Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror derföre, alt, vid uppgörande af en tulltaxa, bör man framför - D c ii 29 Juli c. th. för nllt hafva för ögonen, att man afser massan af nationen och huru den sysselsät tes, nSrrs cidi leifves.
Jag skulle vara en af dem, soiri för enskild nytta gerna ville obetiugadt biträda det förslag, sorn här blifvit framsläldt i afseende på skydd genom en hög tull för till, men jag kaii icke utan villköl- derpå ingå, ehuiu jag, lika med Frih. Boye, anser, att en allmän hög (lill vöre en betydlig uppmuntran för ullpfoductiönen.
Hallands och Elfsborgs län och, såsom jag tror, äfven norra delen af Skåne; hafva icke annat medel att afbörda sig sina kronoutskylder och anskalFä sina öfriga behof, än alt anlita husslöjden till bearbetande af gröfre eller Jntsk ull; För denna husslöjd är det ett oeftergiflig t villkor att få införa råämnet ullen, som vi tili icke tillfyllest för béhofvet inom landet producera, och i samma strind man lade en allmän tull på ali ull, utan afseende på om den är fin eller grof, skulle man till en del förtrampa de fattiga arhetarné, soiii behöfva den för arbete och nödtorftig utkomst.
Jag tror likväl, att ilian kunde förekomma delta förtryck för husslöjden och ändock uppmuntra lillproductiöncn, om män föreskréf, att endast på den kust, der denna slöjd komitier i fråga, införsel af grof ull uti en erida stad, t. ex. Götheborg eller Halmstad, vore tillåten emot det af Utsk. föreslagna nedsatta tullbelopp, men att på alla andra ställen samum tull bof-de betalas för grof, sorn för fin ull.
Det förslag om byteshandel, söm här nu blifvit ffamlagdt af Hr Anckarsvärd, förekom äfven under den öfverläggning sorn i Norrköping vid sednaste ullmarknad ägde rum, anglde sättet att förhjelpa oss från förlägenheten att ej kritina afsätta vår fina ull.
Utan att närmare yttra mig om företrädet af det ena eller andra förslaget till den fina ullproduetionens upplijelpande, anser jag dock den emot Hr Änfckärsvärds förslag af en värd talare på andra sidan gjorda beskyllning orättvis, deruti att han ansett såsom en möjlighet alt flera gånger framkomma med samma ull, och sålunda lika många gånger erhålla rättighet alt införskrifva lillen motsvarande utländskt kläde.
Ullens förevisande måtte dock icke vara nog.
Det kän väl ingeri föreställa sig en lagstiftning så ofullständig, att den lemnade rum för springande fram och tillbaka i ullcontoret med samma ullparti till vinnande af förökad införselsrätt.
Man måste väl äfven förutsätta den föreskrift, att bevis skulle företes derom, att denna iill verkligen blifvit utförd och förlullad på det ställe, hvarifrån man hemiar det kläde, sorn deremot får införas.
Jag återkommer till det ämne jag från början omnämnde, och hvilket jag för min del anser vara af största vigt på det fältet, der striden skall genom freden afgöras, nemi. fället för verkställigheten af de lagar, sora vi här söka att bringa till den möjligaste fullkomlighet, och utan hvilken verkställighet vi visst göra oss onödigt besvär, vare sig med 10 H. 5i 401 D q 11 39 Juli e. ra. afseende på oss sjelfva eller näringarna.
Det har af någon ledamot blifvit bestridt , att Skånska kustlandet vore latt alt skydda för införsel af förbjudna varor.
Nu bar det likväl af en sakkunnig man, och en man, hvars nit för Svenska näringarna försäkrar oss om allvaret af hans framställning, blifvit påstådt, att delta kustland vore bland de lättaste alt skydda, och jag uppmanar honom derföre alt bestämdare framställa, huru detta skydd skall kunna äga rum, på det att verklig garanti må inträffa.
Det torde icke heller', om Utsk. lika med mig skulle finna, att största angelägenheten af denna fråga verkligen ligger i verkställigheten af sjelfva den författning, som man går att besluta, anses olämpligt, om jag yrkade, att Utsk. i sitt betänk, fästade närmare uppmärksamhet derpå, att näringar ne, som ligga i sin linda, behöfva nästan en moderlig vård af den som skall skydda dem, och se till att de icke förqväfvas, likasom de näringar behöfva ett manligt stöd, som kämpa med verldsbandehr och dett mera utvecklade industrien i andra länder.
Den Gener al-tulldirection, sorn skall skydda dessa näringar, får icke hafva hvarken rast eller- ro, utan måste beständigt vaka öfver ett så vidsträckt lands intresse, som i detta hänseende torde framför många andia, äfven genom sina gränser, vara i behof af en lugn, verksam och för näringarna nitisk styrelse, som af själ och hjerta gillar de gr undsatser, hon skall ställa i verket.
Or af Harmens, Henr.
I slutet af förevar, betänk, har Utsk. föreslagit, att med undvikande af hvad Tull-comiterade i taxan inryckt, tolagen skall i den nya taxan uppföras såsom hittills.
Denna fråga har varit A bane alltsedan 1810 års riksdag.
Efter 1823 har den med mera allvar varit behandlad, och, på sätt Utsk:s betänk, innehåller, har den år i835 blifvit så definitivt afgjord af R.
St., att de ingått till K.
M. med begär an, att en K. propos. i ämnet vid nu innevar. riksdag matte afgifvas, i följd af de underrältalser, som derförinnan kunde inhemtas. K. M. anbefallde då Dess Bef:h:de och Öfverståth.embetet att inkomma med dessa underrättelser till 1836 års slut.
De hunno likväl ej inkomma förrän år 18 38.
Då yttrade Commerce-colkm, att de grunder, hvarefter de inkomna tabellerna voro uppgjorda, icke kunde leda till de upplysningar, som af coll:m ansågos nödiga, hvarföre collrm föreslog K.
M. att på nytt höra vederbörande.
Detta antog K.
M. likasom de nya grunder, som Commerce-collrm tillika föreslog för den nya regleringen; men inom i83g års slut hade intet definitivt utlåt, från Commerce-collrm inkommit.
Utsk. säger uti sitt betänk., att orsaken dertill var, att den sist begärda uppgiften från Öfverståth.embetet ännu den i3 sisth Januari var uteblifven.
Jag hade förmodat att, i anseende till frågans stora vigt och med anledn. af så väl den D c ii 29 Juli e ra. 4o3 frun K.
M. remitterade tulltaxan, som särskilda motioner, hade Ulsk. bort vinlägga sig om att föra saken till något slutligt resultat, i hvilket afseende icke något annat hinder är omförmäldl, än att uppgiften från Öfverståth embetet uteblifvit.
Då nu Utskts betänk, säkerligen blir återremitterad!, anhåller jag, att denna anmärkt), må åtfölja, på det Ulsk. ina tillse, om det icke är möjligt alt komma till något närmare slut i denna sak, som ej allenast är af högsta vigt utan jemväl under 3o års tid varit ifrågasatt.
StalsUtsk. har visserligen kunnat behandla en del af denna fråga gemensamt med inqvarteringsfrågan, men bar uraktlåtit det, i den säkra förmodan, att Bevilln.Utsk. skulle upptaga saken.
Bland de öfriga frågor, som i detta betänk, förekomma, anser jag den föreslagna bestämda tullen för spanmål vara den vigtigaste.
Utan den kan ingen spanmålshandel uppstå, och om en eller annan provins genom den föreslagna tullen skulle blifva lidande eller gå miste om sin vinst, så kunde delta afhjelpas, orri man ville göra ett särskildt stadgande för en viss trakt, nemi. för hamnarna från Helsinborg till och med Westervik; men sorn detta vore något ovanligt och kanske olämpligt, så anser jag, att denna trakt bör göra en uppoffring, om det stora ändamålet så fordrar.
Denna uppoffring kan ej blifva stor, ty fråga lärer ej kunna blifva om mer än 8 h 16 sk. för dessa provinser.
Jag bar af en värd ledamot blifvit särskildt uppmanad att yttra mig i afseende på en skrift, som nyligen utkommit och uti en bifogad tabell uppgifver frakt- och import-kostnaden för spanmål.
Det är uppgifvet alt från hamnarna i Småland exporterades hufvudsakligen trädvaror, oell att fartygen ätervände med barlast.
Detta måste äfven jag intyga, och vid sådant förhållande är det helt naturligt, att de återfrakter, som kunna erhållas, nästan icke kunna beräknas.
Men så göra åtminstone icke de handlande, som jag känner i Calmar.
Denna uppgift synes hafva stort inflytande på deri uppgjorda tabellen, som upptager fraktkostnaden till 34 sk.
Men erfarenheten tyckes bevisa motsatsen, eller att, om man också frånräknar denna frakt, skall inflytandet på saken i det hela blifva obetydligt.
Det har varit nemi. alla obetaget att införa råg för en tull af 2 r;dr btco.
Frakten har naturligtvis icke bort beräknas, och således hade, efter det uppgifna lägsta priset i Greifswald, spanmålen derifrån bort kunna säljas här i Sverge för 6 r:dr 1 5 sk.
Detta har likväl aldrig varit förhållandet.
Mig veterligen har aldrig utländsk spanmål till södra Sverige blifvit införskrifven utom vid yttersta behof, neli då aldrig kunnat erhållas för lägre pris än 9 r:dr 16 sk. b:co.
Jag vet icke hvarigenom delta förhållande uppkommer, men jag har bort uppgifva det, för att fråntaga den förra uppgiften den stora verkan den eljest kunnat föranleda. 4°4 Den ag J u I i e. m.
En annan vigtig näring, som liär funnit ett särdeles skydd, ur ullcultiiren.
Jag fruktar, att man å ena sidan gått för långt, då man begärt, att ullen skulle förbjudas till införsel.
Man måtte då förgätit, alt Sverige behöfver i,aoo,ooo få ull.
Den åsigten kan jag således icke biträda.
Men att näringen behöfver skydd, visar sig allt mer peli mer.
Den har varit i aftynande och aftager år från år.
För att den icke må alldeles förfalla, har man föreslagit en högre införselstull, nemi. 12 sk. b;co pr få.
Om den verkligen skulle komma att utgå, så vore det måhända rätt att antaga denna tull; men jag tror icke att så skulle ske, och äldre tiders erfarenhet lärer styrka , att sådant icke är alt påräkna.
Man har sedermera föreslagit export-praemier, oell ansett dem snarare uppfylla ändamålet; men satsen är så ny, och jag tviflar, att
Ständerne vilja ingå på att afstå några statsmedel för att gynna en särskild näringsgren.
Dessutom förefaller det mig motbjudande att sålunda låta den fattiga folkclassen i Halland, som idkar en husslöjd, hvilken är grundad på införsel af ull, betala dessa p raein ier lill schäfer l iägarne.
Men det har blifvit af några talare föreslagit, att ullproducenten, eller hvilken annan medborgare sorn helst, skulle få utföra Svensk ull, med rättighet att deremot få införa så mycket utländskt kläde, som af den utförda tdlep kunde tillverkas.
Detta tror jag skulle till alla delar uppfylla ullproducentens fordringar, utan att kunn3 skada klädesfabrik kerna.
Jag kan icke se, att det kunde hafva annan verkan på klädesfabrikerna, än att en del af det kläde, som nu lurendrejas', skulle inkomma med laglig tillåtelse; och jag får föreslå, att den tull, som borde erläggas för det kläde, hvilket infördes i utbyte emot ull, måtte bestämmas till 5 proc, af klädets välde.
Af en värd talare har blifvit anmärkt, att det blefve omöjligt controllera, att icke större qvantum kläde inkom, än som motsvarade den utförda ullen.
Mig synes dock denna controll böra blifva så lätt, att den alltid bör kunna iakttagas, såvida man icke med flit vill åsidosätta den, emedan Kronan på de få ställen, der export af ull kommp att äga rum, har så många embetsmän, att det ej kan blifva svårt för dem att efterse, huruvida varan verkligen kommer om hord och blir exporterad.
I afseende på utförseln af tackjern, som också är ett vigtigt ämne, delar jag de åsigter, som af Frih.
Åkerhjelm äro framställda i dess reservation; men här bär i dag förekommit, att en värd talare föreslagit, att tullen på tackjern skulle årligen nedsättas med vissa procent.
Jag vet icke hvartill detta skulle gagna, såvida man ej nödgas antaga, att man vill blifva af med tackjernet inom landet; meri örn man verkligen vill det, samt att en sådan nedsättning i tullen ina äga rum, sä synes mig att den ledamot, sorn gjort detta förslag, ej bort förgäta, att lian sjelf i officiel väg undertecknat en calcul, som visar, att de delar af Riket, hvilka 1} e 11 29 Juli c. m. 4o5 producera tackjern, aro i anseende till detta åliggande så lindi igt beskattade, att deras skatter förhålla sig till skatterna i andra orter såsom 7 3 till ii5, om jag ej missminner rnig.
Staten liar genom denna skattenedsättning förvärfvat sig rättighet att ålägga dessa bergsmän att tillverka tackjern för landets behof', oell om detta åliggande skall upphöra , måste deras rättighet till lägre skatter äfven upphöra, Hr von Hauswolff, Carl Ulrik, uppläste följande:
Delta riksvigtig^ ärende, som rör nationens mest vitala intressen, och naturligtvis upprör de deruti intresserade parterna på det högsta, har af cpmite'er, utskott, af R.
Stjs ledamöter oell af publipileten blifvit så vidlyftigt afhandladt och möjligtvis så fullständigt utredt, att ingenting återstår för mig, annat än alt uppfylla den pligt jag anser inig åligga, att såsom representant ådagalägga min enskilda asjgt, och alt ytterligare söka fasta uppmärksamheten vid några punkter, hvilka synas mig ej hafva blifvit tillräckligen i öfvervägande tagna.
Den ifver, hos oss så ovanliga ifver, som väckts af detta ärende, nästan det enda offentliga mål, som framkallat ptt så lifligt opinionsyttrande, kan ingalunda förvåna mig, som bar bevittnat ännu J i fl igare och kraftigare yttringar angtde denna fråga på andra sidan Atlantiska oceanen; och på denna sidan, del1 den utgjort föremålet för de djupsinnigaste tänkares forskningar och de skarpsinnigaste statsmäns och de mest upplysta statsanctoritelers åtgärder.
1 de förra länderna finnas loenia och egna orsaker till en fortsatt strid, i de Europeiska tyckas åsigterna numera närma sig, och man synes vilja förstå hvarandra; det vöre ett besynnerligt phenomen, 0111 Sverige ensamt ville framställa ett undantag, och ensamt framträda på en bana, änpu ej beträdd af någon annan nation i verjden, i strid med allt hvad den collectiva erfarenheten vitsordar.
Vi måste i sanning blifvit obegripligt visa och rjka.
Denna gång kan man visst ej öfverklaga brist på systcme hos det nu rådande partiet; skada endast att detta undantag skulle basera sig på en abstract och högst dubiös theori och så högst vaga och problematiska rön och uppgifter.
En egen olycka förföljer vårt fädernesland sedan längre tid, att vi med våra försök i administrativt, så väl merkantiliskt sorn ekonomiskt hänseende, komma efter alla andra nationer, sorn omfatta dessa intressen såsom hufvudsakjiga.
Orsaken ligger troligen deri , alt de theorin-, hvarpå de byggas, äfvenledes här begrundas alltför sent, och att undersökningen merendels blir ensidig, och att den ensidighet, sorn råkar blifva mäktig, öfyergår till envishet och pedanteri.
Då en sådan theori redan är discuterad , pröfvad och utdömd i de länder, der man djupast och lifligast uppfattar den, då först kommer turen till oss att Deu 29 Juli e. m. napptagas dermed; men i detta fall frapperar den orimlighet, att vi anmanas göra första steget i praxis, då theorien, hvarpå den stödjer sig, längesedan ar utdömd.
Med minsta kännedom om verkliga förhållanden, inser man lätteligen, att ingenstädes det fria systemet satts i verkställighet, minst på det nu hos oss föreslagna sätt, sorn, i min tanke, helt och hållet åsidosätter Sveriges egna förhållanden.
Jag förklarar således, alt jag anser det för en stor nationel olycka, att Sverige slutligen bekommit en physiocraiisk minislere, som endast stödjer sig på en ensidig theori, och för dess genomdrif'vande ej tvekar sätta i fara den med så mycken uppoffring, arbete, idoghet redan åstadkomna förkofran i vära manufacturer.
Det finnes ingen stat, hvarest manufacturer florera, der de ej kostat dylika ansträngningar, der de ej af styrelsen njutit en långvarig, fortsatt och jemn vård.
Manufactur-industrien är en ömtålig planta, som ovillkorligen fordrar denna fostrande omhägnad, innan den ölvergår till den kraftiga stammen, som skall bära de rikligaste frukter.
Det ur det lättaste i verlden, att genom försummelse eller misstag, genom förhastade och omogna eller äfven fördröjda mesurer förstöra den.
Sveriges historia för förra seklet fram ter derpå det bedrölligaste exempel: äro vi beredda, kunna vi försvara det inför tid och efterverld, att åter beträda samma bana?
Och det endast derföre, att det ligger ett visst intresse om hjertat och ett visst physiocratiskt parti i hjernan, att sätta i verkställighet det s. k. fria systemet, — jag får upprepa det, utan det minsta afseende på Sveriges egendomliga förhållanden, och, som det tyckes, utan behörig kännedom eller öfvervägande af hvad som i enahanda sak blifvit vidgjordt hos andra nationer.
För hvarje opartiskt och sansadt omdöme skall den med så mycken emphase utbasunerade satsen, att köpa der man kan för bästa priset, och sälja der man får det högsta, visa sig i verkligheten outförbar, sjelfförstörande, obillig och till och med i högsta grad löjlig, ty den utgår dock i grund ifrån en fåkunnig visdom.
Man vill narra hela verlden, och narrar slutligen endast sig sjelf.
Fri handel skall naturligtvis vara byggd på reciprocitet.
Hvarest finnes en allmän sådan, och huru skulle den i sjelfva verket kunna finnas?
Orden, jag erkänner det, hafva begagnats af England och med fördel — men också endast såsom sats, en lockmat för andra i handel och industri och ännu mera i praktiskt förstånd underlägsna nationer; likväl ej med det påräknade resultatet, ty ingen stal med insigt och månhet om sin sanna nytta, som ägde stora inhemska intressen att bevara, hvilka bevakades af en förståndig och incorruptibel och nationel ministére, lät narra sig deraf.
Har England någonsin sjelf ingått på fri handel ?
Östersjöhandeln torde just kunna svara på fråga 11.
Och hvad vill fri handel säga Ben 29 Juli e. m. i Englands mun?
Med dess öfvermakt i capital och industri, dess djupa och öfver hela jordklotet sträckta verldshandelssysleme och storartade och singa beräkningar, hvilka ej sky en öfvergående, 0111 äfven slör uppoffring, för hvilken ensamt en mindre stat skulle duka under; hvar kati i fri handel med England någon möjlig reciprocitet finnas?
Frihandel med England hetyder i sjelfva verket dess monopolinni öfver den stat som ingår derpå.
Också är det en allmänt anlagen regel, följd af alla förståndiga Regeringar, och det just i våra dagar, att på allt möjligt sätt försäkra den inhemska industrien om monopolium uti den inhemska marknaden.
Den utländska blir allt mer och mer prekär.
Alt handla annorlunda är och blir don-quixoteri och medför ruin.
Derföre befinna sig England och Frankrike, rörtde ömsesidiga handels- och lullförhållanden, i en så långvarig ömtålig och slug strid; sak samma mellan Belgien och Frankrike, mellan England och Tyska Förbundet m. m. — Sverige ensamt vill, en ny Gustaf II Adolph, NB. i handel, våga högsint uppoffra sig för ide'en af allmän frihet.
Visserligen låter det bra, men äga vi i sjelfva verket då intet alt dervid riskera, och lönar risken mödan, eller äro vi någon stor fara underkastade och dertill drifne af en tvingande, en öfvervägande nöd, och hvilken elfect skulle vi åstadkomma?
Detta tolde tåla att fundera på!
Men har väl Tull-comiteen gjort det?
Har comitcen tagit i behörigt öfvervägande den der systematiska, jenina, fostrande omvårdnad, som ett lands industri ovillkorligen kräfver, en princip, som endast kunde hos nationen ingifva aktning och vinna förtroende till dess förslag?
Har comiteen med statsmannablick genomskådat andra staters beteenden och industrihistoria?
Tycks comite'en med någon tvekan besinnat de möjliga, nej de oundvikliga följderna af dess djerfva förslag?
Vi äro som bäst, och ej utan djup ängslan, sysselsatte med våra fattigförhållanden; går corn i torns förslag igenom, få vi i och med detsamma bereda oss på försörjningen af 1000-tals till arbetslöshet och till uselhet dömda hushåll; ty för dessa finnes ingen annan utväg till lifsuppehälle, än de nu äga; till åkerbruk och brukshandtering duga de ej.
Och, enär vi med berådt mod bereda deras undergång, (ty hvarje sansad mans samvete, han må vara partisk eller opartisk, säger honom ovillkorligt, att ifrågavar. systeme skall leda derhän), åligger oss också den oundvikliga förbindelsen all sörja för dem.
Denna faltigpopulation blefve annars i sanning fruktansvärd, lika fruktansvärd som säkerligen hela nationens röst; ty förr eller sednare måste ögonen öppnas på de mest förblindade, — och då kan möjligen en ministere räkna på ett längre bestånd, som arbetar i handen på Tull-comiteTns olycksaliga förslag.
Ohjelpligt ondt kan den dock dessförinnan åstadkomma.
4o8 Den 29 Juli e, ra.
Lika litel som det tyckes alt Tull-comiteen tagit i öfvervägande de Europeiska förhållandena, lika litet förvägen skulle man tro den frågan vara, om den ens känt de Am<- rikanskai Man skulle kunna tveka, 0111 cömile'én ägt någon kännedom 0111 den namnkunnige flandsburg Meelin", der hufvudsakligen den stora frågad ventilerades och afgjordt^
Som ledde till beskyddet af de inhemska mänrifäetufernä, — en fiåga sorn så länge, förut och sedan, hållit de norra och de södra staterna i strid.
Jag kan ej undgå att harvid alludera på ett yttrande af en vard ledamot i ett annat Ständ, beträffande ifiågavar. salt, enär deri värde ledamålen, såsom grund för sin fördömmeläe af prohibitiv-systernet, anför: ”Man har låtsat vara okunnig örn det histöriska factum, eller att ibland de Stridsfrågör, hvilka isynnerhet hotat upplösa Unionen (NordÄmerikanSka Förenta Staterna) frågan orri eli vidsträckt tullfrihet utgör en bland de vigtigaste, emedan man i de norra staterna* der fnbriksintresset är rådande, med all makt söker tillvägabringa restrictivd lagar, hvaremot de södra staterna, som företrädesvis hylla sig åt landlbruksskötsél och handel, hylla de fria* ie åsiglernä derom.
Jag vågar till och med försäkra, att i Kofra Amerika ingen statsman finnes och knappt någon iridustfi-idkäre, tillhörig någondera delen, sorn icke klart vet att uppfatta och redovisa skälen* så
Väl till dét ena söm det andra.’’
Det är i sanning olyckligt* alt den värde ledamoten uppfattat förhållandet så positivt och peremtorisk!, och alt det verkliga förhållandet på sin väg till honom undergått en så notabel förvandling.
Nödvändigt blir det dock upplysa den varda ledamoten, och kanhända äfven andra, att hvilken statsman och induslri-idkaré sorn helst, så väl inom sorn utom Kofra Amerika, söm pretenderaf den rumsta kännedom om de ifrågävaf. skälen, fullkomligt väl känner, först och främst, att det just äro de norra staterna, som äfo de åkerbruk sid ka nde och handlande, och att dessa tillika äro de, som sträfva efter inhemska manufacturer, och derföre äska rest rict iva lagar; sCdari att de södra staterna äro Colonial-stafer, söm föga idka hvad vi kalla åkerbruk, utan endäst låta sina slefvar odla colöuialartiklar, och föga bry sig 0111 activ handel* manufacturer och åkerbruk.
De vilja i ro och far-niente på stället afyttra sin bomull till de Engelska manufactui isterna eller handlande och af dem förses med sina behof.
Tvertom utgör Norra Amerika det eclatantaste exempel på att åkerbruk och manufacturer trifvas tillsammans i fullkomlig harmoni, — ja, alt hvarest en välförstådd kunskap om ömsesidiga inlressen gör sig gällande, dessas förening är oundgänglig.
Vi äga numera ingen vara, som i oundgänglighet i verldsmarknaden svarar emot bomullen, och vilja vi hafva stekta duf - Don 29 Juli e. ra. dufvor att flyga oss i munnen, såsom de södra coloniplan tÖrerne, så Jära vi snart nog få se, huru långe det kommer att räcka.
Det torde i alla fa 11 i längden falla sig något dyrköptare, än att nu t. ex. betala något mer för kläden, än hvartill de skulle kunna fås utrikes ifrån.
Stater, som velat anlägga fabriks- och industri-näringar, utom hvilka numera också ingen stat kan oafhängigt beslå, hafva alla måst erlägga detta förlag af beskydd och praeroium.
Derföre är det ej sagdt, och jag vet ej hvarifrån den orimliga ideen uppstått, att man sträfvar efter att uppdrifva samhället lill en verklig fabriksstat, eller som den bemälde värde ledamoten äfven yttrat sig: ''förbyta det dertill.”
I sanning, detta går lika mycket för långt i fantasi som knapphändig är uppgiften de facto, att här endast vore fråga om 14,000 menniskors bergning; snarare torde vi få lägga en nolla till.
För att stilla åkerbruksintressets möjliga, och på föregående sätt väckta oro, är det nödvändigt göra detsamma uppmärksamt på skefhelen i de öfverallt kringspridda uppgifterna, och väcka det att mera grundligt taga kännedom om den mer och mer rådande harmonien emellan åkerbruk och manufacturer samt slöjd i de mest välmående stater, såsom, utom det nordliga Norra Amerika, England, Frankrike, Belgien, norra och medlersta Tyskland; och Ryssland sträfvar nu äfven med all makt till samma mål.
— Det synes då såsom endast för Sverige ett nytt andans ljus skulle uppgå.