Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller derföre om återremiss af Betänkandet, 188 Deri 4 Junii e. m. på (let Utskotten, i stället, att föreslå en underdånig skrifvelse om Gårdfarihandelns afskaffande, må tillstyrka Rikets Ständer att ingå med en skrifvelse, hvaruti de anhålla, att Konungen, i enlighet med de grundsatser som visat sig i de författningar, hvilka sedan sista Riksdagen i ämnet blifvit utfärdade, fortfarande måtte tillse, att de ännu återstående missbruken ytterligare hämmas.
Jag förenar mig i begäran om återremiss, i synnerhet på de skäl Hr Cederschjöld anfört, och jag anser öfverflödigt att nu återgå till en vidlyftig pröfning af saken, då Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdagen, ehuru ensamme i sitt beslut, med så stor pluralitet ogillade hvad då föreslogs i enahanda syftning med Utskottens nu ifrågavarande Betänkande.
De Statistiska uppgifter vi här hört af Hr Lefrén tror jag icke vara nog fullständiga för att kunna öfvertyga om Gårdfarihandelns bedrifvande med en misshushållning af arbetskraften.
Ty om största linneproduktionen igenfinnes i Marks Härad, så är ylleproduktionen störst i Kinds Härad, hvilket gör, att örn man vill beräkna vigten ej blott af linneväfnader, utan äfven af ullstrumpor, vadmal och hästtäcken, samt den ofantliga mängd band, som tillverkas, skall man komma till ett helt annat resultat och ej finna de Handlandes antal så vida underligt, helst om man besinnar, att transporten sker örn - Den 4 Junii e. m. sorn med häst och ömsom med påsen på ryggen.
Den, som sett dessa bygder och han göra sig begrepp om den jord folket här sökt göra odlingsbar mellan kärr, sten och klippor, torde inse omöjligheten för innebyggarne att bestå utan en fri handel med sine slöjdalster.
Dessutom har Carl XI, i anseende till någon motsträfvighet hos innevånarne, vid Indelningsverket så hardt roterat denna ort, att den omöjligt kan utgöra onera, om binäringen fråntages densamma.
Af alla dessa skäl yrkar jag återremiss, och hoppas, att Utskotten med frånträdande af sin mening, begagna detta tillfälle för att tillstyrka en underdånig skrifvelse af annan syftning än den, som sista Riksdagen afgafs, och dervid man, på sätt Herr Lefren yrkat, endast borde inskränka sig till begäran om ytterligare kontroller mot missbruken, bland hvilka i synnerhet bör räknas att kringföra gifter, hvilket länder till så mycket större skada, som. det lyckats inbilla Allmogen att Arsenik okar Bränvinets styrka.
Gårdfarihandlande böra derföre vara underkastade en sträng visitation, men ingen inskränkning i rättigheten att försälja ortens varor.
Skulle Betänkandet nu afslås, blef följden, att ingen ny skrifvelse kunde afgå.
Den skadliga verkan af förra skrifvelsen skulle då qvarstå, och man kunde ej vänta utfärdandet af någon förbättrad författning emot missbruken.
Den 4 Junii e. m.
Om icke min uppfattning af en värd talares yttrande missledt mig, liar han beräknat, att Marks Härads produktion ensamt kringföres af 1200 personer.
Detta vore visserligen nog drygt; men Marks Härad producerar endast linneväfnader, och jag äger serskild kännedom, att de öfrige Häradernes Ylle- och Bomullsproduktion uppgår lika högt.
Om man jemförd- de sednare årens import af bomull med fabrikernas tillverkningar deraf, skall man väl finna, att StadsFabrikstillverkningen äfven i någon mån tilltagit, men icke på långt när i samma proportion, som bomullsimporten stigit.
Största delen användes i de ifrågavarande Häraderne till tillverkningar, som sedermera spridas både inom och utom landet.
Ty alsterne af deras konstflit stanna nu mera icke blott inom landet.
Jag har mig bekant, att i synnerhet en betydlig del af deras vadmalstillverkningar går till Norrige och Danmark.
Uti det uppgifne antalet af 1200 Handlande inbegripas äfven de från Borås och Ulricehamn; men om dessa missbruka sina rättigheter, bör sådant icke läggas Häraderna till last.
På de skäl Herrar Cederschjöld och Hjerta anfört, skulle jag gerna vara hågad för återremiss af Betänkandet, om jag kunde vänta den framgång deraf, som jag önskar, eller om jag nu kunde hoppas en annan behandling och utgång af saken i de Den 4 Junii e. m. öfriga Stånden, än vid sista Riksdagen; men som jag icke kan hoppas detta, tror jag det vara säkrast att afslå Betänkandet.
Skulle dessutom, i frågan örn näringsfriheten i allmänhet, Kongl.
Majit behaga upptaga till pröfning och gilla det förslag lill Handelsoch Handtverks-ordningar, som Rikets Ständer vid sista Riksdagen aflemnade, och om hvars förnyade frambärande fråga nu är väckt, hvilken ännu är oafgjord, sedan Ridderskapet och Adeln återremitterat Utskottens derom afgifne Betänkande, så torde Kongl. Majit låta utfärda en allmän Polisförfattning för all inrikes handel, som gör en serskild tillåtelse för Gårdfarihandel öfverflödig.
På denna grund anhåller jag ytterligare om afslag å Betänkandet.
Friherre Hjerta j Lars j uppläste föl Yid förflutne Riksmöten har enahanda fråga, som nu, varit väckt, rörande den så kallade Gårdfarihandel!!, hvilken ännu utöfvas af ätskillige Häraders innevånare inom Elfsborgs Län.
Långt ifrån att klandra eller bestrida den rättighet, som, enligt äldre författningar, medgifver utöfningen af nämnde handel, anser jag den vara gagnelig, då den inskränkes till sitt primitiva och egentliga ' åsyftande, nemligen hvarje medborgares obestrideliga rätt, att afyttra egna tillverkningar.
Den 4 Juni» e. ro. Utan minsta motsägelse, lärer ingen bestrida de sanna och billiga skäl, hvilka föranledt, att snarare uppmuntra, än att i något afseende minska eller betaga förbemäldte Medborgare den förmån, att, i Rikets särskildta Provincer, till försäljning utbjuda egna alster af nyttig idoghet och omtanka för sig sjelfve och hemmavarandes välgång; men då framfarna tiders erfarenhet vittnar, att den nuvarande Gårdfarihandel påtageligen och bevisligen urartat till det högst skadcliga och snart sagt gränslösa missbruk, att en betydelig del af de i landet kringförde vahror äro från utrikes orter anskaffade, hvaribland, tilläfventyrs flera förbjudna både till införsel och till försäljning, så anser jag missbruket af förrbemäldte rättighet föranleda till så skadeliga följder, att kraftfull rättelse synes mig vara nödig.
— Man invänder troligen, att missbruk böra genom sträng och allvarlig tillsyn kunna hämmas?
Jag medgifver rigtigheten af nämnde inkast; men då det olagliga uti ifrågavarande fall sällan beifras i anseende till allmänhetens begär till de öfverflödsartiklar, hvilka oftast af de kringvandrande Gårdfarihandlande utbjudas till lägre pris, än de vanliga i Köpmansbodarne; så är ej underligt, att grannlåts- och yppighcts-begärct liksom döfva den sanna känslan, att tarflighet och sparsam hushållning bana säkraste vägen till välmåga och trefnad.
JaS Dén 4 Juhi! e. ni.
Jag bör ej misstänkas, för att, uti ifrågavarande ämne, hysa énsidiga afsigter, då jag, under åberopande af hvad jag redan yttrat, lemnat fullkomlig rättvisa åt dem, sorn nyttigt och ändamålsenligt egnat sig åt det lifliga och berömvärda yrket, att draga fördel af egna tillverkningars afyttringj och då jag från denna synpunkt betragtar förhållandet, kan jag ej inse orsaken, hvarföre förbemäldte Häradets Allmoge ej lika med all annan till fosterlandet hörande, måste vidkännas de flera vidlyftiga Controller och dermed förknippade utgifter, innan rättigheten anses vara styrkt, att kringföra, hvad de genom flit och omsorg tillverkat.
Om ej fordna föreskrifter undergått förändring, så, innan den så kallade Gårdfarihandlanden ansågs berättigad att företaga utvandringen till närmare eller fjärmäre Provincer, var hän pligtig att, 1:0 förse sig med bevis från Häradsskrifvare!!, att han behörigen var skaltskrifven; 2:0 Betyg från Socknens Presterskap, ätt de varor nan till försäljning kringförde, voro egna tillverkningar; 3:o Läkare-attest; hvarefter han, med uppvisande af förbemälta Autoriteters betyg, berättigades ätt, 4!o erhålla Pass af Konungens Befallningshafvande, innefattande åtskillige idoghets-alster, hvilka till försäljning skulle omkringföras; försedd med nämde betyg återstod för det 5:te aft taga 27 Hv Den 4 Jun i i e. m.
Tullbevis i de Städer, hvarifrån varorna utfördes, då det var den kringvandrande Handlandens pligt, att uppvisa de åtskillige försäljningsproduktioner, hvilka i Landsliöfdingens Pass voro antecknade.
Ohestrideligen lära alla dessa anbefallta iagttagelser föranleda till den förmodan, att vederbörande Embets- och Tjenstemän ej utan ett större eller mindre arfvode meddela föreskrifne Attester, hvaribland med full säkerhet kan nämnas den behörigen stadgade afgift, som måste erläggas för det Pass, som Konungens Befallningshafvande var förbunden att utgifva, och hvars belopp ej länge sedan lärer vara närmare bestämdt.
Jag bestrider ingalunda, att flera af de till Gårdfarihandel berättigade Härader kunna vara i behof af andra utvägar till bergning, än de, hvartill det vanliga åkerbruket gifver förhoppningar; men då jag äger den erfarenhet, att i de nästgränsande Länen, bland hvilka Jönköpings må nämnas, finnas Härader, ingalunda af naturen bättre lottade, än de i Elfsborgs
Län; så kan jag ej fatta eller ens inse nödvändigheten deraf, att ett så betydeligt antal kringvandrande Säljare a:ne gånger årligen begära Pass, för att flera månader hvarje gång företaga utvandringar till särskildta Landsorter. —•
Detta, efter min tanka, förderfliga missbruk vållar liufvudsakeligast den rådande klagan, att jordens mindre bördighet kräf - Den 4 Jun i i e. m. ver utvandringsföretagen; ty, vid en närmare granskning, bör rätta orsaken igenfinnas deruti, att jordbruket bevisligen vanvårdas, så länge erforderlig arbetsstyrka saknas, och dertill kunna ojäfaktiga skäl framställas, hvilkas följder äro, att, landtbruket, i stället för att vara rätta källan till förkofran, utgör snart sagt en binäring, hvilken i brist af, arbetare ej kommer till den fullkomlighet den borde och kunde ernå.
Jag tror mig äfven böra fästa uppmärksamheten derpå, att förrbemälte Gårdfarihandlande oftast beträdas med kringförande af Arsenik; hvars vådeliga användande och mindre aktsamma förvarande föranledt så rysliga följder, att denna omständighet äfven påkallar allvarlig uppmärksamhet.
Att antalet af förutnämde kringvandrande
Handlande vida öfverstiger hvad behöfligt är till egna tillverkningars försäljning, derom är jag fullkomligen öfvertygad och tror sålunda, i likhet med hvad Herr Lefrén yttrat, att en betydelig inskränkning bör och kan föreskrifvas, utan att någons rätt derigenom förnärmas.
Om återremiss af Betänkandet anhåller jag vördsammast.
Då jag yrkade afslag å Betänkandet, skedde det i den öfvertygelse, att, då Kongl. Maj:t ej på fem i3* års tid funnit för godt att lemna någon åtgärd vid Sländernes sistlidne Riksdag aflåtne Skrifvelse om Gårdfarihandelns upphörande, det vore full anledning till den förmodan, att all vidare följd deraf äfven hädanefter skulle uteblifva, så vida ej måhända Skrifvelsen vid denna Riksdag förnyades.
Resultatet af ett afslag å Betänkandet skulle sålunda blifva på det hela detsamma sorn min åsyftan genom återremissen, hvilken jag likväl ej vill bestrida, så vida man anser af nöden, att Ständerne bestämt måste återkalla en önskan, som de vid sista Riksdagen väckt och framfört till Kongl. Maj:t.
Hå jag hegärde ordet, var det ej för att med Herr Tham tvista om ziffer-beräkningar, utan egenteligen för att i anledning af Anders Håkanssons reservation draga den slutsatts, att då enligt de deri förekommande uppgifter omkring 1200 Handlande eller handelsdrängar utsändas för att idka Gårdfarihandel, är det att befara, att ett så stort antal personer ieke behöfdes, om handeln endast skedde med egna tillverkningar, och ej så, sorn erfarenheten äfven utvist, med till större delen utländskt gods.
För öfrigt torde jag få fästa uppmärksamhet på Herr Berg von Lindes reservation, hvaruti den åtgärd, som jag önskat, föreslås.
Jag yrkar derföre, att Betänkandet måtte återremitteras, samt att Herr Den 4 Junti e. m. *97 Berg von Lindes Reservation lägges till grund för nytt utlåtande i ämnet; oeh jag vågar hoppas, att så äfven sker, då den Afdelning af Utskotten, som beredt frågan, varit af lika mening med sistnämnde Ledamot.
Friherre Åkerhjelm., Gustaf Fredrik:
Det är visserligen en obestridlig sanning, att, genom Gårdfarihandel!!, skadliga missbruk, i flerfaldige afseenden, ägt och äga rum; men dels tror jag desse kunna ännu mera förekommas, än hvad närvarande Controll-anstalter medgifva, dels anser jag, att det nyttiga af Gårdfarihandel!!, nemi.
Sju Häraders innevånares utmärkta konstflit och skicklighet i finare handaslöjder, och dessa producters afsättning samt spridande, tala för dess bibehållande.
Om således, i likiiet med hvad en af Utskottens ledamöter Herr Berg von Linde uti sin reservation yrkat, underdånig framställning hos Kongl.
Maj:t göres om vidtagande af de ytterligare åtgärder, - som kunna finnas nödige till förekommande af de öfverklagade missbruken, tror jag Ständerne handla ändamålsenligast.
I fall af återremiss, önskar jag derföre, i likhet med hvad en annan värd Ledamot yttrat, att Utskotten, till grund för det nya Betänkandet, ville taga Herr Berg von Lindes reservation.
Beträffande hvad man nämnt om lamt handhafvande af de emot
Gårdfarihandelns missbrukande redan existerande författningar, så i fäll detta äfven skall «93 Den 4 J u n i i e. ro. tillämpas på Tullforfattn ingar nes verkställande i berörde fall, får jag nämna, att det visserligen kunnat ske och ännu torde ske rpissbruk härutinnan i följd af TullBetjentes försummelser, men det bör jag upplysa, att, under de sednare åren, hafva beslagen å Gårdfarihandlande betydligen ökats, och blifvit utförde af så väl Tull- som Krono-Betjening.
Jag anhåller endast att få fästa Herr Thams och de öfriges, som med honom önska afslag å Betänkandet, uppmärksamhet derpå, att det måhända skulle vara lämpligare uppskjuta denna fråga, till dess näringsfriheten i sin helhet kommer att afgöras, hvarföre jag, då arne Stånd i dag redan återremitterat förevarande Betänkande, och det 3:dje
Ståndet måhända äfvenledes gör det, skulle hemställa, om icke äfven vi borde återremittera detsamma, med anmodan att
Utskotten ville inbegripa denna fråga i den allmänna om näringsfriheten, och då utveckla den princip, att hvar och en äger att fritt handla med egna tillverkningar.
För min del inser jag visst lika med Friherre Sprengtporten, att det vore väl, om Ständerne sluppo återkalla hvad de en gång hos Kongl. Maj:t begärt, men när så många andra beslut olika med de föregående tagas, skulle jag anse det orätt, att icke äfven ändra detta, såsom varande i rak strid med den allmänna näringsfrihet jag
Den 4 Junii e. m. *99 hoppas, att Ständerne etablera.
Jag förenar mig med dem, som önska reglementariska föreskrifter till förekommande af gifters och en del färgämnens kringförande, så att handeln med egna producter och äfven med hästar må vara fri och icke blottställa dess idkare för att prejas af Kronobetjeningen.
På dessa grunder, vågar jag anhålla, att de Ilerrar, hvilka yrkat afslag, ville derifrån afstå och bevilja återremiss af Betänkandet.
Jag har aldrig ifrat för missbruk, men endast emot afskalfande af en nyttig slöjd och näringsgren.
Jag vill visst icke eller bestrida återremiss.
Mitt yttrande om författningarnes lama handhafvande har antingen blifvit otydligt framstäldt, eller ock missförstådt.
Jag har nemligen endast menat, att Tullförfattningarne före 1825 blifvit illa och lamt liandhafde, och jag kan ej frånträda denna öfvertj^gelse, särdeles då det ej bör vara underligt, om så skedt af illa eller nästan icke lönte tjenstemän.
Jag upprepar, att för mig må gerna Betänkandet återremitteras.
Herr Ugglaj Carl Wilhelm3 hade inlemnat ett så lydande anförande:
Det är i anledning af I-<ag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Betänkande, JNfro 27, rörande den så kallade Gårdfarihandel jag ödmjukeligen anhåller iå yttra mina tankar.
För att få ett begrepp om de skäl, hvilka Utskotten anse så talande för upphörandet af Gårdfarihandeln, vore måhända nör digt, aft förskaffa sig det document Utskott ten åberopa, uem ligen Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskottets Betänkande vid i82’3 års Riksdag i sajnma sak, hvilket ligger till grund för den åtgärd Utskotten nu tillstyrka Rikets Ständer att vidtaga; men som detta ärende uti mera än ett femtal af år, så yäl under, som mellan Riksdagarne, blifvit för allmänheten både af enskildte och officielle personer tillräckligen afhandladt, kan man gerna afstå ifrån alla ytterligare efterforskningar uti de gamla skrifterna, och ändå på säkra samt oomkullstötliga grunder ber stämma sig helt annorlunda, än Utskottens pluralitet nu synes vilja hafva det.
Jag har anmärkt såsom någonting särdeles, och det är, att allt sedan vårt nya Statsskick inträdde, tyckas vissa personer sysselsätta sig med, och liksom hvälfva sig omkring, tvänne favorit-ideer, hvilka sins emellan äga en stor affinitet, i anseende till de passioner, som beherrska deras förfäktare.
Jag menar härmed; i :o den intolerance , att icke säga förföljelse-anda, man visat emot de inom vårt land bosatte Judar; och ato den innerliga lust, hvaraf några varit och är o belägne, att, med ett penndrag, Deri 4 Jun ii e. m. 201 'våldsamt vilja frånrycka en betydlig del af vår befolkning deras väl undfangne och af ålder tillerkända privilegier , att genom husfliten nära sig och sina familjer, samt att sjelfve få afyttra tillverka ningarne på hvilken ort de behaga.
Hvad det första vidkommer, så emedan det icke hörer tili ämnet, som nu skall af* handlas, är nog derom sagdt, att idéen tyckes redan vänta sin likbegängelse; och om något ljud än låter höra sig, för att återväcka den utur sin apathie, finnes dock icke mera något gensvar, utan tonen måste, i brist af harmonisk inverkan, oscillera sill Väg åt den luftiga rymden, Så går det äfven med det adagio man uppstämt öfver Gårdfarihandel^
Dessa några röster, som låtit höra sig, skola slutligen blifva skorrande emot den verkliga Concert, lagen och rättvisan erbjuder tilf förmån för de, genom afundens outtröttliga inverkningar, oskyldigt skakade samhällsmedlemmar, hvilka vid hvarje Riksdag sättas i fruktan, att se sig beröfvade en nä^ ringsfrihet, hvarpå deras hela lifsuppehälle och deras medborgerliga existens beror.
Men dessa förföljde måga trygga sig dervid, att den upplystare delen af Nationen, den för rätt ifrande, ehuru måhända icke öfvervägande i antalet, likvist skall bestämma verkningarne — så visst som det goda omsider segrar öfver det onda och 202 Den 4 Jun i i e. m. att den Konung, som har till sitt valspråk ”Folkets kärlek min belöningicke skall tillåta att några Hans undersåtare af andra förtryckas, utan att hvar och en blir bibehållen vid de af lagarne honom förunnade rättigheter.
I stället att vilja beröfva dessa medborgare sina tillerkända fördelar, att få hvar som helst utbjuda och försälja sina tillverkningar vore mera skäl, att väcka en motion, det hvarje Svensk innevånare finge samma rätt.
Detta har väl ännu, så vida jag vet, icke skett; men en tid kommer då det inträffar, och torde hända äfven med framgång.
— Hvad skall man då tänka om småsinnet, som nu vill frånkänna denna rättighet dem, hvilka redan deraf äro innehafvare?
Domen tillhörer framtiden att afkunna — den blifver säkert icke förmånlig, så mycket tilltror jag mig att kunna förutsäga.
Några svepskäl måste man likväl framdraga för att upphäfva Gårdfarihandeln, och dessa äro nästan uteslutande, al) att de som idka denna handel narra den enfaldige mannens hustru, barn och tjenstefolk att handla med dem, samt b) att de derjemte bedrifva lurendrägeri och tullförsnillning.
Bättre vore att ärligt uppgifva de rätta tanke-skälen, hvarföre de skola beröfvas sin Den 4 Junii e. m. ao3 handelsfrihet, och dessa torde då i första rummet vara: att desse handlande sälja för bättre pris sina varor, emedan, genom deras flit, tillverkningskostnaden för dem är ringare, än hvartill våra stadskrämare kunna sälja samma varor — således dessa sednare till förfång.
Detta öfverensstämmer så med hvad man vet uti saken, att ingen, som tänker derpå, lärer med allvar kunna motsäga det.
När nu härtill kommer, att den så kallade Gårdfarihandlanden, uti sin frihet att vandra, ifrån land till land, ifrån hy till by, kan förse den tarfliga landtboen med dess behof af några nödvändighetsvaror, som denne eljest, med stor prejning, reseomkostnader och tidsspillan, skulle förskaffa sig ifrån våra vinningslystne Stadsköpmän — visserligen dem till mehn — lärer ingen kunna misstänka de bevekelsegrunder, som föranleda till upptåget, att, icke mindre än, genom en inverkande representativ myndighet, vilja frånskilja ett folk deras i lagar, af ålder, tillerkända förmåner.
Att de narra folk till handel, är ett eget besynnerligt skäl, i synnerhet då det uppgifves af deras consorter, hvarmed jag menar våra andra privilegierade handelsmän; ty hvem har icke erfarit, att en köpman i sin salubod för den fikna köparen eller köparinnan oförtrutet utbreder sina varor, hvarvid han icke försummar någon geste eller artighet, samt då oell då någon ösan - Den 4 J tt n i i e. m, ning om varans godhet, för att såmedelst uppmuntra till köpslutet; är detta en odygd hos honom, och hör han derföre utrotas, tror jag vi snart fmgo se oss i mistning af allt hvad Schackrare heter! —- Bedrifva dessa Gårdfarihandlande åter lurendrägeri och tullförsnillningvet jag i sanning ej, hvarföre lagen icke träffar dem.
Vi hafva emot dessa brott controller, jemte ganska stränga författningar; och de kunna ännu mera skärpas, om nödvändigheten och brottens beskaffenhet så fordrar, Men jag för min del, i den landsort jag är hemmastadd, har ännu aldrig hört någon Gårdfarihandlande, som dit kommit, hafva varit misstänkt, än mindre anklagad för dylike brott.
De, som der vandrat, hafva alltid, så vidt mig är bekant, uppfört sig sedligt och med god moralisk hållning.
Det kan väl ändå vara möjligt, och äfven troligt, att ibland den mängd, sorn utvandra, några mindre välfräjdade kunna finnas.
— Sådant hörer till det vanliga inom ett samhälle; men derföre skall väl icke en god och rimlig författning omstörtas, att några hryta emot densamma.
Det torde också hända, att man skriker mera härom, än som värdt är.
♦ Hade man velat nagelfara med våra privilegierade Stads-köpmän, — af hvilka jag tror ingen, åtminstone ganska få, vilja lägga Gårdfarihandlanderne till lifs — skulle man
Den 4 innii e. m. ao5 fått se på ett helt annat resultat i tullförsnillnings- och lurendrägeriväg, Men de hafva vetat att sopa spåren bättre igen efter sig, än några af dessa stackars sju häraders innevånare.
En man af det heliga predikoståndet har, i sin motion om går dfar ihandeln, föreslagit en sträng lag, för denna del af Sveriges befolkning, om någon af dem skulle beträdas med kringföring af förbudet gods , nemligen, att eu sädan borde gripas och anställas vid något Gardes-Regemente till sex års tjenstgöring, eller, i händelse af oduglighet härtill, insättas på Correctionshus i tre år; samt, att den, som gripit Lurendrägaren, borde af Häradets skallgåings-cassa undfå en belöning af 33 R:dr 16 sk., under offentliga tacksamhets-betjgelser vid nästa ting.
Ehuru jag icke med den ärevördige
Fadren gerna instämmer i hårda eller nesliga straff för ringare brott, hvilket jag ingalunda tror vara öfverensstämmande med försoningsläran, eller med den * mildhet, som bust anstår en prestman alt predika, är jag dock färdig att förena mig med honom i en skärpt bestraffning för de omklagade brotten, med det vilkor, att våra andra Stadsköpmän äfven dermed blifva hugnade, dä de förbryta sig.
Jag fruktar blott i detta fall, att om motionairensförslag antoges, och om den sednare personalen skulle komma i åtanka vid lagstiftningen härom, landets alla skallgångs-eassor blcfvo otillräcklige, och att i följd der - ao6 Den 4 Jun i i e. m. af Rikets Höglofl.
Ständer kommo i ett icke ringa bryderi, för anslag af medel till belöningarne.
Att några det enskildta intressets coryfeer ifrat emot gårdfarihandeln, förundrar mig icke; emedan man alltid får vänta sig ett bemödande af egennyttan, att vilja undanrödja andras lofliga industrier, för att såmedelst sjelf mätta sig.