sig be - 1 >‘e ii 20 Juni e. m'. stridas att de förleden, som nu äro för handen, äro fullkomligt lika med dem, sorn egde nini, (lii ifrågav:de Betänk, afgafs, så hemställer jag, om man ieke snarare bort, ifall man tagit kännedom om detta Betänk., finna sig ölvertygad om skadan och det högst olämplig» 8ti att nn tillstyrka en ränteförhöjning, hvilken medför den oundvikliga följd att näppeligen någon räutenedsättning vidare kan komma att egil runi.
Jag mins mycket väl den tid, då ifrågavide Betänk, afgafs; jag milis också' följden af detsamma, och den var att penitingeräntan, ehuru långsamt* likväl föll, ty banken behandlades just då såsom BankoUtskit nu sagt att den bör behandlas.
Den skäll hafva till syftemål icke allenast sin egen vinst, titan äfven det allmänna' bästa, men höjer man denna ränta, sorn utgår nomiirelt till 5 proc., ehuru den i sjelfva verket är minst 5'/2, och för dem* sulu begagna ombud, fullt 6, så är klart, att ingen peimingearistalt ffifwes här i landet, som ldinnar lån till lägre räntebelopp än 6, och det skall också medföra svårighet att någonsin nedsätta denna räntefot.
Jag förutser (1en invändningen mot min anmärkt!., att vi nu hafva eu mängd penningeanstalter här i riket och att .alla de kunna täfla med banken, men det är besynnerligt att dessa banker icke haft kraft att täfla med RiksBanken i afs. på tillräakligt kapital, åtminstone efter petiiiiugekrisen, oell ännu har man hos dem icke funnit ringaste tillstymmelse till åstundan att sätta nér räntan ; tvertom, det är något särdeles välkommet för filial- och privatbanker att’aldrig någonsin behöfva tänka på dylik nedsättning, utan tvertom bibehålla räntan vid den höjd, den nu har, hvaremot, om penliingeställuiugeu förbättrar sig, så att man kan få en lägre ränta, och om man redan har en låneanstalt, sö.m lemnar försträckning mot denna lägre ränta, så nödsakas man att ställa sig derefter.
Om banken deremot i detta fall föregår med exempel och höjer räntan, så blir följden den, att de andre med största begärlighet följa detsbo ma och tänka på möjligheten att medelst genomdrifvande af det fria riiuteförslaget trakta efter första lägfiga tillfälle att göra sig icke allenast till läueanstalte utan rent af till hvad man kallar procejttar-anstalter.
Det är något som icke synes mig vara banken värdigt, utan det lärer väl höra till bankmessigheten att banken anser det stridande mot sin värdighet att begagna sig af en tillfällig penningeförlägenhet i landet för att rubba ett ränteförhide, som egt rum nu i nära 40 år.
Jag tillstyrker således på det högsta att detta alls icke motiverade, utan tvertom mot bankens värdighet och syftemål stridande förslag måtte af R. o. Ad. förkastas.
Jag skall först yttra mig angide andra mom. i denna punkt, sorn angår frågan om diskonträntans höjande från 5 till 6 %, emedan jag särskildt vill yttra mig öfver 3:eije moni.
Det må bero på' tycke och smak huruvida, såsom den siste talaren yttrade, det vittnar om särdeles skarpsinnighet och klokhet i afs:de på en banks förvaltning att, under äfvelityrliga och vacklande kreditförhållanden nedsätta diskonträntan.