Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Bevilln.Utskts yttrande i frågan skulle blifva uppläst.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med Ståndet förbehållen rätt alt sedan pröfva Hr von Hartmansdorlfs förslag, behagade bifalla Bevilln Utskrs förslag i 3 5 §:n.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det lian funnit ja hafva öfverröslat nej.
Hr von Hartmansdorffs förslag upplästes så lydande; ”Att R. o.
Ad. nu väl må genomgå och pröfva förslaget till ”bevillningssladga i sin helhet, men att Ståndet derefter, ”vid meddelandet af sina beslut, åt Bevilln.Utsk.. uppdrager ”alt afsöndra och särskildt upptaga de reglementariska stad”ganden, hvartill K. åhs nåd. bifall erfordras.”
Vidare upplästes Utsk:s i utlåt.
N:o 27, sid. 3, rör:de delta amne afgifna yttrande, frän och med orden: ”Till vederläggning af’’ — till och med orden: ”beroende af de sednare.” Frih.
I händelse den af Hr von Hartmansdorff föreslagna åtgärd godkänncs, anhåller jag att det Den 7 Octo ber f, in. tillägg måtte göras, att Bevilln.Utsk. ålägges skyndsamt, eiler så fort sig göra låter, inkomma med dess uppgift, på det att Ståndet måtte blifva i tillfälle att genomseden utan alltför mycken brådska, innan sjelfva bevilln.förordn. till slutligt afgörande bos Ståndet förekommer.
Jag lager mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet derpå, att det är en särdeles vigtig principfråga, som här förekommer.
För min del instämmer jag i del raisonnement, hvarpå Utsk. grundat sin mening, och anhåller jag om Hr Landtnäs propos. till R. o. Ad. all bifalla hvad Utsk. framställt i denna del, hvilken propos. lärer böra först meddelas.
Jag begagnar äfven detta tillfälle för att yttra det jag tror, alt en värd talare måtte här hafva begått ett misstag, då han trott att någon domare eller executor skulle kunna vägra att verkställa eljer tillämpa hvad bevilln.förordn. föreskrifver.
Det är möjligt att sådana exempel kunna uppgifvas, men i fråga om den allmänna grundsatsen, såsom en följd deraf att icke formlig sanction af K.
M. blifvit meddelad, får jag förklara, det jag betviflar att en sådan grundsats hos domare och executorer skulle utöfver en viss gräns kunna göra sig gällande.
Jag vågar underställa det H. Ståndet och äfven Frih.
Nauckhoff sjelf, om det icke vore lämpligast att låta mitt förslag vara oförändradt; ty om man skulle göra det tillägg, som han begärt, nemi. att Utsk. borde skynda sig med den afsöndrade delens ingifvande; så skulle man möjligen komma i collision med ett annat
Stånd, om det är sannt att PresleSt. uppskjutit pröfningen af bevilfn. stadgan.
Då ser jag icke huru Bevilln.Utsk. kunde göra, annat än afvakta hvad de öfriga Stånden beslutade, ty sjelfva innehållet af hvarje § skall ju också tagas i öfvervägande.
Det torde vara lids nog, sedan R. o. Ad, fattat sitt beslut, och då man kan öfverskåda ärendets gång, att vidtaga någon ytterligare åtgärd.
Nu önskade jag att Ståndet behagade inskränka sig till den framställning jag gjort.
Jag har för min del ingenting emot, att min framställning kommer att särskildt behandlas, sa mycket mindre som den alldeles förfaller, om en annan åsigt kommer att göra sig gällande, än den Hr von Hartmansdorff framställt.
Det är blott reservationsvis jag anhållit 0111 ifrågavar. tillägg, hvilket af flr Landtm, framdeles, då ordningen dertill kommer, torde blifva föredraget.
Frih. Tersmeden Wilh. Fredr.:
Sprenglprorlen anser jag mig böra förklara, att jag helt och hållet instämmer i den strof af Bevilln.Utsk:s utlåt., sorn nyss upplästes, och jag tager mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, att om det icke vore Ständerna med - Den 7 Oelober f. m. i33 gifvet att föreskrifva luiru bevil In. förord», skall verkställas, så vore det för dera omöjligt att uppgöra en sadan förordning.
Den nu följda proceduren är också densamma, som alltid blifvit iakttagen under hela vårt nuvar. constilutionella statsskick, och på sådan grund får jag motsätta mig, att Hr von Harlmansdorffs förslag af R.o. Ad. antages, hvaremot jag anhåller att Ståndet mätte bifalla hvad Utsk. föreslagit.
Dessutom tager jag mig friheten fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att om R. o. Ad. nu fattar det beslut, som Hi' von Hartmansdorff föreslagit, och möjligen ett annat Stånd deri instämmer; så komma vi härvid i samma dilemma, som vi iråkat i afseende på åtskilliga statsreglerings-frågor, derest Bevilln.Utsk., såsom jag förmodar, finner sig föranlåtet att uppställa voler:s-propos:r härom.
Den fråga som 1111 är föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, eller den af Hr von Hartmansdorff föreslagna propos., rörer redactionen af R. o. Ad:s beslut ang:de bevillnings-grunderna eller fördelningen deraf, hvilket är ungefär detsamma.
Det kan således så mycket mindre vara lämpligt att dervid göra ett sådant tillägg, som Frih.
Nauckhoff föreslagit, enär de andra Stånden nied samma rätt som vi äga all besluta, huru It.
St. finna för godt att uppställa bevilln.stadgan och de stadganden, sorn dermed aga gemenskap.
Sedan R. o. Ad:s beslut ar falladt och de öfriga Stånden äfven fattat deras beslut, så kommer R. o. Ad:s beslut, i händelse vi bifalla förslaget, att ingå bland de särskildta besluten, hvilka af Bevilln.Utsk. skola tillämpas och sammanjemkas ; hvarföre jag tror, att det vore både öfverflödigt och olämpligt alt göra något sådant tillägg, sorn Frih.
Den värde talaren, som yttrade sig näst före den sista, har redan fästat R. o. Ad:s uppmärksamhet på den ömtåliga fråga, som här är föremål för öfverläggningen.
A ena sidan kan man väl icke bestrida, att, 0111 Svenska folket har rättigheten alt beskatta sig sjelft, denna rättighet är fullkomligt illusorisk, om det icke får tillika stadga på hvad sätt dessa medel skola utgå.
Det är således alltför svårt och nästan alldeles omöjligt, att efter theorien uppdraga en gräns emellan de stadganden i bevilln.- förordti., som äro af be vill nings— eller ekonomisk natur, ty hvad den ene anser vara af bevillnings, anser den andre vara af ekonomisk egenskap.
Detta är 2:ne saker, som hänga så nära tillsammans, att det är alldeles omöjligt, såsom jag förut yttrat, att uppgöra någon sådan bestämmelse.
Jag hemställer derföre till R. o. Ad., om det må anses lämpligt att här väcka sådana frågor, att framkasta sådana svårigheter, som ingen kan lösa, och som otvifvelaktig!, om R. o. Ad. skulle företaga sig att behandla denna ömtåliga fråga på annat sätt, än den blifvit behandlad allt sedan år 1809, i3.j
Den 7 Octo ber f. m. just derföre alt det är så svårt att lösa den, skulle kasta oss in på samma liana af svårigheter, som vi förut befunnit oss på, utan alt vinna något ändamål och utan någon utväg att reda förhållandet.
Det är derpå jag tager mig friheten fästa de värde talares uppmärksamhet, hvilka ansett det vara af vigt att nu beträda en annan bana än den, som under 3o års tid varit begagnad; ocb jag hemställer till dem, om de anse den princip, de bär framställt, vara så nödvändig alt göra gällande, att man ovillkoi ligen bör kasta sig in på svårigheterna; ty att vi skulle komma till dem, inser jag tydligen, och jag tager mig derföre friheten att, på samma sätt som jag yttrade mig då fråga var 0111 voter:s-propos:na ronde statsregleriugen, afven nu fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på, att det vore tilläfventyrs betänkligt att antaga den nya principen, emedan jag icke ser huru dessa tvister på grundlagsenligt siitt och lill ömsesidig belåtenhet och tillfredsställelse skola kunna slutas.
1 denna fråga synes det dessutom vara så mvcket mindre nödvändigt eller skäligt alt beträda stridibanan, som man verkligen har 3o års praxis för sig.
Jag anser för en pligt, alt vid detta tillfälle uppträda med det förklarande, att jag, af hvad Frih.
Sprengtporten här synes hafva åsyftat, att man borde frånträda ifrågavar. rättsbegrepp, blott derföre att man kunde råka i en dilemma, derigenom att 2 Stånd kunde stanna emot 2, alldeles icke funnit mig öfvertygad om nödvändigheten att frångå dessa rättsbegrepp, då jag linner dem riktiga.
Det är beklagligt, om ett missförhållande kan uppkomma, derigenom att R.
St:s särskilda afdelningar råka i conflict med hvarandra; men detta skall åtminstone icke hos mig verka derhän, att jag afviker från den öfvertygelse, som mitt samvete ocb förståndet bos mig göra gällande.
Jag har redan under denna riksdag vid många tillfällen erfarit, huruledes icke allenast åtskilliga Utsk., utan äfven stånds-majoriteter sökt att göra inkräktning på konungamakten, ithy att de velat vid statsanslagen fästa villkor, oförenliga med grundlagens klara lydelse.
Det är då lid att äfven personer uppträda, som söka försvara konungamaktens prserogativer och icke låta dem trampas under lötterna af folkmakten eller de personer, sorn för tillfället lyckats att göra sina meningar gällande.
Jag kan icke annat än afstyrka allt afseende på hvad Frih. Sprengtporten anfört.
Jag hade icke ämnat deltaga i denna discussion, af det skäl, att endast grunderna för bevillningens utgörande borde utgöra föremål för öfverläggningen och icke detaljerna i hevilla.förordn., hvilka enl. grundlagen ej få komma i fråga, förrän statsbrislsumman blifvit uppgifven och Sländerne remitterat till Bevilln.Utsk. att inkomma med förslag till denna summas fördelning ef - Den 7 O c t o b e r f. ni.
135 ler de fastställda grunderna, genom förslag till bevilln.förordn.
; men då fråga liär i 33 §:n uppstått rö'r:de en lagstiftning på sidan om den, som afser bevillningen, ocl) denna lagstiftning blifvit af åtskilliga ledamöter försvarad, icke ensamt såsom af praxis helgad, derigenom att så skett vid föregtde riksdagar, utan äfven på den grund, att detta skulle stå i öfverensstämmelse med folkets rätt att sig sjelft beskatta genom dess representanter; så kan jag i sådant nfseeende icke annat än beklaga, att man ännu icke hunnit så långt, att man vet skilnaden emellan rättigheten att bestämma grunderna för bevillningens utgörande i allmänhet och rättigheten alt stifta lagar med straffbestämmelser för särskilda förbrytelser i bevillningsmål.
Dessa åtgärder äro så fullkomligt skiljda från hvarandra , att Frih.
Sprengtporten omdöme ej bort misstaga sig om denna skilnad.
I det ena fallet är det afgjordt, att Ständerne hafva allena beslutande rätt, och det faller af sig sjelft, att de i det andra fallet icke hafva mer än sin röst.
Nu är det för öfrigt, mine lierrar! icke förstärkt StatsUtsk., som kan komma att afgöra en sådan fråga, om 2 Stånd skulle stanna emot 2, utan det är ämnets beskaffenhet, som afgör 0111 frågan kan förfalla, då i vidrigt fall grundlagen bestämt hvar voteringen skall ske, och då kari den icke komma att ske i förstärkt StatsUtsk., utan i förstärkt Bevilln.Utskott.
Det är be v i 11 n.— frågorna, som kunna komma alt afgöras genom förstärkt StatsUtsk., men frågor om brottmålslagar höra icke dit, och det förstärkta StatsUtsk. har ingen rätt att derom besluta.
Jag instämmer i det förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt.
Då en värd talare yttrat den mening, alt hvad jag haft äran anföra ej skulle förtjena R. o. Ad:s afseende, kan jag visserligen ej hoppas att kunna uträtta mycket för den sats jag försvarar; men jag anhåller, alt Hr Frih. o. Landtm, läcktes fästa sin uppmärksamhet vid detta förhållande, öfvertygad om alt då grundlagens helgd här är bevarad genom Ståndets ordför., på sätt grundlagen stadgar, kari man också vara tryggad, att inga misstag hvarken på den ena eller andra sidan skola komma att äga rum i afseende på grundlagens tillämpning.
Jag trodde på grund af den propos., som Hr Landtm, gjorde för en timme sedan, alt discussionen öfver formfrågan vore slutad oclp falt vi endast hade att tala om innehållet af propositionerna.
Men då man nu går så långt i formfrågan, alt man erinrar vår Landtm, om grundlagens iakttagande å den ena sidan, så torde det tillåtas mig att på andra sidan säga, det jag ej nog kan förundra mig öfver våra föregående Landtm:r och Talmän, hvilka ansett sig berättigade att såsom på delar af i3G Den 7 0 c t o b e r f. m. bevilln.förordn. göra propos. otn straffbestämmelser och andra dyfika saker, som icke höra till beskattningen.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att om han rätt uppfattat Frih, Sprengtportens mening, så hade den varit, att R. o. Ad. skulle bifalla att, på sätt Bevilln.Utsk. föreslagit, de särskildta stadgandena om tillämpning af R.
St:s beslut angtde-allin, bevillningen höra, såsom hittills, bland öfriga föreskrifter intagas: hemställande Hr Landtm., om R. o. behagade bifalla detta Bevilln.Utskrs förslag.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja öfverrösta t nej.
Jag anhåller örn votering och att mitt förslag måtte blifva eontra-propos.; hvarvid jag skulle önska att för tydligheten det hette i ja-propos., att stadgandena i bevilln.förordn. inforas på samma sätt som hittills, emedan i annat fall åtskillige ledamöter kunna misstaga sig om meningen och anse henne angå innehållet men icke fördelningen af ämnet.
LTpplästes till justering och godkändes följande voter:sproposition :
Den som bifaller, att, på sätt Bevilln.Utsk. föreslagit, de särskildta stadgandena om tillämpning af R.
St:s beslut ang:de allm. bevillningen böra såsom hittills bland öfriga föreskrifter intagas, voterar ia; den det ej vill, voterar ne'; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. att nu väl genomgå och pröfva förslaget till bevilln stadga i sin helhet, men ali Ståndet derefter, vid meddelandet af sina beslut, åt Bevilln.Utsk. uppdrager att afsöndra och särskildt upptaga de reglementariska stadganden, hvartill K.
M:s nåd. bifall erfordras.
Efter voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer: Ja — 35.
Nej — H. R, o. Ad. åtskiljdes kl, 2 e. m.
Ons - Den 7 O c I o b e r e. ni.
Justerades ! prot.uldr. för denna dag f. m.
Jag nedlägger härmed min reservation mot
Ståndets genom votering uti förmiddags-plenum fattade beslut.
Hvad jag under discussionen då yttrade afsåg endast den ifrågavar. 33 §:n uti bevilln.stadgan.
Nu vill jag tillägga, att om man skulle följa den princip Hr von Hartmansdorff rn. fl. fram • ställt och skilja allt från bevilln stadgan, som kunde hafva någon gemenskap med den civila, criminella eller ekonomiska lagstiftningen, så skulle t. ex. R.
St. i afseende på de uti bevilln.stadgan nu intagna reglementariska föreskrifterna för Berednings- Taxerings- och Pröfnings-comiteer, hvilka föreskrifter äro af ren ekonomisk natur, endast hafva önskning-srätt; dessa föreskrifter skulle kunna ändras af Regertn efter behag; och hvar hade vi då Svenska folkets rätt att beskatta sig sjelft?
Denna rätt kan icke inskränka sig till blotta bestämmandet af grunderna, hvarefter bevillningen skall utgöras, den måste jemväl inbegripa rättigheten att vidtaga sådana mått och steg och meddela sådana föreskrifter, att dessa grunder verkligen blifva följda, eljest vore den endast half och gagnade till intet.
Fortsattes pröfningen af Bevilln Utsk:s utlåt.
N:o 27, i anledn. af anraärkntr emot betänk.
N:o 12, angtde grunderna för den blifvande allm. bevillningen, samt föreskrifterna för tillämpningen deraf.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att R. o. Ad., vid pröfningen af 33 §:n, genom votering beslutat gifva ett uppdrag åt Bevilln.Utsk., sedan dess betänk, i allo blifvit pröfvadt.
Nauckhoff hade då föreslagit ett tillägg till delta uppdrag i afseende på skyndsamhet med dess uppfyllande; hemställande Hr Landtm, om R. o. Ad. ansåg något sådant tillägg böra göras.
Ropades nej. 34:de §:n.
Då Bevilln.Utsk. beslöt att låntagare vid sparbanker borde få tillgodonjuta bevilln.afdrag, var jag icke närvar, och har således icke kunnat lemna de upplysningar, som voro nödvändiga.
Jag erkänner visserligen, att jag icke känner alla i Riket befintliga spari4 H. 18 ■ 38 Den 7 Octobcr e. m. bankers förhållande; men bestämdt känner jag Götheborgska sparbankens ställning, hvilken är sådan, att den icke bär sig, om den skall vidkännas bevilln.afdrag.
Götheborgs bättre lottade innevånare måste i flera år sammanskjuta penningesumtnor till sparbankens underhåll.
Numera b*-fin— ner den sig på den punkt alt den kun underhålla sig sjelf, såvida den får tillgodonjuta sina inkomster oförminskade.
Jag har mig bekant, att dess utiåningsfond uppgår till 420,000 r:dr, hvarå bevilln.afdraget utgör omkring 1,260 r:dr; hvadan och då för t. ex. t83g sparbankens nettoinkomst endast utgjorde 638 r:dr 25 sk. b:co, sparbanken, derest densamma skulle vidkännas en årlig minskning i sina inkomster af omkring 1,260 r:dr årligen, erfordrade ett årligt tillskott af emellan 6 och 700 r.dr för att kunna bära sig.
I annat fall skulle den gå under.
Jag medgifver gerna, att denna sparbank äger en ganska betydlig grundfond; men vi skola komma ihåg, huru svårt det är att administrera ett capital af 480,000 rd:r, så att ingen förlust uppkommer, och att vi förbundit oss att ansvara långifvare 5 proc. på deras i sparbanken insatta penningar.
Jag anhåller derföre, att R. o. Ad., med afslag å betänk.
N:o 27, ville bifalla Utskts tillstyrkande i betänk.
Nto 12, åtminstone hvad sparbankerna angår, så att de blifva befriade från bevilln.afgift för utlånta penningar.
Jag förenar mig med Hr Edenhjelm.
Det vore mycket illa om en föi fattning skulle utkomma, som hindrade de nuvar. spaibankernes framgång och nya sparbankers uppkomst.
Det sednare blef åtminstone följden af Utsk:s tillstyrkande uti sednare betänkandet.
Jag deltager uti administrationen i en sparbark, hvars sträfvande är att binna dit bevilln.förordn. nu vill föra oss.
Christianstads läns sparbank har framgått ganska bra.
Den grundar sig på frivilliga gåfvor.
Det ligger i sakens natur, att en sparbank, hvilken icke räknar på inkomst för sjelfva banken utan för dem, hvilka deruti insätta penningar, icke kan komma på benen utan fond; men man får väl icke alltföi mycket lita på barmhei tigheten, ty äfven den kan tröttna.
Ingen insättare i någon sparbank får mer än 5 proc., ty den 6:te proc:n medtager administrationskostnader, oberäknadi det skiljaktiga förhållandet, som äfven gör den 6:te proctn behöflig för sparbankerna, att då insättarens tolfskilling genast blir för honom räntebärande, så blifva deremot dessa tolfskillingar stundom flera månader qvarliggande ofruktbara för sparbankerna, hvilken förlust för dem måste ersättas af öfverprocenten.
Directionerna uti sparbankerna utöfva sin befattning utan arfvode af ren välvilja och menniskokärlek
Jag betviflar, att någon skulle vilja inträda i direclionen, med mindre det får bero på sparbanken sjelf af bestämma, när densamma befinner sig uti en sådan ställning, alt den kan vidkännas Den 7 Octobere. m, 139 bevilln.procm.
Christianstads läns sparbank har under hela förflutna sommaren medgifvit bevilln.proc. för alla intecknade lån; men den kan omöjligen, utan att erhålla tillskott af enskilda personer, medgifva bevilln.afdrag äfven för namnlånen.
Det voro skada, om eu sådan inrättning skulle brytas sönder för en princips skull, eller om nya sparbankers uppkomst derigenom skulle försvåras eller förhindras.
Jag tillstyrker derföre, att i delta hänseende Utsk:s betänk.
N:n 12 mätte blifva gallande.
Hvad disconterua beträffar, så känner jag ingen som tager mer än 5 proc., och hvad futligcassorna angår, så torde de flesta vara uti samma predicament som sparbankerna, hvarföre jag äfven i afseende på dem tillstyrker bifall till betänk.
JN:o 12.
Jag har föga att tillägga de skäl, sam af Hr von Rosen och Hr Edenhjelm blifvit anförda för afslag å förevar, betänk.
För mig är det icke fattligl hvarföre Utsk. frångått sitt förra betänkande.
Jag anser så många skäl tala för både sparbankers och fattigcaSsors befrielse från bevilln.afgift, att jag tycker en hvar böra klart inse billigheten deraf.
Ganska många sparbanker hafva visserligen vunnit den förkofran, att de skulle kunna betala bevilln.procm; men de fleste befinna sig ännu i den ställning, att de icke höra betungas dermed, ty den ena procm, som sparbankerna tillgodokommer, då de emottaga penningar mot fem proc, och utlåna dem mot sex, behöfves i de flesta sparbanker i och för bestridande af förvaltningskostnaden Jag kan dessutom icke ur rättsgrund (inna, hvarföre sparbanker och fattigcassor skola vidkännas ett oblidare öde än enskdda banker, som Utsk. befriat från bevilln.procm.
Det skulle väcka mycken uppmärksamhet och verkligt bekymmer i landet, om bevilln.afgiften lomme att qvarstå för sparbanker och fattigcassor.
Jag anhåller att R. o. Ad. valdes behjerta detta förhållande, samt medgifva att Ulsk:s förslug i N:o 12 må antagas.
Bevilln.Utsk. har uti sednare betänk, tillstyrkt, att från det uti första betänk, föreslagna stadgandet i 34 §m må uteslutas orden : ”dock undantagas härifrån sparbanker, äfvensom disconterna och fattigcassor."
Har äro tvänne förhållanden, som jag anhåller att få särskildt afhandla, och af hvilka det första afser sparbanker och fattigcassor, saint det sednare disconterna. — l afseende på sparbanker och fattigcassor är jag af den tanke, att för det närvar, är i allmänhet undantaget från skyldigheten ätt erlägga bevilln., då räntan uppgår öfver fem proc., icke af den vigt för dessa cassör, som det tillförene varit; emedan de cassör, hvilka redan uppnått någon större consistance och äga betydligare behållningar, i alla fall möta svårighe ten alt mot inteckningssäkerhet kunna utlåna sina penningar mot sex proc. utan bevilln.afdragty det beror alltid
Den 7 O c t o b e r e. m. på den säkre låntagarens fria vilja, om han vill emottaga Jan, då han ej får tillgodonjuta bevilln.afdrag, och sålunda känner nian att
Stockholms sparbank funnit sig nödsakad att utlåna betydligare summor mot fem proc. ränta, och Hr von Rosen har äfven upplyst att Christianstads sparbank sett sig tvungen att medgifva bevilln.afdrag på 6 proc. lån mot hypotliek af faslighet; och då det förhållande, som man åsyftar, sålunda i frivillig väg successivt inträder, finner jag icke skäl hvarföre man nu skall söka på en gång intvinga detsamma.
Genom det tillfälle jag äger att med min uppmärksamhet kunna följa den del af lånerörelsen i Götheborg, sorn icke är fästad vid R.
St:s låneverk, har jag inhemtat och kan vitsorda det af Hr Edenhjelm upplysta förhållandet.
Genom de nitiska och ädla män, som stå i spetsen för närvar, sparbanks-inrättning, hvilken i proportion till folkmängden är den största i Sverige, ly 400;000 rtdrs utlåningsfond i Götheborg är i nämnda hänseende mera än 700,000 r.'dr i Stockholm, — genom desse mäns, säger jag, nit och omsorg, har det varit möjligt för sparbanken att antaga en lånerörelse , som utan desse mäns omtanke icke varit möjlig, och som ingen annan nuvar. hvarken publik eller enskild låneinrättning kan utöfva, och hvilken lånerörelse länder till förmån, så väl för dem som begagna densamma , som för sparbanken sjelf; ty större delen af de lån, som utgå från Götheborgs sparbank, lemnäs på kortare tid mot säkerhet uti varor, hvartill fordras, att de män, som stå i spetsen för inrättntn, sjelfve känna varornas beskaffenhet och med sin uppmärksamhet i öfrigt följa förhållandena, på det inrättntn må vara tryggad mot förluster.
Nyttan af dessa lån för rörelsen i orten inses deraf, att ingen privat person äger den fond, som erfordras för att kunna bispringa med sådana län , och att de icke kunna erhållas i andra publika verk, emedan sådan lånerörelse icke är dem tillåten.
För dem som behöfva lån på 3 ä 4 månader, är det. således i hög grad förmånligt att äga sparbanken att tillgå, der de kunna erhålla lån på sina varor.
De gifva med nöje fi proc. derför.
Hvarföre skall man då förhindra sådant, som leder till förmån för så väl den enskilde som för den fromma stiftelsen?
Dessa disconteringar på kortare terminer innefatta ett så eget förhållande, att de icke kunna jemföras med andra låneoperationer ; ty i allmänhet kunna sparbankerne icke erhålla 6 proc., utan att medgifva bevilln.afdrag.
För Götheborgs sparbank är sådant möjligt, i följd af det uppgifna förhållandet, att utlåningen kan ske på kortare lider mot säkerhet i varor; ty under sådana omständigheter räknar låntagaren för en baatell den bevilln.afgilt af -fldels proc., som honom borde gtillomma.
Hvad åter angår skyldigheten för disconterna att vidkännas bevilln.afgilt för sina 6 proc:s-lån, så är detta stad - Den 7 Octobcr e. m. gande, vingast sagdt, löjligt.
Jag ber om förlåtelse, att jag begagnar detta uttryck.