Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är disciplinen, Arméernas sammanhållningslänk, som erfordrar denna åtskillnad.
Uti Utslcs förslag finnes i öfrigt något som jag anser omöjligt att verkställa, nemi. att öfverflytta KrigsHofRätts-målen på en Division af de vanliga HofR:ne.
Vi veta alla, att krigslagfarenheten icke är densamma som vanlig lagfarenhet; att den fordrar ett särskildt studium, som af vanliga jurister icke alltid kan påräknas, och att den fordrar en längre tids erfarenhet, för alt utan misstag kunna appliceras.
Undersöker man huru de vanliga HofRättsDivisionerne äro sammansatta, så finna vi att de årligen bestå af nya ledamöter, som således icke äro i tillfälle att sluthandlägga möjligen redan påbörjade mål.
— Efter att hafva anmärkt så väl bristerna i KrigsHofR:ns närv:de organisation, som anfört de skäl som hindra mig tillstyrka Utskis förslag, så ber jag få framställa de grunder hvarefter jag anser att KrigsHofRm bör sammansättas, för att hunna motsvara sitt ändamål såsom KrigsÖfverDomstol.
För det första anser jag"att ledamöterna böra kommenderas för en viss bestämd tid, under hvilken tid de äro lika oafsällliga som andra domare: för det andra, böra inga andra personer blifva ledamöter, än de sorn äro i verklig tjenst, och för det tredje, bör tiden för kommenderingen icke vara så lång att den medför minskning af förmågan, att verkställa innehafvande mi 1 itärtjenst, m. a. o. blifva otjenstbar.
I öfverensstämmelse härmed tager jag mig friheten föreslå, att R. o. Ad., V. H. 7 98 Den 4 April f. m. med ogillande af Utslcs förslag, måtte i lind. skrifvelse anhålla, att K. M., med hänseende till KrigsHofR:ns sammansättning , måtte stadga och förordna: att till Ordf:de kommenderas, i tur, en på stat varande, i bufvudstaden stationerad, Generals-person; att till de militärlodamöter, hvaraf KrigsHofR:n, i enhhet med 14 Kap. 7 § Krigs Arl:ne skall hesta, kommenderas af 4:de och närgränsande MilitärDistrikters Reg:ten och Corpser, efter tur corpsvis, och af K. M:ts Flotta äfven efter tur inom Stockholms station, föreskrifvet antal Reg:tsOfficerare; att den tid, som dylik kommendering för hvar och en kommer att gälla, bestämmes till ett år, hvarefter ombyte skall ske; att under den tid sagde kommendering gäller, äger för såväl
Ordhde som ledamöter samma oafsättlighet rum, som för domare i allmänhet.
På begäran af Hr Aminoff, Johan Fredr., uplästes ett af honom nu allemnadt så lydande anförande:
Det saknar icke sin märkvärdighet, att anlednm till förevar:de förslag, en gengångare från 1840 års Riksdag, gifvits från R. o. Ad. och af en motionär, som, om jag ej bedrager mig, sjelf tillhör krigsmakten. R. o. Ad. bibehåller, nemi. för sig, undantagsrätten att i flere fall omedelbart dömas af HofR:ne, då deremot alla andra medborgareklasser lyda under de allmänna UnderDomstolarne; men det hörer icke till förev:de ämne, att undersöka i hvad mån detta undantag må lända till R. o. Ad:s verkliga förmån eller skada; det factum må dock här anmärkas, att några särskilta kunskaper icke erfordras för att döma öfver frälsemans rättsförhållanden, och pä dem tillämpa allmänna lagbud.
Annorlunda är förhållandet med militärståndet — hvilket, såsom sådant, är för sin verksamhet underkastadt en alldeles särskild lagstiftning.
— Det har så varit från uråldriga tider, och ingen militär med sakkännedom lärer kunna förneka nödvändigheten deraf äfven för framtiden.
Förpligtelser af mångfaldig art äro alldeles egna för detta stånd, kalladt att i tider af yttre fara eller inre oro med lif och blod värna fosterlandets sjelfständighet och medborgares lagbundna frihet.
I dessa förpligtelser, som, rätt upfattade, innebära högsta uttrycket af den sanna medborgerligheten, ligger så mycket af sjelfupoffring och hängifvenhet för allmänt väl, att de enskilta mångskiftande menskliga anlagen, äro de ock aldrig så goda, måste underkastas en strängt disciplinerando organisation, för att kunna bringas till punktligt och noggrannt fullgörande af hvarje särskild förrättning, hvilken ingår såsom vilkor och medel för det helas oförryckta och kraftfulla verksamhet.
I viss mån gör sig väl detta disciplinens behof gällande inom all mensklig verksamhet, så väl i kommunen som statsmaschineriet.
Men ju mera ögonblickets iakttagelser äro af framstående vigt, ju strängare måste också förpligtelserna dertill ordnas, inskärpas och handhafvas.
Deraf den Den 4 A pr i i f. m. oändlighet af reglementen och detaljbestämmelser inom Arméen, som återfinnas i alla länder, äfven med de mest fria medborgerliga institutioner.
Dessa mångfaldiga detaljbestämmelser äro af verklig nödvändighef inom den militära organisationen, samt böra med insigt upfattas och tillämpas, ej allenast under sjelfva tjensteförrättningarne af deri deltagande, utan också, vid förekommande klagomål, af de deröfver dömande; ty i annat fall måste lagbuden blifva vanmäktiga och föraktade, hvilket vore än värre, än om de icke funnos.
Kan man väl tro, att våra allmänna Domstolar, så aktningsvärda, så utmärkta för kunskaper och rättrådighet de än äro, skola med något lefvande intresse omfatta studier af krigslagfarenheten, genomtränga dess anda och ur den synpunkt, som militärväsendets alldeles egna detaljbestämmelser kräfva, bringa dem i sträng tillämpning?
Kan man tro, att dessa detaljbestämmelser och klagan öfver deras underlåtande eller öfverträdande skulle tillvinna sig all tillbörlig upmärksamhet af Domstolar, som måste egna sin bufvudsakliga verksamhet åt bedömandet af de allmänna medborgerliga rättsfrågorna?
Jag tviflar derpå, och huru skola de militära ärenderne i sådan händelse blifva vårdade.
Utsk. har i sitt Betänk, förutsatt, att KrigsRrr, såsom första instans för militära måls behandling, fortfarande kunde vara bohöflige; och Utsk. har grundat denna förutsättning på ganska goda skäl.
Men KrigsHofR:ns egenskap är också af första instans i alla mål som röra befälet; och detta synes Utsk. hafva förgätit att anföra, en underlåtenhet, så mycket mer anmärkningsvärd, ^om i Utsk. finnes flere militärer, hvilka om förhållandet bordt utlysa, då säkerligen motionen fått en helt annan tydning; emedaji det är denna KrigsHofR:ns egenskap, som, efter mitt förmenande, är af aldrastörsta vigt att ihågkomma.
I de mångfaldiga, ej sällan ömtåliga disciplinära frågor, som hos KrigsHofR:n förekomma till omedelbar handläggning, både för undersökning och dom, tages visserligen i anspråk ett mångfaldigare studium af krigslagfarenheten och en skarpsinnigare utredning af tjenstepligternas inbördes förhållande, än hvad möjligen vid KrigsR:ne gemenligen ifrågakomma.
Flere frågor, som styrka detta förhållande, hafva kommit till allmänhetens kunskap; men hvilka grannlagenheten förbjuder mig att vidröra.
Det må dock tillåtas mig erinra, att allmänna meningen länge och med rätta gifvit denna Domstol det vitsord, att sträng oväld och öfver alla personliga considerationer uphöjd rättvisa, i förening med grundlig sakkännedom, der blifvit, icke mindre än hos öfriga Domstolar, utöfvad.
Huruvida Staten genom indragning af KrigsHofR:n skulle beredas någon besparing, synes åtminstone problematiskt.
Af hvad jag förut anmärkt torde följa, att, för vinnande af en rätt lefvande upfattning och tillämpning utaf Krigslagarne, någon särskild organisation af de Afdelningar utaf HofR:ne, som skulle behandla militärmål, blefve alldeles nödvändiga. 100 Den i April f. m.
Skulle nu inom hvarje HofRätt, endast en eller flera ci v illedamöter egna sig åt behandlingen af dessa mål, så måste de ock derföre aflönas.
Skulle ytterligare tvänne eller flere militär ledamöter kommenderas att emot. arfvode biträda den särskilda MilitärDivisionen inom de tre HofR:ne, hvilket icke kan undvikas; så behöfves icke mycken räkenkonst för att Anna, att dessa splittrade KrigsDomstolsDivisioner blifva åtminstone lika dyra, som den enda nu concentrerade.
Men huru beskaffad blifver lagskipningen inom de tre KrigsOfverDomstolarne ?
Utan allt tvifvel, såsom nu, oväldig och sjelfständig; men är dot att förmoda, att den tillika blifver likstämmig och konseqvent?
Man rådfrågar erfarenheten inom alla våra Domstolar, som arbeta på flere Divisioner.
Det är allmänt kändt, att med olika personal skilja sig åsig terne ofta om lagarnes mening.
I enskilda tvister, man och man emellan, är detta visserligen icke lyckligt.
I tvister om embets pligter vore sådant i hög grad äfventyrlig*.
Om t. ex. en kom mendant i sydligaste Sverige förklarades af Christianstads HofRätt skyldig till suspension för en handling, som Götha HofRätt förklarade straffllös för en annan kommendant, och sorn Svea HofRätt icke blott ansåg strafflös, utan fullkomligt laglig; — hvartill menar man väl att en sådan ÖfverRmas olika tolkning slutligen skall leda?
Men huru vill man finna tillgång på lämpliga militärledamöter, i Jönköping och Christianstad?
Af Landtarméen finnes i dessa orter visserligen tillgång på RegttsChefer och andra Reg:tsOfficerare.
Dessa skulle nu döma icke blott öfver sina egna kamrater inom Reg:t eller Corpsen, utan äfven öfver kamrater inom MilitärDistriktet; ja, till och med öfver sin närmaste förman, militärbefälhafvaren, hvilket alltid vore obehagligt.
Detta 'må nu vara lagligt och af mindre betydenhet; men svårare förekommer det mig, att reda sig ur förlägenheten vid HofR:ne i Jönköping och Christianstad, att finna militärledamöter af Flottan, hvilka måste ovilkorligen deltaga i handläggningen af sjömål.
Skola nu Flottans Officerare kommenderas från Stockholm, Götheborg eller Carlskrona till dessa Ho(R:r, för behandlingen af hvarje särskilt mål, så upstår en ytterligare kostnad för resetraktamente.
Delta mi äfven anses vara af en underordnad betänklighet, emot den för allt rättstillstånd äfventvrliga, att
Domstols-ledamöter skulle för hvar särskild sak utses.
Man tanke sig möjligheten att sådana tider kunna inträffa, då någon makllysten, besinningslös skulle finnas, som till och med vill inverka på Domaren, och derefter gjorde kommenderingen, så vore ju vägen öppen till förtryck och mannamån.
Dessa mina betraktelser, och ännu flera, förekomma emot Utsk:s förslag att indraga KrigsHofRrn, utan att derföre upgifva några antagliga skäl, blott åberopande sin »tro» om lämpligheten deraf.
Emot denna tro, — hvilken jag respekterar — vågar jag dock åberopa den öfvertygelse, för hvilken jag här framlagt några ur verkligheten hemtade grunder, att KrigsHofRm bör bibehållas, med, uti vissa afseenden, förändrad organisation.
Jag tillstyrker, vördsamt, afslag å Utskss Betänk.
Den 1 April f. m. 101 Hr von Ehrenheim, Pehr Jair.:
Då jag inom Utsk. instämt uti detta Betänk., torde det tillåtas mig att få anföra skälen dertill.
Mot KrigsHofR:n kan man isynnerhet göra 2:ne anmärknm, nemi., -att dess ledamöter endast äro tillförordnade oell således icke äga den oafsättlighet, som blifvit ansedd så nödvändig för alla andra' domare, samt att der icke finnes mer än en lagfaren ledamot emot en stor öfvervigt icke lagfarne. hvilket uti en ÖfverRätt, som har att tillse att Lagen blifvit af UnderRm riklig}, tillämpad, ostridigt är olämpligt.
Hvad beträffar det påståendet, att en KrigsOfverRätt icke bör vara organiserad på annat sätt än UnderRm, så får jag deremot erinra, att Högsta Domstolen, hvilken, såsom allmänt bekant är, hos oss icke är en CassationsDomstoi, utan pröfvar och afgör de mål, som derunder dragas, äfven i sista instansen uptager mål från KrigsDomstolarne, dervid Domstolen allenast förstärkes med två militärledamöter.
Utsk. har således, i min tanka, haft rätt, då det förordat en annan andra instans i KrigsRätts-frågor än KrigsHofR:n, och då Utsk. endast tillstyrkt R.
St:r att hos K. M. i und. skrifvelse anhålla, det K.
M. behagade efter ärendets utredning, taga i Nåd. öfvervägande, huruvida ej KrigsHofR:n må kunna indragas m. m., som i Betänk, förmäles, så har jag, som i hufvudsaken gillar Utskrs åsigt, utan hinder deraf att emot detaljerne i förslaget till und. skrifvelse kan förekomma en och annan betänklighet, som af K.
M. vid ärendets utredning i allt fall ulan tvifvel kommer att tagas i betraktande, ansett mig böra biträda Betänk.
Utsk. har för öfrigt fält emottaga den hårda beskyllningen, alt icke hofva haft sig bekant att KrigsfIofR:n ibland dömer i första instansen, men från denna beskyllning torde Utsk. böra fritagas.
Utsk. bar nemi. i den del af Betänk., som gifvit anledn. till nämnde klander, endast sagt: »Om det ock må vara nödigt att flera män af yrket deltaga i handläggningen af ifrågav:de mål uti första Domstolen, der undersökningen i målet äger rum » etc. etc.
Nu inhemtas af 14 och 15 §§:na i 4 Kap, af KrigsArlme, att KrigsHofRm i de flesta mål, som till dess omedelbara uptagande höra, skall förvisa målet till undersökning vid vederbörlig KrigsRätt, samt att undersökning i öfrige dylika mål. hvilka för öfrigt äro af natur att högst sällan förekomma, endast skall ske af KrigsHofRm »om det lämpligen sig göra låter.» Undersökning skall eller kan således, enl. nu gällande föreskrifter, alltid ske vid UnderRätt.
Utsk. sagt ligger följaktligen icke något origtigt, och att KrigsHofRm aldrig dömer i första instansen har Utsk. icke sagt.
Det kan icke förundra någon som är med saken bekant, att ett temligen allmänt missnöje upslått med KrigsHofRms närv.de organisation.
Med den siste värde talaren instämmer jag deri, att det egentligen är två fel, som vidlåda denna institution.
Det ena, att den icke har mer än en enda lagfaren ledamot, hvarigenom den icke kan anses innebära tillräcklig garanti derför, att hos Rätten finna den grundligare insigt i lagfarenheten och pröfning af ärenderna, för den mångsidighet, 102 Den 4 April f. ra. som man bör kunna förutsätta hos en ÖfverRätt.
Den andra bristen är den, att
Domstolen, utom den lagfarne ledamoten, består af militära ledamöter kommenderade på obestämd tid, hvilka derigenom sakna den oberoende ställning, som i allmänhet anses utgöra en garanti för den sjelfständighet, man önskar finna hos domaremaktens innehafvare.
Men då jag sålunda erkänner dessa båda högst väsendtliga fel, så följer likväl icke deraf att man bör bryta stafven öfver hela institutionen; ty annorlunda organiserad kan den försvara sin plats.
Med skäl har, tid efter annan, de privilegierade Domstolar, som fordom funnos i värt land blifvit uphäfde
Jag säger »med skäl»; ty de tillkommo på en tid, dåde särskilda samhällsklasserna hade sina särskilda privilegier, och då hvar och en sökte förskansa sina fri- och rättigheter bakom en sådan särskild lag; då hvarje samhällsklass ansåg sig böra blifva dömd af sina ståndsbröder och af sina Ilkar.
Denna tid är nu förbi och hvarje samhällsmedlem gör sig en ära af att lyda under en lag som är lika för alla.
Detta är orsaken hvarföre de privilegierade
Domstolarne tid efter annan blifvit uphäfde och om KrigsIlofR:n vore en privilegierad Domstol, så skulle jag jemväl tillstyrka dess uphäfvande.
Men här finnes väl ingen, som anser KrigsArtine vara ett privilegium för krigaren.
Att det måste gifvas en särskild lag, under hvilken krigaren måste lyda, härrör af den helt och hållet exceptionella ställning, hvari han befinner sig; deraf också dessa stränga, stundom grymma straffbestämmelser, under hvilka soldaten är hemfallen då han begår en, under andra förhållanden ringa förseelse.
Detta är icke ett privilegium, det är krigets lag, under hvilken medborgaren i allmänhet hvarken kan eller bör hemfalla.
Ingen har således ifrågasatt att det icke bör finnas särskilda lagar för den som idkar krigets yrke; ehvad det finnes en särskild
Domstol som tillämpar dem, eller de allmänna Domstolarne tillämpa dem, så komma vi alltid att hafva KrigsArt:r.
Men, säger man, det är onödigt att hafva en särskild
Domstol för detta ändamål, utan de allmänna Domstolarne kunna tillämpa KrigsArtrne.
Då upkommer den frågan, huruvida icke, med afseende på särskilda förhållandan, särskilda Domstolar böra finnas.
Jag har redan uttalat mitt omdöme öfver de privilegierade Domstolarne; de kunna af ingen försvaras, men speciella
Domstolar, som äro afsedda att bedöma särskilda förhållanden, äro en helt annan sak, oeh för dem tala flera högst vigtiga skäl.
Det är blott några få år sedan den akademiska jurisdictionen uphäfdes, men det föll ingen menniska in att påstå, att icke UniversitetsStyrelsens myndighet öfver de studerande i disciplinar-mål skulle bibehållas.
Vi hafva ännu en SpecialDomstol i Consisttna, och förnekar deras lämplighet att vaka öfver presterskapets embets-åtgöranden.
I detta ögonblick fortgår i de flesta civiliserade länder en stark påtryckning för inrättande af HandelsDomstolar, och om jag ej mycket misstar mig, så är den tidpunkt icke aflägsen, då dessa Domstolar komma att införas äfven hos oss; ty handeln är af en så särdeles egen beskaffenhet, att handels-frågor böra bedömas af personer, som derom äga en speciel Den 4 April f. m. 103 kännedom.
Den allmänna lagen kan nemi. aldrig blifva sä fullständig, att icke den vigtiga regeln »pröfve domaren» bär blifva af stor tillämpning.
Om detta förhållande äger rum med afseende på handeln, så bör det väl i ännu högre grad äga rum med kriget, hvars söner, genom sitt yrke intaga en ännu mera egen ställning.
Månne väl någon kan bestrida, att icke militärer äro lämpligast alt bedöma detta som krigaren kallar »militärisk esprit», och att bedömandet deraf icke gerna bör hemfalla under jurislerne?
Man kan invända, att detta kan afhjelpas derigenom att
Domstolarne erhålla ett par militär-personer till biträde, men detta är icke detsamma; ty juristerna bedöma i alla fall sakerna ur sin vanliga synpunkt, och ibland kunna frågorna vara så beskaffade, att de måste bedömas annorlunda.
Jag ber att få taga ett exempel från dagen, som något skall uplysa saken.
Vi känna alla ett märkvärdigt mål emellan åtskilliga officerare vid ett af de inom hufvudstaden förelagde Reg:ten, hvilket nu beror på KrigsllofRms pröfning, och som rör upsägandet af »duskap».
Om man bedömer detta mål ur juridisk synpunkt, så hemfaller det under det löjliga, men sedt från militärisk synpunkt blir förhållandet olika.
Jag anför detta blott som ett bevis på, att inom det militära yrket frågor förekomma, hvilka böra ses ur annan synpunkt än ur den rent juridiska.
Det förekommer dessutom ofta mål, såsom t. ex. rör:de seglationen, der det är alldeles omöjligt för en jurist att äga den special-kännedom som erfordras.
Man invänder, att han kan få dessa uplysningar derigenom att militära personer agreeras; men är det då icke bättre att hafva en särskild
Domstol, der sakkännedomen från början måste förutsättas, än att juristerna skola behöfva söka uplysningar för dessa särskilda mål?
Jag tror således att samma skäl, som tala för införande af SpecialDomstolar för handeln, förefinnas i ännu högre grad för bibehållandet af SpecialDomstolar för krigsväsendet, och jag kan icke gå in på att dessa mål böra behandlas vid de vanliga ÖfverR:na.
En annan sak är om dessa måls antal skulle befinnas så ringa, att en särskild ÖfverDomstol icke kan anses behöflig.
Jag är likväl af den mening, att R.
St:r icke i detta afseende böra fälla något omdöme, utan åtnöja sig med att till K.
M. göra en framställning, hvari endast påpekas de olägenheter af Domstolens nuv:de inrättning, hvarom, så vidt jag känner, alla meningar äro ense.
Man bör icke i sin ifver gå längre än man vill, och fördöma hela idéen derföre att man är missnöjd med inrättningens närv:de organisation. K. M. bör från Sin ståndpunkt bäst kunna bedöma hvilka åtgärder som lämpligast kunna vidtagas, och derföre får jag anhålla, att R. o. Ad. ville besluta att R.
M. aflåta en und. skrifvelse af innehåll, att då den KrigsHofRm, såsom bestående af allenast en ständig lagfaren ledamot samt för öfrigt af till tjenstgöring derstädes på obestämd tid kommenderade militära ledamöter, icke kan anses innebära tillräckliga garantier, hvarken för den, särdeles hos en ÖfverEätt erforderliga insigt, som utgör vilkoret för en mångsidigare pröfning af förekommande ärenden, eller för den fullkomligt sjelfständiga 101 Deni April f. m. ställning, som förvissar om det hos domaremaktens innehafvare nödvändiga oberoende, K. SI. läckles låta utarbeta och för Rikets näst sammanträdande Ständer framlägga förslag till en ändamålsenligare organisation af nämnda Domstol. Fril).
Jag har hört flera föreg:de talare påstå, att ett bifall till det ifrågav:de förslaget i sig skulle innebära ett frö till uplösning af den militära andan.
Om man dermed förstår militärisk disciplin, så får jag på förhand förklara, att jag är långt ifrån att vilja försvaga densamma, ehuru jag nu går att tala mot KrigsHofRms bibehållande.
Man har sagt, att det icke skulle vara nyttigt om öfverDomstolen vöre annorlunda organiserad än UnderDomstolen, och i det afseendet har man åberopat möjligheten af alt vi kunde få HandelsDomstolar.
Jag får då fästa upmärksamhoten på, att här icke är fråga om att uphäfva första instansen, utan frågan gäller blott andra instansen, och om den ofvannämnda satsen vore rigtig, så skulle icke Högsta Domstolen, såsom nu är fallet, i sista instansen kunna afgöra de mål som förekomma vid KrigsHofRm.
Man har sagt, att Officerare dömas i första instansen af KrigsHofR:n, men dervid ber jag få erinra, att i de flesta fall ett förhör anställes vid KrigsR:ne, ehuru de likväl icke döma.
Vidare har man sagt, att om man också i fredstid skulle kunna hjelpa sig utan en så beskaffad
Domstol som KrigsHofR:n, så blefve det deremot omöjligt under krig.
Men härvid glömmer man att KrigsHofR:n alldeles icke fungerar under krig, utan, om jag icke hedrar mig, så förordnas då en KrigsÖfverDomstol att handlägga de mål, som annars höra under KrigsHofR:n. Gr. Sparre har nyss framdragit ett olyckligt exempel, och ehuru jag icke vidare vill vidröra den saken, så får jag likväl säga, att det vore högst olyckligt om en Domstol vore så organiserad, att dess ledamöter kunde upfatta målet annorlunda än så som Gr.
Sparre trodde att juristerna skulle upfatta detsamma.
Jag har så nyss hört Gr.
Sparres förslag upläsas, att jag för det närv:de icke är i stånd att bedöma, huruvida deri ligger något bättre än det som Ekon.Utsk. föreslagit.
Enl. min tanka skulle en division af HofR:n, biträdd af ett par militärpersoner lika fördomsfritt och med lika sakkännedom vid dessa mål kunna tillämpa lagens bokstaf.
Då man för öfrigt tagit bort alla andra SpecialDomstolar, såsom BorgRätt, SlottsRätt, m. fl., så fordrar konseqvensen att man äfven tager bort denna.
Innan- iag läst Gr.
Sparres förslag, vill jag icke bestämdt bestrida att det icke kan vara bättre, men jag skulle tro att man mycket väl kan bifalla Utsk:s förslag.
Stael von Holstein, Jak. Wilh.:
Om det endast vore rent disciplinära mål som afgjordes af KrigsHofRm, så skulle jag gilla denna Rätts nuv:de sammansättning, och då skulle man endast behöfva borttaga det svåraste lytet i dess nuv:de organisation, nemi. att dess ledamöter förordnas på obestämd tid i st. f. att kommenderas på bestämd tid och göras så oberoende och oafsättliga som möjligt.
Men då der äfven förekommer mål, som Den i April f. m. 105 bero på förbrytelser mot den allmänna lagen, så kan jag icke anse denna Rätt vara riktigt sammansatt, då den består af ett öfvervägande antal militära ledamöter, och endast af ett mindre antal lagfarna.
Det är på dessa skäl som jag vågar tillstyrka bifall till Ulskrs Betänk., hvari föreslås att R.
St:r skulle uti en und. skrifvelse till K. M. anhålla, det K.
M. behagade låta öfverflytta de mål som nu tillhöra KrigsHofRm på en Afdelning af HofRma, som, i händelse af behof, kunde förstärkas med ett par militära ledamöter, hvilket äfven står i öfverensstämmelse med hvad som är föreskrifvet för den högsta instansen, eller för Högsta Domstolen.
Exc. Hr Gunther, Claes Ephraim:
Då Ekon.Utsk:s Betänk, redan lärer af 3:ne
Stånd vara bifallet, och då i följd deraf en så beskaffad skrifvelse, som Utsk. föreslagit, kommer att till K.
M. aflåtas, så anser jag mig icke för det närv:de böra uttala något bestämdt omdöme öfver tvistefrågan, emedan det i alla fall blir min pligt, alt vidare pröfva densamma sedan vederbörande auctoriteter blifvit hörda, och alla tillgängliga uplysningar derigenom erhållits.
Då likväl R. o. Ad. nu skall fatta sitt beslut öfver frågan, så tager jag mig deraf ani. att meddela några uplysningar, för att bereda Ståndet utväg att pröfva hvilka olägenheter eller fördelar, som kunna finnas å ena eller andra sidan.