Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
D. beslöts, att Fullmågtige i RiksgåldsConfoiret skulle underrättas om den med tryckningen sålunda vidtagne förändrade anstallt, på det Herrar Fullmägtige måtte kunna i afseende på Redogörelsen för den af Rothlieb redan verkställde Protocollstryckning, eller från den 20 November 1817 intill den 27 Maj 1818, yidta - Den 11 Augusti c. m. ga den åtgärd, som enligt Riksens Stånders föreskrift på Herrar Fullmägtige kunde ankomma. 1821 den 11 October, anmältes Kongl. Maj-.ts
Nådiga skrifvelse af den 18 förutgångne September, innehållande bifall lill
Directionens hemställan, och skulle medel af StatsCommissarien afWåhlberg efter Directionens reqvisition, till Directionen utbetalas i mon af behoivet; hvarjemte , S.
D. upplästes Herrar FuIImågtiges svar, deri de förklara sig vara beredvillige, att under vissa förbehåll i RiksgäldsContoiret emottaga de exemplar af Protocoll, som dit aflemnades.
I grund af hvad sålunda förekommit, ansåg Directionen nödigt, att innan vidare åtgärd vidtogs, rörande tryckningen, tillförlitligen bor de utredas, huruvida berörde Protocollstryckning tilläfventyrs blifvit af Rothlieb längre fortsatt ån till och med den 26 Maj i818, under hvilkens vård de tryckta exemplaren för då närvarande kunde finnas, samt om desamma kunde af RiddarhusDireetionen få emottagas.
December månad 1817, sednare hälften af Januari 1818, samt Februari och April månader samma år: att utaf exemplaren en del voro af Rothlieb från Boktryckeriet afhätptade och en del ännu qvarliggande i Den IX Augusti <?> mt Gadelii Sterbhus, ait Boets Syssloman, Gross» handlaren Smerling förklarat sig icke vilja flen» utfeinna utan mot betalning af Sterbhusets for-r dran för tryckningen, uppgående till 5io R;dr Banco..
Att Gr,din tryckt förra hälften af rniari månad 1818, hela Mars månad och för Maj till och »ned Ridderskapets och Adelns Plenum den 25 Maj: att hela upph.gan vore hos honom qvarliggande utom 100 exemplar för Januari och Mars månader, sorn blifvit lemnade i Bokhandeln, sunt att Grahn såsom vilkor för exemplarens utlemnande gjort påstående om be-, talning för sin fordran, 5.71 R:dr 12 sk. Banco,.
RiddarhusDirertionep heslöf, att RiddarhusSecreteraren skulle från särskildta Boktryckare infordra uppgift på tryckningskostnad och papperspris elter s5o° exemplars upplaga, 1821 den 28 November', anmältes dessa infordrade uppgifter: hvarefter
Directionen heslöf att antaga Granns anbud af 1,0 R;dr Banco för hvarje tryckt ark, papperet deri inbegripet: att Directionen på de skäl, som den 8 Maj 1819 blifvit anförde, ansåg sig icke kunna taga någon åtgärd i afseende på redovisningen för de redan tryckta exemplaren af sista Riksdagens.
Protocojler; derom Grahn uti en särskild skrift nu gjorde anhållan, samt att dels underrätta StatsCommissarien af Wåhlberg, att
Directionen beslutat att om fullbordandet af den ännu återstående tryckningen låta draga försorg; och dels anmoda honom föranstalta, at! Gråhus och Gadelii Sterbhus fordringar måtte varda betalte, Den II Augusti et m.
I67 på det exemplaren måtte kunna på behörigt ställe aflemnas'
Slutligen uppdrogs åt RiddarhusSecreteraren, att hafva inseendet så vål öfver Protocollernes utskrifning, som tryckningens skyndsamma verkställande, samt Correcturets låsning. 1822 den 4 Mars', förordnade Directionen, att StatsCommissarien af Wåhlberg skulle, genom RiddarhusSecreteraren, anmodas, att lemna Directionen upplysning, om Grahns och Gadelii Sterbhus fordringar ännu blifvit liquiderade, och hvarest Protocollerne voro att tillgå. 1822 den 4 October: föredrogs inför RiddarhusDirectionen en skrift af Utredningsmännen i Gadelii Sterbhus, hvari de anhålla att Sterbhusets återstående fordran 310 R:dr Banco måtte blifva detsamma godtgjord, samt Sterbhuset derefter få aflemna de exemplar af Ridderskapets och Adelns Protocoller, som finnas i Sterbhusets förvar.
I sammanhang hvarmed RiddarhtisSecreteraren anmälte att Herr StatsCommissarien af Wåhlberg ännu icke, oaktadt erinringar, alleinnät den upplysning, Directionen den 4 Mars samma år af honom äskat.
Vid sådant förhållande beslöt RiddarhusDirectionen, att Utredningsmännens skrift skulle communiceras StatsCommissarien af Wåhlberg med anmodan, att yttra sig deröfver i samman, hang med svar å RiddarhusDirectionens Proto - tfa Den »I Augusti e. m. collsUtdrag ef den 28 November 1821, och RiddarhusSecreterarens till följd af Directionens beslut den ‘i Mars 1822 aflåtne Promemoria, rörande ifrågavarande Protocollers bqviderande. 1822 den 28 November-, aflemnade StatsCommissarien af Wåhlberg sin förklaring; hvarefter Directionen ansåg, på de skål den 8 Maj 1819 blifvit anförde, sig icke kunna, på 6ått StatsCommissarien uti berörde skrift föreslagit, af egen myndighet reqvirera medel till godtgörande af Boktryckaren Grahns och Gadelii Sterbhus’ fordringar, utan syntes, i afseende på redovisningen för omkostnaderne vid sista Riksdag, hvilken redovisning StatsCoinmis. sarien förmålt sig åligga, det vara för Stats.
Commissarien sjelf af vigt, att så skyndsamt som möjligt, Vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom f. d.
ExpeditionsSeereteraren Rothlieb kunde förmås, att för hvad han uppburit visa redo, då såkrast kunde utrönas, huruvida han saknat medel att betala de räkningar, som nu voro i fr£,£a; °tn hvilket beslut StatsCommissarien af Wåhlberg genom Utdrag af Protocollet skulle underrättas; och fann RiddarhusDirectionen vid sådant förhållande sig icke kunna med den af Utredningsmännen i Gadelii Sterbhus, uti ofvan omförmåite skrift, fordrade betalning taga någon befattning; hvarförutan RiddarhusDirectionen förordnade, att uti den blifvande
Riksdagsberåttelsen borde i korthet anmälas de särskilda åtgärder och beslut RiddarhusDirectionen, rö - Den 14 Augusti ft m, 169 rande Protocollstryckningen tid efter annan vidtagit.
N:o x. Herr af Schmidt, Georg Lars:
Med fullkomligt förtroende till de värde taleres nit och goda besparings åsigter , hvilka tält för sammanslåendet, får jag dock åberopa de motskäl jag tillförene haft den äran anföra; med tillägg , det min öfvertygelse är, att ett gränse-län, som vid instundande krig, är underkastadt många och svåra olikartade händelser; icke till sitt omfång bör vara för stort, på det att den styrande, möjligen må kunna styra sakernas gång och verka till bibehållandet af ordningen inom landet, hvilken då, mer än vid alla andra tillfällen, påkallas af den största nödvändighet.
Uhr åberopar i sin reservation, att då Länen tillförene varit under en styrelse , De/i 14 Jim, asti f. nu de äfven hädanefter borde kunna vara det; men torde Herr af Uhr behaga i minnet återkalla , att gränsen ungefär vid samma tid sorn Lanedelningen verkställdes, flyttades till Fäderneslandets stora och oersättliga förlust, mångfalldige mil närmare.
De la Gardie, Jacob', Vid det af Stats- samt Allmänna Besvärseclr OeconomieUtskotten , eller rättare sagt endast OeconomieUtskottet, meddelte • förslag, att skilja Kongl.
Seraphimer-Ordens-Gillet från styrelsen öfver Hospitalen, och öfverlemna den åt Lazarets Directionerne i Orten, har jäg ansett mig pligtig framställa åtskillige anmärkningar; öfvertygad, att så vida Utskottet ägt närmare kännedom om förhållandet i detta ämne , dess yttrande aldrig kunnat blifva sådant det nu är forfattadt.
Redan tillföre, ehuru till längre tiri tillbaka , hafva vid LänsHospitalerne särskildte
Förordningen den 11 April 1763, sorn uti srdra och 3:dje §. §. af Tredje Artikeln innehåller ; att en del af samina Directioner, utan föregånget laga bepröfvande, efter eget godtycko minskat räntor hvartill hemman eller andra lägenheter varit skattlagde, bortbytt Hospitalernes J)cn 14 Augusti f. m. 171 fasta egendomar, gjort visse stadgeränfor, som varit långt ringare än efter Jordboken och Markegången skulle belöpa, och efter eget behag förmedlat hemmanen, genom hvilka missbruk en ansenlig minskning i Hospitalernes hemman och räntor uppkommit; äfvensom Riksens Ständer uti en den i5 October 1766 till Kongl. Majit i underdånighet allåten skrifvelse, sjelfve intygat, att den tid, som enskildte Directioner för Hospitalerne varit i orterne tillförordnade, hushållningen vid desse verk blifvit mycket vanvårdad.
Dels af denna anledning, dels i anseende till särskilta beskaffenheten af de vid Hospitalsvården förefallande ärender, dels ock på den grund att Riksens Ständer funnit styrelsen öfver Hospitalerne böraj handhafva® efter något vist system, hafva Ständerne vid 1756 års .Riksdag förordnat en Deputation, som skulle äga öfverinseende öfver Hospitalerne och deras hushållning . jemte flere andre barmherfighets-inrättningar samt hålla hand deröfver, att hvad rörande deni vöre stadgadt, blefve af vederbörande iagttagit.
Vid 1766 års Riksdag, då alla Deputationer, Commissionär och Directioner utom den för Ranken afsk afla des; upphörde af sådan anledning äfven HospitalsDirectioöen.
Ständer förklarade då uti deras underdåniga skrifvelse de;i i5 October, det de med fägnad infiemtat hyttan af omförmäldte Deputation, emedan Hospitalerne af deni blifvit styrde efter en princip, flere ägor återvunnits, som olagligen vai;it derifrån antingen söndrade, eller ock för Den 14 Augusti /* m% en ganska ringa afgift nyttjade; instructioner för Betjeningen utfärdade, hvarigenom den till förene mycket försporde egennyttan förekommits, samt Författningar vidtagne, som verkat förbättring i inkomsterne och besparing i utgifterne och sorn det icke tilhörde något RiksCollegium att befatta sig med Hospitalernes hushållning, men Ständerne funno nödvändigheten fordra, att vården om desse Christliga inrättningar vidare blefve at någon öfverstyrelse anförtrodd , utnämndes dertill en Direction, för hvilken en af Riksens Ständer föreslagen instruction den 11 December 1766 utfärdades.
Direction varit anförtrodde, öfverlemnades sedermera ar 1773 till två Herrar Seraphimer* Riddare och år r7S7 stiftades Kongl. OrdensGillet, som derefter fortsatt styrelsen öfver Hospitalerne, enligt de instructioner , hvilka redan voro, och den som derefter för OrdensGillet biet utfärdad, Således hafva Riksens Ständer sjelfve insett olämpligheten af särskilte Directioner vid Läns Hospitalerne, sjelfve afskaffat dem och i stället inrättat den Öfverstyrelse, hvilken sedermera, ehuru tinder förändrade namn , mera än ett halft århundrade förvaltat
Hospitalernes angelägenheter till det mästa efter föreskrifter, dem Riksens Ständer uti första instructionerne meddelt , och sjelfve insett och offentligen medgifvit nyttan och nödvändigheten af samma Öfverstyrelse.
Vare långt ifrån mig att påstå, eller ens
Den 14 Augusti /. ra. 173 hysa den misstanka, att nu yrkade LazaretsDireetioner skulle förfara på samma sätt som de äldre Directionerne vid Hospitalen gjort, men då Ständerne förut insett nödvändigheten deraf, att enhet i principer vid styrelsen af Hospitalen följes och bland andra anledningar äfven derföre förordnat en ÖfverDirection samt här ej kunnat uppvisas något enda begånget fel , som krafde rättelse, någon enda giltig orsak, som fordrade ändring; vet jag icke hvarföre man skulle förkasta ett styrelsesätt, som i flere afseenden fuunits nyttigt oell åter antaga ett annat, som just af motsatt anledning en gång blifvit förkastadt.
Seraphimer-OrdensGillet har redan funnit nyltan deraf att inrätta så kallade Central-anstalter, hvarom Utskotten förmält och OrdensGillet sysselsättes nu med förberedande åtgärder i detta afseende.
Att rigta Hospitalsvården derhän , att vid Hospitalerne, dårar kunna förbättras , utgör äfven ett bland föremålen för SeraphimerOrdensGillets bemödanden, och skall detta ändamål vinnas, blifver det mycket mera nödvändigt, att Hospitalsvården öfver hela Riket handhafves afen enda styrelse, som. endast den är i tillfälle att dertill företaga nödige ansta!ter, dem spridde Directioner , med olika afsigter och mindre vana att behandla så beskaffade ärender omöjligen kunna åstadkomma, Seraphiiner.
Ordens-Gillet har äfven haft all möda ospard att öka Hospitalernes inkomster, hvilket också till en del lyckats.
Stiftelserne för Hospitalen äro visserligen ifrån början så till - >74 Den. i 4 Augusti f% m, rackeliga, att de fullt svarat mot ändamålet * om de varit i behåll' men en mängd hemman oell lägenheter äro, i följd af ett Riksens Ständers fattadt beslut, det Ofverstvrelsen lör Hospitalerne aldrig tillstyrkt, sålde till skatte, hvarigenom den inkomst sorn annars deraf varit att påräkna, blifvit till ett högst ringa belopp nedsatt, efter knapt En R;dr emot i Tunna Säd.
Något behof, att vid Hospitaterna anskaffa närmare tillsyn, än som efter nu gällande Författningar bör derstädes finnas, bör för öfrigt i min tanka, alldeles icke föranleda till ändring i styrelsen; ty, enligt KyrkoLagen, äro Herrar Landshöfdingar och Biskoppar förordnade att med biträde af Borgmästare och Fastor i Församlingen hafva tillsynen öfver Hospitalerne, och kunna på stället förordna om allt som hörer till ordning och fordrar skyndsamhet; detsamma är äfven x r.U varande instruction»
Att med sålunda tillsatte föreståndare och tillsyningsman, Hospitaler äfven kunna väl organiseras och förvaltas, visar i synnerhet Wexiö Hospital, som utan tvifvel tallar med dylika inrättningar i främmande länder.
Huru juan skulle kunna vänta mera nit och verksamhet af en LazaretsDirection, sorn icke har någon förbindelse dertill, än af Herrar Landshöfdingar och Biskoppaf som genom deras Embeten äro dertill förbundne, vet jag icke, och yrkar derfÖro atf Styrelsen öfver Hospitalerne må förblifva sådan den nu är organiserad; i hvilket läll SerapbimerOrdensGillet, som har öfversigt af det hela , och bäst Den 14 Augusti f. m.
175 inser bristerna och medlen att bota dem, säkerligen vidtager sådane anstalter, som lämpade efter tillgångarne , svara mot ändamålet.
I afseende på Utskottens yttrande om Wisby Hospital, får jag äran meddela, att förhållandet med detta Hospital, alldeles icke ar annorlunda, än med alia Öfriga Hospitaler i Riket, och som de Ett Tusende Riksd., hvilka nu lemnäs till understöd för Lazarettet, äro tagne af anslaget Femton Tusende R:d., hvilket efter, hvad OrdensGiliet redan visat, ej vidai'e kart till detta belopp utgå; så är jag af den tankan, att styrelsen öfver Wisby Hospital äfven bör blifva oförändrad.
Sluteligfcn får jag, i afseende på de emot utdelningen af uppfostringshjelpen gjorde anmärkningar, upplysa, att storsta delen af den tages af Malmö Barnhusmedel och hvilka i SeraphimerOrdensGillets redogörelse åro uppförde , samt att utdelningen sker, ej efter godtycko eller SeraphimerOrdensGillets egemnågtiga ompröfvande, utan efter de skrifteliga anmälanden om behofvet, hvilka från Herrar Landsböfdingar till Kongl. Ordens-Giliet inkomma.
Af de nu af mig anfÖrde skål , får jag i ödmjukhet tillstyrka afslag å Utskottens Betänkande och bibehållande af hvad nu år, med de förbättringar sorn Gillet redan gått i författning verkställa , men som fordra tid att tillvägabringa, för att undvika olågenheterue af ett hast - 176
Den 14 Augusti /, m. verk och nödvändigheten att åter ändra hvad som blifvit beslutadt.
N.o 5.
Då BevillningsUtskottets nu åter till öfverläggning förekomne Utlåtande sist lades på bordet, yttrade, sorn Herr Grefven oell LsndtMarskalkens nu ornförmält, åtskiliige värde Ledamöter, att detta Utlåtande icke borde afgöras, förr än i sammanhang med det betänkande Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskotten samfält komma att till Riksens Högloflige
Orsaken för det sålunda äskade tippskofvet var, om jag den icke oriktigt fattat, att i händelse Högloflige Ridderskapet och Adeln afgjorde särskildt BevillningsUtskottets Utlåtande, skulle sådant icke vara conseqvent, utan för tidigt, hålst de tvenne Utskottens samfåldta Betänkande sedan möjligen kunde gifva anledning till ett annat beslut.
För min del ser jag detta förhållande ur en annan synpunkt, och får vördsammast anföra skålen dertill.
BevillningsUtskottets Utlåtande innefattar hufvudsakligen ett tillstyrkande, att Riksens Högloflige Ständer ville, å deras sida, statuera att friheten år den naturliga principen för all handel, och ingen lärer kunna förmena Riksens Ständer att antaga - Den l4 Augusti f. m, 179 ga denna princip, om sådan är deras öfvertygelse.
Men i-.pplicationen häraf, i afseende på iner eller mindre inskränkning, tillhör Konungen.
Hvad hindrar då Ridderskapet och Adeln att nu afgöra BevillningsUtskottets Utlåtande och sedan de sammansatta Utskottens Betänkande förekommit, besluta, för att vara conseqvent, det böra underdåniga Önskningar frambäras om prohibitionens upphörande, i den man sådant med Fäderneslandets vål år lörenligt.
Skulle denna min åsigt icke vara felaktigt hvilket j ig med all vördnad underställer, torde deraf vara en följd, att ett ytterligare uppskof ined BevillningsUtskottets nu förevarande
Utlåtande skulle icke befordra ämnets conseqventare och säkrare, blott sednare afgörande.
Redan under 1809 års Riksmöte vågade jag fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på skadligheten af prohibitiva författningar, i den motion om en förändrad grund för exclusiva Privilegiers beviljande, hvilken af Högh Riksens Ständer bifallen, och sorn underdånig önskan framburen tiri Konungens Thron, har gifvit anledning till den modification, sorn dessa privilegier, enligt den derom sednast utfärdade förordningen undergått.
Jäg skulle således nu jäfva mina hår yttrade tänkesätt, jäf - Bil. till Ridd, o. Ad, Pr, VII, Band. I*.
Den l4 Augusth f> m, va Riksens Ständers instämmande deri ^ om jag längre med tystnad afhörde de yttranden till förmån för prohibitivsystemet, sorn, särdeles af en Ledamot inom detta S*ånd, blifvit gjorde, så väl under förra discussionen af nu förevarande ämne, som vid dess ytterligare föredragning under senaste Plenum.
Må det derföre först tillåtas mig hembära min gärd af agtning åt det Höglofl.
BevillningsLiskottet, sorni den föreslagna TullBevillningen, lagdt grundvalen till ett system, från hvilket den praktiska Statsmannen aldrig bordt afvika, oc h som jag anser äga den enda för sekler beståndande basis, på hvilken handel och nårin ar kunna frodas.
Det är detta system som fördt välmågan åt Nationerna, och afstegen derifrån hafva först ägt rum, sedan denna välmåga var stadgad och Regent erna, för att öka sin magt eller sina inkomster, trodde sig vinna detta ändamål, med att fjettra fliten och omtankan.
Stater, liksom inenniskor äga sin myndighetsålder; att icke få använda densamma till full utöfning af de physiska och intellectueila krafterne, så framt dessa icke åro i strid mot moralens eller allmänna lagens föreskrifter, är oförenligt med samhällsråtten.
Det liberala systemet erkänner denna rått; det är upplyst af sanningens ljus, som det vidare kringsprider.
■Prahibitiva syji ernet deremot erkänner den icke; hvarje lörmåg&ns eller viljans utöfning, är en beviljad frihet från den allmänna förbudslagen, en ynnest gifven åt den ena, på den andras Veil 14 slugusti f, m. bekostnad; det omhöljer sig af mörker, på det upptäckten må fördröjas att detsamma saknar all gr undval och ej af sig sjelf kan bestå.
Man har tadlat theorierne om handelsfrihe-i ten, framställde af fordna och denna tidens djupa tänkare, och ansett dem vara tomma phraser otjenliga af tillämpning, förglömmande att theorien år resultatet af erfarenheten och betragtelsen, samt att sjelfva åsigten af prohitivsystemefs nytta, äfven år en theori.
Prohitivsystemet har i våra dagar skiljdt Norra America ifrån England, SÖ-? dra America ifrån Spanien, Brasilien ifrån Portugal, tåndt tvedrågts och mordfaklnn i Irland; och skiljer nu Grekland från sina förtryckare.
Jag vet att andra orsaker ån handelsförtryck verkat på dessa cathastropher; men prohibitivsystemet, kan, då det i allmänhet försvaras, icke ensamt betraktas i sitt inskränktare förhållande till handeln.
Erkåndt i ett fall, finns ingen begränsning för dess välde, och probitiva TullLagar, Productplacater och Skråinråttningar kunna urarta till medborgerligt förtryck, till qväfvande af ali högre samfundsanda.
England och Norra America hafva blifvit tagne till exempel bland Länder, hvilka af dessa lagar befinna sig vål; men detta exempel år orätt anfördt och förhållandet måste vara afen motsatt beskaffenhet, emedan hvad England be. träffar, modificationer redan sistledne år gjordes 1 §2 'Ben 14 Jugutlii- f, m. vid NavigationsAkten, hvarigenom grunden lill det system Iades, sorn nu i år blifvit af Parlamentet utveckladt, oell hvilket under erkännande af reciprocitet i den utrikes handeln och sjöfarten, vunnit en fullkomlig seger öfver förbudsiagarne.
Och hvad angår Norra America, torde löljande förtjena anmärkas:
Under Congressens sammanvaro i början af innevarande är, förkastades med stor pluralitet en Bill, sorn till befrämjande af inhemska Manufacturerne hade för ändamål, att med ökade procent höja importtaxan.
”Om vi begynna, sade en dervarande Representant, Herr- Hamilton, att inrymma fördelar åt vissa industriens grenar och lemna andra ur sigte, skola vi uppväcka afundsjuka af alla slag och sätta sjelfva Unionens bestånd i farai En hvar artikel som vi utströko af vår importtaxa, biet fråntagen vår HandeUmarins rykte och välmagt.
Den frie Statsborgsren, sorn nu kännande sitt eget värde, uppstiger med morgonsolen och uppsöker villebrådet på det daggiga fältet, skulle förbytas i en utmärglad, försagd Fabriksarbetare, som af a4 timmar, aibetar ib.”
Den värda talaren, sorn inom detfa rum , så mycket ifrat emot det fria import-systemet, och trott följderne deraf blifva, pya behof, nya beskattningar, nya laster, cosmopolitiska äsigter m in. har likväl förklarat sig vara vän nf den allmånnn Näringsfriheten.
Denna delning, denna olika tillämpning af förmoner , är hvud den anförde Americanske talaren klandrat, oili jag i del föregående anmärkt, sorn varande Den 14 Augusti f, m, grundfelet i prohibitif-systemet.
En inhemsk Näringsflit kan dessutom icke äga rum, utan en stor utrikes handel; ty hvilket land är väl nog rikt, åger nog mångfalldighet af produeter, för att kunna försaka communicationen med andra länder och endast finna sig belåten med den inre circulationen, som i öfrigt utan en yttre impuls snart skulle afstadna.
Ingen Nation kan ensamt sålja, utan att icke af en annan tvingas återköpa j och om i det fria varubytet, som år grunden för all handel, vöre en Stats förlust, skulle icke då hvarje Lands Administration kunna inse det, och skynda ett vidtaga sådane författningar, som hämmade importen och endast befordrade exporten; men i stället att befordra sitt Lands handel, befordrade man upplösningen af all handel, och återförde allt på en overksamhetspunkt.
Det är på denna, som Europa möjligen kunnat komina, om det prohibitiva systemet längre fått erkännas, hvarifrån man nu, förd af den dyrköpta erfarenheten, funnit i de fleste Stater för godt att visligen återgå.
Ehuru detta ämne har ett öppet fält, der bevisen otn skadligheten af prohibitif-systemet och vådan för den medborgerliga friheten af d ess erkännande, kunde hopas, tror jag mig icke böra förlänga discussionen med att ingå i detailler af ämnet.
Herr Tham har under första debatten öfver Betänkandet, med den sakkännedom utfördt ämnet, att icke någon önskan år lernnad Öfrig.
Må jag dessutom få conformera mig med hvad så väl Herr Tham som Herr Hjerta derom i sista Plenum yttrat.
Jag har i i$4 Den 14 Augusti f, m. hvad jag haft åran anföra, blott med allmänna grundsattser, hvilka jag hyllar, velat möta andra grundsatser, sorn, jag hört bekånnas, och hvilka jag icke trodt tillhöra når varande tidehvarf.
Då jag vördsamt anhåller om Herr Grefvens och Landtmarskalkens proposition, till bifall å Betänkandet, med de modificationer i detaillerne af Tull-bevillningen på vissa Artiklar, hvartill anmårkningarne kunna föranleda, år jag öfvertygad att Höglofl.
Herr Uggla , Goran Gustaf : De af Friherre Cederström och Herr Lefrén förleden Plenidag gjorde anmärkningar emot Bevillningsutskottets behörighet, att till pröfning upptaga förevarande fråga, äro så väl i Utskottets Utlåtande, som af Herrar Hjerta oc h Tham på så goda grunder besvarade oell vederlagde, att Höglofl Ridderskapet och Adeln lärer anse samma anmärkningar böra helt och hållet förfalla.
Man har väl bland annat yrkat, att