Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För det andra skulle vid höststämman uppbörd endast komma att ske, af de personella kronontskylderne, hvilka äro allt för obetydliga för att lemna tillräcklig tillgång för ändamålet, serdeles som en icke så ringa del af dessa utskylder äro bevillningsmedel, hvilka äro påräknade för riksg:s-kont:s behof och alltså icke kunna till några löneförskotter få disponeras.
Då härvid många ledamöter hördes ropa på propos. yttrade:
Jag anhåller hos det H.
Ståndet om benägen ursägt, för del jag ännu en gång begärt ordet.
Men j«g tror frågan vara af den vigt att den väl behöfver diskuteras, och man kan ej förebrå mig att jag hittills yttrat något, som icke är på saken, och som icke leder till dess upplysning.
Palmstjerna har vidare föreslagit ”att vederbör:de löningsdirectioner, consistorium eller civil tjensteman eger rätt, att uti landskontoret taga kännedom af den räkenskap, som upptager dess tillfallande löning, och, i fall af befogenhet, deröfver hos K. hellede anföra besvär inom ett år efter räkenskapens inlemnande till landskontoret”.
Häraf vill det synas som åsyftade Frilen att en serskild redogörelse skulle upprättas för ifrågavande löningsmedel, men hvem som skulle upprätta denna redogörelse, huru den skall aflemnas, hvem som skall kontrollera dess rigtighet o. s. v., derom innehåller
Frifens förslag ingenting.
Det synes likväl som innan man öfverflyltar en uppbörd ifrån en uppbördsman till en annan, man borde först någorlunda bestämma huru och pä hvad sätt denna öfverflyttning skall ske, samt huru och på hvad sätt redovisningen skall tillvägabringas.
För öfrigt mine
Hrr får jag erinra derom, att man här söker att förminska kronans säkerhet, hvilken man i stället borde vara mån om att bibehålla.
Pä det sätt som uppbörden nu sker eger kronan ingen risqne för de indelta räntorna, emedan dessa uppbäres af reg:ternes egne uppbördsman för indelningshafvarnes räkning.
Nu vill man öfverflytta denna uppbörd på kronofogdarne, med bibehållande af samma cautionssumma som för dem nu är stadgad, ehuru deras uppbörd blir kanske nära fördubblad.
Kan sådant vara väl betänkt?
Vida bättre vore om Staten så kunde inrätta sina liqvider att den minsta möjliga risqne i afseende på uppbörden derigenom inträffade.
Detta ändamål befrämjar åtminstone icke det här framställda förslag.
Tvertom åsyftas dermed att kasta hela äfveutyret af de indelta räntornes uppbärande på Staten som under sekler derifrån varit befriad.
De öfriga punkterne som Frih:n föreslagit, äro i nära öfverensstämmelse med denna, hvars antaglighet jag nu sökt ådagalägga; och jag afstyrker alltså, för min del, i allo förslaget.
Jag skulle vara mycket benägen att instämma i Hr von Hartmansdorffs åsigt, att saken, eller indel - Den 9 September e. m. 2 21 ningarnes indragning, borde skiljas ifrån sättet, eller indragningens verkställighet.
Öfver saken anser jag det nemi. fullkomligt öfverflödigt att yttra mig, enär densamma vid föreg:de riksdag är af begge Statsmakterna afgjord. K. M. och R.
St. hafva nemi. vid åtskilliga tillfällen förklarat att indelta räntorne skola ingå till statsverket.
Frågan är nu endast derom, huru detta beslut skall verkställas, och huruledes ersättning för dessa indragna indelningar skall meddelas.
Jag vill således icke yttra mig ronde sjelfva saken och de obestridliga fördelar, som ifrägavande reform komme att medföra, äfvensom den obestridliga nödvändigheten att inom en föga aflägsen framtid bringa densamma i verkställighet.
Det sätt, som Frih.
Palmstjerna föreslagit, tillfredsställer visserligen icke mig emedan jag önskat, att förslaget gått något längre; men för att vinna något, och för att åtminstone få K. M:s och R.
St:s ofvan åberopade beslut i någon måtto verkställda, vill också jag accedera till samma förslag.
Emot de föreslagna förändringar är erinradt, att räntegifvare och räntetagare borde deröfver höras.
Den gamla och ända till trötthet upprepade frasen om vederböndes hörande är således nu ånyo framdragen.
Det är samma medel, hvarmed man under denna riksdag oaflåtligen sökt att förekomma eller tillintetgöra hvarje fråga om förväntade reformers genomdrifvande.
Det synes dock som man, åtminstone vid riksdagens snart nog förestående slut, kunde hitta på något nytt operationssätt för undanrödjandet af den nu ifrägavande utaf allmänna rösten påkallade samt redan af K.
M. och representationen beslutade reform.
Hvad beträffar räntegifvarne, så torde jag fä påminna, hurusom tillförene mångfalldiga räntor blifvit till statsverket indragne, utan att skattskyldiges hörande ifrågakommit.
Jag behöfver blott erinra om adelsfanans och jägeristatens numera till invalidhus-fondens och skogsplanteringscassan anvisade indelningar, hvilka för närvande, i afseende på uppbörd och redovisning, behandlas lika med kronans indelta hemmansräntor.
Rörande dessa och andra frågor, an g: de förändringar i dispositions- och uppbördssättet har man förut icke ens ifrågasatt, att räntegifvarne skulle höras.
Deras rätt har ej heller någonsin ansetts förnärmad derigenom, att de, lill följd af Konungs och Ständers beslut, måste till statsverket eller dess uppbördsman antingen leverera sina räntor eller erlägga lösen för dem, i st. f. att hos den enskilde indelningshafvaren dem lösa eller aflemna, helst härigenom räntegifvarnes forsselkostnader upphöra, äfvensom ali uppsägning å räntetagarnes sida.
Vidkommande åter de indelta räntetagarne, så hafva så väl komitcrade, som Frih.
Palmstjerna, uti sina framställda förslag, uttryckligen förutsatt, alt ingen förändring i afseende på nuvar:de tjenstemäns löningsräntor skulle vidtagas utan desse tjenstemäns särskilda medgifvande.
Således är ej blott indeluingshafvarnes hörande utan äfven samtycke till förändringen förklaradt utgöra en conditio sine qva non i fråga om denna förändrings verkställbarhet under deras tjenstetid.
Det är vidare yttradt, att hvarken indelningshafvare eller räntegifvare skulle önska reformen.
De förre hafva, efter hvad allmänt kändt är, i långliga tider klagat öfver den tidsutdrägt, som erfordras innan de kunna få lyfta sina löningsräntor, och öfver det 222 Den 9 September e. m. högst besvärliga, obehagliga och tidsödande bråk som dermed är förenadt.
Räotegifvarne återigen hafva oupphörligen framställt sina anspråk genom sina fullmäglige vid riksdagarne, och den stora mängd motioner, som vid hvarje riksdag väckts om denna frågas afgörande, måtte vara ett lil Ifyllest görande bevis pä det hos rän legifvarne allmänt rådande tänkesättet.
Man har vidare erinrat, att kronan icke skulle erhålla någon fördel igenom räntebidragningen, utan endast ökade göromål för sina tjenstemän, att kronofogdarne härigenom skulle fä en större uppbörd, och att följaktligen ansvarigheten hos dessse personer komine alt blifva vida mer maktpåliggande och kronans äfventyr för förluster mer hotande än för närvande, särdeles både tillfällen till och föremålen för olagliga tillgrepp skulle tillökas.
Dessa befarade följder tror jag deremot alls icke komma att ega rum.
Kronans tjenstemän verkställa nu uppbörden i de flesta fall, de må heta kronofogdar eller regementsskiifvare, och tjenstegöromälen komma icke all ökas, utan Ivertom att betydligen förminskas: ty i st. f. att den allmänna uppbörden nu skall af flera personer samtidigt, inom samma ort verkställas samt på spridda ställen levereras och redovisas, så skulle densammas hela belopp hädanefter inom ett och samma uppbördsdistrict komma att af samma person uppbäras, uti en enda kassa levereras och inför samma embetsmyndighet redovisas.
Möjligheten för kronans uppbördsman alt ådraga sig balancer har i de flesta fall befordrats just derigenom, att desse tjenstemän hafva i sina händer sä många serskilda verks och inrättningars medel, och ali de skola redovisa dessa medel inför flera serskilda anctoriteler eller personer.
Härigenom kunna uppbördsmännen naturligtvis utan att upptäckas, mänga gånger med ett verks medel betacka bristerna i ett annat verks behållningar, så att desamma under en längre tidföljd varda synliga.
Ytterligare har man erinrat om uppsägningsrättens förutsatta fortfarande såsom ett. hinder mot antagandet af Frih.
Jag hade visserligen önskat och hoppats att uppsägningsrälten skulle kunna för framtiden helt och hållet försvinna derigenom, alt den förenkling i skatteväsendet, som komiterade tillstyrkt, blefve af R.
St. antagen; men derest sådant icke skulle ske, anser jag mig böra förklara, att jag icke finner uppsägningsrättens fullkomliga afskaffande utgöra något oeftergiflig! vilkor för indelningarnes indragande till statsverket.
Redan för närvande har statsverket, utom de bibehållna räntor, hvilkas uppsägning nästan aldrig ifrågakommer, alt lill statsregleringsutgifternas bestridande uppbära dels den behållna ränlespanmålen eller afraden och dels den indelta tionde samt rote- och häst-vacance äfvensom arrendespanmålen, hvilken spanmåls värde utgör omkring en million r:dr r:gds.
Om man nu med några hundra tusen r:dr ökar det årliga värdet af den på uppsägning beroende kronouppbörden, så bör sådant väl icke kunna ega något synnerligt inflytande på möjligheten att verkställa och kontrollera samma uppbörd, helst om det förfaringssätt iakltages, som R.
St. redan vid 1830 års riksdag beslöto, eller att den till leverering in natura uppsagda och för del allmänna icke behof - Den 9 September e. m.
223 liga spanmäl försaljes å offentlig auktion, med rättighet för köparen att af ränlegifvaren få den forsslad till det, inora stadgadt afstånd belägna ställe, som han för mottagningen deraf best ära mer.
Hr von Hartmansdorff har, för alt afskräcka ifrån antagandet af förslaget ang:de indelta lönernas upphörande erinrat om det förhållande, sora skall hafva egt runi med landshöfdingelönerne i Christianstads och Malmöhus län; men hvad Hr von Hartmansdorff i delta afseende yttrat, visar just motsatsen af hvad han derigenom ville hafva ådagalagt eller farhågan alt bifalla en sådan förändring, som den nu föreslagna.
Han har nemi. sjelf upplyst, att landshöfdingelönen i Christianstad, då den befunnits vara otillräcklig, blef förhöjd lill ett belopp, som ansågs motsvara behofvel.
Jag är också fullt förvissad, att samma förhållande kommer alt inträffa, i fall alla öfriga nu indelta löner, utbytas mot kontanta löneanslag, ty om dessa sednare framdeles befinnas otillräckliga, komma de otvifvelaktig! alt förhöjas till det belopp, som anses behöflig! för ändamålet, och att sådana förhöjningar lid efter annan beviljas i afseende på kontanta löner har erfarenheten nogsamt vitsordat.
Derföre är det för närvartde just indelta löntagare, som allmännast och med största skäl klaga öfver lönernas otillräcklighet.
Hr Printzensköld har gjort den erinran, att en räntegifvare icke skulle vara nödsakad ali på flere ställen leverera den ränta, som af hans hemman skall utgå, emedan räntelagaren icke vore berättigad att anvisa samma räntegifvare till leverering på flera serskilda ställen.
Detta är visserligen sannt, men samma hemmans grundskatter kunna vara indelade, att af särskilda personer uppbäras, neli detta är hvad tionden beträffar, ofta förhållandet, enär denna merendels är anvisad till annat föremål, än den egentliga heramansräntan.
Nu kunna ju de olika räntetagarne författningsenligt anvisa sin indelta spanmål att föras åt motsatta håll, och derigenom uppkommer naturligtvis del förhållande som Gr.
Sparre uppgifvit.
Hr Printzensköld har vidare emot förslaget erinrat, att det saminas genomdrifvande skulle vara destomera betänkligt och vådligt, som derigenom pretentioner skulle äfvenledes väckas hos frälseränlegifvarne, att deras hemmansräntor också skulle få inlevereras till statsverket.
Jag vet icke af hvad anledn. den värde talaren funnit sig befogad att sammanblanda frågan om frälseräntornas
Innings- och uppbördssätt med det förslag, som för närvartde är under behandling, helst hvarken komiterades betänk., K. Mts nåd. propos., SlatsUtskts utlåt, eller Frih.
Palmsljernas förslag i något hänseende åsyftar dessa räntor.
På samma skäl som Hr Printzensköld nu begagnat, skulle man emot den af K. M. och R.
St. nyligen beslutade förändring i sättet och vilkoren för utarrenderandet af Statens egendomar kunnat erinra, att hvad dervid blifvit stadgadt, såsom bland annat bestämmandet af ett maximi- och minimi-belopp för dessa arrenden, icke bordt föreskrifvas, emedan härigenom möjligtvis alla enskilda, som önskade 224 Den 9 September e. m. få sina egendomar niarrenderade, kunde blifva nödsakade vidtaga enahanda åtgärd.
Wig synes, att man alltid kan och bör vid allmänna ärenders behandling afskilja frågor om Statens ägandeocli dispositionsrätt ifrån dem som röra enskildes rättighet öfver deras lagliga egendom.
Jag anhåller vidare fä upplysa Hr Printzensköld derom, att, enl. 1832 års författningar, åtskilliga lill särskilda verk och inrättningar indelta hemmansräntor numera uppbäras af kronofogdarna, och levereras till ränterierna samt redovisas i sammanhang med allmänna uppbörden.
Likaledes beder jag att få upplysa samme värde talare, att det äfven under nu var:de förhållanden ganska ofta inträffar, att statskont. måste utanordna och öfversända förstärkningar lill landtränterierna, på det att dessa måtte kunna verkställa de utbetalningar som på dem blifvit anvisade.
Alt dylika förstärkningar, om nu ifrågavande förslag antages, för ett eller annat ränteri blifva större än förut, torde väl kunna inträffa; men sådant medför ingen annan påföljd än alt statskont. måste, för nämnde förstärkningars tillhandahållande förr, än eljest varit behöfligt, i riksgiskont. lyfta några hundratusen r:dr af statsbristsumman.
Riksgtskonl. komme visserligen i sådant fall att ett eller annat qvartal tidigare, än hittills, utbetala omförmälde årliga utgiftssumma, hvilket dock föga torde komma att inverka på nämnde verks rörelse och ställning.
Man har under sednare tider alltför mycket klagat öfver riksg:skont:s betryckta ställning, men dessa klagomål grunda sig sannerligen icke på kännedom om verkliga förhållandet.
Till någon upplysning i detta afseende vill jag nu endast åberopa sednaste afgifna förslagsberäkning öfver kont:s tillgångar och skulder, utgörande en bilaga till den berättelse, hvilken efter sista halfårets utgång aflemnades.
Åberopade handling utvisar nemi., alt alla riksg:skonl:s skulder med undantag af endast 28,000 r:dr motsvaras af samma verks tillgångar.
Jag tror icke att ett sådant förhållande mellan skulder och tillgångar är synnerligen beklagansvärd!.
Slutligen anser jag mig, i anledn. af ett utaf Rivon Hartmansdorff begagnadl uttryck, böra förklara att ehuru jag verkligen är lifvad af ett varmt intresse för de förändringar, som åsyfta enkelhet och reda i våll föråldrade beskattnings- och uppbördsväsende, jag likväl ingalunda tror, att det förslag komilerade för tillvägabringandet häraf uppgjordt, kan betraktats såsom ett foster af en förment bokhållare-enthusiasra.
Jag lyckönskar emedlertid Hr von Hartmansdorff lill bildandet af delta nya epithet, fastän jag befarar, att det icke kommer att vinna allmän burskap emedan ordsammanställningen tyckes innefatta hvad man i allmänhet förstår roed contradictio in adjecto.
Jag ber blott att få förklara ett uttryck af mig, som blifvit af mina motståndare myckel häckladi, nemi. alt missbruk å räntetagares sida ägde rum.
Man har sagt, att sådant icke vore tillåtet.
Det är mig icke alldeles obekant hvad 1748 års stadga i detta afseende före - Don 9 September e.
m 225 föiesklifver, men sä väl en af mina motståndare, Hr von Hartmansdorff, som den siste värde talaren, hafva redan upplyst H. o. Ad. derom, att samma räntegifvare, om lian är indelt på flere, kan åläggas att föra räntorna ål olika håll.
Det är nemligen detta, som föranleder lill den olägenhet jag anmärkt.
Det är likväl, mine
Hrr, ett annat missbruk, som jag äfven afsell, nemi. det, all räntelagaren föreskrifver ränlegifvaren att föra räntespanmålen ät flere olika håll.
Säger han nej dertill, så tillställer räntelagaren så, alt räntan kasseras neli den arma ränlegifvaren måste då skaffa bevis och vittnen, och på della sätt tvingas han att antingen betala mera eller också föra räntan dit der räntetagaren behagar.
Detta är en af de olägenheter, som det narrande uppbördssätt! för med sig.
Jag frågar, mine Hrr, är det skäl att bibehålla delta uppbördssätt?
Man måste genom lag söka hämma sådant: institutioner som äro felaktiga och medföra sådana missbruk, hvilka icke genom föreskrifter kunna förekommas, mäste förändras.
Mitt yttrande i della afseende har af Hr von Hartmansdorff blifvit missförslådt.
Jag har ingalunda sagt, att om en domare vore felaktig, så skulle domstolen upphäfvas.
Men om en institution är i sig sjelf så beskaffad alt den medgifver och befordrar missbruk, så måste en sådan institution förändras.
Manbar sagt att saken är af ringa vigt.
Ar del en sak af ringa vigt att förändra ett förhållande, hvaraf inilustriidkaren lider sä hardt och så obilligt?
Om jag lifligt omfattar denna sak, så fruktar jag icke att beskyllas för bokhållarenthusiasm.
Jag äger enlhusiasm för samhällets förnnftsenliga och saglmodiga utveckling.
Jag fruktar ett envist motstånd emot reformer, som påkallas af förnuft och rättvisa.
Jag fruktar att ett för långt drifvet motstånd mot sådana reformer skall medföra faror.
Icke såsom skulle jag någonsin vilja tillstyrka en förändring, som icke vore billig och rättvis, men jag tviflar på alt någon, som känner nuvande förhållande, som känner de prejerier för hvilka räntegifvare äro utsatta, skulle kunna neka alt denna reform är behöflig och billig, och det är af detta skäl hvar och en, som önskar lugn, måste intressera sig för att Ståndet mätte fästa något afseende på ifrågavar:de förslag.
Lika med Ståndets samtlige ledamöter önskar jag frågans snara afgörande.
Jag skall derföre söka att, så litet som möjligt, upptaga Ståndets tid, men måste likväl yttra ett och annat i anledning af de anmärkmr som här blifvit gjorda.
En värd talare har upprepat den anmärkn., som nästan beständigt förekommit, nemi. att vederbör:de icke blifvit hörda.
Hvilka skulle då höras?
Det skulle, säger man, bland annat, vara räntegifvare och äfven räntetagare.
Till stöd för denna mening har blifvit åberopat en R.
St:s skrifvelse vid förra riksdagen, hvarutinnan, efter talarens uppgift, IL St. skulle hafva begärt 9 H. 15 226 Den 9 September e. m. fleras hörande.
Så Sr icke förhållande!, mine Hrr, (y flen skrifvelse, sorn blef af den värde talaren omförmäld, angrck elt annat ämne, nemi. huruvida ränlorna skulle få lösas efter eli medelpris och icke efter markegång.
Icke målte ränlegifvarne behöfva höras deröfver, huruvida Slaten skall uppbära alla de räntor, som för närvar:de äro a »slagne till löntagarne och dermed ersätta beloppet Till dessa.
Delta angar alldeles icke räntegifvare» på annat sätt, såsom förut blifvit anmärkt, än att räntegifvare» lider af det förhållande, som nu eger rum, men deremot skulle vinna fördel af att fä lemtia sin ränta till Staten.
Icke måtte Staten, då det är fråga om att ordna löntagares aflöningssätt, behöfva att höra dessa.
Det kan väl icke dervid vara fråga om någon annan rätt än individens, d. v. s. de nuvande lönlagarnes.
Ett medgifvande af, att eli hörande i detta afseende är behöflig!, innefattas ju också i förslaget, der det tydligen står, alt nuvande innehafvare skall bibehållas vid de räntor, sorn han nu äger, med alldeles samma rätt, sorn lian nu har.
Frågan om den nya ordningen rörer således blott de nya löntagarne, och hvem skall höras om deras aflönande?
Är det icke Regeringen och representationen, som i delta afseende ega beslutanderätten?
Man har anmärkt, att genom det uppbördssätt, som nu är i fråga, skulle kronofogdarne, i följd af större uppbörd, komma i tillfälle att lättare belacka balancer på annat håll.
Denna anniärkn. vore rigtig, om kronofogdarne skulle leverera dessa medel ifrån sig direkt till de löntagande; men delta är icke i fråga, ulan de skola leverera medlen till ränteriet, och således för dem underkastas samma kontroll, som för den öfriga kronouppbörden.
En värd talare har funnit det underligt, att en mängd emhetsmän pä högre platser så mycket intresserat sig för denna reform, och trott sig deraf kunna sluta till andra motiver än de, som blifvit framställda för förslagets antagande.
För min del brokar jag öppet framställa mina moliver, och så tror jag mig äfven hafva gjort bär, dä jag förordat förslaget.
Man behöfver icke eller söka några andra motiver för att understödja ett förslag, som under loppet af 20 år varit föremål för öfverläggningar och hvars syftning aldrig blifvit underkänd af K. M. och R.
Här är anmärkt, att om kronofogdarne skulle redovisa löningsräntorna d. 1 April, så skulle de vara nödsakade att använda andra medel dertill.
Denna anmärkn. besvarade jag nyss, då . jag erinrade, att dessa medel skulle komma att, likasom ali annan uppbörd, inflyta till räuterierna.
Såsom jag uppfattade Frih.
Palmstjernas förslag, innehöll det blott att utbetalningar skulle ifrån ränteriet verkställas till löntagarne till så stor del, som de höstetiden icke fått förskottsvis uppbära.
Den siste värde talaren har förebrått Frih.
Palmstjerna, alt bans förslag skulle i så måtto vara ofullständigt, som det icke är meddeladt huru det skulle förhållas med de räntor, sora äro anslagna lill serskilda kassor.
Det (///kommer väl egentligen Frih.
Palmstjerna att sjelf försvara sig i della afseende, hvilket också är mycket lätt, men eftersom
Den 9 September e. m. 227 jag liar ordet, beder jag alt. få nämna, alt det är den 23 punkten i Utskrs betänk., som omtalar huru det skall förhållas med de ränteanslag, som tillkomma serskilda kassor.
Den nu ifrågavaride punkten afser blott frågan om aflöningsräntor.
I afseende på möjligheten alt kunna utgifva den del af löneanslagen, som Frih.
Palmstjerna har trott böra utbetalas höstetiden, har blifvit anmärkt, att de utskylder för hvilka Ulsk. föreslagit en serskild uppbördsstämma höstetiden, och hvilka då kunde komma att inflyta, vore alltför obetydliga för att kunna belacka ifrågavartde aflöningar.
Jag ber blott att få erinra, att pag.
172 i komiterades betänk. upplyser beloppet af den uppbörd af statsmedel, som skulle inflyta höstetiden, hvaraf visar sig all samma uppbörd skulle utgöra omkring 1,000,000 r:dr och alt de indelta löueanlageu icke mycket öfverstiga beloppet af nämnde uppbörd, äfven i händelse de alla vore förflyttade lill uppbörd af kronofogdarne.
Det är således all anledn. alt Staten af dessa medel skulle kunna bestrida nödiga utbetalningar till löntagarne utan att påräkna bevillningsmedlen, hvilka skola ingå till riksdiskont, och i stadgad ordning ifrån riksg-.skont. lill statsverket aflemnas.
Just nyssnämnde tillgång har jag förut påpekat, såsom beredande en utväg att kunna göra utbetalning, icke blott, såsom Frih.
Palmstjerna framställt, vid höstetiden för ett halft år och sedermera qvartalsvis det återstående beloppet, utan jag bar trott det vara möjligt alt på detta sätt, under loppet af kalenderåret, utbetala dessa löneersältningar på enahanda sätt, som förhållandet är med de kontanta lönerna.
Jag har förut förklarat, att jag, för att icke splittra åsigterna, ej velat yrka bifall till Utsk:s betänk., utan nöjde mig med medgifvandet att Frih.
Palmsljernas förslag måtte blifva antaget.
Jag anser mig likväl, då frågan om lönernas utbetalning qvartalsvis, är af stor fördel för löntagaren, så att den kan fullt ut motsvara de möjliga olägenheter, sora man i annat afseende skulle kunna befara, böra hälla denna utväg öppen.
Jag hemställer således, att Frih.
Palmstjerna ville medgifva att till hans förslag må läggas orden : ”ankommande på K.
M. att låta ifrågavar:de löneanslag och ersättning under det år, för hvilket desamma beräknas, på lika sätt som kontanta löner, qvartalsvis utbetalas.
” Men om Frih:n skulle anse eli sådant tillägg olämpligt sedan discussionen så länge hvälft sig omkring Frih:ns förslag, så hemställer jag, alt, för den händelsen Frih.
Palmstjernas skulle vid en blifvande votering, varda antaget, serskildt måtte få afgöras huruvida icke nu ifrägavande tillägg om utbetalning qvartalsvis af lönerne, kunde af Ståndet antagas.