Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man påstår visserligen att Bankens solidité icke bör kunna ifrågasättas, så vida de uti Instruktionen föreskrifne åtgärder af sedelindragning och samtidig förminskning af dess utlåningsrörelse vidtagas för det fall att metalliska kassan skulle förminskas och t. ex. nedgå lill 2| mill. silfver, så att Banko-styrelsen föresåg sig blifva nödsakad att inställa silfver-utvexlingen och att i sådan händelse Bankens grundfond skulle utgöra dess behällne kapilal-öfverskott; detta påstående låter i theoden väl försvara sig, men kan enl. min öfvertygelse till sin yttersta konseqvens omöjligen tillämpas, emedan ett sådant strypsystem skulle förorsaka stor nöd i landet och oberäkneliga förluster för så väl Banken som enskilde genom gäldenärers obestånd och oförmåga att upfylla ingångne förbindelser.
En efter min mening väsendtlig omständighet, som icke bör förbises är: att af de utländske lån, som Hypotheks-föreningarne uptagit, hvars belopp jag ej tillförlitligt känner, men sannolikt utgör omkring 16 mill. b:co, har med undanlag af är 1847 icke något silfver inkommit, utan hafva desamme blifvit genom afgifne vexlar indragne och desse belopp jemte de ur Banken uttagne 3^ mill. silfver, efter afdrag af hvad för skillings-sedlar afgått, blifvit använd lill salderande af skillnaden emellan export och import.
Att detta förhållande till en del härleder sig från den ofördelaktige handels-konjunkturen sedan år 1848, är ostridigt, men har äfven till en del sin orsak uti en för långt och öfver behofvet utsträckt import.
Enär inga mera gynnande utsigter i detta afseende för det närvar, visa sig, synes del uppenbart, att enahanda förhållanden, åtminstone för den närmaste framtiden, komma att fortfara och en ytterligare stark påkänning å Bankens metalliska kassa att ega rum.
Till följd af hvad jag nu haft äran anföra, anser jag det af BankoUtskrs finans- och kansli-afd. tillstyrkte aflemnande af 500,000 r:dr b:co årligen vid slutet af hvardera åren 1851, 1852 och 1853 från Banken i och för Statens allmänna behof vara det högsta, som med bibehållande af dess förmåga att uprätthållä myntvärdet, kan derifrån afsöndras och anhåller vördsamt om återremiss af betänk.
Jag har biträdt Hr Mannerskantz reservation, och anhåller endast att nu få tillägga några ord.
Fleetwood upläsle härefter följande:
Ehuru det icke direkt inverkar på resultatet har motiveringen delvis blifvit förflyttad från sin rätta grund derigenom, ali i st. f. alt bestämma huru mycket Banken behöfver till sin konsolidering, har man äfven ingått i en undersökning om den summa, som Statsverket behöfver.
Detta bebof antages ad libitum, efter hvars och ens upfattning, — och Bankens behof kommer först i andra rummet.
Del är en temligen lätt sak att påstå det Statsverket kan undvara, hvaremot det torde blifva svårt bevisa, att Banken behöfver.
Banken har nemi. från 4 till 10 mill. förökat sin grundfond, hvarigenom den under iakttagande af öfrige föreskrifter, torde vara den solidaste af alla nu existerande Banker, med undantag af våra Privat-banker, 430 Den 15 Mars f. m. som, genom hypotheker reverser och solidarisk ansvarighet hafva äfven dubbel säkerhet för sina skulder.
Emedlertid har Banken, utöfver sina valutor, jemväl R.
St:s garantie, hvilket ej bör innefatta så ringa.
Men den tillfälliga minskningen af metallisk valluta anses nu böra föranleda till ytterligare konsolidering.
Härledde den sig från öfverdrifven sedel-emission, så vore sedelindragning visserligen den rättaste åtgärden, men då så ej är, är åtgärdens nytta mycket tvifvelaktig, såväl i afseende på sältet som tiden.
Jag anser det nemi. lämpligare och mindre kännbart för landet, om Banko-fullmäglige, med den rätt de ega, minska utlåningen, ifall af behof, som är ovisst, och af ingen kan förutses.
I afseende på tiden förefaller mig den alldeles olämplig, ty det vore ungefär som att vilja uplägga magasiner under ett missväxtår.
Bättre vore det då att reservera under den goda tiden, som på sätt och vis äfven skett genom inköpande af obligationer, för den influtna Banko-vinsten.
Härigenom är äfven den rubbning i sedelstocken förekommen, sora skulle upkomma derigenom, att hela vinsten emellan riksdagarne först skrinlädes och sedan utlemnades på tredjedelar.
Åtskilliga beräkningar öfver Bankens ställning hafva blifvit gjorda, som visa ett mer eller mindre fördelaktigt förhållande.
Man har dock härvid icke nog tagit i betraktande, att deposita och obegagnade lånefonder variera emellan 8 ä 5 mill., som minst, — såsom hufvudsakligen tillhöriga Staten — ligga orörda i Banken, hvarjemte man alldeles icke uptagit förkomna sedlar, som förmodas upgä till en half million.
Af stor vigt är jemväl landels utsträckning, som betydligt minskar silfvrets anlitande, hvartill kommer nationens vana att begagna sedlar.
En af Frankrikes större bankirer, född Svensk, har yttrat, att i denna vana ligger ”ett oberäkneligt kapital”.
Man experimenterar nu med alt afvänja nationen härifrån, som kanske kommer alt lyckas, men deraf följer icke att man kan vänja silfret vid att qvarstadna, hvilket hvarken beror på småsedlarnes bannlysning eller större eller mindre sedelindragningar, utan på näringarnes tillstånd och deras förmåga att saldera importen.
Dessa näringar, som hufvudsakligen tillskjutit vinsten, borde efter min förmening i första hand ihågkommas vid den utdelning, rom verkställes af R.
St. pä Statens eller rättare nationens vägnar.
Men då Statsbehofven, efter gällande beslut, först måste fyllas, är del fara värdt att näringarne blefve lottlösa om summan inskränkcs till 700,000 r:dr årligen.
Det är på grund häraf, som jag föreslår att hela bankovinsten, med undantag af någon mindre summa, till betäckande af förlusten på lånerörelsen, må till Statsverket aflemnas.
Jag anhåller att Hr Mannerskantz's reservation mätte blifva upläst, och anhåller att derefter åter få ordet.
Sedan till följd häraf den af Hr Mannerskantz vid Utsk:s mern. fogade reservation blifvit upläst, anförde Gr.
Klingspor skriftligen:
Penninge-rörelsen utöfvade alltid ett stort inflytande på nationens moraliska industriella och politiska tillstånd, en inflytelse, som stegrades i den mån fordna enkla förhållanden ersattes med mera Den 15 Mars f. m. 431 invecklade, och som under närvar, tider gått ända derhän, att frågan om krig och fred beror af penningeraännens beslut.
Med ett ordnadt penninge-väsende följde vanligen inre hägn, säkerhet och belåtenhet, och sednare tiders politiska kriser hafva nästan utan undantag upkommit af financiella orsaker.
Ett lands sunda flnanciella tillstånd står dock icke i något bestämdt arithmeliskt förhållande till dess skuldsältningssiffra; det är nemi. med nationen som med den enskilte, att allt hufvudsakligen beror huru man förstår sköta sina affärer.
Vid bedömmandet af ett lands financiella tillstånd blifver det således en underordnad fråga om landet är skuldsatt eller icke, äfvensom om skuldsättnings-summan är mindre eller större, då för omdömet i detta afseende kännedomen om landets produktiva krafter och nationalförmögenheten är vida mera bevisande och uplysande.
Intet land har en till siffran större statsskuld än England och pä samma gång bättre ordnade financer.
Den enskilta hushållningen ligger alltid närmare till hands och kunna deraf exempel framvisas och slutföljder dragas, som äro uplysande och bevisande äfven för den allmänna hushållningen.
Tvenne personer hafva t. ex. hvardera genom al f kommit i besittning af en egendom om 100,000 ndrs b:cos värde, med en beräknad årlig inkomst af 5000 r:dr b:co, den ena ledd af försigtighetens föreskrifter vågar ingenting äfventyra, han skuldsätter sig således icke, men stadnar vid samma inkomst, den andra äter, som inser att han, genom att nedlägga penningar på sin egendom, kan öka sin inkomst, skuldsätter sig med t. ex. 50,000 r:dr b:co, men har genom detta förskott lyckats upbringa sin inkomst inkomst till 10.000 r:dr b:co, och således ökat sin kapitalförmögenhet med 100,000 r:dr b:co; den förra är skuldfri, den sednare skuldsatt men delta oaktadt i en förmånligare financiel ställning.
England t. ex. började först under Wilhelm den 3;dje att i någon betydligare mån skuldsätta sig.
Denna skuldsättning, till siffran så obetydlig i jemförelse med siffran af nuvar.
Statsskuld, var dock då för tiden vida mera tryckande, med afseende på landets låga industriella ståndpunkt, och, fastän Statsskulden sedan stigit i en så ofantlig progression, bär England nu den större skulden lättare än den mindre under Wilhelm den 3:dje, emedan landets produktiva krafter stigit i ännu större progression än Statsskulden.
Om Frankrike med större svårighet bär sin Statsskuld, spelar siffran dervid icke den hufvudsakligaste rolen, bördan af Statsskulden kännes der mera tryckande derföre att landets produktiva krafter icke hållit jemna steg med skuldsättningen, och orsaken härtill träffas i nationens trångbröstade och ensidiga Statsekonomiska grundsatser, då hvarje handtering söker skydda sig med undantagslagar, och således, för bibehållandet af ett sådant förhållande, lemnar hvarandra ömsesidigt understöd och motsätter sig hvarje reform, som kunde göra undantag för den prohibitiva regeln och riktningen.
Afven Sverige i sin afskiljda vrå har icke stått stilla i sin industriella utveckling, och är det för den upmärksamma betraktaren en stor tillfredsställelse, att se hvilken lyftning så väl statsmanna som landtmanna-industrien tagit under sednaste decennium, en lyftning, som visat sig vara samtidig med en större penninge-tillgång, och 432 Den 15 Mars f. m. sorn i icke ringa män ökat den allmänna national-rikedomen.
Ett lands kapital-formögenhet består nemi. icke uteslutande af de metalliska valutorna och dess represenlativer, hvilka alltid utgöra en obetydlighet i jemförelse med alla andra värden.
Till kapitalerna höra alla de produkter af menniskans verksamhet, alla de värden, sorn dels direkte dels indirekte äro inkomslgifvande, eller ega förmåga att framalstra nya rikedomar, dit höra således byggnader, inventarier, förlager, odlingar, kreatur m. m., och att Sverige i detta afseende förkofrat sig lärer väl ingen kunna bestrida.
Endast jordfastigheter har under loppet af 2:ne decennier stigit med ungefär 100 proc., och de dervid fästade inventarier i samma proportion, och skulle man nu äfven derifrån afräkna den större skuldsättningen, som dessutom med de ökade inkomsterna småningom amorteras, återstår dock ett ganska vackert öfverskott national-förmögenheten till favör.
Husvärdena i städerna hafva ock, fastän i mindre proportion än fastigheterne på landet, betydligt stigit, och hyrorne i bredd dermed, hvilket förhållande vid bedömandet al städernas ekonomiska ståndpunkt i allmänhet anses som en pålitlig värdemätare.
Fabrikernas ökade antal med en i ännu större progression ökad verksamhet, det ökade antal personer handeln och näringarne sysselsätta med en i hvarje serskilt branche, ökad verksamhet, utvisa att statsmanna-industrien till sin förkofran ingalunda står efter landtmanna-industrien; dessa båda industrigrenars beslämmelse är dessutom icke som man fordom föreställde sig att lefva i ett ouphörligt kif med hvarandra, långt ifrån att hafva afskiljda, hafva de gemensamma intressen, de vältrifvas och vantrifvas samtidigt, landlmanna-indostriens öfverskott till upköp af statsmanna-industriens produkter, och slatsmanna-industriens öfverskott till upköp af landtmanna-industriens produkter, och ju större öfverskotta är, desto mera upmuntras och upblomstra de båda industri-grenarne.
När ett förhållande redan är godt och lofvande och när man känner huru del blifvit, som nu är, bör man skäligen önska ett fortfarande af de vilkor, under skydd hvaraf ett så förmånligt förhållande upstålt.
Den Svenska industrien, fastän framtidslofvande, befinner sig dock i sitt förste ulvecklings-stadium, den är en späd planta, som fordrar en öm omvårdnad, och hvars upspirande lill en frodigare vext kan förhindras genom financiella misstag.
En stor vigt ligger således på R.
St:s beslut i bankofrågorna.
Opinionerna i detta afseende äro mycket söndrade, striden dem emellan i R.
St:s BankoUtsk. redan börjad och der afslutad på ett sätt, hvarmed de politiska striderna vanligen biläggas nemi. genom en kompromiss mellan de olika åsigterna, hvaraf upkommit ett beslut, som icke utgått från någon bestämdare öfvertygelse eller grundsats, icke sliter någon fråga, utan endast banar väg för nya strider.
Häraf följer det egendomliga förhållande, att Ståndens diskussioner måste hvälfva sig icke kring betänkandet, der motiver och konklusioner stå i strid med hvarandra och der man icke ens får ledningen af en fullständigare utredning af Bankens tillstånd, hvilken uplysning på annan väg måst inhemlas, utan kring reservanternas yttranden, och får jag för min del tillkännagifva, hvad som redan synes af ingressen, att Den 15 Mars f. m.
433 att jag till utgångspunkt tagit Hr Mannerskantz förtjenstfulla reservation, och endast vidare söker utveckla de dneri uttryckta åsigter»
De öfriga reservanterne, med undantag af Hr Akerman, sorn delar Hr Mannerskantz åsigter, visa sig serdeles bekymrade öfver Bankens ställning och den minskade metalliska fonden.
Deras ingångsspråk är behofvet af Bankens konsolidering, men om nu ställningen skulle påfordra något omedelbart åtgörande i detta afseende, om de stora vådor, vissa af reservanterne i sin upskrämda inbillning förmenat sig skåda, verkligen förefmnas, må man med skäl förundra sig öfver, att de föreslagna korrekliverna dermed stå i den mest svärande kontrast.
Första frågan är om Bankens ställning är betänklig, den andra åter huru den skall förbättras.
Hvar och en, som mera lugnt betraktar förhållandet, tycker sig här endast se en af de vanliga fluktuationer, hvilka alla banker, äfven de bäst och solidast inrättade, äro underkastade, och hvilka på naturlig väg upkomma och på naturlig väg försvinna.
Det är med de financiella fluktuationerna, som med de politiska, de gå i en slags ouphörlig kretsgång, der aktion nästan ouphörligt följes af reaktion.
När behörigt afseende fästes på en mängd olika förhållanden, som upkomma af en på olika sätt bedrifven lånerörelse, kunna åtskilliga jemförelsepunkter från den Engelska bankens historia hemtas, som äro uplysande äfven med afseende på den Svenska Statsbanken.
Då myntenheten från r:dr b:co förvandlas till pund sterling började den Engelska Statsbanken, efter sednaste större reorganisation, med ungefär samina grundfond och samma proportion af metalliska valutor mot utelöpande sedelstock, som den Svenska Statsbanken.
Hvarken Bankens uplysta styresmän eller allmänheten fästade sig dock vid ett ängsligt bibehållande af en viss orubbadt bibehållen proportion mellan den metalliska fonden och sedelmassan.
Den Engelska banken, fastän till sitt ursprung ett enskildt bolag, som mot vissa förmåner åtagit sig vissa förpliktelser lill Staten, ansåg sig dock aldrig sorn en frän landets kollektiva intressen isolerad inrättning.
Dä näringarne voro tryckta, dä förlägenheten var stor, ökade den Engelska banken icke densamma medelst sina åtgärder, långt ifrån att då tillgripa ett strypnings-system, utvidgade den sin lånerörelse, och vid en af dessa större handelskriser, hvarföre
England just i följd af sin stora industrirörelse, mer än något annat land, är utsatt, var dess metalliska fond förminskad till under 2 mill. med en utelöpande sedelmassa af omkring 40 mill. pund sterling.
Det är nemi. icke i den onda utan i den goda liden, som den Engelska banken verkställer sin metalliska konsolidering, den afvaktade således vanligen tidpunkten då penningar funnos till öfverflöd utöfver handels och näringarnes behof.
Vid sådana tillfällen indrogos sedlarm; och användes till inköp af metalliska valutor; och så bör hvarje bank operera, som icke på samma gång vill skada sig sjelf och allmänheten.
Utsträckningen och säkerheten af en banklånerörelse beror på industriens mera eller mindre blomstrande skick, emedan detta förhållande, der lånen uptagas till produktiva ändamål, inverkar så väl på behofven af lån som på förmågan att infria desamma: det ligger 4 H. 28 434 Den 15 Mars f. m. således i hvarje banks verkliga intresse, att såvidt den icke dermed blottställer sin egen säkerhet, eller beröfvar sig förmågan att uppehålla myntvärdet, der detta utgör en af bankens åliggande, att dels söka förhindra upkomsten af några handelskriser, och dels när de icke kunnat förekommas, sä vidt möjligt är, lindra vådorna och olägenheterna deraf.
När man efter den sidoblick, som här blifvit kastad på den Engelska Statsbanken och dess operationssält, tager under skärskådande den Svenska Statsbankens ställning, visar den sig ingalunda orogifvande, och den Svenska Statsbankens liksom Engelska Statsbankens historia utvisar, att man så litet som möjligt är, bör vidtaga några konstlade åtgärder, utan med temlig trygghet kan öfverlemna saken åt penningens egen instinkt.
Silfret strömmar ut, när det finnér sin uträkning dervid och strömmar åter in af samma orsaker, och det sednare förhållandet följer det förra i ett nästan omedelbart fotspår.
När penningen blir sällsynt till den grad att alla industrigrenar derigenom blifva lidande, förminskas förmågan att köpa, de utländska varuartiklarne afsättas till ett mindre antal, förhållandet mellan import och export jernnäs, kursen förbättras och silfret börjar åter alt gå in.
Om ock det
Kaliforniska guldet icke utöfvat all den inverkan på de ädla metallernas värde man förmodade, har det dock i någon mån inverkat derpå, och bör således detta förhållande åtminstone icke försvåra de ädla metallernas återvändande lill Svenska Statsbanken.
1844 var den metalliska fonden ännu svagare än den f. n. är, den hade då nedgått till omkring 2,900,000 r:dr specie; utan vidtagandet af några serskilta åtgärder å bankens sida, endast på naturlig väg genom gynsamma handels-och fraktkonjunklurer förbättrades förhållandet till den grad, alt den metalliska fonden 1847 hade upstigit till öfver 8 mill. rdr specie, hvartill de utlänska lånen under tiden endast bidragit med något öfver 1 mill.
Den metalliska fondens närvar, förminskning är åter en produkt af 1848 års revolutionära tilldragelser, och den fördämning den industriella rörelsen med anledn. deraf undergick i alla länder, och således en följd af så utomordentliga omständigheter, att sådana icke återkomma tvenne gånger under tidehvarfvet, och hvilka således icke böra tagas lill värdemätare vid bedömandet af den Svenska Statsbankens tillstånd.
Skulle äfven några slutsatser deraf dragas, äro de mera lugnande än orogifvande.
De stora politiska brytningarne äro alltför ansträngande att ofta förnyas, serdeles då de dermed afsedda ändamål förfelas.
Afven i det förändringslystna Frankrike ser man revolutionerna först återkomma efter mellanskof af 20 till 30 år.
Så vidt, som önskligt vore, reaktionerna förstå iakttaga någon måtta, bör handel och industri under en längre tid kunna påräkna det lugn och den säkerhet, de behöfva för sitt utvecklande och upblomstrande.
Med afseende på silfrels benägenhet att lemna den Svenska Statsbanken, har dessutom redan en förbättring egt rum, silfver-uttagningen, som var störst 1848 minskades hvarje af de derpå följande åren och utgjorde 1850 endast omkring 700,000 r:dr specie.
Om man nu ställer sig på de reservanters ståndpunkt, som misströsta om Bankens förmåga att uppehålla myntvärdet, må man Den lä J1 a r s f. m. 435 med skäl förundra sig öfver att de ieke fullständigare redogjort för sättet, huru den metalliska fondens förstärkande skulle åstadkommas, utan endast i sväfvande ordalag talat om nödvändigheten att i och för delta ändamål reservera en del af bankovinsten.
Hvar och en inser dock alt om vådorna vore så stora, som reservanterna förespegla, en reservering af så väl halfva som hela bankovinsten endast är ett palliativ.
Om nu hela bankovinsten reserveras till den metalliska fondens förstärkande, skulle man dermed under de Irenne nästföljande åren kunna verkställa ett silfver-upköp af omkring 350 r:dr species ärligen, och dermed uträttas ingenting liufvudsakligt om de då dåliga konjukturerna fortfara, emedan under sådana förhållanden silfver årligen uttages med flera mill. r:dr specie.
Man kan dessutom icke under dåliga vexelkonjunkturer operera med silfverupköp, emedan sådant är utan ändamål, och ingen förståndig bankstyrelse lärer väl upköpa silfver för det nöjet att genast se det äler strömma ut, då dermed intet uträttas än att ådraga Hanken förluster, som oundvikligen upkomma, dä hanken t. ex. ena dagen upköper sitt silfver efter 130 sk.-s kin s, och andra nödgas utvexla det mot 128 sk. kurs.
Huru man än må betrakta bankens ställning bör man inse, att ingenting liufvudsakligt i delta afsende kan åstadkommas förrän kursförhållandena förbättras, så framt man icke vill uplägga bankovinsten på hyllan, eller med andra ord vidtaga en slrypningsåtgärd, som dock är föga rådlig under en tid af knapp penningelillgäng och allmän förlägenhet, då ett beträdande af denna bana skulle göra alla kursförhållandenas förbättring omöjlig.
Det ligger i Bankoslyrelsens makt alt vidtaga strypningsålgärder ända till den mest radikala indragning af sedlar, men i ock med detsamma dekreteras hela landets industriella min, och således bör delta medel anses som det yttersta och först vidtagas när Banken anser sig urslåndsatt att pä annat säll upfylla sina realisations-förbindelser.
Del har äfven blifvit föreslaget, att den reserverade bankovinsten skulle användas till upköp af obligationer, hvilka vid lämplig tid skulle användas till vexelupköp, men man skall härvid taga i betraktande, att en för stark utsläppning af dylika papper i allmänna rörelsen, föranledd af bankens behof att hastigt realisera, menligt kunde inverka på obligationernas värde.
Något på förhand verkstäldt upköp af obligationer i och för betryggandet af Bankens realisationsförbindelser är dessutom så myckel mindre nödigt, som den Svenska Banken, när den för nyttigt finner, eger begagna sin kredit, och denna kan icke fattas med en bank, som för sin stats upgörande bar de garantier den Svenska Banken eger.
Om man nemi. betraktar Bankens ställning, oberoende af dess realisations-förbindelser, är den väl i högsta grad tillfredsställande med en grundfond, som i sjelfva verket upgår till 13 mill. r:dr b:co, i st. f. de stadgade 10 mill., emedan den under trenne år reserverade vinsten först på det 4:de året användes till Statens behofver, och då endast med -jidel om året, i den mån den nya vinsten kommit Banken till godo, så att de 13 milhne i sjelfva verket blifver Bankens oförminskade grundfond.
Ingen tvifvel kan således upstå om Bankens förmåga att vid en slutlig upgöring upfylla sina förbindelser, så framt icke utom 28 * 436 Den 15 Mars f. m. ordentliga, utöfver vanlig beräkning stående omständigheter skulle tillkomma, såsom en revolution, en kommunistisk plundring, ett långvarigare krig o. s. v , förhållanden, under inflytelsen hvaraf hvilken bank som helst måste erfara en rubbning.
De, som opinera för bankovinstens reserverande och i för den metalliska fondens förstärkande, tyckas i sjelfva verket inse otillräckligheten och otillämpligheten af denna åtgärd, och icke hafva någon allvarligare mening dermed, emedan de på samma gång låta förstå att de skulle vara frikostigare, endast säkerhet fanns att medlen anväVides till produktiva ändamål.
De tyckas här alldeles hafva förbisett melhoden för vår Statsbudgets upgörande.
Denna är nemi. i högsta grad oegentlig, emedan ulgiflsslaterne upgöras innan man på ett fullständigare och noggrannare sätt känner inkomst-staterna.
Embetsmanna-aflöningarne, militärvapnens extra reglering upgöres i första rummet.
Vid den K. propos. om Statsverkets tillstånd och behof lärer väl hela bankovinsten vara tagen i beräkning; om nu blott en del deraf användes till Statens behofver, är det temligen klart att, sedan embetsmanna-stalerne fått sin del, föga eller intet återstår för de produktiva ändamålen.
Åtskilligt är dessutom att säga om den stränga demarkalions-linea, som vanligen updrages mellan de s. k. inprodnktiva och produktiva utgifterna.
Staten behåller ingenting för egen räkning, den samlar för att genast äter gifva ut pä ett sätt, som sätter penningen i rörelse och upmuntrar industrien.