Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskottet har troligen afsell medeltalet af en mängd utaf år, utan att erinra sig, att de äldre under ett förbudsystem, då en mängd nu tillåtna varor voro förbudna att införa, och således icke gåfvo någon tull, nu icke kunna tjena till ledning.
Tager man deremot de efter förändringen af vårt Tullsystem förlupna år till rättesnöre — ehuru för det Den 21 F c b r u a r i i.
295 första flere hinder vid afgifternes beräkning hindrade den fria rörelsen, och införselsfriheten endast så småningom blifvit utvidgad, och afdrager man all spanmålstull för åren 1826 och 1827, fastän genom spanmåls-införskrifningen annan tullgifvande import blifvit förekommen, får man följande resultater för rena behållningen, i runda summor, nemligen: för
År i8a5 R:dr 1,673,500 1828 „ 1,715,000 eller 1 medeltal 1,678,000 R:dr.
Lägger man nu till, att en mängd ännu förbudna varor kunna frigifvas till införsel och bära tull, torde man lika med mig finna, att den af Regeringen anslagna rena behållning af 1,800,000 R:dr ej är för högt be, räknad.
Särskildt vill jag för dem, som lika med mig önska en utsträcktare handelsfrihet, i minnet återkalla, att det starkaste band mot utöfningen af Konungens rätt att förbjuda varors införsel, är att beräkna tullinkomsterna högt, ty derigenom måsteman för att undvika Statsbrist, öpna inträdet för tillräckligt antal varor för att vinna den påräknade inkomsten.
Rörande Postmedlen, delar jag fullkomligt StatsUtskotlets sätt att se saken, att beräkna eli. lågt tagen behållning, och att lemna alla blifvande öfverskott till Kongl. 1826 „ 1827 „ 1,640,000 1Uessa besse är obe >räknadt 499,000 Rd. I,OoD,000 Ji Spanmålstull.
Dep 21 Februari>.
Maj:ts disposition, i afseende på Verkets af tidens kraf påkallade reorganisation.
Bränvinsbränningsmedien böra kunna afkasta betydligt mer ån hvad som blifvit beräknadt, dels genom en bättre proportion för afgifterne, nemligen mer efter olir ka till verkningsförmåga med olika redskap, dels gepom strängare kontroll vid upgifter-r ne.
(Det kan naturligtvis ej annat än förundra, att för år 1826 t. ex. ej flere ärt a3q pannor af 90 kannor blifvit upgifna för bela Riket).
Jag tror äfven, att någon ytterligare afgift på denna i så många afse-? enden olyckliga production kunde och borde äga rum, att nemligen vid införseln till Stockholm en afgift af 2 sk. och till Götheborg af 1 sk.
B:co per kanna t. ex. bor-_ de erläggas.
Jag tror, att en sådan afgift hvarken fordrade nja och besvärande controllerj ty på dessa ställen finnas de nödiga redan förut för allmänna bevakningen, ej eller vore förnärmande af landets bränatinsbrännares rätt, då den ringa bran vins-r bränning, som inom dessa städer sjelfva kan äga runi (bestämd af stcuisjordens värde) i större mån fördyrades genom der dyrare materialier och arbetslön, än pålandet, och dessutom kunde beläggas med särskilt afgift , — och ej eller att den vore trjckanfte för bränvinets respective säljare och supare inom ifrågavarande städet»/ då för de förra den större konsumtionen alltid tillå - Den 2j Februarii. a07 ler mycket högre priser än å andra orter, och för de senare den lättare arbetsförtjänsten medgifver, att betala dessa högre priser, I afseende på den ökade inkomst, som härigenom skulle uppkomma under denna tittel, anser jag att den i första rummet borde användas till betäckande af den statsbrist —• om en sådan kom att inträffa —: som eljest skulle fordra tillökning af närvarande allmänna bevillning; i andra till eftergift af nu efter hemmansvärde utgåen-; de afgift för rättigheten till busbebofshrän-! ning; i tredje till ersättning för Nummer-; Lotteriets indragning, och i fjerde tili lindring af Rote- och äfven Rusthållares skjddighet att under möten underhålla sina karlar.
Jag borde kanhända icke uptaga Ridderskapets pcb Adelns tid, då redan så mycket blifvit ordadt om StatsUtskottets ifrågavarande Memorial, men ehuru vacker och uplysande Utskottets framr ställning med dervid fogade Tableauer syr nes, kan jag dock icke underlåta några an-, märkningar, dem ämnets vigt påkallar.
Den första fråga, som dervid förekommer mig, Kr den, om det är rätt att beräkna Statsintraderna mycket under deras verkliga be-, lopp.
Jag tror det ej, emedan derigenom upkomma öfverskott, hvilka antingen till mehn för rörelse-.Capitalet ligga ofruktbar 298 Den 21 Februari i. ra i Banken oell RiksgäldsConloiret, eller ock kunna användas emot Rikets Ständers afsigt.
Att hafva något öfverskott, är väl rätt, men man bör akta sig att hafva det för stort, så att man icke gifver anledning hvarken till capitalers ofruktbarhet, eller lill medels obehöriga, om icke äfven onyttiga, användande.
Ur dessa skäl tager jag mig friheten anmärka åtskilliga inkomstartiklar, hvilka synas mig vara för lågt beräknade.
Den första i denna cathegori, är kopparräntan.
Den har, enligt officiel upgift, utgjort för de sist förflutna fem åren, år 1824: 4a9 SfS 18 Lffi 14ffi; år j825:375 Sffi iSLfg; år 1826: 338 Sffi 10 Lffi 17 ffi; år 1827: 388 Sffi; och år 1828: 38o Sffi; eller för alla fem åren ett sammanräknadt belopp af 1912 Sffi 7 Lffi 11 ffi, och således per medium för hvarje år något öfver 382 Sffi.
Nu har den af Kongl. Majit blifvit beräknad att hädanefter utgå med 375 Sffi, men af StatsUtskottet endast med 35o Sffi.
Jag inser i sanning ej skäl till denna nedsättning, så mycket mindre, som det uptagna priset 120 R:dr Skeppundet är ganska lågt, enär det gångbara priset under de nämnde fem åren varierat emellan 120 och i3o R:dr; samt kopparskatten till Staten utgjorts år 1821 med 57,600 R:dr; år 1822 med 42,400 R:dr; år 1823 med 5i,4oo R:dr; år 1824 med 55,4oo R:dr; år 1828 med 5o,3oo R:dr; år 1826 med 57,200 R:dr; eller per medium för hvarje år 52,383f R:dr.
Den 2i Fe b ina lii.
299 StatsUlskoltet har likväl blott uptagit denna skatt lill 42,00° R:dr årligen.
Om skeppundtalet af kopparskatten således ökas med 3o Sfg, om året, så att den årligen anses utgöra 38o Sfg, och hvilket efter föreståen■de calcul ej torde vara för mycket beräknadt, men priset derå likväl bibehålles lill det af Utskottet föreslagne eller 120 R:dr per S@, så upkommer dock 36oo R:dr mera om året, än hvad Utskottet af denna inkomstkälla påräknat.
Beträffande Tackjärns-tionden och Hamniarskatten, så förekommer, att priset å Tackjärnet endast blifvit beräknadt till 5 R:dr 16 sk.
Skeppundet; då det likväl torde vara tärnmeligen allmänt bekant, att det varit uppe till 9 å 10 R:dr skeppundet.
I Rikets Bergslager öfverhufvud tagne, utgjorde Tackjernspriset år 1820: 7 R:dr io sk. 3 r:st., och år 1828: C
R:dr i3 sk. 2 r:st.; hvaremot det redan för i år stigit till 7 R:dr och derutöfver, samt vid sistlidne Ilindersmässo-marknad i Örebro varierade mellan 7 R:dr och 7
R:dr 8 sk. skeppundet.
Ingen anledning är, att priset kan falla under 7 R:dr.
Jag tror derföre, att Tackjernstionden gerna och med säkerhet kan beräknas till 6 R:dr 3a sk. eller minst till 6 R:dr 16 sk. skeppundet.
Hammarskatten uptages endast till 16 R:dr 32 sk. och har dock varierat år 1827 emellan 17 R:dr 12 sk. och 2i R:dr, samt 1828 emellan 17 R:dr 3oo Den ai Februarii. 12 sk. och 24 h:dr.
Den torde således gerna kunna beräknas något högre, än som skett af Utskottet.
- Förslaget uplager dessa begge inkomster, eller Tionde-tackjernet och Hammarskatten, till endast 155,333 R:dr 16 sk.; då likväl StatsUtskottets egen Tabell visar, att dessa inkomster per medium af de deri uptagne 6 år utgjort årligen 187,716 R:dr 8 sk.; och då man derifrån afdrager den summa Stats-Utskottet hädanefter på?- räknat, synes att denna inkomstkälla nu skulle förtorrkat till 33,382 R:dr 4° s^- årlig förlust.
På dessa skäl tror jag, att en skälig tillökning af 20,000 R:dr kan göras i inkomsttitteln af Tackjernsrtionden och harn?- marskatten, Angående Mantalspenningarne bar
Uh* skottet i sanning nyttjat ett besynnerligt skäl för att afslå, det de skola utgöras lika öfver hela Riket.
Utskottet bar nemligen tyckts afse, att rätta tidpunkten för deras jämna fördelning först inträffade, när all jord blefve lika beskattad.
Delta vill i min tanka säga det samma som aldrig, ty den?, na tidpunkt lärer väl aldrig inträffa.
Ulskottet har äfven nyttjat ett annat skäl, som jag ej kan gilla.
I Memorialet, hvarur jag anhåller få upläsa denna strof, står nemligen: ”hvartill må läggas ännu det skäl, ”alt en partiel förhöjning i ordinarie one”ra icke synes stå i öfverensstämmelse med -principen alt endast bevillningen bör miss - Den 11 Februari i* 3oi '‘förhållanden i Grundskatterne utjemna , ”har Utskottet funnit betänkligt, att någon "förändring uti de för Mantalspenningarnes "Utgörande inom nyssnämnde g
Län hittils ”följde grunder för närvarande tillstyrka,” ■— Jag hemställer om det blir möjligt * att i Bevillningsväg jemnka missförhållandet i Grundskatterne, och om sådant kan verkställas utan en ny koppskatt, till undvikande af missnöje och oreda* Beträffande sjelfva hufvudfrågan, så har den olikhet, som nu existerar i mantalspenningarnes erläggande å olika orter, kommit deraf* att mantalspenningarne härleda sig ursprungligen från en förut varande Qvarntullsafgift, hvilken bestämdes efter den säd man bade att förmala.
Förhållandet har likväl i detta fall undergått betydliga förändringar.
I Götheborgs och Bohus
Län företer sig den obillighet, att då alla jordbrukande af allmogen, såsom Bönder och Torpare, endast erlägga 8 sk. i mantalspenningar, utgår denna afgift af fiskare, inhyseshjon och arbetsfolk med 12 sk.
Denna province, som tillförene hade ringa säd att förmala, och i föl jd deraf fick ringa qvarntull, har nu updrifvit sin sädesproduction, så att den kan afsätta betydligt spannemål.
Konungens Befallningshafvande i nämnde
Län har äfven tillstyrkt, alt mantalspenningarne deri Länet måtte af alla mantalsskrifne personer lika utgöras.
Andra exempel visa äfven, huru orättvis denna skatts olika utgående 302 Den 21 F e b r u a r i i. är.
Allmogen i Nora, Lindes, Lekebergs och Carlsskoga Bergslager i Nerike, samt Skinnskattebergs och Norbergs Bergslager i Wästmanland, sorn tvifvelsutan arden bäst lottade i Riket, erlägger lägre mantalspenningar, än deras jordbrukande grannar och allmogen i Kronobergs
Län, hvilken i välstånd och tillfälle till arbetsförtjenst på långt när ej kan jemnföras med den förstnämnde, som uti ett lönande bergsbruk har ersättning för det å begge orterne svaga jordbruket.
Om olikhet i raantalsafgiften någorstädes bör finnas, bör den sökas i olika arbetsförtjenst; och af sådan grund kan den existerande nedsättningen möjligtvis vara billig i trakterne intill Norrige, såsom i en del af Wärmland, Herjeådahlen, Jämtland och Dalarne, der den gamla orsaken, ringa säd att förmala, ännu står qvar, såsom princip för skattminskningen.
En sådan olikhet i mantalspenningar som 4, 6, 8 och ia sk. samt för somlige \ stig kohl tyckes dock vara allt för orimmelig för att bibehållas.
Dessa äro mina anmärkningar emot beräkningen af de ordinarie eller ständige inkomsterne.
Jag begifver mig nu till de Extraordinarie eller Bevillnings-inkomsterne; och får dervid öppet uttala min opinion, att jag anser StatsUtskottets upställning deraf ej vara Grundlagsenlig.
Jag tror, att Utskottet endast helt enkelt hort säga, att de Den 21 Februari!. 3o3 oell de inkomsterne beviljades af Ständerne vid sista Riksdag, oell hafva sedermera upgått till det och det; samt att Utskottet bort afhålla sig från att yttra, hvartill de framdeles kunna upgå, innan Bevillningsgrunderne blifvit upgjorda, så att StatsUtskottet fått se, hvad Ständerne i denna väg bevilja.
Skall calcul häröfver likväl upgöras, bör den grundas på säkra erfarenhetsrön, och äfven detta fruktar, jag att Utskottet förbisett, då det nedsatt Tullinkomsterne från de af Kongl. Maj:t till 2,200,000 R:dr årligen föreslagne till x,g5o,ooo R:dr; ehuru denna intrad under de sednaste fyra åren, enligt ofliciela upgifter, utgjort år i825: 2,170,029 R:dr i3 sk. 2r:st.; år 1826: 2,363,io3 R:dr 34 sk. 5 r:st.; år 1827: 2,667,162 R:dr 19 sk. 6 r:st. och år 1828: 2,317,125 R:dr; eller sammanräknad bruttoinkomst, 9,517,420 R:dr 19 sk. 1 r:st..
Afdrages derifrån den under sednaste missväxtår för införsel af utländsk säd betalte tull med circa 517,420 R:dr 19 sk. i r:st., så återstår en total af 9,000,000 R:dr Tullinkomst, hvilken fördelad på 4 är utgör 2,25o,ooo R:dr årligen.
Således bör med säkerhet kunna följas den i Kongl.
Propositionen antagne beräkning af 2,200,000 R:dr årligen, ty flera anledningar till ökning än minskning i tullintraderne förefinnas, såsom det genom sednast afslutade handelstractat med Ryska Regeringen vunna bättre skick med Finska handeln, en sig jämnt 3c>4 Den ai Februarii. okände folkstock och bättre bevakriingsanstalten StatsUtskottets lipgift, alt tullen för 1828 understigit den för 1827, anser jag oriktig; ty om man afdrager den för spannemål det sistnämnde året erlagde tull, blir 1828 års inkomst vida större, än 1827 års; Dessutom får jag anmärka, att jag fäster inig vid brutto- och ej vid netto-inkomsten; samt att ingen förminskning i tullintraderne är att befara, så länge man ej vill återgå till skadliga probibitivförfattningär och genom orimligt höga tullafgifter upmunträ tullförsnillare.
En värd Ledamot Herr Rosenblad har trott, att Bränvinsbevillning skulle kunna införas med en införselafgift af 2 sk. pr kanna till Stockholm och 1 sk. pr kanna till Götheborg.
Detta bestrider jag såsom varande i högsta måtto orättvist, dels derföre att då desse städer äfven hafva rättighet att bränna, de skulle kunna sälja deras egit bränvin, för bättre pris än landtmannen, hvars bränvin genom denna tull— afgift blefve dyrare; dels derföre att detta drabbade endast de landtman, som antingen för närbelägenhet eller genom sjö-communication kunde afsätta bränvin på endera af dessa Städer* hvaremot de, som afsatte sitt bränvin på annat håll, ej fingo vidkännas denna olägenhet; dels ock derföre* att en sådan anstalt, om den öfverallt skulle införas, skulle uplifva den gamla odugliga - Den 21 Februarih 3o5 liga inre tullbevakningen, hvilken jag hoppas för alltid afsomnat.
Jag tror det i öfrigt för tidigt att förhöja Bränvinsbevillningen, hvarigenom jordbruket alltid skall betungas till städernes fördel.
Jag hoppas det icke eller skall behöfvaSj otn lull hevi Ilningen blir riktigt upgjord, och anser all skatt, sorn directe drabbar producenten, 1 stället för consumenteh, obillig.
Vinsten af Bränvinsbrännihgen utom för dem, sorn hafva lätt afsättning på Stockholm och Götheborg, är visserligen icke så stor, att den tål någon ytterligare beskattning; och äfven de nyssnämnde torde vid närvarande brätlvinspriser ej skörda betydlig fördel af denna egenteligen för ladugårdsskötsel!! vigtiga landtrnanna-näring, som lika med alla dylika icke blifver bortglömd i beskattningsväg.
Af alla de skäl jag nu baft äran anföra i anhåller jag örn återremiss af ifrågavarande Memorial, och att dessa vördsamma anmärkningar matte få åtfölja till StatsUtskottet; Friherre Anckar swärd, Carl Henrik:
Innan jag går att yttra mig öfver detta vigtiga ämne, anhåller jag, att det af Konungens Minister nyss afgifne yttrande måtte å nyo upläsas, emedan det, oaktadt den mäst spända upmärksamhet, ej kunde höras bit fram i salen.
Jag skulle eljest ina häni3 H. 20 3o6 Den 21 Februarii. da uptaga tiden med reflexioner, Iivari jag blifvit förekommen af Herr Skogman.
I anledning häraf uplästes ånyo Herr Skogmans förut afgifne skrifteliga anförande.
II varefter Friherré Anckar swärd fortfor: Da Konungens Minister så fullständigt utvecklat de åsigter, efter hvilka äfven jag trott mig finna anledningar att emot Statsutskottets nu ifrågavarande Memorial afgifva anmärkningar, är jag i de flesta delar förekommen, och har således föga att tillägga.
Jag utbeder mig likväl att få fästa Ridderskapets och Adelns upmärksamhet å någre förhållanden, som ännu synas mig vara förbisedda.
Under titteln Gerningsören yttrar StatsUtskottet, "att Statsverkets or~ ”dinarie inkomst-tittlar, endast i följd af ”Kongl.
Stän”ders gemensamma beslut, kunna uteslutas ”ifrån RiksStaten.”
Det hade varit önskligt, att StatsUtskottet åberopat den Grundlags-^., hvarifrån stödet hämtats för en sådan slutsats.
— Jag har uti Grundlagarne förgäfves sökt ett sådant stadgande, och jag bekänner, att jag ingenstädes funnit det.
Det måtte således icke komma att lä?- gas mig till låst, om jag uttrycker min förundran, att ett Utskott af den vigt, som
Den 21 Februari1!.
Rikets Ständers Statsutskott, framställer så Grundlagsslridiga satser, hvilka, om de obemärkte fingo framgång, skulle kunna rubba sjelfva grundvalarne för Svenska folkets sjel (besk attilingsrätt.
Det är på denna grund jag utbeder mig få fästa Utskottets upmärksamhet å nödvändigheten, att ifrån dess Memorial utesluta sådane nya meningar om beskattningsrätten, hvilka icke kunna hänvisas lill någon föreskrift i Grundlagarne.
Rörande Mantalspenningarne; Lagmansoch Häradshöfdingeräntan; samt Sterhhusafgiften, utbeder jag mig blott i största korthet få förklara min mening vara, att alla dessa afgifter böra sammanslås till eri, och utgå under form af capitationsafgift, hvarunder alla dessa inkomst-titlar i min tanka böra hänföras.
Jag skulle tro, att man nu vore kommen till den utveckling af begrepp, i anseende till beskattningsfrågor, att man inser rättvisan och nödvändigheten af, att i hvad görligt är, förvandla de ordinarie skatterse, eller de såkallade grundräntorne till bevillning; men jag lemnar detta ämne, i hop]) att någon annan talare deråt gifver en fullständigare utveckling.
I anseende till NummerLotteri-medlen, instämmer jag uti deras mening, som anse 20* 3o8 Den 21 F e 1) r ti a r i i.
Nummer Lotter i et böra alldeles upliöra.
Jag bade hoppats, att
Utskottet i detta hänseende fästat mera upmärksamhet å Kongl. Majrts Nådiga Proposition, hälst den aftagande Statsinkomsten ifrån denna rörelse, under en, utaf Utskottet angifven, beständigt tilltagande förvaltningskostnad, snarare lemnade anledning, att betydliga Statsförluster på denna inrättning kunde upkomma, hvadan den ringa Statsinkomst, som för närvarande af denna rörelse beräknas, i min tanka icke företer några talande skäl, att bibehålla en inrättning, som har moralitetens fordringar emot sig, och som af Styrelsen blifvit föreslagen till indragning.
— Jag skalle således önska, att NummerLotteriets fullkomliga uphörande bestämdes till i833.
Utskottets förslag, alt Rikets Ständer i anseende till Kronotionde-lösen efter bestämda priser, skulle i anderdånighet anhålla, att undersökning om förhållandet måtte verkställas, samttjenliga åtgärder vidtagas till vinnande deraf, att Kronotionde icke efter olika grunder må beräknas och utgöras, kan jag icke gilla.
Jag anser sådane undersökningar vådliga, såsom merendels syftande till intrång uti den enskilda äganderätten.
Det är otvifvelaktigt, att någon orsak varit för handen, då sådane förhållanden
Den 2i Febr aari i.
309 som de ifrågavarande, upkommit; och hvad sorn i alla fall är säkert, är, att de nuvarande ägare innehafva dessa hemman under de skattevilkor, med hvilka de ärft eller förvärft dem, och jag finner aldrig något skäl, att förhöja dylika grundskatter, innan en allmän skatternas jemnare fördelning kan komma uti fråga.
Då det nu ifrågavarande lösningspriset för Hemmansägare i Götheborgs, Blekinge och Stora Kopparbergs Läq, hufvudsakligast utgår till Kyrkor och ClerecieStaten, så skulle Staten icke eller tillskyndas någon vinst, genom en må hända möjlig förhöjning å dessa uråldriga lösningspriser, emedan förhöjningen, eller deli öfriga afgiften, säkerligen komme att af ofvannämde Kyrkor och Stater reclameras, såsom en dem tillhörig inkomst, enär sjelf-? va Spanmålen är för dem anslagen, I anseende till räntemedlen frånWerme-? lands LandtvärnsCassa, instämmer jag till alla delar uti Friherre Palmstjernas reservation emot Utskottets Memorial, och anhåller om Utskottets upmärksamhet å billigheten af, att denna ränteinkomst uteslutes ifrån Statsintraderue, för att återgå till sine rätte ägares förvaltning.
Jag hav i allmänhet instämt uti de anmärkningar, hvilka Herr StatsSecreteraren Skogman afgifvit emot den nedsättning uti Statsinkomsternes beräkning, som af Stats - 3io Den 2i Februari i.
Utskottet blifvit vidtagen.
Jag erkänner mig icke kunna fatta de principer, hvilka legat till grund för Utskottets förslag.
Jag bade föreställt mig, att StatsUtskottets åliggande vore, att beräkna Statsinkomsterne så skarpt som möjligt; och jag finner lätteligen, huru det förhållande kunnat upkomma, att ett
Statsutskott funnit sig föranlåtit att höja de beräkningar för inkomst-titlarne, hvilka ifrån Konungens Ministrar blifvit afgifne; men att nedsätta inkomstberäkningarne under Ministrarnes förslag, är för mig en så obegriplig åtgärd, att jag ej annat kan, än på det högsta protestera emot den, och begära Utskottets upmärksamhet till rättelses vinnande härutinnan, enär det aldrig kan blifva fördelaktigt, att, såsom följd af Utskottets beräkningsgrunder, samla öfverskott å Statsintraderne, hvilka alltid komma alt öfver behofve t trycka den skattdragande allmänheten.
I anseende till beräkningen af Tullinkomsten, är Utskottets nedsättningsprincip mäst åskådlig, och då Herr Skogman redan fullständigt yttrat sig derom, samt jag sedt Friherre Åkerhjelm begära ordet, anser jag mig icke böra mera fästa mig vid detta ämne, än som fordras för alt påkalla upmärksamheten å de mindre förhoppningsfulla förhållanden Utskottet angifver, uti förutsättningen, att Tull-intraderne för Den 21 F e b r,u a r i i.
1829 böra blifva lägre än för 1828, under, såsom Utskottet uttrycker sig, beständigt tilltagande utgifter och administrationskostnader, hvaraf Utskottet hämtat anledning till den i min tanka alltför utsträckta frikostighet, att på förhand föreslå förvaltningskostnaderne, att beräknas till vida större belopp, än Kongl. Majit för dem begär; och torde det tillåtas mig yttra den mening, alt Utskottets Memorial föga upfyller det i Grundlagen stadgade åliggandet, att vid Statsregleringen afse nödige besparingar.
I anledning af den angifne bristen uti Salpetterfonden, torde det icke finnas underligt, om den, som vid sist förflutne
Riksdag motsatte sig fondens användande till annat, än dess bestämda föremål, nu finnér sig befogad, att i minnet återföra, huru åtminstone många ibland Styrelsens medlemmar yrkade denna fonds angripande, under påstående, alt återstoden alltid vore tillräcklig för fondens verkningsomfång.
Resultatet visar nu, om man hade rätt eller orätt, alt försvara fondens förskingrande, men det är i sanning påkostande att finna, huru den af skatter nedtryckta jordbrukaren alltid, och under så olika former, kommer att belastas med bördor, dem lian visserligen icke ensamt borde bära. 3ra Den 2i Februarii.
Den så kallade Saltpettergärdens up-, komst är uti Utskottets Memorial utveckr lad, och nian finnér derutaf, huru Landtmännen nödgats genom en åtagen gärd friköpa sig ifrån Saltpettersjudarens ej sällan våldsamma intrång uti dess Ladugårdar.
Jag känner alltför väl det olika förhållande, sorn i anseende till Saltpetterns naturliga alstring äger rum emellan de sydligare, och vårt kaija luftstreck.
Den 28 April. 301 ende; men jag vågar likväl påstå,att, med ett noggrant iakttagande af lagens nu gällande föreskrifter, bör en sådan påföljd icke kunna inträffa, enär det tydeligen är föreskrifvet, att, om den, som undergår straff, blifver så sjuk, att detsamma icke utan fara för hans lif kan fortsättas, skall med straffets verkställande uppskjutas, lill dess med honom bättre varder.
Emot bibehållande af böter har ingen yttrat sig, och jag tror icke eller det kan komma i fråga att detta slags straff skulle helt och hållet borttagas.
1 stället för de 9 sorters straff, som mom. litt. a) upptager, skulle således, enligt mitt förslag nämnde mom. komma att innehålla 11 slag af straff.
Mom. litt. b) i Ulsk:s förslag lyder sålunda: ”fängelsestraffen höra vara: första grad, på lifstid, andra grad, från åtta till och med tio år, tredje grad, från sex till och med åtta år, fjerde grad, från fyra till och med sex år, femte grad, från två till och med fyra år, sjette grad, från sex månader lill och med två år, sjunde grad, från och med trettio till och med etthundradeåttio dagar.”
Vid denna fördelning har jag ingenting annat att anmärka, än att jag önskar ett utbyte af benämningar, så att det må heta straffarbete i de fern första graderne och i de öfrige graderne straffarbete eller ensamhetsfängelse.
— Vid mom. litt. c) har jag intet att anmärka.