Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ty då 28 §:n Reg F:n stadgar, att Konungen äger att till Statsministrar, Statsråd, Just.råd m. m. samt alla andra civila embetsmän inom Riket och domare endast nämna sådana män, som äro ”af den rena Evangeliska läran;” så skulle, 0111 stadgandet i 4 §;n skulle hafva någon särskild betydelse, man kunna tro, att Konungens rådgifvare borde vara dubbei-christne, om jag så får säga, eller omchristnade, för att vara värdige att bekläda sina embeten.
Föröfrigt tror jag, att Utsk. begått ett stort fel, då Utsk. icke lyssnat till Gr. Spens’, Hr Prosten Hallströms och äfven mitt råd, som jag för min del icke uttryckt i någon reservation, nemi. att sönderdela de särskilda frågorna, hvilka nu äro i ett sammanhang framställda, hvarigenom den ena kan komma att taga den andra med sig i ofärden.
Jag har alltid varit rädd för sammanblandning af grundlagsämnens förslag mera än af andru frågor, särdeles sedan jag vid sista riksdag erfor olyckan af föreningen emellan indragningsmaktens afskaffande och juryinrättningens upphörande.
Beträffande i öfrigt hvad sorn anmärkt blifvit i afseende på de motiv, hvarpå Utskts framställning sig grundar, samt sjelfva uppställningen af Utskts Den 5 Augusti {. ra. 79 förslag, så undandrager' jag mig allt Försök att i detta hänseende försvara Utsk,, emedan jag deruti icke har någon del.
Jag erkänner att
Utsk. tilläfventyrs med alltför allmänna ord uttryckt sin mening; men det hör icke till lmfvudsaken eller sjelfva redactionsförslaget.
Slutligen anhåller jag att till besvarande få upptaga en anmärkn., sorn, derest jag icke hört orätt, af en värd talare blifvit framställd, nemi. alt
Stånden icke skulle hafva rätt att förkasta ett af Const.Utsk. framstäldt förslag till ändring i grundlagen, vid den riksdag då förslaget blifvit väckt.
Härom har vid föregtde riksdagar så mycket blifvit tvistadt och taladt, att jag icke vill trötta R. o. Ad. med att upprepa de skäl, hvilka omsider gjorde sig gällande, då R.
St. vid sista riksdag fullkomligen emanciperade sig från Const.Utsk:s förmynderskap i denna del, ulan hänvisar jag blott till våra vidlyftiga prot. härom, under förmodan att Stånden vid denna r iksdag icke vilja ånyo höja nacken under detta ok.
Vi skola komma ihåg, att de, som stiftade våra grundlagar, uti motiverna till Reg.Fm yttrade, att de väl ville bereda en möjlighet till förändring af grundlagen, men dermed förena sådana svårigheter att förändringar icke mätte åstadkommas genom en riksdags tillfälliga vindkast, utan att dertill skulle erfordras, om jag så får säga, en stadig opinionsvind under den längre tidrymden, som omfattar tvänne riksdagar.
Hade nu Const Utsk. den makt att till grundlagsenlig behandling vid en kommande riksdag emot den närvar, riksdagens majoritet framtvinga ett grundlagsförslag, så skulle detsammas antagande komma att bero endast af den sednare riksdagens opinion , enär Ständerne vid den föregtde riksdagen icke haft makt att förkasta det.
Jag anser öfverflödigt att vidare yttra mig i denna sak, helst jag förmodar, att den värde talaren, hvars åsigt jag vågat bestrida, torde blifva i det närmaste ensam om sin mening.
Riktningen af de flesta i detta ämne afgifna yttranden synes så bestämd, att frågans utgång troligen icke förändras af hvad sorn på andra sidan kan blifva anfördt.
Emedlertid anser jag mig icke kunna undgå alt reservera mig mot innehållet af åtskilliga bland dessa yttranden, med det förklarande, att jag instämmer i Const.- Ulsk:s förslag
Samtlige talarne synas hafva varit ense derom, alt Sveriges reger.sält ingalunda på något egentligt sätt är beroende deraf, att ordet "allena" qvarstår uti 4 §:n Reg.Fm eller derifrån borttages; ty Konungens förhållande till sina rådgifvare äfvensom hela Pieger:smaktens förhållande till R.
St. och Svenska folket är så tillräckligen bestämdt genom andia §§:r uti våra grundlagar, att det är fullkomligen likgiltigt, om ordet ”allena’’ uti 4 S:n Regarn qvarstår eller icke; men det kan icke nekas, hvad som är ett historiskt factum, alt detta ord vid föregtde riksdagar gifvit 8o Den 5 Augusti f. m. anledn. till icke mindre tvister, ärr vid denna, hvilka tvister, om de icke medföra annat ondt, åtminstone upptaga tiden och derigenom förorsaka kostnad; och denna omständighet skulle jag för min del anse för ett tillräckligt talande skäl att borttaga ur grundlagen ett öfverflödigt ord.
Jag erinrar mig vid detta tillfälle, att en värd ledamot inom detta Hus, nemi. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, vid denna riksdag till Const.Utsk. ingifvit en motion, som åsyftar omredigering af hela Svenska grundlagen, till undanrödjande af otydligheter och inconseqvenser.
Nu lärer det väl icke kunna nekas, att ett ord, hvarom så mycket blifvit tvistadt, åtminstone får anses föranleda en tvetydighet, hvars borttagande Gr. Löwenhjelm uti dess omnämnda motion följaktligen äfven har förordat.
Om det å andra sidan anförda skälet att ifrågavar. ord bör qvarstå, derföre att det redan finnes i grundlagen, skulle kunna anses fullkomligen gilltigt; så skulle, af samma anledn., ingen reform i grundlagen kunna tillvägabringas.
För att vinna tydlig föreställning om den betydelse, som ordet ”allena” i 4 §:n Reg.Ftn egentligen innebär, torde det vara nödvändigt att till besvarande upptaga några yttranden af åtskilliga talare, hvilka sökt försvara nödvändigheten af detta ords bibehållande.
Bland dem har en anfört, det han önskat, ait konungamakten måtte vara så långt sträckt som möjligt.
Jag tror för min del, att en förblandning här är gjord af begreppet om sjelfva konungamakten och Konungens förhållande till den samfällda moraliska personen, som kallas Regering.
En annan talare har åberopat öfvertygelsen hos 180g års män om vådan af att icke öfverlemna åt Konungen ensam att styra; men jag hemställer till den värda talaren, om icke just 1809 års revolution var en följd af öfvertygelsen om den våda, som uppstått deraf att Konungen kommit att för mycket styra ensam.
En annan talare bar åberopat den anda, som gjort sig gällande hos Svenska folket, hvilket så gerna skulle vilja tro, att det är Konungen ensam och ingen annan som styrer.
Den del utaf Svenska folket, som icke hunnit så långt, att det känner våra grundlagar, hyser äfven den tanken, att det är Konnngen, som i högsta instansen utöfvar domarekallet eller alt Konungen är identifierad med Högsta Domstolen; men jag hemställer till de herrar, som åberopa denna folktro, om de anse den i och för sig sjelf innebära något nyttigt.
Om den anda, som skall finnas hos den större delen af Svenska nationen, hvilar på en illusion, bevisar ej åberopandet af denna illusion, att man önskar fortfarande af något sorn hindrar en sann upplysning om verkliga förhållandet med vårt statsskick, sådant det är och sådant det kan vara, om denna illusion borttages.
Någre af dessa värda ledamöter hafva visserligen reserverat sig mot all sådan tydning af deras yttranden, som skulle de åsyfta att tala för absolutism; men ias Den 5 Augusti f. m. 81 jag hemställer vördsamt lill dem sjelfva, om icke deras åberopande af sjelfva folkbegreppet och de hos folket inrotade fördomarna ganska mycket vetta åt den sidan.
Hvad det angår, att deras motståndare hafva för afsigt att innöta ett annat regerjssätt, så får jag förklara, att jag är en bland dem, hvilka vilja innöta ett sådant reger:ssätt, som är föreskrifvet och som åsyftas uti moliverna till 1809 års Reg.F., och för hvars innötande jag anser borttagandet af ordet ”allena” uti 4 §:», då fråga derom en gång blifvit af Const.- Utsk. väckt, vara nyttigt.
Äfven jag protesterar mot borttagandet af ordet ”allena” i 4 §:n Reg.Ftn.
Den siste värde talaren har yrkat bifall lill Coust.Utskrs förslag i detta hänseende, och såsom hufvudsakligt skäl derför anfört, att det ordet gifvit anledn. till så många tvister vid riksdagar.
Om detta skäl vore gilltigt, så vore det icke tillräckligt, att ordet ”allena” borttogs endast ur 4 §:n Reg.- F:n, utan bifölls denna förändring, så skulle naturligtvis vid nästa riksdag motioneras om borttagande af samma ord från q §:n af denna grundlag; och då vore vi inne på banan att förminska konungamakten.
Jag åberopar de mångfalldiga skäl, som af föreg:de talare blifvit anförda för bibehållande af §:n oförändrad i denna del, och tillåter mig blott tillägga, att vi förgäfves söka för oss stödja en tendens hos vissa ledamöter af Representationen att vilja utvidga Representationens makt; men på hvilket fält kan denna utvidgning ske, om icke på konungamaktens område och på dess bekostnad?
Deremot skall jag sätta mig efter min yttersta förmåga.
Att röra vid grundlagarna är i allmänhet ett ganska grannlaga förelag, isynnerhet då fråga är om att afväga förhållandet emellan de begge Statsmakterna, särdeles då det gäller en inskränkning af det konungsliga praerogativet.
Jag tillåter mig i detta full åberopa några uttryck af en känd författare, som säger, att lagstiftaren bör gå tillväga med filen och ej med yxan, ty den kan borttaga lifvet, men icke återgifva det, och detta lif kan vara fästadt vid någon af de organer, som man vill borttaga.
— Beträffande i öfrigt frågan om borttagande af orden ”frälse elier ofrälse,” så biträder jag deras mening, hvilka anse för likgiltigt, om dessa ord borttagas eller qvarstå; i följd hvaraf jag tillstyrker, att Const.Utsk:sj förevar, förslag i sin helhet må afslås.
Hr Lefren har på ett besynnerligt sätt missförstått mitt yttrande, då han ansett detsamma directe riktadt mot honom; men då jag hemställde till IJr Lcfrdn huruvida han ansåge Konungar kunna regera utan biträde af rådgifvare, så hade det svål ligen bort undfalla Hr Lefre'ns uppmärksamhet, att jag härmed icke hade annan afsigt, 11 H. ‘i Den 5 Augus ti f. m. -än att ex absurdo och genom en autithes till Hr Lefrens påslående i afseende på Konungens styrelse allena, vederlägga den värde talarens sats, att man kringginge grundlagen, då man påstod, att Konungens ministrar de jure här hade lika mycket, eller lika litet makt, som i Frankrike eller England.
Jag har förut yttrat, att jag anser det vara likgiltigt, om ordet "allena” qvarstår i 4 §:n ^eS F;n eller icke, och att den förevar, grundlagsförändringen icke synes vara af det behof påkallad, att Const.Ulsk. haft anleda, att till ftiks.
St:n densamma framställa.
Till detta yttrande får jng dock tillägga, alt jag i principen delar deras tanke, hvilka anse ordet "allena” vid grundlagens stiftande icke hafva bort der inflyta.
IIedan för flera år sedan, då jag i tryck recenserade ett förslag lill ny Reg.F. af Gr.
Anckarsvärd och Hr Richert, gjorde jag bland annat den anmärkn. mot förslaget, att det bibehölle ordet "allena," men frågan var då angtde en omarbetad Reg.F:, eli verkligt nytt statsskick; 10 nr äro sedermera förflutna; opinionerna nro numera så utbildade och så fasta i denna punkt, att de tvister, som i de "menlösa liderna’’, 0111 della ord ägde runi, och som da väckte oro, nu icke kunna bekymra någon ; och då man icke ens inom detta Högh Hus funnit, att egentligen iner än en talare, nemi.
Hr Lefren, fästat någon särdeles betydelse vid ifrågavar. lilla ord, så tror jag, att R.
St., genom att lägga tor mycken vigt vid beslutet om dess borttagande, skulle kunna anses derigenom hafva uttalat en åsigt, att detta ord verkligen vore af någon vigt och betydelse för bestämmande af det politiska begreppet örn vårt statsskick, hvilket jag icke på något sätt vill medgifva.
Den siste värde talaren har också ganska riktigt anmärkt, alt om detta ords borttagande skulle blifva af vigt, så borde det borttagas, icke blott i /j;de, utan ock i gide J;n Reg.F: 11; men ett förslag derom skulle svårligen vacka sympathier, hvarken bos Representationen eller hos Svenska folket.
För öfrigt ber jag alt ånyo få fästa Hr Lefre'ns uppmärksamhet å det förhållande, som uti Frankrike och England äger rum emellan den regerande och dess rådgifvare eller ministrar.
Hr Lefre'n har sagt, att i Sverige ar det egentligen blott den föredragande, som det positiva ansvaret drabbar, derföre att han undertecknat Konungens befallning, men att de öfrige rådgifvarne endast hafva ansvar för sina rådslag.
Delta är visserligen sannt, såvida det gäller det juridiska ansvaret; men när och i hvad mån se vi detta tillämpas i Frankrike eller England?
Det moraliska ansvaret, d. v. s. ansvaret inför opinionen, är der såsom i alla constitutionclla länder det vigtigaste; och jag hemställer, derest en Svensk Konung skulle vilja regera i ett sådant systeme och i en sådan anda, som vore stridande mot hans rådgifvares tänkesätt, mot folkets önskningar och mot den allmänna opinionen, — vore det då icke desse rådgifvares moraliska Den 5 Augusti f. m. 83 rätt öc!i pligt alt icke längre lenina en sådan Konung råd?
Är det då denna minislrarnes naturliga makt alt resignera, sorn, enl.
Hr Lefreåis förmenande, inskränker konungamakten?
Eller kunna icke ministrarne alltid på ett vördnadsfullt sätt lill Konungen säga: den saken torde Eders Maj:t inse och bedomina bättre än vi, men, då den strider mot vår öfvertygelse 0111 hvad som är för landet nyttigt och gagneligt, anse viför vår pligt att i underd. anhålla om entledigande från våra embeten.
I sådant fall liar ju Konungen sig öppet att vidja andra rådgifvare, hvilka dela hans åsigter; lian gör naturligtvis detta; men då inträder likväl hos oss adseqvat samma förhållande, som i andra constitutionella länder, nemi. att det ytterst blir majoriteten inom r e p r e s e n t a n t - f ö r s a 1111 i 11 g a r, som ko 111 mer att d ö 111111 a mellan Konungen och hans ministrar, när de sinsemellan äro i strid; ty, om representant-församlingen nekar majoritet åt den med Konungen liktänkande kamarillastyrelsen, så har majoriteten ju dömt lill fördel för de protesterande ministrarna och tvingar då Konungen att återtaga dessa eller några andra med deras åsigter.
Tv, då vi här tala om minister-styrelser, begagna vi ett oegentligt ord.
Det bör heta p a r
I e m e 11 t a r i s k styrelse.
I ett conslilutionelt land är det majoriteten i kamrarna, sorn gifver ministrarna sitt förtroende, och del är således ytterst hos Representationen, sorn makten ligger.
Jag hemställer också lill en hvar, om icke detta förhållande är det lyckligaste, ej mindre för folket än för konungamakten.
Jag har för min del åtminstone denna lifliga öfvertygelse.
Yi hafva nyligen upplefvat exemplet, att åtskilliga ministrar resignerat af det uppgifna skäl, att de icke kunna påräkna R.
St:s förtroende, då de inom Representationen icke ägde majoritet.
Jag hemställer nu, 0111 det icke i följd häraf blir nödvändigt för Konungen att söka så länge, till dess han finner ministrar, sorn äga majoriteten inom representationen; ty Konungen kan lika litet regera ulan anslag, som utan ministrar.
Kär man på delta sätt logiskt upplöser satsen, så blir talet om Konungens allena-styrelse af ingen vigt; utan hufvudfrågan blir den, att kunna organisera vår representation på det sätt, att den besitter tillräcklig upplysning uti politiska och andra ämnen, att med kraft, men med sans och lugn, kunna samverka för att gifva Konungen de bästa råd; ty om Representationen i de stora samhällsfrågorna, i de egentliga princip- och lifsfrågorna fattar kloka och för landet nyttiga beslut, så blir regeringsbördan betydligt lättare, om nemi. dessa beslut aktas och tjena lill ledning; ministrarnes verkningskrets blir då endast att yrka tillämpning af sådana beslut; och det blir då en lycka och glädje för en god
Ko nung, som vill sitt lands väl och sora anser ”folkets kärlek ”såsom sin högsta belöning,” att rätta sig efter dessa råd 84 Den 5 Augusti f. m. och anse
Folk-representationens beslut såsom hade de varit fattade af Konungen sjelf. Gr.
Det förundrar mig icke, att Hr Lefrén, hvars stränga monarkiska grundsatser äro nogsamt kända, fästat sig vid en värd talares yttrande om nödvändigheten alt, i följd af folkets stigande politiska upplysning, folket äfven måste tillvälla sig en makt, sorn naturligtvis skall i samma mån minska konungamakten.
Det förundrar mig icke heller, alt denne talare bland de cathegorier han framställt såsom villkor för den politiska makten hos folket, glömt alt nämna en af högsta vigt, nemi en politisk dygd hos nationen, som visserligen alstras genom upplysning; men man bör ihågkomma, att det gifves en sann och en falsk upplysning; hände det då att den politiska upplysningen hos nationen toge en falsk riktning, så fruktar jag, att äfven den politiska dygden icke blefve af den beskaffenhet, att nationens kraft deruti kunde äga en säker grundval för utveckling af nationens politiska sjelfständighet; men Hr Lefrén har äfven i omfattandet af det monarkiskt constitutionella systemets begrepp riktat, om jag ej misstagit mig, directe mot mig en angifvelse för ett omoraliskt kringgående af våra lagar.
Jag vågar taga åt mig denna angifvelse, enär den värde talaren citerat uttryck af mig, som jag igenkänner att jag fällt, nemi.:
Kronans ministrar och Kongl. Maj:ts regering.
Jag ber den värde talaren om tillstånd att sjelf få tyda mina uttryck.
Med Kronans ministrar har jag menat Svenska Kronans ministrar, och jag förmodar, att talaren vili medgifva mig att jag haft rätt, då jag med Kronan Sverige icke kati mena annat, än det constitutionella systeme, hvarunder Konungen representerar Kronans makt.
Icke heller begriper jag, huru man skulle kunna misstyda begreppet K.
M:s regering ända derhän, som skulle dermed menas någonting annat än Konungens regering.
Att denna Konungens regering verkar genom organer förutsätter det constitutionella systemet; och jag får ytterligare förklara hvad jag långt för detta inom detta Hus yttrat, att derest det constitutionelt monarkiska systemet icke rätt förstås och utvecklas, så anser jag det vara det olyckligaste af alla reger:ssätt.
Olyckligtvis hafva vi tills dato verkligen missförstått detta regertssät t.
Vi hafva låtsat äga detsamma; och det constitutionella statsskicket har, såsom vår tillhörighet, väl funnits i grundlagen antydt, men under villkor och formel-, som både hos nationen och dess representation alstrat fullkomligt falska begrepp om denna statsforms rätta betydelse.
Dä man å ena sidan icke nekat, att en ministeriel moralisk ansvarighet utgjorde lifsprincipen i delta systeuie; så har man likväl, å andra sidan, med tillåtelse för Konungens samtliga rådgifvare alt genom reservationer till Statsrådets prot. undandraga sig ansvarigheten, directe kastat Den 5 Augusti f. ra. 85 densamma på Konungens person.
Detta det mest grandfalska systeme, som någonsin kunnat vinna burskap i Sverige, hoppas jag likväl snart skall upphöra, då man omsider kommit till ett sannare, det nemi., att hvar och en af Konungens rådgifvare måste anse sig förpligtad att moraliskt ansvara för alla Konungens beslut, så länge denna Corporation qvarstår vid sina ansvarsfulla embeten.
Jag kan således icke inse, huru bemödandet att gifva grundlagarna den anda de hittills saknat, kan kallas ett kringgående af dessa lagar; och för min del kan jag icke inse, att den svenskhet, hvarpå Hr Lefrén fäster så stor vigt i vårt constitutionella systeme, skulle i och för sin skiljaktighet från de öfriga Europeiska samfunden äga något företräde.
Jag troi' tvertom, att tillräckliga olyckliga experimenter äro gjorda af andra nationer för att komma till sanna begrepp i denna del, så att det torde vara tid för Sverige att söka undgå dylika experimenter; men jag vågar påslå, att man, mer än man tror, närmar sig sådana experimenter, derest man icke uppriktigt och öppet vill medgifva att Sverige borde inträda på en sannt constitutionel bana.
Vill man ej detta, må man då förkasta det constitutionella systemet, och icke, med antagande af logens döda bokstaf, endast hylla den tomma gestalten utan inneboende lif.
Ce derström med sin grundlagstolkning velat liksom seqvestrera discussionen, skulle jag icke hafva besvärat R. o. Ad. uti en fråga, som jag anser af föga vigt; men jemte det jag protesterar mot seqvestern, anhåller jag att få begagna min uti 29 §:u Riksd.Ordn. förvarade ratt att in pleno få yttra mina tankar öfver detia förslag till grundlagsförändring.
Const.- IJlsk. har för sitt tillgörande icke ägt vägledning af någon framställd motion Utsk. är således sjelft motionär, och har följaktligen handlat med den förutsättning, sorn 81 §:n Reg.- F:n lernnar, då Utsk. föreslagit 2lne förändringar uti 4 §;n af samma grundlag.
Lika med en af reservanterna, nemi. Gr. Spens, anser jag att förslagen bort åtskiljas, eftersom möjligtvis någre blott vilja antaga den ena förändringen.
För min del finner jag det likgiltigt, om ordet ”allena” qvarstår eller icke uti denna §, emedan det icke verkar på §:ns anda och det constitutionella statsskickets idée, så att uteslutandet af detta ord icke kan vara det ringaste förnärmande för det konungsliga praerogativet; men jag anser det mindre lämpligt att i obehörig tid rubba grundlagen, äfven om det blott vore med ett enda ord.
Jag tror således, att ordet ”allena” är lika oskyldigt i 1 morn., som orden ”frälse eller ofrälse” uti sednare mom. af 4 §:n Reg.Ftn.
Jag tror mig hafva nämnt, att jag icke gerna medgifver förändringar i grundlagen, äfven om fråga blott är om ett enda ord, med mindre något ändamål derigenom vinnes.
Redactioneu
Den 5 Augusti f. m. uti 4 S:n kunde visserligen göras om, på sätt Utsk. tillstyrkt-, men af skäl, sorn af andra talare blifvit anförda, tror jag att någon vinst derigenom icke tillskyndades grundlagen, utan att deremot ett vilseförande begrepp kunde utgå ibland allmänheten, som möjligen kunde föreställa sig, att vi genom detta ords uteslutande bade förändrat systemet för vår Regering.
När således, efter min öfvertygelse, Utsk. icke haft högst nödiga orsaker att tillstyrka förändringen; sä ber jag att, utan vidare motivering, få förena mig uti Gr.
Horns framställning, hvarigenom Hr Grefven afstyrkt antagande af Utsk:s förslag uti begge ifrågavar. hänseenden.
Och jag skulle önska, att R. o. Ad. ville såsom dess gemensamma tanke antaga Gr.
Horns anmärkntr och låta dem till Utsk. återgå, för att tagas i betraktande vid uppgörandet af den redactionsförändring, sorn inom Utsk. kan ifrågakomma, sedan Utsk. erfarit jemväl de öfriga Ståndens åsigt af ämnet.
Leijonhufvuds anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Statsrådet m. m.
M:s höga vägnar afleuinade 4 Oess nåd. skrifvelse!- och propositioner.
Jag har uppstigit för att i en omständighet taga Const.UtsLs försvar.
Jag medgifver visserligen, att det i allmänhet är orätt att uti ett betänk, sammanblanda Ivan ne alldeles särskildta förslag; men jag tror, att undantag i detta hänseende kunna förefinnas, dä sådant är ganska nyttigt; såsom vid detta tillfälle, emedan R. o. Ad. vinner tid, då Ståndet genom ett beslut kan ogilla begge förslagen.
Tillräcklig anledn. dertill återfinnes uti 8i §:n Reg.Ftn, som stadgar, att inga andra förändringar uti grundlagen böra ifrågakomma, än de, som äro högst nödiga och nyttig!, hvilka benämningar svårligen lära kunna tilläggas sådana förslag, som icke bevisligen i ringaste mån ändra hvad som redan finnes stadgadt.
Långt ifrån att, lika med åtskilliga talare, kunna förespegla stora vådor från det första förslaget, som Utsk. i denna § framlagt, tror jag, att det är af motsatt beskaffenhet, och att man, utan alt träda sanningen för nära, gerna kan kalla det barnsligt.
Jag kan icke undertrycka min förundran deröfver, att Const.- Utsk. icke funnit sig kunna nyttigare använda sin tid under detta riksmöte, än att utarbeta dylika belt och hållet ändamålslösa förslag; ty den förändring, som är projecterad i början af 4 §‘n> betyder ingenting, så länge den g §:n och de uttryck, sorn omtala sjelfva sättet för regeringsmaktens utöfning, oförändrade qvarstå.
Hvad åter angår sednare delen af ifrågavar. §., så skulle jag visserligen med nöje se den dag uppgå, då utur våra grundlagar försvunne all fråga om skilnad emellan frälse och ofrälse; men om man också icke vill hålla sig vid Riksd.- Ordn,, hvarest i många hänseenden denna skilnad finnes Den 5 Augusti f. m. S? uppdragen, så qvarstår likväl inom sjelfva Reg.Ftn en §, nemi. elen i yrde, hvaruti denna skilnad linnes bestämd, icke lili tomma ord, såsom uti 4 §:n, utan i verkligt sakförhållande.