Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr för hvarje tio tusende af det upskatlade värdet och i samma förhållande för värde derunder.
8:o att taxeringsvärdet för faslighet skall bestämmas till det belopp, derför den sednast blifvit försåld, om försäljning ägt rum under de sisla 10 (3) åren, men de egendomar, som icke blifvit inom denna lid försålda upskaltas hvart
S:te år till ett med de sednast i orten försålda egendomarne jemförlig t värde.
9:o alt den s. k. mindre tariffen för hemmansvärdet i hvarje län ej vidare åberopas i eller bifogas hevillningsfäror dning en. 344 Den 31 December e. m.
För de af mig framslälda förslag får jag vördsamt anföra följande motiver: DeD bevillning R.
St. vid hvarje Riksdag, jemlikt 60 § Reg.F. till fyllande af brister uti de vanliga tillgångarne, sig åtaga, bör icke öfvergå till en orubblig, ständigt fortfarande beskattning och ej eller vara större än som just för nämnde brists fyllande erfordras.
Denna bevillning är en skatt af den natur, alt den bör fördelas lika i förhållande lill hvarderas förmögenhet eller inkomst på alla samhällsklasser, ii vilket är så mycket nödvändigare, som R.
St. derom ensamt besluta och den andra statsmakten således icke kan skydda personer eller näringar, som, i fall godtyckliga grunder antagas, genom tillfälliga sympalhier, antipathier eller andra förhållanden af R.
St. vid någon Riksdag kunde blifva allt för mycket gynnade eller missgynnade.
Konsnmlinnsafgifter kunna, med afseende ä den mer eller mindre nytta eller skada man anser varornas förbrukning medföra och andra förhållanden bestämmas högre eller lägre pä olika varor.
I afseende å de icke för lifsuppehälle! nödvändiga, kan hvar och en undandraga sig dylika afgifter.
Men att lägga en högre direkt ny skatt, — bevillning är ny skatt för hvar Riksdag — pä en samhällsklass än pä en annan, är högst vådligt.
Man kan då snart vara inne på progressiv förrnögenhets-afgifl, elier någon annan kommunistisk favoritlära, på ett, af lag skyddadt, godtyckligt gripande i hvarandras fickor.
Grundlagen gifver icke eller ringaste anledning dertill alt, vid allmänna bevillningens fördelning något stånd eller någon klass skall gynnas på andras bekostnad.
Nu gällande Bevillnings-förordn. föreskrifver ock, bland annat, i 72 § att taxeringsman skola ”med omsorg tillse, att alltid värdet må så bestämmas, alt alla medborgare i samhället, i förhållande till deras egendom, lika beskattas.
Eli enda undantag från den lika andel i bevillning, som alla böra bära, har dock bär blifvit föreslaget, i öfverensstämmelse med de grunder som nu gällande författning i 1, 2 och II §§ följt.
Det är en allmänt godkänd satts, att man ej bör laga skatt af den, som icke. äger mera än hvad som oundgängligen tarfvas till fyllande af de nödvändigaste lefnadsbehofven.
Man blifver annars sannolikt tvungen att återgifva sådan skatt till flerdubbelt belopp, i form af fattigunderstöd.
Enligt 2 § i Bevilln:s-[ö\o\An. erlägges ingen bevillning å lön, sorn ej öfverstiger 200 R:dr.
Det är skäligt att andra samhällsklasser njuta enahanda lörman, och beloppet 200 R:dr torde i det närmaste motsvara hvad, efter nu varande priser, fordras för en persons nödtorftiga underhåll i en af rikets dyrare orter, der han äfven bör vara berättigad, alt välja sin bostad.
Efter dessa allmänna grunder för jemnare fördelning af bevillningen emellan alla klasser, skola några skäl upgifvas för de serskildta bestämmelserna.
1:o skyddsafgiflens ena hälft, som ingår till Statsverket utgör i allmänhet 12 sk. för man och- 6 sk. för qvinna.
Den drabbar tungt, dels den mindre bemedlade jordbrukaren eller handtverkaren, som måste erlägga den för sin familj och sitt tjenstefolk, dels den obemedlade arbetaren, när han sjelf skall erlägga sin skatt. personella ulskylderna både till Slaten och kommunerna äro ändå för Den 31 December e. ni. 345 dessa klasser betydliga.
De bestå f. n. bland annat, för hvarje mansperson, af 12 sk.
Mantalspengar, 24 sk.
Skyddsafgift, jemte afgiften till kurhus, folkskolor, fattigförsörjning, ni. m.
För qvinna är skyddsafgift 12 sk. mindre.
Uti en af Stockholms församlingar betalas för år 1853, i personella afgifler 1 R:dr 46 sk. af hvarje man och 1 R:dr 34 sk. af hvarje qvinna.
Den mindre jordbrukaren mister nu förmodligen rättigheten att bränna bränvin eller kommer rättare sagdt ej alt med fördel kunna begagna sig deraf, när fabriksbränning upslår.
Han och den fattiga arbetaren blifva ock sannolikt de som mest komma alt vidkännas det höjda priset å bränvin, åtminstone i början innan de lemnat gamla vanor.
För öfrigt-skulle icke någon befrias från skyddsafgift, som ägde en inkomst af mer än 200 R:dr, eller egendom af högre värde än 5000 R:dr, den der efter 4 pipers afkastning äfven anses lemna blott 200 Rrdr, eller den summa hvar och en egentligen borde tillgodonjuta innan någon bevillning af honom utkräfves.
2:o all progressiv bevillning bör så snart ske kan borttagas.
Den äger nu egentligen rum å löner der bevillningen stiger från 1 till 3 proc.
Om nu bevillningen nedsättes till en proc., så kan den farliga princip, som har, förmodligen af någon ovarsamhet, insmugit sig, nu från författningen bannlysas. 3:o Uti 14, 27, 29 och 31 §§ af Bevillmsförordn. finnas nu många ojemnheter i taxeringen.
Dessa, tillkomna, som det vill synas, genom förra lagstiftares'mindre benägenhet mot vissa klasser, torde böra försvinna. 4:o Kapitalister betala numera, sedan räntan i allmänhet nednedgått till 5 proc., sällan någon bevillning.
Detta har dock ej varit lagstiftarens mening, och är sä mycket mera orätt som beskattning väl snarare bör erläggas af de samlade kapilaliserande revenyerna, än af de årliga, som ofta endast räcka till bestridande af lefnadskostnaden.
Enligt det föreslagne stadgandet skulle bevillningen af kapitaler ingå direkt lill Staten.
Gäldenär, om han berättigas afdraga bevillning, kan sällan begagna denna rätt.
Stadganderne kringgås, och man vänjer sig vid lagbrott.
Att den ränta, man sjelf betalar å egen skuld försl får afdragas, är billigt.
För öfrigt är föreskriften enkel och lätt tillämplig då det åtminstone är vida lättare att upgifva och kontrollera inkomst af penninge-utlåning än af handel eller rörelse i allmänhet.
5:o stadgandet alt inkomst under 200
R:dr bör befrias från bevillning är förut rootiveradt. 6:o
Inkomst-skatt blir egentligen inpopulär derigenom att man för kontrollen tillåter forskningar angående euskildta affärs-förhållanden.
Sådant bör ock i möjligaste måtto undvikas.
A andra sidan måste man dock söka förekomma och undanrödja de demoraliserande verkningarna af osannfärdiga upgifter från hela samhällsklasser.
Bäst sker väl delta i allmänhet, i afseende å skatt, om man icke gör afgiften obilligt stor, och sedan förtror sig till den allmänna rättskänslan.
Hvad här ofvan blifvit föreslaget är redan antaget i reglementen för vissa allmänna kassor i afseende å tysta förmåns - 346
Den 31 December e. ni. räller.
En npgifl på ära och Iro af Svensk man, kontrollerad af taxeringsmäns rätt att definitivt bestämma beloppet, skall troligen, när skatten ej är för hög, i de flesta fall och således för ändamålet blifva tillräcklig.
Edernas antal bör ej onödigtvis ökas.
E11- skildta böckers företeende är odiöst.
7:o om fast egendom i allmänhet anses afkasta 4 proc., och således en egendom värd 10,000 R:dr afkastar 400 R:dr, sä utgör den föreslagna skatten af 4 för 10,000 jeront 1 proc. af inkomsten och blir således lika med den af lön, rörelse eller kapital.
Nu utgår af fastighet taxerad till 10,000 R:dr, afkastande 400 R:dr, bevillning med 20 R:dr, således 5 proc. af inkomsten.
Egentligen borde ägarens skuld afdragas innan bevillning erlades, men detta vågar jag ej, vid detta tillfälle, föreslå. 8:o
När bevillningen nedsätles till jk af dess nuvarande belopp bör, om den äfven utgår af verkliga värdet, knappast skatteförhöjning kunna upkomma för någon fastighetsägare, huru lågt han hittills varit taxerad.
Köpevärdet kan väl någongång vara för högt eller för lågt, men är en i allmänhet säkrare grund än alla värderingar.
Derigenom ali alla egendomar blifva upskattade till deras verkliga värde får man sedan för belåningar, inteckningsrelaxer kommunala afgifters bestämmande m. m. tillförlitligare grund än den efter hemmantal och de n. v. taxeringsheloppen, hvilka variera så att, (enl.
M 3 till de år 1847 ulgifna statistiska tabeller) 1 helt mantal frälse finnes som är taxeradt lill 6 R:dr och 1 mantal kronoskatte, som är taxeradt lill 50,000 R:dr b:ko. 9:o Den s. k. minimi-tariffen, hvilken man besynnerligt nog t. o. m. offentligen lärer förklarat böra anses som en maximi-tariff har sannolikt till en stor del vållat olikheten i taxeringsvärden uti olika län.
Den blir efter det föreslagna systemet onödig.
Det återstår ännu att säga något om de sannolika financiella resullaterua af de föreslagna åtgärderna.
Hufvudsyftet med desamma är mera rättvisa och befordrande af den allmänna moraliteten derigenom alt man icke genom snart sagdt oemotståndliga frestelser att undandraga sig den orimligt höga beskattningen tvingar pluralileten af de skattskyldige till osanna upupgifter, än att vinna någon särdeles betydlig minskning i skatterna.
Skatleminskning skulle nemi. komma egentligen mindre jordbrukare, arbetare och tjenstemän till godo.
För kapitalisterna komrne en skatte-förhöjning alt ega rum, så att de blefvo ställda i likhet med andra medborgare i afseende å bevillningens utgörande.
Om ock till hvad grad den tillgodokommer fastighetsägare eller den som varit taxerad för inkomst, beror på huru beskaffade deras upgifler till taxeringarna och taxeringsmännernas åsigter hittills varit.
Ju mindre hvar och en hittills undandragit sig i lag stadgad skatt för hvad han ägt eller förtjent, ju större nedsättning skulle han nu vinna.
Men alla vinna derigenom att de, såsom nämndt är, befrias från den lockelse till osanning som ligger i en skatt utgörande 5 proc. eller af hela inkomsten i ett fattigt, men dock skuldfritt land, då man i det rika, men högt skuldsatta England knolat öfver en inkomstskatt af 7 pence per £ eller (2,9107 proc.) icke fullt 3 Den 31 December e. m. 347 proc.
Ifrån densammas erläggande har dock hvar och en som ej ägt 150 £ eller 1800 R:dr b:ko årlig inkomst varit befriad till dess nyligen detta belopp blifvit minskadt till 100 £.
Inkomstskatten minskas år 1855 i England till 6 pence per £ (
Jag har försökt att verkställa en beräkning angående det san nolika sifferresultalet af ett bifall lill de här ofvan framställda förslag. l:o Den till Staten ingående hälft af skydds-afgiften utgjorde år 1851 *) ett belopp af 316,914 R:dr 19 sk. 4 rst.
Afgifien erlades af 1,745,195 personer.
Då ungefär af Svenska jorden besiltes af ståndspersoner och f af allmoge, torde det, ehuru denna beräkning ej kan vara annat än högst osäker, likväl ej vara öfverdrifvet att antaga, att skyddsafgift, enl. förslaget, skulle komma att erläggas för ungefär af de personer sora hittills erlagt den, hvadan af den hittills utgångna skatt skulle försvinna med omkring 282,000. 2:o
Revillningen af embets- och tjenslemäns löner utgjorde år 1851 *) ett belopp af 232,079 R:dr 43 sk.
Om nu denna bevillning nedsältes från 3 till 1 proc. ä alla löner upgående till 1200
R:dr samt å de andra jernnäs till 1 proc. så torde minskningen blifva omkring 150,000. 3:o Bevillningen efter 2:dra art. af fastigheter utgjorde år 1851 *) en summa af 861,375 R:dr 21 sk. 1 rst., Om denna bevillning nu nedsältes från 2 per mille till 4 per liomille eller med £ så skulle endast 172,275 R:dr återstå; men då taxeringsvärdena på ganska få ställen torde öfverstiga 2:,eni men P® många ställen ej utgöra mer än ei|er ^:del och derunder af verkliga eller försäljningsvärdet, torde det kunna antagas att värdena i allmänhet komma att 3-dubblas, hvadan § af n. v. bevillningsbeloppet för fast egendom skulle utgå.
Bristen £ utföres med 344,550. 4:o Bevillningen efter 2:dra art. af handel, rörelse och af de i 14, 27, 29 och 31 §§ upräknade personer upgick år 1851*) till 581,441 R:dr 34 sk. 3 rst.
Denna bevillning skulle, enl. mitt förslag äfven nedsättas lill 1 i st. f. 5 proc.
Här torde det nästan kunna antagas' att hittills högst ^ af den verkliga inkomsten upgifvits, ty i hela riket skattade t. ex. år 1845 icke mer än 704 personer för behållen inkomst öfver 1000 R:dr b:ko årligen af handel, fabriker, manufakturer m. m.
Bevillnings-summan borde således, med rigtiga upgifter, hädanefter blifva lika stor som förut, men jag vill dock äfven här, helst de, som hafva mindre än 200 R:dr inkomst, skulle befrias från bevilln. afräkna jf af n. v. belopp med 232,400.
Summa minskning 1,008,950. 5:o
Deremot och då af kapitaler f. n. till Staten ingen bevilln. ingår, utom den af Jernkontoret och vissa bolag, hvilken år 1851 *) upgick tillsammans till 4,635 *) Enligt Riks-Hufvudboken. 348 Den 31 December e. ni.
R:dr 36 sk., men alla kapitalister hädanefter skulle betala bevillning direkt till Staten, samt då endast de intecknade kapitalerna beräknas att npgå lill 130 milkr, torde väl alla i Riket ullånla kapitaler kunna beräknas till minst 3 g:r detta belopp; men då skatten är i visst afseende ny och således ej med visshet beräknelig, antages bär att blott af 300 milkr, afkastande å 5 proc. 15 milkr, skulle kömma att betalas i bevillning efter 1 för hundra med 150,000.
Hvadan ; R:dr 858,950. utgör det belopp, som måste betäckas af andra tillgångar, derest man, för fyllande af statsbrislsumman denna Riksdag, skulle behöfva påräkna lika stora inkomster af dessa nu nämnda titlar, som de år 1851 lemnäde.
Delta är väl ingalunda sannolikt.
Slen skulle lillgångarne likväl icke medgifva nedsättning till nu ifrågasatta belopp, sä ehuru önskligt jag anser det vara, att den föreslagna lindringen i skyddsafgiften nu kunde äga rum och jag äfven tror rättvisa och billighet klåfva, att embetsman icke, såsom hilt ilis, erlägga högre bevill n. än andra klasser, likväl och dä för båda dessa klasser en bestämd skaltenedsättning skulle ske, medtagande omkring (282,000 + 150,000) 432,000 R:dr, men deremot är det ovisst om genom den föreslagna bevillnm ä fastighet, rörelse och kapitaler, når förändringen som sig bör pä en gång genomföres, minskning i Statens inkomster kommer att ega rum, och det framför allt är nödigt att undanrödja de anledningar och frestelser, som nu finnas till osannfärdighet i upgifter från de betydligaste samhällsklasserne i Riket, hemställer jag vördsamt alt i första rummet be villmn å fastighet, rörelse och kapital må nedsättas till En proc. af inkomsten.
Ett försök att få fastigheterna npskaltade lill deras verkliga värde om bevillningen blir högre än 4 af 10,000 lärer knappast lyckas.
Det kommer alt stranda på motstånd af dem, som kanske redan betala mindre och med högre bevillnings-afgift finge betala mera än nu.
Ett försök alt belägga kapitalerna med högre skatt än 1 proc. skulle jag ock afråda, då denna skatt är ny och således i allt fall kommer att mötas med någon motvilja.
Vill man hafva ärliga upgifter af dem som idka rörelse bör ej heller bevillnm för dem sättas öfver 1 proc. af en inkomst som ofta är osäker och tillfällig samt i våra mindre slåder sällan mer än tillräcklig för handlanden eller handverkarne lill de dagliga behofven.
Alt beskatta inkomst af osäker rörelse högre än inkomst af samladt kapital är dessutom orimligt och orättvist.
Om remiss lill BevillmsUtsk. anhålles vördsamt.
H. Ex.'
Hr Gr. Löwenhjelm, Carl
Axel, upläste 2:ne motioner af följande innehåll: l:o Till R. o. Ad:s benägna upmärksamhet får jag hemställa eli missförhållande oftare skadligt för Kronan, likasom för euskilta.
Den 31 December e. m 349 menar dermed den nu gällande ordningen med kaulions ställande, vare sig vid utarrendering af Kronans jord eller lägenheter, eller kautioner som affordras vissa tjenslers innehafvare, dä upbörd eller värd af allmänna medel hörer till tjenstens utöfning.
För dessa kautionera giltighet föreskrifva författningarne att resp.
Läns-styrelser böra höras, och de böra, der kaulionisien uphört att vara säker, eller då han tilläfventyrs med döden afgått, genast bevaka det allmännas rätt.
Vanligen upfylla Läns-slyrelser detta förbud under följande formel: ”Så vidt mig bekant är, bör N. N. anses såsom fullt giltig kautionist.”
Det undfaller ingen huru litet tryggande dylikt testimonium är, och huru skulle det kunna vara mera tillförlitligt?
Huru pass säker kan man oftast vara i upskattandet af nära anhöriges förmögenhet, eller huru ringa är icke den kännedom man kan ega om en annans oftare vidt utgrenade, och måhända äfventyrade, penningeförbindelser?
Man kan vara rik, eller åtminstone förmögen, men vare sig genom frivilligt ingångna farliga eller olyckliga förelag, se sig beröfvad sin egendom, eller har man ärft dessa förbindelser -— och hvar är då den säkerhet man trott sig ega af en kaution, om ock ansedd såsom fullgod, under den dervid ofvan angifne restriclionen?
Men hvarföre skulle man söka sin säkerhet vid nämnde kautionstillfällen uti enskilt mans borgen, när denna säkeihet kan på ginare väg vinnas om man loreskrifver: a) vid utarrendering af kronans jord eller annans tillhörighet, att arrendet bör erläggas prennmerationsvis vid tillträdet, och sä vidare vid arrende-årets början. b) ali vid de tjenste-befattningar der f. n. en viss kautions-summa är affordrad, den tillträdande tjenslemarinen må kontant uti honom anvisad allmän kassa deponera ett lika belopp, hvaraf han under Ijenstetiden må upbära 4 proc. ränta.
Man skall måhända säga att vid utarrendering den blifvande arrendatorn afkortar motsvarande belopp å arrende-summan — men om man också antager detta alltid inträffa, så är egaren lill fullo godlgjord af arrendets utbekommande ett är tidigare och vinner derutöfver den folia säkerheten att aldrig kunna förlora detsamma, eller alt kastas i långvariga rätlegångs-former för att utsöka sin rätt.
Vid kaution för tjenster vinnes likaså full säkerhet för beloppet vid det fall då tjenslemarinen icke gjort fullgod redo för upburne medel, utan att Staten behöfver lagligen söka sin ersättning hos kaulionisler, som måhända äro insolvente.
Uti Frankrike finnes en allmän kassa benämnd le caisse des cautionnements der alla sådane medel deponeras, hållandes ränta depositarien tillhanda.
För Statsverket är denna anstalt aldrig vådlig, utan är summan af alla deponerade kautioner en art alltid fortgående statslån, då alltid den tillträdande tjenstemannen måste erlägga lika belopp, eller på kortare väg direkte lill den afgående eller hans rätts-innehafvare ersätta den af honom deponerade kaulions-suraman, dock icke förr 350 Den 31 D ecember e. m. än hans räkenskaper blifvit af vederbörande auktoriteter godkände och befriade ifrån allt Statens anspråk.
Jag vågar vördsamt anhålla om remiss til!
Hflgl.
Lag- och EkonomiUtskin. 2:o Jag går att inför Eder afhandla ett ämne, som för första gången förelägges Eder pröfning.
Jag menar införandet i Sverige af en nyttig embetsmanna-klass, hvilken utöfver andra förtjenster, har den, att icke erfordra slats-anslag — och det är ett Nolarial-embele sådant som finnes uti Frankrike, Tyskland, Italien och England.
Hos oss är väl benämningen känd, men inskränkt till några få af våra handelsstäder och egenteligen afsedt för handelns serskild behof.
Jag får derföre begynna med en kort teckning af notarial-embetets verksamhet på Kontinenten.
En Notarius-Publicus måste alltid hafva tagit Juridiska examina för att lemna allmänheten säker garanti derför, alt han fullkomligen känner lagen, dess fordringar, och dess för handlingars värde stadgade former.
Notariens sysselsättning är att lemna säkra råd åt hvar och en som söker hans biträde vid upsätlande af behöflige akter, såsom t. ex. testamenten, codiciller, gåfvobref, arfsbestämmelser, pacta antenuptialia- och giflermåls-konlrakler, boskillnads-handlingar, köpeafhandlingar, bolags- och bodmeri-handlingar, löpande skuld-reverser,, protester, förlikning parter mellan vid upkomna tvistemål, upsältande af stämningar inför laga domstol, m. II. ärenden, uti hvilka en Notarius Publicus går allmänheten tillhanda.
Man skall invända att vi hafva sådane inrättningar uti de s. k. commissions-byråer som under sednare tider upstått och det skulle ock vara tillfyllestgörande om allmänheten egde full säkerhet ali den som förestår en sådan byrå alltid eger fullständig kunskap uti alla lagens fordringar — men denna säkerhet år för närvarande icke som lag föreskrifven, och deraf händer att uti en dylik commissionsbyrå acter upsätlas, hvilka sedan gifva ämnen till långvariga och kostsamma rättegångar.
Man torde äfven invända att hvarje häradshöfding, som njuter distriktets förtroende gerna går lill handa och gifver fullmognade råd vid alla handlingars affatlande — men den häradshöfding, hvilken sedan måhända blir kallad att som Domare behandla målet, mäste känna sig moraliskt jäfvig, om ock icke juridiskt, då det rörer frågor, upkommande af de handlingar han sjelf upsatt.
Det gifves dessutom en och annan och vigtigare omständighet, som skiljer närvarande commissions-byråer och alla andra rådgifvare ifrån egenskapen af sådan Not.-Pohl. som jag här åsyftar.
Dessa omständigheter åro: l:o ali Not.-Publici påteckning i närvaro af ett medford! vittne är nog att legalisera acter inför domstol. 2:o alt Not:s-Publ:s åligger uti sin journal införa hvarje af honom affattad, eller legaliserad act, så, att om den af honom på - Den 31 December e. m. 351 tecknade akten igenom våda förkommer, hans beedigade embetsjournal, tjenar till lika kraft och verkan, som original-dokumenter. 3:o att, då vid närvar:de lagstiftning 2:ne främmande vittnens påteckning, vid deras inträffande död nphörer att vara fullt bevisande inför domstol, Not.-Pnblici lagliga namnteckning deremot förblifver vid lika lagligt värde, om ock notarien med döden afgått, då hans embetsjournal efter hans död eger lika bevisande kraft.
Men, Mine flur, utom de företräden notarial-embetet sålunda har framför kommissions-byråer eller enskilta rådgifvare, gifves ett högre, ett moraliskt företräde, som icke kan förbises.
En Not.
Publici hela välstånd hvilar uppå dess goda rykte, dess kända redlighet, dess visade säkerhet vid upsättning af akter, så att icke desse må blifva orsak till tvist och rättegång parter emellan.
Sådant är icke förhållandet med andra frivillige rådgifvare, eller med desse s. k. bränvinsadvokater som fast häldre missleda parter för att ytterligare skörda af oundvikliga rättegångar.
En Not.-Publici eget intresse är all ärligt och bestämdt uplysa parter om värdet af hvarje ord uti en äskad handling, och lika redligt uplysa båda parterne om lagens fordringar vid hvarje åsyftad transaction.
Ensidighet och list måste vara främmande för den Not.-Publ:s sorn vill ega allmänhetens förtroende.
Not.-Publ. äro sålunda tillika de naturligaste och mest opartiske förlikningsdomare.
De uphelsa ej parter mot hvarann i hopp af slem vinning, utan förutsäga åt hvar af dem, det utslag, som en rättvis domstol troligen fäller.
Publ. häfver ibland annat den skyldighet att icke för någon omtala hvad honom af parter blifvit anförlrodt under tysthetslöfte, och brott häremot skulle snart beröfva honom klienters förtroende.
Slutligen må jag nämna att i Frankrike, förutom bevisning af nndergångne Juridiska Examina, hvarje Not.-Publ. åligger uti honom anvisad publik kassa deponera en viss summa, af hvilken han dock egt utbekomma ränta, och desse caulionssummor kunna uti större folkrikare städer upgå ända till 50,000 francs, och utgöra en tillgång då han bevisligen genom falska råd har vållat klienten förluster.
För att än närmare beteckna värdet af notarial-embetet i Frankrike, må jag nämna, att de i allmänhet utgöra en af de mäst aktade samhällsklasserna.
Notarien är vanligen den som handhafver alla klienters interessen — han är en vän uti och af huset — han rådfrågas i alla vigtigare frågor — ja, t. o. m. vid giftermålen, då honom anförtros att hämta tillförlitlig kännedom om friarens penningeförhållanden och hans förutgående vandel.
Det är notarien som oftare gör de första framställningar härom, och i samma mån med andra familjers notarier, upsälter han giftermåls-kontrakter.
Vanligen förvarar han i sin jernkisla, klientens egänderättshandlingar emot sitt gifna qvitto och anteckning i sin journal, är 352 Den 31 December e m. det fråga om kapitalernes placering, rådfrågas han förut om erbjudne säkerheters lagliga värde.