Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Rdr re dan är gjord, att 63 delegare förbundit sig att ansvara för en möjlig brist i aktieteckningen samt att innevånarne i Borås iklädt sig solidarisk ansvarighet för ej mindre väganläggningens än lånevilkorens fullgörande.
Det är kändt, att uti Borås finnes 2 ä 3 personer, som ensamme äro vederhäftiga för hela lånet.
Jag anser mig ej behöfva vara vidlyftigare, utan slutar med att på det varmaste anhålla om punktens återremitterande.
Jag har endast begärt ordet för att tillkännagifva, Den 30 Januari.
149 att jag afstår från mitt första yrkande om bifall till Hr Bildts förslag och förenar mig med de Hrr, som yrkat återremiss.
Efter härmed fulländad öfverläggning blef propos. till bifall å förev-.de punkt framställd och besvarad med starka
Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Frih. o. Ordfiden förklarade, det han ansåg
Uplästes till justering och godkändes följande voterrs-propos.':
Den som bifaller tionde punkten af StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 235, röstar Ja ; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, anser E. o. Ad. de emot ofvannämnde punkt gjorda anmärkmr föranleda till dess återremitterande.
Ja — 43.
Nej — 15. ll:te punkten, ang:de en jernbanas anläggning mellan Götheborg och Mölndal; och 12:te punkten, ang:de jernvägs-förbindelse mellan släderne Helsingborg och Landskrona samt södra stambanan.
Dessa punkter biföllos.
Föredrogs ånyo Sammansatta Stats- samt Allm.
Besvärs- o. Ekon.-Ut.sk:s den 27 och 29 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 45, i anledn. af väckte motioner om befrielse för Eotehållare på Gottland att anlägga båtsmanstorp.
Utsk. har visserligen ganska utförligt refererat de 4 motioner, som i detta ämne blifvit afgifna, och R.
St:r hafva således erhållit fullkomlig kännedom om de förhållanden, som legat till grund för desamma; men jag för min del kan ej lemna min röst till Utsk:s förslag.
Vi finna af Betänk., att alldeles enahanda försök, att befria sig från en skyldighet, som Rotehållarne på Gottland finna vara obeqväm, har varit understälidt K.
M:s bepröfvande, och detta så nyligen som förra året; vi finna äfven, att vederbörande myndigheter, deröfver hörda, helt och hållet afstyrkt bifall till Rotehållarnes begäran, samt att K.
M. afslagit densamma och tillika anbefallt befälhafvande Amiralen i Carlskrona, att derom förständiga vederbörande.
Vid sådant förhållande kan jag ej anse lämpligt, att R.
St:r skulle ingå med en underd. hemställan, affattad på sätt förslaget innehåller.
Visserligen hafva motionärerne påstått, att man ej kan få dugliga båtsmän, om de skola nödgas hafva torp; men torpens borttagande strider mot hela indelningsverkets idé, som är den, att fäderneslandets försvarare skola vara bofasta och genom hemlifvets förädlande inflytelse, moraliskt 150 Den 3 Februari f. m. värde egande män.
Jag anser det således vara högst otjenligt, om man, på sätt motionärerne åsyftat, skulle bringa förhållandena derhän, att Eotehållarne på Gottland, endast på grund af sina föregifna stora svårigheter vid hitförandet, men i sjelfva verket af sin obenägenhet att för en allmän skyldighet upoflfra något af hvad som dem må falla sig beqviimligast, skulle befrias från skyldigheten att gifva båtsmännen hus och hem.
Jag får följaktligen, för min del, vördsamt anhålla om afslag å Betänk.
Den härefter först till bifall å förevide Utlåt, framställda propos:n besvarades med starka
Nej jemte några Ja, hvarpå Hr Frih. o. Ordf:den hemställde om K. o. Ad. behagade afslå detta Utlåt., samt sedan härvid svaren utfallit med starka
Ja jemte ett eller annat
Nej, förklarade sig hafva funnit
Slutligen föredrogs men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUtskrs den 59 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 536, i anledu. af väckte motioner om medels anvisande till påbörjande af Stockholms befästande å landsidorne. II. 11. o. Ad. åtskiljdes kl. 1 e. m.
Alberl Munck.
Onsdagen den 3 Februari 1858.
S:ne prot.-utdrag af den 30 sisth Januari samt pleni-prot. för den 51 nästl.
November f. m.
Uplästes till justering samt godkändes nedannämnde från Exped.- Utsk. inkomne Förslag till It.
Stms underd. skrifvelser till K. M.:
N:o 508, ang:de tiden och vilkoren för åtskilliga vid innev. års Kiksdag beviljade löneförhöjningars utgående; N:o 509, ang:de öfverlåtelse af nuv:de Komministersbostället Nedra Tumba till Tumba pappersbruk; samt Den 3 Februari f, m. 151 iST:o 210, ang:de förhöjning i hemmansafgiften till jagtkassan samt ökade premier för rofdjurs utödande.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Mein., Utlåt:n och Betänkm, nemi. från ExpeditionsTJtskollcl: N:o 9, i anledn. af återremiss å skrifvelseförslaget N:o 180, jemte förnyadt skrifvelseförslag N:o 207, ang:de lån till GefleDala jernvägs aktie-bolag.
Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- och Ekon.Ulskoltet: N:o 47, i anledn. af väckt motion om befrielse från rotering för anrättshemman i Jemtlands län; N:o 48, i anledn. af väckte motioner, ang:de lindring i båtsmansroteringen och dermed sammanhang egande frågor; N:o 49, med anledn. af BondeSt:s återremiss af Utsk:s Mern.
N:0 42; BankoUlskollel:
N:o 72, i anledn. af väckt motion om belåning af guld och silfver i It.
St:rs Bank och dess LåtieKont.; N:o 73, med hemställan om tillfällig löneförhöjning för Kanslisten W.
Maechel; N:o 74, i anledn. af väckt motion, ang:de dels betalnings anstånd i vissa fall för ltiksBankens gäldenärer, dels försträckningars meddelande till Privat- och FilialBanker; N:o 7 5, med anmälan om RiksStms beslut i anledn. af Utlåt.
N:o 70; N:o 76, i anledn. af väckt motion, att någon viss del af Bankovinsten må, enligt upgifne grunder, till Bankens konsoliderande användas; N:o 7 7, ang:de Instruktionen för R.
St:rs Revisorer öfver BankoDiskontverket i Stockholm och LåneKontoren i otterne; Lagutskottet: N:o 62, i anledn. af framställde anmärkmr emot Utsk:s Betänk.
N:o 47, öfver väckt motion om stiftande af lag, ang:de all mänt Kyrkomöte; N:o 63, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels införandet af en allmän Notariats-institution, dels inrättandet af ett Notariatsembete vid HäradsRätten, dels ock stiftande af lag i afs:de å Notarii-publici-befattningar; samt N:o 64, i anledn. af väckt motion, ang:de förklaring af 15 Kap. 2 §:n HandelsBalken.
Förekom till slutlig behandling LagUtsk:s den 27 och 29 sisth Januari på bordet lagda Utlåt.
N:o 61, i anledn. af gjorde aumärkmr emot vissa delar af Utsk:s Betänk.
N:o 46, öfver ej isa Den 5 Februari f. m. mindre K.
Propos., ang:de utvidgad religionsfrihet och vissa dermed gemenskap egande ämnen, än äfven särskilda inom EiksSLn väckta motioner.
Sedan Hr Gr. o.
Landtm, hemställt, om icke K. o.
Ad. ansåge nödigt att detta Utlåt, blefve punktvis föredraget, doek med iakttagande deraf, att Utsk:s första förslag, hvari tillstyrktes en författning ang:de vissa förändrade föreskrifter i afs:de å dem.^som omfatta villfarande lära, betraktades såsom en punkt, anmälde sig oell yttrade Hr Cederschiöld, Gustaf:
Med anledn. af Hr Gr. o. Landtnäs hemställan, att Betänk, måtte punktvis föredragas, får jag föreslå It. o.
Ad., att först till öfverläggning företaga 10 g.
Om denna § blefve ändrad, tror jag att många, som annars ej anse sig kunna ingå på Utskrs förslag, skulle antaga detsamma.
Hvar och en, han må tänka om sjelfva saken hvad som helst, måste erkänna, att den är af ömtålig natur och att man på allt sätt bör söka förekomma förhastade förföljelser och skandaler.
Genom en obetydlig förändring i 10 §:n kan en sådan garanti erhållas.
Blifver denna § redigerad på sådant sätt, förfalla åtskilliga skrupler, som man annars kan hysa emot förslaget.
Bestämmes först ordalydelsen af 10 §:n, skall derigenom diseussionen i betydlig mån förkortas.
Jag anhåller derföre, att denna § måtte först föredragas. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att Hr Cederschiöld sannolikt missförstått Hr Gr. o. Landtnäs framställning, hvilken innehållit, att E. o. Ad. måtte företaga Utlåt, punktvis till afgörande, men att dervid hela förslaget till författning, ang:de vissa förändrade föreskrifter i afs:de på dem, som omfatta villfarande lära, skulle uptagas såsom en punkt och på en gång föredragas.
Han hade nemi. föreställt sig, att E. o. Ad. icke ville behandla denna författning paragrafvis, i hvilket fall det knnde hända, att om l:sta §:n afslogs och den 2:dra bifölls, eller tvertom, It. o. Ad. komme att fatta beslut, som icke egde sammanhang.
Landtnäs afsigt hade således varit att föredraga detta förslag till författning på en gång och såsom en punkt, och att sedermera Utsk:s öfriga hemställanden, nemi. först förslaget till den näst efter nämnde författning tillstyrkta underd. skrifvelsen, derefter förslaget ang:de plakatet mot särskilda religions-sammankomster o. s. v. skulle blifva föremål för särskild föredragning, och om detta föredragningssätt bifölles, blefve intet hinder för Hr Cederschiöld eller andre ledamöter att få de särskilde §§:ne underkastade E. o. Ad:s pröfning och beslut.
Hr Tersmeden, Pehr Eeinh.:
Jag begärde ordet för att instämma med Hr Cederschiöld, men efter Hr Gion o. Landtnäs förklaring har jag ingenting att andraga.
Hr Estenberg, Carl Christian:
Jag ville endast anmärka olägenheten af att börja i slutet, ty derigenom skulle E. o. Ad. kunna^ komma att fatta ett mindre sammanhängande beslut.
Den 3 Februari f. m. 153 föreställer mig nemi. såsom en möjlighet, att R. o. Ad. beslutar, det intet åtal får ega rum, oell då vore det väl underligt, att i en särskild § bestämma sättet för åtals anställande.
Hr Cederschiöld, Gustaf: Hr Gr. o. Lnndtm:s anmärkn. eger sin stora riktighet, men jag vågar likväl fästa upmärksamlieten derpå, att denna 10 g innehåller det formella af saken, så att den mycket väl kan skiljas från det öfriga.
På den omständigheten, om denna § kommer att förändras eller ej, beror mångens åsigt ang:de hela förslaget, och man skulle derföre undvika en mängd stridiga åsigter, om man först afgjorde den frågan.
Om denna § förändras på sätt jag tänker föreslå, kan man möjligen antaga förslaget, oaktadt alla dess stora brister, men i annat fall ser jag för min del ingen möjlighet att antaga detsamma.
Hr Estenberg har anmärkt, att det vore orimligt att hafva en §, som föreskref sättet för åtals anställande, såvida man beslöt, att inga sådana fingo anställas.
Om en sådan oförmodad händelse skulle inträffa, kan man väl jemka saken på något sätt, men jag tror icke, att man har anledn. att befara något sådant.
Jag instämmer fullkomligt deruti, att detta författningsförslng bör pröfvas särskildt, innan man företager de öfriga förslagen, men jag anhåller, att af detta författningsförslag den 10 §:n må företagas först.
Jag förenar mig med Hr Estenberg och anhåller, att R. o.
Ad. måtte bifalla det af Hr Gr. o. Landtm, föreslagna föredragningssättet, på det hvar och en må få yttra sig öfver den § han behagar.
Afven jag anser, att författningens antagande eller förkastande till en stor del beror på huruvida den 10:de §:n, som rör sättet för åtals anställande, kommer att qvarstå oförändrad eller icke, och jag instämmer derföre i Hr Cederschiölds anhållan, att denna § först må afgöras.
Författningen är visserligen icke sådan, som religionsfrihetens vänner skulle önskat sig densamma, men den kan likväl antagas, såvida Just,Kansleren hädanefter som hittills kommer att utföra dylika åtal, men om alla möjliga små-auktoriteter i landet erhålla rättighet att trakassera dissenters, tror jag att stor villervilla kan upstå.
Jag kan icke finna annat än att LagUtsk. gått tillväga fullkomligt logiskt, då Utsk. i första g:a inrymt sjelfva hufvudsaken och i den sista stadgat rörande proceduren för åtals anställande.
På samma sätt går i allmänna Lagen MissgerningsBalken före RättegångsBalken.
Jag anhåller derföre, att Betänk, må föredragas på sätt Hr Gr. o.
Landtm, föreslagit, och anser för ärendets redigaste upfattning önskvärdt, att hela den föreslagna författningen må i ett sammanhang företagas.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade nu, att han naturligtvis ej kunde vägra att framställa en sådan propos., som Hr Cederschiöld begärt, Den 3 Februari f. m. men dock anhöll, att få fästa Hr Cederschiölds upmärksamhet på ett förhållande, som gjorde, att det af honom yrkade föredragningssättet nu icke vore lämpligt.
Då ett lagförslag första gången behaudlades, betydde det mindre om det pröfvades paragratvis, emedan det då kunde behandlas ännu en gång, och om något osammanhang upkommit, sådant kunde hjelpas genom återremiss; men om 11. o. Ad., sista gången förslaget förekom, skulle gå tillväga så, att §§ omkastades och beslut fattades först om sednare §§, hvilka sedermera icke stodo i sammanhang med det föreg:de, och sålunda nu möjiigen 10 § bifölles men de öfriga afslogos, så måste ett sådant beslut, som sedan icke kunde hjelpas, ingå i de slutliga voter:spropos-. ne.
Hr Gr. o. Landtm, trodde derföre, när man icke kunde genomgå förslaget paragrafvis och sedan företaga förslaget i dess helhet, att det nu vore nödigt att behandla förslaget i dess helhet.
Det vore gifvet, att de som önskade förändring i 10 §, kunde begära bifall till förslaget, med förändring antingen blott i nämnde g eller ock uti jemväl andra delar, och således blefve deras mening icke undertryckt; men Hr Gr. o. Landtm, fruktade, att ett sådant föredragningssätt, hvarigenom man började med 10 g, som kunde blifva antagen, utan att man då ännu kände hvilka meningar i afs:de på de öfrige §§ ville göra sig gällande, kunde leda till ett resultat, som blefve föga lämpligt, hvaremot, då författningsförslaget föredrogs på en gång, såväl de, som yrkade förändringar, som de, hvilka ville bifalla hela förslaget, fingo tillfälle att få sina meningar underställde Ståndets pröfning.
Jag hade föreställt mig, att man, med afs:de på föredragningssättet, kunde gå en medelväg att man först kunde låta discussionen blifva allmän öfver hela förslaget, så att man kunde få se åt hvilket håll meuingarne i allmänhet tenderade, och att man först derefter borde bestämma om förslaget skulle föredragas paragrafvis eller icke.
Men efter LIr Gr:s o. Landtrms förklaring, att man på intet vis binder sig genom att föredraga förslaget i sin helhet, emedan det alltid stur öppet för den ene, att yrka dess antagande oförändradt, och för den andre, att yrka dess antagande med den eller den förändringen i 2:dra eller 5:te §:n &c., så har jag ingenting att anmärka.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att, såsom K. o. Ad. hade sig bekant, det var hvarje ledamots rätt att, om ämnet under ölverläggningen sönderföll i särskilda delar, begära och erhålla propos. olver hvardera delen särskildt.
Ad. nu beslutade att företaga, ämnet, fördeladt i punkter, på det sätt, att först författningsförslaget komme att afgöras såsom en punkt, och sedermera de öfriga särskilda förslagen föredragas hvardera såsom en punkt, samt under öfverläggningen om författningen någon ledamot begärde, att någon § deraf må blifva föremål för särskild propos., måste en sådan propos. blifva framställd.
Hr Gr. o. Landtm:s framställning hade blott afsett, att författningen måtte diskuteras icke paragrafvis, utan i dess helhet, och han hade också D en 3 Febr uari f. m. 155 ansett, att densamma i dess helhet kunde blifva föremål för propos., men det sednare kunde bero på öfriga ledamöters yrkanden.
Frågan vore nu blott om föredragningssättet, och i alside derpå kunde skiljaktighet ej behöfva finnas, då det blefve öppet lemnadt att, fastän öfverläggningen omfattade hela förslaget, begära delning af proposm vid beslutets fattande.
Jag är hufvudsakligen förekommen genom Hr Gris o. Landtmis sednaste framställning.
Jag tänkte endast fästa upmärksamheten på vigten af att föredraga förslaget i sin helhet, såvida man vill undvika ett möjligt söuderryckande af detsamma.
Sedan förslaget blifvit diskuteradt, kommer troligen jag och många med mig att yrka särskild propos. på livar och en af de gg, som föranledt anmärkn., hvartill 54 § EiksdisOrdmn gifver full rättighet.
Jag anhåller således, att förslaget måtte blifva diskuteradt i dess helhet.
Jag tror mig hafva blifvit missförstådd.
Det var just för att förekomma en häftig discussion och en större meningssplittring, som jag framställde mitt förslag.
Den 10 § står bra mycket skiljd från de öfriga, det är Eättegångs Ealken, det är det formella.
Sedan man beslutat öfver det formella, har man mera fria händer.
Liljencrantz talade om sönderryckning, men just en sådan sönderryckning kommer att ega rum, i händelse man lemnäs i osäkerhet om huru sista mom. af 10 § kommer att lyda.
Den ändring jag åsyftar i sista mom. af 10g är af den enklaste beskaffenhet.
Detta mom. lyder nu: »Åtal för villfarande lärosatsers utspridande, efter ty i g 4 sägs, må ej eg’a rum, med mindre Konungens Just.Kansler, efter erhållen underrättelse om saken och dess sammanhang, förordnat om åtalets anställande.
Det enda jag åsyftar är, att detta mom. må ändras till: »åtal af förseelser mot denna författning må ej ega rum, med mindre &c.»
Jag vill för framtiden förekomma de skandaler, som nu ofta ega rum, derigenom att en länsman, en fanatisk komminister eller enfaldig kyrkoherde i otid anställer åtal.
Det är endast med kännedom af huru K. o. Ad. vill att 10 § skall lyda, som jag kan bestämma om jag kan antaga förslaget.
En mängd med anmärkmr, som jag anser kunna göras, förfalla helt och hållet om sista mom. ändras på sätt jag föreslagit.
Jag har framställt mitt förslag just på det att meningarne icke måtte komma att divergera för mycket, och om man antager det, tror jag att man skall undvika en vidlyftig debatt.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa formlig propos. på det af mig gjorda förslag.
Creutz:
Just derföre, att jag i likhet med Gr.
Liljencrantz anser det vara af vigt, att förslaget diskuteras i sin helhet, har jag förenat mig med Hr Cederschiöld och gör det fortfarande.
Om Hr Cederschiölds förslag antages, tror jag att förfat-tningsförslaget han hafva chanser för sig, att gå igenom, möjligen med undantag af 5 §, som är något tvetydig, men i annat fall fruktar X5G Den 3 Februari f. m. jag för en mycket vidlyftig discussion, och att förslaget kommer att sönderbrytas.
Jag får fästa de sista talarnes upmärksamliet på, att det nu endast är fråga om sättet för föredragningen, och att det sedan under discussionen står hvar och en fritt, att framkomma med sina yrkanden.
Då nu ingen opponerat sig emot, att discussionen må omfatta förslaget i sin helhet, anhåller jag att vi må komma till sjelfva öfverlägguingen.
Ofverläggningen om föredragningssättet förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, först, med It. o. Ad. förbehållen rätt, att sedan besluta om föredragningssättet för sjelfva författningsförslaget, hemställde om It. o. Ad. ansåg detta förslag böra särskildt före de öfrige punkterne företagas till afgörande.
Härvid ropades Ja.
Propos. till bifall å Hr Cederschiölds yrkande, att af författningsförslaget skulle föredragas först 10 g, och derefter i ett sammanhang de öfrige §§:ne, blef sedermera framställd och besvarad med starka
Nej jemte några Ja; hvarpå Hr Gr. o.
Landtm, hemställde om E. o. Ad, ansåge författningsförslaget böra i dess helhet föredragas, samt, sedan svaren härvid utfallit med starka
Ja samt några Nej, förklarade det han funnit
Till följd häraf förekom nu l:sta punkten, innehållande förslag till författning, ang:de vissa förändrade föreskrifter i afs:de å dem, som omfatta villfarande lära.
Till en början anhåller jag om ursäkt, om det skulle tyckas, som om jag vore lifvad af en mindre kärleksfull anda, men då jag nyligen varit besvärad af en svår bröstsjukdom, är det lätt förklarligt, om mitt föredrag möjligen låter något sträft.
Den rena Evangeliska läran har, allt ifrån Stiftarens tid, varit utsatt för anfall från ljusets fiender.
Deras mål har varit, att utplåna sanningen från jorden, att förqväfva sanningen och att om möjligt afsätta sjelfva Allsmäktig Gud från Hans thron i himlen.
Mörkret och ljuset hafva varit i en ständig kamp med hvarandra allt ifrån syndafallets tid.
Allt ifrån fallets tid i englarnes verld, allt ifrån Lucifers upträdande mot Allsmäktig Gud, hafva dessa två partier arbetat på att inskränka hvarandras makt, och vi måste bekänna, vi som hafva något letat på djupet, som hafva skådat in i historien och synnerligen kyrkohistorien, att det stundom har så synts, som skulle sanningen och ljuset alldeles gå under.
Så har likväl ej skett, utan efter dess förskräckligaste fall och nederlag, har alltid sanningen upstått med föryngrad och förnyad kraft och bevisat, att den aldrig kan förgås.
Det är en sådan strid som nu i dag skall levereras inom vår representation.
Ingen af oss kan vara så egenkär, att han tror sig stå alldeles utom mörkrets välde, att han tror sig vara alldeles oåtkomlig för lögnens eller satans
Den 3 Februari f. m. 157 makt.
Menniskonaturen är efter syndafallet så beskaffad, att inom henne råder stundom sanningen och stundom lögnen, och detta stundom medvetet, stundom omedvetet.
När en fråga, sådan som denna, skall afgöras, måste här således blifva en strid, och vi måste bereda oss på, att denna strid blir ganska allvarsam, så visst det är att fienden, som älskar mörkret och som vill undertrycka ljuset, är kraftig, och så visst det är, att sanningens hjeltar och tappra stridsmän skola upbjuda all sin kraft för alt försvara sanningen.
Vi skola nu kasta en blick på historien, för att se huru denna strid har blifvit utkämpad ända till denna dag.
Till att begynna med, måste vi liksom se denna strid försiggå inom sjelfva Gudomen, i sjelfva Guds ekonomi med hela slägtet.
Vi se två stora perioder i verldshistorien, nemi. tiden som ligger emellan syndafallet och verklsförsonarens födelse, hvilken tid kallas Gamla Testamentet, och tiden från Christus allt framgent.
Hvilken stor olikhet framvisa ieke dessa skiften i sjelfva Guds ekonomi?
Det ena ett negativt, det andra ett positivt element.
I det ena framträder lagen med hela dess skärpa, Guds vrede framstår såsom grundthemat i Guds ekonomi.
Men det oaktadt finna vi, att hela Gamla Testamentet är genomlyst af Nådens och Evangelii klara blixtrar.
Profeterna, hvilka tycktes anse för sin förnämsta upgift att straffa med lagens skarpa svärd, uttala icke desto mindre de allra skönaste profetior om Honom, som komma skulle.
Vi finna deraf, att ehuru Gud i sin styrelse liksom omhöljer
Sitt egentliga väsende och omkläder
Sitt hjerta, sfi framstrålar
Han likväl alltid derefter ändå klarare såsom sjelfva kärleken; ty Gud är kärleken, och om Han äfven annorlunda framställer sig för menniskorna, så är och förblir Hans hjerta kärleken.
I Nya Testamentet framträder Guds Son Jesus Christus, hela Hans uppenbarelse är en predikan för menniskorna, att Gud är kärleken.
Gud vill ingen menniskas död eller förderf, utan att han blifver frälst, och för att rätt bevisa detta, blef Gud sjelf menniska, steg ned på jorden, led och dog på korset till ett försoningsoffer för verldens synder.
Att här i dag framhålla denna bekännelse och denna sanning, anser jag vara hvarje representants pligt och skyldighet, ty vi böra vara öfvertygade om, att ingen annan grund kan läggas än den som lagder är, hvilken är Jesus Christus.
Alla de, som äro fiender till Christum, som vilja bygga Christi kyrka på en annan grundval än den helige Stiftarens, alla de, som vilja ställa något bredvid denna grundval och bygga på denna nya grundval, hafva från äldsta tider formerat ett särskildt parti, ett särskildt läger, hvilket legat i ouphörlig strid med dem som trott på Christum och bekänt hans lära.
Dessa två stridspartier äro äfven representerade här i dag på detta rum.
Vi må vara beredda derpå.
Sanningens och Christi bekännare må icke hoppas för mycket i denna verlden, de må icke hoppas att sanningen skall i förtid segra fullkomligt.
Dertill fordras ännu väldiga strider, och Christi kyrka får kännas vid att vara en tryckt, en stridande kyrka, och dess bekännare hafva ännu sina blodiga fotspår att trampa i sin mästares efterföljd.
Således, då jag upträder här i dag för att yttra mig ang:de denna författning, 158 Den 8 Febrnari f. m. så hoppas jag ingalunda, att det rätta skall vinna seger, utan jag befarar snarare, att jag äfven nu får göra den erfarenheten, att sanningen kan blifva undertryckt.
Med afs:de på detta förslag är det egentligen 2:ne olika meningar som gjort sig gällande.