Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Uti staden Neustadt befanns ett stort förråd af prisgods, uppbragt af Danska kapare till ett värde af 200,000 r:dr Holst, kurant; och då detta förråd ej kunde på stället försäljas, enär ingen Dansk undersåte vågade köpa deraf, blef dess afförande till den ej långt boil belägna stadeu
Lybeck »74 De n 7 Mai s c. m. en nödvändighet, i hvilket afseende 2.‘ne af anne'ens officerare dit beordrades, hvilka, efter något vistande derstädes, förgäfves bemödade sig att anskaffa hästar till denna transport, såsom dels borttagna till remonter och dels behöfliga för transporter af Svenska armcens underhåll, i hvilket sakens skick Hr Öfverste Klingstedt erhöll order alt dem aflösa, men fann ej rådligt att göra försök med transportmedels anskaffande landvågen, utan tog hastigt det beslut, att sätta sig i besittning af åtskilliga i hamnen befintliga infrusna fartyg, som, under skeende inlastning, tacklades och bemannades; efter fulländandet hvaraf Ilr Öfversten, med dertill beordrade Svenska soldater, lät verkställa issågning ut till farvattnet, utgörande en tysk mil, så att 7 st. lastade fartyg den 24 Dec. med detta dyrbara förråd anlände till Lybeck, hvarest det för Svenska armeens räkning försåldes, äfvensom ett stort Amerikanskt skepp lastades med Danska Kronan tillhörigt utvaldt ekvirke, som till Carlskrona för flottans räkning afgick.
Hr Öfverste Klingstedt kallades från Tyskland, för att såsom
General-intendent tjenstgöra vid den derifrån komna, till Norrige tågande, armeen, hvars belåtenhet i underhållsväg säkert flere af detta Stånds ledamöter, som bevistade detta fälttåg, lära sig erinra; men det oaktadt gick Öfverste Klingstedt det missödet åter till mötes, att blifva i saknad af annan belöning, än att några år derefter erhålla en district-chefs-befattning vid tullverket, hvarutaf han nu åtnjuter en expectance-lÖn.
Då Öfverste Klingstedt genom förenämnda åtgärder tillskyndat Svenska Staten föi'delar, för värdet af mera än million r:dr; så hoppas jag att ej förgäfves Väcka R.
St:s uppmärksamhet på hans ännu ohelönta förtjenster, med anhållan, att detta mitt anförande måtte till StatsUtsk blifva remitteradt. 2.
Konung och Ständer hafva redan erkänt behofvet, att nationen med mera kraft deltager i ordnandet af sina localangelägenheter, och att den del af polis- samt ekonomi-bestyr, hvilken icke egentligen kan anses tillhöra den verkställande makten allena, utan hvartill menigheternas medverkan och samtycke erfordras, borde blifva på något med deras säkerhet och bästa mera förenligt sätt beslutad och ombesörjd.
Detta behof torde derföre icke här behöfva utredas eller bevisas.
Olägenheterna af brister på communalstyrelser äro väl bekanta för alla dem, som i landsorterna åskåda ärendenas gång; och städerna synas i allmänhet, äfven för deras del, behöfva en förbättring i sina municipalstyrelser.
Men om detta icke af någon lärer motsägas, torde deremot icke meningarna vara lika enstämmiga, angrde sättet för dylika styrelsers bildande.
En comité' har varit nedsatt för att föreslå organisation deraf.
Vi äga i Brödra-riket ea Den 7 Mars e. m. sådan redan införd.
Men det synes, som vore sälten icke mogen, åtminstone icke här ibland oss; och mången hafvar vid tanken, att dessa inrättningar snarare kunde blifva ett medel att ännu mera öka nationens bördor, än att betrygga dess framsteg i bildning och välstånd.
Det förefaller äfven något betänkligt att bilda sådana styrelser, så länge stånds- och class-andan finna utvägar att göra sig gällande, enär en allmän anda torde vara den, som egentligen bör framkalla och utveckla dem, om de ej, ifrån att vara ämnade till allas nytta, snart skola förvandlas till blott några få folkclassers, ja kanske blott till stöd för en ännu måhända icke med sin inflytelse nog belåten regeringsmakt.
Det torde likväl finnas något sätt att bereda en början till dessa vigtiga och, om de rätt utföras, välgörande communal-inrättningar, som icke borde kunna anses medföra några betänkligheter, om man ville genast bestämma sig för att låta desamma utgå utur menigbeternas sköte, för hvilkas väl de aro ämnade att verka, och om man åtminstone i detta afseende ville hylla det naturliga begreppet om allmänhetens rätt att välja de ombud, som böra å dess vägnar bereda och besluta hvad som kan erfordras för dess locala angelägenheters vård och förbättrande.
Grundlagen har i 46 §m Reg.F. stadgat, att ”landet skall förblifva indeladt ”1 höfdingdömen, underdel! vanliga landt-regeringen.”
Det synes således vara lämpligast, att derefter lämpa communalformen.
De pligter, som Landsh.-embetena åligga, kunna indelas i sådana, som Konungens Bef:h:de bör på verkställandemaktens bud och befallningar verkställa, och de, som han bör i samråd med menigheterna eller efter deras hörande afgöra.
Det finnes derjemte en tredje cathegori, nemi. detta embetes domsrätt i sådant, som till ekonomisk ordning hörer, och som synes icke böra kunna utöfvas med samma envåldsmakt, som den egentligen executiva domsrätten.
Om denna, och i allmänhet om verkställningen af Konungens befallningar, m. m. kan ej här blifva fråga.
Men de öfriga delarna af Landsh.-embetenas åligganden synas lämpligen böra ställas i sammanhang med menigheternas rättig— hetatt sjelfva deltaga i vården 0111 sina angelägenheter, samt att besluta om sådant, som de finna nödigt och nyttigt vara för sig och orten.
Det är utur dessa åsigter jag utgår, då jag här föreslår ett slags communal-lagstiftnings införande genom länsdeputerade, samt communernas deltagande i polis- och ekonomi-styrelsen genom ett län s-råd.
Jag anser nemi., att samtliga länen borde indelas i valdistricter, som utvalde electorer eller valmän; att desse valmän utsågos af menigheterna, efter besutenhets-principer, och utan afseende på stånd, så att alla, som varit eller äro embetsmän, och alla, som äro borgare i stad, eller hus- och tomt-ägare, fingo deltaga i valen, då de i öfr 3?
Den 7 Mars e. m. vigt voro qvalificerade dertill.
Genom denna förberedande val-ågärd skulle man erhålla en dass af valmän, som borde vara vald för viss tid, t. ex. 3 a 5 år, och som erbjöd ett stort antal aktade och välkände män, innehafvare af folkets förtroende, för att sedan handla och verka' för dess bästa, hvilket man ej bör förmoda att de skulle svika, då de alltid sjelfve vore beroende af allmänna förtroendet.
Om desse valmän utsagos pä det sätt, att t. ex. ioo valberättigade personer på landet och 5o valberältigade i stad utvalde en elector, skulle ett län med t. ex. 5,ooo väljande på landet och 1,000 väljande i stad, hafva 70 valmän.
Desse utvalde sedan ibland sig för de mindre länen t. ex. 20 ä 24, för de större 3o till 3a deputerade, hvilka vid en viss, för alltid stadgad tid infunno sig i läns-residens-staden, der de emottogo landshöfdingen berättelse om förvaltningen af länets inre angelägenheter, inkomsters och utgifters belopp, nya behof eller möjliga indragningar och besparingar, m. m. samt efter granskning af redogörelserna öfverJade, under en af dem sjelfva utsedd ordför., örn allt hvad de atisågo för länet nödigt och nyttigt.
Om Konungens Bef:h:de bade rätt och pligt att öfvervara deputerades öfverläggningar, för att lemna upplysningar och råd, men utan att i besluten deltaga, synas dessa kunna leda till mycken nytta; och om han sedan, efter sitt embetes börande, fann sig böra förena sig i deputerades beslut, synes della, i alla de fall, då saken ej var af beskaffenhet att böra Regeringen underställas, genast kunna befordras till verkställighet.
I de fall åter, då, efter Landsh.- embetets vägran, deputerade ansågo deras beslut kunna förfalla, borde det ske; men yrka de beslutets fullföljande, borde det, jemte Landsb.-embetets utlåt., insändas lill vederbör, stals-expedition, för att inför Konungen föredragas.
Skulle det röra någon sak, som har sammanhang med ekonomiska lagstiftningen, borde Högsta Domstolen genast höras, innan ärendet inför Konungen föredrogs.
Bifaller Konungen hvad deputerade hemställt, utlärde då landshöfdingen kungörelse derom, ifall ej saken är af beskaffenhet, att Konungen låter derom särskild författning utfärda.
Genom denna luns-deputation hade menigheterna således vunnit ett deltagande i sina angelägenheters afgörande, som säkert skulle blifva af de bästa följder för dem.
Församlingens förhandlingar skulle utbilda talanger ibland folket, upptäcka de personer, ät hvilka folkets förtroende kunde egnas vid valet af stånds-representanter, och väcka ett interesse samt lemna en kännedom om ortens tillstånd och behof, hvilken skulle blifva lika vigtig för Regeringen, som för nationen.
Men — det synes, som vore likväl icke härmed allt nog.
I samma mån, som dessa inrättningar nödvändigt medförde - D o u 7 Mars c. ta. *77 förde en hop Åtgärder och företag, som åsyftade förbättringar och nya inrättningar ni. m.; i samma mån måste det ufven vara af vigt, att verkställigheten af dessa, samt af alla de förvaltnings-åtgäfder, som rörde länets ofvannämnda ordnings-polis och ekonomi, skedde under controll af länets innevånare.
Till detta ändamål synas valmännen böra vara berättigade att för hvarje år utse, antingen ibland de deputerade, ellin- utom dessas krets, 4 ledamöter af ett s. k. läns-råd, hvilka borde vistas vid Landsh.-sätet, och jemte lands-seereteraren, eller den hans tjenst förrättar, öfvervara alla de cancelli-beslut, som röra länets allmänna angelägenheter, med rättighet och pligt att deras mening till prot. anföra, då de anse landshöfdingen? beslut icke vara grundadt på lag, eller på deputerades beslut, eller förenligt med länets och dess innevånares bästa.
Skulle ledamöterne af läns-rådet enhälligt afstyrka beslutet, skall det hvila, intilldess K. M., på derom gjord framställning, genom vedcrb. stnts-expedition lillkännagifvit dess nåd. beslut; men skulle frågan vara af beskaffenhet, att åtgärd genast måste vidtagas, vore lands-seereteraren pligtig att till prot. yttra sin mening derom; då, ifall lian, enligt redan gällande föreskrifter, anser sig icke kunna vägra att beslutet contrasignera, verkställighet derå bör följa, men förhållandet genast till Konungen genom behörig statsexpedition anmälas.
Ledamöterne af läns-rådet synas äfven böra vara pligtige att erinra om hvad deputerade beslutat, men ej verl,shildt blifvit; att tillse det sådant som verkställas bör, må blifva det i enlighet med beslutet; samt att i öfrigt på allt sätt söka bidraga till länets och dess innevånares bästa.
I ä ns-de pn t a t i o n e n borde, vid hvarje val, en tredjedel utgå, första gången genom lottning, sedan de som längst deri deltagit.
Utur läns-rådet borde hvarje år halfva antalet ovillkorligt utgå; första gång genom lottning, men sedan de som längst deri deltagit; kunnande likväl utgången ledamot i begge dessa förtroende-befattningar, efter ett års förlopp, åter inväljas.
Jag anhåller om remiss af detta förslag till Lag- och Ekon.Utsktn, med anhållan, att derest H.
Utskrn skulle finna sig böra tillstyrka dessa grunder, jag derom måtte skyndsamt erhålla underrättelse, då jag icke skall underlåta att fullgöra min pligt lill att söka underlätta Utsktns arbeten, genom afgifvande af ett detaljeradt förslag till ordningsstadga; men hvilket jag anser mig icke behöfva utarbeta, innan Utsk:n behagat granska grunderna och derom öfverlägga.
Dessa alne motioner lades på bordet. 3 II. 48 3;8 Den 7 Mais e. m Ilr Rosenqvist, Fredr.
Leonh., hade inlemnat elt anförande, som upplästes, så lydande:
Rådfrågande tidsandan, erfarenheten, upplysningen och fäderneslandets sanna hästa, Ivekar jag ej att väcka en motion, sorn val måhända skall ogillas af den delen utaf Representationen, som i arf emottagit en oemotståndlig kärlek för urgamla seder och hink, men som säkert med välvilja skall emoltagas af tänkaren, frihetsvännen och patrioten; jag menar Bis k o ps-em be l enas indragning.
Redan vid föregrde riksdagar, har samma framställning blifvit gjord inom det llederv. BondeSt., men tyvärr, såsom alltför ingripande i stora makliga intressen-, har densamma hittills rönt motstånd nog att icke kunna genomdrifvas.
— Visserligen tror jag, att äfven denna gång många skola bemöda sig att få bibehålla detta alltför umbärliga och dyra arf (rån en tid, då äfven hos oss påfveväldet dref sitt förderflig» spel; men då jag täger i betraktande den upplysning, del begär till nyttiga reformer, och den goda vilja för det ralla, sorn inom detta års
Representation ~ tyckes vilja göra sig gällande, hoppas jag ändock, att afseende nog för ändamålet skall göras pä hvad jag härmed föreslår.
Vi lefva nu i en tid, då sjelfve menige man börjar inse kräklans mindre behöflighet; och hvad aktning, hvad förtroende kan man väl då af den vänta sig för ett embete, om hvilket man sanningsenligt kan säga, att det onödigtvis ligger samhället till last, och således i sin mån bidrager att öka tyngden af de bördor, hvilka alltid anses med missnöje, lör den obillighet, den brist på rättvisa, som tyvärr ännu vidlåder anordningen derom, och hvilka någon gång till och med hatas just vid åtanken på det slöseri, som alstrar dem.
Kunna icke vår religions erikla sanningar värdigt nog förkunnas genom våra vanliga pastorer och deras adjuncter, hvilka just genom en närmare beröring och förtrolighet med församlingen alltid stå dennas känsla och tillgifvenhet närmare, än en vanlig prelat, hvars blotta tillvaro, som sådan, till och med retar lill missnöje; och i afseende på inspectionen öfver skolor och Läroverk, den man framhållit såsom ett skäl för biskoparnes bibehållande, så kan ju den med lika fördel anförtros åt andra män af högre lärdom.
Lägger man nu till allt detta det, att den lux, som desse prelater, i anseende till deras upphöjda ställning i samhället, dels måste, dels sjelfve vilja underhålla, sorn illa står tillsammans med den enkelhet och tarflighet, som hufvudsakligen tillkommer en Christi tjenare; så vet jag i sanning icke, om ej fosterlandsvännen med skäl kan påyrka borttagandet af dessa i min tanke onyttiga sineeurs-platser.
Fästande således uppmärksamheten, dels på hvad jag ofvan anfört, och dels derpå, att fråga nu icke är om de personer, som i detta ögonblick bekläda just de platser, hvilka, med afseende på våra klena financer, jag derföre anser skadliga Den 7 Mur» c. m. 3/9 för landet, — får jag härmed inför Ständerna föreslå, så val erkebiskops-stolens, sorn de öfriga biskops-platsernas indragning, på det satt, att vid hvarje nuvar. innehafvares afgång inga efterträdare utnämnas, ulan, sedan nådåret tilländalupit, de desamma åtföljande löneförmåner tillfalla statscassan.
Jag anhåller vördsamt om remiss af detta mitt memorial till Allm.
Besvärs-och Ekon.Ulsk., som, efter inhemtad kännedom om de inkomster, som vid nuvar. alla biskopars afgång böia tillfalla statscassan, kunde få sig uppdraget att afgifva förslag till billig löne-förhöjning åt de domprostar, hvilka vid biskoparnes afgång komma alt fungera som ordför. i consistorierna.
Anckarsvärd, Garl Henr., hade ingifvit följande anförande:
Uti den berättelse om hvad sig i Rikets styrelse tilldragit, som å Riks-salen upplästes, hörde man äfven nämnas Engelske agronomen Steffens, hvilken ifrån England hit inkallades alt vägleda, och att med upplysningar tillhandagå så val den enskilde som jordbrukände menigheter, särdeles vid frågor om vattensjuka trakters försättande i odlingsbart stånd.
Denne förtjenstfulle man älskade Sverige som ett fädernesland , och hade beslutat att med familj här bosätta sig, för att till detta landets bästa använda sina kunskaper och sin inom England och Skottland förvärfvade erfarenhet; men ett särdeles olycksöde villeatt HrSteffens våren 183g, vid öfverresah ifrån England till Sverige, led skeppsbrott och omkom, i stället för att, efter beräkning, i Helsingborg möta sin olyckliga familj, hvilken på annan väg dit lyckligen ankommit.
Hr Steffens bar lemnat sin familj uti en utblottad och högst bekymmersam ställning.
Jag har ansett det tillhöra nalional-ärans område, alt vid detta tillfälle begära R.
St:s behjertande af utländsk familj, som är beröfvad sitt stöd genom familj-fadrens frånfälle, till följe af dess nit för Sveriges bästa.
Jag begär för Fru Steffens, så länge hon lefver, en årlig pension af 6o LU sterling, och anhåller om remiss af detta mitt memorial.
Hr Lagercrantz, Carl Jacob, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Då man har föga hopp, att förslaget till ny civil-lag kan under innevar. riksdag blifva i sin helhet antaget, vore likväl önskligt, att åtminstone en af nämnda förslags välgrundade åsigter, så snart som möjligt, blefve gällande.
Det är nemi. allmänt bekant, huru, enligt nuvar. stadgar, månglälldiga svårigheter möta, när äktenskaps-skilnad äskas af'
BSo Dea j Wars e. ui. makar, sorn Icke kunna lefva lyckligt tillsammans; svårigheter, soia gifvit mången maka anledn. att våldsamt förkorta sitt eller sin makes lif, eller att begå något sådant brott, som, enligt Gifterm.b:n, berättigar till äktenskapsskilnad, eller att åtminstone i dryckenskap och andra utsväfningar söka döfva de qval, som ett olyckligt äktenskap medför.
Uti hvarje annat förbund är det ju contrahenterna tillåtet, att genom ömsesidig öfverenskommelse upphäfva detsamma, då det utan 3:dje mans förfång ske kan.
Hvarföre skola då tvångsmedel sammanhålla en förening, hvars ändamål omöjligen kunna uppnås, utan den innerligaste ömsesidiga tillgifvenhet och öfverensstämmelse?
Tredje man, hvars rätt här kunde komma i fråga, skulle vara de barn, som möjligtvis blifvit i äktenskapet samtnanaflade; men deras rätt vid äktenskaps-skilnad är, genom laga stadgar, redan betryggad, och icke må man tro det varadem en vinning att uppfostras af föräldrar, som tvingas att lefva ett olyckligt lif tillsammans, ett lif under kif och trätor.
Nej, många barn hafva, genom den uppfostran ett sådant förhållande erbjuder, blifvit olyckliga, blifvit en börda för samhället och en vanära för menniskoslägtet.
Visserligen är det billigt, alt, enligt christendomens grundsats, en make icke får skilja sig vid den andra, emot dennes vilja, för hvad orsak det vara må; men när begge makarne gemensamt önska skilsmessa, är det ett helt annat förhållande, än det, hvarpå ifrågavar. religionsbud har afseende.
Jag får således föreslå, alt vid slutet af i §:n i ily cap.
Gifterm. l>:n i vår gamla lag må göras ett ungefärl. så lydande tillagg: ""— rnen om håde man och hustru muntligen eller skriftligen inför domaren gemensamt åska deras äktenskaps upplösningt då hör genast dömmas lill hest Hildig skilnad i äktenskapet, 'äfven om de förut icke blifvit för oenighet pliktfälltle eller varit lill sång och såte. skilj de, utan endast erhållit varning af vederh. presterskap
H:rr pastorer och domare hafva, under sin embetsulöfning, säkerligen erfarit, att de i förbemalda § föreskrifna böter m. m. vanligen endast förvärra, men icke förbättra det onda, när det hunnit så långt, att begge makarne önska äktenskapets upplösning.
Öfvertygad om de fördelar det föreslagna stadgandet skulle tillskynda både samhället och famil je-1 ifve t, anhåller jag vördsamt, att denna motion må blifva till LagUtsk. remitterad.
Hr Sabelfelt, Carl Oscar, hade ingifvit följande anförande:
I en tidpunkt, som den närvar., då äfven hos oss, trots national-lynnets tröghet, industrien börjat vakna till lif, men ännu icke förmått att locka capitalerna till sig, synes det Pei) ; Mare e. m. vara en angelägenhet för Staten alt komma den till hjelp, om den icke skall tvina af tärande svaghet.
Detta har viii äfven åsyftats med Handels-och Närings-disconten, men ehuru gagnelig denna inrättning varit, anser jag densamma, i dess närvar, skick, icke fullt motsvara ändamålet.
Den sorn haft tillfälle att taga kännedom 0111 förhållandet med afsättningen af inhemska industri- och manufactur-varor, vet, att nästan all försäljning deraf sker på 6, 9 och '2 månaders credit.
Minut-handlaren, som måste lemna en stor del af köpare en lika lång, oftast än längre credit, kan sällan köpa af fabrikanten på andra villkor; men det är klart, huru menlig för industrien denna tröga omsättning af capitalet måste vara.
Kunde fabrikanten i Handels- och JNarings-disconten beläna de reverser han af köpmannen erhåller, så vore en väsendtlig lättnad vunnen; men belåningstiden är i disconleti 3, 4 och 6 månader, och han är alltså endast i fä fall i stånd att discontera de å 6, g och 12 månader ställda reverserna.
I anledn. häraf får jag vördsammast föreslå, det liden för belåningen i Handels- och iVärings-disconten måtte varda utsträckt till sistanförda perioder.
Som emedlertid en ovillkorlig följd af en sådan förändring blefve, att den för disconton anvista fond blefve för beliofvet alldeles otillräcklig; får jag jemväl föreslå, att dis— conten sättes i tillfälle, genom upplåning eller anvist fond, motsvara sitt ändamål.
Hr Stuart, Carl Gustaf, hade inlemnat följande 4 motioner: 1.
Då K. M. å Riks-salen helsade Rikets nu församlade Ständer, täcktes K. M. i nåd. hugna dem med den lofvande utsigten af förestående nedsåttningar i skattebördorna.
Det beror nu mera endast på R.
St., huruvida och i hvilka hänseenden dessa skatternedsättningar skola verkställas.
Under förutsättning, att detta, i Svenska beskattnings-historien för de sednare tiderna, okända tillfälle kommer att begagnas till minskande af den hitintills jemnt tillväxande bevillningen, får jag föreslå: dels att den efter 1 art. utgående allmänna bevilln. af embets- och tjensteinän måtte hädanefter upphöra, dels ock att, med undanlag af enskilda banker, hvilkas beviiln.bidrag synas böra särskildt bestämmas, bevillningen af actie-bolag, hvilkas utdelning öfversliger sex för hundra, måtte nedsättas från 10 till 5 proc. af utdelnings-summan.
Hvar och en, sorn härå fäster sina tankar, måste finna, huru föga följdriktigt nuvar. förhållande är, enligt hvilket det allmänna, sedan dess embets-och tjenstemän blifvit med ett noga pröfvadt och bestämdt belopp vedergällda för sina arbeten och mödor, återfordrar en del af denna vedergäll - 33a D e u 7 Mars e. ra. ning.
Anses densamma öfverstiga billighet och behof, må den då för framtiden minskas; men då den en gång i stadgad ordning utgått och förvandlat sig till enskild tillhörighet, synes i sanning det allmänna hafva förlorat all rätt alt deröfver disponera.
Skyldigheten för den enskilde medborgaren att, med någon andel af sin förvärfvade och besparade vinst, bidraga lill stats-behofvens fyllande, lärer icke gälla för den, till förvärfvande! och besparandet af någon sådan vinst i allmänhet urståndsatte tjenstemannen, hvilken det särskildt åligger, att åt det allmännas fördel uppoffra hela sin förmåga och verksamhet.
Beträffande åter den hitintills stadgade bevillningen för actie-bolag, torde det tillåtas mig anföra, alt, då associations-andan obestridligen är ett bland de mest verkande medlen till industriel förkofran, mäste det vara ett stort national-ekonomiskt misstag alt vilja, genom särskilda band och bördor, förqväfva denna anda.
Är del verkligen af någon vigt och fördel för det allmänna, att Sveriges industri-idkare komma i tillfälle täfla med andra länders, bör man vä! ej, genom en särskild öfverdrifven beskattning, motarbeta begagnandet af den till det åsyftade målet säkrast ledande bana, nemi. de enskilda förmågornas oell capitalernas sammansmältande för gemensamt sträfvande och gemensam förkofran.
Skulle äfven resultatet häraf någon gång hos individen framlocka den välbekanta, urgamla Svenska afunden, böra dock nationens representanter sorgfälligt undvika , att i sin beskattnings-lagstiftning lemna bevis på en sådan känsla. 2.
Af en, under uppfyllandet af mina tjensteåligganden — hvartill, bland annat, hörer controllerandet af testamentsoch arfs-bevillningens behöriga utgörande, — vunnen erfarenhet om åtskilliga, i afseende härpå, uti bevilln.förordnrs 3q § meddelade föreskrifters ofullständighet och olämplighet, finner jag mig uppmanad att, med begagnande af min motions-rätt, fästa Bevilln.Utsk:s uppmärksamhet på nödvändigheten af en förändrad och förbättrad redaction af dessa föreskrifter i den under utarbetning varande nya bevilln.- foro röning.
Enligt itsta punkten i åberopade §, skall, "för fideikommiss af lös eller fast egendom", utgöras bevilln. med 6 för ioo:de, från hvilken afgift endast maka samt skyldeman i rätt upp- och nedstigande led äro befriade.