Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är visserligen sannt, att det icke är omöjligt alt det kan inträffa, som Hr Hjerta förutsagt, men dertill finues icke någon sannolikhet pa sätt af flere talare blifvit ganska evident ådagalagdt.
Enl. hvad Hr Hjerta synes åsyfta, skulle Banken i stället ali vara en ”hjelp-kassa”, blifva en säkerhetsventil för de Svenska näringarnes upblomstrande; och delta kan jag icke biträda utan instämmer med Frih.
Jag begärde ordet när Hr Hjerta förra gången yttrade sig, för att söka vederlägga hvad han då anförde.
Detta har sedermera blifvit gjordt af andra talare, under det Hr Hjerta varit frånvar., och jag skall derföre nu endast yttra några ord.
Både han och Hr Cederschiöld hafva fästat sig vid Banken enskildt och betraktat dess åligganden ur synpunkten af blott Vexelbank, men dervid glömt att
Banken tillika är inrättad att utöfva en Den 15 Mars f. m. 475 verksamhet till allmänhetens fördel, till rörelsens och näringarnes bedrifvande.
Om man förgäter detta, så gör man upp sin räkning utan värden, ty värdarne äro H. St.
Om man går tillbaka lill föreg:de riksdagars förhandlingar, så finner man, alt just denna sednare del af Bankens verksamhet, eller dess ullåningsrörelse, varit den del, som mest intresserat pluraliteten af Ständernes medlemmar, och som derföre beklagligen ofta nog salts i fr ernsta rummet.
Hr Hjerta har vidare talat om strypning: det är just en sådan man vill förekomma genom Bankovinstens öfverlemnande till Statsverket; ytterligare om möjligt inträffande före nästa Ständers sammanträde af en handels-kris, dylik med 1848 års och om nödvändigheten att för sådan händelse hafva tillgångar i beredskap för alt möta olyckan.
Visserligen kan en sådan kris inträffa ; men det är dock endast en möjlighet.
Jag tror mig deremot med anspråk på visshet kunna förutsäga, att om Banken skulle skrinlägga sin vinst, så skulle ovedersägligen en annan slags kris inträffa inom landet, nemi. den penningeförlägenhet, sora blefve näringarnes död.
Medan jag har ordet, och för att icke inveckla proposmc, ber jag att få förklara, att då jag i afseende på summan vill förena mig med dem, som tillstyrka 700,000 r:dr; äfven i afseende på tillägget förenar mig med Frih.
Jag skall endast yttra ett par ord.
Hr Akerman har trott, del sknlle jag ej vela, alt Banken egde mer än en funktion, nemi. den att ensamt vara Vexelbank.
Jag vet allt för väl att den äfven är en lånebank och skall af sådan orsak bibispringa dem, som kunna vara i behof af hjelp.
Della är dock endast dess åliggande i andra rummet, men i det första står dess förpligtelse att fullgöra sin skyldighet, alt mot silfver städse kunna infria utelöpande förbindelser dä de dertill upvisas.
Om Banken ensamt vore en nödhjelps-kassa såsom en annan talare anmärkt, då vore saken klar och då måste den också bispringa alla nödlidande, men det är den alldeles icke efter mitt förmenande.
Man talar här om strypning, benämnande alla dem, som ej vilja medgifva hela Bankovinstens utlemnande, strypare, förmodligen för alt dermed afskrämma från vidblifvande af nämnde åsigt.
Detta ord, huru hemskt det än låter, är dock, när man besinnar dess egentliga betydelse i afseende på förevar, fråga, icke så farligt; ty hvad innebär väl denna strypning och livad innefattar den sals, som förfäktas af de s. k. stryparne?
ingenting annat än en upmaning lill vederbör, (om jag så må uttrycka mig) att rätta munnen efter matsäcken.
Följden af den så mycket omordade strypningen skulle derföre, efter mitt förmenande, blifva ingen annan än den att en mängd lyxartiklar, som i öfverdrifvet mått införskrifvas, och nu tynga på handelsvågen, komma att uteblifva; men om strypningen någon gång skulle hota med betänkligare följder, så kan faran deraf undanrödjas genom utvidgning af lånerörelsen.
Alldeles obestridligt är emellertid att en revers, eller hvilken, 470 Den 15 Mars f. ra. säkerhet än Banken erhåller för ett leranadt kapital, är bättre än ingenting; och kan jag för min del icke finna annat än att näringarnes förkofran skulle vida bättre befrämjas om
Bankens vinstmedel blefvo till näringarnes npmuntran åt deras idkare utlånade i st. f. alt på sätt ölsk. föreslagit, ät Staten bortskänkas.
Dä i händelse af återremiss, det är att befara, att de ledamöter af BankoUlsk., som önskat Bankens konsoliderande, skulle anse de 200,000 r:dr:ne årligen, som dertill finnas tillgänglige, vara otillräcklige och således torde vara sinnade att tillita radikalare medel för upnående af hvad de anse som det rätta; men jag tillhör deras antal, som i politiska saker icke ställer sakerna på spetsen genom att vid detta tillfälle påyrka alt 900,000 r:dr årligen borde lemnäs till Statens behof, så förenar jag mig med dem, som tillstyrkt bifall lill Utsk:s betänk., med det tillägg Frih.
Jag skulle visserligen hafva åtskilligt att svara på de af Hr Cederschiöld direkte till mig ställda anmärkmr; men som tiden är långt framskriden och tålamodet lior Ståndet kunde förgå, så skall jag upskjuta med svaret lill en annan gäng, om denna också icke skulle inträffa förr än nästa riksdag.
Då jag i det af mig afgifna yttrande slutligen förklarade, att af Bankovinsten skulle årligen 700,000 r:dr b:co öfverlemnas lill Statsverkets behof, utan alt tillkännagifva huru med återstoden af Bankovinsten skulle förhållas; så får jag nu tillkännagifva, att jag i detta afseende förenar mig med det af Hr Frih.
Palmstjerna gjorda amendement.
Då öfverläggningen nu förklarades vara fulländad, framställde II.
Landtm., att under densamma ålskillige ledamöter yrkat bifall till Utsk:s betänk., men sedermera afstått från delta yrkande och instämt i den propos., som blifvit yrkad af Frih.
Palmstjerna, innefattande bifall till Utsk:s betänk, med ett deri föreslaget och numera skriftligen upfattadt tillägg; att tvenne ledamöter hade yrkat återremiss samt att af den uplupna Bankovinsten årligen endast en summa af 500,000 r:dr må, vid slutet af hvartdera åren 1851, 1852 och 1853, lill Biksg:s-kont. aflcmnas enl.
Utsk:s Kansli- och Finance-afd:s förslag och Hr Indebetous vid Utsk:s mern. fogade reservation ; att en ledamot Hr Cederschiöld hade bestämdt yrkat afslag å Utsk:s betänk.; och att Ilr Bosenblad yrkat att af ifrågavar.
Bankovinst 960,000 r:dr årligen må vid slutet af nyssnämnde år till Riksg:skont utbetalas, samt att serskildt må pröfvas huruvida deremot några till Banken eller ordres ställda obligationer må af Riksg:s-kont utgifvas, äfvensom hurnvida nu något preliminärt beslut i afseende på användandet af dessa (ill Rikg:s-kont. ingående medel må fattas.
Då härvid Hr Rosenblad anmälde sig behagade II.
Ex. afbryta sin framställning, hvarefter Ilr Rosenblad yttrade:
Palmstjernas förslag måtte bli upläst och Den 15 Mars f. m. 477 jag sedermera fä ordet för att yttra mig huruvida jag kan finna mig föranläten att med honom instämma eller icke.
I aniedn. häraf uplästes det af Frih.
Palmstjerna ailemnade förslag till beslut, sä lydande: ”utan att godkänna de motiver lllsk. anfört, bifaller R. o. Ad.
BankoUtsk:s hemställan; förbehållande sig Ii. o. Ad. alt framdeles vid pröfning af Utsk:s afgifvande förslag, besluta om återstodens användande på det sätt, som är mest öfverensstämmande med allmänt hästa, eller behofvet att försäkra Bankens orubbade bestånd och myntvärdets uprätlhållande”.
Ehuru jag visserligen förblifver vid den af mig redan yttrade tanka, såsom, efter min förmening riktig; likväl, och för alt icke föranleda till allt för många konlrapropos:r, vill jag ej påyrka densammas godkännande, utan förenar mig med Frih. Palmstjerna.
För alt icke ytterligare förlänga fattandet af eli beslut om hufvudsaken, afslår äfven jag från mitt yrkande att 1)00,000 r:dr af liankovinsten skulle obelingadt öfverlemnas till Statsverket, utan förenar mig i stället med Frih. Palmstjerna.
Jag hemställer till Hr Cederschiöld huruvida han icke skulle behaga afstå från den begäran om propos., sorn han framställt.
I följd af Banko-reglermt tillhör del BankoUisk. att till Ständerne inkomma med utlåt., huruvida någon del af Bankovinslen behöfver afsältas för Bankens konsoliderande, och vid sådant förhållande finner jag icke gerna huru R. o. Ad. skall kunna besluta afslag, på sätt Ilr Cedersköld yrkat, ty något beslut måste afgifvas i afseende på denna fråga, men genom afslag bl-efve intet beslut fattadt.
Jag hemställer således om ej den värde ledamoten behagade instämma i begäran om återremiss.
II r Cederschiöld:
Jag ber att få fästa Hr Hjertås upmärksamhet derpå, att just genom afslag blir ett bestämdt beslut fattadt öfver det gjorda förslaget, ty derigenom förklaras, alt man icke vill gifva någonting.
BankoUtsk. åligger visserligen att inkomma med betänk, huruvida och huru mycket som behöfves för Bankens säkerhet; men då man svarar att man afslår framställningen, så är ju svaret bestämdt gifvet och grundlagens föreskrift upfylld, sorn säger ali betänk, skall först framställas till bifall och sedan till afslag.
Jag förutser väl alt miu framställning icke skall vinna serdeles sympalhier; men efter de motiver jag uttryckt, torde hvar och en finna att jag ej kan förändra min begäran om afslag. H.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade att sedan, på sätt han redan omnämnt, numera icke någon ledamot yrkat obetingadt bifall till Utsk:s betänk, och de fleste talare förenat sig om den af Frih.
Palmstjerna yrkade propos. till bifall å Utsk:s hemställan med det tillägg, som nyss blifvit för R. o. Ad. upläst, H. Ex. finge hemställa om R. o. Ad. behagade bifalla BankoUtsk:s mern.
N:o 12 med berörde tillägg.
478 Den 15 Mars f. m.
Härmed anmälde sig och yttrade:
Jag minnes icke nu för ögonblicket den § i Riksd.Ordn. sorn stadgar huru förfaras skall vid elt tillfälle som detta, men hemställer huruvida icke det stadgandet bjuder, att ett betänk, först skall framställas till bifall eller afslag, innan förslagen lill dess antagande med förändringar blifva föremål för beslut. ■ Frih.
Jag anhåller att då Hr Frih. o. Landtm, framställer propos. på mitt förslag, det icke sker så som skulle mitt förslag afse bifall till Utsk:s betänk, med något tillägg, utan i enlighet med min framställning derom, att icke Utsk:s motiver utan blott dess hemställan måtte bifallas.
Då ingen begärt bifall å Ulsk:s betänk, så tror jag icke heller att någon propos. derå behöfver framställas och då Frih.
Palmsljernas förslag är derintill närmast, sä torde propos. derå böra göras.
Jag har nu sökt reda på det af mig i förra yttrandet åberopade lagsladgandet, som är 49 § 3 mom.
Riksd.- Ordn. så lydande: ”vid pröfningen i Ståndens plena af Ulsk:s afgifna förslag, skall detsamma först framställas till antagande eller förkastande utan förändring; och således torde, då ingen yrkat bifall, afslag blifva den första propos. som bör framställas.
Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, måtte framställa propos. på enkelt bifall, hvilken säkerligen kommer att afslås.
Jag anser icke att man kan afslå denna punkten utan ali göra elt tillägg;' men tror att man skulle kunna först bifalla hvad Ulsk. föreslagit och sedan antaga Frih. Palmstjernas tillägg.
Jag anhåller ali få fästa såväl Ståndets som Hr Mannerskantz^ upmärksamhet derpå, all i Frih.
Palmstjernas förslag äro skälen lill Utsk:s betänk, icke gillade.
Skulle man nu antaga först Ulsk:s betänk, och sedan Frih.
Palmstjernas tillägg, så hade man ju godkänt de skäl, som Frilen icke gillar.
Derföre går det icke an att rent af antaga Utsk:s förslag.
Min mening var alt R. o. Ad. skulle bifalla den slutliga hemställan, som Utsk. gjort, men icke alls tala om hvad som står der förut; men om ingen förenar sig i den åsigten med mig, så låter jag den falla, instämmande i Frih.
Hr von Hartmansdorff har ganska rätt deruti alt man icke kan bifalla Utsk:s förslag oförändradt utan att tillika afskära sig medlet att få det tillägg anlaget, som Frih.
Palmstjerna föreslagit; och jag ber att få fästa upraärksamheten derpå, att för det att man icke bifallit Utsk:s betänk, oförändradt, så har man deremot icke kommit derhän, att hafva afslagit det, såsom Hr Cederschiöld sagt.
— Ingalunda —• rättigheten är derefter öppen för en hvar att få sina förslag pröfvade.
Den 15 Mars f. m. 479 Ilr Cederschiöld:
Naturligtvis kan icke min mening vara att försöka undertrycka någon annans förslag; jag har endast talat om den ordning i hvilken proposme borde framställas, och, så vidt jag rätt fattade Ilr Frih. o. Landtnäs tillkännagifvande, så innehöll det, alt som ingen under diskussionen begärt propos. till bifall å Utsk:s betänk, så komme icke heller någon propos: derå att framställas.
Om någon sådan propos. icke är begärd och i följd deraf endast de förslag, som under diskussionen framställts kunna bli föremål för proposm så lärer det väl nu efteråt icke gå an att hvarken göra ändring i dessa förslag, eller alt väcka nya förslag till proposir.
Vi hafva således icke annat att besluta om, än om förslaget till afslag å Utsk:s betänk, som först bör förekomma och dernäst Frih. Palmstjernas förslag.
Jag kan icke finna någon fara af att bifalla Utsk:s förslag med det tillägg som Frih. Palmstjerna gjort.
Motiver vinna icke laga kraft, och sä är det också här.
Hvad man i Utsk:s raisonnement icke vill godkänna, är icke eller intaget i det tillstyrkande, som Flsk. gjort till R.
St., ty de klandrade uttrycken äro skiljde från livad Flsk. tillstyrkt genom ett semikolon (;) hvarefter följa orden:
Ftsk. hemställer för den skuld att 700,000 r:dretc. etc.
Om alltså propos. framställes till bifall, med det tillägg som Frih. Palmstjerna föreslagit, så tror jag att ändamålet vinnes utan alt man behöfver frukta att deröfver hafva bifallit något, som man ej vill godkänna.
Om intet undantag från de i betänk. upgifna skälen göres, så kommer Exp.Ftsk. att afskrifva dem tillika med den sista punkten.
Jag anhåller följaktligen alt vi måtte lå propos. först på enkelt bifall, dernäst på Frih. Palmstjernas förslag, så Ilr Cederschiölds och Hr Hjertås och hvilkas allt det må vara.
Den omtvistade formfrågan synes klar af den åberopade § i Riksd.Ordn., som stadgar alt ett Ftsk:s förslag skall först framställas till antagande eller förkastande, utan förändring.
Det är uppenbart, att de ledamöter, som instämma med Frih.
Palmstjerna, icke bifalla Ftsk:s förslag i sin helhet.
Afslås det, möter derefter intet hinder alt göra proposm å förslag till förändringar, det ena efter det andra. H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade att han, då ingen af R. o. Ad. ledamöter begärt ett obetingadt bifall lill Ftsk:s mern., icke ansåge någon propos. derom vara behöflig, men nu jemlikt stadgandet i 49 § Riksd.Ordn. i öfverensstämmelse med Hr Cederschiölds yrkande finge hemställa om R. o. Ad. behagade afslå ifrågavar. mern.
Denna propos. besvarades med starka nej, blandade med några ja, hvarpå II.
Ex. förklarade del han funnit nej öfvervägande.
Mot den af Hr Frih. o. Landtm, gjorda grundlagstolkning, att nemi. den omständigheten att ingen yrkat propos. på bifall skulle befria Hr Frih. o. Landtm, från skyldigheten att en sådan propos. framställa, får jag vördsamt reservera mig.
Hr Cederschiöld begärde votering. 480 Den 15 Mars f. m.
Efter den ordning som sist följdes lärer det vara nödigt för dem, som hysa andra meningar att äfven begära votering.
Således anhåller jag att Frih.
Palmstjernas framställning må komma under omröstning såsom motförslag.
Jag hemställer vördsamt huruvida icke Hr Frih. o. Landtm, skulle behaga först framställa de serskilda propos:ne, måhända skulle af R. o. Ad:s svar kunna finnas att ropet varit så öfvervägande att votering icke behöfde komma i fråga.
För min del får jag förklara att, såvida ingen instämmer med mig, så vill jag afstå från begäran om votering på återremiss, men anhåller om propos. dertill.
Hr Cederschöld: Redan innan Hr Hjerta yttrade sig, hade jag begärt ordet.
Jag yrkade votering, enär jag icke hörde fråga vara om flera än en återstående propos., men då nu flera propos:r äro ifrågastälide, hvilka synas hafva mera utsigt att vinna bifall än den för hvilken jag talat, anser jag mig böra afstå från min begäran om votering.
Då jag nyss tillkännagaf att jag ville afstå från votering i fall R. o. Ad:s svar så ulfölle, att ingen tycktes med mig instämma, så anhåller jag dock att Ilr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. på återremiss, ty derifrån har jag icke afstält.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han, sedan Hr Cederschiöld afslått från den yrkade voteringen, finge hemställa om R. o. Ad. ansåge de emot BankoUtsk:s förevar, mein. gjorda anmärkmr föranleda till detsammas återremitterande.
Härvid ropades starka nej jemte ett eller annat ja, hvarpå H. Ex. förklarade det han ansåg nej hafva varit öfvervägande.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde vidare om i öfverensstämmelse med Frih.
Palmstjernas förslag, R. o. Ad , utan att godkänna de motiver Utsk. anfört, behagade bifalla BankoUtsk:s hemställan, att af Bankens sedan 1848 års början uplupna behållna vinst, ett belopp af 700,000 r:dr b:co årligen må, vid slutet af hvartdera åren 1851, 1852 och 1S53, från Banken i och för Statens allmänna behof till Riksg:s-kont. aflemnas; förbehållande sig R. o. Ad., att framdeles, vid pröfning äf Utsk:s afgifvande förslag, besluta om återstodens användande på det sätt, som är mest öfverensstämmande med allmänt bästa, eller behofvel att försäkra Bankens orubbade bestånd och myntvärdets uprätthållande.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med åtskilliga nej, hvarefter H.
Ex. förklarade det han härvid funnit ja öfvervägande, H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ] till 4 e. m.
Den 15 Mars c. ra. 481 Lördagen den 15 Mars 1851.
Justerades 2:ne prot:s-utdr. för denne dag f. m. samt pleniprot. för d. 1 dennes.
Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s ledamöter under permitterade ledamöters frånvaro; och befanns alt dertill blifvit utsedde i Constitutions-Utskottet att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 245.
Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam, beviljade 3:ne veckors ledighet från och med d. 17 dennes räknad; N:o 293.
Bevilluings-Utskottet: att inträda under den ordinarie ledamoten N:o 105.
Gr. af Ugglas, Ludvig, beviljade 8 dagars ledighet från d. 17 dennes räkDad; N:o 7. Hr Sparre af Rosswik, Fullm.
Leijonhufvud, Carl.
I sammanhang härmed tillkännagaf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., att bland Hrr Elektorer upstått 2:ne ledigheter derigenom att dels, enl. nu upläst vallista, Gr.
Hamilton, Malcolm, blifvit utsedd lill Utsk:s ledamot, och dels Gr.
Piper, Fritz, återlemnat den riksdagsmanna-pollet, han såsom Fullmäktig för Friherrliga Ätten N:o 391, Hoschild, innehaft; hvarjemte H. Ex. anmodade Hrr Bänkman att sammanträda till val af Elektorer i dessa ledamöters ställe.
Föredrogs ånyo StatsUlsk:s d. 8 och 12 dennes på bordet lagda utlåt.
M:ts nåd. propos., ang:de frami, förre Deparl:ts-chefen vid K.
General-tullstyrelsen, Presidenten J. P. af Billberghs Enkas och barns ansökning, att njuta befrielse från Presidenten af Billbergh i lifstiden ådömd ersättningskyldighet för den efter Upbörds-tullförvaltaren M.
Redan för flere år tillbaka har K.
Dess nåd. propos. af d. 19 Augusti 1844 behagat fästa då sammanvarande Ständers upmärksamhet på den väsendtliga skiljaktighet, som företedde sig emellan beskaffenheten af de tjensteförseelser, som blifvit anmärkta hos Tullförvaltaren Finérs närmaste kontrollanter, och den efterlåtenhet, som kunde läggas Presidenten af Billbergh till last; vid hvilket förhållande och med afseende för öfrigt å det gagn, som fäderneslandet tillförene hämtat af sistbemälde embetsmans långvariga, af nit och skicklighet utmärkta verksamhet, K.
St:s pröfning och behjertande öfverlemnade, huruvida ej den ersättningsskyldighet, som blifvit Hr af Billbergh ålagd, kunde 4 H. 31 482 Den 15 Mars e. ni. honom eftergifvas.
St. lemnade också icke utan behjertande denna nådiga framställning, så till vida, att berörde ersättningsskyldighet icke blef til! betalning utkräfd utan fick anstå lill framtiden; hvarefter R.
St. vid sisth riksdag, i betraktande af de i ärendet förekommande mildrande och ömmande omständigheter, beslöto ytterligare upskof med exekutiva försäljningen af Presidenten afBillberghs med qvarstad belagda egodelar, hvilken qvarstad emedlertid skulle till Statens säkerhet fortfara.
Presidenten af Billbergh har nu atlidit; och K. M. i nåd. föreslagit den ifrågavar. gäldens afskrifning.
St. vid denna frågas behandling vid föreg:de tillfällen haft undseende för, att af den person, som varit nog olyklig att genom förtroende till underordnades upgifter begå förseelsen af någon efterlåtenhet i kontroll, utkräfva förevar. änsvarsförpligtelse ; är det väl möjligt att R.
St. nu skulle vilja låta sitt sinnelag förändras derhän, att den svåra påföljden må drabba den aflidnes enka och talrika harn, hvilka skulle, genom en sådan stränghet, blifva, på sätt den K. propos:n jemväl tillkännagifver, utblottade intill armod!
Den utredning, som är lemnad i afseende å boets ställning, utvisar sådant tillräckligt, helst dess beräkning af tillgångarue synes snarare något för högt tilltagen, än tvertom.
Jag respekterar mycket den åsigt, Utsk. åberopat såsom skäl, för att icke kunna i fullständig måtto tillstyrka R.
M:s nåd. framställning i delta mål samtycka; i det
Utsk. velat erkänna ”den synnerliga vigten deraf att de angide kontrollen å Statsmedlens behöriga förvaltning gällande ansvarsbestämmelser med tillbörlig stränghet iakttagas, helst undantag i detta hänseende, utan giltiga skäl medgifne, skulle utgöra för framtiden vådliga prejudikater”.
Alen om jag jemförer denna fordran med alla de för en mildare tillämpning serdeles talande omständigheter, dem Utsk, likaledes samvetsgrannt anfört, så synes mig dessa förhållanden fastmera böra leda till eftergift af det hela, ej blott af en del.
Man bör derjemte sammanställa ofvanberörde fordran af ansvarspåföljd för en begången försummelse, med det förhållande att frami.
Presidenten af Billbergh under flere år haft allt, hvad han i löst och fast egde, försatt under qvarstad; att han sålunda ej egde att derom på minsta sätt lill förmån för de sina förfoga; att han, jemte det nedslående i sin belägenhet för det närvar., tillika hade, såsom eli Damokles-svärd uphängdt öfver sitt hufvud, den utsigten att vid hvarje ny riksdag kunna med ens blifva, genom ett R.
St:s beslut, hvars innehåll icke med någon visshet kunde pä förhand inses, obevekligen beröfvad all lefnadsbergning för sig och sin familj.
Jag tror alltså, att man icke kan skäligen anse bemälde embetsman hafva undkommit allt straff för sin åtalade förseelse.
Och då Utsk. sjelft välvilligt vitsordat den gagnande embetsmannabana Presidenten af Billbergh under många år till båtnad för fäderneslandet fullföljt, samt då Utsk. likaledes erinrat oss om de högst betydliga penningebelopp, som vid flere tillfällen genom den aflidnes omtanka och skicklighet för Statsverket besparats, vågar jag hoppas att Utsk. skall, efter att ånyo taga alla dessa förhållanden i benäget öfvervägande, till R.
St. inkomma med förnyadl utlät., deruti R.
St. finge emottaga Ulskts hemställan om Den 15 Mars e. ra. 483 samtycke till hvad K. M. i nåd. föreslagit.
För delta ändamål, och då 11. o. Ad. säkerligen lärer erinra sig de för den ifrågasalta eftergiften å detta runi tillförene afgifne sakrika och förIjenstfulla anföranden, anhåller jag vördsamt att StatsUtsk:s nu föredragna betänk, måtte varda dit äterremitteradt.
Jag har så mycket mera anledn. att instämma i den af Frih. Cederström yrkade återremiss, som på den afdeln., der delta mål förevar i Utsk., af en ledamot lemnades sådana uplysnigar, hvaraf man skulle kunna komma till den slutsats, att, på det sätt sorn Utsk:s förslag är framställdt, måhända icke någon mildring, såsom här är afsedt, för Hr af Billberghs sterbhus skulle ega rum, utan tvertom hans efterlefvande skulle kunna komma att drabbas af förlust.
Det uplystes nemi. af den boupteckning, som i original der företeddes, att den tredjedel af Glasfors bruk, som tillhörde Hr af Billbergh, är uptagen till ett värde afomkr.