Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han arbetar naturligtvis härpå, och troligen med mera framgång än den sädes-försäljande landtmannen, hvars mål är, som hans, att få penningar, och det ju mera ju bättre; men hvilka penningar den ena genast skall utbetala, den andre ämnat suecessive insticka i sin Spanmålshandel.
Låt oss nu se, huru han dervid går tillväga, i hopp om vinst Den 12 December f. m. 29 och till följe af den anförda tulltariffen; ty icke får man begära af Köpmannen, att han drifves af andra motiver.
Han söker undvika förluster så väl sorn hvarje annan menniska, och får dem dock till följe af felaktiga beräkningar och vacklande Författningar: det första är hans eget fel, det sednare andras; men att icke vinna på en speculation är redan en förlust, ty vinna är hans yrke, visserligen ett af de för välfärden och anseendet farligaste yrken man kan tänka sig.
Men låt oss se, huru han heter sig för att samla förmögenhet på Spanmålshandel, utan att skada den sädesförsäljande landtmannen.
Grosshandlaren har, som ofvan förutsatt är, på nederlag iooo tunnor utländsk
Råg, som kostar honom 8000 R:dr, och har derjemte i beredskap 4000
R:dr till förtullningen efter medelpriset 12 R:dr.
Under den tid som detta priset står fast, säljer han, som förut är bevisadt, ingenting af sin införskrifna säd, ty dervid har han ingen vinst.
Consumtionen på stället är emedlertid fylld; Minuthandlaren har ett litet lager till några månaders behof; det varaktiga icke ofördelaktiga priset har lockat flere aflägsnare landtman med sin
Råg till torgs, och som mängden af afnämare försett sig med sitt behof, börjar fallandet, skillingsvis i början; ty ännu äro någre, som icke kunnat köpa sitt behof, andre, 3o Den 12 December f. m. sorn speculerat på lägre priser.
Men fallandet blir allt häftigare, och nu är man i en hast nere till i i R:dr.
Under tiden har importeuren visserligen icke med liknöjdhet åsett fallandet; ty, sorn sagdt är, han förlorar äfven dervid.
Han köper derföre på torget en och annan tunna i början; men det förekommer ej ytterligare fallandet.
När deremot priset går ner till li R:dr, börjar saken att blifva mera angelägen, och han fortsätter uppköpningen; ty än är det ej att tänka på afsättning från nederlaget eller förtullningen, sorn nu skulle kosta honom 5 R:dr tunnan, hvilka, lag» de lill de 8, utländska Rågen kostar, gor 3 R:dr mer, än han kan få.
Han använder således de till förtullningen ämnade 4ooo R:dr i uppköp, och får för dem 363 tunnor, under det han söker uppehålla priserna.
Men kanske han förutser ett ytterligare fallande, såsom en föl jd af rik skörd, i hvilket förhållande det icke ännu är värdt arbeta till prisernas uppbringande öfver det egentligen höga medelpriset.
Han köper således icke för sina 4000
R;dr någon Råg, förr än priset gått ner till iö, då han får 400 tunnor för sin summa.
Om priset faller ännu lägre, ledes lian kanske af begäret att utvidga sin spanmålshandel och att ännu anslå capitaler härtill; tyli3n är redan inne uti denna rörelse med mera ifver än under de äldre Författningarne, och kan temligen beräkna, att, under lidea Den 11 December f. m. 3i ilen nya tulltariffen varar, han nog får tillfälle komma öfver medelpriset.
Han säljer således sitt Socker- och Caffe-lager, oell köper efter hand, sedan ställets consumtion blifvit fylld, under svåra fluctuationer, intill dess fallandet måhända stadnar.
5oo tunnor Råg å 11 R:dr gör 5,5oo R:dr.
5oo d:o å io — „ 5,ooo — 5oo d:o å q — „ /±,5oo —- 5oo d:o a 8 — „ 4>000 “— På nederlaget har lian i ooo t:r utländsk å 8 *— „ 8,ooo — S:a 3ooo tunnor å 9 R:dr gör 27,000 R:dr.
Nu stiger Rågen i anledning af en sämre skörd; men han förhastar sig icke.
2000 tunnor har han under egen lås och nyckel, 1000 tunnor under Tullkammarens; de sednare blifva visserligen de sist sålda; ty förr än lian får 12 R:dr till gångbart pris, förtullar han dem icke.
Kan han deremot till detta pris afsluta hela partiet, sticker han 5ooo
R:dr i sin ficka för utlagde 3i,ooo R:dr.
Troligen väntar han ännu ett stigande, ehuru 12 R:dr visserligen är tillräckligt för en tunna Råg; men oftast går den högre, om skörden är dålig.
De qvantiteter spannmål hans kamrater innehafva, beräknar han; ty det känner lian noga, ej landtmannen, och fattar i anledning deraf sitt beslut, att ej sälja förr, än lian får i3R:dr; ty han liar då endast 3ooo -R:dr att betala till Tullkammaren, får 39,000 3a Den 12 December f. m.
R:dr och förtjenar således 9000 R:dr.
Väntar han tills 14 eller i5 R:dr bjudes honom sorn gångbara priser och visserligen icke ovanliga hos oss, så förtjenar han 13,ooo R:dr i ena fallet, och 17,000 i andra, eller mer än 1 tunna guld, utan att hafva någonsin haft i denna rörelse fulla 2 instuckna, en vinst, som flera skola täfla om att få, och hvarunder priserna Ställan skola komma långt från medelpriset.
Att Landtmannen icke vid dessa transactioner förlorat, faller af sig sjelft; åtminstone har den utländska sädén icke menligt verkat på hans försäljning; hvilket skulle bevisas.
Endast öfvertygelsen om frågans vigt har förmått mig, att så länge upptaga Ridderskapets och Adelns tid med ett så vidlyftigt Anförande; och jag begär icke mer, äu att man skall fördomsfritt granska saken, och erbjuder mig att inför det Utskott, som får målet till handläggning, ytterligare redogöra för mina åsigter, om så fordras.
Grefve Horn j Claés Fredrik, uppläste följande:
Bland tryckande skatte-bördor, som nedtynga Svenska Jordbruket, är onekligen allmänna skjutsskyldigheten en af de mest
Den 12 December f. m. 33 mest skadligt inverkande pä Samhällets både moraliska och oeconomiska ställning.
Denna tjensteskyldighet, ännu bestående sedan barbariets tider och förbunden med den oprivilegierade jorden i Riket, bevittnar, vårt sakta framskridande på civilisationens bana, der hos oss så många föråldrade lemningar mota, hvilka, i strid mot tidens fordringar på en högre bildning hos det Folk, som icke blott vill kallas_, men enligt lagstiftnings-grundsatsen äfven bör vara fritt, nödvändigt mäste motverka all känsla af sann medborgerlighet; ty huru skall man väl hos den Svenska Bonden bunna förena begreppet af medborgerlig frihet med den Öfvertygelse, alt han besitter och brukar Fäderneslandets jord med förpligtelse, att nästan uteslutande vara tjenste- och skattskyldig till Staten under former, som sjmas oförenliga med äganderätten, och under lagar, som i många fall icke begränsa dessa formers utsträckning?
Sådant är förhållandet med Rust- och Rotehållet, Väg- och Brobyggnad m. m., samt den ofvaunärade allmänna skjutsskyldigheten.
Denna högst skadliga inrättnings upphäfvande bör, efter min tanka, vara en af de vigtigaste lagstiftnings-åtgärder, som redan kunnat, af Styrelsen beredd, till Rikets Ständers prÖfvande öfverlemnas.
Men då vår 19-åriga väntan på någon synbar verksamhet till Samhällets utbildning och 4 H. 3 34 Den 12 December f. m. förädling allt jemt blifvit gäckad, ocb då något förslag från Regeringens sida, rörande den angelägenhet jag anser så högst vigtig, uteblifvit, torde det, ehuru oformligt, vara ett åliggande af Representationen, att häruti gå Regeringen i förväg.
Jag inskränker emedlertid min billiga önskan dertill, att Rikets Ständer måtte inför Kongl. Majrt i underdånighet andraga de skäl, som nödvändigt böra föranleda ett utarbetadt Förslag till en förändrad Skjutsinrättning i hela sin vidd, och vill jag i denna afsigt försöka att väcka uppmärksamheten på detta magtpåliggande ämne.
Att skjutsningsbesväret utgör i de flesta delar af Riket en verklig landsplåga, torde af mängden medgifvas.
Det moraliska förderfvet, som häraf uppstår, föijer det oeconomiska tätt i spåren, eller rättare, det ondas verkningar synas i båda afseenden kappas om företrädet.
Gästgifvaregårdarne utgöra de egentliga allmänna bildningsanstalterna för Allmogens barn, ocb höjden af sedeslöshet, som der fortplantas, står i ett olyckligt och högst onaturligt förhållande till den grad af bildning hos Samhällets öfriga classer, sorn gör communicationerna inom landet lifligare och i samma mon påkallar ökad uppassning af den skjutsskylldige, som med sina hästar, oftast hans dyrbaraste lösa egendom, stundom dväljes å Gästgifvaregårdarne i sysslolös väntan, Ben ia December f. m. 35 långt från hemmet, stundom måste öfvergifva ett brådskande jordbruk, eller en knapp skörds bergning, för att pligtskyldigt fortskaffa, kanske till större antalet, dem som ila efter blotta njutningar och nöjen.
Men det är ej endast Håll- och Pieservskjutsskyldighcten, som medför dessa förderfliga följder; de inträffa onekligen äfven vid Kronoskjuts, och i ännu högre grad vid den såkallade Kungsskjutsen.
Dessa skjutser vidlåder den olägenhet, att då ett större antal hästar på en gång uppbådas och detta inom flera mils omkrets, der kanske ofta nog de fleste hästar utgå, inträffar svårighet, om icke omöjlighet, att mot lega kunna friköpa sig från vådan af de dryga förluster, som sådane skjutser kunna medföra; hvaremot de ordinarie skjutsarne kunna bortaccorderas.
Det torde vara öfverflödigt att bär framställa taflan af landets utseende under en pågående Kungsskjuts.
Allmoge och hästar stå blandade om hvarandra till tusendetals, understundom på obebodda trakter, 24 timmar och derutöfver väntande på den färd, sorn förestår, hvarifrån de skjutsande anse sig lycklige att återföra sina hästar oskadade, och man erfar huru, genom denna landstorm liknande uppbådning, flere dagars arbetskraft undanryckes jordbruket, ofta på de tider, då hvarje arbete är lika dyrbart 36 Dcii la December f. m. sorn brådskande.
Detta förhållande är så barbariskt, så våldsamt, att det omöjligen kunnat i någon lag föreskrifvas; också saknas allt ifrån våldgästningens tider intill våra dagar något stadgande i denna del.
Denna så kallade Kungsskjuts utgår altså endast i följd af gammal häfd, såsom en gärd af undersåtlig sjelfförsakelse, då den aldrig kunde affordras såsom en medborgerlig pligt.
Jag har med bekymmer ås^tt, huru ett så laglöst tillstånd kunnat upplefva samma ålder, som vårt lagbundna samhälle, och erkänner, det jag, med känsla af de pligter, dem medborgerliga rättigheter förutsätta, trott mig böra möta godtyckets förfarande häruti med det ogillande, som samhällsordningen klafver.
Jag har sålunda vägrat hörsamma den kallelse till Kungsskjuts, hvilken utkräfves icke såsom en frivillig gärd af medborgerlighet, utan som en den mest slafviska tjenstepligt, vid högt vites-ansvar.
Min afsigt har varit, att deruppå fästa vederbörandes uppmärksamhet och att åtminstone framkalla en förordning, som ålade en så tryckande skattebörda; men jag har misslyckats, ehuru den auloritet, sorn tilltrott sig att döma mig saker i denna fråga, vitsordat min uppgift om fullkomlig brist på lag för Kungsskjuts utgörande.
Under sådane förhållanden i utgörandet af våra skjutsningsskyldigheter i all - Den 12 December f. m. 37 mänhet, förenar sig sålunda en fullkomlig laglöshet med det onaturliga osedliga, förnedrande och förderfvande i sjelfva inrättningen.
Denna måste derföre oundvikligen lämpas efter tidens och samhällsskickets fordringar af en säker, hastig och beqväm transport, både för personer, snibooch industriproducter, utan att detta bildningens oeftergifliga kraf medför den större allmänhetens förtryck, genom Jordbrukarenas skyldighet att i massa tjenstgöra som forman.
Jag begär, att Besvärs- och EconomiUtskottet måtte fullständigt utveckla detta ämne, då Utskottet troligen kommer i tillfälle att föreslå Rikets Ständer en underdånig skrifvelse till Kongl. Maj:t: om olämpligheten af nu gällande äfvensom bristande Skjuts författningar, med underdånig anhållan , att Kongl. Maj:t täckes låta utarbeta och till nästkommande
Ständer öfverlemna ett fullständigt Förslag till en ny Skjutsinrättning, hvarigenom hela det nuvarande skjutsnings-besväret komme att upphöra.
Bref-posten bör äfven förenas med den nya Skjutsinrättningen, och förmodar jag, att öfver allt, der åkande post framgår, bör en Forvagns-inrättning vara möjlig, enär Staten måste mer afse jemt fördelade skattebördor till nödvändiga communica - 38 Den 12 December f. m. tioners öppnande, än en påräknad vinst af Postverket.
Det bör ej eller möta svårighet att upphäfva Kronoskjuts »skyldigheten under fred, (i krigstillstånd måste samhället underkasta sig hvad uppoffring som fordras utöfver lagens bud).
Krono-transporter böra i alla foll ske sjöledes, så vidt sig göra låter, utmed våra vidsträckta kuster och på de inre vattenvägarne; men der desse sluta, kan med omtanka och klokhet lätteligen genom accord beredas samma utvägar för transporter af Kronans effecter, som för de vida större af handelsvaror, som årligen gå i alla riktningar genom landet, helst jag förutsätter, såsom ett vilkor för en klokare Statshushållning, att Trouppers mestadels onödiga marcher, hädanefter inställas, och att, der de vid påkommande behof nödgas ske, trossen lämpas efter tillgången på dertill anslagne Nummerhästar.
Jag får dessutom väcka uppmärksamheten derpå, huru litet man vore belåten med den vanliga Gästgifveriskjutsens inställande, om Kronoskjuts-skyldigheten bibehålles, emedan det är just denna, som nödgar äfven de minsta hemmans-delägare att hafva hästar, hvilka bos många kunde, med fördel för jordbruket, ersättas af oxar; ett förhållande som bäst visar sig, sedan hem» mansklyfningarne blifva allmänna.
Den 12 December f. m. 39
Det bör ej eller förbises, att vår nu varande skjutsinrättning, mest af allt, motverkar en duglig hästafvel, för livars upphjelpande man nu så mycket ifrar, men sorn i de fleste Länen blir en omöjlighet, så länge jordbrukaren icke kan spara sin unga häst, då budkafle till skjuts går genom hela landsorter.
Med synnerligt afseende på nödvändigheten deraf, att denna skjutsuppbådning i massa mätte inställas, föreslår jag:
Att all Kronoskjuts-skyldighet genast upphör_, och att, intill dess en ny förändrad Skjutsinrättning i förening med Bref posten blir ordnad och antagen _, Thili- och Reservskjutsen måtte j der det sig göra later , ställas pä torde underlättas, om skjutslcgan bestämdes med afseende på locala förhållanden.
Det måste då i naturlig väg uppstå en forslings-anstalt, såsom industrigren för de mindre jordegarne i närheten af Gästgifvaregårdarne, hvilken gerna kunde allt framgent äga beslånd, i bredd med nya Postoch Skjutsinrättningen.
Det moraliska förderfvet skulle emedlertid inskränkas till ett ringa antal skjutsande, men borde äfven minskas inom deras krets, då skjutsen, ifrån att vara en skattebörda, förvandlades till ett lönande yrke. 4° Den 12 December f. m.
Grefve Horn anhöll, att dess Motion måtte remitteras till vederbörligt Utskott, samt blifva cominunicerad med de öfrige RiksStånden.
Med känsla för sanning och den pligt, som åligger hvar och en att upplysa hvad han vet vara rätt och sannt, kan jag ej med stillatigande afhöra de nyss fällde påståenden om uteblifvandet från Regeringens sida af nödig åtgärd till upphörande af Hållskjutsen.
Maj:t har utgifvit ett Circulaire till Landshöfdingarne, hvaruti de påminnas, att gå Rikets Ständers önskningar till mötes, och vidtaga alla medel till lättande af skjutsningsbesväret.
Men utslaget har varit i detta, som i flere fall, att då Regeringen gått Rikets Ständers önskningar till mötes, hafva Committenterne visat hög grad af ovilja, att lemna den hjelpsamma hand dertill, som Konungen begärt.
Jag har på allt sätt sökt förmå till entreprenade af Hållskjutsen i Westmanland, jag har ridit genom Länet, talat vid alla intresserade, och sökt förmå dem att deruppå ingå, men förgäfves.
För de hemman jag äger, har jag gått in i öfverenskommelse, för alt visa innevånarne genom, exempel, att egennyttan bör förmå dem till sådane contract.
Jag har nedprutat priset på Hållskjutsen till 19 å 20 R:dr Riksgäldssedlar om året, och seende, att denna utgift skulle tynga de betalande, om
Den 12 December f. m. den skulle contant utgöras, har jag satt den i varor, nemligen: § Tunna Hafre ....... 2: 24.
R:gs. 24 Lispund Hö 6: — — 3o Lispund Halm ...... 3: 36. —■ Contant 7: 24. — 19: 36. — för ett helt hemman årligen.
Med ett ord, priset har ej varit för högt, för att på ett år slippa Hållskjutsen.
Ännu har jag likväl ej fått någon enda Bonde att deruppå ingå, men val några Possessionater, som kanske gjort det mera af vänskap för mig, ån för deras hästar och drängar.
Regeringen har således icke försummat något, eller dess åtgärd uteblifvit till befrämjande af Hållskjutsens upphörande.
Det har äfven Blifvit yttradt, att den enda allmänna uppfostringsanstalten är hållstugan.
Jag kan ej medgifva det, åtminstone för den ort jag bebor, nemligen Westmanland; jag kan ej redogöra för andra Län.
Konungens resor genom Westmanland hafva varit utmärkte genom välgerningar, som alla syftat till ett mål, hvaraf Westmanland kan draga nytta för oss och för efterkommande.
En af de anstalter, som äro vidtagne, är i Westerås och en i Arboga; ty Konungen har på min underdåniga tillstyrkan, att Han icke måtte gifva almosor åt de tiggande fattige, som blott för dagen supa sig lulla till Konungens ära, tillåtit 42 Den 12 December f. m. mig lemna <len summa Hans Majjt ämnat använda, till en cassa för Vexelundervisningen.
För sädane medel undervisas redan 60 ä 70 barn, hvilka alla äro af fattige föräldrar.
— Här har varit fråga om Kungsskjutsen.
Jag får upplysa, att Konungen befallt Landshöfdingen, att hvar häst sorn skadas, skall genast efter värdering ersättas, enär det är hevisadt, att han vid skjutsnings-tillfället lidit men.
Delta har Kongl. Majit gjort, i följd af min anhållan, sedan det handt, att en Bonde ett helt år fått vänta på ersättning för sin häst, den Hingstridare!!' förderfvat.
Majit har således vidtagit alla åtgärder för att söka förekomma det lidande, Hans undersåtare kunna vederfaras af Hans resor.
Hvad hastigheten vid Kungsskjutsen beträffar, är jag skyldig sanningen det yttrande, att ingen Westmanlänning skall säga, att den är för stark, åtminstone ej för Konungens vagn.
Jag tror att Landshöfdingen, sorn. kör förut, kan tillskrifva sig, örn det går för fort.
Jag har åtminstone ännu aldrig fått påminnelser, för det jag kört för långsamt.
Grefve Posse j Arvid:
Då ödet åt mig bestämt den plats på Embetsmannabana!!, der jag på närmaste håll är i tillfälle att bedomina nuvarande skjutsnings-inrättningar till deras följder, så skulle jag anse mig illa uppfylla min skyldighet, om jag Den 12 December f. m. 43 ej sökte att upplysa och rätta, hvad som i Motionen kail vara öfverdrift eller misstag.
Men, under godkännande af den åsigt en Ledamot af Ridderskapet och Adeln yttrat, vill jag ej nu borttaga motionstiden med vederlägggande af Motionärens yttranden, utan blott gifva tillkänna, att jag vid Remissen skall ådagalägga mina tankar i ämnet, och önskar att de öfrige Herrar, som skulle vilja tala i saken, äfven mätte tills vidare uppskjuta dermed.
Herr Nordenanckar j Gustaf:
Till följd af hvad Grefve Posse hemställt, utbeder jag mig att äfven få dröja med mitt yttrande, lills Remissen sker.
Herr Rosenblad Bernhard:
Jag ber om ursägt, alt jag ej kan instämma med Grefve Posse, utan anhåller att straxt få framställa de korta anmärkningar, jag har att göra.
Grefve Horns Motion omfattar 3:ne ämnen; det ena är Gästgifvareskjutsen j det andra Kronoskjutsen, det tredje deri så kallade Kungsskjutsen.
Om Gästgifvareskjutsen skall jag ej orda mycket.
Jag tror, att man, genom de förbättringar vårt allmänna post- och skjutsväsende kan vinna, äger mycket häri att hoppas, och att efter Itand hållskjutsen skulle kunna försvinna.
Hvad Kronoskjutsen angår, tror jag ej, att den i fredstid, under nu gällande författningar, kan vara särdeles tryckande.
Hvad 44 Den ia
December f. m. förslaget beträffar att låta den alltid, således äfven i krig, besörjas genom entreprenad, tror jag det hvarken verkställbar eller, äfven om så vöre, rådligt, då kostnaden af dessa entreprenader troligen, i ett Land med vår svåra afsättning, skulle blifva vida mera tryckande för de skattskyldige att i penningar utgöra, än nuvarande natura-prestationer.
Jag kommer nu till Kungsskjutsen.
Jag kan ej neka min känsla uttrycket af min förvåning, att härvid hafva hört Svea Konungs och Dess Familjs resor i våra Landsorter afmålas med färgor, som om den svåraste landsplåga skulle öfvergålt dessa orter, och under uttryck, tecknande så förfärande olyckor, att mitt minne nekar mig att återgifva dem.
Man har kallat utgörandet af denna skjuts, som består deri, att Sveriges hemmansägare föra sin Konung, då han besöker deras bygder, för att med egna ögon se deras tillstånd och lära känna deras behof, för ett laglöst tillstånd.
Jag kan i sanning icke uppgifva den nu gällande författning, på hvilken denna skyldighet sig grundar; men jag känner, att den igenfinnes i Sveriges gamla lagar, ditsatt af Folkets fria vilja, som. alltid med glädje sågo sin lagkrönle Konung, vanda att finna hans närvaro utmärkt af Konungslig omtanka och Konungsliga välgerningar.
Jag känner att Allmogen, då 1792, om jag ej på årtalet misstager mig, skjutslegan uppsattes, uttryckligen begärde, Den ia December f. m. 45 all Kungsskjutsen målle från denna förhöjning undantagas; och det är med glädje jag återkallar detta enkla prof af Sveriges Allmoges urgamla, häfdvunna vana, att anse detta åliggande såsom en skyldig gärd åt sin Konung, ej såsom en så olycksbringande tunga, som Grefve Horn tecknat det.
Skulle missbruk hafva förefallit — allt är underkastadt sådane — hafva troligen rättelse och hjelp ej uteblifvit, då de i behörig ordning sökts.
Flera hördes häruti instämma.
Ett yttrande af Grefve Posse manar min grannlagenhet att eftertänka, huruvida det varit en indiscretion af mig att upptaga liden med de anmärkningar jag framställt; men jag kan lika litet som Herr Rosenblad afsäga mig min rättighet att genast yttra mig, då jag har något yttrande, som är stridande emot sanning och rätt.
Jag kan då ej låta min öfvertygelse mogna en enda timma.
Herr von Hartmansdorff'j August:
Då icke mera än 2 dagar återstå af Motionstiden, vågar jag förena mig med dem af Ridderskapet och Adeln, som redan yrkat att Motionärerne måtte få tillfälle att anföra hvad de önska, och att tiden ej måtte borttagas med discussioner.
När hvarje Motion i olla fall skall ligga på hordet, är det ju öppet för hvar och en att vid remitteran - 46 Den 12 December f. m. det anföra hvad han Iean anse tjenligt.
Jag liemsläller således vördsammast, om icke en hvar af oss kunde frivilligt begifva sig till hvad Friherre Anckarswärd och Grefve Posse hemställt, att nemligen inom sig bevara hvad han vill yttra intill dess Remisserna ske.
Flera hördes häruti imstämma.
Friherre Ridderstolpe:
Jag får i min ordning underställa Huset, om icke samma afsigt, som Herr von Hartmansdorff åser, kunde vinnas, om alla Motioner, som man vill framställa, inlemnades till Herr LandtMarskalken, hvarigenom det icke betoges någon att yttra hvad han har rätt att yttra, då han dertill föranledes, såsom af Grefve Horns Memorial.
CederströmJacobj uppläste följande:
Vid sistlidne
Riksdag väckte jag fråga om fastställande af Grunder för det StatshushållningsSystem, som borde följas.
Rikets dåvarande Ständer, med erkännande af nyttan, hänskjöto utarbetningen från sig till Styrelsen För min enskilda del instämde jag icke i denna Rikets Ständers åsigt.
Jag fann, *) Se Piikets Ständers underdåniga skrifvelse af den 12 Juli 1023, JX:o 26.
Den 12 December f. m. 47 nit cn fråga, så allmänt ingripande i liela StatsOrganismen, medförande rubbning uti alla hittills existerande stridiga interessen, borde emanera från folkets representanter, och styrelsen blifva medlande skiljoman, icke part, hvilket skulle blifva förhållandet, om förslaget ifrån Styrelsen emanerat.
Med stöd af denna min enskilda, ännu icke förändrade, öfvertygelse, förnyar jag den af mig vid sista Riksdag ofvan omförmnlte motion om fastställande af grunder för det Statshushållnings-System, som skall följas; dervid jag vördsamt till Rikets Högloflige
Ständers pröfning öfverlemna!’ mina åsigter om dessa grunder.
Att uti detailler jemkningar och rättelser blifva nödvändiga, är tydligt; men orri grundsatserne erkännas, är jemkningen af detaillerna ej något afskräckande arbete.
Ideen för den Monarkisk-Constilutionella Styrelse-formen är egentligen den till största möjliga fullkomlighet utbildade Republikanska.