Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lärarne hafva funnit, att de med deras kunskapsmått icke lyckats tillvinna sig den allmogens förtroende hvars barn de skulle handleda.
Se vi åter igen pä
Seminarislernes verksamhet efter utträdet ur Seminarium och deras förhållande till församlingarnes pastorer, hvilka äro väcktare öfver folkundervisningen, så erhålla vi ett högst tvåtydigt omdöme öfver dessa Seminarister.
En månad har ännu icke förlupit, sedan Presterskapet inom Stockholm jemte
Presterskapet från omkringliggande kontrakter hade i hufvudstaden ett sammanträde, dervid uplystes att folkskolan icke vunnit förtroende hös allmogen, och att hon långt ifrån att alltid och allestädes hafva medfört nytta, i stället åstadkommit en djup skada i moraliskt afseende.
Väl hade den Nattvardsungdom, som från skolorna blifvit till presterskapet öfverlemnad, haft en större färdighet i utanläsning, men begreppet eller rättare förståndet, af hvad denna ungdom lärt, var alldeles outveckladt.
Om vi inbilla oss, att den, som skall undervisa en rå och okunnig allmoge, icke behöfver högre kunskaper, 34* 532 Den 21 Juli. bedraga vi oss högeligen.
Deslo större antal lärjungar och desto okunnigare och räare de äro, desto mångsidigare kunskaper behöfver läraren, ja! vida högre än elen som är salt till lärare för lärjungarne i 3:dje eller 4:de klasserne af en elementarskola, och framför allt måste han hafva genomläst och begrundat de Chrisina sanningarnas hufvudläror, så alt han för sina lärjungar må på ett klart och fat Iligt salt kunna framställa dem.
Sådant förhållandet nu är, hr detta omöjligt att vinna genom vära nu vande folkskolelärare-seminarier.
Skåda vi åter på den tablå, hvilken jag förut har nämnt och som jemväl finnes i Utsk:s betänk, uptagen, så finna vi, alt folkskolelärarnes antal är större än Svenska nationen behöfver.
Betrakta vi förhållandet under första året, då serainarierne upkommo, så finna vi, att öfverhufvudtaget bildades inom hvarje Stift 50 Seminarister, ehuru endast 10 af dessa kunde sättas i praktisk verksamhet, men hvad företogo sig väl de öfverblifne 40?
I första hand blefvo de bränvinsadvokater och i den andra sysslolösa dagdrifvare hvilka närde förhoppningar, de der aldrig kunde realiseras.
En af Svenska Presterskapets mest utmärkta män har det lyckats, att kunna förmå 3 Seminarisler, hvilka utgått från seminarium i Skara, alt först efter 3 års långvarigt öfvertalande återtaga spaden.
Nöden och bristen kom som en annan vältare till hjelp.
Jag frågar Eder, Mine Hrr! är det väl klokt eller rätt, att utsläppa så många dagdrifvare med halft kunskapsmått, och utan hjertats och förståndets erforderliga bildning ?
Jag behöfver icke lemna Sveriges R. o. Ad. svar härpå, ty det inses allt för väl.
Jag tror visserligen, att tinder de sista åren Seminaristernes antal förminskats men det är ändå tillräckligt, om 400 sådane uppehålla sig inom landet, och f. n. bildas årligen 200
Seminarister utan att kunna användas i och för folkskolan.
På grund af dessa omständigheter har jag ansett det tydligt och klart, att en förändring måste tillvägabringas och i främsta rummet med Seminarierne; — men huru skall detta ske?
Enl. min åsigt kan det icke åstådkommas annorledes än genom en förminskning i Seminariernes antal ifrån 13 till 7, och jag har föreställt mig en kedja af Seminarier updrageu öfver Sverige från Norr till Söder, från Öster till Wester, såsom i Hernösand, Upsala och Lund, och en annan såsom Wisby, Linköping, Skara, och Götheborg.
Sker en sådan förminskning i antalet kunna Seminarierne äfven bättre inrättas, enär medel dertill blefve genom de andras indragning att tillgå.
Om nu än härigenom seminarierne icke kunna upbringas till den höjd, jag önskar, skulle det likväl vara ett steg dertill, och hvarje sådant steg leder förr eller sednare till målet.
A andra sidan kan man göra den anmärkt!. skall väl genom en dylik förminskning i seminariernes antal icke brist på folkskolelärare upstå?
Huru skall man kunna undvika klagomål frän olika provinser?
Enl. mitt omdöme kan sådant förekommas genom Utsk:s förslag.
Utsk. har nemi. tillstyrkt, att en del af det till seminarierne lemnade anslag skall användas till stipiender åt medellöse seminarister, och R.
St. hafva för sådant ändamål dessutom anvisat medel till K. M:s disposition.
Härigenom kunna dessa klagomål undvikas.
Af detta skäl måste jag i olikhet med Preste - Den 21 Juli. 533 St. yrka bifall till lista punkten af Utskis allat.
Jag nödgas likväl, innan jag slutar, uptaga en invändning, sora man kanske framställer.
Man säger måhända, men PresteSt. har ju afslagit denna punkt?
Detta PresteStis beslut har förvånat mig, men jag tror mig veta orsaken lill beslutet.
Ståndet var nemi. icke fulltaligt, då beslutet fattades, som skedde medelst 28 ja emot 15 nej, och min öfvertygelse är, alt om Ståndet varit fulltaligt, hade punkten blifvit bifallen.
Men anser man denna min vederläggning icke tillräcklig, frågar jag, hvad Hrrine skola säga, om Borgare och BondeStin bifalla, men R. o. Ad. samt PreSt. afslå punkten, och en så vigtig fråga såmedelst komme alt förfalla?
Jag anhåller om bifall lill Utskis förslag i första punkten.
I afseende på den fråga, som förekommer i första punkten af Ekon.Utskis utlåt.
N:o 114, hafva B.
StalsUtsk. har nemi. uti utlåt.
Nio 166 tillstyrkt och B.
St. bifallit dels ett anslag af 12,000 ridr lill stipendier åt seminarister, dels ock att till K.
M. skulle i underdihet aflåtas en skrifvelse af innehåll: ”att K.
M. ville tillse huruvida icke af Utsk. antydda förhållanden kunna framdeles föranleda nedsättning uti ifrågavaride anslag.” R.
St. hafva således redan beslutat en underd. hemställan till K. M., alt K.
M. ville taga frågan i öfvervägande.
Naturligtvis kan någon nedsättning i anslaget icke ske.
Frågan, om och huru närvaride seminarier böra förändras, kan lämpligast bedömas af K. M., och vida lämpligare än af R.
St., som, fördelade på 4 rum, möjligen kunna stanna i olika meningar.
Man har här sagt, att seminariernes antal borde inskränkas, men möjligheten af en sådan inskränkning betviflar jag i högsta måtto, ty huru vill man väl öfvertyga ett helt Stift om möjligheten att för folkskolan hämta lärare från ett annat län?
Huru vill man väl öfvertyga dem om gagnelighcten deraf, alt de t. ex. inom Wexiö Stift, hvilka vilja egna sig åt detta yrke, skola bildas vid seminarierne uti antingen Skara eller Lund, för att sedermera återkomma till orten och söka sig en skolläraretjenst, utan att vela, huruvida någon ledighet finnes eller icke.
Det skulle blifva ganska kännbart för dem, som önska egna sig åt detta yrke.
De fleste slå sådant ur hågen, och då någon från främmande orter kommer till en församling för alt söka en skollärare-ljenst, har han icke det förtroende, som är önskvärdt.
Den siste talaren har önskat, att folkskolelärarne kunde erhålla ett högre mått af kunskaper, än de f. n. ega.
Afven jag tror, att sådant vore nödigt och nyttigt, men ingalunda i den afsigt den värde talaren upgifvit, ty icke är det genom måttet af kunskaper skolläraren vinner förmåga att, såsom nyss nämndes, omskapa hjertat och dymedelst hufvudsakligen verka pä barnens moraliska upfoslran.
Det mera eller mindre måttet af kunskaper, som inhemtas i seminarium, gifver icke skollärarne det inflytande man önskar.
Enl. mitt omdöme hvilar detta inflytande på helt andra förhållanden, och då man icke kan vinna ändamålet på det sätt, Hr Tham nämnt, tror jag, att man lämpligast bör öfverlemna frågan till K.
M:s bepröfvande. K. M. har redaD, på sätt 534 Den 21 Juli. jag förut nämnt, emoltagit en underd. framställning i den syftning, att K.
M. mätte taga saken i öfvervägande.
Detta synes mig tillräckligt och derföre delar jag äfven PresteSt:s åsigt, att första punkten bör afslås.
Hvad R. o. Ad. skall säga, i händelse Borgare- och BondeSbn bifalla betänk., anser jag vara ganska lätt gissadt, ty om R. o. Ad. med öfvertygelse ora det riktiga deri, antager mitt förslag, är R. o. Ad. likgiltig för de beslut, som de öfriga Stånden kunna uti ämnet fatta.
Denna fråga är, enl. mill omdöme, allt för viktig, för att jag skulle kunna med tystnad förbigå Frih.
Frih:n har till en början upkastat den frågan, hvad de olika församlingarna skola säga om de fä lärare från andra Stift.
Frilen synes hafva glömt, att folkskolestadgan tillåter fri ansökningsrätt öfver hela riket, så att enl. den nu gällande stadgan kan en Norrlänning söka skolläraretjenst uti Skåne och tvert om.
Dessutom om den fråga genomdrifves, som jag här framställt, är derföre ingalunda sagill, alt Stiftets barn skall uteslutas från samma Stifts folkskolor.
Om Skara Stifts barn söka undervisning i Seminarierne inom Wexiö stift, så kunna ju de ändå söka befordran inom Skara stift, utan att derigenom den ringaste rubbning åstadkommes i nu— var:de förhållanden eller i dem, Frih.
Palmstjerna förmodade nnega rum.
Palmstjernas vederläggning af mitt yttrande om hjertals omskapande, sä får jag förklara, alt jag är den, som minst tror, att en blott menniska kan omskapa den andras hjerta.
Jag känner för väl den enda kraft, sorn eger denna för måga, och det är tron pä Gud och Hans Heliga Ord, men om detta ord skall kunna omskapa och förädla oss, så fordras härtill, att just detta ord blir rätt fattadt och förslådt.
Den, som skall göra detta ord rätt fattadt och förstådt, måste vara genomträngd af dess sanningar, och jag kommer alltid att betvifla, alt den skollärare, som endast besitter det kunskapsmätt, en lärjunge uti en elementarskolas andra klass besitter, kan ega förmåga ali så framställa detta ord för en annan, att hjertat dervid kännes genomträngd af dess sanning.
Detta till svar på Frih.
Palmstjernas genmäle af mitt första yttrande, och jag förnyar min anhållan om bifall till den ifrägavar:de punkten.
Frilen har visserligen förklarat, alt det skulle betyda intet, om Borgare- och BondeSi:n bifalla punkten, men R. o.
Ad. afslå den.
Nej visserligen icke, men jag skulle åtminstone alltid erfara en djup ånger, om jag icke varmt talat för bifall till det ifrågavar:de förslaget, och ännu mera blygas, om BondeSt. antager men vi afslå detsamma.
Del rörer BondeSt.-s väl framför alla andras, och om della Stånd framför sina tankar lill Regeringen, kan jag icke föreställa mig, alt sådant skall af Regeringen misstyckas, och jag är öfvertygad, att Den, som siller på Sveriges thron, skall med glädje emottaga en hemställan, som afser Hans folks förädling.
DA man genomläser den nu föredragna punkten, visar det sig, att Utsk. på ett förtjenstfull! sätt motiverat sitt betänk., och det är ganska möjligt och troligt, att den af Utsk. föreslagna åtgärd varder i en framtid definitivt godkänd; ”sed audiatnr et altera pars”.
Man måste om man genomläser re - Den 21 Juli. 535 seservationerne, otvifvelaktig! erkänna, alt åtskilliga af deri uptagna motskäl väga åtminstone för det närvande ganska mycket i denna fråga.
Jag lägger härtill, att 11.
St. böra akta sig, alt allt för hastigt begära ändringar uti de af K.
M. vidtagna åtgärder.
Man mäste hafva tillräcklig erfarenhet om verkningarne, innan man tillåter sig det.
En sak kan se ganska sannolik ut, men man bör icke ensamt på sannolikhetsskäl vidtaga sådana rubbningar, som de nu föreslagna.
Hr Tham har visserligen till stöd för sin mening sagt, att det icke förefinnes något hinder för dem, hvilka vilja blifva skollärare någorstädes, att begifva sig lili ett seminarium inom ett annat aflägset Stift; men jag hemställer, om det är sannolikt, (jag använder å min sida med fullt jemngodt skäl denna betraktelse), att en person från Lunds eller Hernösands Stift skulle resa till Strengnäs eller Skara Stift för alt genomgå seminarium?
Gör han det, är sådant likväl förenadt med stora kostnader, för honom ganska kännbara.
Del torde alltså ej ofta inträffa en dylik casus.
Men författningar böra afse de allmännast gängse förhållanden, och ej grunda sig på undantagen.
Eli ibland de af Ulsk. anförda skäl, är likväl just det att man ieke bör inleda seminarister i kostnader, dem de i brist af plats sedermera icke kunna återfå.
Jag hemställer då med desto mera anledn. om icke, med antagande af Ulskis föislag, man möjligen skulle förorsaka dessa seminarister ännu större kostnader, och om icke, i sådan händelse, desse i sin ordning skulle verka ökad svårighet att afvakta en, genom platsernes tidigare besättande med andra innehafvare, likafullt oundvikligt inträffande fördröjelse i befordran.
Mycket mera skulle kunna anföras, men jag inskränker mig till hvad jag redan yttrat.
Auhällandes jag att få förena mig med Frih.
Härmed åsyftas dock icke att mer än för det närvar:de behålla de i ämnet gällande föreskrifter.
Måhända kommer verkligen erfarenheten i framtiden att bekräfta de åsigter, dem Hr Tham uttalat; R. o.
Ad. torde då först vara oförhindradt att vidtaga deri åtgärd, sistnämnde talare förordat; men f. n. synes det vara för tidigt.
Palmstjerna har fästat
Hrrmes uproärksamhet derpå, alt R.
St. gjort en framställning till K. M. i delta ämne, hvarigenom K.
M. vore försatt i tillfälle att taga frågan i öfvervägande.
Jag tror likväl, att denna R.
St:s framställning endast afser att förminska kostnaderne för seminaristerne under deras vistande i seminarium, men alldeles icke att förbättra dem eller bibringa dem högre mått af vetande.
St;s afsigt varit, att med den redan gjorda underd. framställningen vinna ändamålet, kommer motsatsen af hvad Ekon.Utsk. föreslagit otvifvelaktig! att inträffa, ty icke lärer man kunna påräkna att erhålla bättre folkskolelärare derföre, att man förminskar kostnaden för deras upfostran dertill.
Ekon.Utsk. har utgått från de åsigter, alt seminaristerne och deras undervisning skall förbättras, och att detta lämpligast åstadkommes derigenom, att seminariernes antal blir färre, samt att desse så organiseras, att ett ökadt knnskapsmått kunde 536 Den 21 Juli. seminaristerne lemnäs.
Med Hr Tham instämmer jag deruti, allom man vill hafva en god undervisning i landet, måste man bilda lärare, som äro mäktige att uprätthålla denna undervisning, och icke upamma sådane, hvilka åt lärare-kallet egna sig endast för att derigenom få sin föda utan någon inre kallelse till detta så vigtiga kall.
Sådant anser jag förhållandet nu vara med våra folkskolelärare.
De sakna den religiösa bildning, som fordras för att vid den åldern handleda barn i deras undervisning.
Knappt nog besitta de den skicklighet, som är af nöden för att gifva dem undervisning i hvad som erfordras för deras materiella framgång i lifvet och följaktligen ännu mindre i den andliga.
Otsk. har således enl. min åsigt förfarit rätt, då det sökt alt fästa upraärksamheten på angelägenheten deraf, att nu, sedan antalet af folkskolelärare blifvit upfylldt, man för framtiden söker alt erhålla bättre lärare.
Jag måste besvara Frih.
Cederströms yttrande, men skall försöka att blifva helt kort.
Frilen måtte sannerligen icke tillstädes varit, då jag öpnade denna diskussion, emedan jag då just vidrörde de skäl Frilen andragit, nemi. om de förökade kostnader, som upkomma genom inskränkning i seminariernes antal.
Utsk. har i sitt utlåt, i l:sta punkten sökt afhjelpa detta.
Dessutom hafva K.
St. anslagit medel till stipendier åt aflägse boende seminarister.
Cederström citerat en latinsk fras, må väl sådant vara mig tillåtet.
Lika med Livius önskar jag, att vi icke må komma lill de tider: ”quibus nec vitia, nec remedia pali possumus.
Derföre anhåller jag ännu engång om bifall till Utsk:s förslag.
Jag har icke varit i tillfälle att före min ankomst på detta rum laga kännedom om ifrågavar:de betänk, och icke heller om de reservationer, som åtfölja detsamma.
Jag har emedlertid nu genomläst detsamma och afhört de anföranden, hvilka här blifvit afgifna af Hr Tham, och anhåller alt få till prof. antecknadt, att jag förenar mig med honom.
Jag anser det vara så mycket mera angeläget, alt R.
St. enär de redan till K.
M. hemställt om förminskning af det redan beviljade anslaget, ingå till K.
M. med en ny nnderd. skrifvelse, med anhållan att K.
M. måtte taga i öfvervägande, huruvida antalet af folkskolelärare seminarierne kunde förminskas och på ett ändamålsenligt sätt ordnas.
Derföre synes mig denna punkt böra bifallas, och detta desto heldre, som afsigten är att gifva dessa seminarister en annan och ändamålsenligare bildning än den de nu erhålla.
Något hvar torde känna, att den teckning, Hr Tham nyss afgifvit öfver mängden af seminarister, som från dessa läroverk utgå, är öfverensstämmande med verkliga förhållandet.
Jag tror, att det är af yttersta vigt, att något ytterligare kommer att åtgöras, och då jag icke kan föreställa mig, att det är förenadt med någon synnerlig svårighet för dem, hvilka ega kallelse att ingå i skollärare-seminarierne, att resa några mil längre derföre, att seminarium är beläget i ett annat stift, så mycket mindre som de vid ankomsten till seminarium hafva stipendier att förvänta, så kan jag icke inse, att någon olägenhet upkommer deraf, Den 21 Juli. 537 att seminariernes nuvar:de antal inskränkes.
Hr Tham har sä fullständigt utvecklat skälen härföre, att jag icke vidare behöfver anföra flere, utan förenar mig med honom i anhållan om bifall å belänk.
Man har här visserligen såsom skäl för afslag åberopat den omständigheten, att PresteSt., såsom väktare öfver folkskolan, afslagit den föredragna punkten.
Jag skulle likväl tro, att vid fattande af beslut i hvilken fråga som helst, R. o. Ad. bör mera fästa sig vid hvad R. o. Ad. finnér vara rätt, än hvad de öfrige Stånden i samma fråga besluta.
Då jag icke kan underlåta att godkänna Utsk:s åsigt, blir detta för mig ett skäl att anhålla om bifall till den föredragne punkten i Utsk:s betänk.
Afven jag kommer alt rösta för bifall till Ulsk:s förslag.
De deruti inlagda motiver synas mig så talande, så oemotsägliga, alt jag omöjligen kan hysa någon tvekan derom.
Jag känner icke farligare elementer för samhället än desse halfhildade lärare, hvilka behöfva så mycket lära, ännu farligare äro deras anspråk, som icke kunna tillfredsställas, anspråk så mycket större ju mindre kunskapsmålt individen eger.
Jag anser otvifvelaktigl, alt delta concentrerande af scminarierne skall verka om också icke fullkomligt åtminstone i någon mån till mera mognade och kunnige lärare, och då, [iå sätt redan blifvit nämndt, den föreslagna skrifvelsen antyder en utväg att genom resennderstöd förekomma, att icke, i följd af brist pä seminarium i granskapet ett skickligt subjekt från seminarium utestänges, anser jag mig böra bifalla Utsk:s förslag.
Man måste väl tänka sig upfostringsväsendet i riket såsom ett sammanhängande helt från de lägre lill högre undervisningsanslalterne och tvertom, samt att följaktligen folkskolan skall stå i något visst förhållande och sammanhang med de öfriga skolorna, hvaraf äfven följer att folkskolelärarens bildning måste stå i ett visst förhållande till eller i öfverensstämmelse med den bildning, som finnes vid de öfriga läroanstalterne i riket.
Dessa läroanstalter äro delade stiftsvis, och inom hvarje stift finnas en eforus och läroverks-styrelse, som deröfver har tillsyn.
Enl. min åsigt bör denna styrelse hafva tillsyn öfver såväl de högre, som de lägre läroverken jemte folkskolelärare-seminarierne, så att denna styrelse må kunna leda undervisningen efter bästa öfvertygelse och äfven stå i ansvar för sältet, hvarpå denna ledning sker till ändamålets vinnande med inrättningen.
Således är min mening, att seminarierne icke böra concentreras på 2 eller 5 ställen i liket utan tvertom finnas inom hvarje stift, och böra ställas i sammanhang med öfriga läroverken, så att lärarne vid folkskolan må vid dessa seminarier kunna erhålla sin bildning.
Här är måhända icke stället, att fördjupa sig uti betraktelser öfver undervisningens ändamålsenliga ordnande och skulle det i alla fall blifva allt för vidlyftigt.
Det måste ofelbart för dem, hvilka vilja egna sig åt folkskolelärare-yrket, vara till serdeles stort men, att seminarierne äro aflägse belägne, serdeles då man i betraktande tager landets vidsträckthet.
Sådant är dessutom stridande emot öfrige läroverkens organisation och det sammanhang de sins emellan böra ega.
I öfrigt torde 538 Den 21 Juli. måttet af kunskaper, sorn man vill att folkskoleläraren bör ega, vara beroende af det mål, man med folkskolan söker.
Enl. min åsigt bör man förnämligast afse den moraliska upfostrare oell till någon del, samt såvidt författningarna föreskrifva, den öfriga undervisningen, men det är icke hufvudsaken.
Den moraliska upfostran, som skall ligga till grund för den andra, inhämtas väl icke bättre med den halfbildning, som folkskolelärare erhålla, om de än ega kunskaper, som meddelas i 4:de klassen af en elementarskola.
Erfarenheten har visat, att hjerlats bildning och moralitetens grundlägga ning för lifstiden vinnes gemenligen, bättre och säkrare genom modren, hvilken icke eger de kunskaper, som meddelas i andra klassen af ett läroverk eller uti folkskolan.
Jag kan således icke inse, att Utskis förslag bör bifallas.
Det står i öfrigt uti strid med hvad R.
St. redan beslutat nemi. att ingå till K.
M. med underd. hemställan, huruvida icke de till folkskolorna beviljade anslag kunna förminskas.
Jag tror, att en inskränkning härutinnan kan ega rum genom det samband, som upkoramer emellan de allmänna läroanstalterne och den undervisning, hvilken blifvande folkskolelärare skola uti seminarierne inhemta.
Utskis förslag innehåller likväl, alten fullständig organisation skall göras, såvidt befintliga tillgångar det medgifva.
Således skola R.
St. säga: vi sträcka oss så långt vära tillgångar medgifva.
Sä säger man i dag, då R.
St. deremot i går sagt, att R.
St. önska, att det till folkskolorna lemnade anslag måtte nedsättas.
Om delta är den konseqnens, som bör finnas i R.
Sus beslut, lemnar jag derhän.
De talare, som här ordat för bifall till Utsk:s förslag, hafva visserligen anfört ganska tänkvärda sanningar, men, såvidt jag förstår, har den siste talaren fullkomligt bevisat, att ifrågavaride belänk:s lista punkt icke kan af R. o. Ad. lämpligen bifallas.
Till hvad han yttrat, anhåller jag att få lägga, alt om än R. o. Ad. är ense derom, att det är af högsta vigt, alt folkskoleläraren står på en så hög punkt som möjligt i fråga om hjerta och karakter, sä är det likväl rent omöjligt, att få folkskolelärare med högre bildning i kunskapsväg, ty om man lyckades att bibringa folkskolelärarne en högre lärdom, skulle de icke vilja åtaga sig det föga lönande kallet att blifva folkskolelärare, och att kunna höja desse lärares inkomster är väl åtminstone för det närvande omöjligt.
Jag inser således icke huru man skall kunna erhålla en lärdare folkskolelärare-personal.
Man har här sagt, att R. o. Ad. bör endast fästa afseende å hvad, R. o. Ad. anser vara rätt, och icke å hvad PresteSt. beslutat i denna fråga.
Denna sats må vara riktig, men nekas kan väl icke, att PresteSt. just är det Stånd, som i denna fråga bör ega den mest speciella kännedom, likasom man kan vara förvissad att PresteSt. icke afslagit denna punkt utan ganska goda skäl.
Dessa skäl äro emedlertid för oss på detta rum nu icke kända och det torde derföre vara lämpligt att om R. o. Ad. icke vill afslå punkten, R. o.
Ad. icke heller bifaller densamma utan då heldre återremitterar den till Utsk., på det att alla skäl, för och emot, må blifva ånyo öfvervägande.
Jag anhåller derföre vördsamt om propos. på återremiss.
Den 21 Juli. 539 Gr.
Palmstjerna har ansett nödigt, att del finnes ett seminarium i hvarje stift, emedan såvidt jag upfattade hans mening, han ansåg, att stiftsstyrelsen borde vaka deröfver, alt goda lärare anskaffades, enär desse lärares bildning inverkade på bildningen hos folket inom hvarje stift.
Men som, om nu än seminariernes antal förminskas, dessa komma att stå under styrelsens upsigt, torde man kunna antaga, att denna stiftsstyrelse icke är mindre noga om utbildningen af folkskoleläraren derföre, att han icke tillhör samma stift.
Snarare bör man väl tro, att stiftsstyrelsen skall mera vinlägga sig om deras utbildning, enär de komma all blifva lärare inom ett annat stift, och att, om de icke ega nödige kunskaper, felet anses ligga hos denna stiftsstyrelse, sorn så lamt vakat öfver deras utbildning, att de befinnas oskickliga till sina embeten.
Frilen har derjemte ansett, att alla undervisningsverken böra stå i sammanhang med hvarandra ifrån och med Folkskolan till och med Universiteten.
Enligt min åsigt kan folkskolan icke komma i något sådant sammanhang till de öfrige undervisningsverken, ty i folkskolan slutar undervisningen vid barnets 12:te års ålder.