Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan således icke annat än afstyrka Utsk:s betänk., hufvudsakligast derföre, att jag anser våra lazaretter, genom ett bifall till Utsk:s förslag, blifva öfverfyllde af personer, som måhända utaf andra orsaker, än just eget begär att öfvervinna fylleri-lasten, afpolleterades till dessa sjukinrättningar.
Dessutom, då kuren, som man vet, ännu är osäker, kan jag icke annat än bestrida en hemställan, som K. M. otvifvelaktigt afslär.
Då jag till ledning för omdömet i denna fråga har att åberopa den erfarenhet, som under loppet af 7 månader vunnits vid lazarettet i Hernösand, hvarest patienter till behandling efter Schreiberska metoden varit intagne, anser jag mig nu böra uttala, hvad jag deraf inhemtat.
Under sjelfva kuren afledo flere personer, ehuru jag visserligen icke kan säga, och långt ifrån mig att påstå, att deras död varit en följd deraf, utan sannolikt af kroppslidanden; nog af det verkade oro.
Ätskillige genomgingo kuren under dessa 7 månader 2 ä 3 gånger utan någon verkan, då deremot andra, som begagnade den, sedermera, såvidt jag känner, icke återfallit i dryckenskaps-lasten.
Det är således tvifvelaktigt, huruvida kuren är nyttig eller icke, åtminstone kan den icke anses såsom ett radikalt botemedel.
Önskar man likväl att ett ytterligare tillfälle för kurens begagnande må beredas vid läns-lazaretterne, tror jag, att det är oundvikligt nödvändigt att anvisa medel för bestridande af kostn aderne, ty enligt hvad kändt är, hafva läns-lazaretterne numera icke något anslag utaf Serafimer-gillet, utan kostnaderne i och för kuren måste utgå af besparingarna utaf kurlms-afgiften.
Vid lazaretterne kostar hvarje patient 16 sk. om dagen, men patienter, å hvilka den Schreiberska metoden användes, deremot 40 sk.
Vill man således experimentera i detta afseende och se kuren ordentligt utförd, måste medel dertill anslås; men på grund säväl af hvad jag nu anfört, som de af föreg:de talare uppgifna skäl, att det är olämpligt att i frågor af så ringa betydelse som den förevar, besvära K.
M. med någon hemställan, afstyrker jag bifall till betänk.
Jag finner med någon förundran, alt man från flera håll anser ifrågavar. ämne sakna betydelse, då, enligt min tanke, en sådan åsigt står i uppenbar strid med den klagan, som öfver hela landet förspörjes öfver dryckenskaps-lastens beklagansvärda öfverhandtagande.
Hr Akerman har sagt, att förslaget svårligen kunde på annat sätt verkställas, än dymedelst att medel blefve af Staten anslagne för bestridande af kostnaderne vid kurens genomgående.
Jag inser likväl icke, att man behöfver vidtaga andra åtgärder, än att upplåta rum å lazaretterne för dem, som vilja begagna den ifrågavar. kuren; de öfriga erforderliga kostnaderne kunna med största billighet påföras patienten.
Horn har sagt, att, om lazaretterne blifva upplåtne för dem, som vilja undergå kuren, skulle de öfversvämmas af personer, som möjligen af andra orsaker än eget begär att öfvervinna fylleri-lasten afpolleterades till dessa sjuk-inrättningar.
Äfven denna sats står i 252 Den 15 Mars e. m. strid icke blott med motionärens förslag, utan äfven med Utsk:s framställning, som går derpå ut, att kurens begagnande å läns-lazaretterne må vara dem obetaget, som sjelfve frivilligt anmäla sig alt densamma undergå.
Jag tror således, att, dä man icke afser någon särskild kostnad, som bör drabba statsverket eller läns-lazaretterne, utan endast begär att på dessa sjukvårds-anstalter måtte upplåtas rum för ändamålet, sådant ej saknar skäl för sig alt antagas.
Hr af Grubbens har yttrat, att man icke kuude på lazarettet hålla sä sträng tillsyn och ordning, som uti enskilda hus.
Jag är likväl af motsatt tanke med honom, i det jag tror att man företrädesvis på allmänna sjuk vårdsanstalter må äga att påräkna och fordra en sträng ordning, strängare än annorstädes.
Jag önskar, att man ville taga närmare kännedom om Utsk:s förslag i sin helhet, och anhåller om bifall till betänk.
Att döma efter de här afgifna yttranden, skulle man äga skäl att tro, det åtskilliga ledamöter af detta stånd ansäge ifrägav. botemedel liksom en s. k. underkur, hvilken dels antages ovilkorligen bota det onda, dels icke är annat än skrock ock vidskepelse.
Jag torde likväl få fästa uppmärksamheten derpå, att kuren blifvit här i landet infördt genom Frih. Berzelius, som hemtat beskrifningen ur utländska journaler och föranledt våra läkare att försöka den.
Hvad nu beträffar anmärk:n, att kuren icke är ofelbar, så hemställer jag till en hvar, om någon sjukdom finnes, för hvilken läkare kunna uppgifva ett ofelbart botemedel.
De kunna ju icke alltid bola frossan, dä hon är af svårare art, ehuru gammal och väl känd sjukdomen är.
Med hvad skäl kan man då begära, att en metod, så litet bekant och försökt, som den ifrågavar., skall vara ofelbar?
Man säger, att K.
M. icke bör besväras med hemställningar i ämnen af så ringa betydelse som detta.
Men jag frågar, om det i vårt land finnes något ondt, som i moraliskt och fysiskt hänseende skadar oss mera, än dryckenskapslasten.
Om någon bot för densamma kunde åstadkommas, så vore det, i min tanka, det nyttigaste man för landet kunde uträtta, särdeles som botemedlet är af den beskaffenhet, att den goda viljan hos patienten kan genom detsamma göra sig gällande.
Hvarföre kan icke den moraliska kraft, som Gr.
Gyldenstolpe här omförmält såsom det förnämsta botemedlet, så föga förmå?
Jo! derföre, att den af begäret öfverväldigas.
Men detta begär tillintetgöres genom den vämjelse mot bränvins njutande, kuren medför.
Vämjelsen motar ju annan omåttlighet, hvarföre skulle det icke vara händelsen äfven i detta hänseende?
Man har vidare anmärkt, att på lazaretten skulle saknas rum för sådana patienter.
Om det så förhåller sig på ett eller annat sjukhus, eller det inträffat, att patienter, hvilka företrädesvis skola behandlas, upptagit rummen, så blifva de, hvilka önska undergå kur emot dryckenskaps-lasten, icke emottagne, ty desse fordra icke samma hastiga vård som de, hvilka afbrutit arm eller ben och genast mäste intagas.
När emellertid dryckenskaps-patienter ankomma, böra icke blott läkarne vara skyldiga att Den 15 Mars e. m. 253 behandla dem, utan äfven lazaretts-direktionerne att lemna dem rum, eljest äro alla önskningar fruktlösa.
Man har sagt, att just för brist på utrymme vore det lättare för läkare enskildt, än för lazaretten, alt emottaga fylleri-patienter.
Jag tror, att det förhåller sig tvertom; ty våra läkare, hvilka i allmänhet äro illa aflönade, hafva sällan så rymliga bostäder, att de äga tillräckligt utrymme icke allenast för sig sjelfve och sina familjer, ulan äfven för patienter.
Erfarenheten har ock visat, att så förhåller sig, hvarföre en läkare inom hufvudstaden, hvilken sysselsätter sig med denna kur, mäst anskaffa särskildta rum för sådant ändamål.
Jag tror följaktligen, att, om man vill bereda framgång åt saken, man bör antaga Utsk:s förslag.
Sådant hindrar ju icke läkare, att, när de så för godt finna., mottaga patienter i deras boningar eller i andra enskildta rum.
Afven har man sagt, att kuren befunnits otjenlig, då den blifvit använd vid garnisons-reg:tena.
Patientens varaktiga återställande beror naturligtvis på undgåendet af de frestelser, för hvilka han, efter kurens undergående, blottställes och pä den förmåga han äger, att draga sig undan förledande sällskap.
Cederström och Hr Akerman hafva, hvar för sig, sökt ådagalägga, att man med den Schreiberska kuren icke vinner hvad man åsyftar.
Jag skulle kunna anföra många exempel pä framgången; men jag anser det onödigt, emedan man här, såsom i andra hänseenden, alltid kan hitta på exempel att kuren misslyckats.
När så förhåller sig och, pä sätt Frih. Cederström, C. R., redan visat, det är klart, att, om lazaretten sakna medel att underhålla patienterne, så vägras deras mottagande med mindre de sjelfve eller deras vänner eller anhörige godtgöra kostnaden.
Mig synes derföre, att den af Utsk. föreslagna hemställan till K.
M. aldrig kan skada, men väl gagna, och då antalet af lazaretter är så stort och man icke äger någon annan myndighet än Konungen, till hvilken man med hopp om framgång kan vända sig i detta ärende, inser jag icke, hvarföre man skulle underlåta att begagna sig af denna utväg, såsom i min tanke den lämpligaste.
Jag tillstyrker alltså bifall å betänk.
Hr af Grubb ens:
Till en början vill jäg besvara de emot mitt förra anförande gjorda inkast, att på lazaretten skulle den Schreiberska kurmetoden kunna användas.
Delta kan dock icke ske, med mindre än man äger en fullkomlig sjukvakterska; och i alla fall skulle möjligen kunna hända, att denna sköterska, i st. f. att enligt föreskrift uppblanda bränvinet åt patienten, sjelf förtär detsamma, enär läkare omöjligen medhinna bränvinets tillblandning eller kunna så noga kontrollera henne.
På Serafimer-lazarettet är åtminstone en sådan tillsyn fullkomligt omöjlig.
— Pä Barnängen har en dylik kuranstallt genom enskild man blifvit anlagd och der kan det låta sig göra att hafva en närmare tillsyn öfver patienterne, hvars antal icke är så stort, men å ett allmänt lazarett kan det icke ske och missbruk af bränvinet skulle endast blifva en följd af dylika patienters intagande derstädes.
En läkare, vid namn Marmfelt, har haft en sådan inrättning, men den måste nedläggas, erne - 254 Den 15 Mars e. m. dan några patienter icke anmälde sig.
Hvad åter angår Hr von Hartmansdorffs yttrande, att läkare icke kunna bota frossan, så hoppas jag, att, i händelse den värde talaren skulle blifva angripen af denna sjukdom, han för densamma snart eller inom några dagar skall vara botad.
Jag anser detta yttrande så mycket mera olämpligt, som det innebär afsigt alt vilja chikanera, och det icke mindre än Sveriges läkare-corps.
Hvad sjelfva saken angår, anser jag den vara af del ringa värde, alt
Konungen dermed icke bör besväras och om en kuranstalt anseso nödig, finnes tillfälle att begagna den antingen hos professor Akerman eller vid Manilla; men att sådant icke låter sig göra å Seraflmer-lazarettet, hvarest någon så beskaffad inrättning, som erfordras för dylika patienters emottagande, saknas, har jag redan visat.
Jag har begärt ordet i anledn. af ett yttrande utaf Hr von Hartmansdorff, som anser fyllerilasten vara en sjukdom, hvilken sålunda bör af läkare kureras lika som alla andra sjukdomar såsom frossa, feber m. fl.; men skulle samtlige laster, hvarföre då icke jemväl alla brott, rubriceras som sjukdomar, sä blefve ju alla strafflagar och domare öfverflödige.
Läkaren ensamt öfverlemnades behandlingen af brottslingarna, så att samtlige fängelserna blefve förvandlade till sjukhus och vi få en hel mängd kurmetoder och medikamenter för alla slags brott.
Jag tror likväl, att läkare-corpsen icke är organiserad för verkställande af straff för förbrytelser, utan för botande af verkliga sjukdomar.
En person, som är begifven pä dryckenskap, är icke sjuk; och om han icke med kroppsaga kan kureras för fyllerilasten, icke sker det genom kurmeloder, som gå derpå ut, att patienten lemnäs bränvin i all mat.
På sätt jag i milt sednaste anförande omnämnt, har den ifrågavar. kurmetoden blifvit använd vid samtlige garnisons-regdena inom Stockholms stad, men blifvit förkastad.
Försök hafva således blifvit anställda, men kuren har befunnits oduglig, och då K.
M. icke lärer sakna kännedom om utgången af dessa försök, hemställer jag till eder, mine Hrr! om det är troligt, att K.
M. skall bifalla en hemställan, sådan som den föreslagna.
Hr af Grubbens har sagt, att den Schreiberska kurmetodens användande skulle kunna föranleda missbruk.
Det förhåller sig så med alla nyttiga ting, att de kunna missbrukas, men för missbrukets skull får man icke förkasta bruket, en regel hvilken R. o. Ad. lät gälla häromdagen, då lumpsamlare tillätos att framgent fara omkring i landet.
Samme värde talare har vidare yttrat, att vid lazarettet i Stockholm kunde denna kurmetod icke begagnas, emedan ordning der icke iakttages.
Härom vill jag icke yttra mig, men finner klart, att hvarest ordning icke iakttages, der kan hvarken den ena eller andra kuren lyckas.
Hr af Grubbens har trott, att jag på sitt sätt velat nedsätta Svenska läkare-corpsen, genom mitt ytrande att de understundom icke kunna bota frossan.
Då Hr af Grubbens benäget Den 15 Mars e. m. 255 egnat sin uppmärksamhet åt mig, hoppas jag, att han med lika välvilja ville omfatta en annan ledamot af detta stånd, hvilken bättre behöfver den, emedan han under flera år förgäfves sökt botemedel för frossan, ej mindre utrikes än inrikes.
Frih. Cederström, J., har ansett olämpligt, att använda medicinska botemedel mot en last.
Enligt min åsigt kan det vara likgiltigt, hvari botemedlet består, blott det är lofligt och medför åsyftad verkan.
Frilen har vidare sagt, att K.
M. har Sig bekant den ifrågavar. kuren, utan att R.
St. derom göra någon anmälan; men Frihrn, som länge varit landsh., torde erinra sig, att läns-lazaretten icke underhållas af statsmedel, utan af hvarje läns särskilda tillskott.
Konungen kan följaktligen icke disponera öfver sådana medel, och det skulle alltså synas besynnerligt, om Konungen, utan någon dertill af R.
St. gifven anledn.
, anmodade vederbör, lazaretts-direktioner, att på ett eller annat sätt begagna sina medel för detta ändamål.
Kommer likväl en anhållan i ämnet frän R.
St., så kan jag icke finna annat, än att en deraf föranledd framställning kommer att anses såsom i allo befogad.
Jag hoppas och anhåller, att R. o. Ad., då denna framställning icke kan skada men väl gagna, icke måtte förkasta henne, utan bifalla Utsk:s betänk.
För 3:dje gången nödgas jag uppträda, för att bemöta några inkast och besvära R. o. Ad. med åhörande af framställningen utaf några grunder, som synas mig understödja förslaget.
Cederström, J., har förklarat att kuren vore redan förkastad såsom oduglig, hvilken straffdom dock är ej blott alltför sträng, men jemväl obillig i grund.
Den Sclireiberska kuren infördes här i landet pä grund af uppgifter från Tyskland, hvarest den ansågs i allo uppfylla ändamålet; det enda man kan anmärka vore möjligen att man måhända derefter tillämpade den allt för vidsträckt.
Erfarenheten har i detta, som många andra fall meddelat sin rättelse, den han derjemte visat, att någon fördel varit af kuren att hemta, och man bör väl då icke vägra den, som sådant önskar, att komma i åtnjutande af dessa fördelar, med iakttagande af de förbättringar i metoden, som under lidernes lopp vid kuren kunna ske.
Man har velat taga i anspråk patientens moraliska kraft; men mine Hrr! rådfrågom erfarenheten, och vi skole snart finna, huru svag denna kraft är hos de fleste personer, som genom fylleri bringats lill det mest nedsatta både psychiska och fysiska tillstånd; likväl saknas der icke alltid en qvar lefva af god vilja.
Låtom oss derföre understödja denna vilja och lätom oss visa, att vi åtminstone vilja göra något för att afhjelpa det onda.
Vid lazarettet på Gottland hafva försök med den Schreiberska metoden blifvit anställde å 13 personer, men hvilka försök misslyckats.
De underrättelser jag i Stockholm förvärfvat mig om denna metod, hafva ytterligare befästat mig i den öfvertygelsen, att kuren icke är ofelbar, ty de flesta patienter haf - 256 Den 15 Mars e. m. va återfallit i lasten.
Jag kan således icke neka, att äfven mig synes det vådligt, att R.
St. förklara sig hafva förtroende till en kurmetod, som af erfarenheten icke blifvit godkänd.
Pa sätt Frih. Cederström, J., nämnt, är fylleri icke någon sjukdom, utan en last och bör såsom sådan botas, då man sett, att medicinsk behandling i den vägen icke något uträttat.
Mot införandet af kuren vid lazaretten möta stora svårigheter, enär man icke med vederbörlig noggrannhet der kan verkställa kuren.
Vaktaren bör alltid vara tillstädes och nyckeln till det rum, hvarest patienten förvaras, lemnäs i säkra händer, ty ofta falla patienterne uti vansinne.
Får allmänheten förtroende för en sak, vinner den nog efterföljd, utan någon åtgärd å R.
Jag afstyrker bifall till betänk.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att det vore honom likgiltigt, hvilka medel till fylleriets hämmande användas, blott de äro lofliga och botade det onda.
Men det är just frågan derom, huruvida den Schreiberska kuren botar.
Ceder ström, C. R., har yttrat, alt man borde göra något till fylleri-lastens afhjelpande.
Då nu min öfvertygelse är, att den förevar, kuren icke botar, och då man genom den föreslagna und. skrifvelsen icke gör något till lastens hämmande, anser jag icke böra vidtagas en åtgärd, hvarigenom man i sjelfva verket gör intet.
Om denna kur verkade lika som botandet af frossa, d. v. s. att man icke finge recidiv, som man säger, skulle jag på grund af egen erfarenhet vilja tillstyrka förslaget, ty det är nu 17 år sedan jag blef botad för frossan, och kunde man undgå att under 17 år falla i dryckenskapslasten, vore en sådan kur icke att förkasta.
Jag har emellertid hört berättas, att personer, hvilka undergått denna kur, hafva blifvit större drinkare efter inträffadt recidiv, och man lärer således icke med den föreslagna kuren afhjelpa, utan tvertom föröka det onda.
Jag afstyrker bifall å betänk.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed vara fulländad, hemställde Hr Gr. o.
Landtm, om R. o. Ad. bifölle Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s betänk.
Hr Landtm, hemställde sedermera, om R. o. Ad. behagade afslå Utsk:s förevar, betänk., och sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade Hr Landtm., det han trott sig finna, att härvid ja varit öfvervägande.
Hr Stjerns värds, Gustaf Mauritz, d. 11 dennes f. m. på bordet lagda anförande, ang:de förändrad organisation af landtförsvaret Hr Hammarberg, Carl Axel, uppläste följande:
Hr Stjernsvärds i förra plenum väckta förslag, är vackert, vittnar, till dess utförlighet, om stor förmåga, i förening med insigt och allvarligt begrundande af frågan, men torde vara allt för genomgripande och Den 15 Mars e. m. 257 betänkligt, alt utföra, samt tåla en sakkunnigare granskning, än den jag mig tilltror.
Emellertid, och då Hr Stjernsvärd tyckes allt för oblidt betrakta indelnings-verket, äfvensom arméens närvar, ställning och förhållanden, kan jag icke underlåta, ehuru flyktigt tiden medgifvit förslagets studerande, att för dess antagande yttra vissa betänkligheter.
Hr Stjernsvärd anser det landtförsvar, som grandas på vår indelta samt värfvade armé, gemensamt med beväringen olämpligt, och uppställer i dess ställe 3:ne andra benämningar: stamsoldat, beväringssoldat och landtstorm, af hvilka stamsoldalerne skulle vara för striden och rekryteras inom beväringsklasser, äfvensom bland frivilliga.
Beväringssoldaten skulle tjena i 6 år, deraf exerseras de 3:ne första, under olika tidslängd.
Jag bekänner att jag i denna förändring finnér föga afvikande från närvar, förhållande, hvad sjelfva försvaret beträffar, enär indelta arméen nu svarar mot stamsoldater, och t. o. m. skiljer sig till antalet från Hr Stjernsvärds antagna numerär med blott några tusen man.
Beväringssoldaten kan motsvara 3:ne klasser beväring, och landtstormen den öfriga delen deraf o. s. v. Förslaget föreslår indragning af indelta arméen, mot en årlig vakans-afgift; upphörandet af bostäder för befälet, och arrendebeloppets ingående till en gemensam lönefond.
Tiden medgifver ingen närmare granskning af alla dessa detaljförhållanden, hvilka väsendtligen synas med all omsorg uppgjorde och beräknade.
Jag vill dock ha äran fästa uppmärksamheten derpå, att ehuru vakansafgiften är beräknad lägre, än hvad den motsvarande natura-prestationen eller i kontant nu utgör, tror jag ingalunda, att rikets rustoch rothållare vore i allmänhet benägne fullgöra roleringsskyldigheten uti kontant afgift; icke att tala om de stora penningesummor, som årligen skulle utbetalas från orten, utan att, som nu, der användas och förtäras.
Icke eller skulle den jordbrukande allmogen utan förlust kunna aflemna söner och drängar till en ärlig exersis af t. o. m. 77 dagar, som förslaget omtalar.
Vidkommande beräkningen af boställsarrendebeloppen, så befarar jag ock, att derutinnan någon missräkning ägt rum, då det antages kunna utgå med 50 procent förhöjning, utöfver nuvar. uppskattningsvärdet.
Detta blir ock icke fallet i allmänhet; skilnaden i kalkylen utgör då omkring 280,000 r:dr b:co.
Hr Stjernsvärd ogillar tillvaron af vår indelta armé; men jag har alltid föreställt mig, alt vårt landtförsvar hufvudsakligen hvilar på nationalbeväringen, dock uti ovilkorligt samband med indelta arméen, den jag vill tänka mig så disciplinerad och öfvad, att nära nog hvarje man kan användas som instruktör, om under påkommande krig flera klasser beväring skulle inträda i gamla stammens leder, då den äldre samt erfarne soldaten skulle bidraga till beväringens inlärande och, genom tillit och förtroende, gifva exempel och lugna den 20-åriga ynglingen.
Den väsendtliga förmån skall genom närvar, beväringssystem alltid vinnas, nemi. att idéen om, samt skyldigheten till nationalbeväpning, fast i inskränktare män än förslaget förutsätter, bibehålies; och är jag öfvertvgad derom, att då vi kunna bevara, bekläda samt underhålla en armé, bestående af den nu värfvade, indelta samt 5 klasser beväring, fienden skulle få nog 3 H. 17 258 Den 15 Mars e. m. af att intränga samt bibehålla sig i vårt för det mesta kuperade fädernesland.
Hr Stjernsvärd påstår, att den indeldta arméen icke utgör värnet för vårt sjelfbestånd eller dess bestämmelse, äfvensom statsmakternas förtroende till densamma icke förefinnes; att legosättet ej eller lemnar garanti för tjenstbarheten.
Att samma anda och själ ej lifvas i en armé af indelt, värfvad och beväringstrupp.
Att indelta soldaten, i följd af legonatur och ringa bildning, af beväringen icke anses med den jemngod, derföre, att den sednare hastigare skulle uppfatta pligter och tjenstfärdighet.
Jag ville bestrida större delen af allt detta som påbördas indelta arméen, samt frågar, om det icke är denna armé, som grundlägger vårt försvar?
eller när statsmakterna upphörde att hysa förtroende till arméen?
Då legosättet sker ibland de mest fysiskt utbildade ynglingar inom reg:tenas stånd, ofta tagna ur det välmående bondehuset, hvarför skulle icke detta lemna garanti för tjenstbarhet? och denna finnes ock i verkligheten.
Hvarföre skulle icke samma anda och själ, nemi. den, att försvara fosterjorden, kunna lifvas uti en värfvad och indelt armé med en nationalbeväring inflickad i dess leder?
Huru kan väl Hr Stjernsvärd påstå att soldaten står efter beväringen i bildning samt tjensteförmäga?
Detta är ett fullkomligt misstag, samt förhållandet alldeles motsatt.
Ytterligare benämner
Hr Stjernsvärd indelningsverket, såsom en idealism, chimére, tjenlig att uppduka såsom en skåderätt med ordet indelningsverk.
Jag ogillar detta yttrande, och anser vårt indelningsverk för ett mästerstycke, värdigt den Regent, som detsamma utförde, utgörande ett af de säkraste värn för vår sjelfständighet.
Sjelfva utlänningen beundrar samt afundas denna inrättning.
Såsom ytterligare skäl för sitt ogillande, anser Hr Stjernsvärd dyrheten för jordbrukaren i allmänhet; att soldatlönen numera är större, än primitivt var medgifvet; att indelta arméen är för liten till numerären, med otillräcklig öfning; stående arméens dyrhet i allmänhet, och ändtligen, att indelta soldaten förvandlas till en för landet kostsam invalid-inrättning, fattigvården till last, oanvändbar, såsom stam för beväring; hvarföre allt indelta arméen bör reorganiseras.
Hr Stjernsvärd medgifver att man väl ej kan frånkänna arméen trohet samt mannamod, men att dess husliga lif och förhållanden som jordbrukare skulle visa obenägenhet för kommenderingar m. m. d.
Det skulle vara nedslående att höra vår indelta armé så beskrifvas och vitsordas af en man, som står i dess led, om ej min egen erfarenhet, vunnen i fält och på roten, sade mig något helt annat.
Man åberopar roteringsskyldigheten såsom ett onus för jordbruket.
Jag medger det, men allting kostar, dä man vill hafva det bra, och hvem vill icke göra uppoffringar, då fosterjordens försvar sättes i fråga.
Man bör likvisst erinra sig, att då sjelfva soldattorpena utgöra en väsendtlig del af soldatens inkomst, samt dessa bostäder vanligen blifvit anlagda på stamrotens utmark, till ingen eller ringa skada för jordägaren, blir roteringsskyldigheten mindre kännbar.