Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tog mig förra gången friheten fästa R. o. Adis uppmärksamhet derpå, att detta tillägg strider emot 1812 års författning, som stadgar, hvad vid mantals-och skattskrifningarna skall iakttagas, och icke kan upphäfvas genom stadganden i bevillnlsförordn.
, emedan den angår all Kronans uppbörd, och bevillnlsförordn. dertill blott är ett accessorium.
Jag har fått ett ytterligare stöd för mitt yrkande af det skäl, Utsk. anfört för dess vidblifvande vid förslaget rör:de 44 § 2 morn, enär Utsk. sagt, att upplysning om födelseår och dag af husförhörslängderna kunde vinnas.
När nu skulle stadgas, att utdrag af husförhörsboken ej behöfver företes, när pastor är närvar., så frågas, huru det kan vara möjligt för pastor att ur minnet kunna säga, om icke några ord äro uteslutna, och ännu svårare blefve det att ur minnet uppgifva skattskyldigas födelseår och dag.
Jag anhåller således, att R. o.
Ad. ville afslå det föreslagna tillägget och vidblifva nuvar. bevillu:sförordn:s stadgande i denna del.
Den g Februari f. tn. »4* R. o. Acl. beslöt, att detta mom. skulle bibehållas sådant det i i83o års bevillnrsförordn. finnes intaget. 49 §•
Jag anser nuvar. bevillnrsförordnts stadgande i 4g § vara lämpligare än det, sorn Utsk.
Föreslagit
Lika med hvad inom R. o. Ad. vid föredragningen af betänk.
N:o 58 yrkades och lika med hvad Gr. v. Fersen i sin reservation yttrat, anser jag, att såsom en bestämd skyldighet bör stadgas, det mantalslängderna skola i sockenstämmorna uppläsas, såvida man finner för något fall en sådan uppläsning kunna vara nyttig och nödvändig.
Jag får derföre vördsamt hemställa, att R. o. Ad. måtte afslå den af Utsk. i betänk.
N:o 38 föreslagna förändring uti berörde §, samt, i händelse R. o. Ad. godkänner min anmärkn. i denna del, jemväl besluta, att, i stället för de i betänk.
N:o 5i föreslagna orden:
"Häradsskrifvare åligge att tillställa vederbörande pastor mantalslängden så tidigt, att 8 dagar förut kan kungöras om den söndag, hvarå längden i sockenstämma kommer att till granskning företes,” föreskriften härom skall erhålla följande lydelse: "Häradsskrifvare åligge, - - - - kommer att uppläsas, samt om det ställe etc.” Hr af Billbergh:
Jemte det jag med den siste värde talaren instämmer deri, att nuvar. stadgandet är bättre äti det af Utsk. föreslagna, får jag fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att här förekommer samma anmärkn. som vid den förra punkten, nemi. att Utsk:s förslag skulle innefatta en förändring i 1812 års författning om mantals- och skattskrifningarna, i följd hvaraf jag, på samma skäl, som jag nyss anförde och R. o. Ad. då tycktes godkänna, ej kan komma lill annat yrkande, än att R. o. Ad. måtte afslå TJtsk:s tillstyrkande och qvarblifva vid hvad förut i denna § af bevilln.förordn. stadgadt ar. R. o. Ad. beslöt, att 49 § skulle bibehållas sådan den uti i83o års bevilln.förordn. finnes intagen. 73 §•
Alla Rikets manufacturverk äro till bevilln. uppskattade på grund af den behållning, som deraf erhålles; men y3 § i nuvar. bevilln:sförordn. gör deruti ett undantag så till vida, att jernmanufacturierna i Riket icke få uppskattas efter den quantitet, som verkligen blir tillverkad, utan efter den quantitet, hvarpå privilegier å tillverkning erhållits.
Här har blifvit yrkadt, att ordet privilegieradt må utgå på de 3 ställen det i nämnde § förekommer.
Jag instämmer i detta yrkande, såsom på rättsgrund hvilande.
Jag kan icke tro, att man vill beskatta en näringsidkare för större tillverkning derfö - »44 Den g Februari f. m. re, att lian derå erhållit privilegier, hvilka han är urståndsatt att begagna, och således icke har fördel af.
Ställningen med vära manufactursiniden är sådan, att i början sökte nian privilegier derå till så stolt belopp sorn möjligt, emedan denna manufactur hade en liflig afsättning; men förhållandet har de sednaste decennierna varit tvärtom, och den ena efter den andra har måst minska sin tillverkning.
Det tyckes således ligga en obillighet deri, alt man skall beskattas för en näring, som icke bär sig att drifva.
Utsk. har deremot trott, att män borde beskattas derföre, att man hade privilegier, tills man afsagt sig dem.
Jag medger, att det låter, säga sig; men jag hemställer, huru många omgångar denna afsägelse medför.
Då jag i BergsColhm anmäler, att jag vill nedlägga mina privilegier, kan det icke vägras; men då sedermera conjuncturerna förbättras, måste jag, med samma omgångar sorn förut, söka nytt tillstånd å tillverkning.
Jag måste till en början underkasta mig en undersökning på stället, till utrönande af skogstillgången.
Icke obetydliga omkostnader uppkomma derigenom.
Jag medger, att detta för bergstjenstemännen medför en inkomst; men den faller directe på näringsidkaren, och det mätte icke vara skäl att bibehålla ett oriktigt stadgande endast för att skaffa inkomster åt en viss class af medborgare.
Jag Vikar derföre, att R. o. Ad. mätte instämma i den reservation, som är betänk, vidfogad och hvaruti Gr. v. Fersen m. fl. af Utsk:s ledamöter förenat sig, eller att ordet privilegieradt måtte utgå på de 3 ställen, det i 73 § förekommer, och att denna § i öfrigt må blifva oförändrad.
På de af den siste värde talaren anförda skäl, och på grund af hvad Hr af Ekenstam i sin reservation framställt, får äfven jag instämma i den anhållan, att Hr Gr, o. Landtm, täcktes framställa propos., huruvida icke R. o. Ad. anser orden pr i v i 1 eg i e 11 a d t eller privilegierade böra utgå ur 73 § i bevilln.förordn. R. o.
Ad. beslöt, att orden privilegieradt och privilegierade skulle utur 73 § utgå. 75 §•
I anledn. af den framställning, som blifvit gjord vid 75 §, synes det, som Bevilln.Utsk. verkligen velat ingå på anmarkarens åsigt, nemi. att rätta ett missförhållande, som vid tillämpningen af i83o års bevilln:s— förordn. uppstått, i följd af den till uteslutande föreslagna meningens intagande; men jag får upplysa, att så länge som 1823 års bevilln.förordning tillämpades, hvilket äfven nu skulle blifva händelsen, om denna mening uteslöts, så ansågs den så tvetydig, att på de flesta ställen tillämpades den så, att bevilln. lades på masugnar, hvaremot sådant ic - P«n 9 Febr u ari f. m. icke skedde på andra ställen.
Med ett ord, det låg en.osäkerhet i redactionen.
Emedlertid vill nu Bevilln.Utsk. återgå till samma redaction och således återställa samma osäkerhet, som i8a3 års forordn. vållade.
Jag kan således icke derutinnan förena mig med Utsk., oaktadt jag anser ganska ändamålsenligt, att berörde mening blir utesluten, utan jag tror, att, på sätt reservanten yttrat, dei vore angeläget, att i stället för densamma följande mening infördes: ”dock må sådana masugnar, hvilkas tillverkning bevisligen förädlas af ägaren vid honom jemväl tillhörigt stångjernsbruk, kunna taxeras gemensamt med bruket, på det ställe der detsamma är beläget.
Alla andra masugnar skola ovilkorligen uppgifvas och till värde beskattas, der de äro belägna.'’
Om denna mening i bevilln.förordn. intages, blir saken klar och tydlig, samt tillämpningen lika i hela Riket; men saknas denna föreskrift, så förutser jag, att tillämpningen blir äfvenså olika, som då 1823 års forordn. var gällande.
Följden var, att i de flesta fall frågan, för att blifva afgjord, mäste dragas under K.
M:s pröfning. K. M. fällde vid den liden flera sådana utslag, hvarigenom bruksägare, som inom taxeringsdistrictet ägde masugnar, blefvo befriade att för dem erlägga särskild afgift, och det måtte väl vara rättast, att de betala sin afgift på ett och icke på 2.‘ne ställen.
Jag kan således icke förena med rättsbegrepp, att man utesluter ifrågavar. mening, med mindre den ersättes af ett annat klart och tydligt stadgande.
Lika med den siste värde talaren kan jag icke heller instämma i Utsk:s förslag, att sednare mom. i denna § skulle uteslutas; men jag får till honom och reservanten hemställa, huruvida den af dem föreslagna redaction är fullkomligt lämplig.
Den innehåller, att masugnar må kunna taxelas gemensamt med bruken.
Denna obestämdhet i föreskriften skulle troligen leda till olika förfarande i olika provinser.
Jag önskade derföre, att de Hrr, som yrkat förändring i den gamla §:s redaction, måtte föreslå mera bestämda ordalag deruti, på det tillämpningen öfverallt må blifva densamma.
Den anmärkn., som blifvit gjord emot den i min reservation föreslagna redaction, nemi. att ordet kunna borde utbytas mot något annat mera bestämdt, tror jag ej kunna föranleda till något resultat, emedan det ej är gifvet, att ifrågavar. masugnar skola taxeras gemensamt med bruken, utan rättighet endast bör förbehållas taxeringsmännen att verkställa taxeringen i sammanhang, då sådant kan behöfvas.
När Bevilln.Utskis pluralitet borttog ifrågavar. stadgande i hevilla.forordn., val1 meningen från början att i anleda, af Gr. v. Fersetis motion göra rättelse deri, men icke att borttaga detsamma.
Genomen till19 H. 19 Den g Februari f. m. friIIig votering koni dock hela moni. bort i stället för att rättas.
En lucka har således uppkommit, hvilken, på sätt Frih. af Nordin yrkat, bör fyllas; och jag tior, att den i reservationen föreslagna redaction icke ger anledn. till ytterligare förändring.
Hvad beträffar den af Utsk. anförda omständighet, att masugnar, belägna i annat taxeringsdistrict, än de bruk, till hvilka de höra, ej skulle få någon beskattning, utan undgå den med anledn. af det maximum, sota är stadgadt, så ligger deri en falsk conclusion; tv då masugnar och bruk taxeras tillsammans, uppstår en större inaximisumma, och det är till denna större summa och icke till maximum af det för bruk bestämda värde, som taxeringssumman kan uppgå.
Jag tror, att ifrågavar. stadgande är så mycket nödvändigare, som masugnar och stångjerns-; smiden äro genom kameralförfattningar så sammanbundna, att de ej kunna eller få drifvas särskildt.
Jag kan derföre icke annat än vidblifva det redactionsförslag, sorn jag i reservationen framställt och Frih. af Nordin linderstedt.
Då jag ej kan annat än erkänna riktigheten af den anmärkn., Hr Stuart gjort, får jag vördsamt förändra min förra anhållan så till vida, att jag hemställer, att den i reservationerna föreslagna mening må införas med den förändring, att ordet kunna utbytes emot böra, hvarigenom det blir gifvet, att de masugnar, som lyda under bruk, skola i sammanhang med bruken taxeras, och åter de masugnar, som icke lyda under bruk, skola särskildt taxeras i det district, der de äro belägna.
Således skall ingen kunna undgå den taxering, som honom bör åläggas, utan samma ordning och säkerhet som förut vinnas.
Jag begär således propos. till bifall å nuVar. <j5 §-, med uteslutande af den mening, Utsk. ansett böra utgå, men deremot införande af den af reservanten föreslagna mening, med utbyte af ordet kunna emot ordet böra.
Jag tar mig friheten fasta Frih. af Nordins uppmärksamhet derpå, att mom. börjas med orden: dock må sådana masugnar.
Skulle sedermera, såsom Hr Frih. föreslagit, orden böra taxeras komma att inflyta, så skulle de dubbla lijelpverberna göra meningen oriktig.
Meningen blefve fullständig, om ordet kunna uteslöts, utan att utbytas emot ordet böra, hvilket deremot borde införas i början af morn., i stället för ordet må efter ordet dock.
Om, med uteslutande af ordet kunna, ordet må utbytes emot böra eller skola, så blir redactionen riktig och så lydande: ”Dock skola sådana masugnar, hvilkas tillverkning bevisligen förädlas af ägaren vid honom jemväl tillhörigt stångjernsbruk, taxeras gemensamt med bruket etc. it. o. Ad. beslöt, att slutet af yö $ skulle fr. o. m. or - Den t) I' e b r u a r i f. m. i/j7 elen:
Dock må sådana masugnar &c. erhålla följande förändrade lydelse: dock skola sådana masugnar, livi 1 kas tillverkning bevisligen förädlas af ägaren vid honom jemväl tillhörigt stångjernsbruk, taxeras gemensamt med bruket på det ställe, der detsamma är beläget.
Alla andra masugn alsko la ovilkorligen uppgifvas och till värde beskattas, der de äro belägna. 77 §■ Hr af Billbergh:
De i denna § tillagda orden: eller företeende hafva tillkommit i följd af den föreslagna förändringen i 4g §; men då R. o. Ad. afslagit denna förändring och bibehållit det gamla stadgandet, så torde, i consequens dermed, äfven denna punkt böra afslås och den i förra bevilln.förordn. antagna redaction bibehållas. R. o. Ad. beslöt, att 77 § skulle bibehållas, sådan den i i83o års bevilln.förordn. linnes intagen. io3 §.
PresleSt. har mycket riktigt anmärkt, att den s. k. anmärkn., som är tillagd formuläret till denna §, icke är verkställbar.
Den innefattar, att all ränta skall stå på samma ställe och att ovilkorligen på debetsedeln skall specificeras hela ordinarie räntan.
För det första vet hvar och en, att äfven nu, då markegången blifvit salt d. 4 N°v', det icke varit möjligt att inom första uppbördsstämma!! uträkna hela ordinarie räntan.
Ännu mera omöjligt blir det, sedan R. o. Ad. beslutat, att markegången skall sättas den 4 Dec. och debetsedlarna skola utgifvas i Nov. månad.
Om man än antager såsom sannolikt, att man kunde uträkna ordinarie räntan innan andra uppbördsstämman, så finner man omöjligheten af att då återfå alla debetsedlar, som vid första uppbördsstämma!! blifvit tippgifna, och att således specificationen af ordinarie räntan derå ej kan antecknas.
Då jag derföre icke kan annat än vitsorda riktigheten af den i PresteSt. gjorda anmärkn., anhåller jag, det R. o. Ad. måtte besluta, att den s. k. anmärka , som står på formuläret, skall uteslutas.
Pi. o. Ad. beböfver förmodligen icke höra huru deri lyder, sedan jag anfört dess hufvudsakliga innehåll.
Den här nu väckta frågan om formuläret till debetsedlar undergick i Utsk. en noggrann pröfning.
Utsk. ansåg sig, såsom betänk, innehåller, icke kunna annat än godkänna den del af anmärkn., som afsäg, att allt, som rörer 2:dra art., skulle så mycket som möjligt på debetsedeln afskiljas derföre, att en stor del afgifter ut— går efter denna artikel och således controllen blefve lättare.
Den andra delen af anmärkn., att ordinarie räntan ej skul - ija Den 9 Februari f. m. ]e uppföras a debetsedeln, ansåg Utsk. sig deremot icke kunna bifalla, lag tror, att orsaken dertill låg deruti, alt inan ansåg det vara en billig fördel för den skattskyldige att på en debetsedel fä antecknadt, hvad han till staten borde betala, och med fästadt afseende derpå, att detta stadgande äfven i nuvar. formulär är intaget, ansåg man det ej böra uteslutas.
Är det overkställbar!, så förfaller det af sig sjelf; roen i annat fall efterkommes det, så vidt sig göra låter.
Jag anser det således vara oskadligt, hvaremot, i händelse det beslut skulle fattas, som Hr af Billbergh föreslagit, ordinarie räntan ej skulle å debetsedeln uppföras, om det också kunde ske; och jag hemställer då, om det ej är bättre att bibehålla ett stadgande, som, i fall det kan efterkommas, förorsakar någon fördel, än att genom dess uteslutande helt och hållet försaka denna fördel.
På denna grund anhåller jag om bifall till Utsk:s betänk, i denna punkt; men jag skall icke vidare motsätta mig, hvad Hr af Billbergh föreslagit.
Den siste värde talaren har icke bestridt, att tfrågavar. stadgande kan vara overkställbar!
, och jag har i mitt förra yttrande sökt ådagalägga, att det bestämdt är overkställbar!.
Jag kan icke förlika mig med den satsen, att, om det är overkställbar!, det må förfalla af sig sjelf, emedan jag anser Representationen icke böra såsom lag föreskrifva något, som icke kan verkställas.
Jag har icke motsatt mig, att på debetsedeln må uppföras ordinarie ränta, emedan det är en möjlighet att, när debetsedeln företes vid andra uppbördsstämman, utföra den; men det är icke möjligt, att stadgandet om ordinarie räntans specification å baksidan af debetsedeln ovilkorligen kan efterkommas.
Jag får således förnya min anhållan, att anmärkn. måtte uteslutas, hvarigenom man kommer till det resultat, som Gr. v. Fersen synes åsyfta, att räntan kan utföras, om det är möjligt; men att bestämdt föreskrifva, hvad sorn ej ovilkorligen kan verkställas, anser jag orätt, 13. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad, behagade bifalla, hyad TJtsk. i afseende på io3 § föreslagit, Ropades starka nej, blandade med ja.
Jag hemställer, om icke Hr Gr. o, Landtm, nu täcktes göra den propos., att den anmärkn., sorn är antecknad på formuläret till debetsedlar, niå utgå.
Gr, von Fersen: Sedan R. o. Ad. nu afslagit Utsk:s vid jo3 § gjorda förslag i sin helhet, och då jag förmodar, att de flesta, sorn svarat nej till Hr Gr. o. Landtnäs sednaste propos., instämma med Hr af Billbergh, så får jag anhålla om propos., huruvida R. o. Ad. godkänner det betänk, bifogade formulär till debetsedlar, med uteslutande af den anmärkn.
, som rörer ordinarie räntan.
Jag tror, att,^-då den - Den 9 Februari f. ra. na propos. framställes, Hr af Billberghs mening kommer att göra sig gällande; och jag får emot beslutet reservera mig, emedan jag tror, att då man känner hela summan af ordinarie räntan, måste man också kunna specificera afgifterna. R. o. Ad. beslöt, att från det af Utsk. föreslagna, uti io3 § åberopade formulär till debetsedel, hvilket i öfrigt godkändes, anmärkningen, ang:de ordinarie räntan, skulle alldeles utgå. 104 §.
N:o 38 förra gången förevar, tog jag mig friheten fästa Ståndets uppmärksamhet på olämpligheten af det stadgande, att mästare skola ansvara för gesällers kronoutskylder derföre, att de flyttat från sina husbönder före mantalsskrifningen och sedan icke låtit skattskrifva sig.
Jag åberopade dervid en reservation af Hr Grapengiesser, som ådagalade olämpligheten af detta stadgande.
Gesäller hafva icke årstjenst såsom andra tjenare, utan antagas på veckor och månader.
Af det förslag, som i betänk.
N:o 38 är gjordt, skulle följa, att om gesällen i Nov. eller Dec. månad gick från sin mästare och sedan icke anträlFades, kunde kronobetjeningen hålla sig till mästaren och säga: vi få icke rätt på gesällen, derföre skall ni betala lians kronoutskylder.
Deraf skulle den felaktighet uppstå, att kronobetjeningen icke hade något interesse att efterforska gesällen, utan endast holle sig till mästaren.
Jag föreslog derföre en förändrad redaction, som är intagen i betänk.
N:o 5r, och hvilken jag således icke nu behöfver uppläsa.
Derpå har Utsk. icke gjort annat afseende, än att några ord blifvit förändrade, så att stadgandet endast skulle tillämpas, då afllyttningen skett 3:ne veckor före mantalsskrifning.
Jag finner icke, att detta förändrar saken, ty samma obillighet qvarstår ändå, och jag kan derföre icke annat än anhålla, det R. o.
Ad. måtte antaga den redaction, som jag föreslog och som nu i sednare betänk, är införd, emedan derigenom skulle vinnas större säkerhet för utskyldernas erläggande, äfvensom att vederbörande blefve interesserade att efterforska, hvar de personer uppehålla sig, som flyttat från sina jnästare.
Jag får för min del motsätta mig Hr af Billberghs förslag.
Såväl förra som sednare gången, då denna fråga i Utsk. förevar, discuterades den med mycken ifver, och en af BorgareSt:s ledamöter gjorde allt sitt till, för att tillintetgöra hela förslaget, Man upplyste då, att det vore af väsendtlig nytta för städerna att få det af Utsk. föreslagna stadgande i bevilln.förordn. infördt, emedan det ofta händt, såväl i Stockholm som andra städer, att mästare afskedat sina arbetare kort före mantalsskrifningen och upp* gifvit ett mindre antal, än de verkligen begagnat, hvarige* Den g Februari f. ra, nom lian undgått ansvaret för en del af sina arbetares kronoutlagor och fått sig sjelf påförd en lägre bevilIn., än hans rörelse rätteligen borde draga.
Under tiden hafva arbetarre drifvit ikring utan försvar och utan skyldighet iör mästaren att hålla uppsigt öfver dem, hvilket fdranledt oordningar , derom polisprotm bära bedröfliga vittnesbörd.
Den redaction, Utsk. föreslagit, anser jag vara lämpligast; och jag får såsom skäl för dess antagande endast åberopa, hvad Utsk. i sina betanien anfört, hvilket jag ej finner vara vederlagdt af Hr af Billbergh.
I anledn. af den siste talarens yttrande är jag föranlåten att för R. o.
Ad. uppläsa den redactionsförändring jag föreslagit, på det R. o. Ad. måtte inhemta, att just den olägenhet, han önskat förekomma, derigenom skulle förekommas.
Mitt förslag är så lydande: ”Kan den gesäll eller arbetare, som efter mantalsskrifningen söker tjenst eller arbete, icke styrka, att han för kommande året är behörigen mantalsskrifven, åligge det den, som antager cn sadan gesäll eller arbetare i sin tjenst, att derom göra anmälan till vederbörande mantalsskrifvare och att af arbelsförtjensten innehålla årets kronoutskylder.
Försummar husbonde sådan anmälan, vare han pligtig att sjelf utskylderna betala för den gesäll eller arbetare, som sålunda blifvit i tjenst antagen, utan att hafva styrkt sig vara behörigen mantalsskrifyen.”
Skiljaktigheten ligger hufvudsakligen deruti, att i stället för att Utsk. vill, att den mästare, sora sist baft gesällen i sin tjenst före mantalsskrifningen, skall ansvara för hans kronoutskylder, så afser min redaction att etablera en controll, hvarigenom man skall få rätt på gesällen, d. v. s. att den mästare, som antager honom i sin tjenst efter mantalsskrifningen, skall vara förbunden att af honom fordra bevis derpå, att han är mantalsskrifven.
Är han icke det, och mästaren försummar att derom göra anmälan, skall lian sjelf ansvara för kronoutskylderna.
Deri synes mig ligga fullkomlig rättvisa, och jag får således förnya min anhållan, att R. o. Ad. måtte antaga den redaction, jag föreslagit. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. till bifall å hvad Utsk. i afseende på io4 § uti utlåt.
N:o 5i föreslagit.
Jag anhåller att få veta, om och hvad beslut af de öfriga Stånden blifvit fattadt rör:de denna punkt, emedan jag förmodar, att de ej kunnat antaga den nu af Utsk, föreslagna redactionen, om de tänkt på saken, Underteckn.
Piidd.Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse från något af de öfriga RiksSt:n ankommit om deras beslut, rör:de detta ämne, Den 9 Februari f. m. i5i 4° §•
Hr Stuart: Lil<a med BorgareSt. kan jag icke finna, att någon särskild pröfningscommitte' bör inrättas för Götheborgs stad.
Man har gjort en jemnförelse emellan Stockholm och Götheborg och sagt, att Götheborgs stad, enär den är närmast Stockholm i rang, borde ock åtnjuta samma heder och värdighet som hufvudstaden.
Förhållandet är likväl i många afseenden ganska skiljaktigt.
Stockholm står under en särskild styrelse och har ett särskildt uppbördsverk; Götheborg deremot står under länsstyrelsen, och dess bevilln. ingår i den för hela länet gemensamma.
Götheborg har ej heller något särskildt uppbördsverk.
Uppbörden derstädes indrifves och redovises, likasom i andra städer, af uppbördsman, som äro ansvariga inför Konungens Bef:h:de och kunna således icke jemnföras nied uppbördsmännen i Stockholm.
Dessutom anser jag i allmänhet orättvist, att städerna få beskatta sig sjelfva, hvarigenom de otvifvelaktig! skola ensidigt nedsätta sin beskattning under landets och efter godtfinnande tillämpa grunderna derför.
Om man 1111 undantager Götheborg, skall vid en kommande riksdag samma anspråk göras af andra städer, och följderna deraf kunna lätt förutses.
Den allm. controllen öfver uppbördsväsendet skulle på många sätt komma alt förminskas och omintetgöras.
Jag kan således icke godkänna Utsk:s förslag i denna del, utan anhåller, att detsamma måtte afslås.
För min del tror jag, att vid föredragningen af Utsk:s i betänk.
N:o 5i gjorda framställning, rör:de 4° §, äfven borde uppläsas Utsk:s yttrande derom i betänk. jN:o 38, deri Utsk. föreslår ett tillägg i nämnde § med afseende på det inom Utsk. fattade beslut, att särskild pröfningscommitte för Götheborg må organiseras.
Jag kan icke inse, hvilka svårigheter kunde uppkomma medelst
Götheborgs stad lemnad rättighet att hafva en särskild pröfningscommittd.
Jag skulle deremot tro, att denna committé skulle för Götheborg såsom handelsstad medföra den fördel, att de, som pröfvade, äfven kände förhållandet noggrannare, än en pröfningscommitte' för länet.
Särskildt, och då man känner, hvad Götheborgs stad i afseende på municipalinrätlningar gjort, vore det en ringa gärd af bevågenhet, att gå till mötes den af stadens representanter i detta afseende framställda önskan, hvilken, om den bifalles, ej kan hafva några menliga, men måhända goda följder.
Jemte det jag tillstyrker bifall till Utsk:s betänk, i denna del, anhåller jag, att det af Utsk. föreslagna tillägg i 4° § måtte uppläsas.
Utsk:s uti betänk.
N:o 38 föreslagna tillägg till i/jo § upplästes. t5a Den 9 Februari f. m.