Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Advokatfiskal-Embetet vitsordade, uti slutligt memorial af den 8 derpåföljande November, att Borgmästaren låtit för Advokatfiskal-Embetet uppvisa Domböckerna, och att dessa vid verkställd granskning befunnits vara i anmärkta hänseenden fullständiga, hvarefter Kongl.
Hofrätten den 9
December sistnämnda år meddelade slutligt Utslag, och fann, med tillämpning af 1 Kap. 12 § Rättegångsbalken, rättvist fälla Borgmästaren, att, för den försummelse i Émbetets utöfning, han låtit komma sig till last, genom underlåtenhet att hafva omförmälda
Domböcker i fullständigt skick, böta Tjugofem Rdr Rmt till treskiftes emellan Kronan, Grenna stad och Ådvokattiskalen, som åtalet utfört, dock att den sakfäldes andel, i stadens lott af böterne, skulle tillfalla Jönköpings Läns Lazarett; hvarjemte förklarades, att Advokatfiskals-Embetet ägde, sedan samma Utslag vunnit laga kraft, hos Kongl. Hof-Rätten göra anmälan om verkställighet af det Borgmästaren ådömda suspensionsstraff.
-Ehuru jag ansåg det ådömda bötesbeloppet vara nog ringa med afseende å den 39 större försummelse, hvartill uti förevarande fall den tilltalade gjort sig skyldig, har jag likväl låtit bero vid Kongl. Hof-Rättens beslut; ej heller har den sakfäldo anfört underdånig klagan hos Kongl. Maj:t.
Uti en till Justitie-Ombudsmannen den 29 Oktober 1856 ingifven skrift hade en Hemmansegare i Billsta by af Sollefteå socken fört klagan deröfver, att, sedan han hos Sollefteå Tingslags Ägodelnings-Rätt anmält besvär öfver ett den 17 Juni 1854 afslutadt laga skifte i nämnda by, Ägodelnings-Rättens sammanträden måst tre särskilda gånger uppskjutas, i följd af tillförordnade
Ordförandens försummelse att kallelser utfärda och sjelf tiiistädeskomma, hvarjemte anmärktes, att Ägodelnings-Rättens Protokoll i flere hänseenden vore oriktigt.
Efter det anklagelse-skriften meddelats bemälde Ordförande, men han ej allenast uraktlåtit att sig i ämnet förklara, utan äfven lemnat obesvarad en honom gifven erinran att, om han än icke ville begagna tillfället att yttrande i saken afgifva, han likväl borde återställa de kommunicerade handlingarne, hvilka derefter först genom Konungens Befallningshafvandos i Wester-Norrlands
Län handräkning blifvit till Justitie-Ombudsmans-Embetet återställde, fann Justitie-Ombudsmannen, enär det klagoskriften bifogade Utdrag af Protokollet vid Ägodelnings-Rättens sista sammanträde syntes behäftadt med vilseledande skrif-fel samt icke innehöll någon upplysning om målets föregående behandling, nödigt anmoda Ordinarie
Domhafvanden i förutnämnda Tingslag, att lemna Justitie-Ombudsmans-Embetet del af de upplysningar, som, rörande denna sak, ur Ägodelnings-Rättens Dagbok, eller Concept-Brefbok eller ock ifrån andra i Rättens Archiv befintlige handlingar kunde hämtas; och, efter det sådana upplysningar under den 19 Juli 1858, sedan jag i utöfningen af detta Embete inkallats, blifvit meddelade, bar jag, med anledning af de sålunda mig tillhandakomna handlingarnes innehåll, uti skrifvelse till Advokatfiskals-Embetet i Kongl. Svea Hof-Rätt förordnat om åtal emot tillförordnade
Domhafvanden och dervid bland annat anmärkt: att Ägodelnings-Rättens sammanträde icke blifvit utlyst att hållas inom den tid, 14 § af Kongl. Stadgan om Skiftes-Verket i Riket den 4 Maj 1827 föreskrifver, hvilket dock icke borde läggas tillförordnade
Domhafvanden till last annorlunda än i mån af den tid han, innan målets handläggning ägde rum, varit förordnad att Ägodelnings-Rätts-ärenderne inom orten såsom Domare behandla; att tillförordnade
Domhafvanden sedermera under målets handläggning vid Rätten dels icke låtit från Predikstolen kungöra Rättens sammanträde eller kalla Skiftesförrättaren så lång tid förut, som nyssberörda lagrum i slikt hänseende bestämde, dels alldeles försummat att kalla skiftesförrätfaren, dels ock sjelf underlåtit att infinna sig vid sådant sammanträde, genom hvilket allt onödig kostnad för skifteslaget och uppehåll med målets behandling vållats; att vid tre särskilda sammanträden icke ens något Protokoll syntes hafva blifvit fördt, oaktadt tillförordnade Ordföranden kunde antagas hafva varit närvarande, åtminstone vid två af dessa sammanträden; och att, när Ägodelnings-Rätten slutligen sammanträdt, vid det då förda Protokollets författande blifvit helt och hållet åsidosatta den omsorg, ordning och fullständighet, som äro oundgängliga vilkor för ett rättegångsärendes tillbörliga behandling och utredning, så att, utom det att sjelfva årtalet för målets handläggning och en annan årsuppgift syntes vara oriktigt anförda, hvilket, ehuru af jemförelsevis underordnad vigt, likväl vore vilseledande, detta Protokoll icke ens upptoge sjelfva klagoskriften; att ej heller deri omnämndes, det föregående sammanträden varit utsatta och hållits eller måst inställas; att endast kort och ofullständigt vidrördes de ämnen, hvarå klaganden talat; att, oaktadt Skiftes-Stadgan innehölle föreskrift om besvärshänvisnings meddelande, sådan icke blifvit lemnad och i Utslaget införd, samt vidare att tillförordnade
Domhafvanden, emot stadgandet uti 5 § af nämnda Kapitel och Kongl.
Eör ordning, afrest från förrättningsstället utan att aflemna nödiga exemplar af Rättens Protokoll 40 och Utslag till Parterne, hvilka, såsom det uppgifvits, oaktadt erinringar derom skett, fått vänta under ett helt års tid, innan nämnda handlingar dem tillställdes; hvarförutan, med förbigående af klagandens uti anklagelseskriften jemväl framställda begäran orri upphäfvande af Agodelnings-Rättens åtgärder i deras helhet, hvilket icke tillhörde min Embetsåtgärd, åt Ådvokatfiskals-Embetet uppdrogs att, för hvad i öfrigt mot tillförordnade
Domhafvanden förekommit, anställa och utföra den talan, hvartill, efter föregången behörig utredning, lag och sakens beskaffenhet kunde föranleda.
Sedan detta åtal blifvit utfördt, har Kongl.
Hof-Rätten den 3 Februari 1860 meddelat Utslag af hufvudsakligt innehåll, att, emedan tillförordnade
Domhafvanden uti afgifven förklaring medgifvit, samt det i öfrigt blifvit utredt, att han icke inom laga tid till behandling vid Agodelnings-Rätten företagit omförmälda Skiftesmål, oaktadt detsamma funnits i Dagboken för Agodelnings-Rätts-ärender inom Ångermanlands Södra Domsaga upptaget såsom hvilande från föregående år, och tillika förekommit, att tillförordnade
Domhafvanden icke, på sätt i 18 Kap. 14 § Kongl.
Skiftes-Stadgan den 4 Maj 1827 föreskrifves, kallat Skiftesmannen till sammanträde och jemväl underlåtit dels att, öfver hvad vid elt sammanträde förelupit uppsätta Protokoll, dels ock att i Ägodelnings-Rättens i förevarande mål afsagda slutliga Utslag införa underrättelse om hvad för sökande af ändring deri vore att iakttaga;— att han afrest från förrättningsstället, utan att derförinnan hafva till Parterne aflemnat något exemplar af Rättens Protokoll och Utslag samt sedermera icke förr än efter flere påminnelser och en längre tids förlopp låtit tillställa Parterne nämnde expedition, — alt ett Protokoll funnits vara i hög grad vårdslöst uppsatt, saknat nödig fullständighet samt varit vilseledande i vissa delar, — och ändtligen att Domhafvanden tredskats återställa klagandens af Justitie-OmbudsmansEmbetet med honom kommunicerade angifvelseskrift jemte bifogade handlingar; Kongl. HofRätten, i förmåga af 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken, pröfvade rättvist fälla tillförordnade
Domhafvanden, som låtit komma sig till last uppenbar vårdslöshet i Domare-Embetets utöfning, att böta Etthundra Rdr Rmt tiil treskiftes emellan Kronan, Sollefteå Tingslag och Advokatfiskalen.
Ändring i detta Utslag har icke blifvit sökt.
Vid granskning af fångförteckningarna hade blifvit anmärkt, att Harjagers HäradsRätt, som genom Utslag den 28 November 1855 dömt Nils Cornelius Olsson och Johanna Zachrisdotter såsom förvunna att hafva efter inbrott stulit gods till värde af Tjugutvå Riksdaler att, enligt 1, 6 och 11 §§ i Kongl. Förordningen den 4 Maj 1855, hvardera böta Sextiosex Riksdaler och hållas elt år till straffarbete, tillika förklarat, att de tilltalade skulle, vid bristande tillgång till böternes gäldande, straffas med Tjuguåtta dagars fängelse vid vatten och bröd. Härads-Rättens Ordförande medgaf, att misstag i nämnda straffbestämmelse ägt rum, genom tillfällig glömska af lagens stadgande, att i tjufnadsmål kroppstraffet skall bestämmas, icke efter böternes belopp ntan i mån af det stulna godsets värde.
Advokatfiskals-Embetet i Kongl. Ifof-Rätten öfver Skåne och Blekinge anställde, efter förordnande al Justitie-Ombudsmannen, åtal emot Domhafvanden, och sedan Kongl. Maj:ts vederbörande Befallningshafvande tillkännagifvit, att Nils Cornelius Olsson och Johanna Zachrisdotter blifvit förgäfves eftersökte för att affordras yttrande, om och i hvad mån de gjorde anspråk på ersättning för deras lidande, dömde Kongl.
Hof-Rätten i Utslag den 11 Mars 1858, som till J. 0. Expeditionen inkom först den 6
December 1859, att som Nils Cornelius Olsson och Johanna Zachrisdotter, enligt åberopade Kongl. Förordning, bort, i brist af tillgång till de dem hvardera för tjufnadsbrott ådömde böter Sextiosex Rdr, dömas att hållas i fängelse vid vatten och bröd endast så lång tid, som motsvarade det stulna godsets värde Tjugutvå Rdr, eller sjutton dagar; men bemälde sakfälde, genom Härads-Rättens, Utslag, kommit att derutöfver undergå 41 ellofva dagars så beskaffad!; fängelse, Domhafvanden skulle för sålunda ådagalagd uppenbar vårdslöshet under Dotnare-embetels utöfning, hvarigenom vållats ökadt lidande för de broltslige samt onödig kostnad för Kongl. Majit och Kronan, böta, jemlikt 1 Kapitlet 12 § Rättegångs-Balken, Femtio Riksdaler Riksmynt till treskiftes emellan Kongl.
Majit och Kronan, Advokatfiskals-Embetet och Harjagers Härad; dock så, att den andel af Häradets lott, sorn bort Domhafvanden tillfalla, komrae att gå till Malmöhus Läns Lazarett; hvarförutan domhafvanden borde godtgöra Kongl. Majit och Kronan kostnaden för de sak fälldes utspisning med bröd under förenämnda ellofva dagar med 1 Rdr 36 sk. 10 jlj- rst Banko, dertill, enligt Kongl. Majits Befallningshafvandes i Malmöhus
Län uppgift, samma kostnad uppgått; och lemnades slutligen Nils Cornelius Olsson och Johanna Zachrisdotter öppet, att, i afseende på ersättning för det dem tillskyndade obehöriga lidande, emot domhafvanden utföra talan efter befogenhet.
Emot två ordinarie och en tillförordnad Ledamot af Rådstufvu-Rätten i Upsala hade åtal blifvit förordnadt derföre att, sedan Rådstufvurätten, genom Utslag don 26 Maj 1856, dömt en minderårig gosse att för olofligt tillgrepp och sabbatsbrott med ris agas och derefter till Länshäktet honom insändt med förpassning, innehållande, att Rådstufvu-Rätten samma dag med honom afslutat ransakning för olofligt tillgrepp, och att Utslaget rörande honom fordersamlingen skulle till Konungens Befallningshafvande öfverlemnas, berörda Utslag dock icke förr än den 2 nästpåföljande Juli til! nämnda embetsmyndighet inkommit, i följd hvaraf jemväl inträffat, att den sakfälde, som velat öfverklaga Utslaget, af ovisshet om besvärstiden, först efter densammas utgång, eller den 16 Juni, till Konungens Befallningshafvande inlemnat sina reservationsbesvär, de der följaktligen icke kunnat af Kongl. Hof-Rälten till pröfning upptagas.
Kongl. Hof-Rättens Utslag meddelades den 17 Oktober 1859, och deruti förklarades: att som medgifvet blifvit, att Rådstufvu-Rättens Utslag, afkunnadt den 26
Maj 1856, först den 2 påföljande Juli till Konungens Befallningshafvande öfverlemnats och de tilltalade således voro öfvertvgade att hafva åsidosatt den i förevarande hänseende dem åliggande tjenstepligt, de, med tillämpning af 1 Kapitlet 12 § Rättegångs-Balken, dömdes att för hvad dem sålunda till last kommit, gemensamt böta femtio b daler silfvermynt, med tjugufem Rdr Rmt till treskiftes emellan Kronan, Upsala Stad och Åklagaren, dock att den del af Upsala Stads anpart i böterne, som eljest borde tillfalla de Ledamöter af Upsala Rådstufvu-Rätt, som i ransakningsmålet dömt, i stället tillkomme Läns-Lazarettet i Upsala.
Klagomål hade hos mig blifvit anförda deröfver, att Rådstufvu-Rätten i Wisby alltför länge dröjt med utgifvande af domar uti två särskilda konkursmål, och då denna klagan syntes befogad, förordnade jag om åtal emot bemälde Rätt, dervid anmärktes, att enär Konkurslagen den 12 Mars 1830 stadgade, i afseende å rättegång i konkursmål, som till Rådstufvu-Rätt hörde, uti 70 §, att lottning i målet borde verkställas, så snart stämning beviljats, — uti 85 §, att då skriftvexling slutad vore, saken skulle, så snart ske kunde, föredragas, på det att den måtte ofördröjligen till afgörande förekomma, — och i 95 §, att dom i konkurssak borde skyndsamt utgifvas; men dessa föreskrifter syntes icke hafva blifvit iakttagna, heldst Rådstufvu-Rätten i den ena konkursen, der inställelsedag infallit den 21 Juli 1856, utfärdat dom först den 2 Augusti 1858, och i den andra, der inställelsedag inträffat den 15 Juni 1857, icke förrän i slutet af år 1858 hållit begärdt förhör och derefter, sedan målet den 31 December samma år blifvit till Rådstufvu-Rättens pröfning öfverlemnadt, låtit anslå dom till utgifvande först den 7 Mars 1859.
Uti detta mål meddelade Kongl.
Svea Hof-Rätt, hvarest åtalet anhängiggjordes, den 42 8 November sistnämnda år det Utslag, att emedan Rådstufvu-Rättens Ordförande och Ledamöter, hvilka deltagit i handläggning af ofvanberörda konkursmål, lemnat obestridt, att målen icke i enlighet med konkurslagens föreskrifter blifvit, så snart stämning varit beviljad, emellan Rådstufvu-Rättens Ledamöter till beredning och föredragning lottade, och ej heller, efter skriftvexlingens slut, så snart ske kunnat föredragna, samt utredt vore, att med förhörs anställande i det ena och domars ugifvande i bägge konkurserne längre dröjsmål ägt rum, utan att giltig anledning dertill kunnat visas, Rådstufvu-Rättens Ordförande och Ledamöter, dömdes för det de sålunda felaktigt och försumligt förfarit, att, jemlikt 1 Kapitlet 12 § Rättegångs-Balken, hvar för sig böta Trettio daler silfvermynt med Femton Riksdaler Riksmynt.
Efter angifvelse, att hos Rådstufvu-Rätten i Oscarshamn obehörigt dröjsmål ägt runi med afdömandet af ett derstädes anhängiggjordt skuldfordringsmål, har jag funnit mig föranlåten att emot bemälde
Rätt förordna åtal.
I den förklaring, Rådstufvu-Rättens Ordförande och Ledamöter ingåfvo till Kongl. Götha Hof-Rätt, der åtalet utfördes, tillkännagafs, att hufvudsakligt Utslag i ifrågavarande mål, hvilket den 12 Oktober 1857 blifvit till afgörande öfverlemnadt, vore afkunnadt den 17 November 1858, och anfördes såsom ursäkt för dröjsmålet, att berörda skuldfordringsmål varit af invecklad beskaffenhet samt att Borgmästaren, utom hvilken endast en af Rättens ordinarie Ledamöter deltagit i målet, för hvars handläggning flere andra personer blifvit vid de särskilda rättegångstillfallena kallade att såsom Ledamöter Rätten biträda, varit af en mängd andra angelägna embets-göromål upptagen; hvarjemte Rättens Ordförande yttrade den förmodan att, då ansvaret för all expedition vid Rådstufvu-Rätten honom ålåge, påföljden för dröjsmålet borde drabba honom ensam.
Hof-Rätten meddelade den 19 Mars 1860 öfver åtalet Utslag, och, jemte det att Kongl. Hof-Rätten lät bero vid AdvokatfiskalEmbetets afstående från yrkande om ansvar å de personer, hvilka såsom särskildt tillkallade Ledamöter för vissa tillfällen hos Rådstufvu-Rätten deltagit i behandlingen af omförmälda mål, yttrade, beträffande åtalet emot Ordföranden och den ordinarie Ledamoten, att enär ofta omnämnda mål, sedan det till afgörande öfverlemnats, icke blifvit med slut afhulpet så skyndsamt, som vederbort, samt afseende icke kunde fästas å hvad de till sitt urskuldande anfört, dömdes de, jemlikt 1 Kap. 12 § Rättegångs-Balken, att härför böta, den förre Tio Rdr och den sednare Fem
Rdr, allt Rmt, till treskiftes emellan Kronan, staden Oscarshamn och Advokatfiskals-Embetet; dock att de sakfäJldes lotter i stadens andel af berörde böter skulle tillfalla Calmar Läns Lazarett.
Ofver detta Utslag hafva besvär icke blifvit anförde.
Med anledning af anmärkningar, som vid granskning af Wermlands Länshäktes Fånglista för Juli månad år 1857 blifvit framställda mot lagligheten af den Snickaren Per Olsson från Högerud ålagda och af honom undergångna bestraffning, till följd af bristande förmåga att gälda ett honom af Nordmarks Härads-Rätt vid lagtima HÖste-Tinget år 1855 för oloflig bränvinsförsäljning ådömdt bötesbelopp, 10 Rdr Banko, hade jag, enär fångförteckningen utvisade, det Per Olsson för ifrågavarande förseelse undergått endast sju dagars fängelse vid vatten och bröd, men ett utaf Konungens Befallningshafvande i Wermlands
Län till mig öfversändt Transsumt af Domboken vid lagtima Vintertinget med Nordmarks Härad den 29 April 1856 innehölle, att bemälde Per Olsson, som vid 1855 års Höste-Ting blifvit dömd för oloflig bränvinsminutering att böta 10
Rdr och i minuteringsafgift utgifva Sexton Rdr 32 sk. allt Banko, skulle vid bristande tillgång till nämnde böter undergå nio dagars fängelse vid vatten och bröd, från vederbörande infordrat vidare upplysningar, hvarefter mig tillhan - 43 dakommit: dels en af OrdinarieDomhafvauden i nämnde Härad bestyrkt afskrift af Häradsliättens, under en tillförordnad
Domhafvandes ordförandeskap, den 18 December 1855 meddelade Utslag, genom hvilket Härads-llätten, under åberopande af 39 § uti Kongl, förordningen den 18 Januari sistnämnde år, dömt Per Olsson att för första resan bränvinsminu tering å Söknedag böta 10 Rdr Banko samt erlägga minuthandelsafgift, men, så vidt Utslaget utmärkte, icke stadgat, huru Per Olsson, i händelse lian saknade tillgång att böterna utgifva, skulle straffas; —■ dels ett af Kronofogden i orten, å tjenstens vägnar, meddeladt Utdrag af saköres-längden vid Häradets olvanberörde Höste-Ting, uti hvilket Utdrag, deri upptogs, att Per Olsson för omförmälda förseelse blifvit dömd att gälda i böter 10
Rdr och i utminuteringsafgift 16
Banko, vid sidan af den kolumn, uti hvilken dessa belopp voro utförda, förefanns följande anteckning: »undergår i brist af böter Fjorton dagars fängelse;» •— dels afskrift af ett utaf tillförordnade
Domhafvanden i förutnämnda Härad utfärdadt Utdrag ur Härads-Rättens Dombok för den 29 April 1856, hvilken afskrift, som, enligt derå tecknadt intyg af vederbörande tjensteman i Kongl. Kammar-Rätten, var lika lydande med ett vid verifikationerne till Wermlands Läns Lands-Bok för 1857 fogadt transsumt, innehöll, att Härads-Rätten genom beslut samma dag föreskrifvit, att Per Olsson, derest han icke ägde tillgång till omförmälda böter, skulle afstralfas med sju dagars fängelse vid vatten och bröd; — dels ock ett, af tillförordnade Domhafvanden bestyrkt, utskrifvet exemplar af Härads-Rättens sist anmärkte beslut, enligt hvilken expedition det Per Olsson ålagda bötesansvar genom samma beslut skulle hafva blifvit till
Nio dagars fängelse vid vatten och bröd förvandladt; utvisande ett särskildt af vederbörande meddeladt Utdrag ur åberopade (ångförteckningen, att Per Olsson för den förseelse, hvarom nu är fråga, »enligt Nordmarks Härads-Rätts Saköres-Längd vid 1855 års Höste-Ting,» undergått sju dagars fängelse vid vatten och bröd.
Med afseende icke allenast å de sålunda förekomna skiljaktigheterna uti innehållet af Härads-Rättens Utslag vid Höste-Tinget år 1855, å ena, och omförmälda olika Saköreslängds-Utdrag för samma Ting, å andra sidan, samt dessa båda sistnämnda och de särskilda utskrifna exemplaren af Härads-Rättens beslut den 29 April 1856 sinsemellan, utan ock derå, att Per Olsson, hvilken, enligt åberopade Kongl, förordningen den 18 Januari 1855, 51 §, jemförd med 5 Kapitlet 4 § StrafT-Balken och Kongl, förordningen den 10 Juni 1841, i förevarande fall lagligen skolat undergå
Nio dagars fängelse vid vatten och bröd, undsluppit med en lindrigare bestraffning, än vederbort, infordrade jag från den tillförordnade Domhafvande, hvilken varit Ordförande i Härads-Rätten vid de särskilda tillfällen, då ifrågavarande mål derstädes blifvit handlagdt, förklaring, hvaruti denne hufvudsakligen anförde, att Härads-Rätten i Utslaget den 18 December 1855 icke förvandlat böterna till kroppsstraff, enär vid efterfrågan uppgifvits, att Per Olsson egde fulla tillgångar till böternas gäldande; att, intilldess tillförordnade
Domhafvanden fått till förklaring emottaga handlingarne i detta ärende, det varit för honom alldeles obekant, att i Saköreslängden influtit, att Per Olsson, i brist af böter, skulle undergå fjorton dagars fängelse, hvilken anteckning i Saköres-längden tillförordnade
Domhafvanden förmodadehafva blifvit,efter uppsättning, justering och utskrifning af samma Längd, verkstäld af en honom då biträdande renskrifvare; att, då Kronofogden i orten den 29 April 1856 hos Härads-Rätten påkallat böternes förvandling till kroppsstraff, utan att dervid omnämna, det desamma förut skulle hafva blifvit förvandlade, Härads-Rätten genast afsagt det beslut, att Per Olsson skulle vid bötesbrist undergå
Nio dagars fängelse vid vatten och bröd; samt att, genom bristande tillsyn å tillförordnade
Domhafvandens sida, det af honom senast utfärdade transsumt af nämnde beslut icke öfverensstämde roed det bos Kongl. Kammar-Ilätten förvarade förvandlingsbeslutet.
Den sålunda afgifna förklaringen antog jag icke för nöjaktig, utan uppdrog åt Advokafiskals-Embetet i Kongl. Svea Hof-Ratt, att ställa tillförordnade
Domhafvanden under tilltal för hvad i omförmälda hänsseenden honom till last läge, samt att, sedan åtalet vunnit erforderlig och tillgänglig utredning, påyrka det ansvar, hvartill omständigheterne i målet gåfvo anledning.
Sedan, i följd häraf, Advokat-fiskals-Embetet, med öfverlemnande af det infordrade Domboks-Utdrag, som, innefattande Härads-Rättens ifrågakoinne förvandlingsbeslut, blifvit år 1856 af tillförordnade
Domhafvanden för beslutets verkställighet till Kronofogden expedieradt, enligt hvilken handling förvandlingsstraffet för Per Olsson blifvit bestämdt till »sju (7)» dagars fängelse vid vatten och bröd, uti dess till Kongl. Hof-Rätten afgifna Memorial anfört, hurusom det af Domhafvanden i Nordmarks Härad till Advokatfiskals-Embetet, uppå begäran, insända Dombokshäfte, som innehöll nämnda beslut, utvisade att, enligt beslutets ursprungliga lydelse, förvandlingsstraflet varit bestämdt till »sju (7)» dagars fängelse vid vatten och bröd, men att sedermera ordet »sju» med annat och efter utseendet yngre bläck, än det som begagnats vid uppsättningen af Domboken, förändrats till »Nio», äfvensom i sammanhang dermed siffran »7» ändrats till siffran »9», och att någon miss-skrifning således icke, såsom tillförordnade Domhafvanden uppgifvit, ägt rum vid utskrifningen af det till Kronofogden expedierade Domboks-Utdrag, hvadan antagas måste, att detta innehåll och denna utskrift voro de rätta' uttrycken af Härads»Rältens beslut i ämnet, samt att det till Justitie-Ombudsmans-Embetet insända omförmälda Utdrag veterligen först återgå! den förändrade lydelsen af anmärkta beslutet; så hade tillförordnade
Domhafvanden uti affordrad förklaring yttrat, att det skäligen icke kunde antagas, att han förvandlat ifrågavarande bötesbelopp annorledes än till
Nio dagars fängelse vid vatten och bröd, men att emellertid genom bristande uppmärksamhet å hans sida, vid Dombokens uppsättning, som verkstälts af annan person, oriktigt beslut om böternes förvandling deruti influtit, samt att, enär detta beslut varit stridande emot det i Domstolen afsagda, och Domboken borde troget återgifva hvad vid Domstolen förekommit, tillförordnade Domhafvanden ansett sig berättigad och förbunden att rätta misstaget, då det af honom upptäcktes, hvilket dock, i anseende dertill, att han, öfverhopad af göromål, måst i viss grad begagna andras bidräde, skedde först efter det Domboken blifvit utskrifven.
I anledning af denna förklaring hade Advokatfiskals-Embetet uti ytterligare Memorial andragit, bland annat, att om det än icke kunde bestämdt påstås, att tillförordnade
Domhafvanden med sitt nyssomförmälda förfarande haft annan afsigt, än den af honom uppgifna, eller att i förevarande hänseende bringa Domboken i öfverensstämmelse med HäradsRättens beslut, sådant detta enligt tillförordnade