Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den ii Mart e. m. kammarskrifvare efter all anledn. komme att fördubblas, samt alt de extra ordin, tjenstemännens lott, hvilken förut är nog tryckande, blefve så svår, att knappt någon, utom den rike, kunde hädanefter, — ägde han ock de mest löfva nde anlag, — egna sig åt Statens tjenst.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må till Utsk. få åtfölja remissen af Ur von Hartnaansdorffs motion.
Det är ganska sä kert, att detina förändring, likasom hvar och en annan, skall möta svårigheter; det gläder mig, alt den ledamot, sorn nyss yttrade sig, anfört några, på det StatsUlsk. må komma i tillfälle att jemföra fördelarna, å ena sidan, med svårigheterna å den andra.
Jag kunde icke höra alla de anmärkningar, som gjordes, och är således ur stånd att försöka en vederläggning för ögonblicket; men jag utbeder mig att få göra det framdeles, om det skulle behöfvas.
Hvad jag kunnat uppfatta, vill jag genast besvara.
Ibland de handlingar, som Frih.
Cederström trodde mig hafva nämnt i min motion, vore äfven lagfarter; men de finnas icke otnförmälda.
Der står: expeditionslösen för stämningar, kallelser, domar och utslag.
Det sades vidare, att om lönen skulle komma att nedsättas för häradshöfdingarne, så skulle hända, att den, sora nu har 5, o o o r: d r i inkomst, finge mindre.
Det är verkligen hvad jag åsyftar, ty under det förhållande som nu är, nemi. att en Häradshöfding har 5,ooo r:dr, vilt icke han, den ringaste domaren, blifva den högste eller Justitieråd med 4°oo r:dr.
Jag åsyftar, att aflöningen må ställas så, att domaren i första instansen önskar sig befordran till den nästa o. s. v., hvarigenom de, som inträdde i Högsta
Domstolen hade förut genomgått de lägre graderna och vore mera erfarne.
Nu händer, alt de som inträda i Högsta Domstolen, blott såsom extra domare förrättat domarevärf, hvilket icke måtte vara i sin ordning.
Hvad åtgärden i det hela beträffar, så tror jag, alt om hon infördes, skulle hon medföra flera fördelar, än man nu kan förutse.
Afskaffandet af expeditionslösen och cancelligebiihr inom Konungens Cancelli, hvilket vid sista riksdagen genomdrefs, har redan vid denna haft den goda verkan, att en ledamot kunnat föreslå upphäfvande af en så dryg och obillig beskattning, som lösen för fullmakter, transport-resolutioner m. m., hvilket varit ogörligt, om det gamla löningssättet qvarstått.
Alta tjenstemän veta, huru tungt dylika afgifter falla sig; — jag har fått betala nära 3oo r:dr b:co för min sista fullmakt.
Det sades, att notarierne i Hofrätlerna skulle möjligen blifva utan inkomster, om expeditionslösen afskalfades.
I det fallet borde Staten anslå löner åt dem, hvilket ofelbart skulle kosta mindre än att anslå löner åt nya assessorer och hofrättsråd, eliel' liela nya divisioner.
Derest man icke, som ord - D c o ii Mars e. m. 81 ordspråket lyder, vill stämma ån i bäcken; så nödgas man, i stället för att betala små löner, utgifva större för högre värdig beter.
Jag är till största delen före kommen af den siste värde talaren; men måhända har något undgått bans uppmärksamhet af hvad som anfördes mot hans förslag, och som jag haft tillfälle att uppfatta.
Det var bland annat, att Hr von Hartmansdorff skulle begagnat som skäl för sitt förslag, att domare toge för hög lösen.
Detta har jag icke förnummit att han yttrat.
Den värde talaren förklarade emedlertid, alt sådant icke vidare inträffade, sedan den nya expeditionstaxan blifvit utfärdad, och att slikt för framtiden förebyggdes, om hädanefter, såsom hittills, tjensterna besattes med värdiga embetsman.
Denna uppställning håller icke profvet; ty om det varit värdige embetsmän hitintills, hvilka missbruk hade då expeditionstaxan haft att förekomma?
Hafva deremot sådana funnits, huru kan begreppet derom förenas med att embetsmännen varit värdige?
Men olämpligt blir det alltid, att så ställa till för en embetsman, att hans fördel står i strid med hvad som är rätt.
Att söka förlika den ena parten med den andra, det är domarens skyldighet, både efter lag och samvete; och orätt blir att ställa hans lön så, att uppfyllandet af denna skyldighet gör honom en förlust.
Om det icke ansågs olämpligt, skulle jag kunna intyga det förhållande, att mångfalldiga tvister hade kunnat förlikas blott med uppoffring af den lösen, som parterne bort erlägga.
Man har talat om den dragna stilen och sagt, det, enligt gammal praxis, hvarje rad skulle bestå af 7 stafvelser, och hvarje sida af 24 rader.
Hvar och en vet, att det kunde rymmas att skrifva dubbelt så mycket.
— Man har förespeglat olägenheterna inom Hofrätterna, i afseende på notarierne, sorn skulle sakna sin utkomst; men jag finner ej för desse större olägenheter, än för tjenstemännen i Konungens Cancelli, der icke någon annan expeditionslösen finnes, än den som ligger uttryckt i stämpeln å papperet, som skall lösas.
Det är verkligen påkostande, att ett så svårt förhållande skall äga rum, att, sedan man måhända med all omsorg sökt åstadkomma, den noggrannaste rättvisa i sitt beslut, man i bokstafven skall vara representant af egennyttan, ty så ser det ut i de vanliga expeditionerne; och jag kan icke annat än på det högsta instämma i Hr von Hartmansdorffs förslag.
Jag begärde ordet, för att få upplysa Hr von Hartmansdorff, att jag icke förklarade, att lian bland den lösen, som skulle borttagas, upptog lösen för lagfarlsärenden; och i afseende på hans anmärkning, att en 4 H. 11 Sa Den ii Mars c. ra. under-dotnare med 4 a 5,ooo r:drs inkomst icke vill blifva förflyttad till Högsta Domstolen, får jag nämna, att i en så stor domsaga får domaren vidkännas så betydliga utgifter för resor, skrifvarebiträde och uppehälle vid tingsorterna, alt han icke kan påräkna i behåll mer än 2,000 r:dr, hvilket väl ej tyckes vara för mycket, då man besinnar, att domaren, i hvars hand allmänhetens väl och ve ligger, bör väl lönas.
I afseende på Hr von HartmansdorfFs yttrande, att hellre anslå löner till notarier än förnya assessorer, vilt jag nämna, att dessa löner icke hafva något sammanhang med denna fråga, emedan förhållandet är det, att i Hofrätterna äro göromålen så många, att de icke kunna bestridas med det nuvar. antalet af assessorer, hvarföre man varit nödsakad att begagna 2 0 3 adjungerade ledamöter; af hvilken anledn. K. M. föreslagit nya assessorater i Götha Hofrätt.
— Jag ber dessutom alt få fästa uppmärksamheten derpå, alt genom det att lösen borttages, skulle extra-ordinariernes lott blifva annu sämre; och i anledn. af det utaf Hr Ribbing citerade exemplet af Konungens Cancelli, att lösen der blifvit borttagen, får jag yttra, att hågen mycket aftagit att tjenstgöra i Justitise-revisionen.
Jag får i afseende på förevarande förslag taga mig friheten fästa motionärens uppmärksamhet derpå, huruledes det skulle tillgå, ifall en domare bevisar och ådagalägger, att han mellan det ena tingets slut och det andra tingets början omöjligen kan medhinna alla expeditioner.
Deraf skulle ovillkorligen följa ett af två, — antingen att domaren skulle förses med på stat uppförde tjenstemän till biträde, eller också att expeditionerna aldrig blefve färdiga.
Det ifrågavar. förslaget skulle således blifva förenadt med nya embetsmäns tillsättande på stat vid alla underdomstolar.
På den sista frågan, hu ru det går, när domaren icke blir färdig med sina utslag, får jag blott svara, att parterne blifva dem utan.
Det går så, som jag hört berättas om en afliden domare, icke långt härifrån, att emedan parterne ej någonsin utbekommo sina utslag, så tog hvardera parten 2 vittnen med sig inför domstolen, hvilka afhörde domarens muntliga utslag.
Som han både var rättvis och lagklok, så rättade sig vanligen parterne efter dessa muntliga besked; ty papperen fingo de aldrig.
Mer än en gång har inom detta rum omtalats missbelåtenheten i landet; och då jag i visst afseende vitsordar den, får jag förklara, att ett bland skälen till detta missnöje torde kunna sökas i den långsamhet, som rättsökande få röna.
Hr von Hartmansdorlfs förslag åsyftar att befrämja fortskyndande af rätte - Den ii Mars c. m. 83 gångar.
Då nu domarens lön till stor del beror på stamningarnas antal och expeditionernas mängd, misstanker man mången domare att vara intresserad för befrämjandet af de förra och föranledandet af de sednare, stundom genom den åtgärd att ofta uppskjuta målen.
Det inträffar icke sällan, alt domsagor äro bortarrenderade lill personer, sorn betala en viss summa; och att desse, som skola lefva af förtjensten, söka att uppdrifva domsagan till den högsta revenu, får man ej undra på.
Jag skulle tro, att om Hr von Ilartmansdorffs förslag bifalles, skulle det vära ett medel att påskynda rättegångarna, ity att många uppskofs-ulslag undvekos; och jag tror ej, att målens mängd skulle blifva så stor, som Hr Bråkenhjelm befarat, att ej domaren skulle medhinna expeditionen mellan tingen.
Jag tror detta förslag vara rätta sättet att förekomma målens mängd.
Jag kan icke neka, att jag deltager för mycket i framgången af Hr von Ilartmansdorffs motion, för att icke äfven jag skulle vilja, i anledn. deraf, yttra några ord, ehuru hufvudsakligen förekommen af Frih. Baab.
Jag vill blott tillägga, i följd af Hr Bråkenhjelms framställning, att förhållandet alldeles icke blir annorlunda, i händelse Hr von Hartmansdorffs förslag vinner framgång, än det varit förut, ty domare äro nu ålagde att vid tingens slut eller domlösen hafva utslagen färdiga; och förmodar jag, att detta framdeles äfven blir deras pligt, i händelse de få sina löner på ordin. stat.
Mycket har blifvit klagadt öfver den långsamhet, som varit en följd af domstolarnas nuvar. organisation, och denna klagan har tyvärr varit alltför sann; och jag är öfvertygad, att om det ändamål skulle vinnas, som nu sökes, hela landet derföre blifver Hr von Hartmansdorff tackskyldigt.
Jag får blott som svar erinra, att det lärer vara omöjligt alt ålägga domare att skrifva melån han hinner.
Tendensen af motionen är, alt domaren skall fä lön på stat; och deraf föijer, att han icke kan åläggas, att sjelf löna sina biträden, då expeditionslösen blifvit honom fråntagen.
Antingen mäste han då förses med på stat lönade biträden, eller också skall expeditionslösen komma honom till godo.
Då domarens egen fördel icke står som nu i ett så nära sammanhang med expeditionernas utskrift och hastiga utlemnande till parter; så fruktår jag det skulle blifva lätt att bevisa omöjligheten för domaren att ensam medhinna all expedition.
Jag skall icke länge upptaga tiden, utan blott yttra några ord, i anledn. af den siste talarens framställda mening, att det vore med domarens fördel förenligt att hastigt afsluta och utskrifva de mål, som komma för rätta.
Hans fördel är emedlertid, att målen ofta åter och 84 Den 11 Mars e. m. förekomma; ty för hvarje uppskjutet mål har han utslagslösen, likasom då han afgör sjelfva hufvudsaken, och han får på detta sätt mera expeditionslösen.
Jag viii icke tro, att detta skall inverka på mängden af domare, som hafva samvete, men deras fördel är det att uppskjuta, ju mera dess bättre.
Gederström, uppgifva hvad som brukas inom nugot visst embetsverk, eller det enas företräde framför det andra, anser jag på detta rum icke lämpligt, och att fråga skulle vara om löneförminskning, är ett misstag, ty endast fråga om lönens utgående på annat sätt, än hittills skett, har uppstått.
Ilr von HartmansdorfFs, Aug., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om anvisande af ett förskott till anskaffande af statistiska kartor öfver statsförvaltningens särskilda grenar.
Hr von Heland, Isaac Fredr.:
Ehuru jag för min del instämmer med den värde motionären om nyttan af de kartor han föreslagit, får jag dock dervid göra några anmärkningar.
Jag tror att de kunde göras mindre, än motionären önskat, hvarigenom kostnaden för hela kartverket kunde blifva mindre, äfvensom priset å hvarje exemplar lägre, genom hvilket sednare större afsättning skulle beredas.
Med all aktning för Capitaine Dreyers skicklighet, tror jag icke, att hans tid tillåter honom att utarbeta concepter till sådana kartor, och att han saknar de materialier, som dertill fordras.
I händelse StatsUtsk. skulle finna skäl att tillstyrka étt anslag för att utarbeta dylika kartor, hvilka nu blifvit föreslagna, skulle jag vilja föreslå, att verkställigheten uppdrogs den personal, hvars yrke det är att författa kartor, och som, genom en mångårig erfarenhet, dertill äger en erforderlig skicklighet, samt dessutom redan barde flesta af de vidlyftiga materialier, som fordras till ett sådant arbete: jag menar Topographiska corpsen.
De anmärkningar Hr von Heland gjort mot mitt förslag, hafva väsendligast varit riktade mot kostnaden derföre.
Den kostnad jag uppgifvit, är i öfverensstämmelse med den skriftliga uppsats, som Capitaine Dreyer lemnat, och hvilken hvar och en kan se på bordet, der den nu ligger.
Om kostnaden icke blifver större, än Hr Dreyer uppgifvit; så inser jag icke något skäl, — herrarne torde erinra sig att priset var 2 r:dr b:co — att, då man för en så ringa betalning kan få en karta på 6 imperialark, göra henne mindre.
Blir nu kartan så stor, så skulle den, som angår t. ex. armeen, kunna upptaga icke allenast officerarnes, utan äfven underofficerarnes boställen och måhända hvarje soldattorp.
I sådant fall blefve kartan Den ii Mars e. m. 85 fullständig för hvarje förvaltningsgren.
Det är icke meningen, att en sådan karta skrälle varda blott en resekarta; inen ville någon begagna henne dertill, sä kunde hon, för att icke vara svår att medföra, delas i flera stycken, efter orterna, som den resande besökte.
Om kartan, endast hon blifver sådan jag åsyftar, författas af Capitaine Dreyer eller Topographiska corpsen, är mig likgiltigt: men om verket varder dyrare och sednare färdigt, dymedelst att det öfverlemnades till Topographiska corpsen; så anser jag det vara skada och ingen fördel att öfverflytta åtgärden från den förre till den sednare.
Ilr Heland:
Den siste värde talaren fruktar, att, genom arbetets öfverlemnande till Topographiska corpsen, tid derigenom skulle förspillas; jag tror tvertom; det är nemi. lättare för nämnda corps, som äger tillgång på större personal, dels af egne, dels af aromens officerare, hvilka der årligen söka arbete, att på kort tid utarbeta concepter till ifrågavar. kartor.
— Jag ber att till mitt förra yttrande få tillägga, alt hvarom jag här talat, rörer egentligen conceptet; sedan detta är färdigt, må det för min del gerna öfverlemnas att gravera åt Capitaine
Dreyer, och då man sett flera vackra kartor utgångna från General-stabens lithographiska inrättning, är jag fullt förvissad, att ifrågavar. kartor, graverade derstädes, skulle motsvara närvar, tids höga anspråk på kartor i allmänhet.
Jag hemställer till de 2:ne siste värde talarne, huruvida icke, i händelse Ständerne skulle bifalla den nu föredragna motionen, det sedan må blifva en sak, som beror af vederbör, att bestämma, antingen arbetet skall uppdragas åt Hr
Dreyer eller åt Topographiska corpsen, och huruvida R. o. Ad:s tid nu må behöfva borttagas med conversation om det ämnet.
Jag tror mig redan förut hafva sagt, att verkställigheten borde öfverlemnas till hvar och en förvaltningschef.
1 sådan händelse blefve saken väl lättast och bäst verkställd.
På honom lärer det också ankomma att utse någon tjenlig person att författa conceptel till kartan, och hvartill i min motion är upptagen en särskild summa, lika stor som för gravyren.
Piemitterades till StatsUtsk. nedannämnda den 7 dennes på bordet lagda motioner, nemi.:
Hr von HartmansdorfFs, Aug., om beviljande af åtskilliga utaf allmänna verk begärda, men ej af K. M. äskade anslag; Gr.
Gyldenstolpes, Anton Gabriel, örn understöd för ångbogseringen å Götha canal; 86 Den 11 Mars e. m.
Densammes, om undersökning rör:de den löneinkomst, som genom lösen för fullmakter, förordnanden eller afsked tillfaller tjenstemän vid särskilda verk, magistrater, m. m.
Hr von Knorrings, Carl Henr., den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om anslag till ullculturens uppmuntran.
Då jag hade den äran att göra motion i samma ämne, kände jag ännu ej, att Frih. von Knorring hade för afsigt att afgifva en sådan.
Jag förenar mig nu fullkomligt i den af Hr von Knorring väckta motion och den af honom framställda önskan, att R.
St. ville bevilja ett anslag, ej blott till inrättandet af ett ullsorteringscontor med löneanslag för dervid anställda sorterare, utan ock till inrättande af u11— magaziner och ett ulldiscontcontor i Malmö.
Såvida vi hafva någon mening med att bringa våra klädes- och yllefabriker till någon täflan med de utländska, torde det vara af vigt, att vi sjelfve söka kunna producera råämnet för densamma.
Det torde vara en verksak, alt man i Skåne isynnerhet egnat sig åt ullculturen; och då det ej blott redan ensamt producerar nästan lika mycken lin ull som de öfriga landskaperna i Riket tillsammantagna, utom det att dess för denna eultur mera passande klimat gifver anledn., att denna produetion med tjenlig uppmuntran skall stiga än högre: synes mig ingenting billigare, än att man beviljar innevånarne i denna provins samma förmåner, som i de närmast Norrköping belägna; att man, genom anslag till dertill erforderliga inrättningar, sätter dem i tillfälle att, utan förlust, kunna fortsätta denna industrigren, att, utan att behöfva transportera sin ull till Norrköping, kunna utan förlust försälja den i Malmö, eller i brist på antagliga anbud kunna upplägga den.
Hvad förlust det skall medföra för ullproducenterna i Skåne, örn de skola på speculation föra sin ull till Norrköping, bevisar ett factum för några år sedan, då en producent derifrån nödgades hemföra— om jag ej missminner mig — tiotusen skålpund oförsålld ull, emedan han ej ville sälja den till det underpris', hvartill ullförbrukarne i Norrköping trodde sig genom den brydsamma ställning, hvari han genom transportens längd och deras missbjudning var försatt, sköla tvinga honom.
Jag vet, att en ansökning af ullproducenterne i Skåne, i följd af detta missöde, blef inlemnad till K. M., med anhållan om understöd af Staten tili inrättande af ullconlor m. m. uti Malmö; men den fick afslag.
Jag hoppas, ifall R.
St. skulle bevilja anslag i detta ändamål, det då ej skall möta några hinder.
Hvad sednare delen af min motion angår, eller att samma förmåner måtte beviljas de klädes-och yllefabriker, som fin - Den ii Mars e. ra. 87 nas eller tomma till stånd i Skåne eller någon annan af Rikets provinser, som dem, hvilka redan finnas i Norrköping; så tror jag det har allt skäl för sig, då man ej lärer hafva för afsigt att lemna några fabriksägare monopolium, utan att upphjelpa industrien i hela Riket.
Vidare föredrogs Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på hordet lagda motion, om inrättande af ett ullsorteringscontor i Malmö, m. m.
Hr Munck a f Rose n s c h ö 1 d, Nils Rudolph, anhöll, att denna motion måtte få åtfölja Hr von Knorrings nyss remitterade motion.
Ånyo föredrogs Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om indragning af stående arme'en, samt förändrad organisation af beväringen.
Hr Munck a f Ro s e ns eli ö I d, Nils Rudolph:
Då jag icke förmodade, att denna min motion skulle så snart till remiss förekomma, får jag anhålla att framdeles få aflemna, för att till Utsk. åtfölja, hvad jag i detta ämne kan hafva att tillägga.
Till SlatsUtsk. remitterades nedannämuda den 7 dennes e. m. på bordet lagda motioner, nemi.:
Hr Munck af Rosenschölds, Nils Rudolph, om medel att göra Helge Å flottbar för timmer; Hr von Troils, Emil, om inrättande af ett särskildt em betsverk, i och för alla land- och vattencommunicationer; Densammes, om ränlepersedlarnas förvandling tillstående penningeränta.
Hr von Troils, Emil, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, om upphäfvande af bergslagernas särskilda friheter.
Hr Frih. o. Landtm, föreslog remiss af denna motion till StatsUtskottet.
Jag förmodar, att denna motion bör höra till Ekon.Utskottet.
Landtm, lät uppläsa Hr von Troils nu föredragna motion.
Jag får äran upplysa, att likartade motioner, som den ifrågavar., blifvit till Ekon.- 88 Den ii Mars c. m.
Utsk. remitterade från de andra Stånden, och tror således, att äfven denna hör dit.
Om jag icke bedrager mig, så är det Hr von Troils motion rör:de bergslagerna, som nu är föredragen.
I händelse den värde motionären är närvar., utber jag mig hans förklaring, huruvida han menar den rotering, som utgår med extra rotering, eller den ordin, noteringen.
1 den händelse han icke är närvar., synes mig, sotn denna motion Lomme att förvisas till flera Utsk.; ty denna fråga är af helt annan beskaffenhet, än den allmänna frågan.
Den allmänna Lågan är den ekonomiska, — hvad fördel jernhandteringen kan draga deraf, att bergslagerna existera, — då deremot den första rörer jordens beskattning och allmänna utskylder inom dessa orter emot andra orter.
Jag erkänner, att jag icke vet, om frågan rörer det ena eller andra af dessa ämnen, eller båda delarna.
I förra hänseendet, eller om den är af statsekonomisk natur, bör man bemärka, att det finnas flera förhållanden i olika orter, som det varit önskvärd!, alt motionären vidrört.
I motionens nuvar. skick, torde den böra remitteras till Ekon.-och StatsUtskotten.
Jag anhåller, att den nu föredragna motionen måtte ytterligare få hvila på bordet.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då, enligt §:n Riksd.Ordn., hvarje väckt fråga kunde blifva bordlagd, samma §. likväl föreskrefve, att den i nästa plenum borde remitteras, hvarföre Hr Landtm, icke ansåg någon vidare bordläggning af ifrågavar. motion nu kunna äga rum.
Hvad frågan åter anginge, om hvart motionen borde remitteras; så hade Hr Landtm, föredragit den såsom föremål för remiss till StatsUtsk., derföre att den innehölle förslag, att bergslagernas särskilda friheter skola upphöra.
Då bergslagernas friheter egentligen bestode i frihet från onera, hvilka eljest skulle utgöra statsinkomst, hade Hr Landtm, trott målet tillhöra StatsUtsk., helst då motionen föreslog, att derefter först rättigheten till alla slags jernsmiden skulle vara öfverallt lika fri.
Afstyrkle
Utsk. motionen, förfölle äfven sednare delen; hvaremot, om Utsk. tillstyrkte den, det ägde tillfälle och skyldighet att sammanträda med Allm.
Besvärs- och Ekon.-Utsk., för att pröfva sednare delen.
Efter fråga uppstått, hvart remitteras bör, får jag anhålla, att den frågan må hvila på bordet, i öfverensstämmelse med samma 49 §•
Der står i 49 §:n: ”uppstår frå”ga om eller hvart remitteras bör, kan denna fråga blott ”för den plenidngen läggas pa bordet; men i nästa plenum ”skall beslut ovägerligen fattas.”
Då således den af Hr Bråken - Den ii Mars o. m. 89 kenhjelm framställda fråga, om eller hvart remitteras shall, han hvila till nästa plenum; så måste deraf följa, att äfven hufvudsaken kan hvila, och jag förenar mig med Gr.
Frölich i hans anhållan derom.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att sedan nu fråga uppstått om hvart motionen borde remitteras, och skiljaktiga meningar derom yppats, samt denna fråga blifvit af tvänne ledamöter hegard på bordet; koinrne den att der hvila till nästa föredragning. II.
Ex. Hr Gr. L öwenhjelm, Gustaf:
Ett enskildt samtal hindrade mig att uppstiga för att understödja Hr von Troils motion, angrde anställande af en embetsmanna-corps för communicationer inom landet till lands och vatten.
En sådan civi) ingenieur-corps stiftar i Frankrike oberäknelig nytta, upprättas nu i flera länder och skulle storligen gagna lins oss, der otroliga capitnler och arbetsstyrka årligen bortkastas i brist af vettenskaplig ledning vid de allmänna constructioner, som i landsorterna företagas.
Detta anförande skulle till StatsUtsk. åtfölja Ilr von Troils till samma Utsk. nyss remitterade motion, om inrättande af ett särskildt embetsverk i och för alla land-och val te ncommunica tioner.
Vid förnyad föredragning, remitterades till StatsUtsk.
Hr Reutersvärds, Pehr Adam, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de pension för Secreteraren i Musikaliska Academien P.
Frigel.
Hr Reutersvärds, Pehr Adam, den 7 dennes e. m. på bordet lagda motion, angrde förändrade grunder för nytt contracts uppgörande vid i844års slut, angrde mötespassevolancen.
Hr af Dalström, Gustaf Jacob: Jag vill icke upptaga R. o.
Adrs tid med några anmärkningar vid ifrågavar. motion.
Jag vill blott fästa mig vid en punkt, deri jag anser någon rättelse böra äga rum.
Motionären har ansett, att endast 5 rrdr 16 sk. behöfdes för en soldats underhåll under mötestiden.