Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Så väl enligt nu gällande, som den nya föreslagna, RiddarhusOrdningen, äger den, som med Kongl. Maj:ts tillstånd sig mot främmande Öfverhet med Tro- och HuldhetsEd förpligtal, att på Riddarhuset intaga Säte och Stämma, så vida han Egendom eller Embete under de 3:ne sista åren före Riksdagen inom Riket innehaft.
För min del tror jag, att den, som mot främmande
Öfverhet sig med tro- och huldhets-ed förpligtat, icke hör, så länge denna förbindelse räcker, få deltaga i Svenska representationen, ty ganska besynnerliga förhållanden, dem jag anser mig nu icke höra eller behöfva omnämna, skulle genom den medgifna rättigheten kunna uppkomma.
— Jag yrkar derföre, att den Adelsman, som svurit främmande Öfverhet tro- och huldhets-ed, må i så måtto anses vara i samma förhållande, som den Adelsman, hvilken flyttar sitt bo och hemvist utrikes, att han icke är berättigad till säte och stämma på Riddarhuset, förr än han lagligen styrker, att hans förbindelse mot fremmande makt upphört.
Jag tror, att Grefve Posses anmärkning, angående sådana personers, som med Kongl. Maj:ts tillstånd svurit utländsk makt tro- och huldhets-ed, representationsrätt, är för sträng.
Det finnas Svenska Tjenstemän å utländska orter, till 54 Den 9 April f. m. ex. Consuler, hvilka, såsom Handlande och bosatta, varit nödgade att aflägga tro- och liuldhets-ed till Öfverheten å elen ort, der de bo; men deras egenskap af Svenska undersåtare har icke derföre upphört, och en sådan person, som är Svensk Adelsman, bör väl icke för detta förhållande anses sina rättigheter förlustig, när han fortfar att vara Konungens Tjensteman och Skatlskrifven i Sverige.
Jag vill blott tillkännagifva min enskildta öfvertygelse, att Grefve Posse haft rätt; och lian har fullkomligt uttalat min tanka.
Jag anser ingen böra vinna inträde på Svenska Riddarhuset eller i allmänhet inom Vår Representation, som icke är med TrohetsEd förbunden Vår Regering och Vår Statsförfattning.
Hans Excellence Herr Grefve LöwenhjelmCarl
Axel: Hr Printzenskjöld har deremot fullkomligt uttalat min mening.
Såsom exempel får jag nämna, att Hans Excellence Grefve von Essen genom arf agde egendom i Pommern, men Ridderskapet och Adelil fann icke skäl, att derföre utesluta honom från deltagande i Representationen härstädes.
En Svensk
Adelsman kan dessutom genom giftermål erhålla besittningar i andra Länder, och i anledning deraf nödsakas att förbinda sig till lydnad åt främmande Öfverhet.
Genom en sådan Den 9 April f. m. 55 tillfällighet bör han dock icke, enär han här i Riket qvarblifver, beröfvas sina constitutionella rättigheter härstädes, dem han dymedelst icke kan anses hafva förverkat.
Jag har begärt ordet, för att gifva tillkänna det min öfvertygelse instämmer med den Grefve Posse yttrat, och den har ej blifvit rubbad hvarken af den sista Talaren eller af Herr Printzenskjölds yttrande, att det vore för strängt utesluta en person från Representationen, för det han stod i främmande tjenst, eller aflagt tro- och huldhets-ed mot främmande Regering.
Jag tror Representations-rätten ej böra betraktas såsom en ägande rätt för innehafvarens bästa, emedan dess enda ändamål är folkets väl, och ehuru vårt representationssätt ej är sådant, att man kan taga för gifvet, att representanterne äro de män, som i högsta grad ega folkets förtroende, synes det mig dock gifvet, att alla sådana böra uteslutas, hvilka sannolikt ej kunna ega detta förtroende, emedan de stå i uppenbart beroende af en främmande regering.
— Delta är så mycket mindre vådligt, som de vid Riksdagarne tillslädesvarande Ledamöterne af Ridderskapet och Adeln merendels varit flere, och sällan färre, än hvad man anser lagom för en rådslående national-församling.
Hans Excellence Herr Grefve von Platen, Balzar Bogislaus:
Jag bör ge tillkän - 56
Den 9 April f. m. na att min öfvertygelse är densamma, som den, hvilken blifvit yttrad af Herr Lefrén, Grefve Posse och Herr von TroiJ.
Jag tror mig så mycket snarare böra göra det, som jag varit i samma categori med Grefve von Essen, att nemligen hafva ägt Egendom i Pommern.
Jag tror dock ej, att Grefve von Essen någonsin svor trohets-ed.
Hvad mig angår, föranleddes jag då, att taga mitt parti.
De fredstiftande Magterne hade i FredsTractaten stipulerat en viss tid, inom hvilken hvar och en Svensk, som icke ville flytta till Pommern, eller tvertom, var förbunden att sälja sin Egendom.
Jag anser det vara ganska obehörigt, att i Representationen upptaga grannrikens undersåtare, och är öfvértygad att Representationen ej lider, äfvensom Representanten ej eller lider orätt, då han uteslutes ifrån oss, i fall han vill fortfara, att äga förbund med främmande Magter.
Jag är så fullständigt förekommen af Grefve von Platen, att jag endast vili tillägga, att det Stadgande, som hittills i våra RiddarhusOrdningar qvarstått om representations-rätt för den Adelsman, hvilken sig, med Konungens tillstånd, emot främmande Öfverhet med tro- och huldhets-ed förpligtat, blott synes vara en qvarlefva från den tid, då det i Frankrike fanns ett Regemente, hvars Befäl bestod af Svenska Officerare.
Då orsaken nu mera upphört, lärer följden böra göra likaledes.
J)en g April f. m. 57 Friherre Boije:
Jag vill endast i förbigående upplysa anledningen till det stadgande, som säger, att man 3:ne år skall i Riket vara skaltskrifven för att äga inträde på Riddarhuset.
I 1818 års Riddarhusordning stod blott, att man skulle vara i Riket skattskrifves Häraf hände, att en Preussisk undersåte, som vid i8a3 årsRiks^ dag anmälte sig inför RiddarhusUtskottet att få Polett, icke kunde densamma utfå.
Nästa Plenum återkom han med bevis från en UppbördsCommissarie, att han härstädes var skattskrifven, och Poletten kunde honom ej förvägras.
Jag hade då det smickrande förtroende, att vara Ledamot i RiddarhusUtskottet och väckte derför fråga om att bestämma en viss tid, hvarunder man i Riket skulle hafva varit skattskrifven, för att erhålla Polett.
Denna tid bestämdes då till minst 3:ne år, som sedermera äfven af Kongl, Maj:t gillades i den nu gällande RiddarhusOrdningen.
10 gjordes icke någon an-?, märkning, §. i». Herr Cederschjöld:
Denna n §. af förslaget synes mig stå i strid med 7 §:n.
I den sistnämnde är Riksdagsmanna-rätten betagen den Adelsman, ”sorn för nesligt ”brott blifvit inför domstol tilltalad och "genom Utslag förklarad vara med mer än 58 Den 9 April f. m. ”halft bevis besvärad, så att Domaren fungit saken böra lemnäs åt framtiden.”
Uti den ifrågavarande §:n deremot bibehålies Adelsman vid sin Riksdagsmanna-rätt, om lian återkommer ”utan att för afvikningen ”eller orsaken dertill blifva till brott försvunnen ” det vill säga: med fulla skäl derom öfvertygad.
Här borde väl gälla detsamma, som i 7 §:n, eller att Riksdagsmanna-rätten af Adelsman är förlorad, äfven då blott mer än halft bevis mot honom förekommit om begånget brott, ehuru han icke är dertill fullkomligt förvunnen.
Friherre Wrede:
I anledning af Herr Cederschjölds anmärkning utbeder jag mig att få fästa uppmärksamheten derpå, att i den föreslagna redactionen till 11 §:n står endast, att om en ur Riket afviken Adelsman återkommer, utan att för afvikningen eller orsaken dertill blifva till brott förvunnen, så inträder han i alla sina förra rättigheter.
Det är således naturligt, att han då är underkastad Lagen i 7 §. lika väl, som om han aldrig afvikit ur Riket; oell följakteligen måste den gjorde anmärkningen förfalla.
Jag vill endast göra anmärkning vid ett ord i redactionen af denna §., emedan jag tror, alt då de ord, som förut blifvit nyttjade, ej befinnas på något sätt tvetydiga, bör man Den 9 April f. m. 5g i ej skapa och begagna några andra.
I nya redactionen af denna §. nyttjas ordet ajvikningen; i den förra står deremot af vikandet.
Jag tror det vara bäst att bibehålla detta sednare, såsom mera enligt med språkbruket i den betydelse, det bär användes.
12 gjordes icke någon anmärkning. $. i3.
Jag instämmer med RiddarhusUtskottet deruti, att det i och för antekningen af Ridderskapets och Adelns Ledamöter icke är nödigt, alt förstärka RiddarhusDirectionen, äfvensom att LandtMarskalken dervid icke bör hafva rösträtt; men jag tror redactionen i denna sednare del icke vara nog tydlig.
Der står, att RiddarhusDirectionen sammanträder, för att förrätta antekningen, ”under LandtMarskal”kens ordförande, hvarvid han likväl ej ”deltager i öfverläggningarne och besluten, ”på annat sätt, än såsom i Ridderskapets ”och Adelns Plena.” Häraf följer, att om Directionen ansåg Pollett böra lemnäs en person, som dertill sig anmält, men LandtMarskalken vore af en motsatt mening, så kunde han, i öfverensstämmelse med den rätt han i Ståndet äger, vägra proposition till Pollettens utlemnande.
Detta förhållande inotsäges likväl längre ned i §:n, der det heter: ”Skulle emellan de personer, 6o Den 9 April f. nj. "hvilka antekningen sålunda förrätta, olika "meningar uppstå, afgöres frågan efter de "fleste rösterne.
Uppkomma paria vota, "galle den mening, för hvilken den främste Ledamoten i RiddarhusDirectionen sig "förklarar."
Jag önskar, att en sådan ovisshet om rätta meningen malte af RiddarhusUtskottet afbjelpas genom en tydligare redaction.
I motiverne till den föreslagne redactionen af ifrågavarande §. har RiddarhusUtskottet, i den omständighet Grefve Posse nu ifrågasatt, uttryckligen tillkännngifvit sin åsigt, alt LandtMarskalken, vid RiddarhusDirectionens sammanträde i och för antekningen, må äga rätt att vägra proposition om poletts utdelande åt en person, som Riddarhus-Directionen anser dertill berättigad; och denna rättighet har Utskottet i sjelfva redactionen af §:n fullkomligt uttryckt, då der stadgas, att LandtMarskalken vid antekningen deltager i öfverläggningarne och besluten på samma sätt, som i Ridderskapets och Adelns Plena.
Detta stadgande gifver ju klart tillkänna, att då J_iandtMarskalken kan vägra proposition å frågor i Ståndets plena, han också äger denna rättighet vid antekningen till poletters erhållande.
Således anser jag det af Grefve Posse begärdta förtydligande af redactionen i denna del icke vara behöfligt.
Den g April f. ra. 6t Herr von Hartmansdorff:
För mia del anser jag Grefve Posses anmärkning vara ganska rigtig, och trdr, att i §. ej bör stå något mer, än att LandtMarskalken delta* ger i RiddarhusDirectionens öfverläggningar och beslut vid anteckningen, på samma sätt som i Ståndets plena.
Deraf följer tydligt, att om LandtMarskalken anser något af
Directionens beslut vid antekningen vara grund* lagsstridigt, äger LandtMarskalken i detta fall veto, såsom i Ståndets plena.
Skulle LandtMarskalken och RiddarhusDirectionen dervid stanna i olika meningar, bör det tillgå, såsom vid dylika händelser mellan LandtMarskalken och Ståndet, nemligen alt frågan hänskjutes till ConstitutionsUtskot* tet.
Vi hafva vid denna Riksdag sett, huru nödvändigt det är, att saken genast underkastas ConstitutionsUtskottéts afgörande; emedan det dock sluteligen måste komma derhän; och jag vet ej, huruledes man an* norledes skulle förfara.
— För öfrigt får jag vid denna §. fästa uppmärksamheten derpå, att i gamla redactionen står: ”Ej må någon, ”till anteckning anmälas, som sig vid Riksdagen icke personligen infunnit, eller po”lett för honom utgifvas;” men denna mening är utesluten ur nya redactionen; hvar* till jag icke finnér något skäl.
Jag utbeder n ig att få nämna några ord till svar på Grefve Posses och Herr von Hartmansdorffs an - 6a Den 9 April f. m. märkningar.
Grefve Posse liar trott sig i RiddarhusUtskottets förslag till Redaction af ifrågavarande §. finna en contradiction deruti, att på ett ställe stadgas, attLandtMarskalken ej må deltaga i RiddarhusDirectionens öfverläggningar och heslut vid antekningen på annat sätt, än såsom i Ridderskapets och Adelns plena; hvaremot i slutet föreskrifves, att, vid paria vota om olika meningar, den mening skall gälla, för hvilken den främste Ledamoten i RiddarhusDirectionen sig förklarar.
Jag kan ej fatta, att någon motsägelse eller tvetydighet häruti finnes.
Votering eller omröstning af RiddarhusDireclionens Ledamöter vid antekningen kan naturligtvis ej äga rum utan Proposition af LandtMarskalken; oeh om LandtMarskalken finner
Directionen vilja utlemna pollett till en person, som han anser icke höra få den, så vägrar han att framställa proposition derom.
Men i fall LandtMarskalken framställer en sådan proposition och RiddarhusDirectionens Ledamöter äro af olika meningar, så att paria vota uppkomma, måste väl något vara stadgadt om hvilkendera meningen hör blifva den gällande; och det är för denna händelse Utskottet föreslagit, alt främste Ledamoten i Directionen må äga afgörande röst, såsom vanligt i alla Collegiala beslut.
Hvad åter angår de af Herr von Hartmansdorff saknade ord i denna §., så igenfinnas de på ett annat ställe i förslaget.
Den 9 April f. m. 63 Friherre Boije:
Jag vill endast upplysa, att hvad RiddarhusUtskottet i denna §. föreslagit i afseende på den främste
Ledamotens vid antekningen afgörande röst vid paria vota, är alldeles enligt med hvad i detta fall iakttages vid alla RiddarhusDirectionens Beslut, enligt den Instruction Ridderskapet och Adeln utfärdat; och då inga andre än RiddarhusDirectionens Ledamöter besluta vid antekningen, så hafva de uti ifrågavarande omständigheter, att endast ställa sig föreskriften i denna Instruction till efterrättelse.
14 gjordes icke någon anmärkning. §• i*.
Här stadgas,' att ”om Fullmägtig under påstående Riksdag ”blifver Hufvudman för egen ätt, är han ”berättigad att intaga säte för densamma.”
Man måste väl här tillägga: såvida detta säte är ledigt; ty det kan ju hända, attén annan Ättemän redan intagit det; och meningen måtte väl ej vara att denne skulle utträngas af den nya Hufvudmannen.—
Äfven är här en annan omständighet att anmärka.
Den föreslagne redactionen innehåller: ”Har Hufvudman fullmagt utgifvit, ”vare han för den Riksdagen skiljd från ut”öfningen af Riksdagsmannarätt, utom i de ”fall, då Fullmägtig aflidit, sin rätt för - * 64 Den 9 April f. fri. ”lorat, utrikes rest, ellet sill polett till ”RiddarhusUtskottet återlemnat.”
Det är, i min tanke, nödigt, att härvid tillägges det fall, då Fullmägtig sjelf blifvit
Hufvudman för egen ätt och dess säte intagit.
En händelse vid denna Riksdag visar behofvet af ett sådant tillägg.
En person, Friherre De la Grange hade, Sorn jag vill minnas, utgifvit fullmagt till en, som under Riksdagens lopp sjelf blef Hufvudman, och intog sin egert ätts säte.
Men Friherre De la Grange, sorn sedatt ankom hit, kunde icke erhålla polett för sin egen ätt.
Jag föreslår derföre den förändring i redactionen af ifrågavarande i5 §., att efter orden: — ut öfningen af Riksdagsmannarätt, — införes : — utom i de fall dä Fullmägtig blifvit Hufvudman för egen ätt och dess säte intagit , eller sin Riksdagsmannarätt förlorat, eller utrikes rest, eller sin polett till RiddarhusUtskottet återlemnat, eller ock af idit.
Jag vill visserligen ej bestrida hvad Herr Cederschjöld nrt anfört; dock skulle jag tro bästa redactionen af ifrågavarande §. vara den, att den, som en gång på grund af fullmagt, intagit säte och stämma på Riddarhuset, må äga rätt att dermed fortfara, ehvad den person, som fullmagten utgifvit, dödt eller på annat sätt frånträdt sin Hufvudmannarätt.
Det förefaller mig nemligen oformligt, att
Fullmägtig skulle Den 9 April f. m. 65 skulle kunna utan eget förvållande förlora den representationsrätt lian en gång enligt fullmagt erhållit.
Dessutom skulle häraf flere olägenheter i Utskotten uppkomma i anseende till omflyttningar af Ledamöter, i synnerhet derigenom, att en Ledamot, som Electorerna ansett skicklig dertill, men icke passande till Ordförande, kunde komma att intaga den af Electorerne utsedde Ordförandens plats.
Detta skulle inträffa, så ofta Ordföranden blef Hufvudman och intog säte för en yngre ätt, än en annan af Utskottets Ledamöter, eller en Ledamot blef Hufvudman för en äldre ätt, än den Ordföranden representerar.
I begge fallen skulle Ordföranden från denna plats utträngas af den Ledamot, som sitter för en ätt, hvilken är äldre eller af högre värdighet, än Ordförandens.
Jag kan ej eller finna någon större obillighet deruti, att, om den, som utgifvit fullmagten, dör under påstående Riksdag, den nya Hufvudmannen af den förres Fullmägtig uteslutes från hufvudmannarättens begagnande vid den Riksdagen, än om nuraern är representerad af en yngre Ättemän, i hvilken händelse denne icke kan af den nya Hufvudmannen utträngas.
I anledning af Herr Cederschjölds anmärkning får jag förklara, att jag anser det af honom föreslag20 H. 5 66 Den 9 April f. m. na tillägg vara alldeles öfverflödigt, emedan en Fullmägtig, som blifvit Hufvudman, ej kan såsom sådan få ny pollett, förrän han återställt den förra; och man har således sagt allt hvad som behöfves, då man stadgat, att Hufvudman, som utgifvit fullmagt, får åter inträda i sin Riksdagsmannarätt, om hans Fullmägtig återlemnat poletten.
Jag finnér, att det visserligen skulle vara beqvämt, som Herr von Troil föreslagit, men jag tviflar, att det står tillsammans med Grundlagarnes mening, att den äldsta ättens Representant skall äga rätt till Ordförandeskap i Utskotten.
Jag instämmer med Herr von Troil deri, att en person, hvilken blifvit invald såsom tjenlig Ledamot i ett Utskott, men ändock vore oskicklig till Ordförande, icke bör blifva det sednare blott derföre, att den ätt lian representerar, tillfälligtvis blifver den äldsta inom Utskottet.
Man vet, att fortgången af Utskottens göromål till stor del beror på Ordförandernes nit och drift; men mången, sora har goda egenskaper att vara en duglig UtskottsLedamot, saknar likväl förmåga att skickligt leda Utskottets öfverläggningar.
En Ledamot i sådan belägenhet skulle derigenom se sig tvungen antingen att aldeles gå ur Utskottet, förattund - Den 9 April f. m. 67 vilea ett Ordförandeskap, som lian ej ansåge sig vara vuxen; eller ock att genom Ordförandeskapets öfvertagande äfventyra både sitt eget anseende och Utskottets bästa.
Jag skulle derföre önska, att RiddarhusUtskottet föreslog något stadgande till förekommande af dylika olägenheter.
Deremot kan jag ej gilla Herr von Troiis mening, attén person, hvilken på grund af fullmagt inträdt såsom Representant, skulle äga rätt att dermed fortfara äfven sedaii den Hufvudman ,• sorn utgifvit full magien ,• under påstående Riksdag aflidit.
Sådant vore stridande mot den all marina rättsgrunden, att ingen fiillmägtig kail hafva bättre rätt, än Htifvudmannen; och då denne är död, måste med detsamma den rättighet lian endast för lifstiden innehaft och på annan person öfveflåtity jemväl upphöra.
I anledning af hvad Herr Ribbing anfört om den strid, som skulle uppstå mot Riksdagsordningen; torde jag få uppläsa den §. i Riksdagsordningen, som talar härom.
I alla Riksens Ständers Utskott före den bland Ridderskapets och Adelns närvarande Fullmägtige ordet, som, enligt RiddarhusOrdningen, dertill berättigad är.
Denna §. säger således ingen ting annat, än att RiddarhusOrdningen skall bestämma, hvil 5* - 68 Den 9 April f. ra. ken Ledamot af Riddeiskåpet och Adeln skall vara Utskottets Ordförande, och iemnar full rättighet åt Ridderskapet och Adelil att derom förordna.
I anledning af Herr von Hartmansdorffs yttrande, får jag blott anföra, att jag icke tror någon obestridlig rättsgrund kunna uppletas för rättigheten att representera en ätt; hvarföre det äfven synes mig, att mesta afseendet bör göras på hvad som länder till befrämjande af ordning och sammanhang vid öfverläggningarne, och att den, åt hvilken RiddarhusOrdningen gifver rättigheten, har en tillräcklig rättsgrund för densamma.
Herr af Ekenstam:
I afseende på den anmärkning, som blifvit gjord vid första punkten af sednare Momentet i den förevarande §., eller att den, som äger fullmagt af en person, hvilken under påstående Riksdag aflidit, icke destomindre borde få bibehålla sin rätt, att på samma full— magt qvarsitta, torde jag blott få erindra, att en sådan princip icke lärer kunna gillas, enär den allmänna princip måste vara gällande, att endast lefvande personer kunna representeras.
Hvad åter beträffar frågan, huruvida någon genom uppfattning till högre väldighet kan blifva Ordförande i Utskott, torde det vara tids nog att öfverlägga derom, då den §. förekommer, som bestämmer, huru Utskott skola organiseras.
Den 9 April f. m. §• 16.
I denna §. liar Utskottet uteslutit det stadgande, som finnes intaget i 14 §• gamla RiddaihusOrdningen, att den, sorn företett falskt åldersbetyg, skall hafva förlorat för den då påstående Riksdagen all rätt till säte och stämma bland Ridderskapet och Adeln.
Jag gjorde icke denna anmärkning vid 14 §•» emedan jag trodde, att stadgandet blifvit införd t i den 16 men då delta icke skett, får jag förklara min mening vara, att stadgandet bör qvarstå, så vida icke Utskottet infört det i någon annan lämplig §.
I afseende på Herr von HartmansdorfFs anmärkning mot uteslutandet af den i 14 §. gamla Redactionen stadgade påföljd för begagnande af falskt ålders-betyg, får jag såsom orsak dertill upplysa, att Utskottet ansett en så beskaffad behörigen ådagalagd brottslighet böra hänföras till de nesliga brott, hvarföre Adelsman, jemlikt 7 §., bör vara från rättighet till säte och stämma på Riddarhuset utesluten.
Jag har ingen ting emot den rättsgrund Grefve Mörner åberopat för det uteslutne Momentet i 16 §.
Men jag önskar då, att RiddarhusFiscalen någorstädes finge sig föreskrifvet, att derföre genast anställa åtal, emedan det 70 Den g April f. m. annars Isunde hända, att straffbestämmelsen blelVe utan påföljd, enär tillämpningen lsunde vidtaga först efter det Riksdagen vore slutad.
Jag vill blott fästa Herr von Hartmansdorffs uppmärksamhet derpå, att ett sådant stadgancle, sorn han önskat, redan finnes i 16 §., der det heter:
"Före”ter sig anledning, att inlemnadt betj'g är ”oriktigt, blifve inlemnaren genast tilltalad ”i laga ordning, och erhålle ej inträdes”polett, innan lian sig inför Domstol rättfärdigat. 7 §• '?
Vid 17 §. täger jag mig friheten fästa uppmärksamheten på en omständighet, sora jag tror Utskottet förbisett.
Der slår nemligen, att om tvenne eller flere fuljmagter fqr en och samma ätt vid samma anteckning uppvisas, varde alla ogillade, men om sådane fullmagter anmälas vid olika anteckningar, skall den gälla , som först blifvit uppvisad.
För mig synes det, som den, hvilken utgifvit flere fullmagter, bör i begge fallen vara förlustig rättigheten att få sin ätt represepterad, och att den först uppvisade fullmagten ej bör vara mera gällande, än deri sednare.
I anledning af hvad Hans Excellence Herr Grefve Dela Gardie anfört, tager jag mig friheten anmärka, att Den 9 April f. m. 7* om ett stadgande i enlighet med Herr Grefvens framställning antages, skulle ebet gälla tredje mans rätt, eller den som icke felat.
När en fullmagt vid anteckningen blifvit gillad, och fullmägtigen legitimerad såsom medlem af Ståndet, tror jag icke, att i något fall ett felsteg, som af hufvudman begås, efter det fullmagten utgafs, bör kunna verka på fullmägtigens rätt till säte och stämma.
Jag hemställer, om icke mångtaliga missbruk pch oredor i annat fall skulle kunna uppstå.
Det torde vara nog att citera, det en hufvudman, sorn befullmägtigat en person att efter samvete på bästa sätt Utöfva dess Riksdagsmannarätt, men sedermera icke fann sig nöjd tued fullmägtigens åtgärder, blott behöfde utgifva en ny full— magt, för att afsätta fullmägtigen.
Jag kail ej inse någon grund, stödd på rättvisa, för ett stadgande, som kunde föranleda till ett sådant resultat; och jag får derföre afstyrka förslaget, Hans JSxcelleuce Herr Grefve Dela Gardie:
Jag vill endast upplysa, att jag blifvit mycket missförstådd, örn man trott min mening vara, att fullmägtigen för en hufvudman, som utfärdat flere fullmagter, skulle vara förlustig sin Riksdagsmannarätt.
Detta har jag visserligen icke åsyftat.
Jag har endast trott, att utgifvaren af flere fullmagter bör för sin ätt förlora rättigheten alt representeras; men delta 73 Den 9 April f. m. hindrar icke fullmägtigen, utan hvars vettskap felsteget blifvit begånget, att intaga säte och stämma för annan ätt.
Om den åsigt vore riktig, att vi här endast representera ätter, skulle jag instämma i Grefve DelaGardies framställning; men då så väl Fullmägtig, som Hufvudman eller Ättemän utgör en del af Svenska folkets representanter, finner jag det vara förnärmande tredje mans rätt, om ny fullmakts utfärdande skulle utesluta den legitimerade Fullmägtigen från säte och stämma, intill dess han kunnat skaffa sig fullmagt af någon annan. §• 18.