Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag får derföre anhålla, att, då Herr Grefven och LandtMarskalken fram - 9 Den i April f. m. ställer proposition om remiss af frågan till Lagutskottet, dervid måtte åtfölja ett af mig i hast uppsatt förslag till en Lag §. så lydande:
Vid medgifvit tillträde för Åhörare till lliksStåndens öfverläggningaråligger den eller deni j hvilka en sådan rättighet vilja begagna j att ställa sig till efterrätt telse de ordningsreglor och föreskrifter för åhör arnes iakttagelser , som hvarje Riksstånd funer nödigt_, att^ i hvarje serskilt fallj stadga och offentliggöra.
Jag tror att en speciellare
Lag i detta afseende är alldeles öfverflödig och olämplig.
Hvad åter de Reglementariska föreskrifterne i öfrigt beträffar, skulle jag tro det redan vara af Ridderskapet och Adeln afgjordt, att de skola inflyta, icke i Riddar liusOrdningen, utan i OrdningsStadgan.
Herr Cederschjöld_, Pehr Gustaf: En värd Ledamot har ment det höra fordras Fem Ledamöters af Ridderskapet och Adeln förenade önskan för att medföra Ahörarnes aflägsnande från Ståndets öfverläggningar; äfven som att votering ej eller borde äga rum, utan att den begärdes af ett lika an tal Ledamöter.
Detta sednare skulle, i min tanka, vara ganska vådligt.
Jag har sjelf öfverleft den dag, då en af LandtMarskalien framställd Proposition i ett ämne, hvaröfver icke många tycktes vilja yttra sig, 3o Den i April f. m. besvarades med nästan enhälligt
Ja, men en nu mera afliden Ledamot begärde votering, samt motstod alla persvasioner att derifrån afstå; och hans mening vann vid voteringen.
Det är derföre högst angelägit, att en enda Ledamots begäran om votering, icke må kunna vägras.
Hvad åter det angår, att Allmänheten skulle hafva större garanti mot missbruk, om till Ahörarnes utvisande fordrades flere Ledamöters yrkande derom, än om blott en Ledamots begäran vore tillräcklig dertill; så tror jag förhållandet vara tvertom, Till äfventvrs «/ skulle snarare Fem Ledamöter, än en enda, vilja yrka Åhörarnes aflägsnande; emedan clet allmänna missnöjet för en sådan åtgärd i sednare fallet helt och hållit drabbade en person, men i förra händelsen delades mellan Fem, så att livar och en fick blott en femtedel deraf.
Utskottets Förslag om sättet för Inträdesbiljetternes utdelning kan jag ej gilla; ty ändamålet med publiciteten vinnes ej på det sätt, alt hvarje Ledamot i sin ordning får utdela inträdeskort.
Allmänheten visste då ej huru och af hvem inträdesrättigheten skulle erhållas.
Åhörarne blefvo inbjudne
Gäster; men någon verklig publicitet existerade ej.
Skall sådan finnas, sä måste hvar och en insläppas i den ordning han anmält sig.
Det rättaste torde derföre vara att stadga, det biljetterne utdelas en timma före Plenum till dem, som först infinna sig.
Det är olämp - I Den i April f. m. 3i ligt, att bland dem som anmäla sig göra urval efter klädsel och andra förhållanden.
Det vore till och med icke ondt uti att inträde lemnades åt personer af de lägre Classerne, hvarigenom äfven hos dem känsla kunde väckas för constitutionela förhållanden.
Jag förenar mig derföre med dem, som yrkat återremiss af Utskottets memorial, och anhåller, att Utskottet måtte taga i öfvervägande dessa mina anmärkninger. —- Blott en sak vill jag annu dervid tillägga i afseende på utrymmet härstädes.
Här är förut yttrad den förmodan, att om de Ledamöter, hvilka nu hafva sine platser på Läktaren, skulle få dem pä nedre Bänkarne, skulle det blifva allt för trångt för Ståndets Ledamöter; och jag anser i allt fall Läktaren för liten för Åhofarne, Jag föreslår derföre, att Galerier måtte byggas på båda långsidorna af salen, på bandet tvärs öfver de runda fönstren, men så smala, att de innehöllo blott två Bänkrader, på det de icke skulle undanskymma de architectoniska prydnaderne, eller minska dagsljuset i rummet.
Om derjemte ofvanför den nu varande Läktaren anbringades en communicationsgång, något högre än Gallerien; så skulle Åhörarne, ifrån en enda uppgång, kunna inkomma på båda Gallerien.
Jag anmälte mig att få ordet, då Herr Yon Hartmansdorff begärde 32 Den i April f. ra. uppläsning af RiddarhusUtskottets Memorial, endast för att erindra, att detta Memorial redan blifvit 2:ne gångor förut uppläst, och att således en ytterligare uppläsning deraf nu är öfverflödig.
Och då vi genom en fortsatt öfverläggning i detta ämne ej torde få höra någonting annat, än som redan under föregångne discussioner blifvit anfördt, anhåller jag, att Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken nu täcktes framställa Proposition om de 3:ne frågorne: 1:0} Remiss till Lagutskottet i afseende på Straffbestämmelserne; 2:0) de reglementariska föreskrifternes införande i OrdningsStadgan; och 3:o} återremiss af Memorialet till RiddarhusUlskottet i anledning af dervid gjorde anmärkningar.
Grefve Mörner, Carl: Åtskillige Ledamöter hafva här satt i fråga, om föreskrifterne i afseende på publicitets införande vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar skola inflyta i RiddarhusQrdningen, eller blott i OrdningsStadgan.
Jag tror det böra först afgöras, om blott principen skall i RiddarhusOrdningen uttryckas, då sedan detta blifvit bestämdt, man torde komma i tillfälle att discutera och besluta om de reglementariska föreskrifterne. —- Jag har visserligen ej någon förkärlek för det förslag RiddarhusUtskottet afgifvit, utan har med Den i April f. m. 33 nied nöje hört de anmärkningar, som deremot blifvit gjorde, Hvad som likväl hufvudsakligen blifvit klandradt, är Utskottets förslag, att Åhörarne skulle i RiddarhusSalen icke få hafva på sig hattarnej och det är i synnerhet Herr Lefre'n, som fästat sig dervid.
Men huru anmärkningsvärd denna föreskrift än må anses, torde åtminstone den värde talaren icke tillägga Utskottet såsom fel, alt man ansett Åhörarne höra visa Ståndet tillbörlig aktning.
Afseende på deras hälsas bevarande har verkligen ej kommit i beräkning hos Utskottet; men Utskottet har trott sig höra följa det bruk, som i andre Constitutionella Länder i detta fall är antagit.— Jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes skilja frågorne så, att först afgöres, om blott principen skall införas i RiddarhusOrdningen, på det man derefter må öfverlägga om de reglementariska föreskrifter, som höra till OrdningsStadgan. — Äfven jag anser öfverflödigt, att Memorialet å nyo uppläses i desse delar; men slutet af Memorialet, rörande uppgången till Läktaren, är ej uppläst, och jag anhåller derföre, att detta måtte ske, för den händelse att någon skulle vilja dervid anmärka något, som fordrade rättelse af Utskottet.
Under den discussion, som föregick Ridderskapets och 19 H. 3 34 Dan i April f. ra.
Adelns beslut om offentlighets införande vid dess öfverläggningar var jag den, som, i anseende till sakens förändrade skick, mot hvad ägde rum, då RiddarhusUtskottet afgaf sitt Memorial derom, först föreslog en remiss till Lagutskottet för att derifrån få ett förslag till Straffbestämmelser för öfverträdelser af Åhörarne.
Denna min åsigt understöddes då af flere värde Talare, och har blifvit det nu af än flere.
Enda svårigheten härvid är, att bestämma, i hvad form en sådan remiss må kunna till väga— hringas.
Jag skulle tro det endast kunna ske under form af en enskild motion; och jag har också varit betänkt att framställa en sådan, men är nu förekommen af Grefve Horn.
Dock får jag, såsom anmärkningar och tillägg till Grefve Horns LagFörslag, till Lagutskottet hemställa: att de Åhörare, som bivista RiksStåndens Plena, måtte åläggas att dervid ställa sig till efterrättelse de föreskrifter, som hvarje Stånd för sig i detta afseende stadgat; att straff måtte bestämmas för sådane förbrytelser, hvilka begås af främmande Åhörare vid RiksStåndens Plena, och hvilka förbrytelser icke kunna hänföras till de i no och i n:te §§.
Riksdagsordningen omnämde; samt att Forum måtte bestämmas för upptagande af de åklagelser, som, till följd af inträffade öfverträdelser af främmande Åhörare, kunna komma att mot dem anställas.
Den i April f. m. 35 Hvad åter angår de anmärkningar, som här blifvit gjorde emot de af Utskottet föreslagne reglementariska föreskrifter i och för publicitets införande} så äro de i allmänhet af mindre betydlighet, och jag skulle till och med såsom Utskotts Ledamot kunna gå in på de fleste, såsom till exempel den anmärkning, att det borde fordras
Fem, i stället för Tre, Ledamöters förenade yrkande för att medföra Åhörarnes aflägsnande och förvandla ett Öppet Plenum lill ett slutet.
Jag anser visserligen Tre
Ledamöters begäran i detta fall vara tillräckligt; men jag är ej eller emot att antalet ökas till Fern, såsom i Franska Deputerade Kammaren.
— Här har mycket blifvit taladt om, huruvida Utskottet gjort rätt eller orätt, då det föreslagit, att främmande Åhörare borde vid Ridderskapets och Adelns Plena vara obetäckte.
Utskottet trodde, att då de, som visa sig för Ståndet, det vill säga desom tala, dervid alltid hafva af sig hattarne, kunde det ej vara för mycket, om äfven de främmande Åhörarne iakttogo detsamma af aktning för Ståndet.
För öfrigt får jag upplysningsvis nämna, att Utskottets förslag i detta afseende är ordagrant öfversatt från ett dylikt stadgande för dem, som, i egenskap af främmande Åhörare, bivista Franska Deputerade Kammarens Sessioner.
Huru i BondeStåndet härmed tillgår, bekänner jag mig 3* 36
Den i April f. m. ännu vara okunnig om.
— Hvad åter angår Herr Cederschjölds förslag om Inträdes-Biljetternes utdelning, så tror jag, att om serskild strafflag för öfverträdelser af Åhörarne varder utaf Lagutskottet uppgjord och af Ståndet antagen, blifver det ej nödigt, att i afseende på utdelning af Biljetterne iakttaga samma sätt, sorn Utskottet nu föreslagit.
Dock kan jag ej dela den värde Ledamotens tanka, att det är likgiltigt, hvilket slags Åhörare Ridderskapet och Adeln får vid sine plena, och att det till och med skulle vara en fördel, att få dem af lägsta Folkclassen.
De skulle ej förslå något af discussionerne; och för Ridderskapet och Adeln kunde det ej vara något nöje att hafva till Åhörare personer, som äro så underlägsna i bildning.
— Äfven afstyrker jag Herr Cederschjölds förslag om Galeriers inrättande i Riddarhussalen ; det skulle allt för mycket vanpryda rummet.
Men det gifves ett annat sätt att bereda större utrymme härstädes, det nemligen, att framdeles inrätta Bänkarne i halfcirkel.
Att de reglementariska föreskrifterne om publiciteten må inflyta i OrdningsSfadgan, tillstyrker också jag, äfven som att i RiddarhusOrdningen endast må införas principen, att främmande Åhörare äga bivista Ståndets plena.
Jag sätter för mycket värde på offentlig - Den i April f. m. 37 heten vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, för att kunna bifalla att dess utöfning skall hero af två eller tre Ledamöters godtycke, så att de efter behag vid serskildta tillfällen kunna tillintetgöra den, genom rättighet att fordra och erhålla Åhörarnes aflägsnande.
Desse Ledamöter kunde sammansätta sig att oupphörligen utvisa Åhörarne, och skulle sålunda kunna hindra all publicitet hela Riksdagen igenom, Åtminstone är det nödvändigt att, såsom Grefve Frölich föreslagit, om en sådan rättighet skall tillerkännas så få Ledamöter, den eller de, hvilka yrka Åhörarnes aflägsnande måste alltid uppgifva skäl dertill.
Hvad åter angår förslaget, att Åhörarnes utvisande skulle få bero på LandtMarskalken ensam, får jag påminna, att man ej alltid kan påräkna att denne Ordförande tillsättes efter förtjenst och i enlighet med allmänna opinionen.
Yårt Constitutionella Land är det enda, der Lagstiftande Magten ej deltager i sine Ordförandes tillsättande.
Detta är så mycket märkvärdigare, som Rikets Ständer år 1809 hade nästan fria händer, att upprätta hvad Constitution de behagade, och hade för sig i detta fall varnande exempel från 1789 och 1800 års Riksdagar, Jag vill blott citera ett från sistnämnde Riksdag, det nemligen, att Talemannen i BorgareStåndet vägrade göra Proposition till votering i en fråga, som han förut framställt till discussion, emedan 38 Den i April f. m. lian af denna fick anledning befara, att bans egen eller Regeringens mening vid voteringen icke skulle vinna.
Ej blott i de Constitutionella Länder, der Folket sjelf gifvit sig constitution, utan äfven der, hvaräst Constitutionen blifvit Folket skänkt af Regenten, är det Representanterne medgifvit, att deltaga i utnämningen af deras Ordförande.
Blott hos oss är ett motsatt förhållande; och jag kan derföre ej gå in på att lemna LandtMarskalken rättighet, att ensam eller på en Ledamots begäran aflägsna Åhörarne från Ståndets Plena. — I afseende på utdelningen af InträdesBiljetterne är jag nära ense med Herr Cederschjöld; dock med någon modification. —«
Utrymmet inom RiddarhusSalen skulle jag tro blifva tillräckligt utan nya Läktare, om blott Bänkarne, som nu gå tvärt öfver Salen, i stället anbragtes på ömse sidor nära i form af Amphitheater, Man skulle då äfven bättre både höra och höras.
Herr Lefren: Herr Cederschjöld har redan presterat den bevisning, som jag ansåg öfverflödig för ett axiom, emedan axiomer ej behöfva bevisning.
— I afseende åter på biljet-utdelningen skulle jag vilja erindra, att TidningsRedacteurer böra företrädesvis berättigas att alltid erhålla Inträdesbiljetter, — För öfrigt får jag föreslå, att följande 3;ne stadganden i afseende på publicitets införande vid Ridderskapets och Den i April f. m. Adelns Plena må i RiddarhusOrdningens 18 §. inflyta: 1:0) Offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar skall äga rum vid alla tillfällen, då icke LandtMarskalk, eller 3:ne af Ståndets Ledamöter förklara, att Plenum skall hållas slutet. 2:0) Åhörare af Ridderskapets och Adelns öfverläggningar ställe sig till efterrättelse de föreskrifter, som Ridderskapet och Adeln i dess OrdningsStadga härom förordnar.
3:o) Förbrytelser af Åhörare beifras och bestraffas efter den lag Konung och Ständer stifta.
Grefve Frölick:
Jag anhåller, att Ridderskapet och Adeln ej må tröttna vid mitt försök att ytterligare bevisa skillnaden mellan Fem och Tre Ledamöters rättighet, att utvisa främmande Åhörare från Ståndets Plena; men jag måste än vidare utveckla detta, helst Herr Lefren gifvit Herr Cederschjölds vederläggning mot mig kraften af ett axiom.
Såsom jag fattat Herr Cederschjölds yttrande, var meningen deraf den, att äfventyret för opinionens misshag skulle lättare fördelas på Fem än på Tre Ledamöter, som förenade sig om Åhörarnes aflägsnande.
Jag har mindre haft för afsigt att undersöka äfventyret för en sådan åtgärd; jag har blott velat förekomma Ahörarnes utvisning på grund af så få Leda - 4o Den i April f. ra. möters yrkande, ehvad äfventyret för Publikens misshag må kunna blifva.
Herrar Cederschjöld och Lefren hafva således sett saken från helt annan synpunkt, än jag.
Ännu förblifver jag i den tro, att det är lättare att få 2 eller 3 än 5 Ledamöter att förena sig om Åhörarnes aflägsnande; och just i. svårigheten att få så inånga ense derom, ligger garantien mot rättighetens missbruk.
För öfrigt skulle de, en för alla och alla för en, ehvad de voro 3 eller 5, dela misshaget af Allmänheten, om de utan skäl begärt, att Åhörarne måtte afträda.
Jag torde ej vidare behöfva tala om rättigheten att begära votering, som ej hör till denna sak.
Dock får jag dervid erinra, att det exempel Herr Cederschjöld anfört, bevisar ingenting, emedan, då Lagen bestämmer att votering skall ske, om blott en Ledamot sådant yrkar, det är alldeles öfverflödigt att någon mer instämmer i hans anhållan om votering, och sålunda kan ej dervid utrönas, om flere önska att den må äga rum.
— I afseende på formen för behandlingen af förevarande ärende, är jag ense med Herr Hjerta deri, att Memorialet med alla dervid nu gjorde anmärkningar rörande det reglementariska af saken må återremitteras till RiddarhusUtskottet, och att
Lagutskottet må genom remiss anmodas inkomma med Förslag till straffbestämmelser för Åhörarnes öfverträdelser, Den i April f. m.
Jag begärde icke att Memorialet skulle läsas om, utan till slut; ty uppläsningen lärer icke hafva varit fulländad, såsom Ordföranden i RiddarhusUtskottet sjelf anmärkt.
Men ett misstag är äfven af mig begånget derigenom, att jag förblandade Herr Falkmans vidlyftigare yttrande, med Utskottets, emedan båda delarne upplästes, då målet förra gången förevar.
Jag utbeder mig nu att i saken, och formen, få yttra hvad jag ämnat anföra.
I den första frågan, huruvida en ledamot skulle vara berättigad att utesluta åhörarne, får jag instämma med Friherre Boije.
Vi kunna erinra oss hvad som bandt vid denna Riksdag; jag vill ej ingå uti möjligheternes vida verld, utan endast bålla mig till verkligbeter
Under denna Riksdag hafva vi haft exempel på, att
Ledamöter blifvit af våra egna medlemmar hindrade, att fortsätta sina tal.
Det skulle kunna hända, att en Ledamot, som uppträdde, på förhand visste, att ett sådant bemötande skulle honom vederfaras.
Han torde hafva mod att det oaktadt yttra sig inför Ståndet allena, att tillrättavisa dem, som afbröto honom, och försvara sin yttrande rätt, fastän ämnet misshagade.
Men både för Ståndets och sin egen beder skuld, torde han sky ett sådant uppträde i främmande vittnens närvaro.
Om en sådan talare möjligen hade sanningens språk att föra, skulle det på sådant sätt få förqväfvas, 4a Den i April f. m. inom detta, till hennes framförande, fridlyste rum?
Borde ej talaren hälldre vara berättigad, att ensam på förhand begära åhörarnes utelutande?
Här har blifvit satt i fråga, att flere ledamöter borde förena sig med honom, antingen 3 eller 5, och man har trott, att uti flertalet skulle ligga större borgen mot missbruk af uteslutningsrätten.
För min del tror jag det ej vara af särdeles vigt, om en eller några fordras till dess utöfvande, ty om man på alfvar befarar, att några personer skulle vilja sammansätta sig och tillintetgöra offentligheten för en hel Riksdag, så förslår antalet 5 lika litet sora 3 till någon motverkan.
Ridderskapet och Adeln torde påminna sig, att de, som röstade emot offentligheten, vid voteringen derom, voro, om jag ej felar, i55 personer.
Desse utgöra ett mer än 3o gånger större antal än 5.
Om de bytte om, och blott hvar 3o:de gång begärde åhörarnes uteslutande, så blefve det ej för livar och en särdeles tungt, att bära den femtedel af allmänna oviljan, som hvar 3o:de gång kunde träffa honom.
I fråga om LandtMarskalkens rätt att allena aflägsna åhörarne, eller nödvändigheten att han skulle bifalla en ledamots framställning derom, så, och enär en Ordförandes förnämsta egenskap är oväld, torde man hafva orätt att inleda honom i någon förrättning, hvarigenom denna oväldighet sattes på obehagliga prof.
LandtMarskalken skulle, för - Den i April f. m. 43 modligen för att ej synas partisk, antingen alltid, eller aldrig, bevilja uteslutandet.
I förra händelsen vore hans deltagande utan ändamål; i den sednare åter en inskränkning i Ståndets frihet.
Att han, på egen hand, och utan att någon det hegärde, skulle kunna aflägsna åhörarne, vore åter att tillägga honom ett eget omdöme angående det sorn framställdes; hvilket vore stridande emot hans oväld, och röstlöshet.
Det kunde hända, icke allenast hvad grundlagen föresett, att LandtMarskalken vore af annan tanka än hela Ståndet, utan äfven att han vore partisk eller vederpart mot en talare aliena.
Om denne afbröts af både egna ledamöters och läktarens sorl, om han följagteligen begärde åhörarnes uteslutande, men LandlMarskalken förklarade, att han ej kunnat urskilja om Läktaren deltagit eller icke, utan lät åhörarne qvarsitta, hvilken talare skulle äga mod och ihärdighet, att längre kämpa med alla dessa vederparter?
Han kunde icke ens vända sig till en billigare efterverld, ty hans röst finge ej höras för ögonblicket, och således icke öfvergå till en annan tid.
— Man har satt i fråga, att förändra läktaren, så, att den skulle utsträckas på båda sidor.
Först torde man dock böra eftersinna, och äfven låta erfarenheten visa, om icke åhörarne få rum på den läktare, som redan finnes.
Yi böra ihågkomma, att i England öfverläggningarne 44 Den i April f. m. li&llas på eftermiddagarne och om nätterne.
Det är på den tid, då allmänna och enskilla förrättningar äro slutade.
Hos oss hållas de deremot på förmiddagarne, och till en del på eftermiddagarne.
Hvilka hafva då tid att afhöra oss.
Embetsmännen äro på sina embetsrum, Köpmännen på sina contoir eller beursen, Ollicerarne på vakt eller exercice.
Inga andra skulle då troligen hitkomma än de, som ej hafva någon syssla att förrätta eller någon post att expediera.
Det är följagteligen troligt, att ej särdeles många åhörare skulle infinna sig, utom då personligbeter eller partisaker förekomma, eller sådane som äro på modet för dagen, eller med ett ord såkallade intressanta saker.
— Det skulle ofelbart gå med åhörarnes talrikhet deruppe, såsom med ledamöternas bär nere.
Vid vanliga tillfällen, såsom i dag, eller till och med då Bevillningsförordningen förevar, äro bänkarne tämmeligen glest besatta; men vid de såkallade intressanta sakerna fullt upptagna.
I förra händelsen skulle den nuvarande Läktaren troligen icke blifva full, och vid de sednare skulle ett tredubbel!; utrymme icke förslå.
Om vi likväl på förband utvidgade Läktaren, i förväntan på många åhörare, och de i allmänhet blifva få; så vore det något barmligt.
I afseende på utdelningen af bil 1 jetter tror jag, att, om man skulle lemna dem åt den förstkommande, skulle det vid intressanta
Den i April f. ra. 45 saker blifva trängsel, såsom då man täflar om biljetter till ett annat nöje.
Det skulle då behöfvas vakt, för att skydda Fiscalen, eller den tjensteman, som besörjde utdelningen.
Det kunde hända, att den lägre folkhopen först sloges om våra biljetter, och sedan sålde dem, såsom det ofta sker vid de tillfällen, då inträdeskort utdelas.
Jag tror, att vi ej böra föranleda dylika uppträden.
I afseende på formfrågan får jag instämma med Grefve Posse.
Det är endast straffbestämmelserne, som, efter min mening, böra gå till Lagutskottet; det öfriga deremot till RiddarhusUtskoltet.
Stadganderne derom kunna sedan införas livar Ridderskapet och Adeln behagar, och under hvilken benämning som liä 1 dst.
Då det torde blifva något svårt, att här detaillera straffbestämmelserne, tror jag det vore bäst, om man till RiddarhusUtskottet öfverlemnade att uppgöra, hvilka de punkter äro, som böra Lagutskottet underställas.
Om icke mitt minne bedrager mig, tror jag, att den proposition Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde, i afseende på publicitetens införande å Riddarhuset, tydeligen bestämde, att allt det Reglementariska ej skulle införas i RiddarhusOrdningen, utan i ett särskilt Reglemente.
Jag vill påminna mig, att propositionen innehöll bi - 46
Den i April f. ra. fall till publiciteten, alt förordnande derom skulle införas i RiddarhusOrdningen, men det Reglementariska tillhöra Ridderskapet och Adeln att särskilt besluta.
Härigenom torde den frågan vara så afgjord, att den ej längre behöfver vara under discussion.
Jag har ej något vidare att tillägga, utom i anledning af Herr Cederschjöld? klander emot det föreslagne sättet att utdela biljetterne.
Meningen med den beslutade Publiciteten måtte väl vara, att inkalla bildade och väl uppfostrade personer till vära åhörare.
Jag trör ej, att detta ändamål skulle vinnas, om biljetterne i trängsel lemnäs till den förstkommande.
Då behöfdes många garantier mot oskick, och jag anser derföre det vara bäst, att biljetterne utdelas af LandtMarskalken och, såsom Utskottet föreslagit, Ståndets egna Ledamöter.
Deras känsla af rätt och heder måtte gora, att de ej inkalla personer, som skulle störa oss, utan endast sådane, hvilka man önskade blifva underrättade, att vi hafva till ändamål det rätta, det allmännas väl och enskilt förkofran.
Friherre Sprengtporten j Jacob Wilhelmi Jag kan ej dela med Herr von Hartmansdorff den farhågan, att här kunde finnas 5 Ledamöter, än mindre i55, som kunde förena sig om att illudera lagarne, och sätta sig fernot majoritetens beslut, derigenom att de öfverenskommo att skiftevis aflägsna Den i April f. m. 47 åhörarne, utan annan förmån än att successift ådraga sig Ridderskapets och Adelns, samt Allmänhetens hilliga missnöje.
Jag anser i öfrigt hela denna fråga om det reglementariska, vara af liten vigt, sedan det är anledning förmoda, att Stadgandet derom kommer alt inflyta i OrdningsStadgan, samt Ridderskapet och Adeln således har sig öppet, om några olägenheter uppstå, att när som helst, och på hvad sätt sorn helst, förändra sitt beslut i denna del, i följd af den ledning som erfarenheten lemnar.