Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sjunde klassens i 1807 års reseregemente.
Kongl Maj: ts och Rikets Ständers fastställda REGERINGSFORM; daterad Stockholm den 6 juni 1809.
Med de sedermera av konungen och Riksens Rtänder antagna förklaringar.
Sedan Vi med oinskränkt förtroende till Rikets Ständer överlämnat fastställandet av en ny Regeringsform, som för alltid skall grunda ett gemensamt fäderneslands sällhet och självständighet uppfyller Vi en länge efterlängtad plikt.
Vi kungör den grundlag, som Rikets Ständer enhälligt fastslagit samt till Oss i dag överlämnats i rikssalen.
Med livligaste rörelse och ömt deltagande i det folks öden, som lämnat Oss oförgätligt prov på förtröstan och tillgivenhet, gått deras önskan till mötes, har Vi fäst ett större hopp och framgång i Våra oavbrutna bemödanden att bereda Våra undersåtars rättigheter och skyldigheter i denna nya Regeringsform.
Där bibehålls kungamaktens helgd och verkningsförmåga.
Vi antar, gillar och bekräftar denna Regeringsform som ord för ord följer.
Detta som är föreskrivit vill Vi till orygglig grundlag anta.
Vi bjuder och befaller även Våra efterträdare och de med riket med huldhet och lydnad förbundna bör denna regeringsform erkänna, iaktta, efterleva och hörsamma.
Vi har detta med egen hand underskrivet i Vår residensstad Stockholm den sjätte juni 1809.
Vi, eftersända Svea Rikets Ständer, som nu på våra hemmavarande medbröders vägnar är samlade till allmänt riksmöte, gör veterligt: att genom regementsförändringen, som vi enhälligt stadfäst, vi svenska folkets fullmäktige fått rättigheten att själva genom upprättande av en förändrad statsförfattning för framtiden förbättra fäderneslandets belägenhet.
Vi har i dag upphävt sådana äldre och nyare lagar, akter, ordningar, stadganden och beslut som under namn av grundlag funnits.
I stället gäller följande regeringsform.
§ 1 Sverige skall styras av en kung och vara arvrike.
§ 2 Konungen skall alltid bekänna den rena evangeliska läran som den antogs i Augsburgska bekännelsen 1593.
§ 3 Konungen skall hållas i helgd och vördnad och hans gärningar är fredade mot åtal.
§ 4 Konungen äger, att allena styra riket som denna regeringsform föreskriver.
Han inhämtar råd av ett statsråd, vartill konungen utnämner kunniga, redliga, erfarna och allmänt aktade infödda svenska frälse eller ofrälse män av den evangeliska läran.
§ 5 Statsråden skall bestå av nio ledamöter, vilka äga rätt att övervara alla ärenden.
En justitiestatsminister som är ledamot av Högsta Domstolen.
En statsminister för utrikes ärenden samt sex statsråd.
Fader och son eller två bröder får inte samtidigt vara ledamöter av statsrådet.
§ 6 Det skall var fyra statssekreterare, en för krigsärenden, en för kameral- lanthushållnings- bergshanterings ärenden, en för drätselverket, in- och utrikes handeln och slöjderna samt en för religion, uppfostran och fattigvård.
§ 7 Kungen låter i statsrådet sig föredragas och avgöra alla regeringsärende, utom de som angå rikets förhållande till främmande makter.
Dessa ombesörjer konungen själv i egenskap av högste befälhavaren över krigsmakten till lands och sjöss.
§ 8 Konungen får inte fatta beslut om inte tre statsråd har hörts.
§ 9 Över alla mål i statsrådet skall protokoll föras.
Alla har rätt att yttra sig, men konungen ensam kan besluta.
Skulle hans beslut vara stridande mot denna regeringsform eller rikets allmänna lag åligger det statsråden att protestera.
§ 10 Till föredragning hos kungen i statsrådet skall ärendena beredas av Rikets allmänna ärenders beredning som består att 8 skickliga män, 4 frälse och 4 ofrälse.
§ 11 De ministeriella målen må konungen låta bereda på sätt han själv finner bäst.
Ministern för utrikes ärenden anmäler dem hos konungen i närvaro av hovkanslern, som för protokollet § 12 Konungen äger att ingå avhandlingar och förbund med främmande makt sedan han hört statsministern för utrikes ärenden och hovkanslern.
§ 13 Vill konungen börja krig eller sluta fred, kallar han statsråd, statsministrar, hovkanslern och samtliga statssekreterare och framställer för dem rådande omständigheter.
Konungen äger sedan makt att fatta det beslut han finner nyttigast för landet.
§ 14 Över rikets krigsmakt äger konungen högsta befälet.
§ 15 Kommandomål får kungen avgöra i närvaro av den ämbetsman, som konungen uppdragit ärendet åt.
Han skall yttra sin mening och om den inte överensstämmer med konungens, föra sina betänkligheter och råd till protokollet, som konungen besannar med sin påskrift.
Finner ämbetsmannen att konungens åtgärder är skadliga tillstyrker han att konungen kallar till krigsråd.
§ 16 Konungen bör rätt och sanning styrka och befordra, hindra och förbjuda orätt och vrängande, inte fördärva eller låta någon fördärvas till ära, liv, personlig frihet och välfärd, utan att han är lagligen dömd.
Inte avhända någon eller låta någon avhändas hans egendom utan rannsakan och dom.
Inte störa någon i hans hus eller förvisa någon från hans ort, ingens samvete tvinga, utan skydda var och en i utövning av sin religion, så vitt han inte stöter samhällets lugn eller åstadkommer allmän förargelse.
Alla och envar skall dömas av den domstol, han hör och lyder.
§ 17 Konungens domsrätt uppdras till 12 lagkunniga män.
De kallas Justitieråd och utgör konungens högsta domstol.
§ 18 Högsta domstolen skall avgöra alla ansökningar.
§ 19 De skall till kungen inkomma med förfrågningar från domstolar och ämbetsmän om lagens rätta mening.
§ 20 I fredstid skall mål från krigsdomstolarna som dragits under konungens prövning avgöras i högsta domstolen § 21 Konungen äger två röster i högsta domstolen.
§ 22 I högsta domstolen kan mindre mål avgöras av fem och till och med fyra ledamöter om de är eniga.
Över viktiga mål skall minst sju döma.
§ 23 Alla högsta domstolens beslut utfärdas i konungen namn och med hans underskrift.
§ 25 Kungen äger i brottmål bevilja nåd, mildra livsstraff, återgiva ära och till kronan förverkat gods.
§ 27 Till justitiekansler utnämns en lagfaren och oväldig man, som varit nyttjad som domare.
Han skall föra konungens talan i mål som rör allmän säkerhet och kronans rätt samt ha tillsyn över rättvisans handhavande.
§ 28 Konungen äger att i statsråden utnämna och befordra infödda svenska män till de ämbeten och tjänster som är av den egenskap att kunglig fullmakt krävs.
Han kan dock i militära ämbeten utse utländska män om de är sällsynt skickliga.
§ 29 Till ärkebiskop och biskop utser konungen en av tre föreslagna.
§ 30 Konungen äger rätt att tillsätta kyrkoherdar i regala pastorat.
§ 31 Städernas borgerskap åtnjute den rättighet de hitintills haft, att till borgmästare föreslå tre behöriga män, varav konungen utser en.
§ 32 Sändebud hos främmande makter och tjänstemän vid beskickningar utnämner konungen i statsministern för utrikes ärenden och hovkanslerns närvaro.
§ 33 När sådana sysslor bortgivas bör statsrådets ledamöter yttra sig även om de sökandes skicklighet och förtjänst.
§ 34 Den som enligt denna nya regeringsform utses till bestämda ämbeten bör inte ha andra civila ämbeten vid sidan om.
De två statsministrarna innehar rikets högsta värdigheter.
§ 35 Alla högre och lägre tjänstemän i staten kan entledigas av konungen om han så anser.
Dock skall sådant beslut kungöras i statsrådet.
§ 36 Domare så väl högre som lägre kan inte utan rannsakning avsättas.
§ 37 Konung kan upphöja till adligt stånd män som genom trohet, tapperhet och dygd, lärdom, och nitiska tjänster gjort konungen och riket stora tjänster.
Denna värdighet kan endast ärvas av den äldsta manliga bröstarvingen.
§ 38 Alla konungens befallningar skall kontrasigneras av den föredragande som är ansvarig att de stämmer med fört protokoll.
Anser han att så inte är fallet skall han anmäla till statsrådet, vägra kontrasignera och nedlägga sitt ämbete.
§ 39 Vill konungen resa utomlands meddelar och inhämtar han statsrådets tankar därom.
Han befattar sig inte med rikets styrelse eller utövar sin konungsliga makt, så länge han är utomlands.
Rikets styrelse övertas av regeringen.
De får dock inte utnämna någon till adligt stånd.
§ 40 Blir konungen sjuk, förvaltar statsrådet styrelsen.
§ 41 Konungen är myndig vid 18 års ålder.
Dör konungen innan tronföljaren uppnått denna ålder, styrs landet av statsrådet.
§ 42 Skulle den olycka inträffa, att hela kungahuset utginge, förvaltar statsrådet regeringen till ständerna hinner välja ny kung.
§ 43 Är kungen i fält eller i avlägsnare inrikes ort förordnar han fyra av statsrådets ledamöter att föra regeringen.
§ 44 Ingen prins får gifta sig utan konungens vetskap och samtycke.
Sker det ändå har han förverkat sin arvsrätt för sig och sina efterkommande.
§ 45 Inga prinsar av kungahuset skall ha något civilt ämbete.
§ 46 Landet skall vara indelat i hövdingadömen.
§ 47 Rikets hovrätter och andra domstolar skall döma efter lag och laga stadgar.
Alla kollegier, verk och ämbetsmän skall förvalta sina ålagda sysslor enligt de instruktioner, reglementen och föreskrifter som redan är givna eller framledes kommer att givas.
De skall lyda konungen, räcka varandra handen för att fullgöra vad av dem fordras.
De är ansvariga inför konungen om de försummar, underlåter eller olagligen handlar.
§ 48 Konungens hov står under hans enskilda styrelse, där han kan förordna som han vill.
§ 49 Rikets ständer skall enligt denna grundlag sammankomma vart femte år.
Konungen kan dock sammankalla till urtima riksdag.
§ 50 Riksdagarna skall hållas i huvudstaden om inte fiendens framträngande, pest eller andra allvarliga hinder föreligger.
§ 52 Lantmarskalk och talmän för borgare och bondeståndet utnämns av kungen.
Ärkebiskopen är alltid talman för prästeståndet.
§ 53 Ständerna väljer genast efter riksdagens öppnande de utskott som skall bereda ärendena.
Konstitutionsutskott, statsutskott, bevillningsutskott, bankoutskott, lagutskott allmänt besvärs- och ekonomiskt utskott.
§ 54 Vill konungen ha ett extra utskott för frågor, som inte passa i de andra, får det endast vara rådgivande.
§ 55 Ständerna får inte besluta i något ärende i konungens frånvaro.
§ 56 Ändringar i grundlagen skall tillstyrkas i konstitutionsutskottet § 57 Svenska folkets urgamla rätt att sig själv beskatta utövas av ständerna allena vid allmän riksdag.
§ 58 Vid varje riksdag redovisas statsverkets tillstånd, inkomster och utgifter, fordringar och skulder.
§ 59 Efter statsverkets tillstånd överläggs om statens behov och om extra bevillningar behövs.
§ 60 Till bevillningar räknas sjö- och landtull, accisavgifter, postmedel, charta sigillata avgiften, samt husbehovsbränneri medlen.
Inga avgifter får höjas utan ständernas samtycke, Stora sjötullen för inkommande och utgående spannmål undantagen.
§ 63 Två tillräckliga summor skall avsättas för oförutsedda händelser.
En för rikets försvar sedan hela statsrådet blivit tillfrågat.
En från banken att lyftas av kungen vid infallande krig.
§ 65 Dessa medel får inte användas annorlunda än vad fastställt blivit.
Statsrådets ledamöter är ansvariga.
§ 66 Rikets ständers riksgäldskontor blir som hittills under ständernas styrelse och förvaltning.
Ständerna har ansvar för rikets gäld och att rikets kredit är vårdad och bibehållen.
§ 67 Konungens ombud i riksgäldskontoret bevistar inte fullmäktigemöten oftare än vad fullmäktige åstundar.
§ 68 De till riksgäldsverket hörande medel får inte användas till andra behov än ständerna bestämt.
§ 69 Redovisas hur man förfar om stånden inte kan komma överens.
§ 70 Bevillningsutskottet skall varje riksdag uppge de allmänna grunderna för den blivande bevillningens fördelning.
§ 71 Kommer stånden inte överens i frågan, skall det stånd som önskar ändring av den fastställda bevillningssumman uppgiva det sätt på vilket ändringen skall ske.
Sedan avgör ständerna.
§ 72 Rikets ständers bank förbliver under Rikets ständers egen garanti och vård.
§ 73 Inga nya pålagor, utskrivningar av manskap, pengar eller varor utan ständernas fria vilja och samtycke påbjudas, uppbäras eller fordras.
§ 74 Kungen äger inte makt att fordra någon annan gärd till utförande av ett uppkommet krig, än det sammanskott av födande varor, som i en ort kan fordras för att underhålla krigsfolk under marsch.
Denna skuld skall genast betalas med pengar av statsmedlen efter fastställt markegångspris med förhöjning av halva beloppet.
§ 75 De årliga markegångstaxorna skall upprättas av deputerade av alla stånden § 76 Utan ständernas samtycke kan inte kungen ta lån, varken inrikes eller utrikes eller belasta landet med ny gäld.
§ 77 Kungsgårdar och all annan kronans egendom får konungen inte försälja, förpanta eller ge bort.
De skall förvaltas efter de grunder ständerna föreskriva.
§ 78 Ingen del av riket kan försäljas, förpantas eller ges bort.
§ 79 Ingen förändring i rikets mynt till skrot och korn vare sig till förhöjning eller avslag, får äga rum utan ständernas bifall.
§ 80 Krigsmakten blir vid de kontrakt och indelningsverk som tidigare.
Ingen ny rotering kan ske utan konungens och ständernas samstämmiga beslut.
§ 81 Denna regeringsform samt rikets övriga grundlagar kan inte ändras eller upphävas utan konungens och ständernas gemensamma beslut.
Det är konstitutionsutskottets ansvar att granska sådana frågor.
Vill konungen föreslå en ändring och utskottet tillstyrker vilar ärendet till nästa riksdag, då beslut kan tas.
Antar inte ständerna konungens förslag är det avslaget och konungen meddelas skriftligen genom talmännen orsaken till avslaget.
§ 82 Ändring och förbättring av grundlagarna erhålls då ständerna beslutat och konungen gillat eller konungen föreslagit och ständerna enhälligt antagit.
§ 84 Då konstitutionsutskottet inte funnit skäl att gilla och till ständernas prövning överlämna enskild mans förslag till ändring eller förklaring av grundlagarna, är utskottet skyldigt, om författaren så önskar, att meddela honom yttrandet och genom trycket göra förslaget allmänt.
§ 85 Som grundlag anses: denna regeringsform, riksdagsordning, succesionsordning och tryckfrihetsförordningen.
§ 86 Med tryckfrihet förstås varje svensk mans rättighet att utan hinder utge skrifter.
Han kan endast inför laglig domstol tilltalas för innehållet och straffas endast om det strider mot tydlig lag.
Alla handlingar och protokoll utom de i statsrådet och hos kungen i ministeriella ärenden och kommandomål gjorda, kan till trycket uppgivas.
Banko och riksgäldsverkets protokoll och handlingar, som bör hållas hemliga, får inte tryckas.
§ 87 Rikets ständer och konungen äger makt att stifta allmän civil- och kriminal- samt kyrkolag.
§ 89 I ständernas plena må frågor om förändring, förklaring och upphävandet av lagar och författningar som rör allmänna hushållningen göras.
§ 91 Blir konungen borta från landet i mer än 12 månader sammankallar ständerna till allmän riksdag.
Återkommer inte konungen sedan han blivit underrättad tar ständerna den författningen om rikets styrelse, som de finner nyttigast.
§ 92 Samma gäller om konungen blir sjuk i mer än 12 månader.
§ 93 Om kungen dör medan tronföljaren är omyndig, utfärdar statsrådet kallelse till ständerna inom 15 dagar efter konungens död.
Ständerna äger utan avseende på den avlidne konungens testamente rörande riksstyrelsen förordna en eller flera förmyndare.
§ 96 Ständerna skall vid varje riksdag förordna en för lagkunskap och utmärkt redlighet känd man, att som deras ombud ha tillsyn över att lagarna efterlevs, att domare och ämbetsmän följer dem.
§ 97 Denna justitieombudsman väljs av 12 samtidigt närvarande elektorer.
De väljer med slutna sedlar.
Den som får hälften av rösterna väljs.
Är rösterna spridda görs ny omröstning med slutna sedlar.
§ 98 Vid samma tillfälle väljs en efterträdare, om justitieombudsmannen skulle avlida innan nästa riksdag.
§ 99 Justitieombudsmannen får om han så anser nödvändigt delta i alla domstolars överläggningar och beslut.
Han får dock inte yttra sin mening.
Han äger tillträde till alla protokoll och skall få laglig handräckning och biträde, då han så önskar.
§ 100 Justitieombudsmannen skall vid varje riksdag till ständerna lämna redogörelse för sin förvaltning och utreda lagskipningens tillstånd i riket.
Anmärka på brister och ge förslag till förbättringar.
Mellan riksdagarna skall han varje år genom trycket lämna ett utlåtande över dessa ämnen.
§ 101 Skulle den oförmodade händelsen inträffa att högsta domstolen eller någon av dess ledamöter dömt orätt på grund av egennytta, vrångvisa eller försumlighet och någon mistat liv, personlig frihet, ära och egendom skall den felande ställas under tilltal av justitieombudsmannen.
§ 102 Denna domstol, som kallas riksrätt, skall bestå av de högsta ämbetsmännen i hovrätten och kollegierna.
Dessutom 4 av statsrådets medlemmar samt högsta befälhavaren över den i Stockholm förlagda militären.
Denna domstol har sedan rannsakning och dom är gjord, att avkunna domen för öppna dörrar.
Ingen sådan dom kan ändras, dock kan konungen bevilja nåd.
Den sträcker sig inte till att återinsätta personen i rikets tjänst.
§ 103 Vid varje riksdag skall ständerna välja 12 ledamöter av vardera ståndet till en nämnd, som skall bedöma om domstolarnas samtliga ledamöter gjort sig förtjänta av att få fortsätta eller om de skall bytas
Man röstar man för man med slutna sedlar över frågan: Skall omröstning anställas till uteslutande av någon bland högsta domstolen?
Besvaras frågan med ja, gör var och en i nämnden en sluten lista på dem som bör entledigas.
De som genom vissa röstningsregler blir uteslutna förlorar sina ämbeten, men får en årlig pension.
§ 105 Ständernas konstitutionsutskott äger rätt att äska de protokoll som förts i statsrådet utom de som rör ministeriella ärenden och kommandomål.
§ 106 Finner utskottet något som strider mot denna regeringsform skall det tilltalas av justitieombudsmannen inför riksrätten.
§ 107 Skulle konstitutionsutskottet anmärka att statsrådets ledamöter samfällt eller en av dem inte iakttagit rikets nytta, skall de tillkännage det inför ständerna.
De kan sedan hos konungen anmäla sin önskan att ledamoten avskiljs från ämbetet.
§ 108 Till tryckfrihetens vård skall ständerna varje riksdag förordna 6 för kunskaper och lärdom kända män som tillsammans med justitieombudsmannen skall bevaka att tryckfrihetslagen efterföljs.
§ 109 Riksdagen bör inte räcka mer än tre månader.
Om tiden inte räcker kan den förlängas med en månad.
Skulle fördelningen av bevillningen ändå inte vara klar, kan konungen åtskilja ständerna och den gamla bevillningen får gälla.
§ 110 Ingen riksdagsman kan ställas under åtal eller berövas sin frihet, för gärningar och yttranden i riksstånden eller något av utskotten, om inte det stånd han tillhör tillåtit det genom uttryckligt beslut.
Riksdagsman kan heller inte förvisas från den ort där riksdagen hålls.
Skulle någon enskild eller grupp störa enskild riksdagsman eller våldföra sig på ständerna skall det anses som förräderi.
§ 111 Blir någon riksdagsman ofredad under sin resa till eller ifrån riksdagen, skall sådant som edsöres brott anses och straffas.
§ 112 I riksdagsmannavalen får inte tjänsteman verka, som inte har behörighet.
Gör någon det miste han sysslan.
§ §113 Taxeringsmän, som tillämpar ständernas bevillningsföreskrifter kan inte ställas till ansvar.
§ 114 Kungen låter samtliga ständer åtnjuta sina privilegier.
Inga nya kan utan konungens och riksståndens vetskap och samtycke meddelas.
Till yttermera visso har Vi detta med Våra namns underskrivande och Våra insegels undertryckande velat bestyrka, stadfästa och bekräfta, som skedde i Stockholm den 6 juni 1809.
På ridderskapets och adelns vägnar M ANKARSVÄRD På prästeståndets vägnar JAC AX LINDBLOM På borgarståndets vägnar H N SCHWAN På bondeståndets vägnar LARS OLSSON.
Instruktion varefter tjänstemän och betjänter vid salpetersjuderiverket har att sig i underdånighet rätta.
Stockholm den 6 juni 1815 § 1 Salpetersjuderistyresmannen eller direktören står under landshövdingens inseende.
Han har att rätta sig efter hans befallningar och föreskrifter.
§ 2 Salpeternäringens uppdrivande till högsta fullkomlighet är direktörens främsta uppgift.
Han bör minst två gånger om året resa genom distriktet för att tillse, hur arbetet bedrivs och ge innevånarna råd om plantladors anläggande, helst på det Österbottniska sättet.
Ena resan gör han på våren, då arbetet startar och nästa i juli eller augusti.
Han upplyser om jordens beredning, sjudningens verkställighet, så att den första avkastningen av god salpeter må ske med minsta åtgång av arbete och bränsle.
Han försöker påverka innevånarna att pröva de stora fördelar som salpeterns gjutning medför, men ingen skall tvingas till detta beredningssätt.
§ 3 Önskar enskild direktörens besök mellan de ordinarie resorna, skall han inte undandra sig detta, men han har rätt att kräva skjuts efter två hästar och 1 riksdaler16 skillingar i traktamente.
§ 4 Direktören skall vinnlägga sig om att få fullgod arbetskraft.
Övade arbetare är förutsättningen för näringens tillväxt och bestånd.
De på kronans bekostnad anställda verkmästarna står under hans tillsyn.
§ 5 I de län, där premier och lån utdelas till dem, som anlägger plantlador efter Österbottniska metoden, tillser direktören att de uppfyller kraven för att få dessa förmåner.
§ 6 Direktören håller även tillsyn över, att de som fått sjudningspannor av kronan inte försummar sjudningen.
Upptäcker han missförhållanden anmäler han till landshövdingen.
§ 7 I de län, där man tillåtit nyttjande mot avgift av de pannor kronan köpt in, skall han ha uppsikt att pannorna används med nit och inte skadas.
Han skall varje år inrätta inventarium över dessa pannor.
Han skall också skaffa sig kunskap om hur mycket salpeter som framställs med hjälp av dessa pannor, för att avgiften till kronan skall kunna beräknas.
§ 8 Varje kvartal skall understyresmannens och de österbottniska verkmästarnas löner beräknas och utbetalas.
Övriga får sin lön en gång om året.
§ 9 Före 1 maj varje år lämnar direktörn rapport till landshövdingen över verksamheten i länet.
Där beskrivs antalet plantlador som anlagts, deras beskaffenhet, med vad drift och omsorg de sköts, hur stor tillverkningen varit, antalet verkmästare och lärlingar.
Direktören föreslår förändringar, som kan leda till bättre avkastning
§ 10 Skulle tillverkare inom länet sakna avsättning för sin salpeter, skall direktören anmäla till landshövdingen, som anmäler hos kommitterade.
De tillser hur avsättningen skall kunna främjas genom försäljning till kronan eller till orter som lida brist på salpeter.
Direktören får med förlust av ett års lön första gången han befattar sig med annan salpeter än den som han vid egen anläggning tillverkat.
Vid andra gången förlorar han tjänsten.
§ 11 Understyresmän tillsätt av landshövdingen efter direktörens förslag.
De skall vara kunniga och erfarna i salpetersjuderi.
§ 12 Han skall biträda direktören med allt som denne inte hinner.
Skyndsamma ärenden, där direktören inte är tillstädes, bör gå direkt till understyresmannen.
§ 13 I län, där sjuderiverkmästare lönas av kronan, skall direktören till antagning meddela landshövdingen personer som är kunniga, erfarna och välfrejdade.
Deras skyldighet att bistå de salpetergärds skyldiga.
Varje verkmästare har rätt att anta två lärlingar men inte flera, utan landshövdingens särskilda tillstånd.
Jordägare och verkmästare skall sig emellan överenskomma om lönen.
§ 14 Lärlingarna inskrives i en särskild rulla.
Någon bestämd lärlingstid finns inte, utan det beror på visad flit, fallenhet och genomgånget prov
§ 15 Lärlingar njuter ingen annan lön än, vad som sägs i § 13.
De äger dock samma friheter som fabriksarbetare.
§ 16 Verkmästare och lärlingar får ersättning för kronoutskylder för sina personer, men inte för näring eller egendom.
§ 17 Landshövdingen har ansvar för att inget missbruk sker med lärlingarnas antagande.
Han skall varje år granska den av direktören upprättade rullan.
§ 18 Landshövdingen har rätt att avskeda var och en inom salpetersjuderiverket, som ertappas med försummelse, okunnighet eller felaktigt uppträdande.
§ 19 Kronoverkmästare, som tjänat i 25 år med flit och skicklighet får vid sin pensionering vid 50 års ålder 2 tunnor råg årligen under sin livstid.
De som arbetat 30 år och hunnit bli 60 år får 3 tunnor råg i pension.
Kungörelse angående fortfarande till 1816 års slut, av det mellan Sverige och Ryssland år 1801 avslutade vänskaps-, handels- och sjöfarts förbund, samt av XVII artikeln i fredsfördraget av år 1809.
Stockholms slott den 14 juni 1815.