Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådana anmärkningar böra dock, efter min tanka, alldeles försvinna, då fråga är om sak och icke örn personer; yngre domare kunna dessutom vara lika skickliga som de aldre, och derom lärer ingenting positivt kunna yttras.
Det säkra är emedlertid, att en jemnförelsevis ringa del af de mål, som blifvit vädjade till lagmansrätterna, derifrån blifvit vädjade till liofrätterna, och att lagmansrätterna således verkat till en betydlig minskning i hofrätternas göromål.
På grund häraf, och under åberopande af Frih. Stael v.
Holsteins reservation, förenar jag mig med dem, som yrka återremiss å betänk.
Utan att inlåta mig i theorien om domstolars organisation, skall jag endast sysselsätta mig med hvad jag anser nyttigt för Sverige, och i detta afseende svnes det mig, som Utsk. icke på ett tillfredsställande sätt löst den gåta, sorn för detsamma blifvit framställd.
Man har anmärkt emot lagmansrätterna, att de
Den 6 Augusti c. m. föranleda till långsamhet i rättegångar och besättas af personer, som till embetet icke äro fullt skickliga.
Den sednare omständigheten, om den äger rum, härrör från fel hos dem, som utnämna dessa personer, men icke från fel hos sjelfva embetet; och hvad långsamheten angår, tror jag, att den på ett lämpligare sätt kan undvikas genom flera lagmansting.
Till fördel för denna domstols bibehållande talar, att den är i orten, och man bör härvid isynnerhet fästa afseende på fördelen för de flesta, d. v. s. allmogen, som der kunna sjelfva utföra sina mål och undvika att ligga i advocaternas händer jemte de drygare kostnader, som äro förenade med målens utförande i hofrätten.
Till fördel åter för indragningen har man sagt, att alla mål skulle fortare komma till hofrätten, och jag medgifver detta; men om de äfven skulle komma fortare derifrån , måste framtiden utvisa.
Allmogen nödgas alltid skaffa sig fullmägtige för att bevaka sina mål i hofrätten, och det kan ej begäras, att hvarje bonde skall stå i sådana förhållanden på en främmande ort, att han har tillgång på rättegångsombud i hofrätten; måhända skulle mången rättsökande nödgas stadna vid första instansen, äfven om han hade den rättvisaste sak, blott för denna omständighet och af brist på medel att ligga i förskott för kostnaderna, om än dessa slutligen skulle återfås.
Jag vill emedlertid icke bestrida, att lagmansrätten såsom fjerde instansen kan vara öfverflödig; men om den borttages, anser jag alldeles nödvändigt, att flera nya hovrätter i stället inrättas, med ett visst mindre district för hvarje, <Hler ock att någon åtgärd vidtages, hvarigenom rättsökande må kunna, medelst K. M:s Bef:h:des försorg få sina handlingar inskickade till Hofrätten, utan att behöfva sjelfva der inställa sig.
Det rättaste torde likväl vara, på sätt jag förut nämnt, att lagmansrätterna bibehållas, och att lagmansting hållas flera gånger om året.
Jag har af en ledamot, Gr.
Frölich, blifvit missförstådd, och jag är derföre skyldig att förklara mig.
Då jag af Hr
Dalmans personliga anfall hänfördes längre, än jag ämnat, taladq jag väl om ett parti, det sig så kallande liberala partiet — ty sjelf kan jag icke erkänna dem såsom liberala, hvilka ej vilja veta utaf liberalismens första pligt, som är tolerans —; men min mening var ingalunda, att detta parti hade den sansade opinionen för sig, ulan endast hopens.
För öfrigt vill jag nu blott tillägga, att jag icke heller tror, att advocaternas tillväxt i någon betydlig mån skall omedelbarligen verkas genom lagmansrätternas borttagande; men jag anser denna fråga endast såsom preliminär, till införande af häradsrätternas permanence, och då skola vi få se träl lystnaden och advocaternas antal i l ikt mått tillväxa.
F.n annan ledamot, som äfven yttrat sig emot Den G Augusti c. ni. 207 mig, har rätt deruti, att Utsk. gifvit ett surrogat för lagmanssyn och riddaresyn.
Jag kan dock icke godkänna detta surrogat, ty skillnaden Upptäckes vid första jemnförelsen.
Nu gifves häradssyn och sedan lagmanssyn; men efter Utsk:s förslag skulle lagmanssynen försvinna och i stället verkställas afen hofrättslcdamnt, på hvars förmåga eller vilja, att opartiskt syna, hofrättens öfriga ledamöter skulle, vid sakens afgörande, blindt grunda deras domslut, ett förhållande, väl nytt, men, efter min tanka, ingalunda hvarken moraliskt eller juridiskt rätt.
Jag resumerar mina förut anförda skäl till detta enda, att om olägenheterna af nuvar. inrättning kunna uridanrödjas genom correctiven i Utsk:s nästföljande betänk., hvarföre ar man då angelägen att nu genant borttaga licia inrättningen?
Jag kan ej linna annat, än att detta bevisar, att man ledes af andra skäl än dem, man framställer.
Man klandrar väl de fyra instanserna, och jag är icke heller nöjd dermed; men då man klandrar detta, bör man gå till den radieala förändringen att återföra Högsta Domstolen till en cassationsdomstol, såsom den förr varit, och man skall hafva gjort godt åt Svenska folket i flera afseenden, än jag nu vill omtala; men då blifva lagmansratterna lika nödvändiga att bibehålla.
t Jag är af den mening, att tre instanser äro nog i civila mål likasom i brottmål
Vi hafva emedlertid fått fyra på ett sätt, som, efter min tanka, ej var det rätta; hvilket man nu torde börja inse.
Frågan är således, om 4:de instansen bör indragas i landsorterna eller i hufvudstaden.
En hvar vet, att då hofrätten först stiftades, blef det blott en för hela Riket, som skulle döma Konungens dom, hvilket ännu qvarstår i allmänna lagen, ehuru liera hofrätter efterhand tillkommit i landsorterna.
Frih Roye har också nyligen upplyst, huru med Högsta Domstolen från början åsyftades blott en cassationsdomstol; och jag befarar, att det var ett misstag, då Högsta domstolen blef något annat.
I länder, sora hafva ett niera utbildadt samhällsskick än vi, t. ex. Frankrike, klagar man redan, att embetsmyndigheterna för mycket centraliserats i hufvudstaden.
Hvarföre skulle vi "beträda en bana, som andra försökt och vilja komma ifrån?
Indrager man lagmansrätten, som är en provinsdomstol, så förnärmas landsorternas bästa.
Åtskilliga talare hafva redan upplyst, huru parter vid lagmansrätten fullständiga sin bevisning, och att det skulle blifva dem vida besvärligare och kostsammare att för sådant ändamål gå'till den vanligen aflägsnare hofrätten.
I Norrige finnes en hofrätt, eller s. k. stiftsoverret i hvarje stift.
Om man hos oss borttager lagmansrätterna, mäste man i stället sönderstycka hofrätterna, hvarmed jag icke tror, att något väsendtligt vinnes.
Snarare vore förlust dervid att befara; och då man i denna fråga ej bör låta sig ledas 2oS Den 6 Augusti c. ra. * , ensamt af någon theori, hvars tillämplighet och nytta ingen erfarenhet ännu bestyrkt, tror jag, att man bör förkasta detta betänk, och till en början antaga det nästföljande, såsom Frih. Roye föreslagit, På sådan grund yrkar jag ålerremiss eller afslag och hellre det sednare, emedan jag ej tror, att några nya skäl kunna framställas härnäst, hvilka då kunde förmå mig att frångå den mening, jag nu yttrat.
Jag måste anhålla om tillgift, då jag nu vågar yttra mig i ett ämne, som är utom mitt yrke.
Jag har väntat till dess discussionen skulle lida mot slutet för att höla, huruvida några skäl här skulle framställas, hvilka kunde verka ändring i den öfvertygelse, som hos mig stadgades viri genomläsningen af betänk.; men jag har icke hört några sådana nya skäl, som verkat på mig.
Jag faster mig härvid icke vid skillnaden emellan unga domare, som tillafventvrs fullgöra sitt kall, och gamla domare, som tilläfventyrs icke fullgöra det; och jag får, då man satt partisinne i fråga, förklara, att jag har en verklig förkärlek lor den gamla lagen och ser deri flera principer, som jag icke vill frångå för antagande af nya lagens; hvilket allt jag här nämnt för alt icke beskyllas alt tillhöra ett parti, som ifrar för nya lagen, då jag yrkar lagmansrätternas upphäfvande.
Att denna påbördade partiåsigt icke heller kan utgöra motivet för det nu ifrågavar. förslaget visar sig äfven deraf, att R.
St. redan vid sista riksdagen begärde lagmunsrätlernas afskaffande, utan allt afseende på nya lagens antagande.
Man har sagt, att detta förslag skulle inleda folket i nya förvillade theorier och att man velat qvarstå vid theoden af 17J4 års lag.
Äfven jag tror mig yrka på denna lags-principer, då jag yrkar.lagmansrätternas upphäfvande; ty 1734 års lag stadgar endast lie instanser, och det är detta jag vill, att man måtte återföra.
Motståndarne hafva äfven medgifvit riktigheten häraf, men trott, att det möjligen skulle möta olägenheter att borttaga någon af de gamla instanserna i stället för Högsta Domstolen; men häruti kan jag icke dela deras åsigt och skall äfven i korthet anföra mina skäl.
Jag ser nemi. ingen olägenhet för rättsökande deraf, att hofrätten blir andra instansen;* tv det är kändt, att äfven vid lagmansrätten utföras rättegångarna merendels skriftligen, och den här omtalade fördelen för allmogen att sjelf kunna utföra sina mål vid lagmansrätten är således i sjelfva verket en chimer.
De nödgas ändock anlita advocaterna, och att borttaga dessa i landsorterna för att i stället centralisera dem i vissa sfäder skulle, efter min tanka, bidraga till det of alla önskade mål, att minska rättegångarna, ty det är de advoeater, sorn vistas i landsorterna och hvilka hafva ett vida större inflytande på allmogen, som ensamt lida af lagmansrätternas borttagande; men när bon - Den G Augusti e. m. bonden — jag säger bonden, emedan man bär åberopat honom sorn exempel —, när bonden blifvit isolerad från ad— vocaten, uppäggas han icke till rättegångar och kan liitt förmås att nedlägga sina tvister, om de icke äro af desto större vigt.
Hvad angår lagmanssyn oell hofrättens pröfning deraf, sorn en ledamot omtalat, sä fruktar jag, att detta är en irring af den gamla juristen, som härom yttrat sig; ty så framt jag ieke bedrar mig eller blifvit oriktigt underrättad, får icke från lagmanssyn vädjas till hofrätt, ulan riddaresyn måste begäras, och jag anhåller, att den värde ledamot, som nu anmält sig till ordet efter mig, måtte af hvad han sagt sig i unga år hafva inhemtat meddela oss upplysning, huruvida icke förhållandet härmed är sådant, jag uppgifvit det.
Man har befarat, att flera divisioner skulle erfordras i hofrälterna.
För min del tror jag det ej; men äfven om så vore, kan jag ej finna, att man vid domstolarnas organisation skall ensamt se på besparingen.
Det har vidare blifvit sagdt, att den bonde, som sjelf för ut sin sak vid lagmansrätten och ser, alt hans bevisning är ofullständig, så lätt kan få flera vittnen der börda; hvaremot man förespeglat många olägenheter af dessa vittnens hörande i hofrätten.
Man har härvid orätt uppgifvit — och denna uppgift är likaledes af en jurist —, att vittnena nödvändigt skulle föras till hofrätten; ty vanligen tillgår det nu sålunda, att då vittnesförhör i hofi attén begäres, förordnar hofrätten dess verkställande vid den underdomstol i stad eller på landet, der det beqvämligast för partcrne kan ske.
Jag ber för öfrigt R. o. Ad. påminna sig, alt Ståndet vid sista rikdagen bifallit detta förslag, och jag har åtminstone för min del ej funnit skäl att ändra öfvertygelse och tror ej heller, att några sådana nya skäl blifvit framställda, som dertill kunde föranleda Ståndet; ty jag får slutligen förklara, att jag faster intet afseende på hvad här blifvit anfördt om nyttan att genom tidsutdrägt lugna passionerna.
Ehrenborgh, att rättegångar ökas i mån af population, bildning och rättsbegreppens utveckling, och jag hoppas således snarare såsom ett glädjande tecken, att de skola ökas, än jag fruktar det; men icke kan det i allt fall vara rätt, alt rättegångarna skola utdragas i fyra eller fem år, för att man skall nödgas slutligen nedlägga dem.
En snar rättvisa är lika vigtig som en fullständig.
Vi hafva dessutom sett, äfven i temligen färska exempel, att hvarken tidsutdrägt eiler ålder förmår lugna passionerna, utan att personer finnas, som vid minsta motstånd, de röna, låta sina passioner fritt spela ut, utan all besinning. —* Jag anhåller om propos. till bifall å betänk.
Raab: Såväl Hr von Hartmansdorff som Gr.
Mörner hafva framställt de många olägenheter, som efter ii H. 2 7 ilo Den 6 Augusti e. ®. deras tanka skulle uppstå för allmogen, om Iagmansrätternå borttoges.
Jag får i anledn. häraf nämna, att allmogen ofta har lika långt till lagmansrätten som till hofrätten; och jag åberopar för öfrigt hvad Gr.
Cronhjelm yttrat, ang:de sättet för målens utförande inför lagmansrätten.
Såsom ytterligare bevis torde jag äfven få nämna, att bönderna i min socken ålagt sin riksdagsman vid denna riksdag att väcka motion om lagmansrätternas upphäfvande.
Boye har fruktat för permanenta domstolar.
Jag kan icke dela denna farhåga, emedan ju hastigare slut rättegången får, ju mindre tror jag, att man skall behöfva anlita domstolarna.
Boyes förslag att, med förkastande af detta betänk., antaga det nästföljande, ser jag intet hinder att i alla händelser antaga de correctiv, som nästföljande betänk, innefattar.
Beträffande åter Hr Strussenfelts svar på mina anmärkningar mot redactionen, så, ehuru jag ingalunda vill stå under häradshöfdingens arbitrage, ang:de en tjenares behörighet att uppträda såsom sin husbondes ombud, då han dertill fått dennes uppdrag, vill jag likväl, då flera ledamöter yrkat bifall till betänk, och rättelse i de af mig nnmärkta delar, frånträda min begäran om återremiss, och instämma i anhållan om propos. till bifall.
Sedan jag sednast yttrade mig, har jag blott hört ett enda motskäl, som förtjenar att upptagas, nemi. det af Gr.
Mörner anförda, att allmogen skulle hindras från att sjelf utföra sina rättegångar och från den complettering af bevisningen, som kan äga rum vid Jagroansrätten.
Jag får likväl säga, att efter de begrepp, jag har om rättegångar och sättet för deras utförande, talar detta skäl snarare emot lagmansrätternas bibehållande.
Det är just den lätthet, som allmogen har att complettera sin bevisning i andra instansen, som gör, att den negligeras i den första; och derföre händer också, att då målen icke blifvit utredda inför häradsrätten, blifva de återförvisade.
Men en sådan åtgärd vidtages lämpligare af hofrätten, än af lagmansrätten, och kan icke utbytas mot det förslag, som Gr.
Cronhjelm framställt, att låta hofrätten höra vittnen vid localdomstolarna, hvilket jag anser oformligt.
Jag tror således, att det skulle vara nyttigt, om man betoge allmogen det hopp om bevisningens completterande i andra instansen, som nu föranleder den att mindre vårda sig om målens utförande vid häradsrätten.
Jag är för öfrigt visserligen icke bland dem, som älska rättegångars ökande, och jag prisar dem således icke, ehuru jag erkänner, att de äro en nödvändig följd af population och bildning.
Jag anser tvärtom, att man bör så mycket som möjligt söka förekomma onödiga rättegångar, såsom ett från bildningens framsteg oskiljaktigt ondt; men just derföre tillstyrker jag lagmansrätternas borttagande, på det man må kunna hoppas, Don 6 Augusti e. m. att onödiga rättegångar skola stadna vid häradsrätterna, med afseende jemväl å kostnaderna. livad Gr.
Cronhjelm yttrat om lagmanssyn är ganska riktigt, och då besigtningen nu skulle komma att hållas af en liofrättsledamot i stället för lagmannen, blir skillnaden i parternas utgifter obetydlig.
Hr v. Hartmansdorff har sagt, alt man snarare borde afskaffa den högsta instansen i hufvudstaden.
Detta är dock en fråga, som hittills icke blifvit vackt och således nu icke kan realiseras; men äfven om jag skulle gå in på Högsta Domstolens förvandlande till en cassationsdomstol och sålunda medgifva behofvet af eD mellaninstans emellan häradsrätten och hofrätten, kan jag dock icke medgifva, att densamma borde vara så beskaffad som lagmansrätten, hvilken, efter min tanka, är så högst ofullständigt organiserad.
Man har här isynnerhet åberopat allmogens rätt, och jag får i anledn. häraf fästa uppmärksamheten derpå, att de motioner, som föranledt Utskjs nu ifrågavar. förslag, hufvudsakligen blifvit väckta inom BondeSt., och att, enligt hvad betänk, utvisar, större delen af BondeSt:s ledamöter, vid remissen af motionerna, deri instämt.
BondeSt. biföll äfven vid sista riksdagen samma förslag, och en ledamot har här upplyst, att en sockens allmoge särskildt ålagt sin riksdagsman att söka tillvägabringa lagmansrätternas bortskaffande Jag hemställer, om under sådana förhållanden förslaget kan sägas stå i strid med allmogens interesse.
Yäl säger man sig icke vilja motarbeta reformer i lagarna, så vidt de öfverensstämma med folkets upplysning och uttryckta vilja; men jag förstår icke, huru det då är möjligt att bestrida denna af Representationen begärda förändring.
Folket kan icke uttrycka sin vilja annorlunda, än genom Representationen, och BondeSt. representerar massan af Nationen.
Då nu förändringen i detta Stånd blifvit yrkad, hemställer jag, huru conseqvent det är att säga, att reformer böra ske, när folket önskar dem och likväl nekar till denna.
Jag för min del utgår från den åsigt, att om folket kan uppfatta nyttan af en reform, bör den ske, Ufven om folket icke yrkat den; men nu har jag hela folket med mig.
Jag hade icke nöjet att vara närvarande under det brill an ta furioso, sorn Frih.
Boye inför Ståndet uppfört i anledn. af mitt föregående yttrande, hvilket Frih. lärer tagit sig något nära.
Jag har dock hört sägas, att Frih.
Boye påstått, det jag sargat hans heder och ära och lil 1 vitat honom oriktiga motiver.
Förhållandet är emedlertid, att jag blott yttrat, att Frih. för sin mening har ett mägtigt appui inom Konungens Conseil, samt att jag förut kände Frih:s tankar i detta ämne; och jag hemställer, huruvida detta kan kallas en sargning.
Jag fritager mig åtminstone sjelf helt och hållet från en sådan beskyllning och förundrar mig blott att böra Frih.
Boye tala om tolerans, då jag aldrig hört någon försvara sina satser med en sådan intolerans soro Frih.
Boye, nemi.
212 Den 6 Augusti e. m. så långe satserna äro hans, hvilket icke alltid är fallet med, samma satser i ett nytt ögonblick.
Raab afstått från begäran om återremiss, instämmer äfven jag i anhållan om bifall till betänk.
Jag skall icke vara mångordig.
Boye och Hr Dalman hafva begge talat, sedan jag sist yttrade mig; tolerans har blifvit yrkad och intoleransen fördömd; måtte således toleransen alltid få råda, och vi slippa att mera orda derom.
A en annan sida har det varit tillfredsställande att höra dem, som föra svärdet, äfven yttra sig öfver rättvisan med den sakkännedom, att då den värde ledamoten, som jag här åsyftar, särskildt hos mig tyckes hafva begärt ett videtur, jag med all säkerhet tilltror mig kunna gifva honom ett approbatur euin laude, filen jag har egentligen begärt ordet för att besvara Hr v. Hartmansdorff, som velat hafva hofrätten till sista instansen.
Jag hemställer, huruvida det kari blifva möjligt att lyckas i borttagandet af fjerde instansen, nemi.
Högsta Domstolen, eller huru den ens kan återföras till hvad den borde vara, sedan lagskipningen tagit den riktning, att de liesta mål af någon vigt numera gå till Högsta Domstolen; och i ren conseqvens af de tre instanserna, som man allmänt medgifver vara tillräckliga, tror jag således, att man bör borttaga den umbärligaste, sorn är lagmansrätten.
Man har sagt, att denna är en provinsdomstol; men det är emedlertid bekant, att lagmannen ofta icke är boende inom provinsen, utan ditkoinraer för att på en månad afdöma stundom flera hundra mål.
Jag har sjelf förestått lagsagan i Westergöthland, der ting hålles på trenne särskilda ställen, och hade vid ena tingsstället 80 och vid det andra 108 mål att afdöma; och om jag äfven nu haft tredje districtet, frågar jag, huru någons förmåga och skarpsinnighet skulle hafva räckt lill att genomläsa och med tillbörlig noggrannhet pröfva en sådan mängd acter på en månads tid, som är den vanliga tiden för ett lagmansting.
— Hvad beträffar Gr.
Mörners yttrande, hvilken med mycken modesti förklarat sig icke vilja yttra sig öfver theorien, men likväl sjelf uppgjort för sig en theori öfver hvad bonden skall tänka, om han nödgas sjelf fullfölja sina rättegånger i hofrätten i stället för lagmansrätten, så hoppas jag, att då den unge talaren hunnit inhemta verklig practik, skall han finna, att bonden önskar Jagmansrättens afskaffande.
Boyes hänvisning till correctiven i ett följande betänk., som jag icke läst, bekänner jag, att med den kännedom jag äger om olägenheterna af nuvar. inrättning, betviflar jag, att LagUtsk. påfunnit något arcanum för att förekomma dessa olägenheter, så länge inrättningen qvarstår; och jag bekänner, att jag icke förstår, huru samma Utsk., sorn här föreslagit lagmansrätternas afskaffande, kunde i ett annat betänk, framställa skäl för deras bibehållande.
Den 6 Augusti c. m. 213 Gr.
Till en början får jag förena mig med Gr.
Cronhjelm deri, att ingen partiåsigt leder mig, och jag alskar ej heller tidsutdrägt i rättegången.
Jag har tvärtom förklarat, att jag till förekommande deraf önskar flera lagmansting om året, eller att någon anstalt, om lagmansrätterna skola borttagas, måtte fogas att förhjelpa rättsökande till sin rätt i hofrätten, utan att de må behöfva sjelfva der inställa sig; ty att nu borttaga lagmansrätterna utan sådan anstalt, hvarigenom parter ända ifrån Torneå eller Wermland kunna undvika att antingen sjelfva infinna sig här i Stockholm eller skaffa sig sådana relationer, som erfordras för att alltid hafva tillgång på rättegångsombud härstädes, anser jag obilligt.
Man har sagt, att motioner om lagmansrätternas borttagande blifvit gjorda inom BondeSt., och detta vill jag ej bestrida; men utan att tala om det bekanta sättet, hvarpå motioner ofta meddelas i BondeSt-, torde förklaringsgrunden lätt kunna igenfinnas deri, att BondeSt. väl känner olägenheterna af nuvar. förhållande, men icke gjort sig reda för det tryckande af det i stället föreslagna.
Hr Dalman har sagt, att rättegångar borde hindras genom ökade kostnader; men derpå kan jag icke ingå, ty det vore att hindra de fattigas rättegångar, icke de onödiga.
Det enda sättet att bevara allmogens rätt är således, att man sönderdelar hofrätterna och sätter dem i lagmansrättens ställe; och om detta är meningen, må det så vara.
Det blir ungefär detsamma som att inrätta flera lagmansting; men det kan icke ske utan kostnader, som icke synas vara på sitt ställe, då man ej har tillgångar för så många andra för handen varande behof.
Jag fortfar på dessa skäl att yrMi återremiss å betänk.
I anledning af en juridisk rättelse, som Gr.
Cronhjelm tilltrott sig att gifva mig, har jag begärt ordet och får blott upplysa, att, om det är sannt, att lagmanssyn pröfvas, icke af hofrätt, utan af riddaresyn, så är förhållandet deremot, att lagmanssyn ganska sällan hålles utan lagmansbesigtning, och denna pröfvas af hofrätten.
Detta torde vara nog om den saken.
Men man har äfven sagt, och med den säkerhet, som alltid nyttjas, då man vill rycka åt sig opinionen, har man sagt, att hela Svenska folket fordrar den föreslagna förändringen.
INå väl! jag har likväl bevisen på motsatsen i min hand och kan derföre ej underlåta att utbedja mig få framlägga dem.
Af BondeSt:s ledamöter i LagUtsk., som väl äro närmast att uttrycka sitt Stånds opinion, liar en reserverat sig emot Utsk:s förslag, dervid han bland annat yttrar:
Vid öfversigt af allt detta kan jag icke igenfinna orsaken till den fö* reslagna förändringen i andra skäl, än blott ett tranande efter något nytt, hvars välgörande verkan ännu icke varit pr öfvad.
Der är således en bonde, Den 6 Augusti e. m. som är så upplyst, att lian vet göra skillnad emellan hvad soin blifvit försökt eller icke; och den ledamoten, som här äbcropat, hela BondeSt:s och Svenska folkets önskan, torde tillåta, att Ufven denna reservant får räknas till Svenska folket.
Jag har begärt ordet för att besvara en af Gr.
Cronhjelm gjord anmärkning emot mitt yttrande, att parter icke skulle få samma lätta tillgång att utreda sina mål, som nu vid proceduren inför lagmansrätten.
Förhållandet skulle nemi. blifva, att då hofrätten fann målet vara mindre väl utredt, måste den antingen sjelf utreda detsamma, eller återförvisa det.
I sednare fallet skulle ingenting särdeles vinnas i skyndsamhet; och hvad förra händelsen angår, är Gr.
Cronhjelms erinran ganska riktig, att parterna kunna få sina vittnen afhörda i orten, der de bo; men jag tror icke, att hofrätten derigenom lemnay surrogat, motsvarande den beqvämlighet, lagmansrätten i detta fall medför.