Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grundlagen föreskrif-. ver ej något, huru i sådant falj skall förhållas, och huru detta skall utredas.
Det är blott,, när LandtMarskalk eller Taleman vägrar proposition, sorn det till ConstitufionsUtskottet öfyerlemnas, att afgifva ett sådant utlåtande 3 som afgör frågan.
Således lärer det icke vara Jämpeligt, att ingå uti någon förklaring äfvensom en sådan icke lärer vara tillåten på annat sätt, än Grundlagen medgifver, nemligen genom, antingen i vanlig ordning begärd förändring, somfår hvila i fem år, dier genom utlåtande i anledning af vägrad proposition.
Hvad deremot BondeStåndet framställt, är en anmodan till dö' öfrige
Stånden att instämma uti principen deraf, att Stånden vid alla tillfällen kunna fordra,, att Utskotten skola med utförlighet besvara återremisser StalsUtskotfet har ej vägrat ett sådant besvarande, när nya skäl och upplysningar förekomma, men när inga sådane inträffat, harUtskottet ej ansett det behöfligt.
Jag hemställer,, huruvida det kan vara nyttigt, att stadga såsom generel princip©, hvad BondeStåndet föreslagit,, att vid alla återremisser Utskottet skall inkomma med detaillerad förklaring.
För det närvarande får jag upplysningsvis nämna, att i afseende på gäle Hufvudtiteln, sorn från Ridderskåpet och Adeln blifvit återremitterad, har StatsUtskottet inkommit med ett lika lydande, svar som till BondeStåndet, nemligen att tre Stånd bifajlit Betänkandet, och att Utskottet ej Dea 2?
Augusti f. m. i 37 funnit några nya skäl till förändra rit Utlåtande.
Jag tror ej att Ridderskapet och Adeln mera i detta fall, än i flere föregående, kommer att yrka något särskilt upptagande af atla de skäl, sorn vid återremissen blifvit anförde, och sorn redan blifvit besvarade.
Hvad åter angår det Fri. herre Cederström yrkat, så finnes det uttryckeligen intagit uti Herr von Hartmansdorff nyss framställda förslag, till svar å BondeStåndets inbjudning.
Kanske torde det fordras, att berörde förslag blifver ytterligare uppläst.
Deruti finnes allt hvad Friherre Cederström yrkat.
Grefve af Ugglas, Gujlaf; Friherre
Cederström synes förutsätta, att tre Stånd skulle kunna frånträda deras beslut, örn ett Utskott förändrade sitt förslag
Detta tror jag dock ej låter sig göra, då det står uti 69 §•.
RegeringsFormen, att tre Stånds beslut utgöra Riksens Ständers.
Det måtte då vara lika heligt, sorn, om alla fyra deruti deltagit, och icke kunna undergå rubbning.
Annat är, 0111 en uti fjerde Ståndet gjord anmärkning blott afser ett tillägg, som ej är uti contradiction med hvad förut blifvit heslutadt, och ej deruti åstadkommer någon ändring.
Då tror jag visserligen det vara Utskottets skyldighet, att alla Stånden framlägga det förslag, sorn i enlighet dermed göres.
Det i BondeStåndets ProtocoIlsUtdrag omförmälte jnål var ock så af Utskottet behandladt, emedan BondeStåndets anmärkning gick ut på fullkomlig ändring, och ej på något tillägg.
Jag tror således att det svar Herr von Hartmansdorff föreslagit3 bäst uppfyller ändamålet.
Jag »3* Den 27 Augusti J. ni. får dock underställa, om man tager för gifvet att saken är afgjord, tili hvad ändamål det skulle lända, om ett Utskott, som redan är öfver Löfvan sysselsatt, inginge uti förnyad pröfning af mål, som redan äro afgjorde.
Det skulle blott onödigtvis öka göromålen.
Dessutom får jag gifva vid handen, att BondeStåndet vid denna Riksdag emottagit flere sådane utlåtanden , deruti StatsUtskottet, likasom uti de nu ifrågavarande, endast tillkännagifvit de tre Ståndens beslut, utan att BondeStåndet dervid gjort anmärkning.
Det är nu först, som BondeStåndet deruppå fästat sin uppmärksamhet.
Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff, och anhåller om proposition å det svar han föreslagit, Herr Riben, Garl Willielm'.
Den af tvenne Ledamöter förutsedde händelse, att hvart Stånd möjligen stannade uti olika tolkning af Grundlagen , tyckes verkeligen nu vara nära för handen, ty antingen Ståndet antager Herr von Hartmansdorff eller Friher re Cederströms mening, är en förklaring af 49 §.n i sjelfva verket gifven.
I hufvudsaken är jag förekommen af Grefve af Ugglas.
Jag tror, att det skulle gifva anledning till en förskräcklig tids-utdrägt, om det vöre Utskottens pligt, att ingå uti ytterligare pröfning af ett mål derföre, att ett Stånd blifvit skiljaktigt ifrån de tre öfrige, hvilka likväl utgöra en bestämd pluralitet
Jag underställer, om icke, för att komma ifrån saken, Ridderskapet och Adeln skulle inskränka sig till det svar, att Ridderskapet och Adeln ej finner skäl , ait förena sig med BondeStåndet} och det Den 27 Augusti j. m. »39 utan att uppgifva något skäl; ty om man gör det, tyckes mig förklaringen vara gifven.
Friherre Cederftrom :
Då Utskottens Betänkanden ej äro annat, än bearbetande af frågor från Riksens Ständer, faller det klart af sig sjelf, att om, vid handläggningen deraf inom Stånden, sådane upplysningar inom ett
Stånd göras, hvilka böra föranleda till förändring af Betänkandet, böra de ock leda derhän , att sätta Stånden i tillfälle att sig derom förena; och 69 §.
R egeringsFormen gifver dertill anledning, då der står: ”förblifver något Stånd ändock ”vid den mening det fattat &c.” Hade det stått; Det Stånd sorn återremitterat, hade förhållandet varit annat, och då hade de öfrige Ståndens beslut icke kommit i fråga.
Om nu Utskottet ej besvarar anmärkningar ifrån ett Stånd, komma de ej till de öfriga Ståndens kunskap.
Visserligen kan det invändas, att 02 §.
Riksdagsordningen bjuder, att af alla Memorial som remitteras, skola 4 exemplar aflemnas, hvaraf 5;ne skola afsändas till de öfrige Stånden, men det känne vi alla, att oaktadt sådane Memorialer verkeligen lära ankomma , uppläsas de aldrig , och komma ej till Ståndens kunskap, utan man afvaktar Utskottens Utlåtanden deröfver.
Jag skulle derföre vara af den öfvertygelse, att ett
Utskott bör besvara hvarje återremiss, så framt anmärkningarne äro af den beskaffenhet, att behöfva särskilt utredning och ej förut äro besvarade.
I sednare fallet är det öfverflödigt, ty då kan man hänvisa till första Betänkandet, >4® Och 27 Augusti /. ut. men äro de af ny egenskap , bör Utskottet uti låta sig.
Herr von Hohenhaufen :
Jag får förnya, min anhållan att Herr von HartmansdorfFs förslag matte uppläsas, ty jag tror det innehålla fullkomligt hvad som önskas.
Han visar, att han icke ingår rrti någon förklaring af Grundalagen, sorn Herr Riben förmenat.
BondeStåndet har egenteligen fordrat ett allmänt instäm-, mande uti principen, att alla återremisser äfven från ett enda Stånd skola med Utskottens förklaring besvaras.
Grundlagen ålägger ej, att detta nödvändigt skall ske, oell då tid' derigenom skulle borttagas kan jag ej finna, att Ridderskapet och Adeln mera nu än förr bör önska, att det sorn princip skall verkställas.
Det är nödvändigt i det fall, som Herr von Hartmansdorff och Friherre Cederström omtalat , men det utesluter ej en förklaring äfven i andre fall, ty för att rätt använda Grundlagen , så enär ett Stånd uti någon viss fråga fordrar ett uttryckligt svar, lärer det blifva Utskottets Tjioralijka pligt att dermed inkomma, men ej; bör man stadga sådant för alla tillfällen.
Önskar ett Stånd, att något Utskott skall inkomma med ny förklaring, och Utskottet skulle vägra att en sådan afgifva, så äger Ståndet enligt 44 §.
Riksdagsordningen att vända sig till de öfrige Stånden, och begära att de måtte ålägga Utskottet viss tid, inom hvilken det skall med sitt Utlåtande inkomma, men hurudant Utlåtandet skall vara , kari deremot icke föreskrifvus.
Att mer eller mindre utveckla svaret, be - Den 27 Augusti f, rni Ml
Tor på viljan eller förmågan % men BondeStåndet liar ej blott för detta fall begärt, att StatsUtskottet skall inkomma med svar på anmärkbingarne , utan jemväl anmodat de öfrige Stånden att sådan princip stadga, att Utskotten vid ada återremisser skola inkomma med detailleradt svar.
Detta tror jag ej kunna instämma med nytta för saken, och besparing af tid.
Jag förnyar min begäran, att Herr von Hartmansdorff förslag till svar måtte uppläsas, ty det förenar hvad af åtskillige Ledamöter blifvit önskadt.
Undertecknad upplåste härefter tir MemorialProtocollet Herr von Hartmansdorff förslag till beslut i detta ämne.
Det upplåste projectet till Ridderskapets och Adelns beslut börjar visserligen med, att Ridderskapet och Adeln ej vill ingå uti någon förklaring, men slutar deremot med att Ridderskapet och Adeln ej finner nödigt, att Utskotten skola afgifva något förnyadt Utlåtande.
Jag utbeder mig få fråga, om icke det just år den saken hvarom år fråga, och om icke det beslutet just innefattar en förklaring af 4g §, Riksdagsordningen P Herr von Flartmansdorff; Mitt förslag till beslut innehåller blott, att Ridderskapet och Adeln ej förklarar någon viss grundsats giltig för eller emot, utan blott anser det vara öfveinödigt, att Utskotten afgifva nya Utlåtanden, då inga nya omständigheter förekommit.
Således 14» Dera 27 Augusti f. m. år icke något intrång gjordt uti den rätt Riksens Ständer kunna anse sig i detta afseende tillkomma.
Vid andra gångens aD hörande af Herr von Hartmansdorff^ förslag, finner jag nytt skål att protestera deremot.
Det tyckes syfta derhän, som skulle Ridderskapet och Adeln förklara, att Ståndet icke finner nödigt, att efterkomma hvad Grundlagen till äfventyrs påbjuder.
Genom ett sådant beslut skulle Ridderskapet och Adeln såga, att
Ståndet icke vill ingå i undersökning om 4g (Jjtns innehåll, utan lemnande derhän hvad den kan stadga, decretera sig icke finna nödigt, att Utskotten skola besvara återremisser.
Det vore följaktligen att förklara, det Grunlagen må vara hurudan som helst, finner Ridderskapet pcb Adeln §:n icke böra tillämpas annorlunda, ån så och så.
Jag kan således icke bifalla det förslag Herr von Hartmansdorff framställt.
För min del skulle jag tro, att Ridderskapet och Adeln icke borde befatta sig med att tyda Grundlagen, helst den år klar.
Jag hemställer, om den händelse skulle inträffs, som vid 18 j 8 års Riksdag, att Riksens Ständer uti ett önskningsmål stannade i så olika beslut, att ej något samfällt kunde ffamgtållas, och då något Stånd ville ingå till Kongl.
Maj;t med särskildt skrifvelse, huru sådant vore möjligt, om ej Utskottet besvarade anmårkningarne.
Häraf synes, att ett Stånd kan komma i afgjordt behof, att få anmårkningarne besva, Den 27 Augusti f. m. *43 rade.
Jag har velat anföra detta, för att visa, att det icke bör bero af Utskottet att besvara eller icke besvara anmärkningar, utan lärer §:n vara klar och tydlig, att Utskottet är skyldigt lemna svar till det Stånd som återremitterarj och att Ståndet har rått att fordra svar.
Hans Excellence Herr Gr ej ve Mörner: Adolph Goran'.
Jag kan för min del ej finna annat, ån att 4g §. bestämmer, att svar skall af Utskotten gifvas, men också att sättet, och beskaffenheten af svaren måste bero af Utskotten.
Stånd lärer kunna föreskrifva ett Utskott, huru eller hvad det skall svara, utan Utskotten äga att lämpa detta efter sin åsigt af sakens förhållande.
Följakteligen lärer ej annan åtgärd kunna åläggas, ån anmälan, att tre
Stånds beslut uti sådane mål, der tre
Stånds röst gälla som pluralitet, och ytterligare Utlåtanden i de mål, der omståndigheterne sådant erfordra.
Når således ett mål återförvises till förnyad handläggning, kommer Utskottet och säger, att det ej finner anledning att förändra sin tanka, och att det ej har annan förklaring att gifva.
Jag tror ej, att man då kan ålägga ett Utskott att svara något vidare, och jag känner ej någon §. som säger, att ett Utskott skall svara annat, ån hvad Utskottets öfvertygelse om saken fordrar.
Når nu Utskottet förklarar, att anmärkningarna icke föranledt till någon förändring, så år ju Utskottets öfvertygelse uttryckt, som jsg ej vet huru Stånden kunna förändra, och når Utskottet förblifver vid sin mening, så kan man ej komma längre.
I anledning deraf skulle jag tro, att *44 Den 27 /fttgusti f, »?, Herr von Hartmansdorff^ förslag till svar kunde så förkortas, att Ridderskapet och Adeln icke fann sig tillhöra att ingå uti någon förklaring af 4q §■> men ansåg) att då den innehåller att återremiss skall besvaras, borde ett svar lemnäs, ehuru beskaffenheten deraf icke kunde annat ån ankomma på Utskottets pröfning.
Den siste värde Ta laren har medgifvit, att
Utskottet bör svara det Stånd som gjort anmårkningarne, men trott, att Grundlagen icke talat om beskaffenheten af svaret, utan att Utskottet blott behöfde upplysa om tre Stånds beslut.
Jag tycker mig likväl finna en annan betydelse af stadgandet i 4g att Utskottet skall afgifva ett ytterligare utlåtandet, således ett utlåtande, ej blott en upplysning örn de öfriga Ståndens beslut, utan ett ornarbetadt utlåtande i ämnet.
Herr Hjerta, Johan Gnjtaf:
Jag tror, att den siste värde Talaren ej fästat nog uppmärksamhet vid förhållandet'med återremisser.
Om de innehöllo något beslut rörande ändring uti Utskottets första Betänkande, då tror jag, att Utskottet borde inkomma med ny omarbetning, men då återremisserne ej åro annat ån enskiltes anmärkningar, oftare beviljade af höflighet emot anmårkarne, ån af öfvertygelse, att anmårkningarne åro båttre ån Betänkandet, så kan jag ej finna, huru Riksens Ständers Utskott kunna vara förpligtade att omarbeta ett utlåtandet, sorn tre fjerdedelar af representationen ansett - Den 37 fagust i f, m. MS sett tillfyllestgörande.
Det år gifvit, att vid första pröfningen af ett Betänkande, får det blott återremitteras, antagas eller afslås.
Om då tre Stånd bifallit Betänkandet, så*är det äfven gifvit, att der tre Stånds beslut gäller, måste det fjerde nöja sig med underrättelsen, att det af tre år bifallit, och att ett nytt Betänkande af ett Utskott vore då en ohöflighet mot de tre Stånden sorn beslutit, lik-som det vöre en olaglighet, om deras Beslut i följe deraf kunde förändras.
Att ett Utskott i sådant fall skulle omarbeta sitt Utlåtande, år icke låmpeligt, och jag vet ej, hvarföre ett Järnfeldt Utlåtande skall vara ett umarbetadt Utlåtande; det måtte vara tillräckligt, om man svarar, att saken redan år afgjord.
För min del kan jag ej finna annat, ån att det skulle åstadkomma förlust af tid och iöröka ar* betet betydligt.
Jag år af den tanka, att återremiss sällan behöfdes, om målen rått uti Stånden behandlades, och inga svårare arbeten kunde uti Utskotten förekomma, ån om de skulle tvingas, att sedan frågor i den anda Utskotten handlagt dem, en gång blifvit afgjorde, framställa nya Utlåtanden , i följd af några anmärkningar inom ett enda Stånd.
Herr von Hartmansdorff■.
Jag vill icke gifva saken en så inskränkt tydning, som Hans Excellence Grefve Mörner och Herr Hjerta, utan tror, att, vid alla sådane tillfällen der nya omständigheter komma i fråga, bör vederbörande Uiskott inkomma med ett utredande af dem, Ridd. v.
Pr. VII, B. 3,dra Afd, to. 146 Ben 27 Augusti f m, och då konna möjeligen tillägg ske till redan fattade beslut.
Detta år icke blott grundsatsenligt, utan äfven öiligt, och har under Riksdagens lopp skedt uti en sak, som jag framställt; Jag anser således tillägget om nya omständigheters upptagande och besvarande når de förekomma, vara nödigt; men tror deremot ej med Herr Cederschjöld, att Utskotten böra afgifva förändrade utlåtanden öfver saker som redan blifvit besvarade.
Hvartill skulle sådant tjena?
Det vore blott, att göra varationer på samma thema, och ett dylikt konststycke, om ån behagligt för någon Ledamot, skulle dock för Stån. det vara utan gagn.
Jag anser frågan vigtig.
Herr Cederschjöld har gifvit 4g §.
Riksdagsordningen ert alltför vidsträckt tydning, andre deremot en alltför inskränkt.
Jag tror med Hans Excellence Grefve Mörner, att man ej kan ålägga Utskotten, att afgifva nya omarbetade utlåtanden, om Utskotten vilja qvarstå vid deras förra beslut, men jag tror, att Utskotten åtminstone böra lemna svar, och yttra, om de stå qvar vid sin mening, men icke helt korrt såga, att tre Stånd afgjort frågan, och att således Utskottet icke finner sig i nödvändighet, att yttra sig, orri anmårkningarne varit af något värde.
I annat fall skulle man åt Utskotten öfverlåta en rätt, som Grundlagen ej lemnar dem, den. nemligen, att underlåta besvara ett Stånds anmärkningar, hvilket likväl år nödvändigt, om Ståndet viii ingå med en enskilt skrifvelse till Kongl. Maj;t.
Den 27 Augusti J. m. 14?
Jag var ej hår tillstädes då Herr von Hartmansdorff gjorde sitt nyss omförmålte förslag till tillägg.
Jag finner ganska riktigt, att da ett tillägg bör göras, i anledning af anmärkningar, saken då år af den natur, att anmårkningarne böra besvaras.
Jag trodde saken anga blott en vanlig återremiss, derutlåtan^ det bestrides af enskilte personer inom ett Stånd,' hvilka Ståndet visar den aktning, att bevilja återremiss.
På denna grund har jag trott, att sedan tre fjerdedelar af Stånden bifallit Betänkandet, det ej borde åligga Utskottet, som utgöras af fyra Stånd, att utarbeta ett nytt förslag, för det att några Ledamöter inom ett Stånd behagat göra anmärkningar, sorn kanske ej ens förtjena att besvaras.
Det skulle försena göromålen, och göra omöjligt, att dermed komma till slut, om man skulle besvara sådane ani mål kningar.
Jag anhåller således om bifall på hvad Herr von Hartmansdorff föreslagit.
Herr Cederfelt öld:
Någre värde Talare hafva tagit mitt uttryck om Utskottens skyldighet, att inkomma rned omarbetadt utlåtande, i en helt annan mening, ån jag tänkte det.
Min mening var, att de skulle inkomma med utlåtande öfver de anmärkningar som blifvit gjorde; och derföre bearbeta sjtdfva ånmet, till besvarande af dessa anmärkningar.
Herr Lefren : Jag beder Ridderskapet och Adeln vördsamt, att Ståndet vill fästa uppmärksamhet på den grundsats- Herr Hjerta nu sednast velat göra gällande.
Han gjorde skillnad ,4g Ben *7 Augusti J. m, emellan sådane anmärkningar, som med Ståndets bifall gå till ett Utskott, och sädane som utgöra pluralitetens beslut.
Jag hemställer om ett sådant beslut kan fattas annorlunda, än till bifall eller afslag å hela Betänkandet.
Huru kan man då föreställa sig, att anmärkningar gå till Utskotten såsom beslut.
Ståndet fattar blott beslut, att anmärkningarne äro af den beskaffenhet, att de föranleda till återreiniss, och om än man ej voterar om saken, anses det dock som om pluraliteten hade beviljat återremiss, och Herr Hjerta lärer hafva svårt att visa, huru ett annat beslut kan första gången fattas.
Således lärer denna anmärkning förfalla, och Utskotten blifva qvar i sin skyldighet att svara, om de förblifva vid sitt förra Betänkande, eller om de, i grund af anmärkningarne, afgifva nytt utlåtande, men icke enligt 49 §. äga ratt, att säga, att de icke besvara anmärkningarne, sedan tre Stånd afgjort saken.
Det åstadkommer ingen tidsutdrägt att säga, att Utskottet blifver qvar vid sin mening, och förorsakar ingen vidlyftighet, om man med 3 räder svarar, att om man ej finner skäl att ändra sin öfvertygelse , men snarare åstadkommer det tidsutdrägt, om man hvarje gång som nu , skall raisonnera bort i .3 timmar en sak, som, enligt 4<) §:n , är så tydlig.
I Herr von Hartmansdorffs förslag finnes ej det bestrida, som Herr Lefrén yttrat.
Med honom delar jag den mening, att det ej är Utskotten tillåtit, att inkomma med hvad svar som hälst.
Det åligger dem Den 87 Augusti f, m. att utreda och besvara frågorne.
Deremot angår nu frågan från BondeSfåndet, att saintelige RiksStånden skulle instämma att som principe stadga, att Utskotten skulle inkomma vid alla tillfällen med detaillerade utlåtanden.
Jag har redan nämnt, att om något Stånd så uttryckehgt fordrar för något bestämdt fall, så kan det enligt 44 § Riksdagsordningen vända sig till de öfrige Stånden, som kunna ålägga Utskottet, att med utlåtande inkomma, ifall Utskottet icke skulle hörsamma dess begäran.
Om man skulle göra ett sådant tillägg, så uppfylles allas Önskan, Herr Hjerta'.
Jag tror mig verkeligen oskyldigt hafva förlängt denna discussion.
Jag anser att mitt yttrande varit ganska tydligt, men jag har blifvit missförstådd.
Man sätter likväl i fråga, att Utskotten skulle glömma sin skyldighet emot Riksens Ständer samfällt, för att uppfylla den emot ett Stånd.
Jag tror det vara Utskottens skyldighet, att icke ändra sitt beslut, och icke inkomma med något nytt förslag som kan leda till ändring, då 5 Stånd fattat sitt beslut uti sådan® frågor, der det gäller som Riksens Ständers.
Hvad skulle följden väl blifva; jo att kanske då två Stånd stannade emot två, istället för att Stånden lörut varit enige.
Här är ej fråga om annat, än för mycken uppmärksamhet för ett Stånd, och derigenom för liten för de öfrige.
Jag tillstyrker således bifall på Herr von Hartmansdorff* förslag.
Herr Hjerta gjorde nyss en skillnad emellan återre - Den 27 Aubust i /. m. misser, som åstadkommas af enskilfe StåndsLedamöters anmärkningar, och sådane, som äro en följd af Ståndens beslut.
Denna skillnad tyckes vara obekant för Herr Lefrén, som bestridt dess verklighet, och jag anser mig således skyldig vördsamt upplysa, att det verkligen finnes en sådan skillnad.
Det är nemligen i 56 §.
RegeringsFormen uttryckligen föreskrifvit, att vid alla Grundlagsfrågors behandling, Stånden icke få på vanligt sätt återremittera ConsfitutionsUtskottets Betänkanden, utan skola pröfva de framställde anmärkningarnes beskaffenhet, dervid inga andra anmärkningar få till ConstitutionsUtskottet hänvisas, än de, hvilka hvarje RiksStånd särskilt förklarar utgöra dess gemensamma tankar.
En sådan återremiss, hvarigenom Ståndet förklarar anmärkningarne utgöra dess gemensamma tankar, måste ostridigt vara af en helt annan och skiljaktigare beskaffenhet, än den återremiss, hvarigenom Ståndet, utan allt omdöme öfver de gjorda anmärkningarne, endast öfverlemnar dem till Utskottet.
Det har från långliga tider tillbaka nästan ansetts som en skyldig höflighet mot motionairen, att enär han framställt anmärkningar vid Utskottets öfver motionen afgifne Betänkande, och begärt återremiss, bevilja densamma; och deraf har handt, att man åtmindstone under de första två tredjedelarne af hvarje Riksdag, varit ganska frikostig med återremisser, hvarigenom mer än ofta både Utskottens och RiksStåndens göromål blifvit onödigtvis förökade, samt en icke obetydlig, högst dyrbar tid, fruktlöst förspillts, enär resultatet, i afseende å frågornes sluteliga pröfning
Ven 27 Augusti /, m. j£i och ulgång, ingalunda förändrats, och det med återremisserne åsyftade ändamål således ej eller vunnits.
Jag hemställer, oin det icke vore möjligt, att fyra Riksdagsmän, en i hvarje Stånd, kunde sig emellan öfverenskomma, att tourvis göra anmärkningar vid. alla Betänkanden, oell om de, i lall de med någorlunda skicklighet uppställde sina anmärkningar, älven om desse i sjelfva saken voro oriktige, icke jemväl skulle kunna bereda återremiss på alla Betänkanden. örn man då ovilkorligen antoge den grundsats, att Utskotten alltid skulle afgifva jårnyade så kallade bearbetade utlåtanden, så skulle äfven alltid tvänne Utlåtanden erfordras uti hvarje fråga, utan afseende derpå, om tre
Stånd bifallit det första Betänkandet eller icke.
Jag hemställer, om det är klokt att gifva anledning till dylika händelser.
Jag har för öfrigt tyckt mig märka, att Herr Lefren är synnerligen angelägen derom, att
Utskotten vid besvarande af återremisser i de mål som redan äro genom tre Stånds beslut åtgjorde, alltid böra i deras förhyade utlåtanden bestämt uttrycka, att de gjorde anmärkningarne icke ändrat deras öfvertygelse, och att de förblifva vid deras mening.
Men om dessa ord skola i Utskottens svar å dylika återremisser inflyta, följer ock deraf, att Utskotten måste ingå uti förnyad pröfning af anmärkningarne.
Efter mitt omdöme böra likväl Utskotten, så snart målet är genom tre Stånds beslut afgjordt, icke ingå uti förnyad pröfning af målet, utom i ett enda fall, eller när anmärkningarne föranleda till någon alldeles ny omständighet, sorn behöfver be - (g« Dtn 17 Augusti J. nt. svaras, och gifver anledning till ett tillägg.
Sedan Utskotten, efter i detta afseende anställd pröfning, funnit, att anmärkningarne ej åsyfta någon ny omständighet, utan blott det förut omskrifna, redan afgjordä, hufvudämnet, så anser jag för min del det icke ens vara Utskotten tillständigt, att ytterligare ingå i pröfning af hufvudmålet, hvaraf annars den följd skulle kunna blifva möjlig, att Utskotten vid en slik förnyad pi ösning kunde finna för godt frångå deras förra tillstyrkande, samt derigenom bereda uppbäfvande af Riksens Ständers i målet redan fattade beslut, hvilket likväl, enligt 58 Riksdags-Ordningen, icke får vid samma Riksdag det inkommit, i någor måtto ändras.