Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man liar äfven påstått, att, genom minimibeloppets bestämmande till 100 kannor, småbrännerier i föiökad mängd skulle upstå.
Jag kan icke fatta, hvarföre nian hvser denna farhåga mera nu än tillförene, då rättigheten att utöfia bräuvinsbränning kunde vinnas mot r/4 af den skatt, som nu är föreskrifven.
Som jag, för min del, icke funnit något talande bevis för nödvändigheten att höja minimibeloppet utöfver hvad, som i Utskis Betänk, blifvit föreslaget, yrkar jag bifall å ifrågavide 4 g. Hr Braunerhjelm:
Genom det beslut, Bidd. o. Ad. i afs. på 3:dje § fattat, hafva småbrännerierna erhållit sin dödsdom.
Genom minimibeloppets bestämmande till 100 kannor frånginge man den princip, som vid den nya briinvinslagstiftningens införande gjort sig gällande, nemi. att söka få bränvinsbriinningeu till endast en fabriksrörelse, enär en tillverkning af endast 100 k:r per dag väl ej kail kallas fabriksbränning; dessutom skulle med skäl kunna klandras, att man nödgat den mindre bränviusbränuaren nedlägga sin handtering på samma gäng som man lemnat en stor förmån åt dem, som idka rörelsen i större bränneri.
Erfarenheten skulle ock snart visa att det minskade minimibeloppet skulle framkalla en mängd nya bränneriet, hvarigenom det åsyftade målet, minskad tillverkning, varans fördyrande och derigenom fyllerilastens aftagande, skulle alldeles förfelas.
Jag anhåller derföre om afslag å den del af 4 gm, som medgifver ett minimibelopp af 100 kannors tillverkning per dag för dem, hvars rättighet till bränvinsbränning grundar sig på egandet eller iuuehafvandet af i mantal satt eller särskildt skattlagd jord.
Jag får förklara, att jag hufvudsakligen instäm mer i de af Hr Tornerhjelm uttalade åsigter och vill med min röst biträda det af Utslct, i afs:de å minimibeloppet, framstälda förslag, eller att detsamma måtte bestämmas till 100 kannor på dygn.
Jag skulle nemi. tro, att, om E. o. Ad., på sätt flere ledamöter, i strid mot Utsk:ts förslag, yrkat, skulle antaga minimibeloppet till 300 kannor, ett sådant stadgande kunde åstadkomma en gruflig bitterhet och gifva anledning till mycket missnöje i landet.
Som vi veta, är det synnerligen i södra delarne af Sverige, som bränviusbränningen numera bedrifves i s. k. mindre, egentligen medelstora brännerier.
Med kännedom om inrättningen i dessa bränneriet', torde man med visshet kunna antaga, att de, utan allt för stor uppoffring för egarne, kunde ändras till mindre fabriker med ett tillverkningsbelopp af 100 k.-r om dygnet.
Då härtill kommer, att bränvinsbränningen måste antagas vara en för jordbruket fördelaktig binäring, så frågar jag Eder, M.
Hrr, om icke stadgandet af ett så högt minimibelopp, att de fleste mindre brännerier blefve aldeles oandvändbara, på ett alltför våldsamt sätt kotnme att drabba allmogen.
Jag kan deremot icke inse, att någon skada för riket 420 Den 26 Mars e. ra. skulle förorsakas derigenom, att mindre brännerier på åtskilliga orter förvandlades till små fabriker med ett minimibelopp af 1 till 200 kannors daglig tillverkning.
Jag vill blott påminna Hrrne om ett förhållande, sorti ej för så länge sedan inträffade, då nemi. den från södra orterna kommande potatisen här i Stockholm såldes för 1 Rdr 12 sk. tunnan, under det man införskref ifrån Ryssland orimliga qvantiteter mjöl för att mata brännerierna.
Jag frågar, om det ej är mer statsekonöiniskt klokt, att låta denna produkt å åtskilliga orter användas i brännerier, med ett till 100 kannor stadgadt minimibelopp, än att låta så ofantliga penningesummor ur landet utgå för att betala det Ryska mjölet.
Hvad beträffar farhågan att ej kunna erhålla tillräckligt antal dugliga kontrollörer, så inser jag verkligen ej att den kan vara befogad, då erfarenheten tvärtom visat, att öfverflöd på sådana kandidater alltid förefunnits.
Jag, för min del, får på det lifligaste påyrka, att R. o. Ad. ville gifva sitt samtycke till Utskrts i ifrågav:de § gjorda framställning.
Då den ifrågav:de å § till behandling inom Utsk:t förevar, var jag visserligen af den åsigt, att minimum af tillverkuiiigsbeloppet på dygn skulle bestämmas till 100 kannor; men detta skedde under förutsättning, att tiden för bränvinstilIverkning skulle inskränkas, enl. Utsk:ts i Irsta § framställda förslag.
Men då R. o. Ad. frånträdt detta beslut och antagit den i K. M:s Nåd.
Propos. föreslagna tillverkningstiden, så anser jag det vara mycket betänkligt att bibehålla ett minimum af endast 100 k:r, emedan följden deraf utan tvifvel skulle blifva, att en större bränvinsbränniug i hela riket skulle komma att ega rum, än man möjligen hade påräknat.
Afven kunde ett sådant stadgande förorsaka att en mängd smärre possessionater skulle, under förebärande af fördelar för ladugårdsskötseln, anlägga brännerier, hvaruppå de aldrig förut hade tänkt.
Jag finner mig derföre böjd att öfvergå på det af Frih.
Tersmeden framställda förslag, eller att minimibeloppet för bränvinstillverkning må bestämmas till 300 kannor på dygnet.
Raab kan jag ej annat, än finna betänkligheter i att antaga det af Frih.
Tersmeden framställda förslag eller att det lägsta minimum för alla bränvinstillverkare skulle bestämmas till 300 k:r.
För min del ville jag heldre antaga Utskits förslag, dock med tilläggande af det korrektiv, att den, som utöfver 2 månader idkar bränvinsbränning, skulle vara pligtig att för den öfverskjutande tiden sjelf aflöna kontrollören.
Med detta tillägg yrkar jag bifall å Utsk:ts förslag.
För att vi ej måtte återkomma till det min dre lyckliga förhållandet, som sednare tiders bränvinslagstiftning •rowakat, ber jag att få förena mig med Frih.
Tersmeden i den Den 2G Mars e. m, anhållan, att minimibeloppet måtte för dygn utsträckas till 300 k:r.
Denna förändring skulle i nu förev:de g utan svårighet verkställas, om blott de på den tredje raden förekommande orden »300 k:r» uteslötos och talet »100», som förekommer på 5:te raden, förändrades till 300.
Om R. o. Ad. skulle, i likhet med flera ledamöters yrkande, bestämma minimibeloppet till 300 kannor, så vill jag blott i förbigående anmärka, att redaktionsförändringen af ifrågav-.de g ej blefve så lätt verkställbar, som Hr Ribbing antydde.
För öfrigt, om det vore R. o. Ad. ensamt förbehållet att i detta afs:de stifta lagar, så skulle jag ingenting hafva emot att man bestämde minimibeloppet så högt som möjligt; men då man vet att detta privilegium tillkommer alla i RiksStånden, så tror jag Högh Ståndet gjorde klokast i att bifalla Utsk:ts i detta hänseende framställda förslag.
Sedan R, o. Ad. genom dess i 3:dje g fattade beslut fråntagit de smärre jordbrukarne^rättigheten att idka bränvinsbränning, så finner jag mig föranlåten att med min röst förorda det tillverkningsminimum, Utsk:t i 4:de g föreslagit, nemi. af 100 k:r om dygnet, Man anser att de små brännerierna blifvit missgynnade; jag medger det, men de flesta mindre brännerier hafva brant vida mer än 100 k:r om dagen, och jag tror således ej, att det vore orätt att man då bestämde att~100 k:r skulle blifva det lägsta belopp, som finge brännas, emedan man verkligen nu kommit så långt, att man anser det vida förmånligare att bränna i små brännerier, än att bränna med ånga.
Hr Hjärnes anm., att det skulle blifva för dyrt för de miudre brännerierna att underhålla kontrollörer, så hyser jag dervid 'ingen farhåga.
Hvad jag åtminstone med säkerhet vet, är, att de kontrollörer, som varit anställde vid 10 af de förlidet år till största delen af bönder anlagda brännerier inom Kronobergs län, alldeles icke beklagat sig öfver det behandlingssätt, de fått röna under sin vistelse på dessa brännerier.
Ej heller skulle jag tro, att det blefve brist på kontrollörer; åtminstone har, inom det mig i Nåder anförtrodda län, dubbelt så stort antal kontrollörer anmält sig, än som kunde få anställning.
På grund häraf får jag tillstyrka bifall till Utsk:ts i denna § gjorda hemställan.
Man måste respektera de Hrr Landsböfdingar, som, af interesse för sina läns allmoge, försvara Utsk:ts föreslagna minimibelopp; detta skedde äfven vid frågans remitterande, då Landshöfdingarne i Blekinge och Elfsborgs län, uti hvilka provinser många små brännerier finnas, förordade dessas bibehållande.
Detta är en sak, som jag alltid respekterar, men jag kan omöjligt frångå min enskilda öfvertygelse, att om kontrollörer vid alla brännerier anställas, skulle det nemi. blifva ganska svårt att erhålla ett, härför tillräckligt, antal dugliga personer, och jag anser mig på 422 Den 26 Mars e. m. intet sätt vederlagd af den siste värde talaren, hvilken som exempel 7 åberopade förhållanden, som egt rum inom Kronobergs län.
Jag vill fästa den värde talarens upmiirksamhet på, att inom detta län finnes ett, i förhållande till flera andra län, ganska ringa antal brännerier eller omkring 13 0, då deremot inom Blekinge län finnes 375, inom Christianstads län nära 1,200 och inom Elfsborgs län 240.
Om det således hittills varit lätt att erhålla passande personer till de 10 större brännerier, som inom Kronobergs län funnits, så torde det dock möta någon svårighet att der finna öfver 100 sådana personer, hvilket kan inträffa, om det föreslagna minimibeloppet för tillverkningen blef antaget.
DA det dessutom helt och hållet beror på kontrollörernas moralitet att ej något bedrägeri skall komma att ega rum, så föreställer jag mig, att det understundom kan blifva ganska svårt för K. M:s Befide att till dessa platser finna fullt pålitliga personer.
Det är hufvudsakligen på grund af detta skäl, som jag önskar att minimibeloppet bör bestämmas till hvad Frih.
Tersmeden nyss föreslagit, och vidblifver jag min förra anhållan att få instämma i denna haus gjorda framställning.
Hvad den omständigheten beträffar, att, i händelse bränneriernas antal skulle förökas, det skulle upstå svårigheter att anskaffa tillräckligt många dugliga kontrollörer, ett skäl, som blifvit at Hr Hjärne, som bevis för minimibeloppets böjande, anfördt, tror jag icke densamma bör förtjena något alside, alldenstund jag är förvissad om att i Sverige väl finnes hundradetals pålitliga personer, som för sådant ändamål vore att tillgå, helst som ganska stora ekonomiska fördelar med en sådan plats vore förenade.
Det tillkommer nemi.
Landshöfdingarne att bestämma dagtraktamentet ända till 8 rdr om dagen.
'Hvad åter angår den upgiften, att en kontrollör ej skulle kunna öfvervaka mer än ett bränneri, eger denna sin riktighet, om nemi. brännerierna voro långt aflägsna från hvarandra; men, i händelse Utskits förslag vunne framgång, vet jag ingenting, som hindrar, att flere åboer kunde slå sig tillsammans om ett eller flere brännerier inom samma ort, hvilka, om de ligga närbelägna, kunna ställas under en och samma kontrollör.
< Jag yrkar fortfarande bifall till Utskits förslag.
Som jag anser denna fråga vara en lifsfråga, tager jag mig än en gång friheten fästa Hrrnes upmärksamhet på den förut af mig uttalade åsigten, att det enda ändamålsenliga korrektiv, som finnes emot öfverdrift, vare sig i produktion eller konsumtion, är skatten, och att denna öfverdrift deremot icke förekommes derigenom, att man bestämmer minimibeloppet högre än till hvad Utsk:t har föreslagit.
Exc. Hr Grm o. Landtm., att, i afside å den förevide 4 §, yrkats dels bifall till densamma, hvarjemte Frih.
Sprengtporten föreslagit det Den 26 Mars e. in. 123 tillägg, att den, Som utöfver 2 månader idkade bränvinsbränning, skulle vara pligtig att för den öfverskjutande tiden sjelf aflöna kontrollören, och dels af Frih. Tersmeden m. fl. att R. o. Ad., med bifall till § i öfrigt, måtte besluta, att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan finge ske, skulle bestämmas till 300 k:r för alla briinvinstillverkare, ett beslut, som Hr Ribbing yrkat böra uttryckas genom en sådan redaktionsförändring af §, att den derstädes förekommande siffran 300 nedflyttades och intoge den plats, som siffran 100 innehade.
Exc. propos. å bifall till § och, sedan dervid svarats starka nej, blandade med ja, gjordes propos. å bifall till Frih.
Tersmedens förslag, då svaren utföllo med starka ja, blandade med många nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Sprengtporten tillkännagifva, att han afstode från sitt under öfverläggningen framställda särskilda förslag, uplästes och godkändes följande voteringspropos. : »Den som bifaller i § af Bevilln.- m. fl. Utsk:s förslag till förordning ang:de vilkoren för bränvinstillverkning, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad., med gillande af §:n i öfrigt, att den minsta tillverkning på dygn, för hvilken anmälan får ske, bestämmes till 300 k:r för alla bränvinstillverkare.»
Vid voteringens slut hade rösterne utfallit sålunda: Ja — 16.
Leuhusen och Hr Reutersvärd emot detta beslut anmält reservation, åtskiljdes R. o.
Ad., enl. före voteringen fattadt beslut, kl. 11 e. m.
Onsdagen den 28 Mars 1860- Plenum kl. 10 f. m.
Justerades två prot.-utdr. för d. 26:te d:S e. m.
Som jag redan aflägsnat mig från detta rum, då R. ö.
Ad. genom votering bestämde att 424 Den 28 Mars f. ra. det uti 4:de punkten af Sammansatta Lag-, Bevillnings- och EkonomiUtsk:ts Bet:de N:o 4, ang:de vilkoren för briin vinst ill verkning, omhandlade minimum för denna tillverkning skulle blifva 300 kannor, anhåller jag nu att få mot nämnde beslut nedlägga min reservation.
Jag anhåller att få till protokollet antecknadt att jag icke deltagit i B. o. Ad:s beslut, hvarigenom minimum för all bränvinstillverkning blifvit bestämdt till 300 kannor.
Äfven jag anhåller att blifva till prot. antecknad såsom frånvarande, då R. o. Ad. uti sista plenum fattade beslut rörande bestämmande af 300 kannor såsom minimum för all bränvinstillverkning.
Jag hade amnat att afvakta slutet af föredragningen af Bet:det rörande vilkoren för bränvinstillverkning, för att då afgifva min reservation; men som jag nu hör att flera af Ståndets ledamöter till prot. anmäla sina reservationer i ämnet, får äfven jag på samma gång förklara, att jag reserverar mig mot R. o. Ad:s ifrågav:de beslut, hvarigenom minimum för all bränvinstillverkning blifvit bestämdt till 300 kannor.
I likhet naed föreg:de talare får äfven jag till prot. anmäla min reservation mot
Ståndets uti nästföreg:de plenum fattade beslut, att minimum för all bränvinstillverkning skall utgöra 300 kannor.
EÖredrogs ånyo Exp.Utsk:ts d. 24:de och .26:te d:s bordlagda förslag till R.
St:s underd. skrifvelse, ang:de Sveriges och Noriges ömsesidiga förhållanden.
Sparre, Erik: Då R. o. Ad. vid dess sista sammanträde, jemlikt hvad jag då erfor, fästade en oförtjent upmärksamhet vid det förslag till underdånig skrifvelse i ämnet, som af mig framställdes, och jag icke föreställde mig att detta förslag skulle kuuna vinna tillräckliga sympatier, utan tilläfventyrs endast föranleda till en något längre diskussion, för den händelse det icke gjordes allmännare kändt, så hafva under de sednare dagarne åtskilliga ledamöter dels af detta och dels af de öfriga RiksStånden sammanträffat, hvarvid it'rågav:de förslag blifvit godkändt med endast den ändring att en af mig upställd mening något framflyttades.
För att göra detta förslag färdigt att åtfölja Exp.Utsk:ts skrifvelse till de andra Stånden, om R. o. Ad. skulle finna skäligt detsamma antaga, har jag härefter låtit omskrifva förslaget.
Likväl och för att tydligen ådagalägga att detta förslag till und. skrifvelse på det hela öfverensstämmer med det förra, samt att detsamma således icke innehåller några öfverraskningar eller nyheter, ber jag att, till jemförelse med
Den 28 Mars f. tn.
425 det förslag, hvilket ligger på bordet, få upläsa det nu reviderade förslaget, som är af följande lydelse: S. A. K.
Sedan genom den år 1814 grundade Föreningen mellan den Skandinaviska halföns tvänne folk, dess ställning i det Europeiska statssystemet blifvit bestämd, och, till följd af den åt dess yttre politik gifna fredliga riktning, tillfälle beredt att egna upmärksam heten ostörd åt ordnande af inre förhållanden, har ett närmare bestämmande af dessa, i hvad de äro för bägge rikena gemensamma, visat sig allt mera nödvändigt för upnåendet af det med Föreningen afsedda höga ändamål, att åt tvänne stambeshigtade, af naturen genom ländernas läge förenade folk, de der ega så mycket gemensamt i religion, seder, språk och andra förhållanden, gifva trygghet och lugn att, med bevarad full rätt att sjelfständigt hvart för sig besluta öfver egna angelägenheter, i inbördes endrägt och förtroende verka för befordrande af gemensam framtida lycka och förkofran.
De politiska förvecklingar, som under sednaste tider inträffat i Europa, bland hvilka några temligen nära berört hallon, samt de af främmande makter dels i, dels utan sammanhang härmed framställda anspråk eller i dagen lagda önskningar hafva jemväl fästat R.
St:rs upmärksamhet på nödvändigheten af ett, såsom nämndt är, äfven dessutom i alla afseenden önskvärdt, ordnande af de unionella förhållandena, på ett sätt, som betryggar de begge rikenas politiska ställning.
B. St:r hafva trott sig finna, att under den tid af nära ett halft århundrade, som förflutit från unionens grundläggande, den krafternas och intressenas förening till inbördes styrka genom vidgade ömsesidiga handelsförmåner, lättade och ordnade förbindelser, samt såmedelst ökad inbördes välmåga, tillit och förtroende, som med Föreningen afsågs, långt ifrån vunnit den utveckling, som man haft anledning att önska och vänta.
Det misstroende eller de missförstånd på Noriges sida, som vid Föreningens grundande angåfvos såsom hinder för de begge folkens närmande till hvarandra, hafva, oaktadt de från Sveriges sida gifna bevis på redlighet i afsigter och eftergifvenhet för framställda fordringar, samt ehuru den fullkomliga grundlösheten af yttrade farhågor för något sträfvande efter en landsöfverhöghet öfver Norige blifvit till fullo ådagalagd, likväl ännu efter berörde tids förlopp, om än i någon mån minskade, visat sig nog starka, att dels motverka antagandet af de på allmängiltiga internationella rättsgrundsatser byggda förslag till reglerande af handels- och rättsförhållandena emellan de förenade folken, dem E. K. M:t, i begges intresse, för deras representationer framställt, dels förekomma det ordnande af det gemensamma försvaret, som, särdeles under ofvan antydda förhållanden^ med mera skäl än någonsin bordt blifva föremål för ömsesidiga omsorger och gemensamma öfverenskommelser.
Det i 25:te §:n af konungariket Noriges grundlag nedlagda hinder för användandet till detta ändamål af detta lands stridskrafter är ännu icke undanröjdt; men deremot 426 Den 28 Mars f. m. på samma lands enträgna begäran, den af unionens stiftare gifna sinnebilden för föreningen af de begge ländernas försvarskrafter till sjös utbytt, om icke utplånad.
Under sådane förhållanden, hvilka gifva anledning förmoda, att åt de vid unionens grundläggande bestämda vilkor icke gifvits den form, som kunde underlätta möjligheten af dess framtida utveckling, hafva R St:r icke kunnat lemna obemärkta de från Noriges sida tid efter annan framställda anspråk på förändringar i dessa vilkor, bland hvilka R. 8t:r tillåta sig att särskildt anföra: dels frågan om ett annat sätt för behandlingen af diplomatiska ärenden, dels förändring af Konungatiteln och namnchifiern, dels slutligen det af nuvarande StorThing för dess del beslutade uphäfvandet af det vid unionens stiftande betingade stadgande i Noriges å ömse sidor antagna grundlag, enligt hvilket Konungen eger att i spetsen för den i Christiania residerande regering, der han så skäligt tinner,, i unionens intresse insätta en Svensk man, hvilka förändringar synbarligen innebära ett aflägsnande, i stället för ett förväntadt tillnärmande i unionellt hänseende, eller, med audra ord, en förändring af den åsyftade och i sjelfva verket nu existerande real-unionen till en dynastisk personal-union — en upfattning af densamma, som icke öfverensstämmer med den, man i Sverige anser vara den rätta.
R. 8t:r föreställa sig deremot, att förändringar i unionsvilkoren böra, utan intrång i någotdera rikets sjelfständighet, sådan densamma blifvit i unions-akterna bestämd, afse befordrandet af den tydlighet och bestämdhet i formerna för föreningen, som måste anses för en oeftergiflig nödvändighet, derest dess ofvan antydda än damål skall kunna upnås.
För undanrödjande eller förmedlande af de sålunda angifna, i de särskilda rikena rådande, olika åsigter erfordras en revision af förenings-fördraget; och för biläggandet af de meningsskiljaktigheter, som redan upstått eller framdeles kunna upstå, behöfvas former, med tillhjelp af hvilka sådana förvecklingar kunna lösas, på det att unionen må kunna, icke allenast återföras till den ursprungliga, i unionsakterna uttalade, grundåsigt, hvarifrån den åtminstone i det ena riket faktiskt aflägsnat sig, utan äfven på samma grund vidare utvecklas samt stärkas och försäkras emot följderna af möjliga me ningsbrytningar.
Bland de ämnen, som vid den af R.
St:r sålunda nödig ansedda revision af föreningsfördraget synas förtjenta af synnerlig upmärksamhet, tillåta R.
St:r sig att upgifva:
Konunga-, thronföljareoeh förmyndare-vals anställande; interims-regeringens sammansättning och verksamhet; UnionsKontingens dispositionsrätt öfver armén och flottan samt försvarsverkets skyndsamma ordnande efter gemensam plan; grunderna för utgörandet af bidrag till gemensamma kostnader; inrättandet af och formen för en på rättvisa grunder byggd unionell representation för vissa ärenders behandling m. fl.; och torde, med afseende å den förväntade regleringen af de unionella förhållandena i statsrättsligt hänseende, dessa böra, för så vidt de ej redan blifvit ändrade, för det närvarande och under D e ii 28 Mars f. m. 427 afvaktan af de förändringar, revisionen må kunna föranleda, lemnäs orubbade på deri grund, der de befinna sig (ill följd af den sednaste regleringen.
St:r anhålla fördenskull i underdånighet, det E. K.
M. måtte täckas, dels genom en af Svenske oell Norske män bestående Komité, eller på annat sätt, låta verkställa revision af stadgarue för föreningen mellan Sverige och Norige och upgöra förslag till nytt fullständigt föreningsfördrag, samt derefter till 11.
Propos, med förslag till fullständigt ordnande af föreningsförhållandena de båda rikena emellan, dels ock, då E. K.
M. så lämpligt finner, vidtaga åtgärder till förverkligande af II.
Stms önskningar angående antagande af stadgande!) till ordnande af de ömsesidiga handels- och rättsförhållandena emellan de förenade rikena, hvarjemte R.
St:r i underdånighet hemställa, att den af Noriges Storthing för dess del beslutade ändring i Noriges grundlag, hvarigenom det i samma grundlag intagna unionella stadgande att till Ståthållare i Norige kan utnämnas antingen en Norrman eller en Svensk, skulle komma att uphäfvas, icke måtte af E. K.
M. till pröfning företagas förr än i sammanhang med de förändringar af eller tillägg till föreningsbestämmelserna, sorn af den begärda revisionen kunna föranledas.
Sedan, uppå begäran af Hrr Dalman och Printzensköld, Hr Nordenfelts och Exp.Utsk:ts skrifvelselörslag jemviil blifvit upläste, upropades och yttrade Hr
Ehuruväl jag erkänner så väl särskildt R. o. Ad:s som R.
Stms förbindelse till Gr.
Sparre för den möda han gjort sig att sammanfatta ett förändradt förslag till skrifvelse i den Norska frågan, och ehuru jag anser denna skrifvelse hafva åtskilliga företräden framför den af Exp.Utslct föreslagna, så kan jag likväl icke underlåta att, på samma gång jag tillkännagifver, det jag icke godkänner Exp.Utsk:ts förslag, erkänna, att Utsk:t haft ganska svårt att författa ett förslag, för bifall hvartill man svnes hafva fordran att det i väsendtlig mån skulle afvika från upstäilningen och motiveringen i det af R.
Sl.-r bifallna Ekon.- Utsk:ts Bet:de.
Sparre åter har uti detta hänseende icke varit bunden af några föreskrifter och Gr:n har också tillåtit sig åtskilliga tillägg och friheter i redaktionen, hvilka, enl. min upfattning, ingalunda kan hemta sin grund från det af R.
St:r ; ämnet fattade beslut samt, såvidt mig veterligt är, icke eller utgjort föremål för R.
Gr:n yttrar t. ex. uti ingressen, 2:dra punkten: »De politiska förvecklingar, som under senaste tider inträffat i Eu»ropa, bland hvilka några temligen nära berört halfön, samt de af »främmande rnakter dels i, dels utan sammanhang härmed fram»ställda anspråk, eller i dagen lagda önskningar hafva jemväl fästat »R.