Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad blir nemi. följden af ett sådant stadgande, som det nu framstälda, om ej den, att nybyggaren, så snart den åt honom uplåtna mark blifvit så pass upodlad att den får ett värde, utsättes för frestelsen att inteckna densamma och således råkar i skuld hos personer, som tilläfventyrs kunna finna det med sin fördel förenligt, att så länge försträcka honom med småbelopp, att de sedan, med tillhjelp deraf, kunna tillvinna sig eganderälten tili nybygget och sålunda tillegna sig frukterna af de arbeten, som ej blott den då varande innehafvaren, utan äfven kanske dennes förfäder på detsamma nedlagt.
Ändamålet med uplåtelsen af kronomark åt nybyggaren kan enligt mitt förmenande på sådant sätt blifva alldeles förfeladt, och får jag på grund deraf tillstyrka R. o. Ad. att afslå Utsk:ts i denna punkt gjorda hemställan.
44 ben 1 Angust! e. nt.
Efter härmed slutad öfverläggning och upptagande af de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts förevtde hemställan, framställdes först propos. å bifall dertill, då svaren utföllö med många nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på afslag å samma hemställan, dervid svarades många ja tillika med några nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Utskottets sednare hemställan.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Allm. Besv.- o. Ekon Utsk:ls den 21 och 28 sisth Juli bordlagda Betänk.
N:0 131, i anledn. af väckta motioner rörtde vilkoren för kyrkors sammanbyggnad.
Jag anhåller, alt Riddarh.Sekreteraren tnåtte få Uplysa om något prot.utdr. från Högv.
PresteStåndet i ämnet ankommit.
I anledn. häraf tilIkännagaf undertecknad, ali någon underrättelse om PresteSt:ts beslut i frågan ännu ej ankommit.
Jag kan ej annat än beklaga, att något prot.utdr. i detta ämne ännu ej är från Högv.
PresteSkl ankommet ; men med den kännedom jag af tidningsreferaterna vunnit, tror jag mig kunna påstå, att nämnde Stånd ej i allo antagit den ordalydelse, Utslct i detta afs:de föreslagit.
Jag är icke fullkomligt säker på ordalagen i Ståndets beslut, men hufvudsak en af detsamma är den, att Ståndet ej velat begagna ordet »ålägga» för den myndighet, som skall framställa förslag om kyrkors sammanbyggnad o. m. d., utan 'har Ståndet ansett det böra bero på nämndens »pröfning» huru detta skall tillgå.
Jag skulle derföre hemställa att K o. Ad. ville upskjuta pröfningen af detta ämne, till dess prot.utdr. härom från Högv.
PresteStrt inkommit.
Att nu ytterligare upskjuta denna fråga, som redan blifvit tvenne gånger bordlagd, kan ej låta sig göra, synnerligast som den redan blifvit föredragen.
Deremot synes det mig som den siste talaren hade rätt deri, att ordet »åläggas» ej är väl valdt.
Jag skulle derföre vilja föreslå, att g:-n antages med den förändring, att ordet »åläggas» utbytes mot ordet »ega».
Jag medger, att Gr.
Lagerbjelke har rätt deri, att man ej gerna kan upskjuta med pröfningen af ett mål, som redan blifvit tvenne gånger bordlagdt, men dock tror jag att man i detta fall skulle kunna afvakta PresteStrts prot.utdr., innan man skrider till afgörande, men då Gr:n är af samma åsigt som jag, att ordet »åläggas» är mindte väl valdt, så vill jag förena mig med honom i den anhållan, att detta ord utbytes mot ordet •sega», och att §:n i öfrigt måtte antagas.
Den 1 Augusti e. m.
Hi Nordenfelt:
Lagerbjelke derom, att ordet »åläggas» måtte förändras till ordet »ega».
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, förmälte H.
Exc. Hr Gr. och Landtm., att sedan Hr Printzensköld i sitt sednaste anförande återkallat sin förut gjorda begäran om uppskof med frågans afgörande, något yttrande derom från H.
Exc:s sida icke torde erfordras; och hade, beträffande sjelfva saken, något annat yrkande ej afgifvits än om bifall till Utsk:ts förslag med den förändring, att ordet åläggas utbyttes emot ordet ega.
Propos. på bifall till Utsk:ts förslag med nyssnämnde förändring blef härefter framstäld och med ja besvarad.
Utsk:ts sista tillstyrkande.
I en underd. skrifvelse af d. 11 Febr. 1830 begärde R.
St:r, för att befrämja möjligheten af kyrkors samrnanbyggning, just påbjudandet af den föreskrift, att de röstegandes pluralitet skulle räknas icke inom hvarje socken serskildt, utan inom begge socknarne gemensamt.
Denna begäran bifölls af K. M:t, som i öfverensstämmelse dermed utfärdade K. kungörelsen af den 19 Juni 1830.
Jag skulle tro, att, om man verkligen vill befrämja sammanbyggnad af kyrkor, man täger ett steg tillbaka och försvårar sådant, om man, på sätt Utsk:t föreslagit, gör utgången beroende på pluraliteten inom hvarje socken särskildt.
Jag får derföre anhålla om afslag å denna punkt.
Hr Nordenfelt: Utsk:t förbisåg visserligen ej huru denna författning tillkommit, men många ledamöter inom Utsk:t hade också erfarenhet om det obilliga tvång, som hade upstått just genom denna författnings tillämpning.
Om t. ex. en större och en mindre församling hörde till samma pastorat och fråga förekom om kyrkas sammanbyggning, så vöre den mindre församlingens röster af intet värde, och, oaktadt den ville eller ej, blef den tvungen att ingå på beslutet om sammanbyggning, emedan pluralitetens åsigt alltid gjorde sig gällande.
Utsk:t har ansett att det ej vore mer än billigt, att den mindre församlingen skulle hafva så mycken talan, att om ej pluraliteten af dess församlingsboer ville gå in på sammanbyggningen, den ej heller dertill skulle kunna tvingas.
På grund af detta skäl, får jag tillstyrka bifall till Utsk:ts i denna punkt gjorda hemställan.
Någon sammanbyggning af kyrkor före kommer ej, såvida icke begge församlingarna äro små; ty små mäste man väl kalla dem, som tillsammans ej räkna mer än 15 å 1600 personer.
Det är således obefogadt att tak om det tvång, som ili Den 1 A ii gil ä ti e. tn. den stora församlingen skulle utöfva på den mindie.
Det Sr väl således hattie, att tvenne mindre församlingar, som hvardera ej kunna aflöna sina prester, slå sig tillsammans och vederbörligen aflöna en prest, än att de annars skulle lemna åt hvar och en sin prest ett otillräckligt eller allt för tarfligt underhåll.
Under så dana förhållanden anser jag det enda riktiga vara, att de rösta tillsammans och att pluraliteten af de samröstande får bestämma om sammanbyggning bör ega rum eller ej, och enl. mitt förmenande utalade K.
St:r en på ganska välgrundade skäl stödd åsigt, då de i den underd. skrifvelsen af den 1 1 Febr. 1830 hos K.
M;t anhöllo om meddelande af föreskrift derom, att begge socknarna skulle rösta tillsammans.
Som jag således icke finner något skäl till ändring i den, till följe af ofvan omformälda nåd. skrifvelse, af den 19 Juni 1830 meddelade K. kungörelse, får jag för min del tillstyrka, att [t. o. Ad. ville afslå Otsk:ts i ifrågav:de punkt framställda förslag.
Af Gr:ne Mörners och Lagerbjelkes yttranden, är det, enl. mitt förmenande, så tydligen ådagalagdt, att nu gällande författning i afs:de å röstningssättet i fråga om kyrkors sammanbyggning, är till sina principer så ovedersägligen riktig, att jag ej anser mig behöfva ingå i någon närmare utveckling af frågan.
Lika med de värde Gr:ne, anser äfven jag all förändring i i fråga v: do stadgande vara aldeles obehöflig.
Till sin be skaffenhet har ock ej författningen, under den tidrymd af 30 år, som den egt tillämpning, kunnat undergå ringaste förändring, ty den åsigten, som för 30 år tillbaka uttalades i afs:de på behofvet och lämpligheten af att kyrkor sammanbygdes, måste väl än i dag anses riktig; en princip bör väl ej under så kort tid kunna öfverändakastas, hvaremot Ulsk:ts yttrande i detta hänseende tvertom vittnar om en alltför stor benägenhet att ändra gällande stadgar blott derför, att en och annan individ kan finna dem mindre lämpliga.
Jag instämmer med de ledamöter, som yrkat afslag å ifrågavarande förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, uptagit de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å ifrågavarande tillstyrkande, framställde H.
Exc. först propos. på bifall till detsamma, dervid svarades flere nej och ett eller annat ja, samt sedermera propos. på afslag derå, då svaren ut föl
I e med flere ja jemte ett eller annat nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande BankoUtsktls den 25 och 28 sistl Juli bordlagde Utlål:de N:o 31, i ani. af RiksSt:ns beslut öfver Bet:t N:o 25, med förslag till reglering af Bankens låne- och kreditiv-rörelse samt om användande af upplupen, odisponerad bankovinst.
T>en 1 Angnst! e. m. 47 j:*ta punkten.
Si: dra punkten.
Utsktts redaklionsförslag godkändes. 3:dje punkten.
Hr Printzensköld, Carl: R. och Ad. torde erinra sig, att det beslut, som nu BankoUtsk:tet inbjudit R. o. Ad. alt frånträda, fattades först elter långvarig diskussion och derefter verkställd votering.
Jag anser, att det skulle vara orätt af detta Stånd, att antaga inbjudningen i stället för att låta saken bero på afgörandet inom förstärkt BankoUtsk.
Jag för min del anhåller, att R. o. Ad., med vidblifvande af sitt en gång fattade beslut, måtte afslå inbjudningen.
Hr von Ehrenheim, Per Jakob: I motsats till Hr Printzensköld, vågar jag hemställa om bifall till Utsk:ts inbjudning och att R. o. Ad. således målte frångå sitt i frågan härom förut fattade beslut.
Jag gör det af den orsak, att jag anser Utsk:ts af tvenne andra Riksstånd gillade förslag om fortsatt indragning å Bankens fastighets-lånefond, stå i fullkomlig öfverensstämmelse med det beslut, R. o. Ad. vid förra riksdagen fattat.
Jag vill visserligen gerna med gifva Hr Printzensköld, att R. o.
Ad. i allmänhet följt den grundsatsen, att ej frångå sina en gång fattade beslut, synnerligast dä de blifvit afgjorda genom votering.
Men då man med säkerhet kan förutse sakens utgång inom förstärkt BankoUtsk., så anser jag, att R. o. A. för tidens vinnande gerna kunde antaga den af Utslct föreslagna inbjudning, hvarföre jag anhåller om propos. å bifall dertill.
Då R. o. Ad. ej för länge sedan och för öfrigt vid flera föregående tillfällen förklarat det inkonseqvent att antaga inbjudningar, som åsyfta ett frånträdande af R. o. Ad:s förut fattade beslut, hemställer jag att R. o. A. måtte afslå Utslcts i detta hänseende gjorda framställning och godkänna voter.-proposm.
Jag erinrar mig mycket väl hurusom, då Bevilln.Utsk:ts Betänk, rörande de olika besluten i afseende å tullbeviliningen förevar, och då det var fråga om antagande af inbjudningar, som Utsk:t gjort i afseende å åtskilliga beslut R. o. Ad. fattat i olikhet med de andra Stånden, Hr GeneraiTulldirektören uppträdde och föreläde Ståndet ej mindre, huru R. o. Ad. hade i frågan, der inbjudning skett, efter skedd votering fattat sitt 4S Den 1 Angn s ti e. m. beslut, utan Sfven huru vigtigt det var, att R. o. Ad. vidblefve sitt en gång fattade beslut.
.lag för min del skulle äfven tro, att ett Stånd värdigast uppfyller sin bestämmelse derigenom, att det ådagalägger prof på ett konseqvent handlingssätt, och fördenskull tillstyrker jag R. o. Ad. att vidblifva sitt i frågan fattade beslut och afslå den ifråga vide inbjudningen.
Ehuru jag väl i allmänhet gillar den grundsatsen, att
Ståndet skall vidblifva sina en gång fattade beslut, tror jag likväl fall kunna förekomma, då det kan vara skäl att frångå desamma, synnerligast vid de tillfällen, då beslutet beror på omröstning inom förstärkt Utsk.
För öfrigt har det icke varit utan exempel, att R. o. Ad. någon gång afvikit från denna grundsats och antagit gjorda inbjudningar, hvarföre ett frångående af beslutet denna gång ej vöre att betrakta såsom någon inkonseqvens.
Jag fortfar i mitt yrkande om bifall till Utskrts inbjudning.
Hr Ca r 1 be i m-G y 11 en sk jö 1 d, Henrik Adolf Oscar:
Det saknas visserligen ej exempel på, att R. o. Ad. frångått beslut, som t. o. m. blifvit efter votering fattade; men att nu vid denna sena timme, då ett så ringa antal af Ståndets ledamöter äro närvarande, uphäfva ett beslut, som med öfvervägande pluralitet för ej så länge sedan blifvit fattadt, helst då man med temlig visshet kan förutse, att frågan kommer att falla i förstärkt Utskott, anser jag ej vara välbetänkt, hvarföre jag yrkar afslag å den af Utsk:t föreslagna inbjudning samt bifall till voter.-propos:n.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att, beträffande den af Utsk:t uti förevide punkt gjorda inbjudning, yrkats dels bifall dertill och dels afslag derå, framställde H.
Exc. först propos. derom, att R. o. Ad., med frånträdande af sitt förut i frågan fattade beslut, skulle antaga Utsk:ts inbjudning, dervid svarades flere nej och några ja, samt sedermera propos. på afslag å inbjudningen, då svaren utföllo med flere ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Härefter hemställde H. Exe., huruvida R. o. Ad. vid sådant förhållande behagade godkänna den af Utskit föreslagna voter.- propos:n.
Ropades Ja. 4:de och 5:te punkterna.
De af Utskit föreslagne voter.-propos:ne godkändes.
Utsk:ts hemställan biföljs. 7:de och 8:de punkterna.
Ulsk:ts redaktionsförslag godkändes.
9:de Den 1 August! e. ra. 4* 19:de punkten.
Utsk:s fersing bifölls. 10:de punkten.
Utsk;ts yttrande gillades. ll:te punkten.
Utsk:ts redaktionsförslag godkändes.
Hr P r i ntz e n s k ö I d :
Om jag ej misstninner mig, afslogs ifrä* §av:de punkt af R. o. Ad., med föreläggande för {Jtsk;t att inkomma med nytt förslag ang:de användande af bankens odisponerade vinst» medel; Utslct har ej funnit skäl att fästa afseende vid detta föreläggande, utan bar ånyo framkommit med det förslaget, att af bankens sedan 1857 års början uplupna, hittills icke disponerade vinst en summa af 1,000,000 ndr må med l/3 vid slutet af hvardera åren 1860, fil, 6'2, från banken till Riksgäldskontoret öfverlemnas.
Det förefaller mig ganska besynnerligt, att, under det man ser huru diskontverket upptager lån på flera millioner, för att sedan utlåna till allmänheten, BankoUtskit anser, att banken ej behöfver begagna sin egendom för att deraf hafva någon förtjenst, och att detsamma föreslår, alt banken gerna kan bortskänka sin egendom till staten.
En sådan hushållning är för mig så besynnerlig, att jag alldeles ej förstår den.
Jag för min del anhåller att R. o. Ad. täcktes, med afslag å CJtskits framställning, vidblifva sitt beslut att öfverlemnande! af bankovinsten till Riksg.- kontoret ej må ega rum.
Gr. Mörner: 1 nu förevarande fråga måste jag vara af olika tanke med den siste värde talaren.
Af den framställning, som en af StatsUtsk:ts medlemmar i ett föreg:de plenum gjort för Ståndet, har det, åtminstone enligt mitt förmenande, tydligen blifvit ådagalagdt, att statsverket verkligen är i behof af den ifrågav:de millionen, och då måste det väl ej vara för mycket, att banken med denna mindre betydliga andel af sina vinstmedel bidrager till statsbehofvens fyllande, helst man med säkerhet bör kunna antaga, att utgiftsbeloppet, fördeladt på 3:ne år, ej skall i ringaste mån utöfva något mehnligt inflytande på bankens fortfarande bestånd eller dess möjlighet att fullgöra sina förbindelser.
Söker banken att i möjligaste måtto göra sina medel på gagneligt sätt fruktbärande, så handlar den i den rigtning, som en riksbank bör göra, men af denna omsorg för bankens förkofran följer ej, att densamma skall anse sig sjelf vara en inrättning, som icke till sjelfva samhället står i några förbindelser eller som ej bör till lättande af do allmänna bördorna något bidraga.
Jag för min del anhåller att R. o. Ad. täcktes bifalla den ifrågav:de punkten.
Då denna fråga, i anledning af BankoUtsk:ts Bet.
N:o 25, förra gången var under öfverläggning, yttrade jag den H. IX. 4 50 D e n 1 Augnsti e m. åsigten, som .sedermera genom It. o. Adis beslut äfven godkändes, att banken icke borde öfverlemna den ifrägavide millionen till riksgäldskontoret, utan i stället använda den på ett för bankens konsoliderande nyttigt ändamål.
Med anledning af särskildt förekomna omständigheter, får jag nu inför det Höglofl.
Ståndet förklara, att jag kommit på helt andra tankar i afside på bankovinst-medlens användande.
De skäl, som ligga till grund för detta mitt frångående af förut uttalade åsigter, äro dels med anledning af den genom förstärkt Bevilln.Utsk. beslutade skatten å bränvin tili blott 60 öre pr kanna, i stället för 75, som StatsUtskit föreställt sig den skulle blifva, och hvarpå detsamma stödt sina beräkningar, dels med anledning deraf att R.
St:r blott på enskilda motionärers anhållan beviljat så stora anslag, utöfver hvad SlatsUtskit föreslagit.
Då 8:de Hufvudtitelen behandlades, ansåg jag det vara min pligt, att för det Höglofl.
Ståndet framställa en exposé öfver budgetens tillstånd; de värde ledamöter af detta hus, som då voro närvarande, torde äfven påminna sig att resultatet af jemförelsen emellan statsverkets utgifter och inkomster blef det, att budgeten aldrig kunde komma att gå ihop, såvida R.
St:r beviljade större anslag, än hvad StatsLJtsk:t föreslagit.
Då detta vilkor redan i väsendtlig mån blifvit öfverträdt och statens tillgångar mer, än påräknadt varit, blifvit i anspråk tagne, så torde lätteligen inses, att statsverket ej kan undvara den i frå ga vida millionen.
På grund af dessa skäl får jag tillstyrka R. o. Ad. att lemna sitt bifall å den af Utsk:t föreslagna 12:te punkten, hvarigenom bankovinsten skulle komma att användas till fyllande af statsbehofven.
Afven jag tillstyrker bifall å Utskits i den nu ifrägavide 12;te punkten gjorda hemställan derom, att de odisponerade bankovinstmedeln måtte till fyllande af statsbehofven öfverlämnäs till riksgäldskontoret.
Det är ej allenast behofvet för statsverket af de ifrägavide medlen, som förmått mig att påyrka den föreslagna åtgärden, utan äfven den omständighet, att jag ej hört några skäl uttalade för att banken skulle vara i behof af de influtne vinstmedeln.
Då jag således anser, att banken icke kan på ett för den allmänna rörelsen lämpligare sätt återgifva sina hopsamlade vinstmedel, än att öfverlemna dem åt riksgäldskontoret, får jag på det varmaste tillstyrka R. o. Ad. att bifalla Utskits t denna punkt framstälda förslag.
Då denna fråga förra gången var under öfverläggning, biträdde jag den åsigt, Hr Bildt då uttalade, att nemi. bankovinstmedeln borde användas på ett för bankens konsoliderande nyttigt ändamål; Hr Bildt har nu frångått sin åsigt och det på den grund, att statsverket vore i behof af ifrägavide medel.
Detta af Hr Bildt framdragne argument kan jag ingalunda gilla och till stöd härför hänvisar jag
Hr Bildt till Hr FinansMinisterns, under öfverläggningarne om tull-bevillningen, uttalade åsigter, derom att statsverkets ställning vore i ett ganska blomstrande tillstånd och alldeles ej beböfde några förhöjda tulUatser.
Oen 1 Augusti e. m. 51 Jag för min del får tillstyrka R. o. Ad. att vidblifva sitt en gång fattade beslut och afslå den af Utsk:t gjorda inbjudning.
För min del kan jag ej finna något skäl att afslå den framställning, Utslct i den nu föredragna 12:te punkten gjort.
I Bet:t N:o 25, der den nu föreslagna åtgärden först framställdes, bade Utsk:t i det resonnement, som inledde sjelfva framställningen, påpekat ett särskildt användande af denna million.
Ståndet, som ej fann lämpligt att i detta hänseende taga föreskrifter af sitt BankoUtsk.
, afslog punkten med förständigande för Utslct att inkomma med nytt förslag angele användandet af bankens odisponerade medel.
Detta har Utsk:t till följe af tvenne
Stånds redan tillstyrkta bifall å punkten ej ansett sig böra göra, hvarföre det återkommit med samma förslag.
En talare har sagt, att han ej kan begripa huru banken kan bry sig om att lemna fran sig en d^I af sin vinst.
Jag för min del kan ej anse banken, representerad af dess fullmäktige och för Härvarande af dess ötsk., annat än som en inrättning, för hvilken Ständerna äro bolagsmän, och under sådane förhållanden förefaller det mig ganska naturligt, att bolaget, R.
St:r, som ega riksbanken, använda någon del af bankens vinst tili statsbehofvens fyllande, helst då dess säkerhet genom i reservfonden afsatte medel i alla fall tillräckligen är tryggad.
På dessa skäl får jag tillstyrka R. o. Ad. att, enär statsverket verkligen är i behof af den ifrågav:de millionen, bifalla Utsk:ts i denna punkt gjorda hemställan, hvarigenom de ifrågav:de vinstmedeln komme att öfverlämnäs åt riksgäldskontoret.
För en stund sedan beslöt R. o. Ad., vid en föregide punkt, att vidblifva sina en gång uttalade åsigter, på grund deraf att några skäl för frånträdande af desamma icke blifvit föreburne.
Skulle R. o. Ad. nu frångå sitt i detta ämne förut fattade beslut, så vore det derföre, att några nya skäl framkommit, som ej förut varit kända.
Då nu så ej är händelsen, kan jag icke finna orsaken hvarföre R. o. Ad. skulle antaga ifrågav:de inbjudning.
En talare har sagt, att statsverket vore i behof af den ifrågav.de millionen på grund deraf, att den genom förstärkt Bevilln.Utsk. beslutade skatten på bränvin blifvit bestämd till 15 öre mindre, än beräknadt varit, nemi. till 60 i stället för 75. R. o.
Ad. torde finna, att om R. o. Ad. vid det tillfället gjort afseende på den utgång, som bränvinsskatten skulle kunna få inom det förstärkta Utsk:t, så hade R. o. Ad. vid det tillfället ej afslagit, utan endast återremitterat BankoUtskds Betänk.
— Jag anser det vara något högst principvidrigt att antaga, att banken skall afstå sin behållning för statsverkets skull, om banken nemi. sjelf är i behof af sina hopsparade medel.
I första rummet bör man väl se till, att bankovinsten användes till bankens konsoliderande, innan man tänker att afstå vinstsumman till fyllande af statsbehofven.
Som jag för min del ingalunda kan finna att några nya skäl blifvit föreburne som i ringaste mån tala förden ifrågav:de åtgärdens vidtagande, så får jag anhålla, att R. o. Ad., 52 Den 1 Angust! e. m. med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, ville afslå Utslcts I denna punkt gjorda framställning.
Den framställning, som här blifvit gjord, att nemi. banken skall afträda till statsverket en del af dess influtne vinstmedel, vittnar på det tydligaste om den svårighet, som alltid möter vid utrotandet af gamla missbruk.
Man har nemi. under långliga tider vant sig vid att banken skall lemna understöd till statsverkets utgifter, och det är just detta missbrukande af bankens medel, som ledt derhän, att banken fått göra bankrutt så ofta som skett.
Om jag antager, att R.
St:r är det bolag,som eger banken, åtminstone som eger alt besluta om bankens vinst och styrelse, kan jag dock ej medgifva, att detta bolag eger rättighet att fatta beslut af beskaffenhet, som det ifrågav:de.
Ty bolaget bör väl i första rummet tillse, att värdet af de sedlar, banken utgifvit, uprättbålles, och detta syftemål vinnes ej derigenom att bankens styrelse söker alltför mycket intrassla sig med statsverkets affärer, utan i stället derigenom att banken helt och hållet söker skilja sig från statsverket.
Man har sagt att statsverket verkligen är i behof af den ifrågav:de millionen, till följe deraf, att bränvinsskatten icke blifvit enligt K.
M:ts förslag höjd från 60 till 75 öre pr lea.
Men, M. Hrr! jag frågar Eder, om det icke är något i högsta grad rättsvidrigt. att, för det man icke ökar bränvinsinkomsten, söka taga igen skadan på banken; jag tror ej att man i längden blir hjelpt dermed, »att», som ordspråket säger, »taga der det finnes och lägga till der det fattas.»
Som jag således icke kan finna något giltigt skäl hvarföre R. o. Ad. skulle frångå sitt förut fattade beslut, får jag tillstyrka R. o. Ad. att afslå Utsk:ts i denna punkt gjorda framställning.
Jag är egentligen upkallad af ett af Hr Nordenfelt fäldt yttrande, att R. o. Ad. ej ville taga föreskrift af ett RankoUtsk. huru vinstmedeln borde användas och derföre afslog R. o. Ad.
Utsk:ts förslag om att en million af bankens sedan 1857 års början uplupna, hittills icke disponerade vinstmedel måtte från banken till Riksg.kontoret aflemnas.
Jag tager mig friheten fästa Hr Nordenfelts och det Höglofl.
Ståndets upmärksamhet på, att Utsk:t icke gjort sig skyldigt till den tillvitelse, Hr Nordenfelt rigtat mot detsamma, enär Utsk:t i det omförmälde Betänk:t endast anfört ett referat af ett inom Uisk:t Väckt förslag i afs:de på de ifrågav:de vinstmedelns användande.
Utsk:t säger nemi. i sitt Betänk.
N:o 25 sid. 25: »Under Utslcts öfverläggningar i förev:de ämne har deremot fråga blifvit väckt om anvisande af någon del af bankens odisponerade vinst till ett annat ändamål, som synts Utsk:t vara af synnerlig vigt både för banken och det allmänna.