Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade trött, att man först borde bestämma huru stor summa man hade råd att anslå åt jernvägarne, och derefter beräkna huru mycket jernväg man kunde bygga för denna summa.
Nu måste man alltid först för sig sjelf beräkna den inkomst, som Statsverket kan disponera.
Vid beräkning häraf finner jag att i K. M:s Nådiga Propos. ang:de Statsverkets tillstånd och behof beräknas ett öfverskott af en million; likaledes lemnar bränvinsskatten öfverskott af en million; allmänna bevillriingen en million, och möjligen skulle man erhålla 2 rnilkr, om man på tullväg ökade beskattningen på tobak och vin m. fl. lyx artiklar.
Detta blefve då 5 milhr om året eller på 3 år 15 mill.
Denna summa är ungefärligen den, som vi kunna anslå till jernvägarne, då vi icke 164 Den 10 Juni e. m. vilja taga utländska lån.
Sedan vi nu disponerat 11 millir för jernvägen mellan Götheborg och Orebro, återstår egentligen icke mer än 4 å 5 milbr att disponera.
Mera kunna vi icke disponera till denna jernväg, såvida vi icke komma öfverens om att uptaga lån, men det lär väl ej löna sig, när frågan blott är om ett så litet tillskott.
Vi måste derföre inskränka oss. till de millioner, som vi kunna anse oss hafva i öfverskott.
Det är med anledn. deraf, som jag icke vill anslå för den södra vägen mer än 4 millrr, och instämmer i Hr Mannerskantz’ förslag.
Här för man talet alltför långt om det fattiga Småland.
Jag måste hänvisa de värde talarne till statistiken.
Ensamt Calmar län, såväl till folkmängd som export, är det fjerde länet i Riket.
Hvad sägs om det fattiga Småland, som är Sveriges mest roterade provins, och på samma gång dess mest producerande?
I sanning tyckes den förtjena sin jernväg.
Hvad angår sträckningen af en jernväg genom Småland, så är det ännu oafgjordt, hvilken riktning jernvägen bör taga från Finja sjön, antingen den bör gå åt öster tili Wexiö, eller efter det Kongl, förslaget rakt på Jönköping.
Detta är också en anledn. hvarföre man icke nu bör anslå någon större summa åt denna jernväg.
Jag hörde Gr.
Posse för en stund sedan tala om huru trefligt det skulle vara att på jernväg komma ett långt stycke upp i Småland, och att få jernvägen färdig några mil längre än som är föreslaget.
Men i så fall får jag säga, att om man skall gifva ett högre anslag, så ger jag det långt heldre åt Södermanlands-vägen, emedan jag anser hufvudstadens intresse vara af vida större vigt än några mil jernväg till på södra banan, norr om Finja-sjön.
Jag får derföre instämma i Pir Mannerskantz’ förslag.
Hr v. Troil:
Det smärtar mig att i denna fråga vara af motsatt åsigt med Frih. A. C.
Raab, då jag till följe af mina samtal med honom trott, att vi hufvudsakligen skulle vara af samma tanka, och hvad angår mitt förslag, så tror jag att detsamma i det aldra närmaste bör kunna tillfredsställa Hr Frilnn.
Jag har förklarat, att jag icke anser den af K.
M. föreslagna riktningen ovilkorligen vara den enda rätta, men när det är fråga om bestämmandet af en jernvägs riktning, får man icke ensidigt betrakta frågan, man måste då se den ur alla synpunkter.
Vid detta tillfälle får man icke endast tänka på Smålands, utan äfven på Hallands intresse, och ju mer man drar jernvägen åt öster, desto mera förlorar detta län.
Den af Utsk. nu föreslagna jernvägen stryker nära till en ganska betydlig sjö i Småland, nemi.
Vidöstern, och på en mils afstånd från jernvägen ligger Smålands största sjö, Bolmen, hvilken är omgifven af ofantligt, stora skogar.
Således kunna med föga svårighet alla de skogsprodukter, som finnas der, forslas på sjön Bolmen, och derefter antingen landvågen, eller på en liten obetydlig bibana till den stambana, hvarom här är fråga.
Jag får äfven fästa upmärksamheten på att denna bana går genom köpingarne Ljungby och Wernamo.
Vägen har således sina fördelar, och sina ganska stora fördelar, utom det att det är den kortaste, rakaste och billi - D an 10 Juni e. m. 165 gaste.
Men, på sätt jag tog mig friheten nämna, är jag ingalunda, derföre att jag ursprungligen framställt detta förslag, nog egenkär att anse det för det rättaste, och derföre har jag äfven i det af mig till Hr Gr o. Landtm, aflemnade förslag inryckt den meningen, att K. M. skulle, efter lörutgångna undersökningar, bestämma riktningen.
Mig synes, att om K.
M. i detta hänseende hör sina Beflnde och länens Hushållningssällskap, och derjemte låter undersöka de olika bansträckningarne, så är allan rättfärdighet upfylld.
Då nu en påföljande punkt i detta Betänk, föreslår B.
St:r att bevilja 150,000 Edr till dylika undersökningar, hvilka således kunna verkställas innan arbetet kommer till Småland, så hemställer jag om man icke kunde lemna denna fråga i Legeringens skön.
Vi hafva sett huru svårt det är på Biksdagarne att välja mellan de olika riktningarne, ty somliga förorda en, och andra en annan.
Det är svårt för en representant att med fullkomlig sakkännedom bestämma, hvilken af de föreslagna riktningarne. som är den bättre, men Begeringen är i tillfälle att skaffa sig alla de dertill erforderliga uplysningarne.
Då man nu vidare af Begeringen kan viinta den största oviild, så hemställer jag till
Hrnne om icke det säkraste sättet att tillfredsställa provinsen Smålands behof, är att öfverlemna hela saken i Begeringens händer.
Här har af Frih. C. A. Baab och Hr Mannerskantz blifvit föreslaget att den summa K.
M. äskat för banans fortsättning till Finja-sjön eller 4,365,000 Rdr, skulle minskas till 4 mill.
För att visa Hrnne hvart det leder, när man så på fri hand bestämmer summorna, får jag nämna, att om 4,365,000 Bdr beviljas, i händelse B. o.
Ad. också icke ger högreanslag, kommer man likväl med denna summa till den stora stråkvägen, som går från Christianstad till Engelholm; man kommer i närheten af Röinge gästgifvaregård, der gästgifvaregården sammanstöta från Wittsjö, Broby och Marklunda gästgifvaregården Hrnne finna således, att när man kommit dit, så är der en ändpunkt, från hvilken någon rörelse kan upkomma.
Om nu, på sätt Frih.
Raab och Hr Mannerskantz föreslagit, summan nedsättes till 4 mill., så hafva Hrnne af ett infall uedprutat summan med 365,000 Bdr, hvarigenom denna väg skulle stanna midt i en trakt, der inga andra kommunikationer funnos.
Så går det när man utan närmare kännedom om trakten eller förhållandena tycker sig böra nedpruta en summa, som på grund af undersökningar blifvit föreslagen.
Baab har äfven yttrat, att 260,000
Rdr vore för mycket till en bangård.
Jag ber då att få uplvsa, att bangårdsarbetet i Malmö, och jag tror äfven i Götheborg, alldeles icke bedrifves med någon öfverdrifven lyx.
Man kan bygga prydligt och väl, utan att derföre nedlägga ofantliga summor på lyx.
Om Hrr:ne kunde göra sig en föreställning om allt, som erfordras till en bangård, vid ändpunkten af en stor bana, skulle Hrnne finna att denna summa är ganska liten.
Till en början fordras stationshus, med rum för de personer, som skulle komma och gå med bantågen.
Vidare fordras embetslokalen för den stora tjenstemanna-personalen: stora skjul af 40 alnars bredd, hvarunder trainerna inlöpa; en stor byggnad för lokomotiverna; likaledes varu-magasin, hvilket i Malmö iir 300 fot 166 Den 10 Jani e. m. långt; grunden är lagd, men huset ännu icke upfördt.
Vidare erfordras ovillkorligen vid banornas ändpunkter verkstäder; med ett ord, jag kan försäkra, att kostnaderna för våra bangårdar liro beräknade att utföras med all den hushållning, som äj ändamålsenlig; men i alla fall tarfva de betydliga summor.
Jag ber äfven få fästa upmärksamheten på en sak.
Då jag nyligen var i Skåne, sade man mig att flera egendomsköp upgjordes i närheten af jernvägslinien, och att, i samma ögonblick som B.
St:r fattade sitt beslut om banans sträckning, skulle en hop egendomar komma att öfvergå i andra händer.
Detta är en ganska naturlig sak i de södra provinserna, ty dit inflytta en mängd Danskar och Tyskar; de fordna egarne flytta åt norden, hvarest de inköpa mindre odlade egendomar, och utbreda der sina kunskaper och sin kännedom i landtmannagöromål.
Således blir det en naturlig följd af jernvägarne, att i mån, som de framskrida, i samma mån kommer odlingen att utbreda sig å ömse sidor om dem.
Jag har tagit mig friheten att föreslå 1,300,000 Edr till påbörjande af de svårare arbetena på vägen från Falköping till Jönköping, samt från Jönköping till Axamo, och vidare.
Jag får fästa upmärksamheten på att det i betydlig mån minskar kostnaden, om man kan från sådana slutpunkter der man har vatten-kommunikation eller jernvägskommunikation, börja arbetena från båda sidor.
Om man börjar arbetet äfven från Jönköping, så kunna alla rnaterialier transporteras dit sjövägen, och derefter kan jernvägen läggas ut undan för undan.
Derigenom kunna nödige materialier transporteras in åt landet med mindre kostnad, än om de först fördes från Malmö en sträcka uppåt, t. ex. till Ljungby och från Ljungby till Wernamo o. s. v. Af samma skiil anser jag det vara uträkning att samtidigt börja arbetena äfven från Falköpings-sidan.
För öfrigt får jag vördsamt anhålla att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa särskilda propos:r på dessa båda förslag, särskildt angide södra delen af banan och särskildt ang:de banan från Jönköping till Falköping.
Jag har väckt detta förslag, emedan jag anser det medföra besparing för Staten.
St:r här voro församlade, tog jag mig friheten fästa deras upmärksamhet på vigten af den södra banan, såsom varande den förnämsta transito-banan i vårt land.
Jag anser det vara af vigt att denna bana fullbordas icke alltför långt efter sedan banan mellan Stockholm och Götheborg blifvit färdig.
Yi veta alla att här i Stockholm nödgas hvarje handlande redan på hösten förse sig med alla de varor han behöfver, såväl nödvändighets-artiklar, som Ivx-artiklar.
Om man deremot hade en transito-bana från Skåne till Stockholm, hvarigenom kommunikationen mellan Malmö och hufvudstaden hela året blefve öppen, så skulle köpmannen kunna successive införskrifva en mängd af dessa dyrbarare varor, hvilka tåla transporten på jernvägen, hvarigenom han skulle slippa flera månaders förlag, och kunna sälja för billigare pris, då omkostnaderna blefvo mindre.
Jag vill meddela en upgift, hvilken jag visserligen icke kan garantera, men den har blifvit mig lemnad af en ledamot af det Hederv.
BondeStåndet., som är representant för orten.
Han upräknade namnen på en mängd bruk och masugnar, belägna i den trakt jernvägen skulle genomgå, och på - Den 10 Juni e. m. 167 stod att 15,000 skepp, jern skulle från dessa bruk komma att transporteras på den ifrågav:de jernvägen.
En sak, som jag vet bestämdt är, att från Hörle bruk, beläget icke stort mer än 5 mil söder om Jönköping, släpas hvarje jernstång, som icke på bruksbacken förssiljes, i allmänhet till Helsingborg, för att der försäljas.
Detta visar, att det är på det hållet, som man bör underlätta forslingen af tyngre varor från Småland.
Frih. C. A.
Raab har fruktat att man gjort Småland orätt, då man talat om dess fattigdom.
Jag medger att Calmar län icke bör derunder inbegripas, och då jag för några dagar sedan yttrade mig i frågan, undantog jag Calmar och Hallands län, såsom varande kustländer; ty båda dessa län hafva fördelen af liflig vattenkommunikation.
Men det är egentligen de inre delarne al Småland, som jag talat om; ty jag har under den tid jag varit Landshöfding i Malmöhus
Län, hvarje vecka sett otaliga skaror arbetsfolk, raska, lifliga Småländningar, som kommit dels ensamma, dels med hustru och barn, och begärt pass på utlandet; ty just till följe af de svåra kommunikationerna hafva de svårt att underhålla sig hemma.
Det är denna utvandring, som jag anser vara olycklig; det är den, som hos mig har grundat öfvertygelsen, att om R.
St:r vilja göra något, hvaraf de verkligen skulle skörda välsignelse, så böra de underlätta kommunikations-anstalterna inom Småland.
Jag tror äfven att man icke dermed bör dröja för länge; ty ju längre man dröjer, desto värre blir det.
Jag anser det vara nödvändigt att vid denna Riksdag taga steget fullt ut, och dä man utan tvifvel kan med fullt förtroende vända sig till Konungen, så ser jag ingen svårighet vid att fatta det beslut jag tagit mig friheten framställa.
Annu ett skäl, hvarföre jag tror att man bör göra något för Småland är, att det var denna provins, som under
Danmarks mäktiga tid utgjorde värnet mot den fiendtliga grannen, hvarföre denna provins också är den, som är hårdast roterad i vårt land.
Vi hafva sett, huru många andra provinser agiterat och sökt inverka på R.
Smålands invånare deremot höra till de »stilla i landena», och jag tror att de kunna vara lugna; ty de hafva endast behof af sin rättvisa sak.
Jag anhåller att få instämma i det af Hr Troil gjorda förslaget, och att med några ord få yttra mig om den del deraf, som rör anslaget till vägen mellan Falköping och Jönköping.
Min öfvertygelse är, att ingen jernväg hvarken nu eller framdeles kan anläggas, som mera skulle gagna Jönköpings län, än just denna.
Såsom skäl till denna min öfvertygelse får jag nämna, att mellan Götheborg och Jönköping gå för det närv:de 3 å 4 ångfartyg; de gå från södra kanten af Wettern genom Götha kanal till Wenern, och sedan vidare till Götheborg, således hafva de en mycket lång väg; men det oaktadt bära de sig synnerligen väl, och gifva ända till 40 proc.
Om nu en jernväg anlades direkt från Jönköping till Götheborg, så är allt skäl att förmoda det trafiken skulle blifva ändå större.
Väl må Småland kallas och vara ett fattigt land, men vi Småländningar trifvas der väl utan 168 Den 10 J nili e. m. rikedom.
Småland är Rikets folkrikaste provins, och det torde icke vara utan skäl, som Småländningarne med förtröstan vänta af R.
St:r att de skola göra Småland delaktigt af den lycka, som lättade kommunikationer .medlöra; ty hittills hafva de icke erhållit några anslag hvarken tili kanaler eller annat.
Björnstjerna: K.
M. har för denna bana begärt4,365,000 Rdr; TJtsk. har ökat summan med mill. och dragit vägen några mil högre upp, eller till Lagaådalen.
Man har till stöd för detta förslag ordat om huru förbindelsen med grannstaterna derigenom skulle befordras.
För min del har jag svårt att inse detta.
Men låt så vara. R. o. Ad. har nyss ansett en förbindelse ieke blott med grannstaten, utan med brödralandet Norrige nu vara för dyr, då dertill fordrades 1 mill.
Jag hemställer då om det är skäl att gifva 2£ mill. för att åstadkomma lättare förbindelse mellan Lagaå-dalen och Finja-sjön.
Visserligen har en värd ledamot påpekat, att om Skåningarue fiugo sköta sig sjelfva, skulle de nog åt sig inrätta både jernbanor och annat.
Jag trodde icke att
Skåne hade något att beklaga sig öfver vid jemförelsen med andra delar af Sverige.
Jag trodde tvärtom att Skåne var både mindre beskattadt och roteradt än öfriga provinser.
Att här antyda att Skåningarue skulle befinna sig i ett slags jäsningstillstånd, att de skulle vända sina blickar åt södern, att Skåne kunde blifva ett Svenskt Schleswig-Holstein, detta är verkligen nog eget.
Vore ställningen sådan, borde vi visserligen skatta oss lyckliga om det onda kunde afhjelpas genom 2| millions anslag; men så är ej förhållandet.
Jag vet att
Skåne är lika innerligt tillgifvet Sverige, som, trots något af de gamla landskapen.
Slutligen då R. o. Ad. förut afslagit alla anslag till de jernvägssträckningar, som ännu icke äro fullt undersökta, anhåller jag på samma skäl om afslag äfven fi detta Utsk:s förslag.
Mig har handt den besynnerliga händelsen, att jag, som alltid varit lifvad för en väg mellan Malmö och Jönköping, har nu af mina motståndare blifvit bemött, som om jag vore en afundsman till samma väg.
Jag är med dessa
Hrr ense om vägens nytta och behöflighet, men jag hade trott att man först börde undersöka hvilken riktning som vore den bästa för saken ifrågav:de väg.
Posse har tagit så, som om frågan, huruvida vi skola få behålla provinsen Skåne eller icke, berodde på att jernvägen blefve färdig ett år eller några månader tidigare.
Jag ber att få taga de hederliga Skåningarnes parti; ty ehuru jag mycket har varit i Skåne, så har jag likväl icke hört talas om att Skåningarne skulle vilja skilja sig från det öfriga Sverige.
Allt deremot, som Gr.
Posse sagt till Skåningarnes beröm, är jag färdig att underskrifva.
Men, mine Hrr, det är väl icke blott fråga om Skåningarne i hast skola kunna komma från Skåne till Stockholm, utan det är väl äfven fråga om den större eller mindre fördel, som denna bana kan komma att tillskynda de provinser, genom hvilka den kommer att gå.
Man har sagt, att man bör söka den kortaste
Den 10 Juni e. m.
169 vägen!
Nåväl! om nu vägen kan läggas i den riktning jag föreslagit — en sak, som jag icke kan garantera, emedan det är omöjligt att känna till en väg, som icke är undersökt, — och om den östra banan blir satt i verkställighet, så blir detta kortaste vägen från Malmö till Stockholm.
Hr Troil, med hvilken jag hade den lyckan att vid förra Eiksdagen kämpa i samma led, torde benäget erinra sig att vårt samtal gick ut derpå, att jag icke kunde bifalla detta anslag, såvida icke en undersökning föregått, hvarigenom man utrönt hvilken riktning vore den fördelaktigaste.
Nu har man icke undersökt den andra riktningen, och således har ingen jemförelse kunnat ega rum.
Hr v. Troil har antydt, att han, på grund af ett enskildt samtal, hoppats att jag skulle understödja hans förslag att öfverlemna bestämmandet af banans riktning åt Regeringen.
Det är godt och väl att
Regeringen får i sin makt att bestämma hvilken väg banan skall gå; men Regeringen kan icke taga på sitt ansvar att välja en sträckning, som skulle kosta några millioner mera.
Om det verkligen ådagalägges, att 50,000 skepp, stångjern "kunna komma att forslas på den nu föreslagna banan, och att trafiken der kan blifva jemförlig med trafiken på den af mig föreslagna banan, så är det klart att den redan utstakade banan alltid bör ega företrädet.
De jordegare, som bo i den trakten, hafva en gång fått hopp om att jernvägen skulle komma att gå der, och det är icke rätt att utan mycket vigtiga skäl fråntaga dessa personer en förhoppning, som man en gång gifvit dem.
Om icke Hr Troil hade yrkat, att förberedande arbeten skulle påbörjas såväl på vägen mellan Falköping och Jönköping, som ock mellan Jönköping och Axamo, och vidare mot Skåne, hvarigenom vägens riktning blefve bestämd, utan i stället endast begärt anslag för vägen mellan Fahlköping och Jönköping, så skulle jag gerna understödja hans förslag att anslå 1,300,000 Rdr till förberedande arbeten, ty jag vill icke så noga hushålla på en eller annan mill., efter så många skola springa; men jag är angelägen att icke en enda nedlägges på en väg, som man sedan ångrar.
Det är af dessa skäl, som jag i stället för mitt förra förslag skulle vilja föreslå: att R. o. A ville besluta en underd. skrifvelse till K. M., med anhållan att en undersökning måtte verkställas, för att utröna om ej södra banans riktning genom en folkrikare och bördigare trakt skulle, mer än den nu föreslagna, kunna underlätta allmänna rörelsen och erbjuda lämpligare sammanbindningspunkter med såväl den bana, som kan komma att gå genom Östergöthland, som med bibanor till kusten.
Frih. Cederström, Rud.: R. o. Ad. har vid sin behandling af de föregående delarne utaf detta Betänk, följt fyra hufvudsakligen ledande principer, nemi. att fortsätta redan påbörjade arbeten; att icke gifva större anslagssummor, än att man med säkerhet kunde anse landet vara i stånd att för desamma bära ränta och amortering; att undvika de nejder, der rigtningen af banans framgående är omtvistad, samt slutligen att, så vidt möjligt, söka medelst hvarje sålunda beslutad handel åstadkomma ett litet helt för sig, och i sådant hänseende ernå någon lämplig ändpunkt.
I afseende på nu 170 Den 10 Juni e. m. ifrågav:de södra bana synes mig E. o. A. alltså böra, i öfverensstämmelse med besagde, för sitt föreg:de handlingssätt ledande grundsatser, bevilja medel till fortsättande af densamma.
Men man må dervid icke gå längre än K.
M. föreslagit; ty gör man det, så råkar man in på ett område, som är ganska mycken tvist underkastad i afseende å förmånligaste sträckningen af den blifvande jernbanan.
Det torde således vara tjenligast att, i likhet med hvad Gr.
Björnstjerna och Frih.
Raab yrkat, till fortsättning af södra stambanan förbi Finja-sjön anvisa den dertill erforderliga summa af 260,000 Rdr, eller tillhopa 4,025,000 Edr.
En invändning torde här böra besvaras.
Det är nemi. nogsamt bekant, att Finja-sjön icke i kommercielt hänseende kan sägas vara en ändpunkt för någon del af banan; men den utgör likväl så tillvida en ändpunkt, att banan, sora dittills genomlupit
Skånsk slättbyggd, möter nu en skiljegräns i det hänseendet, att skogsbyggd der vidtager.
För öfrigt bör bemärkas, att, på sätt Frih.
Raab anmärkte, den karta, hvilken åtföljer Hr Ericsons Betänk., är något inexakt; ty den södra banan synes der gå vester om Finja-sjön, ehuru den i verkligheten är ämnad att gå öster om samma sjö.
Jag anser denna omständighet vara af vigt; ty derigenom att banan går på östra sidan om denna sjö, blir det lättare att, sedan man hunnit den punkt norr om Finja-sjön, hvarom här är fråga, taga sitt .parti i afseende på fortsättningen, antingen man då vill, på sätt Ofverste Ericson förordat, med mindre anläggnings- och expropriationskostnad gå till Lagaå-dalen, eller man vill draga banan i östligare, nära parabel riktning, genom mera fruktbärande trakter, der trafiken är större, och der banan således kan synas komma att lemna bättre afkastning, och i alla händelser kunde verka mera till landets förkofran.
Hr v. Troils förslag att öfverlemna åt K.
M. att bestämma i hvilken riktning banan skall fortsättas, kan jag icke gilla; ty det är gifvet, att när K.
M. redan vid denna Riksdag aflåtit ett förslag, och R.
St:r icke framkomma med något annat, hvad skulle väl föranleda K. M. och Dess rådgifvare att frångå hvad de en gång föreslagit?
St:r icke f. n. anslå högre belopp, än som erfordras för att anlägga vägen fram till Finja-sjön, eller trakten närmast norr om densamma, så hafva de på det mest faktiska sätt ådagalagt det de icke äro säkra på hvilken riktning som längre norrut är den tjenligaste, och då blir detta en anledn. för Regeringen att låta undersökningarne fortgå.
Hvad beträffar det af en och annan talare understödda förslaget, att genast anslå medel till en sammanbindningsbana mellan Falköping och Jönköping, så kan jag deri icke instämma; ty när Falköpingsbygden genom vestra stambanan får tillfälle att åt
Götheborgs-sidan afsätta sina hufvudsakligaste produkter, så tycks den icke nödvändigt derjemte behöfva Jönköping såsom afsättnings ort.
För öfrigt om man inom Westergöthland på en gång företoge sig så stora arbeten, nemi. både fortsättning af vestra stambanan och förberedande arbeten mellan Falköping och Jönköping, skulle troligen inom denna provins upstå svårighet för alla andra arbeten, vare sig allmänna eller enskilda, i följd af arbetarnes dragande till jernvägs - D en 10 J o nt e. m. 171 företagen, der de troligen blifva bäst betaldta.
Mot detta hopande af stora arbetskrafter inora ett enda område af jemförelsevis mindre omfång hafva, icke utan skäl, varningar såväl i StatsUtsk:s Betänk., som ock uti lliksStåndens öfverläggningar, blifvit uttalade.
De böra vid detta tillfälle särskildt i hågkommas, och med hågkomst af de betydliga summor, som redan blifvit för jernvägarnas fortsättande beviljade, torde enhvar finna huruledes här ingalunda är fråga om att undandraga dessa vigtiga kommunikationsmedels åvägabringande den kraftiga medverkan, som ärendets stora betydenhet kräfver, utan här är endast fråga om att med fasta, säkra och dock varsamma steg fortgå på den redan vid förlidne -Riksdag lyckligt inledda stråt, till framtida ernående af det önskade, gagneliga målet.
Det kan å ena sidan icke nekas, att då R. o. Ad. hittills iakttagit mycken sparsamhet vid beviljande af anslag för jernvägar, skulle det tyckas som om E. o. Ad. ej heller borde bifalla det mindre af de belopp hvarom nu är fråga.
Dervid bör likväl tagas i betraktande, att R. o. Ad. i fråga om vestra banan yttrat den åsigt, att man genom koncentrerande af utgifterna på en eller två banor skulle söka åstadkomma ett resultat, för att såmedelst bereda någon inkomst af de påbörjade banorna.