Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Grödan år 1816 var onekligen mindre förmånlig, än den påföljande; men Konungen fann dock i sin vishet för godt, att lära Bränvius-tillverknhigen obehindradt fortfara, med nådig förmaning till sine trogne Undersåtare, att dervid sparsammeligen tillväga gå •— Resultatet deraf var, att bränvins-bränningen, måttligt men oafbrutet fortsattes, och att Spannmålsprisen på vissa orter vid Vårtiden föllo rätt ansenligt —- Till och med det lilla Blekingen var i tillfälle att förflutne Sommar för skäligt pris bistå Hufvudstaden med 5oo Tunnor inhemsk Råg, inom 2:ne dagar samlade, och lyckligtvis med den skyndsamhet fortställde, att de anlände just i det ögonblik då de bäst behöfdes; och att enahanda förhållande i år är att förmoda, dertill lemnar Höglofl.
Besvärs- och OeconomiasUlskoltets seclnaste Utlåtande och deruti innefattade uppgifter på Den 24 Januarii. redan fallande Spannmålspriser det mäst sannolika liopp.
Hvad olika verkan Bränningsförbud och Bränningsfrihet medföra, står äfven att inhämta af erfarenhetens lära — Och till exempel derpå må Blekingen framställas.
— De förbud, som åren 1812, 1813 och 18r4 inträffade, hade oaktadt den lifliga Handelsrörelse, som idkades på Kusterne, likväl så utarmadt Landet, alt sistnämnde års KronoSkatter icke utan Utmätningar kunde erhållas och otaligt enskildte Lagsökningar anställdes; hvaraf den stora förlägenhet uppkom, som i Serskildta Utskottets Betänkande vid 1815 års Urtima Riksdag finnes beskrifven, och till PleniProtocollet den 8 December blifvit anmärkt; men sedan vid sistnämnde Riksdag Kongl. Majrt och Riksens Ständer, förunnade Landet fri Bränvinstillverkning och sedan deras Frihet under de påföljande åren fått tillgodonjutas, har välmågan småningom börjat återkomma, och den lyckliga följd redan visat sig, att under sista året, oansett den vid slutet deraf inträffade stockning i Penningevägen, Lagsökningsmålen vid LandsCancelliet, med ett antal af nära 4oo och således till omkring ^:delen af det förut vanliga, blifvit förminskade.
Skulle nu Bränvinsbränningen af Potatoes i denna, med uträkning och idoghet, i stort cultiverade Jordfrugt, som utgör Landets förnämsta Rörelsefond, åter inställas: så frugtar jag, att den förra brydsamma belägenheten å Den 24 Januarii. nyo uppkommer; och grundar denna ffugtan, äfven på det i min tanka, betydliga skäl; att den Landet ålagde Bevillning, är beräknad pä ömnog förtjenst och lätt Penningeåtkomst; och att i samma stund, den hufvudsakeliga Näring Landet äger, inskränkes eller blott försättes i osäkerhet, skola Fastighetsvärden ännu mera falla, Personliga afgiften icke tillfullo utgöras» den påräknade BevillningsSumman till en stor del gå förlorad och liela Staten sålunda lida i de till dess oumgängeliga behof, anslagne Inkomster.
Utom allt detta, förekommer äfven en omständighet, som icke bör förtigas, den nemligen, att Kongl. Maj:t, genom Nådig Skrifvelse till Dess Befallningshafvande af den 10 sistlidne November, i Nåder velat fästa Allmänhetens uppmärksamhet på angelägenheten, att genom nödig inskränkning i den tillåtne
Bränvinsbränningen och jemväl genom begagnande af andra Sädesslag, äfvensom af Potatoes, bemöda sig att bespara den Rågtillgång, sora. efter mindre förmånligt ufallande af denna slags Skörd, borde till ädlare behof användas
Dessa KonungaOrd hafva naturligtvis grundlagt ett hugneligt hopp hos alla deni, som tillverka Bränvin af Potatoes, med ringa tillsatts, endast af Malt eller i öfrigt hushålla med deras Sädesförråd, att orubbat få begagna en förmån, sorn beror af Konungen allena att inskränka.
— Och om någon Province skulle finnas, der denna Kongl. Maj:ts Nådiga och Landsfaderliga af - 302 Den 24 Januarii. sigt icke kunnat genom kraftfullt Embetsman-» nanit inskärpas i Folkets sinnen, icke förmått bålla vinningslystnaden af en omåttelig
Bränvinsbränning tillbaka; så måste väl efter alla Lagstiftningens och Rättvisans grundsatser, detta Folk genom Förbud kunna sättas utur stånd, att så oförsynt missbruka sin Frihet och gäcka Kongl.
Maj:ts Nådiga välvilja, utan att de som tryggat sig vid Kongl. Maj:ts Nådiga Föreskrifter och ställt sig dem till underdånig efterrättelse, tillika böra sakna frugten af deras förtroende och deras lydnad.
Jag tror mig således med fullkomlig öfvertygelse böra vördsamt styrka Höglofl.
Ridderskapet och Adeln till bifall å Besvärs- och OeconomiasUtskottets Betänkande, och förenar mig innerligen i Utskottets önskan, att varagtighet i Hushållningsstadgar någon gång mätte vinnas, under det enskildta tillägg, att den så ifrigt yrkade och med allt skäl så högt prisade Näringsfriheten, en gång måtte förvandlas, ifrån en lofvande utsigt, lill ett verkeligt åtnjutande.
Om Rikets nu församlade Ständer redan hunnit, hvad jag önskar och hoppas, att de innan Riksdagens slut skola göra, att nedsätta Bränvinspannerymden så, att ingen skall kunna tillverka mera Bränvin, än till eget husbehof; så skulle jag icke tillstyrka något Förbud emot Den 24 Januarii. 303 Bränvinsbränning för längre eller kortare tid.
Men då ännu gällande Författning medgifver .så stor Pannerymd, att Bränning kan drifvas'såsom Fabrique och en myckenhet Bränvin tillverkas, samt följaktligen en ofantelig hop Spannmål derigenom consummeras; de ifrån flere Provincer dagligen inlöpande underrättelser om öfverdrifva höga Sädespriser, hvilka bekräftas af Herr Landshöfdingen Baron Fock, i anledning af inkomne Rapporter, nu uppgifne behof af nära 200,000 Tunnor Säd för vissa Län, synas hota med stor Sädesbrist, och att i år skall äfven inträffa, hvad man förledit år erfor, att Landet öfversvämmas af Bränvin, då i åtskilige Orter ej finnas en Kappe Säd att köpa till Bröd för den Fattige; så föranlåtes jag, att i allo förena mig i hvad Herr Landshöfdingen Skjöldebrand i sitt Dictamen nyss anfört om inställande af all Bränvinsbränning till nästa öppet vatten.
Jag får endast tillägga den önskan, att ett strängt Förbud emot införande af Utländskt Bränvin måtte utfärdas, och ett vanärande Straff utsättas för den, som befattar sig med en så infam Smyghandel.
Och då det första Memorial, som vid denna Riksdag blifvit uppläst å Riddarhuset och hvilket innehöll Förslag om
Bränvinsbrännings fortgående efter en kraftägande Författning, blifvit belordradt till tryck, så får jag föreslå att Högloft.
Ridderskapet och adeln täckes anmoda Herr Landshöfdingen Skjöldebrand, att låta trycka sitt nu uppläste Dictamen, på det Allmänheten må få se, att icke alla på Riddarhuset dela d tänkesätt, sorn berörde Memorial innehålle 504 Den 3 4 Jatmar iL Friherre Wrangel, Henning, anhöll att OeconomiasUtskottets ifrågavarande Betänkande äfven måtte särskildt tryckas.
Herr Munk af Rosenschöld, Eberhard, anförde skrifteligen:
Jag säger med en värd Ledamot, Herr Grefve C. S.
Mörner, att jag skulle hellst se om hvarken Bränvin eller Bränvinsbränning existerade.
Men då Bränvin får och måste supas, anser jag bäst vara alt det äfven i vårt Land får tillverkas.
Jag anser alla hand böra Liggas på Gonsunationen, men så litet som möjligt på Productionen af Bränvin, ty då de läggas på denna, göra de blott Varan dyrare och uppmuntra tillförsel utifrån.
Att vilja minska Consumtionen, genom att fördyra och försvåra Productionen af en vara, är, i min tanka, en förvänd Methode.
Jag tror äfven, att det är bättre om så behöfs, utifrån införa Spannmål, än Bränvin.
Tillverkningskostnaderne besparas i förra fallet, och man risquerar mindre, att få ett med skadliga tillsatser beredt Bränvin; andra skäl att förtiga.
En ytterlighet frambringar vanligen sin motsatta ytterlighet i allt, så väl i den Pbysiska som Moraliska verlden, i Oeconomie så väl som i Politique. i Sop utsträcktes Bränvinsbränniugen nästan utom alla gränsor och utan att tillräcLeliga medel vidtogos mot en öfverdrifven Consumtion, Denna ytterlighet medförde sin motsatts - Den 24 Jänuarii. 30.5 satts i8t2.
Efter Riksdagen det äret fingb vi se en öfverdrifven inskränkning af rättigheten, att Bränna Bränvin, och en ännu skadeligare, mer än Kriget, förstörande öfverdrift i Införsel af Utländskt Bränvin.
Denna ytterlighet medförde åter en motsatts vid i8i5 års Riksdag, då Riksens Ständer endast vid Hungersnöd och Krig ville medge inskränkning af Bränvinsbränning j och ej ens ville tillåta inskränkning deraf i vissa både på Säd och Potatoes fattiga Provincer, när tillförseln till dem från andra var hämmad eller högst försvårad.
Farhågan att man, om ej vilkoren så strängt och tydeligen bestämdes, skulle åter öfvermåttan inskränka Bränvinsbränning, och tillåta denna varas införsel från Utlänningen, var väl skulden till detta beslut.
Jag skulle önskat, att Riksens Högloft.
Ständer, oell kan ännu hoppas, att Ridderskapet och Adeln undviker bägge ytterligheterna i denna fråga.
För närvarande har den Conjunctitren inträffadt, att oaktadt öfverflödig tillgång på så väl Spannmål, som Potatoes i vissa Provincer, påstås dock af flere Auctoriteter, som böra vara trovärdige, att åtskillige Provincer hotas med brist på bägge dessa lifsförnödenheter och att ej tidigt kunna få tillförsel deraf från de förra.
Hvad är då naturligare, än att man inställer Bränvinsbränningen i de Provincer, som verkeligen hotas med brist; men icke behöfver Bränvinsbränningen inställas i de Provincer, som hafva ett betydligt öfverskott af Ridd. 0. Ad.
Prot. II B. 2 Afd. 3 c), 4° 306
Säd och Potatoes, för det några andra, som uraktlåtit skalfa sig tillförsel från dem, hotas nied brist; i synnerhet som tillförsel af Säd utifrån är till Våren en säker och i sednare åren en alltid begagnad Recource.
Samma Oeconomiska Författningar passa ej för alla Landsorter; så är det äfven med de ifrågavarande.
Jag är derföre af den tankan att ej blott Hungersnöd och Krig, utan äfven en af en mer än vanlig tidig och sträng
Vinter hämmad eller högst försvårad Communication med de Sädesrikare Provincer, fordrar en temporaire och partiel inställelse af Bränvinsbränningen.
Men jag tror ej med en värd Ledamot, Herr Friherre Anckarsvärd, att befarad Hungersnöd bör vara tillräckeligt skäl dertill; ty Hungersnöd skulle möjligen alltid af Regeringen befaras i ett Land, der Åkerbruket är af Naturen och Författningar så litet gynnadt, i synnerhet om man ej ihågkommer, att i vårt Land är största delen Innevånare Jordbrukare, och derföre i proportion mindre än i många Sädesrikare Länder Hungersnöd att befara.
Men det förvånar mig höra, som skäl för inställelsen af Bränvin anföras, att priset på Säden häruppe i Landet är 19 å 2oR:drRGs för Rågen och i5 ä 16 för Kornet, då vi Riksdagsmän från Skåne haft den Nåden, att genom en serskildt Deputation tacka Konungen, bland flere prof af dess Faderliga omvårdnad, äfven för det att Kronan låtit i denna Province sistledne efterhöst, upphandla ett betyd - Den 24 Januarii. 507 ligt qvantum Spannmål, hvarvid priset i början var utsatt till blott 12 R:dr RGS. för Rågen, och <-j\
R:dr RGS. för Kornet eller litet mer än hälften för hvad Rågen här uppe gäller och icke hälften mot hvad Kornet här kostar:
Sedan höjdes väl priset för denna Upphandling till i4 R.'dr RGS. för Rågen, och g R:dr RGS. för Kornet, men nedsattes snart igen, ehuru det åter, sedan Vintren hämmat ali communication, höjdes.
Om nu Kronan i stället för 12 genast i Skåne hetalt Rågen med r4 R:dr RGS. och Kornet med gå 10 R:dr RGS. för Tunnan; så hade tidigare och betydligare tillförsel hit till Stockholm ankommit, och priset här blifvit 2 å 3 R:dr mindre på Tunnan, samt således å alla sidof vunnits, undantagande å någre Köpmän, Jordbruket i Skåne hade äfven derigenom vunnit en uppmuntran, som kommitRiketsNordligare Provincer för framtiden till godo; i anseende till en derigenom ökad Produktion; man hade äfven bränt mindre
Säd, då man fått mera för den.
Men om MagazinsDirectionen ej i tid, af hinder dem jag ej känner, hunnit anskaffa Spannmål från de Sädesrikare Provincer, eller, om en tidigare, än vanlig sträng Vinter, hindrat tillförseln Sjöledes från Skåne, så bör väl ej det arma Folket här uppe umgälla detta och utsättas för faran af en verkelig brist.
Jag tror derföre, att Regeringen bör i de Provincer, som verkeligen haft svår årsväxt både på Säd och Potatoes, få inställa Bränvinsbränningea tills 2 å 3 Veckor efter inträffat öppet vatten. 308 Den il\
Tillika böra stränga Police-anstalter till hämmande af öfverdrifven Bränvinssupning vidtagas.
Men det vore önskligt, att Kronan i tid, innan Vintren kunde hindra det, förskaffade Spannmål från de Sädesrikare Provincer, och derföre till allas båtnad, ej blott till Säljares, utan äfven, som erfarenheten nu visar, till Köpares båtnad, bestämde ett ej för lågt pris.
Jag föreslår derföre ehuru redan två Stånds fattade Beslut gör det Piidderskapet och Adeln vidtager, utan annan verkan än på allmänna Opinionen, att Ridderskapet och Adeln, men blott för denna Vinter, uppdrager åt Kongl. Maj:t, att till 3 veckor efter öppet vatten, inställa Bränvinsbränningen i de Provincer, der, enligt Vederbörande Authoriteters och Riksdagsmäns från de Orter sammanstämmande Intyg, verkeligen brist på Spannmål och Potatoes existerar, men att Riksens Ständer likväl för framtiden förblifva vid sitt redan förra Riksdagen fattade Beslut.
, Herr Cederskjöld, Pehr Gustaf:
Då vid afgörande af den fråga, som nu är under öfverläggning, Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet tyckes hufvudsakligen hafva blifvit förd på tvenne å motsatta ytterligheter grundade Alternativer; nemligen fullkomligt oförändrad frihet i Bran vinstill verkningen,— och fullkomlig inställelse deraf; skulle jag för min del förmoda, att i denna sak lika som i nästan allt annat, sanningen ligger midtemellan.
Ridderskapets och Adels pröfning vördsammast hemställa, ©m ej den sanna medelväg skulle kunna träffas
Den 24 Januarii. 309 derigenom, att alla KronoBrännerier, äfvensom all Bränvinstillverkning i Städerne, samt alla BränvinsFabriquer på Landet afskaffades och förbödos:
Men deremot Landtmannen tillåtas, att med en måttlig Panna, till exempel af högst 5o å 60 Kannors rymd, fritt och obehindrat tillverka Bränvin, så väl till eget behof, som till afsalu, Friherre Boyej Ludvig:
Såsom, skäl tili Bränvinsbränningens inställande, har man anfört den fara och de olägenheter, som skulle blifva följder af Bränningens fortsättande, och juan har dervid i det mästa talat med en sanning, åt hvilken jag är färdig gifva all rätt; men må det tillåtas mig säga, det man deremot alltför lätt öfverfarit de olägenheter, som blifva ovilkorliga följder af Bränningens inställande.
Det är likväl på afvägningen af dessa ömsesidiga olägenheter, ställde emot hvarandra, som Resultatet, klokheten i vårt Beslut, skall hero.
På ena sidan visar man oss Hungersnödens och Spannmålsbristens följder; och på den andra sevi Foderbristens, Från beräkningen af förra sidans skäl, torde vi likväl kunna genast afräkna faran af en Hungersnöd; ty med mycken visshet kunna vi antaga, att om och när en verkelig Hungersnöd inträffar, så underlåter icke vår goda Öfverhet, att, med. hela Nationens tacksamma bifall, begagna sig af den rätt, hon i sådant fall äger, att oss oåtsporde, inställa Bränvinsbränningen.
Efter denna afräkning återstår på den sidan, endast Spannmålsbristen; och med den kännedom jag, 3io Den 24 Januarii. såsom nära 12 års Jordägare, hunnit samla, anser jag
Foderbristen vara ett vida större ondt.
För Menniskan gifves födoämnen af mångå slag, och Säden fäs alltid äfven under Sädesbristen för Penningar; mea för Kreaturen gifves då Brön v insb ränningen inställes, intet annat födoämne, än Hö och Halm, som deremot, under foderbrist, icke slår alt för Penningar fås.
Det gifves visserligen Egendomar, och kan hända liela Trakter, som i år icke befara Foderbrist; men hvarje härvarande Landthushållare torde kunna bevittna, att hos den stora Massan af Jordbrukare, Allmogen, är nästan alla Vårar Foderbristen ett svårt och hemsökande ondt, och blir det visserligen också i år.
Den angelägnaste tiden för Jordbrukare alt få bränna är alltid Mars, April och Maji Månader, emedan det är då, som Foderbristen vanligen uppstår, och emedan angelägenheten att hafva starka Dragare, då stundar.
När vi påminna oss allt detta, och besinna att den inställelse af Bräpvinsbränningen, som vi nu skulle besluta, icke kunde hinna till verkställighet i Landsorterne förr, än fram i Februarii, eller Mars Månader, så synes mig olägenheterna ligga störst och svårast, på den sidan, der vi äga att ovilkorligen vänta svaga Dragare, hvaraf föl ier ett dåligt Vårbruk, som åter — vi kunna vara vissa derpå ,— skall bereda oss ännu ett missväxtår. —- Jag uppfyller också derföre min bästa öfvertygelse, då jag, på alla dessa skäl, får ödmjukast tillstyrka bifall på Utskottets Betänkande, samt anhålla om Proposition derpå, Den 24 Januarii. 311 Grefve Mörner, Carl Stellan:
Af de nu uppläste Memorial finnér jag, huru som flere af vårt Stånds Respective Ledamöter ogillar Oeconomie- ochBesvärsUtskottets ytterligare afgifne Betänkande, rörande Bränvinsbränningea — men, detta ligger i sakens natur, ty äfven med den allrabästa vilja, står ej i mensklig förmåga, att i en fråga af sådan beskaffenhet, som denna, kunna förena allas Sinnen i en punct.
Likvist och då tvenne RiksStånd, hvilkas Representanter utgöra mängden af Svenska Medborgare, redan antagit Betänkandet, har jag någon anledning förmoda att Utskottet ej så alldeles misstagit sig i den principe det följdt.
Att Vällofl.
BorgareStåndet ej gillat Betänkandet, är icke underligt; ty Landtmannens och StadsBorgarens interesse i detta ämne äro hvarannan så frånskillde, att om något annat skedt, hade sådant varit ganska oförmodat.
Om nu de Herrar Ledamöter, som talat för Bränningens indragning, och hvilka jag erkänner i vissa fall haft anledning för deras fattade öfvertygelse, ej gilla Utskottets Betänkande, som likvisst kanske nog vidlyftigt sökt uppgifva alla skäl för rättvisa sina åtgärder, blifva alla tillägg af röig ett öfverflöd.
För min enskilta del utbeder jag mig dock ödmjukeligen få nämna den farhåga jag bär, att ett temporairt Bräuvinsförbud åtminstone 312 Deli 24 Januarii. i de fleste Landsörter, skulle medföra ett stort missnöje.
Ledd äfven af denna känsla, torde således förlåtas mig, om jag genast motsade Herrar 5ve* denhjelms och Flachs första Motion, såsom i min tanka både i Oeconomiskt och Politiskt afseende för det Allmänna mindre nyttigt.
Län, der jag har äran vara Styresman, och der Bränvinsbränning aldrig begagnas såsom Näring, utan till Husbehof, har i år den lyckan räkna en förmånlig Skörd —• har ännu ej begärt något Spannmåls-understöd — och jag hoppas, att Kongl. Allmänna SpannmålsDirectionens mångfaldiga omtanka och vidsträckta bemödande för Landets väl, ej skall ökas genom Reqvisition af Spannmål från denna Landsort, Skulle någon förändring likvisst göras uti Oeconomie- och BesvärsUtskottets Betänkande, då vågar jag tillstyrka hvad Herr Rosenschöld härutinnan föreslaget, nemligen, att hos Kongl. Maj:t i underdånighet begära, det ett temporairt BränvinsbränningsFörbud utgafs för de af Rikets Provincer, hvarest Spannmålspriserne blifvit så högt uppjagade, och en öfverspänd Bränvinsbränning förmodas vara anledningen till den brist på Säd, som nu visar sig, Mångå yttrade härtill deras bifall, Den 24 Januarii. 513 Herr Snoilskyj Gustaf, hade inlemnat ett så lydande; Ödmjukt Memorial!
I intet Land har'
Bränvinet spelat en så betydlig
Röle som i Sverige.
Än berömdt, såsom oumbärligt för Nationens talrikaste FolkClasser, och såsom ett Medel till Jordbrukets förkofran:
Änliatadt, såsom ett gift för Sederna, en orsak till mångens förstörelse och till Handelsvågens undervigt; hafva dess tillverkning och nyttjande ömsom blifvit förbudna, tillåtna eller inskränkta, allt som olika öfvertygelser eller afsigter verkat på Svenska Lagstiftare.
Under Frihetstiden från 1719 till 1772 hafva stridiga Författningar derom utfärdats nästan vid hvar Riksdag, tilis ändteligen Konung Gustaf lil, efter sistnämnde års Revolution förböd all både tillverkning och förbrukning af Bränvin.
Huru väl hade det ej varit om detta förbud blifvit beståndande!
Den kärlek, med hvilken Svenska Folket åt sin unga Konung då offrade allt, den vördnad, som ett nytt och kraftfullt
Regeringssätt fästade vid alla hans Bud och Befallningar, hade visserligen, äfven i detta Mål, gjort honom åtlydd, och smaken för denna förderfliga vara, småningom förminskad, hade om några år hos hela Nationen varit aflagd och glömd.
Men innan ännu 3 år förflutet, inrättades i hela Riket KronoBrännerier, hvilka efter hand till de mäslbjudande bortarrenderades.
Denna Inrättning vänn ej Allmänhetens tycke, och då den 314 Den 24 Januarii, Inkomst af circa 3o tunnor Guld, som varit påräknad, ansenligt minskades genom försnillningar, balancer, eldsvådor och andra oförutsedda förluster; nedlades ändteligen nästan alla Kronans Brännerier år 1787, och inrättades en frivillig Husbehofsbränning, emot en viss årlig Skatt på livart Hemman, hvars Åbo åtog sig denna Husbehofsbränning.
Denna Författning, som vid 1800 års Riksdag erhöll Sanction af en Laglig Beskattning, på alla Svenska Hemman, blef oförändrad, till dess, under Kriget 1808, all Bran vinsbränning måste åter inställas.
År 1810 uppliäfdes på nytt alla inskränkningar:
Bränvin fick tillverkas bela året, och stora Brännerier inrättades, som med skäl filago namn af BränvinsFabriquer.
Sädesbrist och dyrhet blefvo deraf nödvändiga följder, och brödfödan saknades redan på många ställen, då både Konung och Ständer, vid början af ett nytt Riksmöte 1812, funno nödvändigheten af att åter, tills vidare, förbjuda all Bränning; hvilket förbud varade större delen af åren 1813 och i8i4- Följden af 1815 års
Riksdag blef en på nya grunder inrättad så kallad Husbehofsbränning ifrån 1816 års början, hvilken ännu fortfar.
Man torde hafva skäl till förundran, att, i ett och samma ämne, så mångå stridiga Författningar utfärdats; men ännu mera, att efter så många försök, skiljaktiga meningar derom.
Januari i.
515 ännu kunna dela Svea Rikets Lagstiftare.
Den frågan är ännu oafgjord, som utgör hufvudskälet för Bränvinsbränningens begagnande, nemligen:
Om den befordrar Landtbruket, och om
Dranken verkligen är ett Boskapen nyttigt födoämne?
Ehuru högt och nästan enthusiastiskt, denna sats bejakas af endel; gifvas dock många upplysta och oväldiga Landthushållare, som neka den, som påstå, att Dranken är ett för Kreaturen i flere afseeoden skadligt Näringsmedel, som åberopa de Länders exempel, der Boskapsskötseln drifves i sin största höjd, och der Drank aldrig gifves dem, och som sjelfva äga och framföda mycken stark och frodig Boskap alldeles den förutan.
Men om ock någon nytta i det afseende skulle medgifvas, med hvilka många och stora olägenheter åtföljdes den icke?
Om Landtmannén kunde och ville uppgöra en riktig Calcul på ali den skada, alla de förluster han lider, genom sitt Tjenstefolks årligen tilltagande sturskhet, liderlighet och ofta dermed förknippade otrohet; genom Kreaturs och Sakers vanvård; genom dels försummadt, dels illa förrättadt arbete; genom Löners och Dagsverkens stegring:
Allt — ostridiga och immediata följder af den för Landtbruket, så nyttig ansedda Bränvinsbränningen; så tror jag att Resultatet skulle gifva en nog måttelig vinst, förenad med mycket gräl och oräkneliga ledsamheter.
Man säger att Bränvinsbränningen fordras för att hindra Sädens vanpris.
Jag tror att dess åtgärd dervid sällan beliöfves; inen att den merendels håller den alltför dyr, såsom just för det närvarande, då efter Den 24 Januarii. en så nyligen inbergad gröda, en Tunna Råg galler 19 R:dr och deröfver, samt 1 Lisp. samjnanmalet oriat Rågmjöl 1 R:dr 3a sk. allt RGs: Och nar af Svenska Jordbrukare kanske trefjerdedelar behöfva att köpa
Säj äfvensom alla andra Slöjdeidkare, Fabriquanter, PenningeLöntagare m. fl.
Så kunna aldrig höga Spannmålspris öfver en billig Proportion, vara en vinst för Allmänheten, Den allmänna så väl som den enskildta Hushållningen hafva näppeligen någon så fruktansvärd fiende, som Bränvinet; den förra, i anseende till den mängd Utrikes Spannmål, till hvars införskrifvande dess tillverkning föranleder, om ej hungersnöd skall befaras; och den sednare genom så mångas förstörda välmåga , så mångas oduglighet till alla nyttiga företag, så många rysliga brott, som allt härflyter från denna grundorsak.
Förgäfves skjutes skulden endast på missbruket i en sak, der missbruket är nästan oskiljaktigt från bruket.
Der lätt tillgång är på Bränvin, kan, äfven med de bästa anstallter, fylleri och liderlighet aldrig fullkomligen afböjas.