Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna erinran är af Kollegium bemött med det yttrande att till öfvertygelse om origtigheten af denna tolkning man lagligen endast kan och får komma, om det verkligen bevisas och ådagalägges att flera, af kyrkor egda hemman, än de omförmälda funnos i södra Halland den tid Landeboken upprättades.
Nu är dock af tablån öfver kyrkohemmanen att inhemta, hurusom, oberäknadt det att 29 hemman blifvit af kyrkorna, utan uppgifven tillåtelse af embetsmyndighet, utarrenderade eller eljest disponerade, icke mindre än 19 andra hemman i södra Halland äro, vid uppkomna tvister om jordeganderätten kyrkorna tilldömda, nemligen 9 genom Kongl. Maj:ts, 3 genom Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes och 7 genom Domstols utslag.
Till stöd för den af Kollegium antagna tolkning åberopas äfven särskilda betyg, meddelade af Danske Professorerne Kolderup Rosenvinge och Molbeck samt Geheimearkivarien Knudsen. liih. till R.
St. PM. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 Afd. 2 Rand. 11) Häft. 6 4?
Maj:ts Ndd.
Proportion N:o 100.
I dessa betyg tillkännagifves dock, att någon omfattande granskning af afhandlingens detaljer icke blifvit företagen, och blott i ett bland deni namnes något särskildt om betydelsen af egornas beskrifning i Landeboken, likväl endast så att utgifvarén af betyget under vistelse i Malmö genomgått en del af Landeboken angående Malmöhus län och dervid öfverbevist sig om att «navnlig denne
Bog kun beskritver jorderne, naar disse tillhöre Kirker og Praester,» hvilket han ock funnit bestyrkt al en nyligen funnen Landebok för Selands stift; varande härmed, enligt min uppfattning, icke annat sagdt, än att prester eller kyrkovärdar, som lemnat uppgifter lill Landeboken, velat låta förstå, att med beskrifning å kyrkohemman i nämnde län och stift egor utmärktes, att de afsågo hemmanen tillhöra kyrka eller prest.
Vore den i förenämnda alhandling lemnade och af Kollegium antagna tolkning af Landeboken äfven godkänd af Kongl. Maj:t såsom Kollegium uppgifvit, och beslut af Kongl. Majit endast på en sådan tolkning grundade, så kunde det visserligen förefalla nog mycket vågadt af mig, att häremot göra någon invändning.
Men förhållandet är ej sådant.
Vid granskning af de 14 Kongl. Bref i frågor om eganderätt till kyrkohemman, hvilka af Kollegium blifvit särskildt omförmälda, nemligen ett af den 21 Mars och 13 af den 7 Oktober 1852, befmnes det deremot att i alla dessa mål Kongl. Majit endast helt enkelt förklarat skäl ej vara anfördt till ändring af Kollegii beslut, och att bland de sex af dessa Kollegii utslag, hvilka blifvit gifna efter det Öfver-direktören Falkmans afhandling utkom och röra hemman, som upptagits i Landeboken, endast i två omförmäles, dock i förening med annat skäl, att jorden icke beskrifves i Landeboken.
Skulle nu, genom blotta fastställelse!! af det ena eller andra af dessa Kollegii utslag, ifrågavarande tolkning af Landeboken hafva blifvit godkänd, så borde likaledes hvarje annat till grund för utslagen af Kollegium anfördt skäl anses hafva blifvit af Kongl. Majit giliadt, såsom t. ex. det sorn anförts för beslutet att tilldöma Kronan eganderätten tili hemmanet Lundby, nemligen att detta hemman blifvit genom donationsbref förlänadt till grefskap åt Grefve Axel Lillie; men genom ett obetingadt gillande af detta domskäl, skulle ock Kongl.
Majit anses hafva underkänt den af Kollegium nu framhållna betydelsen af egobeskrifningen i Landeboken, emedan, derest nämnde domskäl tillädes enahanda verkan för hemmanen Nybygge och Lillerödt i Bredareds socken, hvilka genom samma donationsbref blifvit skänkta till Grefve Lillie, den omständighet att dessa hemmans egor blifvit i Landeboken beskrifna, följaktligen måste lemnäs utan betydelse.
I sitt sednaste utlåtande förordar Kollegium, i afseende på hädanefter förekommande tvister om kyrkohemman,- ehvad de äro belägna i södra eller norra Halland, att förklaras må det Landeboken skall ega vitsord samt alltid förstås och tillämpas så, som den af Ofver-direktören Falkman tolkats.
Tvifvelsmål om Landebokens vigtighet egde, euligt Kollegii utsago, icke rum hvarken under Danska tiden eller den närmast derefter följande.
Kort förut är dock af Kollegium, efter Ofver-direktören Falkman, citeradt ett utlåtande af Biskop Vinstrup i Lund, deruti han talar om »Landebogen, som en part osores ministcrii vill giörre tvillactig.» Biskop Vinstrup atled Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition N:o 100. 43 år 1679.
De osores ministerii, som han omtalar, mäste således hafva funnits i lifvet antingen under
Danska tiden eller den närmast derefter följande — Kollegium yttrar vidare, att
Landeboken haft det märkeliga ödet alt i sednare tider blifva betvillad af personer, hos hvilka rakt motsatta åsigter borde vara gällande.
Hvilka dessa personer varit eller äro, uppgifves väl icke; men härvid ledes tanken derpå, att PresteStåndet sjelft, i skrifvelse till Kongl. Maj:t under riksdagen 1840, uttalat det icke sedermera mig veterligen återkallade omdöme, att om Landeboken äfven vore en följd af Kongl, befallning, deraf dock ingalunda följer, att sjelfva förteckningen, enär den saknade vanliga yttre kriterier på sin gällande kraft, — underskrift och erkännande af någon offentlig myndighet, — verkligen eger laglig tillförlitlighet.
Afven Kongl. Majit har den 29 Mars 1825 förklarat, att Lunds Landebok icke kan tilläggas sådant vitsord, att derpå något beslut bör byggas i de fall, dä den från andra sednare trovärdiga handlingar afviker, samt att «om Landeboken än egde fullt vitsord, befinnes dock dess innehåll i förevarande sak (om eganderätt till kyrkohemman) vara mörkt och tvätydigt.»
Detta mörker och denna tvätydighet kunna, enligt mitt omdöme, icke^ genom den af Ofver-direktören Falkman utgifna afhandling anses vara belysta ända till den grad, att icke allenast sjelfva Landeboken, utan ock en tillförene sannolikt icke anad, åtminstone icke offentligen uttalad slutsats om betydelsen af egobeskrifning skulle kunna tillerkännas fullt laga vitsord i fråga om eganderätten till kyrkohemmanen.
Men äfven om eganderätten skulle vara ovilkorligen beroende af egobeskrilningen i Landeboken, förekommer härvid en omständighet, som, derest Landeboken alltid skulle förstås och tillämpas i öfverensstämmelse med den af Ofver-direktören Falkman antagna tolkningen deraf, komme att medföra villrådighet vid behandlingen af tvister om kyrkohemman, nemligen frågan huruvida städselrätten skall anses vara med eganderätten förenad.
Ofver-direktören Falkman har tolkat Landeboken så, att Kronan i allmänhet hade städselrätt till de hemman, hvilka, då Landeboken upprättades, voro Kronans egendom, hvadan ock för hemmanen Blackeberg, Frönige och Stafsinge blifvit i tablån antecknadt, att städselrätten är Kronans.
Nu befinnes det dock att Kammar-kollegium i tre särskilda utslag af den 17 Juni 1850, — således mera än ett år efter det Öfver-direktören Falkmans afhandling från trycket utkom, — angående dessa hemman tillämpat Landeboken i uppenbar strid mot Ofver-direktörens tolkning deraf, ty Kollegium har genom nämnda utslag gillat Kongl. Majits Befallningshafvandes beslut, hvarigenom de kyrkor, till hvilka landgillet utgick, berättigats att öfver merberörda hemman utöfva städselrätt, och uppå underdåniga besvär häröfver har Kongl.
Majit den 7 Oktober 1852 förklarat skäl ej vara anfördt, som kunnat föranleda till ändring af öfverklagade utslagen.
Majit har således icke godkänt, utan, lika med Kammar-kollegium, lemnat utan afseende den i förenämnda afhandling gifna tolkning af Landeboken i denna del.
Af en sådan tolkning skulle ock följa, att kyrkorna obehörigen tillegnat sig den städselrätt, som de i sednare tider utöfvat öfver de hemman, hvartill de på grund af egobeskrifningen ansetts hafva 44 Kongl.
Proposition N:o 100 eganderätt, och att således, efter gällande stadganden i Kongl. Brefven den 22 Maj 1819 och den 26 April 1826, dessa hemman ej kunde räknas bland dem, hvilka, derföre att kyrkorna utöfvat städselrätten utan att hafva densamma sig obehörigen tillegna!, skulle få för kyrkornas räkning utarrenderas.
I betraktande deraf: att i afseende å det betydliga antal kyrkohemman, för hvilka i laga ordning tillkomna bestämmelser om egande- och dispositionsrätten dertill ännu saknas, grunderna för bedömandet, huruvida sådan rätt bör tillkomma Kronan, kyrkorna eller presterskapet, hufvudsakligen måste hemtas ur de i Danska och Svenska arkiven befintliga handlingar från eller närmast efter den tid, då Halland var en Dansk provins, hvilka handlingar, såsom i flera delar ofullständiga, hvarandra motsägande och tillika föranledande till olika begrepp om deri förekommande anteckningars och termers betydelse, icke kunna bibringa full visshet om förhållandet med egande- och städselrätten under nämnda tid; att hvad särskildt Lunds Landebok beträffar, den osäkerhet om rätta förståndet deraf, som innan Öfver-direktören Falkmans afhandling i ämnet från trycket utkom, visat sig hafva egt rum vid pröfningen af tvister om kyrkohemmanens natur, icke lärer kunna anses hafva blifvit så i allo undanröjd att, oafsedt det förhållande att Landeboken hvarken blifvit underskrifven eller undergått granskning af behörig embetsmyndighet, lagligen skulle kunna förordnas att, enligt Kammar-kollegii mening, Landeboken skall egaj vitsord och alltid förstås och tillämpas så, som den af Öfverdirektören Falkman blifvit tolkad; att tvister om eganderätt till de kyrkohemman, hvilka, utan stöd af laga kraftvunnet beslut, blifvit för kyrkors räkning utarrenderade eller annorlunda disponerade, möjligen skulle leda till minskning af den inkomst, som kyrkorna nu från ett eller annat af dessa hemman hafva att påräkna, men deremot icke, hurudan utgång tvisten än erhölle, kunde lända Kronan till någon afsevärd fördel; att osäkerheten i besittningen eller farhågan för ökade afgälder ostridigt måste hos mången åbo eller arrendator verka till mindre benägenhet för odlingar eller andra förbättringar å innehafvande hemman samt att åbo eller arrendator å hemman, som genom laga kraftvunnet beslut blifvit någon kyrka tillerkändt, icke, då den årliga afgälden sättes efter hufvudsakligen enahanda grunder, hvilka nu gälla vid arrendeafgiftens bestämmande, skäligen bör förvägras tillfälle att till den kyrkojord han brukar, förvärfva sig lika rätt, som åbo eller arrendator å kyrkohemman, hvarom tvist ej uppstått; anser jag, i enlighet jemväl med Rikets Ständers, Justitie-kanslerens, Eders Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Hallands län och Biskopens i Göteborgs stift sammanstämmande mening, vidtagandet af åtgärder så väl till förekommande af vidare tvister om Kronans och kyrkornas eganderätt till ifrågavarande kyrkohemman,
som ock till beredande af en på bestämda oföränderliga vilkor tryggad besittningsrätt till dessa hemman vara, både i Statens, kyrkornas samt åboernes och arrendatorernes intresse, af omständigheterna påkalladt.
Beträffande Kongl. Maj.'tt Nåd.
Proposition N:o 100. 45 Beträffande sättet för tillvägabringandet af en sådan reglering, torde, i anseende till giltigheten af de anmärkningar Kammar-kollegium och alla öfriga vederbörande gjort emot hulvudsakliga delar af Rikets Ständers beslut, Eders Kongl.
Majit icke finna skäl att detsamma biträda, utan deremot, i närmare öfverensstämmelse med de grunder för skattelösen, sorn' blifvit dels af Justitie-kansleren, dels af Eders Kongl. Majits
Befallningshafvande i länet och Biskopen i Göteborgs stift framställda, föreslå Rikets Ständer att med Kongl. Majit besluta, som följer i l:o.
Halländska kyrkornas hemman, hvartill ej vidare må för Kronan väckas anspråk på eganderätt, få, så framt kyrkans eganderätt ej kan med köpe- eller donationsbref styrkas och de ej äro anslagna till boställen, stom-, annex- eller mensalhemman, under följande vilkor till skatte lösas, de, å hvilka stadgad åborätt eger rum, al åboen, och de, som äro utarrenderade, af arrendatorn. 2io.
Vilkoren för denna skattelösen äroi a) i stället för erläggandet af skatteköpeskilling åsättes hemmanet en årlig span målsränta, motsvarande efter medelpris under det år, då skattelösen sökes, två femte delar af det från hemmanet utgående årliga landgille (eller fyra procent af det kapital, som uppkommer då landgillet för tio år sammanräknas); b) derjemte skall i den ordning och efter de grunder, som för bestämmande af maximi-arrende finnas stadgade i Kongl. Brefvet den 26 April 1826 och med fästadt afseende å öfriga hemmanet ålagda utskylder, en viss årlig, äfven i spanmål bestämd ränta hemmanet åsättas; c) kyrka eller prest, som ensamt åtnjutit landgille af hemmanet, får ock ensam, jemte landgillet, uppbära de i förestående moment omförmälda räntor, men, der landgillet är deladt emellan flera, åtnjutas räntorna i förhållandet till hvarderas andel i landgillet; d) genom skatteköpet sker icke någon ändring uti de till Staten af hemmanet utgående allmänna skatter, eller i de allmänna besvär hemmanet åligga, eller i de friheter detsamma förut åtnjutit; e) den, som till skattelösen finnes berättigad, eger att, sedan räntorna å hemmanet blifvit bestämda, af Kongl. Majits Befallningshafvande och Biskopen erhålla skattebref å hemmanet, dock att, då utarrenderadt hemman varder skatteköpt, de i arrendekontraktet bestämda vilkor angående afgälder, skola under den återstående arrendetiden förblifva gällande, så framt icke annorlunda varder öfverenskommet. 3:o.
För sålunda skatteköpt hemman skola de nya räntorna, i afseende hvarpå de i Bia. lill R.
Prat. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 19 Hafi. 7 46 Kongl Majts Nåd.
Proposition N:o 100. allmänhet stadgade grunder för räntors utgörande tjena till efterrättelse, införas i Jordaboken under gemensam titel: ranta i följd af skatteköp, och, derest hemmanet varit i Jordeboken upptaget såsom krono, skall detsamma deri omföras till skatte. 4:o.
Intilldess skatteköp skett, förfares med kyrkohemman enligt nu gallande stadganden.
» Härefter uppläste
Departements-chefen ett af honom uppsatt förslag till nådig Proposition i ämnet, och hemställde, att Kongl. Maj:t, med gillande af detta förslag, sådant det finnes detta Protokoll vidfogadt, måtte tillåta, att nådig skrifvelse finge, i enlighet härmed, till Rikets Ständer expedieras.
Departements-chefen föreslagit och hemställt, och hvaruti Stats-Rådets öfriga ledamöter instämde, täcktes Hans Majit Konungen till alla delar gilla och bifalla.
Ex piolocollo C. A. Th.
Ädelgren. i Stockholm, tuyckt hos Sam.
Rumstedt, 1863.
Prog. JY2 101. 1 *\:0 lOl.
Anti. till Exp.-Utsk. den 23 April 1863, kl. 11 f. m.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående anslag lill beredande af arbetsförtjenst för de behöfvande inom Marks härad af Elfsborgs län; Gifven Stockholms Slott den 17 April 1863.
Bland de sju härad inom Elfsborgs län, der väfnadsindustrien sedan längre tid tillbaka utgjort befolkningens hufvudnäring, intages främsta rummet af Marks härad, hvarest, efter det bomullen kommit i allmännare användning, tillverkningen af bomullsväfnader så väsendtligen tilltagit, att denna tillverkning uteslutande sys selsatt omkring en tredjedel of häradets hela befolkning, jemte det alt äfven den öfriga delen af befolkningen från samma näring i mer eller mindre mån bemtat medlen för sin utkomst.
Verkningarne af den genom kriget emellan Norra Amerikas stater uppkomna minskning i tillgången på den för berörda industris ohämmade fortgång nödvändiga råvaran och den bärof föranledda betydliga stegring i bomullens pris, hvilka förhållanden förorsakat en högst väsendtlig inskränkning i tillverkningen af nämnde slags väfnader, hafva på ett kännbart sätt drabbat äfven denna landsorts invånare.
De industriidkare, hvilka hittills varit förläggare för ortens väfvarebefolkning och jemväl under den sednaste tiden, med enskilda uppoffringar, låtit tillverkningen af bomullsväfnader fortgå, för att icke betaga nämnda befolkning dess snart sagdt enda utväg till arbetsförtjenst, se sig dock numera urståndsätta att dermed än vidare fortfara, helst afsättningen af dessa väfnader, oaktadt priset derå icke blifvit höjdt i förhållande till råämnets dyrhet, likväl så förminskats att de hopade lagren icke medgifva näringens fortsatta drifvande i den omfattning, att arbetarne deraf kunna egu full sysselsättning och såmedelst förvärfva en torftig utkomst för sig och de sina.
Den stockning i näringslifvet, som sålunda inom orten uppstått och hvaraf de menliga verkningarne ännu mera ökas Bih. lill B.
Prot. 1862 & 1863. 1 Sami. 1 A/d. 2 Band. 20 Uäft. I 2 Kongl. Maj.is Nåd.
Prop. JY1 101. derigenom, att förlid ne års potatisskörd derstädes var af särdeles svag beskaffenhet, har redan bland den fattigare befolkningen spridt nöd och elände samt ingifver allvarliga farhågor för möjligheten att, utan understöd af allmänna medel, under den närmaste framtiden fylla de nödvändigaste hfnadsbehofven.
Med åberopande af dessa förhållanden hafva Örby, Thorestorps, Surteby, Berghems, Sätila och Seglora pastoratsboer inom Marks härad, genom dertill å allmänna kommunalstämmor utsedde ombud, hvilka i hufvudstaden sig inställt, hos Kongl. Maj: t gjort underdånig framställning om en snar mellankomst från det allmännas sida till lindrande af den talrika, fattiga och arbetslösa befolkningens betiyckla ställning.
Af de till Kongl. Majit ingifna, på husförhörslängderna grundade förteckningar öfver de personer inom ofvannämnda pastorat, som af väfnadsslöjden haft sin hufvudsakliga utkomst, inhemtas, att dessa personers antal uppgår till 10,470, deraf likväl 1,021 personer äro fabriksarbetare, till hvilkas underhåll fabriksegarne äro skyldige att bidraga.
De återstående 9,449 utgöras af inhyseshjon, backstugusittare och utfattige torpare, af hvilka de förstnämnde icke ega någon jord att bruka, hvaremot de sednare väl innehafva sådan, men hvilken, till följd af dess svaga beskaffenhet och innehafvarnes oförmåga att åt jorden gifva behörig vård och skötsel, i allmänhet lemnar blott ringa afkastning, hvadan omförmälda befolkning, derest tillfälle till arbetsförtjenst ej varder för densamma beredt, komme att hemfalla till fattigvården.
Men då fattigvården inom ofvannämnda kommuner, hvilkas hela befolkning uppgår till omkring 28,000 personer, redan lemnar understöd åt 2,453 underhållstagare, samt penningeförlägenheten hos de smärre hemmansbrukarne äfven är ganska stor, så att någon hjelp till de nödlidande icke kan af dem påräknas, skulle det icke blifva för kommunerne möjligt att bära denna ökade fattigvårds omkostnader.
På grund häraf och da det utaf Rikets Ständer till vägförbättringar inom häradet redan anvisade anslag af Sextio Tusen Riksdaler, deraf en betydlig del åtgår till betäckande af expropriationskostnader m. m., icke blefve på långt när tillräckligt alt bereda sysselsättning och arbetsförtjenst åt den behöfvande befolkningen derstädes, hafva ofvanbemälde menighetsombud i underdånighet anhållit, det Kongl. Majit måtte af Rikets
Stan ler äska ett ytterligare anslag af Sextio Tusen Riksdaler utan återbetalnings skyldighet, att fördelas emellan meranämnde pastorat, för att användas till väganläggningar och vägförbättringar, för hvilka planer och kostnadsförslag redan finnas upprättade, jemte andra för kommunerna nyttiga företag, af den beskaffenhet att icke allenast män och qvinnor, utan äfven vuxna barn dervid må kunna erhålla sysselsättning och arbetsförtjenst.
Vid öfvervägande af denna framställning har Kongl. Majit funnit den nödställda belägenhet, hvaruti en stor del af den idoga befolkningen inom Marks härad blifvit utan eget förvållande försatt, vara i hög grad förtjent af behjertande och påkalla det allmännas kraftiga hjelp.
Statens mellankomst för att bispringa Kongl. Majus Nåd.
Prop. M 101. 3 de samhällsmedlemmar, som vid inträffande allmännare missvexter hemsökas af brist och lidande, har redan länge ansetts vara nödig och medelanslag för sädana tillfällen hafva blifvit ställda till Kongl. Maj:ts disposition; men de förhållanden, hvilka nu beröfvat ifrågavarande befolkning dess snart sagdt enda utväg att genom arbete förskaffa sig en tarflig bergning, synas vara af enahanda ömmande beskaffenhet och gifva samma befolkning giltiga anspråk på understöd från det allmännas sida för att skyddas från hunger och elände, helst ett snart öfvergående af omförmälda förhållanden icke ännu synes kunna emotses.
De medel, hvilka för ifrågavarande ändamål erfordras, torde lämpligen kunna anvisas till utgående från den för behöfvandes undsättning i missvextår afsatta fond, hvilken, enligt Rikets Ständers derom aflåtna underdåniga skrifvelse, har en disponibel tillgång af 1,260,699 Riksdaler 23 öre; och vill Kongl. Maj:t alltså härmed föreslå Rikets Ständer att å nämnda fond till Kongl. Maj:ts disposition anvisa ett belopp af Sextio Tusen Riksdaler, att användas till beredande af arbetsförtjenst ät de behöfvande inom Örby, Thorestorps, Surteby, Berghems, Sätila och Seglora pastorat af Marks härad.
Dessa medel, hvaraf en tiondedel eller 6,000 R:dr torde böra få fördelas emellan sådana behöfvande, hvilka i mer eller mindre mån sakna krafter att genom arbete förtjena sitt uppehälle eller användas till inköp af lifsförnödenheter för deras underhåll, synas lämpligast böra ställas under en för ifrågavarande sex pastorat gemensam förvaltning eller Direktion, så sammansatt, att hos densamma kunde förenas kännedom af alla lokala förhållanden med ett upplyst nit och lifligt intresse för medlens användande på ändamålsenligaste sätt och hvilken utan omgång eller tidsutdrägt vore i tillfälle att genast träda i verksamhet..
Maj:t anser denna Direktion böra utgöras af Ordföranderne i kommunalstyrelserne inom pastoraten jemte de af socknarne utsedde särskilde deputerade, åt hvilka det uppdrag blifvit anförtrodt att från orten ingå med den underdåniga framställning, som föranledt Kongl. Maj:ts förevarande Proposition; att Landshöfdingen i länet, när tid och omständigheter medgifva honom i Direktionen tillstädesvara, der skall föra ordet, men att Direktionen inom sig må utse Ordförande alt vid öfriga tillfällen leda öfverläggningarne samt att denna Direktion, i allt der dess medlemmar enhälligt förena sig om anordningar och beslut, må ega att i öfverensstämmelse med ofvan angifna grund och emot redovisningsskyldighet använda de medel, som för ändamålet varda anvisade, men deremot, om stridiga meningar uppslå, vara pligtig att anmäla sådan fråga tili Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, som skall ega att efter sig företeende omständigheter i ämnet besluta.
Under afvaktan af Rikets Ständers beslut i anledning af hvad Kongl. Maj:t sålunda föreslagit, låter Kongl. Maj:t emellertid, på del åtgärder skyndsamt må kunna vidtagas till de behöfvandes bispringande, nu anbefalla Sitt och Rikets Stats-Kontor att lill Kongl. Maj:ts Befallningshafvandes i Elfsborgs län disposition förskottsvis utanordna ett belopp af Tio Tusen Riksdaler.
Prop. J\l 101.
De ärendet rörande handlingar skola tillhandahållas Rikets Ständers Statsutskott; och Kongl. Majtl förblifvcr Rikets Ständer med all Kongl. Nåd och Yn Datum ut supra. CARL. G. Lagerstråle.
Utdrag af Protokollet öfver Civil-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Slats-Rddet å Stockholms Slolt den 17 April 1863.
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Grefve Manderström, Statsråden: Herr Friherre Gripenstedt, Grefve von Platen, Lagerstru'e, Malmsten, Thyselius, Bredberg, Thulstrup och Reuterskiöld.
Vidare föredrog
Departements chefen, Statsrådet Lagerstråle, efter förutgången beredning gemensamt med Chefen för Finans-departementet, Herr Friherre Gripenstedt, en, genom utsedde deputerade från Örby, Thorestorps, Surteby, Berghems, Sätila och Seglora pastorat inom Marks härad af Elfsborgs län, till Kongl. Maj:t ingifven underdånig skrift, med framställning om behofvet af understöd till beredande af arbetsförtjenst för den, i följd af inträffad stockning i väfnadsindustrien, nödställda befolkningen inom nämnda pastorat, i hvilket afseende hufvudsakligen anförts: — — — — — — — — — — — — — — Kongl. Maj.-ts Nåd.
Prop. M 102.
5 Föredragande
Departements-chefen yttrade i underdånighet: »Den nödställda belägenhet, hvaruti en stor del af den idoga befolkningen inom Marks härad — — — — — — — — — — — — Hvad Föredragande
Departements-chefen sålunda i underdånighet anfört och föreslagit, deruti Siats-Rådets öfrige ledamöter instämde, behagade Kongl.
Maj:t till alla delar gilla och bifalla; hvarjemte Kongl. Majit förordnade att, i öfverensstämmelse dermed, nådig Proposition, af den lydelse bilagan Litt.