Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
H. har af Sverige 25,000 ndr, af Norrige lika, och dessutom såsom hederschef för Skånska dragonerna Beckaskogs egendom i Skåne, ett furstligt apanage i sig; för H. K. H. såsom Hertig af Skåne torde denna egendom någon gäng kunna tjena till uppehållsort, dä H. K. H. bland andra fördelar kunde vinna erfarenhet af hur man styr i den provinsen.
50,000 r:dr b:co tyckas kunna vara tillräckliga för en ung oförmäld furstes underhåll.
Jag har yttrat min mening om obehöfligheten af ett tillökadt anslag för H. K. H.
Kronprinsens hofhållning och grundlagsvidrigheten af StatsUtskrs väckta motion om anslag för Högstdensammes förmälning, och anhåller pä grund derutaf, alt det uti den K. pro post n begärda anslag är obehörigt och onyttigt och det uti StatslJtsk:s utlåt, tillstyrkte opäkalladt och obegärdt och från StatsUtsk:s sida olagligt, om återremiss med anhållan, att SlatsUtsk. måtte vidblifva sin åsigt med afseende på obehöfligheten af det i den K. proposm begärda förhöjda anslaget för H. K. H.
Kronprinsens hofhållning, men inse sig enligt grundlagen oberättigadt, att väcka fråga om anslag för H. K.
H:s förmälning såsom hvarken varande uti den K. proposm eller frän Ståndens plena föreslagit.
Med hänseende till ärendets grannlaga beskaffenhet, hade det visserligen varit att önska att StalsUtsk. icke funnit behof af något inskränkande vilkor för tillstyrkande af bifall lill K.
M:s framställning i ämnet.
Då likväl, i följd af den förklaring, som en af K.
M:s rådgifvare, tillika chef för det K. hofvet, här meddelat, det måste såsom tillförlitligt antagas, att den ifrågavar. tillökningen i anslaget hufvudsakligen icke varit afsedd att användas under andra förhållanden, än som af StatsUtsk. blifvit förutsatte, så hyser jag för min del icke någon betänklighet att bifalla Utsk:s förslag i dess närvar, skick.
Att återremittera det, skulle endast leda lill tidsutdrägt, utan annat ändamål än som genom bifall till betänk, vinnes.
En tatare har bär yrkat nedsättning i den af StatsUtsk. tillstyrkta anslagstillökning; en annan åter, om jag hörde rätt, ville motsätta sig all tillökning och har derjemte bestridt grundlagsenligheten af StatsUlsk:s förslag, samt yrkat vägran af propos. deruppå.
Hans skäl för sistnämnde yrkande voro för mig, och som jag 36* 56i Den 19 Februari f. m. förmodar, för flertalet af detta hus, ofattliga och hafva äfven blifvit af Hr Landtm, underkända.
Hvad angår beloppet af anslaget, så och då för ingen af R. o. Ad. torde vara obekant, huru den ifrågavar. anslagstillökningen förhåller sig till de hofhållningssummor, sorn varit tillförne åt Svenska förmälda Thronföljare beviljade, då man nemi. tager i betraktande de olika myntvärdena, och dä det icke torde kunna undfalla någons uppmärksamhet i hvad sammanhang icke blott med inhemska men äfven yttre förhållanden denna fråga bör betraktas, så vore det utan tvifvel att brista i granlagenhet emot detta upplysta Stånd, om jag skulle anse det vara annat än öfverloppsverk att till besvarande och vederläggning upptaga hvad talarne i motsatt rigtning anfört.
Jag inskränker mig derföre att, lika med den förste värde talaren, hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla om propos. på bifall till Utsk» förslag.
I en så enkel fråga, som den förevar., nemi. ett väckt förslag om anslag till hofhållning för H. K. H.
Kronprinsen, hade jag trott det vara bättre om ingen diskussion ägt rum.
Sedan nu likväl tvisten är börjad, så fordrar hela behandlingen af denna fråga, ifrån och med det den ankom till R.
St. att derom yttra sig.
Så har t.
ex. pressen bearbetat och gjort allt hvad den kunnat för att söka bevisa, att icke någon förhöjning borde beviljas.
Jag har i handen en artikel ur Svenska Minerva f. d. 11 Januari; men jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med hela artikelns uppläsande, utan endast uppläsa några rader deraf, så lydande: ”Emellertid liknar sig, om icke alla tecken bedraga, det ifrågavar. anslaget att blifva en riktig pröfvosten för riksdagsmannasjelfständigheten, när saken kommer till RiksStm”.
D. v. s. att den som vågar yttra sig för detta anslag, den äger ingen sjelfständighet, och han skall utpekas såsom en af Styrelsens anhängare; men jag förmodar dock alt detta pressens sätt att gå tillväga icke skall hafva sin verkan.
Ty man skulle vara mera känslig än sjelfva sensitivan för att bry sig om sådana insinuationer.
Hvad beloppet beträffar, så tvekar jag icke att förklara min öfvertygelse, att detta anslag är för H. K. H.
Kronprinsens hofhållning ganska behöfligt och alldeles icke för högt beräknadt.
StatsUtsk. har i sitt betänk, sagt: ”Då förenämnde nåd. framställning synes Utsk. innebära en anledn. till den förmodan, att H. K. H Kronprinsens förmälning snart torde vara att emotse, har Utsk. med hänsigt till de ökade kostnader, som häraf måste blifva en följd, ansett sig böra hemställa, att H. K.
H:s anslag må, ifrån och med början af det år, dä
Dess förmälning äger rum, förhöjas ifrån sitt nuvar. belopp till 100,000 r:dr årligen”.
Med all aktning för StatsUtsk. i allmänhet och för hvar och en af dess medlemmar i synnerhet, kan jag icke underlåta att finna att den mest vidunderliga ordning varit följd vid Utsk:s behandling af ifrågavar. K. propos.
Den K. proposm nämner ingenting om någon förmälning och skulle StatsUtsk. hafva sökt af den K. proposm någon anledn.
, sorn icke stod uti densamma att läsa, skulle Utsk. sannerligen Den 19 Februari f. rn.
565 hafva funnit motsatsen, ty här är af K.
M. begärt ett lika belopp, sorn Högstdensamme sjelf hade såsom oförmäld Kronprins och som icke lärer vara för mycket.
2:ne reservationer hafva äfven medföljt detta betänk.: en af Hr Schartau och en af Hr Norin.
Den förre af dessa Hrns reservationer går derpå ut, att 75,000 r:dr årligen skulle för H. K. H. vara tillräckliga; den andra reservanten eller Hr Norin anser det anslag H. K. H. redan uppbär för närvar, vara tillräckligt, samt att, i händelse af förmälning, ett anslag af 50,000 r:dr borde kunna förslå.
Hrr hafva visserligen i sina reservationer yttrat, att de funnit auledn. härtill af K.
Deremot hafva de framställt sitt nedprutningsförslag i ett högst elegant skrifsätt ooh smickrande ordalag.
För min del skall jag bjuda lill alt smickra något mindre och försöka om det icke är möjligt att hålla sig till saken helt enkelt.
Jag är icke medlem af StatsUtsk. och kan således icke veta, hvad som inom Utsk. blifvit sagdt och huru Utsk.kommit till den slutsats, hvaruti Utsk. nu stadnat; men jag är således tvungen att antaga, att de anföranden, som åtföljt sjelfva remissen, gifvit anledn. härtill.
Jag vill då närmare skärskåda sjelfva halten af dessa anmärkmr.
Man har sagt, att man icke borde låta förleda sig'till anslags beviljande deraf att vår nuvar.
Konung hade ett lika stort anslag såsom Kronprins, ty, säger man, skillnaden är stor: det fanns då endast en Svensk Prins, då vi nu deremot hafva flera.
Något dylikt i sin syftning hafva äfven reservanterna påpekat; men jag vill hemställa huru fort grundade skäl i detta afseende kunna finnas, då här nu icke är någonting begärdt för de öfriga Prinsarne och vi icke heller veta hvad som i den vägen kommer att begäras framdeles, då det lärer blifva kommande
Ständer förbehållet att besluta i den vägen och hvar dag äger sina omsorger; men att på sådant sätt motivera R.
St:s nuvar. beslut i frågan, dymedelst att man anvisar på hvad som i framtiden kan hända, anser jag icke vara rätt, utan tror det endast vara svepskäl.
Man har dessutom yttrat att det vore en orimlighet att bevilja detta anslag, och såsom skäl för denna sats har man framfört liknelser från andra länder.
Dervid har man dock visligen förbigått sådana länder, som kunde sättas i samma kategori med Sverige, nemi.
Baijern, Holland, Belgien, Sachsen, Wurtemberg etc., och hvarföre det?
Jo, derföre att dessa staters civillistor ära alla högre än Konungariket Sveriges.
Deremot har man anfört att presidenten i Förenta Staterna icke har högre årligt anslag än 100,000 r:dr b;co.
Denna liknelse anser jag dock icke kunna hafva någon den allra ringaste tillämpning på Sverige; ty presidenten i Förenta Staterna lärer väl aldrig kunna komma alt anses annorlunda, än såsom en på vissa år vald embetsman som för denna tid åtnjuter sin lön.
Dessutom lärer det väl icke vara någon hushållsanda, som ligger lill grund för detta ringa arfvode i de Förenta Staterna, utan jag tror att det är en ganska vis politisk åtgärd af republiken.
Vi veta nemi. något hvar, huru val till president tillgår i Florenia Staterna.
Men hvad man kanhända icke så noga känner, som dock är en obestridlig sanning, är alt kandidaterne utlofva åt dem, hvilka hafva ett större antal röster alt disponera, att i händelse de blifva Den 11) Februari f. m. valda till presidenter, skola de i republikens tjenst använda dessa personer, deras slägtiugar och anförvandter etc.
Skulle man nu hafva beviljat ett stort arfvode åt presidenten, sä skulle dessa platser blifva ännu mer eftersökta och i följd deraf agitalionerne vid dessa val blifva ännu större än de äro.
Skulle deremot denna liknelse på något sätt kunna tillämpas pä Sverige, så vore det visserligen icke på det K. apanaget, utan på vära högsta embetsmäns löner, och i det fallet tror jag att dessa 100,000 r:dr skulle sannerligen icke taga sig sä illa ut.
Om man vill göra sådana liknelser, så behöfver man icke gå så långt, sorn till de Förenta Staterna.
Till ifrågavar. anslagssumma lemnar förrige i delta ögonblick större summa än Sverige, dä det gifver 40,000 r:dr, men deremot Svenska statsverket endast 37,000 och några hundra r:dr.
Jag nämner detta exempelvis, men ingalunda vill jag att häraf skall dragas den slutsats, som andra riksdagsmän gjort och som reservanterna äfven i betänk, påpekat, nemi. att man icke behöfde i Sverige lemna till Kronprinsen ett så högt anslag, som blifvit hegardt, derföre att äfven Norrige lemnar sitt bidrag; ty jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att det Norrska anslaget ingalunda är lemnadt för att gifva en fyllnad till det Svenska, utan det är lemnadt för att användas, eller om jag så må yttra mig, att förtäras i Konungariket Norrige, och sä tillgår det också vanligen, mine Hrr!
Dessutom är förhållandet att de K. personerna hafva en särskild
Norrsk hofhållning och göra dryga resor emellan de båda hufvudstäderne.
Man har vidare yttrat, att detta anslag icke bör beviljas derföre, att man icke bör vänja Svenska Prinsar vid lyx.
Detta ordet lyx sväfvar vanligen på de Hrns munnar, som tala emot alla möjliga anslag, särdeles då fråga är om lista, 4:de och 5:te hufvudtitlarne.
Det der ordet varieras endast dermed, att i första fallet talas om hoflyx, och i de sednare fallen om militärlyx; men jag hemställer dock hvad dessa
Hrr egentligen kunna uti ifrågavar. fall mena med lyx; ty det som är lyx för en menniska, är sannerligen icke lyx för en annan.
Jag medgifver visserligen också, att tidpunkten är icke i allo väl vald för ordandet om denna lyx i vårt reformrika tidehvarf, då man framför allt ätlas om att göra jemnlikhetsprincipen gällande.
Likväl borde dessa Hrr, sorn vilja fortgå på den banan, först försöka att tillvägabringa en1 annan stor reform, nemi. att de reformera hela menniskoslägte!, ty då först är jemnlikheten möjlig.
Något sådant mätte Hr Norin hafva tänkt på och möjligen äfyen andra, som yttrat sig i samma anda, när han säger att 50,000 r;dr äro tillräckliga för Sveriges Kronprins såsom förmäld.
Eljest hade säkert den värde reservanten ihågkommit, att det linned en och annan rik handlande, som säkert depenserar detta belopp årligen.
Dessutom har detta ordande sin egen märkvärdighet derföre, alt det ganska ofta kommer ifrån BorgareStis medlemmar.
De borde likvisst påminna sig, att i händelse en och hvar, som i någon mån kan utöfva lyx, ville derifrån afhålla sig, skulle säkerligen detta Ständ vara det, som förlorade mest derpå.
Många fabrikörer, många handtverkare skulle dä gå under, ty medgifvas måste att deras produkter oftast utgöra lyxartiklar och icke nödvändighetsartiklar.
Den 1!) Februari f. m. 567 Efter hvad jag nu har sagt, kan jag icke heller neka mig att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på att man åtminstone har satt i fråga, dels att på ett annat sätt bifalla den K. proposm om en så enkel fråga som ett anslag för Thronföljaren, och dels har man försökt att nedsätta ett anslag för en K. person, och denna person är vår nuvar.
Kronprins.
Hvem minnes icke den dag, då H. K. H. hars till dopet; då var i sanning förtjusningsfebern så stor hos Svenska folket, att jag är säker att man i glädjen förstörde ganska stora summor och jag är fullkomligt öfvertygad att om R.
St. dä hade varit i tillfälle att besluta ett anslag ät honom, så hade man visserligen icke ansett 100,000 r:dr vara för mycket.
Sådan är menniskan i allmänhet.
Man gläder sig oftast åt ögonblickets ingifvelser.
För min del hade jag visserligen önskat att StatsUtsk., utan att hemta någon anledn. af den K. propos:n, helt enkelt hade tillstyrkt hvad i den K. proposm begärdes, nemi. att anslaget måtte utgå ifrån början af det år, då den nya statsregleringen vidtager; men då jag inser att en äterremiss under nuvar. förhållanden troligen icke skulle något uträtta, så vill jag nöja mig med att yrka bifall till Utsk:s betänk., sådant som det nu är, och jag förmodar att R. o. Ad:s fleste ledamöter skola instämma deruti, ty genom ett annat handlingssätt skulle sannerligen Rikets första Ständ icke äga några särdeles lagrar att skörda inom Sveriges landamären, och icke heller någon ära att vinna i utlandet.
Jag ogillar visserligen, att StatsUtsk. har fästat vilkor vid detta anslag; men då H.
Ex. Hr Gr. o. riksmarskalken, som tillika är en ibland Konungens rådgifvare, tillstyrkt R. o. Ad., på de af StatsUtsk. angifna skäl, att antaga det förslag, StatsUtsk. framställt, så skulle jag för min del icke hafva yttrat ett ord, utan blott bifallit betänk., om icke yttranden i motsatt riktning här hade afgifvits, och sådana af beskaffenhet, att jag icke tror, det R. o. Ad:s medlemmar i allmänhet hafva bordt stillatigande låta dem här uttalas.
Jag har icke rikligt hört hvad
Hr Löwenström sade, men tror mig kunna sluta att han äskade nedsättning.
Deremot har jag någorlunda kunnat fatta, hvad Hr Munck af Rosenschöld sagt.
Han började med en förklaring huru tydligt det vore, att de konservativa skulle önska konservera Styrelsen, för att konservera sig sjelfva.
Deruti har han ganska rätt, ty ett samhälle utan styrelse lärer icke hafva funnits, eller kunna finnas; och att handla så, att icke vårt jädernesland skulle kunna såsom samhälle bestå, det lärer väl R. o. Ad. blifva de sista att göra.
I afseende på saken, har det redan blifvit ådagalagt, dels att hofhållningssumman i det hela är ringare i Sverige än i andra jernnförliga länder, dels att den summa, som nu blifvit äskad, är mindre än Kronprinsar i Sverige på 150 år hafva innehaft.
1 min tanka är detta anslag, sådant som det nu blifvit framställt, äfven ledes ringare än behofvet för närvar, hade fordrat, emedan anslaget kommer för sent.
M. år 1844 icke föreslagit R.
St. att nedsätta Kronprinsens anslag med 75,000 r:dr årligen, ulan låtit detsamma utgå med 100,000 r:dr om året, sådant det förut var, 568 Den 19 F e b r u a r i f. m. så bade, utan tvifvel, ingen röst höjt sig deremot.
I sådant fall hade H. K. Ii.
Kronprinsen ägt tillgångar icke blott att resa inom landet, och vistas vid begge universiteten, utan äfven att göra resor utomlands.
Det är icke nog för en Thronföljare att vid universiteten göra bekantskap med de studenter som komma att innehafva rikets tjenster då han innehar Thronen.
Huru nyttigt och nödigt detta må vara, så behöfves likväl derjemte, att en Kronprins äger bekantskap med andra länder och hof, med de personer, som komma alt regera der under det han regerar hos oss.
De vänskapsförbindelser, han kan knyta med dem och med de regenter, som nu innehafva thronerna, kunna icke gerna vara annat än fördelar för Sveriges rike.
Sä bruka thronföljare i andra länder äfven göra.
Jag bar 1842 i Preussen sett Wiirtembergs kronprins dels vid hofvet dels vid universitetet.
Han har sedermera rest Europa igenom innan lian förmält sig.
Han känner personligen regenter, ministrar och en mängd utmärkta personer i flera länder.
Nu hafva, under de 4 år som sednast förflutit, R.
St. genom nedsättning uti H. K. H.
Kronprinsens anslag besparat 300,000 r:dr.
Ar det väl någon, som lackat derför eller derom nämnt ett ord?
Ar den besparing som riket sålunda gjort verkligen en vinst?
Jag tror det icke, utan anser det snarare för en bestämd förlust i händelse saknaden af denna summa hindrat H. K. H. att resa.
Nu beviljas icke heller de 100,000 r:dr genast, utan först sedan H. K.
H. blifvit förmäld.
Om utrikes resor skola företagas, så bör det väl ske innan förrnälningen inträffar, ty att resa förmäld är alltför dyrt, och att lemna en ung gemål hemma, vore föga passande.
Hvad Olifver då följden af vår sparsamhet?
Jag inser ingen annan, än att Konungen enskildt nödgas gälda koslnaderue för Sin Sons resor.
Ar det skäl af R.
St. att på sådant sätt förfara?
Månne den hofhällningssumma, Konungen åtnjuter, är för stor?
Jag har redan anmärkt hurudant förhållandet är emellan hofhållningssumman i Sverige och i andra länder.
Härtill kommer, såsom man vet, att Konungen har af enskildta medel förskjutit (och jag vet det till en del såsom president i kammarrätten och kan säga det så mycket tillförlitligare) kostnaden för reparationer på Stockholms, Drottningholms, Gripsholms, och kanske på hvartenda lustslott.
Jo, utan tvifvel af det skäl, att anslagssummorna till dessa ändamål äro för ringa.
Det ser ut som hade inga betydliga inre reparationer eller möbleringar af dessa slott blifvit gjorda sedan Gustaf lilis lid.
De äro således invändigt förfallna.
Det är altså icke af begär till prakt, utan för nödtorftens skull som förbättringar derå blifvit gjorda.
Jag bär sett i andra länder, huru Kungliga lustslott underhållas och jag har med nedslagenhet jemfört deras skick med tillståndet hos oss.
För några år sedan förde jag en slägting till Drottningholms Slott, hvilket en utländning samtidigt besåg.
Han ryckte på axlarne åt vår fattigdom och jag blygdes.
Hade icke Konungen af egna medel satt Drottningsholms slott i ständ, huru skulle der hafva sett ut när Danmarks Kronprins förb år besökte oss?
Det är ej nog att Konungen af egna medel bestridt sådana utgifter för sjelfva slotten, Han har äfven försträckt kostnadep till Jiofstallets reparation.
Att så förhål - Den 19 Februari f m.
5C9 ler sig kan jag intyga, om mitt vitsord godkännes.
Du nu ingenting är hegardt för dessa behof, utan Konungen endast äskat en hot-, hållningssumma ät Sveriges Kronprins, dä är det alltför hardt att invändningar deremot göras.
Men då riksmarskalken tillstyrker att man skall nöja sig dermed och med de villkor, som dervid blifvit fästade, vill jag icke göra motstånd, .lag behöfver icke upplaga Hr Munck af Rosenschölds yttranden om Prinsars resekostnader, ty hvar och en af Eder, mine Hrr! med någon erfarenhet af verlden vet huru Prinsar lefva i andra länder.
J kännen äfven den sparsamhet, den i ett fattigt land aktningsvärda sparsamhet, som den K. familjen bär iakttager.
Jag har sett både huru främmande och våra egna Prinsar resa i andra länder och skulle hafva önskat, att skilnaden icke varit så stor.
Vill Sverige hafva ett Konungahus, så mäste det ock lemna tillräckliga medel för dess underhäll, ty den ena fordran motsvarar den andra, och det stadnar på vår räkning, om Svenska folket icke förhåller sig sä, som dess värdighet fordrar, om det vill vara en makt af andra ordningen.
Här är slutligen äfven en omständighet sora vi skola ihågkomma, mine Hrr! nemi. alt den Kronprins, som nu är i fråga, är Carl Johans sonson.
Jag önskar att vi snart måtte komma till beslut, och att det måtte blifva så enhälligt, alt Hrr Löwenström och Munck af Rosenschöld varda de enda, som säga nej.
Den enighet, som, jag är öfvertygad derom, ronde förevar, fråga råder inom della hus, torde göra det öfverflödigt att med mycket ordande undertödja yrkandet å bifall till det ifrågavar. anslagets beviljande.
Det är icke heller i detta afseende som jag egentligen begärt ordet; men några uttryck i Frih. von Stedingks anförande, hvilka möjligen kunna gifva anledn. till misstydning, föranleda mig att företaga ett vidrörande af förenämnda ordalag.
Frilen har nemi. i sitt tal låtit inflyta den utsago, att en sjelfständig representant icke borde låta pä sig inverka allmänna opinionens gunst.
Det är detta yttrande, som möjligen skulle kunna missförstås.
Jag lemnar nu åsido allt uppskattande af satsen, i sin allmängiltighet betraktad, men önskligt vore att man ej deraf för tillfället gör någon tillämpning, som komme alt strida mot sakens rätta förhållande.
Jag vill derföre förklara att då jag röstar bifall lill förevar, förslag, helst efter afhörande af de af H. Ex. Hr Gr. Posse, Hr Fähraeus och Hr von Hartmansdorff anförda skäl derför, jag alldeles icke befarar att i detta fall råka i strid med allmänna opinionens fordran, den opinions nemi. som är grundad pä en sann kännedom ej mindre om folkets förmåga att den begärda skatten utgöra, än på Konungasonens behof af den föreslagna summan under de vid detta tillfälle förutsatte förhållanden, dem Utsk. i sitt betänk, omförmält.
Om också dagbladen frän olika håll sökt göra motsatta meningar gällande, så tror jag likväl icke att tidningarne i detta land hafva någon rätt att, så beskaffade som de för närvar, i allmänhet äro, anses representera den verkliga, på omdöme och sakkännedom grundade allmänna opinionen, en sådan 570 Den 19 Februari f. m. opinion med ett ord, som kan förtjena att hos oss vinna afseende.
Jag hade derföre helst önskat se tidningarne vid detta tillfälle helt och hållet ovidrörda, men dä så icke skett, sä har jag velat begagna tillfället att uttala min tanka om saken och om dem, samt att förena mig med de Hrr, som yrkat bifall till betänk., hvaruti jag instämmer.
Sedan den förste värde talaren här yttrat sig, trodde äfven jag, att all vidare diskussion skulle vara öfverflödig; men då Utsk:s betänk, likväl sedermera blifvit ur olika synpunkter klamlradt, så torde det också vara skäl att yttra några ord till dess försvar.
Redan den nyss nämnda omständigheten, att klandret vexelvis varit rigtadt mot betänk., såsom allt för frikostigt, och allt för njuggt, synes likväl efter min tanke just vara ett bevis, att Utsk. behandlat detta ömtåliga ämne med klokhet och moderation.
A ena sidan har Utsk. icke velat afpruta något pä sjelfva summan, men å den andra har det icke heller kunnat undgå att finna del enda motiv, som i den K. propos:n var uppgifvet, nemi.
Thron följ ar ens behof af en egen hofhållning, vara alldeles för litet för att ensamt rättfärdiga en fyrdubbel förhöjning, nu pä en gång, af det ifrågavar. anslaget.
Delta har varit Utsk:s tanka, hvilken — jag vågar säga det — äfven varit delad af andra så väl inom, som utom representationen.
Men Utsk. har tillika trott, att missförhållandet mellan den begärda förhöjningen och det uppgifna skälet dertill mindre låg uti summans storlek, än i ofullständigheten af framställningen.
Derföre har också Utsk. tolkat K. M:s propos. så, som skulle densamma hafva afseende på en blifvande förmälning, och under sådan synpunkt icke tvekat att tillstyrka anslaget.
Huruvida Utsk. deruti misstagit sig eller icke, kunde naturligtvis icke Utsk. sjelf bedöma, men att det likväl, med hänseende till opinionernas ställning vid tillfället, var både rätt och framförallt klokt att öppet framställa det verkliga motiv, som det trodde ligga till grund för denna förhöjning, derom har Utsk. varit fast öfvertygadt.
Det var dessutom en annan omständighet som äfven inverkat på Utsk:s beslut i detta afseende.
Från olika häll hade nemi. den förmodan blifvit framkastad, att det nu begärda anslaget blott vore en begynnelse och att framdeles en ytterligare förhöjning^ skulle äskas för H. K. H.
Kronprinsen, då Han blefve förmäld.
Afven för att lugna dessa onödiga farhågor, ansåg Utsk. derföre bäst oell rättast vara, att gä öppet tillväga och säga: vi vilja anslå denna summa till H. K. H.
Thronföljaren såsom förmäld, just den summan och ingen annan; och då deruti låg en garanti för dem, som fruktade för nya fordringar, och förslaget derigenom vann högst betydligt i antaglighet, utan att något uppoffrades i saken, sä hemställer jag till Eder, mine Hrr! om Utsk. hör klandras för sitt förfarande.