Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr von Arbin, Axel:
Vid det vanlottade skick, hvaruti Kongl. Wendes Artillerie Regementes befäl uti Christianstad i afseende på inqvarteringsförmon s?g befinner är det min skyldighet å detta ämne fästa Höglofl.
Som Christianstad är en liten och trångbygd stad, samt Borgerskapets antal ringa och i allmänhet deras förmögenhet inskränkt hafva alla tider inqvarteringsfrågor föranledt klagomål och tvister, hvars resultater aldrig blifvit till förmon för militairen, ej en gång svarande mot deras billigaste fordringar.
Vanligen åberopas af stadens inqvarteringscommission , dels gamla privilegier, dels 1720 års inqvarteringsordning , hvilken senare svårligen med de mäst inskränkte anspråk i nu varande tider låter sig tillämpa.
Yngre och ogifte Officerare, som begära sin inqvartering in natura, få stundom åtnöjas med de sämsta skrubbar, blott de innehålla de i nämnde inqvarteringsordning bestämde, 6 alnar i längd och 4 i bredd.
Finna de ej skäl härmed vara belåtne, så komma de i likhet med de öfrige och synnerligen de gifte, att erhålla sin inqvartering i contant och denna utgör för det närvarande (efter hvilken princip är mig okändt) för Öfversten 43 R:dr 53 sk*a iför Majgren 26
R;dr 34 sk-, för Capi - Den 21 Felruavii.
Sol tainen 16 R:dr, Soubalterne-Officerare 10 R;dr 32 sk. årligen, och så vidare.
Att desse inqvarteringspenningar icke kunna svara emot Garnizonens rättmätiga fordringar, lärer hvar och en finna.
Har nu staden sådana privilegier, eller ock. är så fattig att den icke kan bestrida en emot närvarande priser svarande och i jemförelse med andra garnizoner billig inqvartering, så torde onekligen Statsverket vara skyldigt härtill bidraga , och Wen-' des ArtilleriRegementets personal ej längre gå i mistning af en förmån som är militairen tillerkänd i alla land och alla tider och förutan hvilken den knappt beräknade lön, denna corps nu njuter blir otillräcklig, då i Christianstad hu-shyrorne äro dyrare än i någon annan, åtminstone än i de flesta småstäder och veden kostar omkring 13 R
Stadens inqvarteringscommissions föregifvande att den icke mägtar åstadkomma högre inqvarteringsafgift, lemnar jag i sitt värde j såsom husägare derstädes, känner jag sjelf, att origtige grunder följas vid denna skyldighets utgörande, och att genom dessas förändrande, inqrarteringen, äfven ökad, blefve mindre känbar.
Man torde icke kunna säga att inqvarteringsafgiften är dryg, då hela sammanlagdc summan som staden betalar, utgör circa 1,100 R:dr, eller dubbelt så mycket som FortificationsCapitainen och dess materialbokhållare erhålla i inqvarteringspenningar af Statsverket Den 21 Februarii, f följd af den värdering å husrum, sorn bor* gerskapet uppgifvit.
Det vöre kanske här stället att fästa vederbörandes uppmärksamhet på den omständighet, att vissa städer äro med garnizoner försedde, och således sorn, de sjelfve kalla det med inqvartering betungade, då andre, deremot icke hafva sådane och således slippa yidkännas inqvarteringstunga; en allmän reglering städerne emellan borde kanske äga ruin till gemensamt biträde.
Hvad jag likväl för min. enskildt! del tror, är att ingen stad förlorar vid att äga garnison, emedan större delen af militairens contant ta underhåll ^Utid blir en behållning lör staden och kringliggande landsort.
Jag fruktår att Christianstad, beröfvad sin garnizon, snart förföl le till en.
Köping, kanske, vida under Åhus, dess nu yarande lastageplats.
Likväl måste emellan stadens folkmängd , det vill säga de inqvarteringsskyhjjge och garnisonens styrka ett visst förhållande äga rum och detta förhållande finnes, icke här, sådant det borde vara, ehuru att manskap och en del underbefäl äro i Kronanscasserne förlagde.
Uppå de af Regementsbefälet, i detta äny. ne hos regeringen för längre tider tillbaka, gjorde besvär, har Regementet erhållit nådigt löfte om ärendets föreläggande för Riksens Stän* der, och det är äfven på sådan grund jag Den H Februarii.
603 yp.dt mig nu böra deruti begära dess afgörande.
Att Regementets Tyg-stat äfvensom corn* tnendanten måtte blifva ihågkommen vid dea Reglering jag nu ödmjukeligen begär, torde falla af sig sjelf.
Tvänne härbos bilagde ansökningar , sorn till mig inkommit bevisa huru svårt
Regementets handtverkare anse sig vanlottade genom inqvaiteringens nuvarande skick. t» 1 . < w • *•
Jag anhåller ödmjukast, att (fetta memorial må blifva till vederbörligt Utskott remitteradt' och derjemte communicerat med Vällofl. Borgare Ståndet.
Cj N:o, 17% IJerr Lowenfiröm, Jacob, Johan}, yö-rdsamraa-d vågar jag anhålla,, ali några£ ögonblick få fästa Högloft.
R.idderskapets och^ Adelns uppmärksamhet, medelst framförandet af de tankar hvilka hos mig uppstått i anledning af den frågan sorn blifvit väckt, om den inom vårt kära fädernesland härskande, allmänna nöd, och förlägenhet samt den i följd deraf ansedde nödvändighet af minskning i allmänna skatter och utskylder.
Jag känner alltför väl vådan att inför en så upplyst församling höja min röst uti detta vigtiga ämne, men då jag icke kan neka mig den tillfreds - 6:4 Den 21 Febriiarii, ställelsen att hafva yttrat mine tänkesätt, hop^ pas jag att Ridderskapet och Adeln täckes finna mine framställningar grundade på sann patriotisme och fosterlandskärlek, samt derföre öfverse de brister som deri röja sig.
Flere värde Talare och i bland dem Frie herre Rudbeck hafva skildradt den nöd hvari Sverige för närvarande skall vara försatt, samt, såsom medel till förekommande häraf föreslagit nedsättning
Rf allmänna skatter och utjkylder ; jag åter vågar påstå, att om det uti vårt Fädernesland skulle finnas någon verklig nöd, så kan densamma aldeles icke afhjelpas genom förminskningen af allmänna utlagor.
Första sättet härtill är, efter min tanka, att medborgarne i allmänhet lifvas af ett starkare interesse för den inhemska productionen samt aflägga den smak för lux och öfverflöd, som så allmänt tagit öfverhanden från de högste till den lägste.
Att hindra denna förderfliga smak att vidare fortfara uti vårt kära fädernesland och att om möjligt är aldeles förjaga den för kommande tider, bör efter min öfvertygelse vara hvarje patriotiskt sinnad Riksdagsmans innerliga önskan och ifrigaste bemödande: att Riksens Ständer hos Kongl.
Maj:t göra underdånig hemställan om utfärdandet af en allmän kläd/orordning hvari förbjudes så vidt möjligt är ali förbrukning af sådane varor och effectertsom äro af utländfk tillverkning.
Härigenom skulle vare inländska fabriks- och slöjdeidkare uppmuntras.
I afseende på öfverskriaandet af denna förordnings föreskrifter kunde sådan an - Den 21 Fchruarih svårighet a ga rum, som vore för ändamålet tjenlig och för brottet lämpelig; så att ingen Embetsman, vid förin flen af sin tjenft och ingen Adelsman, titan att förlora sitt Adels skap, kunde bryta emot den, emedan han vore att anse såJ som fiende till sitt fädernesland och på sådan grund hvarken af Konung eller medborgare förtjenade förtroende.
(NB. mannen borde svara för hela sin famille).
Ingen ting kan dessd utom vara mera olämpligt, än att i ett land med det climat, som Sveriges, efterhärma Sö-< derlänningarnes och andra nationers klädsel och dermed åtföljande lux.
Jag vågar hysa den tankan, ja! jag är öfvertygad derom, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, som vid alla tillfällen gifvit de mäst omisskänneliga prof af sann patriotisme och oegennytta, skola vara de första, som ock^ så nu för sitt älskade fäderneslands väl göra någon uppoffring.
De öfrige medstånden skola äfven snart inse nödvändigheten deraf ock lifvade af samma fosterlandskärlek, icke åsidosätta något medel, som tjenar till inedborgar-i nes sällhet och välstånd.
Det som mäst skall upplifva denna ofvan.?
nämnde inhämska production och dermed landets välmåga, är en fri närings och handelsrättighet.
Rättigheten för en fri medborgare; att opåtalt få odla de naturliga anlag Försynen lemnat honom, så vidt de leda till ett ädelt ändamål och äro påkallade af eget behof, är efter min öfvertygelse för helig, att Den 21 Februarii, den längre bör vara inskränkt inom de trånga gränsor som Skråfärjattningarne löreskrifva; utöfningen af denna rättighet står dessutom i ett så nära samband med allmänna välmågan , att jag sannerligen icke kan begripa, huru eh så upplyst nation som den Svenska , icke längesedan sökt deraf draga den gifna fördelen.
Frihet i handel, skall för den handlande medborgsclasseri och för landet i allmänhet, medföra de största fördelar; då en allmän klädförordning bestämde, hvarmed icke allenast hvarje Svensk, borde vara klädd t utan också’ dess boningar vara meublerade, hvarvid^ sorn jag förut haft äran nämna, allt utländskt, så vidt möjligt vore, feorde vid ansvar förbjudas, så torde någon synnerlig förbrukning af dylika varor icke Här komma i fråga.
Handlande
Classen skulle derigenom icke finna någon annan afsättning af dylike varor , än den , som genönri commiésiöDS- och transporthandeln kunde åstädkömriiä.
? , hvarigenom eh icke obetydlig, meri mera redbar förtjenst stadnade i dens händer och derigenom vårt jern och andre väre hos Utländska Mägter begärlige varor skulle för landet bibringa deri största vinst.
Vi undgingo derigenom att underhålla en kostsam kustbevakning och en sådan inängd tullbetjening, som nu, hvilka, enligt hvad allmänna omdömet påstår, icke på det aldra minsta uppfylla ändamålet med deras bestämmelse; tydligaste be.; viset härpå är utan tvifvel det, att mani hvilken stad, ja snart sagt i hvilken vrå af riket som hälst, kan få köpa lurendrägeri - varor af iivad namn det vara må och till öfverflöd j beli Den 21 Februarii, dessa skola aldrig upphöra att hos medborgarne vara begärlige , så lange icke förbruknin* gen deraf är förbjuden.
Huru mycket smaken för sådane saker inrotat sig hos den ringare folkklassen och hos tjenstehjon i allmänhet, har erfarenheten tillräckeligen ädagalagdt.
Hvad sorn också icke ringa härtill bidragit, är Gårdfari, handeln-, jag är sjelf boende i den ort, hvarifrån dessa personer utvandra och kan sålunda intyga icke allenast om den lux sorn råder inom dess egna boningar, utan äfven huru de genom credits lemnande förfört andre dertill.
En sådan handlande
Vestgöthe medför under kina resor vanligen högst litet inhemskt ti 11— Vefkadt gods , hvilket dervid oftare tjenar honom till att dölja det siörre förrådet af utländskt och lurendreijadt, än inbringande af någon påräknad vinst.
Huru mycket hafva icke tjenstehjonslöoerne härigenom blifvit stegrade emot hvad de för 25 år sedan utgjorde och detta endast i följe af denna så allmänt rådande smak för utländsk grannlåt.
Kronans inkomst genom en fri handelsrättighet, skulle, efter min tanke, blifva mycket större än hvad den hittills varit j synnerligast om tull-afgiften för införskrifne varor så nedsattes, att medborgaren, hvarken af behof eller begär till egen vinning, skulle vilja göra någon tullförsnillningo
Näringsfriheten kiinde äfvenledes så InräH ias, att något sjelfsvåld icke deraf uppkommé lill skada för rikets städer och genom antagaria
Den 21 F'elruarii. det af en allmän klädförordning och förbjuden förbrukning af utländska varor, skulle gårdfari-handeln, långt! ifrån att medföra någon skada, fast häldre åstadkomma täflan, i anseende på godheten af inhämske varor och befordrandet af allmän Industrie.
Dessa mina vördsamma framställningar aro, efter min tanka, medlen till landets uppkomst; och jag vågar hysa det säkra hopp, att om detta mitt project blefve bifallit af Rikets Höglofl.
Ständer , skulle ej allenast alla skatter och Kronoutlagor med lätthet utgå, utan också medborgarnes allmänna välstånd deraf Vara en gifven följd.
Det är sann välvilja för mitt kära fädernesland som föranledt de af mig framställde yttranden.
I händelse ifren härföre missledt mig om rätta sättet, så utbeder jag mig derföre, ädle Herrar, Edert öfverseende , under den fasta öfvertygelse, att J alla lika med mig brinna af begär att gå en älskad Konung till mötes, då frågan är om att hjelpa fäderneslandet.
Detta anhåller jag vördsammast får åtföl; ja Friherre Rudbecks memorial i samma ämne, till det Utskott: det blifver remitteradt, äfven, som att det bäfver de öfrige medstånden cornmunicerat.
N:0 l8.
Den 21 Febe uai t c No 1 8.
Herr Treffenberg, Curry Gabriell Korrt före min afresa till detta Riksmöte, korn jag tillfälligtvis att bese Kongl. Maj:ts och Kronans dyrbara Bevärings- Utrednings- oct» Sjukförråder i Götheborg.
Det äfventyrliga läge denna statens betyd, liga egendom fått undföll inig ej, och beslöt jag att till förekommande af en kanske aflägsen, likväl mycket möjlig olycka , andraga detta ärende inför Riksens Stander, med förslag att de genom bidrag af statsmedel pä ett eller annat sätt i tid afvände densamma.
I Jag bör icke trötta Högled.
Riddcrskapet och Adeln med en utförlig framställning af den förödelse jag anser, så väl nämnde förrådshus oell deri befintelige effecter, som i öfrigt de nära intill belägna Artilleriets och Fortjfkations boningshus , verkstäder och miterialbodar, sam-t Götheborgs stads publika hus, såsom Tyska Kyrkan , f. d. Ostindtska Comragniets hus (hvilket jag hört är i fråga att för Statens räkning inköpas) Commendantshuset, Rådhuset, Tyska Präst- och Skolehusen, Sahlgrenska Sjukhuset och Fattigförsöijnings - Inrättningens Barraquö blifva underkastade om eldsvåda yppar sig på det, med ett antal af emellan 20 och 30 större och mindre trädhus bebyggda , så kallade Bil, till Ridd. o. Ad, Pr. 1 Band. 39 61® Den 2i Februarii, Qvarteret lilla Berget, hvilket rundt omkring angränsas af ofvannämnde lägenheter.
I det stället anhåller jag ödmjukast, att mina detailler i ämnet, få såsom bilaga åtfölja denna min motion om bidrag af Statsmedel till inlösande och bortförande, efter med ägarne derom träffadt accord af ofvannämnde trådhus, i händelse Götheborgs Stad och Allmänna Brandförsäkringsverket, skulle vilja hvar för sig , efter en billig uppgjord reparation äfven till ett sådant ändamål sammanskjuta medel för att spara sig en mångdubbel kostnad och förlust, som snart sagt är säker förr eller sednare.
Remiss häraf till StatsUtskottet torde benäget beviljas.
Allegat till den af mig i Högloflige Ridderskapets och Adelns Plenum den 21 Febr. 1S23 väckte motion, om anslag af Statsmedel, till inlösande af de nära vid Götheborgs förråder belägne trädhus, på det så kallade Qvarteret lilla Berget.
Maj:ts och Kronans dyrbara Bevävärings, Utrednings- och Sjukförråder i Götheborg, upptaga 5 etager eller våningar öfver Garnizonskyrkan, som utgör den understa af samma byggnad.
På 40 å 50 stegs afstånd derifrån är det så kallade
Qvarteret lilla Berget Den 21 Felruarii. 6n beläget^ ofver allt tätt bebyggd med trädhus.
Vid ett olycksfall af eldsvåda i denna del af staden, under en händelsevis på samma gång varande sydvestlig storm (hvilken i följd af Götheborgs local, der alltid måste visa sig våldsammast) synes mig* nämnde förråder blifva utsatte för en fullkomlig förödelse.
Icke alle* nast husets höjd gör det mera blottställdt för antändning, utan försvårar, kanske gör omöjligt , att med nödiga brandsegel i erforderlig hast åtkomma och förse det stupande taket derå, och de med ett dylikt arbete sysselsatte, skola dessutom ej länge kunna uthärda mot den qväfvande rök och hetta som gemensamt der angripa dem; hvarföre föga förhoppning kan äga rum, det icke lågorne snart från samma ställe uppgå, hälst, om man tillägger det ofruktsamma i försöket , att medelst sprutning hålla brandseglen tillräckligt fucktade öfver allt.
Bergningen af de i dessa förråder förvarade effVcter anser jag aldrig kunna påräknas, knappast till någon del, sorn i jemförelse med det hela vore värd att nämna.
Ifrån det ögonblick elden fattat takresningen, skall den antända de närmsst belägne persedlar af uppstapplade sängar, linne etc. som upptaga de öfversta våningarne och det med en ogemen hastighet, enär till förekommande af mått- och mai-skador å der äfven i myckenhet liggande ylletyger, säiskilte inrättningar finnas, bestående af skåp, hvilkas sidor utgöras af på trädkarmar spänd buldan, öfverstruken med Den 21 Februarii, beck-olja , hvars bränbara egenskap således skall mycket fortare sprida elden åt alla håll.
Hvad som äfven mycket kommer att lör. svåra bergningen är, att en enda gemensam uppgång blott finnes till dessa förråder, och denne belägen vid den ändan af byggnaden, som ligger närmast det ställe hvarest jag; antagit elden utbrista.
Trängseln för de t dessa många trappor trafiquerande kan lägga ett stort hinder tor ändamålet om förmycket folk. får befattning att på denna väg undanföra hvad räddas kan.
Det är väl sannt, att man genom belintelige fönster och luckor har tillfälle utkasta en stor del, för att sedermera borttransporteras i säkerhet, af utanföre i sådant ändamål placeradt manskap; men härvid bör komma i öfvervägande, att Sjukhus och ötredningspersedlarne äro af egenskap, att de genom eldgnistorne som då genast öfverhölja dem, antändas, åtminstone betydligen skadas; och, att gevären sönderslås och blifva till större delen oreparable genom ett så ovarsamt behandlande, hvartill kommer faran för det nedanföre med borttransportering sysselsatta folket då bajonetter och muskötkolfvar hagla i~ från höjden.
Jag vill äfven förutse, att allt efter som taket å förrådet nedbrinner, tillkommer möjligheten af en vidsträcktare brand, emedan, vid ett redan förutsatt tillfälle af storm alla de i öfversta etagerna liggande sjuk- och utrednings-effecter, trädbråte, linne och ylletyger, Den j t Februarii, »13 deraf upprifva» från sine ställen och föras hvirfvelvis itände och antändande vidt och rundt omkring hela nejden- Kn ögonskenlig fara uppstår då senom detta eldrägn för Tyska kyrkan, f- d Ostindiska Compagniets hus (hvilket jag hört är i fråga blifva allmänna Maga-' rins-inrättningens tillhörighet), Rådhuset, Commenduntshuset, Tyska Präst- och Skolhusen, Sahlgrenska Sjukhuset och Fattigförsörjningsanstaltens Barraque, allt Statens och Götheborgs Stads publika Byggnader, sorn, oberäknadt de närmast vid sjelfva förrådet belägne Artilleriets och Fortificationen» boningshus , verkstäder och materialbodar, Pgga i nära angränsande omkrets al
Qvarteret lilla Berget.
Den bästa dispositionsförmåg» och presence d'esprit hos den vid elden befälhafvande och den yttersta ansträngning af de arbetande, skall blifva förgäfves, då så väl uppmärksamheten, som kraften, måste till äiventyrs delas åt så många särskildte håll, och dertill, med så delade interessen , att rädda hvar lör sig.
Anledning synes således vara att någre mått och steg vidtagas, hvarigenom dessa Förfäder m. m- blifva mindre blottställda för brandskada
Att nybygga lägenheter på en t jeol igare plats vore visserligen det bästa, om ej all möjlig besparing af Statsmedel vore nödig, men då ett sådant företag troligen skulle medföra en alltför stor kostnad och dessutom det mästa af dessa så val som andre grärtslörrådernee effecter, säkert blifva i framtiden för - 6i4 Den 31 Februarii. flyttade till Wanäs, när denna nya anläggning dertill hunnit erforderlig fullbordan, anser jag följande medel vara det lättaste till vinnande af ändamålet, nemligen:
Att, enligt ett med ägarne träffat billigt accord, Staten, Götheborgs Stad och Allmänna Brandförsäkringsverket, efter en uppgjord reparation, i förhållande till den risque, hvardera för det närvarande står, att förlora mer eller mindre vid ett sådant olyckstillfälle jag framställt, kunna inträffa, gemensamt inlösa alla trädhusen på lilla berget för att nedrifvas och bortföras; hvarefter detta qvarter i likhet med hvad för Götheborg förut är stadgadt af tomtägarne, ej fick bebyggas med annat än stenhus.
Om genast behörige upplysningar i ämnet af vederbörande auctoriteter infordras, tror jag att Rikets Ständer kunna i denna sak besluta innan Riksdagens utgång, hvilket är af så mycket större vigt, som ingen åtgärd för detta ändamål sedan på en längre tid kan vara att påräkna; tilläggandes jag min öfvertygelse vara, att det är en, om jag så får säga, vårdslösande besparing att ej offra något för att förekomma mångdubbel förlust.
N:0 19.
Friherre Rehbinder, Johan Fredric; Sedan år 1800 har jag ej bevistat något Den 21 Féhruarii. 6i5 Riksmöte, således ej under vår nu ägande constitution.
Vid de 3:ne
Riksdagar jag förut haft tilli fälle öfvervara, har jag, inseende min egen ofullkomlighet ej någonsin vågat uppträda, för att sjelf inom en sä upplyst samling, som Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, drista framföra de åsigter jag enfalldigt kunnat hafva.
Samma ofullkomlighet vidkännes jag ännu.
Men om ämnets vigt förbjuder mig tystnad, och 6å godt som tvingar mig att för första gången anträda denna bsna; så vågar jag ej allenast utbedja mig, utan äfven vänta Höglofl.
Ridderskapets och Adelns öfverseende godhet med de brister, som nödvändigt skola vidlåda novicen} och i förtröstan härpå ödmjukast framställa mina tankar, öfver det kanske hufvudsakligaste föremålet för våra öfverläggningar, hvilket jag under mitt korta Riksdagsmannakall, som börjades i Plenum den 12 dennes, kunnat inhämta, och lärer vara den allmänna förlägenheten i penningerörelsen, hvilken, ehuru en ej likgiltig nöd, dock ej får förblandas med verklig allmän nöd eller brist på födoämnen, hvilken, prisad vare Försynen, som skänkt oss goda år, aldeles icke kan komma i fråga, och om hvilken, den rapport till Hans Excellence Statsministern ifrån Malmö, hvilken vi nyligen läst i våra tidningar, meddelar en snillrik vederläggning.
En minskning och jämnare fördelning af våra tryckande pålagor, är väl det första sora 6i 6
Den 21 Februarii, faller i ögonen , då man erindrar sig varupriserne vid sista Riksdag, och varupriserna nu, hvilka tor landtman i synnerhet verka så ofördelaktigt: men huru vinna en sådan minskning?
om ej genom betydliga indragningar i staten.
Huruvida dessa aio möjliga, vågar jag ej determinatift bestämma.
Utan att derföre inlåta mig i någon hufvudsaklig granskning, oan de indragningar , som möjligen kunde bidraga tiil någon utlago nas betydliga minskning , hvilket öfverstiger mitt bedöinmande, sorn sedan år lSoo, sysselsatt med mitt lilla enskilta, aldrig utan vid taxeringar deltagit i det allmänna, vidare än hvad hvar och en politisk kannstöpare tillåter sig, vågar jag dock enfaldigt tro att vår stående annee är större än den kunde behöfvas, sedan Nationalbeväringen är på ett så fördelaktigt sätt organiserad; att vår stora flotta, som blott i anseende till construction, torde förtjena detta namn, men sorn i alla fall aldrig k n mäta sig med andra sjöstaters flottor, är öfverflödig då deremot en stor skärgårdsflotta tiil försvarande af våra vidlyftiga kuster är högst nödvändig; och att den skara af i synnerhet civila embetsmän, hvanned landet öfveifiödar, äfven betydligt boule kunna minskas, om K r princip bitr antagit, att hvarje embetsman använder sin hela arbetslörmåga i sitt kall, utan att vilja kasta den af sig på subalterner, hvilka såsom till en stor del utati lön, väl ej betunga staten, men för att kunna existera, dock så mycket mera nödgas höja comtr,issionairs-arivodet för de individuer hvilka ofta till sin olycka äro tvungne att til - Den 21 Februarii. lita rättvisan vid våra högre och lägre embetsverk.
En underdånig hemställning till Kongl. Majit om indragning utåt guld och silfver på de fläste uniformer, hvilken grannlåt så litet tyckes qvadrera med vär nationalfattigdom , skulle, om Kongl. Majit derå täcktes fästa nådig uppmärksamhet, kanske ej vara utan en hälsosam verkan på mindre lönte Subalterner och de lönlöse embetmännens bättre utkomst och således i 6in man rejailiera på det allmänna.
Att närmare detaillera allt detta och mera bestämdt uppgöra möjligheten af hvad jag Iramställt, öfverlemnas i någon skickligare och i dessa ätender mera förfaren än jag.
Men den kännedom jag i min inskränkta krets med undersåtlig och vördnadsfull känsla, kunnat inhämta om vår Nådiga Konungs landsfaderliga hjerta, hvaraf så talande bevis öfver hela Riket spordts, vågar jag tro, att vår Nådige Konung skulle gå sina trogna undersåtare» önskningar tiil mötes, hvilka ned - iagde för Thronen med sanningens oförställda språk, torde sällan, om ej vid ett Riksmöte* ditkomma.