Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af alla dessa skäl och då jag inom mig är öfvertygad, att det är grundlagens mening, att detta mål är ett lagstift - Den 3i Augusti. ningsämne för båda Statsmagterna, men vili ingå på , alt detta ej är klart uttryckt (och längre vill man väl ej på motsidan sträcka sitt påstående), samt då jag ej funnit någon grundlags-§, som säger, att der grundlagen är otydlig, skall allt tydas till förmån för Konungarnagten (jag måste nemi. bestrida, att en sådan tydning skall ske, intill dess jag sett ett dylikt stadgande), af alla dessa skäl anhåller jag om Hr Gr. o. Landtnäs propos., att R. o.
Ad. ville besluta bestämmandet af myntenheten till 12 sk. i silfver; och då R. o. Ad. icke fattar något beslut rörtde underafdelningarna och multiplerna, följer deraf, att deras bestämmande tillhör Konungens prerogativer.
Då jag är öfvertygad derom, att Konungens rådgifvare äro alltför billiga och upplysta för att icke finna oformligheten deraf, att myntenhetens bestämmande vöre ett prerogativ för Konungen, och då jag icke tror, att de kunna i någon mån vara angelägna om att fortsätta ett tvistämne, dervid intet är alt vinna, samt jag dessutom ar öfvertygad, att K. M., på sin höga ståndpunkt, har alltför klart uppfattat landets behof och sina egna pligter, för att vilja i detta fall, då grundlagen ej är tydlig, utöfva en magt, som ej är honom tydligen tillagd, tror jag, att inom detta hus ej något motstånd borde uppstå emot, att vi i fråga om myntenheten fatta vårt beslut.
Jag tror, att det vore högst oformligt att framställa denna sak under form af önskningsmål; ty om också, såsom jag icke betviflar, frågan, i fall den nu framställdes under form af önskningsmål, skulle blifva på det mest tillfredsställande sätt af K. M. behandlad, vore det dock alltför möjligt, att den dag kunde komma, då, i följd af menskliga svagheten äfven på throuen, man finge en Regent, som på grund af den önskan, vi nu skulle framställa, toge sig rättigheten att säga, det myntenheten nästa år skall vara 3 gånger så stor eller liten som förut, och sedan R.
St. genom ett sådant framställningssätt beslutat, att det vore ett önskningsmål, vore frågan för framtiden alldeles förvriden.
Men det finnes äfven en annan utväg, nemi. den, att K. M., för att skilja tvisten, ville i nåder lemna oss en grundlagsenlig propos. om förtydligande af grundlagen, och att sedan, såsom förhållandet var med RondeStts notarier, vi, intilldess frågan blifvit afgjord, finge fatta vårt beslut, och K.
M. sedan derpå gjorde det afseende, det kunde anses förtjena.
Jag vill gå så långt i billighet som möjligt; men dertill att afhända R.
St. en rätt, som är lika mycket deras som Konungens, kan jag ej lemna min röst; och ända tills de värda talare, som yttrat sig emot min mening, kunna visa, hvarest denna rätt för Konungen är nedlagd i grundlagen, nödgas jag anhålla om propos., att R. o.
Ad. täcktes besluta om myntenheten.
Så långt vill jag gå, och jag vill således instämma i RondeStts beslut; men jag vill icke godkänna den votertspropos., som BancoUtsk. framställt, emedan den innehåller den fråga:
Den ai Augusti. a55 skall grundlagen anses så eller så, hvilken fråga det icke lärer tillkomma förstärkt BancoUtsk. att afgöra.
Vid början af denna discussion yttrade jag min öfvertygelse vara, att It. o. Ad. gjorde rättast uti alt instämma i BondeSt:s beslut.
Det var likväl icke min afsigt att derjemte godkänna BancoUtsk:s förslag till voterrspropos. Gr. Frölich och sednast Gr.
Cronhjelm hafva fullkomligt ådagalagt oriktigheten af det sätt, hvarpå ämnet af Utsk. blifvit behandladt, och min mening var endast att tillstyrka R. o. Ad. att fatta ett eget beslut i öfverensstämmelse med BondeStts.
Jag skulle deremot anse vådligt, om man ville erkänna, att grundlagen i detta fall är otydlig, detta erkännande må göras af hvilkendera Statsmagten som helst.
Jag skulle således i intet fall önska, att 79 § förklarades otydlig; ty då skulle inträffa, hvad genom Gr.
Cronhjelms framställning blifvit ådagalagdt, att lika liten rättighet att bedöma, huru grundlagen skall förstås eller hvad effect sagde grundlags-§ skall hafva på denna fråga, skulle tillkomma Konungen som R.
St., och följden blefve, att vid denna riksdag beslut om mynlenheten ej kunde fattas.
Jag kan således ej godkänna den tanke, att man från ena eller andra hållet skulle framställa motion eller propos. om grundlagsförklaring.
Jag skulle deremot önska, att K. M. i nåder ville lemna R.
St. en propos., deri K. M., under förklarande, att K.
M. funne denna fråga vara ett lagstift— ningsämne för båda Statsmagterna, begärde, att R.
St. i ämnet måtte taga sitt beslut.
På sådant sätt skulle jag tro, att hvarje obehaglighet vid behandlingen af detta mål kunde undanrödjas.
Att 79 §:s uttryckliga mening är sådan, derom är jag fullkomligen öfvertygad.
Jag har förut varit af annan tanke; men i följd af de upplysningar, BancoUtsk. meddelat, samt efter noggrannare betraktande af denna §:s redaction finner jag mig berättigad att hysa den mening, att Rikets mynt hvarken till storlek eller innehåll kan förändras utan båda Statsmagternas medgifvande.
Om i§ stått skrot och korn, såsom några värda ledamöter citerat, kunde möjligen meningen anses tvetydig; men då här stoisk rot eller korn, måste man hgfva menat något eget med skrot och något eget med korn, och äfven deraf synas mig följa, att någon förändring i myntet, hvarken till storlek eller innehåll, icke kan ensamt af Konungen eller ensamt af Ständerna beslutas.
Jag har äfven betänkt, att i vanliga språkbruket förekommer ordet skrot och betecknar en utsträckning och icke blott en varas egenskap sorn metall.
Man nyttjar i militäriskt hänseende ordet skrot, utan att någon sammanblandning af 2:ne metaller äger rum.
Således följer enligt min tanke, äfven om skrot icke i vanliga språkbruket skulle betyda en utsträckning, att det är icke blott varans egenskap som metall, utan äfven dess vigt, som a 56 Den 2t Augusti. afses med ordet skrot.
Jag kan derföre ej annat än yrka, att R. o. Ad., oberoende af de andra Ståndens beslut och BancoUtskts åsigt af IVågan, må på grund af grundlagens tydliga föreskrift besluta, att Ståndets tanke är, att myntenheten måste gemensamt af båda Statsmagterna bestämmas.
Jag har vid ett föregående tillfälle, då BancoTJtskrs första betänk, i detta ämne förevar, yttrat min tanke i förevar, fråga.
Den är grundad på min öfvertygelse om 79 §:s rätta mening och på hvad som vid sista riksdag tilldrog sig i afseende på myntenhetens bestämmande.
Jag bade derföre ej ämnat vid detta tillfälle förnya min redan gjorda framställning; men jag har trott mig, i anledn. af Gr.
Cronhjelms yttrade farhåga, att en alltför egenmägtig myndighet i detta ämne skulle öfverlemnas till K. M:, böra yttra några ord.
Genom 1664 års myntfot, som i första § af nu gällande myntbestämningslag är åberopad, är vigten på silfver-specie-r:drn bestämd; K.
M. kan således icke utan R.
St:s bifall ändra denna vigt, eller åt en r:dr specie gifva högre värde, än denna myntfot bestämmer.
Hvarje Svensk medborgare äger, sedan hancoluckan blifvit öppnad till vexling, rättighet att för 128 sk. b:co erhålla en sådan silfver-specie-r:dr eller att mot en sådan r:drs insättande erhålla 128 sk. i sedlar.
Således kan aldrig under något förhållande, så länge denna Jag består, Svenska silfver-specie-r:drn ökas eller minskas till vigt, utan att begge Statsmagterna derom äro ense.
Alla farhågor i afseende på en förändring i dess vigt samt deraf förorsakad förändring i böternas belopp äro således genom denna myntbestämningslag fullkomligen undanröjda.
Det är följaktligen snarare en onyttig ordtvist, som i detta ämne uppstått, än någon verklig farhåga för någon inkräktning på Konungamagtens sida.
Del är likväl alltid beklagligt, att en sådan tvist skall uppstå, och jag skulle Önska, att den kunde upphöra.
Jag går längre och tror, att om 79 § vore fullkomligen klar och innehölle, alt båda Stalsmagterna böra bestämma myntenheten, hade aldrig någon tvist derom uppstått, och om man kunde finna medel att göra frågan klar, vore det en pligt att derigenom förekomma sådana farhågor, som här blifvit yttrade; men då nu så icke är, torde det vara mig tillåtet att säga, att man ej vill tillvälla sig något eller draga något tili Konungamagten, då man ej gör annat än underhåller hvad som godkändes vid sista riksdagen, då denna fråga ej uppstod och då Ständerna ingingo till K. M. i önskningsväg, rör:de bestämmandet af myntenheten.
Det kan väl då icke sägas, att K.
M. vill tillvälla sig något, efter denna fråga ej förut varit väckt.
Jag bar blott velat nämna dessa ord, för att erinra, att de farhågor, man yttrat för begagnandet af samma - Den ai Augusti. 257 ma method som vid sista riksdagen, då atnnet i önskningsvag framställdes, ej få någon verklighet i följd af mynlbestumningslagen af d. i Mars i83o.
Otto: Sedan R. o. Ad, redan fattat sitt beslut derom, att myntenheten skall bestämmas till en viss storlek och kallas r:dr courant, äfvensom att denna enhet skall hafva åtskilliga underafdelningar och, om jag ej minnes orätt, äfven multipler, är nu endast fråga om det sätt, hvarpå detta beslut skall expedieras; ty att beslut i denria fråga hos R. o. Ad. är taget, torde R. o. Ad. erinra sig från den dag, då BancoUfskts betänk.
N:o 1.4. föredrogs.
För min del tror jag, att, i öfverensstämmelse med hvad II.
Ex. Hr Gr. af Wetterstedt förklarat, vid expedierandet af detta beslut all fråga 0111 rättighet på ena eller andra sidan kan lemnäs å sido och termerna i den und. skrifvelse!) kunna så väljas, att de ej innebära någon grundlagsförklaring och ej en gång skymten af ett påstående eller en afsägelse af den rättighet, som enligt grundlagen i detta fall tillkommer K. M. eller R.
Ur denna synpunkt tager jag mig friheten föreslå, att R. o. Ad. beslutar: ”att Rikets nu församlade Ständer hos K. M. anhålla, det K.
M. täcktes gifva sitt nåd. samtycke till R.
St:s beslut, ang:de bestämmande af myntenheten och dess underafdelningar.”
Om R. o. Ad. stadnar i denna tanke, torde ett ytterligare jemnkningsförslag från BancoUtsk. vara att förvänta, hvarefter det ej lärer blifva svårt att förmå de öfriga tre Stånden att instämma i detta beslut, hvilket så litet skiljer sig från deras.
Det afviken nemi. icke bestämdt från det beslut, Fleste- och Borgare,St:n fattat, och då det ej heller skiljer sig så betydligt från BondeStts yttrade mening, att icke äfveiT denna med någon jemnkning kunde derunder inbegripas, finner jag intet hinder för expedierandet af R.
Sits beslut i de af mig föreslagna ordalag.
BondeSt. lärer ej hafva fattat sitt beslut i sådana termer, som kunde inlagas i en skrifvelse till K. M., utan i form af en grundlagsförklaring, och i sådan form lärer beslutet i alla fall ej kunna till K. M. expedieras.
Jag ser ej någon möjlighet att ur den ena eller andra synpunkten lemna bifall till BancoUtskts förslag, utan lärer i alla händelser något annat utlåt, från BancoUtsk. blifva föranledt af det beslut, R. o. Ad. nu fattar, det må blifva sådant det af mig är föreslaget eller något annat.
Jag kan likväl ej se något lämpligare sätt för frågans afgörande, än det jag föreslagit, och jag anhåller derföre om Hr Gr. o. Landim:s propos. derpå.
I afseende på hvad H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt yttrat, får jag erinra, att det synes, sorn myntbestämningslagen icke i detta fall vore särdeles tryggande, 12 II. % 33 v >*» a58 Den 21 Augusti. enär den blott är en förlikningslag emellan Banken oell dess credilorer, som betryggur creditorerna att få en viss summa i silfver för den summa, som presenteras i sedlar.
Detta skulle icke, i fall Konungen ägde rättighet att ensam bestämma myntenheten, kunna hindra, att Konungen bestämde en enhet af olika storlek mot den förut existerande samt gufve den ett namn, hvarigenom förblandning skulle uppstå i afseende på de böter, som i vår criminallag gro stadgade; men lika med Gr. af Wetterstedt är jag mån, att detta tvisteämne må läggas å sido, och jag är glad öfver att i Frih.
Palmstjernas förslag finna en medelväg, som lemnar Slatsmagternas prerogativer i detta afseende på samma punkt som förut.
Den redaction, Hr Frih. föreslagit, tror jag att vi å båda sidor kunna antaga, och jag afstår således från den propos. jag begärt.
Cronhjelm finner jag, att myntbestämningslagen af d. i Mars i83o icke lägger hinder för Konungen att, i fall han vore enväldig i förevar, lagstiftningsfråga, vidtaga åtskilliga åtgärder, som skulle störa förut existerande äganderätts-förhållanden.
Palmstjernas jemnkningsförslag angår, synes det mig ej innefatta annat, än hvad Preste- och BorgareSttn beslutat.
Att anhålla, det K.
M. täcktes gifva sitt samtycke till R.
St:s beslut, lärer icke behöfvas, emedan, då R.
M. aflåta en skrifvelse, deri måtte ligga en önskan, att K.
M. måtte lemna sitt samtycke.
Skulle åter genom orden R.
St:s beslut antydas något tvång för K.
M. att dertill samtycka, finner jag icke, alt en sådan ordställning kan vara lämplig.
Just derföre, att jag önskar, det målet måtte blifva afgjordt, tror jag enda lämpliga sältet att komma till ett slut vara, att Constit.Utsk. får afgöra, huruvida Hr Gr. o. Landtm, haft grundlagsenlig rätt att vägra propos., hvarföre jag också, för att komma till ett resultat, anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till instämmande i BondeSt:s beslut.
Ex. ansåg den nu föredragna punkten af BancoUtskrs memor.
N:o 29 i det afseendet vara af alldeles enahanda beskaffenhet som Exped.Utsk:s för R. o. Ad. nyss föredragna memor., att ingen propos. till bestämmande af den förekommande frågan kunde till R. o.
Ad. framställas, emedan hvilken, som gjordes, skulle innebära en utaf lagarna ej tillåten tolkning af grundlagen, hvarföre H. Ex. såg sig, på de nyss vid föredragningen af Exped.Utskrs memor.
Ä:o i4 anförda skäl, nödsakad att vägra propos. på båda de uti de nu föredragna punkterna förekommande alternativer; och hemställde H. Ex., om R. o. Ad. behagade uti denna mening instämma.
Ropades nej. * *■ * Sr / Den 21 Augusti. 259 TIr Dalman:
Jag anhåller vördsamt, att Hr Gr. o. Landtm, tacktes lill R. o. Ad. framställa, huruvida R. o. Ad. yrkar den propos., alt R. o. Ad. måtte i denna fråga besluta, det myntenheten må blifva sådan, som BancoUtsk. i sitt betänk.
]\:o i4 föreslagit.
Flvad den af Hr Dalman nu föreslagna propos. angår, vill jag minnas, att jag hört ett prot.utdr. uppläsas, innehållande, att R. o. Ad. fattat sitt beslut om myntenhelen, och således torde någon propos. derom ej nu böra framställas.
Jag vågar deremot anhålla, att Ilr Gr. o.
Landtm, ville framställa den propos., jag yrkat.
Jag får hos Hr Gr. o. Landtm, förnya min anhållan om propos. tili R. o. Ad. alt instämma i Preste- och BorgareSt:ns i detta ämne fattade beslut.
Jag anhåller vördsamt om propos. på Frih.
Jag finner visserligen, att, 0111 detta mål är ett lagstiftningsärende för båda Statsmngterna, såsom jag yrkat, R. o.
Ad:s eller R.
St:s beslut i alla läll skall underställas K. M ; men på det tvisten må upphöra, tror jag, att man utan oformlighet kan fatta det beslut, att R. o. Ad. anser Rikets nu församlade Ständer böra hos K.
M. anhålla om Dess nåd. samtycke till R.
St:s beslut i afseende på myntenheten och dess underafdeluingar.
Jag anhåller om propos. derpå och tror, att båda meningarna derom kunna förlikas; ty ehvad ämnet är önskningsmål eller ej, är propos:n ej grundlagsstridig.
Här lärer numera endast vara fråga oin formen eller huruvida det beslut, R. o. Ad. fattat i afseende på myntenheten, bör hos K.
M. framställas i form af beslut eller önskan.
Sjelfva saken, eller hvad som anses böra blifva myntenhet, är redan afgjord.
Frågan synes mig således ej kunna afgöras utan en tolkning af grundlagen, ty det är fråga om hvad med skrot och korn i 79 § menas.
Jag tror ej, att det är ett RiksSUs rättighet att derom besluta.
Jag vill ej yttra mig om grundlagsenligheten eller stridigheten af sakens behandling i de andra Stånden; men jag kan ej tillstyrka det Stånd, hvaraf jag har äran vara ledamot, att afgöra frågan i annan form, än grundlagen föreskrifver, och denna form är, att Ståndets Talman gifvetsin mening tillkänna och att frågan, om Ståndet ej är nöjdt med hans åsigt, går till Constit.Utsk., hvars beslut måste lända till efterrättelse.
Så mäste väl denna sak behandlas; och då Hr Gr. o.
Landtm, redan för en stund sedan uppläst sitt yttrande, innehållande, att Hr Gr. o.
Landtm, anser sig ej kunna göra någon propos., som hos R.
St. förutsatte beslutande-rätt i ämnet, samt äfven Frih.
Palmstjernas förslag innehåller, att Ståndet måtte besluta, tror jag, att Ur *i6<> Den 11 Augusti. Gr. o. Landtmts förklaring innefattar, att lian ej kan framställa propös. hvarken på Utsk:s betänk, i denna del eller Frill.
Det återstår således endast att afgöra, huruvida Ståndet yrkar en sådan propos.
Jag ber om ursägt för det jag förra gången förvillade mig i min framställning, hvilket föranleddes af Frih.
Hr Frih. har föreslagit, att R. o. Ad. skulle hos K.
M. måtte samtycka till lt.
St:s beslut i denna fråga.
Detta är att alldeles icke gifva svar på tal, emedan, såsom Gr.
Posse nyss yttrat, föremålet för den ifråga var. punkten i BancoUtsk:s raemor.
N:o r/j, äfvensom för dess memor.
N:o 29 är afgöl andet af den principfråga, huruvida bestämmandet af myntenheten är ett lagstiftningsämne för båda Statsmagterna elier ett önskningsmål.
Det är således i den frågan, som vi böra lemna ett svar.
När Hr Gr. o. Landtm, förklarat, att lian anser sig ej kunna göra annan propos. än den, som förutsätter ämnets egenskap af önskningsmål, men deremot åtskilliga värda ledamöter med mig yrkat, alt målet är ett af båda Statsmagternas beslut beroende lagstiftningsämne., kan följaktligen frågan ej annorlunda afgöras, an genom Hr Gr. o.
Landtnäs framställning till R. o. Ad., huruvida R. o. Ad. yrkar den propos., alt bestämmandet af en myntenhet för hela landet är ett lagstiftningsämne, som af båda Statsmagternas afgörande beror.
Yrkar Ståndet en sådan propos., så kommer Constit.Utsk. alt afgöra frågan, som är beroende 1 lf en tolkning af grundlagen.
Jag anhåller således, att Hr Gr. o. Landtm, måtte inhemta, huruvida Ståndet yrkar denna propos.
Frih. Rantzou, Joli. Alb., förenade sig med Hr Dalman.
Vi äro nu åter på samma punkt, som för en stund sedan, och jag förmodar, att icke vidare diseussion i ämnet må komma att äga rum, utan alt Hr Gr. o. Landtm, täcktes inhemta, huruvida Ståndet yrkar propos. i motsats till Hr Gr. o. Landtm:* åsigt.
Hr Dalman har ganska riktigt framställt, att någon annan propos. icke kan lagligen göras.
Jag bestrider framställningen af propos. på första alternativet af BancoUtsk:s förevar, betänk., emedan den förutsätter möjligheten af afslag och kunde leda dertill, att
Ståndet fattade beslut i ett ämne, deri Hr Gr.o. Landtm, vägrat propostn.
Såvida en grundlagsförklaring vid detta tillfälle skall aga runi i anledn. af det nu förevar, ämnet, är det visserligen sannt, att frågan måste behandlas af Constit.Utsk., men mitt förslag har utgått från den synpunkten, att man kunde undvika att göra en grundlagsförklaring.
Jag trodde för min del, att frågan, huruvida rättigheten i detta fall var öfvervägande på ena eller andra sidan, var en småsak emot den stora frågan om införandet
Den 21 Augusti. 261 af en annan ordning i vårt myntväsende.
Jag trodde, att alla småsaker hol de lemnäs å sido, när fråga var att bringa en så vigtig sak i verkställighet, och jag trodde på sådan grund, att man vid detta tillfälle borde undvika att besluta i den fråga, som innefattar en grundlagsförklaring, och således endast af Constit.Utsk. kan algöras, oell alt man således kunde komma öfverens 0111 R.
Sits besluts expedierande i sådan form, att man hvarken afsade sig någon rättighet eller bestred andras hittills begagnade rättighet.
Under sådan synpunkt är mitt förslag uppgjordt, och jag har trott, att det i detta afseende uppfyller fordringarna å ömse sidor.
O111 det deremot är R. o. Ädts vilja, att frågan 1111 skall slutas, förfaller mitt förslag, och då är det, på sätt Hr Dalman och Frih.
Cederström framställt, riktigt att inhemta, huruvida R. o. Ad. yrkar propos. i motsats till den åsigt, Hr Gr. o. Landtm, tillkännagifvit; men för min del skulle jag vid detta tillfälle vilja undvika ett sådant yrkande.
Såvida, enligt hvad jag kunnat fatta, Hr Gr. o. Landtnäs öfvertygelse är, att ifrågavar. ämne skall behandlas såsom ett önskningsmål, d. v. s. såsom de 4 RiksSt. vid förra riksdagen detsamma behandlat och äfven vid denna riksdag 2tne Stånd beslutat, måste den propos., jag begärt, ej stå i strid med Hr Gr. o. Landtrots åsigt, utan vara dermed fullkomligen öfverensstämmande, och propostn således ej kunna vägras.
Skulle dock R. o. Ad., på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, hellre vilja antaga en mitignlion i formen för expeditionen, vill jag, närj vi derigenom komme till samma mål och jag aldrig älskat uppehålla för blotta ordtvister, gprna förena mig med honom; men min öfvertygelse är, att, såsom jag förut yttrat, grundlagen i detta fall bör så ändras och förtydligas, att båda Statsmagternas gemensamma beslut skall erfordras i fråga om myntenhetens bestämmande.
Sådant är dock icke nu i grundlagen stadgadt, utan på motsatt sätt har grundlagen blifvit uppfattad såväl vid förra riksdagen som vid denna af 2 Stånd, och jag har hvarken af BancoUtskts eller någon annans framställning kunnat få en annan öfvertygelse.
Emedlertid skall jag, för att komma till slut, förena mig med Frih. Palmstjerna.
Jag hemställer lill de värda ledamöter, som bär begärt en grundlagsförklaring, huruvida den skulle kunna tillvägabringas på sätt de synas önska, nemi. genom vägrad propos. af Hr Gr. o. Landtm, och ConstitiUtsk:s dom deröfver. y5 § Riksd.Ordn. säger uttryckligen , att ”till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksSt:s sammanstämmande beslut och Konungens sanction.”
Någon förklaring af grundlagen kan således icke åstadkommas genom Conslit.
Utsk:s bedömande af en af Hr Gr. o. Landtm, vägrad propos.
Grundlagen får ej Den 21 Augusti. på sådant sätt förklaras.
Också innehåller Riksd.Ordnls 55 $, att ”Landtm, eller Talman ej må kunna vägra propos., utan i det fall, då lian finner en väckt fråga bokstafligen strida mot grundlagarnas lydelse.”
I 79 § finner jag intet, som bokstafligen kan anses strida emot framställning af propos. i ämnet, och jag tror således, att propos. med tillämpning af 55 § ej kan vägras.
Fråga är ej om en grundlagsförk läring, sorn endast kan ske genom motion hos Gonslit.Ulsk. för att vid nästa riksdag afgöras.
Jag har derföre velat undvika all fråga om tolkning af grundlagen och helt enkelt anhållit, alt Ståndet måtte besluta i öfverensstämmelse med den rätt, Ståndet enligt 79 § fann sig tillkomma.
Palmstjernas förslag är det, sorn dervid lämpligast kan antagas, och är öfvertygad, att Hr Gr. o. Landtm, ej kan anse sig berättigad alt vägra den propos., Hr Frih. begärt.
Det har ej kunnat vara min mening att begära någon öfverträdelse af grundlagen, då jag önskat målets remitterande till Constit.Utsk.
Någon så beskaffad förklaring af grundlagen, som y5 § Riksd.Ordn. omnämner, har ej af mig varit åsyftad, och Gr.
Horn har således bestridt hvad som aldrig varit i fråga.
Hvad jag åsyftade med min önskan, att målet måtte komma till Conslit.Utsk:s bedömande, var all, i fall [-Jr Gr. o. Landtm, förklarade den af mig begärda propostn vara grundlagsvidrig, erhålla Constit.Utskts föi klarande, att denna propos. icke står i strid med grundlagen, och att Hr Gr. o.
Landtm, således ej ägde att längre vägra, utan borde framställa densamma.
En sådan sakens behandling måtte vara både constitutionsenlig och det enda sältet att komma ifrån denna fråga.
Jag kan således ej afstå från mitt yrkande af den propos., jag begärt, och jag får tillägga, ali jag anser Frih.
Palmstjernas förslag oformligt och i högsta måtto olämpligt, emedan, enligt detsamma, intet svar skulle meddelas på den fråga, som nu är föremål för Ståndets pröfning.
Jag är visserligen nyss uppkommen och har således ej haft tillfälle att afhöra hela denna discussion; men jag kan likväl omöjligen föreställa mig, att förhållandet är sådant, som Hr v. Hohenhausen framställt, nemi. att Hr Gr. o. Landtm, vägrat propos. derföre, att förevar, ämne vore ett önskningsmål.
Jag skulle deremot föreställa mig, att propos. blifvit vägrad helt enkelt derföre, att saken i I3ancoUlsk:s betänk, kommit att se ut, som om fråga vore, att IL St. skulle besluta en förklaring öfver grundlagen.