Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 2g December c*, m. exercicemästare , som med varsamhet behandla discipeln, emedan, då det lärer vara en afgjord sanning, att en högre kraft icke kan utvecklas j än som är nedlagd uti hvarje lif sämne, men väl att en kroppslem kan stärkas pä de öfrigas bekostnadj det vore, vid ett oförsigtigt användande af Gymnastiken, att befara mindre gynnande, om icke menliga följder.
Jag tror, efter hvad jag hört många berätta, att gymnastiken, med konst tillämpad, kan vara af högsta nytta vid vissa sjukdomstillfällen; men hura långt man här bör beräkna med säkerhet dess användning, ligger utom mitt och kanske mångas omdöme.
Jag tillstyrker derföre, att StatsUtskottet i denna del ville infordra SundhetsCollegii yttrande, för att derefter, och med afseende på det verkliga gagn den så kallade
Sjukgymnastiken kan åstadkomma för det allmänna, bestämma ett lämpligt anslag för en, om det så befinnes, nyttig befordran.
Någon har sagt, att Gymnastiken vore högst nödvändig för att bilda tappra krigare i våra arméer.
Vi hafva ännu icke kunnat hafva erfarenhet häraf; men vi hafva förr haft segrande härar, innan något Gymnastiskt Institut hos oss hunnit bildas.
Ilr Anckar swärd ^ August:
Jag instämmer till alla delar uti hvad Friherre Cederström nyss anfört.
Hufvudsakligen förekommen af Grefve Cronhjelm, vill jag 2JO Den 29 December e. m. blott tillägga, att jag anser fäderneslandet vara skyldig Professor Ling ej blott ett temporärt, utan ett årligt anslag till lön på Stat.
Hvad för öfrigt angår Grefve Frölichs argumentation emot mig, så behöfver Grefven, för att inse halten häraf, blott gå ett steg längre och säga:
"hvad ”behöfva vi slå här och deliberera, snart ”kan ju yttersta domen inträffa, och då är ”det ju förbi med oss.” Herr LefrénJohan Pehr:
Jag vill ej för närvarande ingå i sjelfva frågan, utan blott såsom Ledamot i UpfostringsCommiteen nämna, att denna 000^116" ansett äfven Gymnastik böra ingå i regleringen af undervisningsanstalterna, och dertill påräknat Central-Institutet här i Stockholm.
Jag får derföre tillstyrka förökning i anslagen dertill, och bifall å motionen.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken föreslog, att Herr Hjertås och Herr von Yegesachs ifrågavarande Motioner måtte, tillika med de af åtskillige Ledamöter i anledning deraf nu afgifnc yttranden, till StatsUlskoltet remitteras.
Till remitterande föredrogs Grefve Posses, Erik, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion om ändring uti nu gällande Författningar angående uppfinnare-rätt till Grufvor.
Den 29 December e. m. 23l Herr af Uhr, Carl David: Gretve Posse har framställt behofvet af förändringar i våra Utmålsförfattningar, dels derföre, att desse ej skola öfverensstämma med närvarande tids fordringar, dels ock derföre att det förslag till *en förändrad Redaktion deraf, som till Kongl. Maj:t i underdånighet blifvit öfverlemnadt afdeCommitterade, som haft sig författningarnes granskning anförtrodd, icke skall öfverensstämma med Grefvens åsigter af ämnet.
Då jag icke varit i tillfälle att se delta förslag, och således icke känner grunderne derföre, eller de skiljaktigheter, sorn deruti kunna förefinnas, emot nu gällande författning, förbigår jag all pröfning deraf, anhållande att få fästa Riddderskapet och Adelns uppmärksamhet på sjelfva motionen.
Grefven föreslår, att uppfinnare af nya eller förut arbetade Malm- och mineral-anledningar md till förbindas , att tillbjuda jordegaren uppfinnare-rätten j emot erhållande af ett , efter anledningens beskaffenhet , visst bestämt prcemium, med rättighet för uppfinnaren , att i händelse jordegaren icke vill betala detta prcemium, då ingå såsom delägare, utan öfverlåtelse-rätt på annor man, till hälften uti nya och -§- uti gamla, förut arbetade och kände, Malm- och mineral-anvisningar.
Detta förslag blifver, i min tanke, lika hinderligt Den 29 December e. m. för sjelfva handteringen, som menligt för uppfinnaren.
Enligt Kongl.
Förordningarne af den 30 October 1741 och den 6 Dec. 1757, hvilka ännu äro gällande för Grufve-liusliållningen i Landet, åligger det uppfinnaren af nya eller förut kände malm-anledningar, hvilket ock uti Mutsedeln intages, att inom viss föreskrifven tid företaga arbetet, och att inhämta jordegarens beslut, huruvida han vill deltaga i arbetet eller icke.
Ingår jordegaren deruti, uppkommer ett Bolag hvaruti de deltaga, till hälften hvardera, antingen det är nyr skärpning eller gammal ödelagd grufva.
Vägrar åter jordegaren, att i arbetet deltaga, tillfaller dess andel uppfinnaren, som derigenom blir egare till det hela, och kan derefter fortsätta brytningen ensam eller öfverlåta större eller mindre andel deraf på annor man, i fall han så för godt finner, och arbetet fortgår sålunda, utan att jordegaren deremot kan lägga hinder i vägen, hvilket ej blir händelsen, om uppfinnaren skulle tillförbindas att emot något visst prasmium afstå sin rätt till jordegaren, och derigenom förnekas att sjelf, eller i förening med andra, fullföllja arbetet; och jag vet i sanning ej, huru ett sådant prEemium på förhand skulle kunna bestämmas.
IXå - Den 29 December e. m. 233 gon säker grund för en sådan liqvid, är ieke möjlig förr, än arbetet en längre tid fortgått, och Malm-anledningens förhållande till bredd och stadgning, samt dess uthållighet, derigenom blifvit känd; och jag frågar, hvilken skall verkställa denna undersökning?
Säkerligen undandrager sig jordegaren all möda och kostnad, utan att på förhand af uppfinnaren vara förvissad om full ersättning, i fall försöket misslyckas; och om undersökningen skulle tillåtas uppfinnaren, möter honom samma svårighet att erhålla motsvarande ersättning af jordegaren, i fall, såsom oftast är händelsen, arbetet misslyckas.
Ganska sällan skulle något Grufve-arbete under sådane omständigheter komma att företagas, och om det skedde, skulle en mängd med tvister och oordningar derigenom föranledas, hvilka nu icke förekomma eller kunna uppslå, då jordegaren är skyldig att från början deltaga i arbetet, eller ock afstå sin rätt dertill, hvilken dä tillfaller uppfinnaren, som sjelf eller med biträde af andra fullföljer arbetet.
Det uti motionen uppgifne förslag skulle således motarbeta, men icke underlätta Grufvebrytningen, som visserligen behöfver all möjlig uppmuntran.
Grefven föreslår vidare, att ingen utan jordegarens medgifvandej må äga rätt att taga rnutsedelj och anställa sprängning eller brytning på närmare afstånd från a34 Den 29 December e. m. åbyggnad vare sig mangård eller uthus j än 5oo famnar; eller närmare intill allmän, farväg än på 5o famnar.
Denna föreskrift anser jag vara alltför långt utsträckt utöfver behofvet, och hinderlig för Grufverörelsen i allmänhet.
All den skada, som i ett eller annat afseende genom Grufvebrytningen kail förorsakas, är af författningarne förutsedd, och ersättning derföre äfven bestämd.
Det åligger nemligen Grufvebrytaren, enär jordegaren så fordrar, att innan arbetet får företagas, ställa honom säkerhet och nöjaktig borgen för all derigenom uppkommande skada och olägenhet.
Jordegaren löper således ingen risque, och då man vid våra större Grufvefällt, såsom Fahlun, Dannemora och Bispberget med flere, öfver allt finnér större och mindre åbyggnader uppförde nära intill och emellan Grufve-öppningarne, utan påföljd af några olägenheter, eller tvister om skadestånd, synes det nu uppgifne afstånd icke vara af behofvet påkalladt.
Af Grefvens yttrande, att i en tid, då nu varande författningar bestämde förmonerne för dem, som uppfinna Malmer och mineralier, var det nödigt, att) äfven på bekostnad af andras rättigheter, uppmuntra Bergsmanna-röreisen, men nu är denna, både för det allmänna och en - Den 29 December e. m. 235 skildta , högst vigtiga näringsgren, sä Hilvida för sig kommen i vårt Land, att man åtminstone icke på ägande-rättens bekostnad har af nöden, att söka dess bestånd och fortgång, föranledes den slutsatts, att all sort
Grufverörelse inom dess område skall vara till hinder och skada för jordegaren.
Deruti kan jag icke instämma; jag tror tvärtom att dylika arbeten, i flera än ett afseende, åstadkomma verkliga fördelar äfven för jordegaren, synnerligast derigenom, att han sjelf är berättigad deltaga deruti, så länge dessa arbeten befinnas lönande.
Då åter ett motsatt förhållande inträffar, inställas vanligen dylika arbeten, och kunna derefter ej tillskynda honom någon skada, och jag inser således ej, huru någon uppoffring härutinnan skett, eller sker på ägande-rättens bekostnad.
Det är dessutom icke ensamt jordegarens, utan ock det allmännas interesse, som härvid kommer i fråga.
Bergshandteringen i vårt land erfordrar säkra och bestämda Malmtillgångar, i ersättning för de högst betydliga qvantiteter deraf, som årligen användas och begagnas vid våra smältningar.
Härigenom uppkommer ett ständigt behof af nya tillgångar, och desse kunna ej vinnas utanen fri och obehindrad täflan.
Lagstiftaren, sorn förutsåg detta behof, vidtog äfven me - 236 Den 29 December e. m. del för dess afhjelpande, då lian lill en och hvar öfverlemnade rättigheten att bearbeta grufvor, och detta med bibehållande af ägande-rättens helgd, då han förbehöll jordegaren hälften af alla de skatter, som på dess område kunna upptäckas, hvilket han kan begagna eller icke begagna, efter eget godtfinnande; och längre lärer dess pretention icke kunna eller böra utsträckas, utan förlust för det Allmänna.
Detta utgör sjelfva grunden för våra nu gällande författningar, och ingen lärer kunna neka, att de stödja sig både på rättvisa och billighet.
All rubbning härutinnan skall enligt min öfvertygelse säkerligen och snart medföra de menligaste följder.
Borttåg från uppfinnaren den honom förunnade rätt, att sjelf begagna de anledningar han med egen kostnad och möda upptäckt; och låt deras bearbetande bero på jordegarens godtfinnande allena, så skall den bug och nit för malmens eftersökande, samt den förhoppning om vinst deraf, han hittills ägt, genast upphöra.
Våra Grufvebrytningar skola ifrån samma stund inskränka sig inom de redan kända tillgångarne; och titan upptäckter af nya, skola de nuvarande productioner, samt den derpå grundade Export, af så väl metaller som mineralier af flerahanda slag, efter hand aftaga till ett mindre belopp årligen, än hvad de nu utgöra, och man skall af ett sådant förhållande snart tvingas att återgå till sam - Den 29 December e. m. ma ordning, som efter så många års forlopp medverkat till både enskildt och allmänt gagn.
Frågan är af högsta vigt; den rörer sjelfva grundvalen för Svenska bergshandteringen; och det är endast de menliga följder af den nu ifrågasatta förändring jag befarar, som föranledt dessa erinringar, hvilka jag vördsamt anhåller måtte få åtfölja Grefve Posses Motion, jemte den önskan till Lagutskottet, der densamma förmodligen kommer att behandlas, alt deråt skänka dess odelade uppmärksamhet, samt noga pröfva de rättsgrunder, hvarpå oftanämnde författningar sig stödja; och om desse, som jag hoppas, befinnas öfverensstämmande med billighet och rättvisa, lärer ock Utskottet icke finna skälige anledningar, att tillstyrka de af Grefven föreslagne förändringar.
Herr Lagerhjelm, Pehr:
Utan att ingå i sjelfva saken, vill jag blott anföra, att detta ämne blifvit behandladt i sammanhang med öfverseende! af författningarne rörande Bergsväsendet, och att Committérades underdåniga Betänkande inkommit till Kongl. Majit för 2 år sedan.
Den princip, som förefinnes i de nu gällande författningarne, och i synnerhet framträder klarast i de äldre, nemligen att malmtillgången i Riket är industriens tillhörighet, har vid - a38 Den 29 December e. m. hållits af Committerade.
Det torde ej vara likgiltigt för Utskottet, alt taga kännedom om nämnde betänkande.
Jag uppskjuter allt vidare yttrande, intill dess att målet blifvit af Utskottet handlagdt.
Herr Tharrij Gustaf Sebastian> uppläste följande:
Genom det Memorial, som nu torde komma att till vederbörande Utskott remitteras, har Grefve Posse föreslagit följande ändring i nu gällande Kongl. Författningar rörande uppfinnares och jordägares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter vid upptagande af nya eller förr arbetade Malm- och Mineral- anledningar, nemligen: ”Att uppfinnare af nya eller förr ar"betade Malm- och Mineral-anledningar må ”tillförbindas att hembjuda jordägaren upp”finnarerätten, mot erhållande af ett, efter ”anledningarnes beskaffenhet, visst bestämdt "prEemium, dock med rättighet för uppfinnaren, att i händelse jordägaren icke vill ”betala detta prsemium, då ingå såsom delegare, utan öfverlåtelserätt på annor man, ”till hälften uti nya, och till j- uti gamla ”förut arbetade och kända Malm- och Mineralanledningar, samt att ingen, utan "jordägarens medgifvande, må äga rätt, att "taga mutsedel, eller anställa sprängning el”ler brytning på närmare afstånd från åbyggnad, vare sig mangård eller uthus, än Den ag December e. m. a3g "5oo f:r, ej eller närmare intill allmän farväg än på 5o famnars afstånd.”
Då ämnet icke är utan vigt, torde Höglofl.
Ridderskapet och Adeln benäget tillåta mig att få framställa några anmärkningar vid hvad Grefve Posse föreslagit.
De författningar, hvarefter frågor om uppfinnare- och jordägare-rätten i Grufvor hitintills blifvit bedömde, nemligen Kongl. UtmålsFörordningarne af den 20 October 1741 ocb 6 December 1757, hafva, då de i allmänhet tillagt uppfinnaren hälften så väl uti alla nya Malm- eller Mineralstreck, som ock uti de från flere år tillbaka ödelagde Grufvor, hvilka åter upptagas, dermed afsett en billig uppmuntran för den, som, med uppoffring af arbete och kostnad, utan att på förhand kunna beräkna säker vinst eller ens ersättning för mödan, vilja bidraga att i dagen skaffa råämnen till Rikets betydligaste Exportartiklar.
Men desse författningar hafva icke eller förbisett lielgden af jordägarerätten, då de tillerkänt jordägaren andra hälften i Malm eller Mineralfyndet och ersättning för all skada å skog och mark, samt dessutom stadgat, såsom orden lyda, att i fall det till ”bearbetning angifna stället är inom hägnad, ”och igenom dess försökande, jordägaren, ”till åbyggnad och annan nedlagd kostnad 'och arbete, kunde taga någon skada, bör Den 5.9
December e. m. ”jordägarens utlåtande först inhämtas, an”tingen lian ett sådant försök vill godvilligt ”tillåta, eller i annor händelse angifvaren ”deraf förpligtas att ställa jordägaren tillräcklig och nöjaktig borgen för all deraf ”härflytande skada och olägenhet, innan ”han undfår frihet till skärpande och sprängande å berörde ställe.”
Utan att bestämdt vilja påstå, att desse föreskrifter äro de bästa, som i ämnet kunna gifvas, vågar jag dock anse dem vara mycket billigare, än de af Grefve Posse föreslagne.
Om uppfinnaren skall tillförbindas att hembjuda jordägaren uppfinnarerätten, emot erhållande af ett praemium, bestämdt efter malm-anledningens beskaffenhet; huru skall man då finna någon slags grund för bestämmandet af detta praemium?
Man kan icke, äfven med den största geologiska kunskap, den bästa erfarenhet och vilja, bestämma värdet af en malmanledning, som ännu icke är bearbetad eller blottad.
Af en ringa anledning blir ofta en lönande grufva, och lika ofta drifves grufvearbetet efter en mycket lofvande anledning med förlust.
I förra fallet har uppfinnaren lidit orätt, om han fått ett obetydligt praemium, i det sednare förlorar jordägaren, om han betalt något.
Mer än en gång skulle det väl ock kunna hända, att en jordägare betalar det fastställda praemium, för Den 29 December e. m. för att icke blifva besvärarl af ett grufvearbete, som af en eller annan orsak faller honom olägligt och hvilket han sedermera drifver, icke på rätt bergsvis, utan endast så mycket att rätten dertill ej kan honom frånkännas, ehuru arbetet möjligtvis kunde blifva ganska fördelagtigt.
Då blir icke allenast uppfinnaren oskyldigt och jordägaren genom eget vållande lidande, utan äfven Staten förlorar dervid, att icke den i Berget dolda rikedomen blir bragt i dagen.
När nu Grefve Posse derjemte föreslår, att om jordägaren icke vill betala något prasmium för uppfinningen, skall väl uppfinnaren vara berättigad alt till en viss del få ingå i arbetet, men icke få öfverlåta sin rätt på annor man, vill detta efter mittbegrepp så mycket säga, som att, om uppfinnaren är så fattig, att han icke kan anskaffa det förlag, som för hans del fordras till arbetets sältande i gång, (och sådant inträffar icke sällan, emedan de, som upptäcka malm-anledningar, merendels äro af den arbetande classen), skall det i denna likasom i den förr vidrörda händelsen, komma att bero af jordägaren, om
Grufvearbetet verkeligen kommer att företagas eller icke.
Dessutom torde det icke vara rält lämpeligt att stifta en lag, som så lätt kan eluderas, som den om förbud emöt öfverlåtelse af uppfinnare-rätten i Grufvor, då det svårligen lärer kunna hindras alt öf8 II. JÖ Den 29 December e. m. verlStelsén sker förr än den så kallade Mutsedeln , som är uppfinnarens åtkomsthandling, tages.
Då Motionairen föreslår, att uppfinnare-rätten (om den med de villkor Motionairen vill antaga förtjenar benämningen) skall i nya malm-anledningar blifva hälften, finner jag icke någon antaglig grund, hvarföre den i gamla, förr bearbetade, men sedermera ödelagde grufvor skall blifva endast
De sednares upptagande torde förtjena lika mycken uppmuntran, som de förres.
Ofta är det mera förtjenstfullt och nästan altid mera kostsamt, att från vatten tömma en öde grufva och sätta den i arbetsskick, än att börja ett nytt grufvearbete.
Det förra lyckas oftare, än det sednare, och deruti ligger förtjensten emot Staten.
Men, invänder man, att upptaga en öde Grufva, är ingen ny uppfinning.
Svaret derpå blifver: en grufva öfvergifves antingen emedan fyndigheten anses vara utbruten, eller emedan conjuncturen icke är lönande för den del af Bergshandleringen, som hon med råämne skulle förse.
I förra händelsen måsteden, som upptager henne, genom försökningsarbeten på djupet söka efter ny fyndighet, och om han deruti lyckas, blir uppfinningen ny.
I sednare händelsen och om den i Grufvan qvarvarande
Malmtillgången är känd, kan jordägaren lika lätt, som någon annan dertill Den 29 December e. m. förskaffa sig uppfinnarerätt, och vill han det icke, bör malmlillgångcn icke derföre blifva obegagnad.
Om, på sätt Grefve Posse föreslagit, det skulle blifva stadgadt, att ingen utan jordägarens medgifvande må äga rätt alt laga mutsedel, eller anställa sprängning eller brytning på närmare afstånd från åbyggnad, vare sig mangård eller uthus, än 5oo famnar, kunde det väl mer än en gång hända, att en malmtillgång, som vore af flerfaldigt större värde än de byggnader, hvilkas närbelägenhet hindrade dess upptagande, för alltid blefve obegagnad; och ehuru liårdt det för mången kan synas, vågar jag tro, att det praetium affectionis en Bostad kan äga, bör vika för det allmänna bästa, då Byggnaden eller dess flyttning i sådant fall betalas mera och icke mindre än den är värd.
Likaledes anser jag, att en allmän farväg bör på Grufveägares bekostnad få flyttas, om det för ett Grufvearbetes fortdrift eller de vägfarandes säkerhet blir nödigt.
Då det Betänkande af Herrar Comitterade till BergsFörfattningarnes öfverseende, som Motionairen uppgifvit dem hafva aflemnat, mig vetterligen icke är hvarken allmängjordt eller Kongl. Bergscollegium meddeladt, bör jag erkänna, att jag om inne - Den 29 December e. m. hållet af samma Betänkande icke liar någon kännedom.
Om jag med ett ämne af, måhända, för Höglofl.
Ridderskapet och Adeln mindre allmänt interesse, upptagit Ridderskapets och Adelns dyrbara lid, beder jag vördsamt om öfverseende derföre, och anhåller att detta mitt yttrande må få åtfölja Grefve Posses Motion till vederbörande Utskott.
Uppå derefter af Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMar skalken gjord proposition, fann Ridderskapet och Adeln för godt remittera Grefve Posses ifrågavarande Motion, jemte de af Herrarne af Uhr, Lagerhjelm och Tham, rörande samma ämne, nu afgifne yttranden, till Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotten.
Föredrogs ånyo Herr Lngerheims, Guslaf, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion angående Stämpel å Tackjern.
Herr Tham, Gustaf Sebastian, anförde skrifteligen:
Vid Herr Lagerbeims Motion anhåller jag vördsamt att i korthet få göra följande anmärkningar: Herr Lagerheim har på anförde skäl föreslagit: 1:0 att allt Tackjern som är i så Den 29 December c. m. 245 stora stycken, att det kan Vära stämpladt, ovillkorligen bör hafva stämpel; men de mindre bitar, som till någon del ej kunna vid Tackjernsti 11 verkningen undvikas, och hvilka må medgifvas till det allt för stora qvantum af en tiondedel utaf hela tillverkningen, böra, för att emottagas åVåg, vara i låda eller lår inlagde, samt lådan eller låren med stämpel försedd; och 2:0
Att samma ansvar måtte åtfölja lefveransen af Tackjern för Gjuteriernas, som för Stångjerns och Ämnesverkens behof såvida nemligen, att om Tackjern befinnes af annan beskaffenhet, än den derå utsatte stämpel antyder, säljaren eller tillverkaren vare skyldig återtaga det och ersätta all genom försäljningen eller vågförandet deraf orsakad skada; men om Tackjernet är så oartadt, att deraf för fil eller mejsel bearbetligt gjutgods ej kan beredas, vare Tackjernet förLrutet och ansvare säljaren eller tillverkaren derjemte för ali skada, som köparen deraf vålhvts.
Den första af de sålunda föreslagna förändringarne i Kongl.
JernvräkeriFörordlii 11 gen af den 17
Maj 1814 vågar jag tro blifva i verkställigheten svår och för Tackjernstillverkarne något betungande; i verkställigheten svär derföre, alt det endast med svårighet lärer kunna bestämmas, huru stora de Tackjernsstycken skola vara, sorn kunna vara stämplade, och enligt Mo - 246 Den 29 December e. m. tionairens tanka ovillkorligen böra hafva stämpel, eller rättare sagdt huru små de böra vara, för att utan ansvar få vara ostämplade; för Tackjernstillverkarne betungande, om de ovilkorligen skola i lador eller lårar inlägga allt ostämpladt tackjern, sorn kan komma alt vågföras, då afsändningskostnaden derigenom icke obetydligt blifver ökad för en relatift till sin vigt icke dyr vara, som derföre icke kan bära en alltför dryg transportkostnad.
En del tackjernstillverkare, t. ex. Bergsmännen i Nora Bergslag, hafva, i anseende till trångt utrymme vid sina Hyttor, af ålder haft särskild tillåtelse att fälla tackjernet i större så kallade gösar eller galtar, än eljest är föreskrifvet, hvilka de efter härdning sönderslå.
De skulle genom det föreslagna stadgandet blifva mäst lidande, hälst om de skola stadna i ansvar derföre, att en Tackjernsgös under transport blir sönderslagen, och en del deraf sedan befinnes ostämplad; hvilken händelse lätt kan inträffa.
Den andra af Herr Lagerheim föreslag, ne ändring eller rättare tillägg i Kongl.
JernvräkeriFörfattningen anser jag vara af större vigt, och ännu mindre höra blifva gällande än den förra.
Tackjernstillverkningen i Riket är till sitt fulla belopp beräknad för Stångjerns - Den 29 December e. m. 247 smidet och Brukens Privilegier derpå grundade, hvarföre ock ofvannämnde Kongl. Förordning stadgar ansvar för säljare eller tillverkare af sådant tackjern, som antingen med svårighet eller alldeles icke kan till dugligt Stångjern beredas.
Jag vill för ingen del härmed hafva sagt, att icke tillverkning af Gjutgods bör på allt sätt uppmuntras; tvärtom anser jag Gjuteriägare höra vara berättigade till uppköp af Tackjern, i hvilken ort som hälst.
Men jag tror, att hvar och en, som har någon erfarenhet i jernhandteringen, skall kunna vitsorda, att sådant Tackjern, som för tillverkning af Stångjern är ganska tjenligt, ofta vid omsmältning icke blir användbart till Gjutgods; beroende detta dock mycket på sältet, huru omsmältningen sker.
Emedlertid lärer väl icke kunna nekas, alt, i allmänhet sagdt, Tackjern för Gjuterievnas behof bör vara mera nödsatt, än man för Stångjernssmidet önskar sig.
Då nu de, som här i landet egenteligen tillverka Tackjern till afsalu, nemligen de egenteligen så kallade Bergsmännen, hufvudsakeligen dervid afse försäljning till Slångjernsverken, vore det väl högst obilligt, otn de skulle stadna i något ansvar derföre, att till Slångjerrissmide dugligt tackjern, sorn de till en Handlande försålt, och denne sedermera lill ett Gjuteri afyttrade, icke befunnes lill Gjutgods tjenligt.
Ej eller tor - 248 Den 29 December e. m. de köpmannen derföre böra ansvara, dä bans begrepp om'
Tackjern ofta torde inskränka sig endast till dess vigt och pris.
Att säga, det stämpeln å Tack jernet antyder dess beskaffenhet, är väl icke aldeles rigtigt.