Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och härvid har dock ej något afseende blifvit fästadt vid hvad förståndiga och i saken intresserade personer säga, nemi. att många och kanske alla våra näringar komma att lida betydlig skada, och att flere helt och hållet måste nedläggas; ej heller har den vigtiga frågan tagits i betraktande, huruvida icke hela vår bränvinsfabrikation kommer att gå under, — en fakrikation, som dock representerar en inkomst för staten af 10 millioner och för kommunen af 5 å 6 millioner; och slutligen har icke heller den förlust tagits med i beräkningen, hvilken måste blifva en följd deraf, att landet sänder ut sina kapitaler för att anskaffa sådana varor, som den inhemska industrien lätteligen skulle kunna åstadkomma, allenast den blefve skyddad.
Jag tror således, att en hvar måste noga betänka sig, innan han afgifver sin röst i denna vigtiga angelägenhet; och jag ar öfvertygad, att om man kunde med ett krig köpa afslag å traktaten, så vore dock kostnaden väl använd och måhända ej större, än hvad den nu, allt inräknadt, kommer att stå oss.
Man säger i allmänhet, att man hyser ett så stort intresse för fabrikanterna, och att man så mycket, som möjligt, velat se 478 Den 8 Februari e. m. dem till godo.
Jag har emellertid sökt göra mig noga underrättad om det inflytande, de förändrade handelsförhållandena utöfvat på fabrikationen i Stockholm, och skaffat mig uppgifter på de åren 1864 och 1865 gällande priser, och jag har funnit, att högst få varor, med undantag af champagne och socker, fått någon betydligare nedsättning.
Jag har besökt skomakare och frågat, om de icke numera sålde sin tillverkning billigare; rnen de hafva skrattat mig i ansigtet under förklarande, att några öres mindre tull på skinn icke hade något inflytande på varans pris, samt att de väl kunde lemna varorna något billigare, men då vore de äfven af sämre beskaffenhet.
På enahanda sätt har jag äfven blifvit afspisad af andra handtverkare.
Man vill ofta låta påskina, att de nedsatta tullsattserna icke skola vålla någon förlust, emedan tullinkomsterna visat sig vida större, än som varit kalkyleradt.
Dermed förhåller sig på följande sätt. 1 K. M:ts Propos. till R.
St:r af den 17 Nov. 1865 (N:o 39) ang:de med Frankrike afslutade handels- och sjöfartstraktater förekommer en uträkning af den inkomst, som vore att vänta af tullen för statsreglerings-perioden 1864—66, uppgående till en summa af 14,143,307 rdr, hvilken summa K.
M:t dock för jemnhetens skull upptog till endast 14 millioner; men R.
St:r, som anade, att det osade katt af traktaten, nedsatte beloppet meri ytterligare ^ million.
Det förhåller sig med frågan om den fördel, förminskade tullafgifter medföra, i det näringsidkaren derigenom sporras till mera flit och idoghet, på alldeles samma sätt, som om jag
Irånröfvade en landtman exempelvis 100 tunnor spanmål, och för den händelse, att Gud gåfve honom så god årsväxt, alt han erhöll 150 tunnor högre logafmätning än föregående året, sade honom att han genom mitt rofferi lidit ingen förlust, utan tvertom en vinst; eller och hånade honom med att förklara, att just genom de roffade 100 tunnor spanmål, hade jag tvingat honom till mera omtanka och idoghet, som höjt hans tunnetal och inkomst.
Jag vill nu afsluta detta ämne, hvarmed jag redan alltför länge sysselsatt mig.
Den fråga, som nu framställer sig, är:
Hvilket beslut böra vi fatta?
Vid besvarande häraf, skiljer jag mig från många personer, hvilka jag högt aktar och värderar, och hvilka ofta i striden om fäderneslandets val stått på samma sida som jag.
Jag har tydligen visat, att K.
M:t anser det vara R.
Stirs rätt att godkänna eller afslå traktaten, och att det just är derför, Konungen framlagt den till deras afgörande.
Men jag kan omöjligen dela den af en talare yttrade åsigt, att ett sådant framläggande skett endast af grannlagenhet; ty R.
St:r äro i sin fulla, grundlagsenliga rätt, då de underkasta den sin pröfning.
Bättre och lyckligare hade det varit, om man dröjt med ratifikationernas utvexlande, till dess R.
St:r afgifvit sitt utlåt, i frågan.
Likaledes hade det varit rättare, om man tagit exempel af Frankrike, som, när det afslutat konventioner med främmande makter, bestämt hvilka tariffer vore såsom specialtariffer förbindande för dessa makter.
Jag vet väl, att man i Den 8 Februari e. m. 479 allmänhet ansett, och att Frih. Gripenstedt uti ett, i R. o.
Ad:ns prot:r förvaradt, anförande uttalat den åsigt, att om man ville afstilla en handelstraktat med Frankrike, måste man låta sig nöja med de tariffer, Frankrike med andra länder uppgjort, och att
Frankrike icke ville underkasta sig besväret med specialtariffer.
.lag har emellertid erhållit från Paris de officiella handlingarne rörande de konventioner, Frankrike med andra makter afslutat, och finner deraf till min förundran, att det i allmänhet finnes tvenne tariffer, nemi. en generel och en speciel, gällande särskildt för det land, med hvilket traktaten blifvit afslutad.
Jag tror, att orri man fästat behörigt afseende vid detta förhållande, hade man kommit till annat och fördelaktigare resultat, än sorn skett.
För att närmare belysa detta förhållande, vill jag anföra ett exempel:
Af art.
Vin importerades från Frankrike år 1864, på fastager 1,130,541 U. på buteljer 41,917 k:r.
Hela vin-importen för 1864 utgjorde, på fastager 3,101,888 ffi. på buteljer 63,998 k:r.
Deraf finnes, att genom en special-tariff med Frankrike, skulle förlusten, genom tullnedsättning, minskas, endast för art. vin, för fastage-vin med 137,994 rdr, » butelj vin med 26,497 »
Man ser således, att vinsten genom minskade tullafgifter uppgått endast för vin till 164,491 rdr.
Enahanda är äfven förhållandet med raffineradt socker.
Af denna vara importerades från Frankrike år 1864 2,742,913 ffi.
Hela Sveriges import år 1864, var ....
5,911,708 » Hvadan, genom en special-tariff med Frankrike, förlusten, genom tullnedsättning, blefve minskad, för denna artikel, med icke mindre än 31,687 rdr rmt.
Om man på detta sätt verkställde uträkningar med hvarje särskild artikel — ett arbete, hvartill jag dock för närvarande saknar de nödiga materialierna — skulle man finna hvilken stor vinst redan detta steg skulle hafva medfört.
St:r äro fullkomligt fria i sitt handlingssätt och således kunna behandla hela den generella tulltaxan huru de behaga; och det skall blifva eget att se, om StatsRådet och Chefen för Finans-Depart:t, när förslaget till generell tulltaxa förekommer, skall ånyo transformera densamma till likhet med 1865 års tulltaxa.
Enligt min tanke har förbiseende af det nu påpekade förhållandet emellan generella och speciella tariffer medfört många olägenheter.
Som förhållandena nu gestalta sig, tror jag, att man ganska väl skulle kunna antaga det af Gr.
Mörner framställda förmedlingsförslag.
Jag tillåter mig dock att mot detsamma göra en anmärkning, hvilken jag tror Gr:n skall gilla, nemi. att det icke går an att ensamt godkänna tariffen B., enär artiklarne socker och bränvin icke finnas der upptagna, emedan dessa artiklar omnämnas i traktatens 7:de och 8:de artiklar; 480 Dea 8 Februari e. m. och torde det derföre vara nödvändigt, att dessa artiklar äfven inrymmas i det nämnda förmedlingsförslaget.
För min del får jag uppriktigt bekänna, att jag går den kortaste, lagligaste och för mitt fäderneslands väl riktigaste vägen, nemi. att afslå traktaten.
Att man genom ett afslag skulle utsätta sig för några faror eller olägenheter, tror jag icke.
Man säger, att Regeringen derigenom skulle komma i en högst obehaglig ställning.
Ja, visserligen!
Örn uti en konstitutionel stat Konungen och hans rådgifvare afsluta en traktat med en främmande stat, är det ganska illa, om de göra det på ett sätt, som af representationen icke godkännes.
Men jag tror, att om olägenheter derigenom uppkomma, de icke drabba Regeringen, utan rådgifvarne; ty Konungen står för högt, för att kunna deraf beröras.
Jag skulle i sanning vara den siste att tillråda ett afslag, om jag kunde tro, att Konungens majestät vore i ringaste mån deraf träffad!.
Men att så kan vara händelsen, vågar jag bestrida; ty då hade Konungen icke hänskjutit frågan till R.
Deremot kan det väl vara möjligt, att Konungens rådgifvare för ett begånget fel komma i en obehaglig ställning; men då är det deras egen skuld, icke R.
St:rs. Jag vidblifver således ett kort och bestämdt afslag å traktaten och dess tariff B.
Jag vill nu endast i största korthet upptaga några af Frih. Gripenstedt fällda yttranden.
Han framställde till mig i slutet af sitt anförande en direkt fråga, hvilken jag skall besvara, i den förhoppning, att han sedermera skall besvara de frågor, jag ämnar till honom framställa.
Gripenstedt har frågat mig, om jag trodde, att Konungen icke egde rätt att borttaga ett förbud.
Jo, visserligen; men dervid ifrågakommer icke den rätt att bestämma skatter, hvarom här ordats.
Vore fråga om att pålägga ett förbud i stället för en tullsats, så tror jag icke att Konungen eger en sådan rättighet; ty enligt min tanke kan Konungen icke göra någon förändring i bestämmelserna angående rikets medel och den beskattding, som R.
St:r sig åtagit och disponerat.
Gripenstedt har vidare under sitt långa anförande sökt bevisa, att K.
M:t eger rätt att nedsätta skatter och att bestämma angående tulltaxan i dess helhet, samt att i följd deraf endast borde såsom ett förslag anses, hvad R.
St:r derom beslutat och till K.
M:t öfverlemnat.
Ja, det kallas visserligen förslag; men då skulle på alldeles enahanda grunder det endast anses såsom ett förslag, hvad R.
St:r beslutat med afseende å afgif ten för stämpladt papper, å bränvinsskatten o. s. v., i hvilka frågor beslutanderätten dock ostridigt tillkommer R.
St:r ensamt.
Tror väl Frih.
Gripenstedt, att, om så ej vore förhållandet, R.
St:r kunnat i sina beslut begagna sådana ordalag, som skett?
Sålunda finna vi, att R.
St:r med afseende å tullbevillningen säga: »Vi hafva beslutat de och de förändringarne uti tulltaxan etc.»
Likaledes med afseende å stämpelpappers-afgiften och bränvinsskatten. »Vi hafva beslutat åtskilliga förändringar.»
Gå vi åter till sådane frågor, der icke R.
St:r ensamt hafva beslutanderätt, Den 8 1'ebraari e. m. 481 rätt, så heter det der: »Vi håfve för vår del beslutat», hvaraf tydligen synes, att beslutanderätten i detta fall icke tillkommer K. St:r ensamt.
Skulle de åsigter, Frih.
Gripenstedt uttalat med afseende å ifrågavarande grundlagsbestämmelser, blifva gällande, så skulle R.
St:rs beslutanderätt med afseende å hela bevillningen snart nog sättas i fråga.
En dylik tolkning af grundlagen är något nytt och för R.
St:r hittills okändt, och dess följder äro af den vådliga beskaffenhet, attR.
St:r måste vara betänkta att, på det sätt, grundlagen föreskrilver, gifva en annan och riktigare förklaring deraf.
En talare på motsatta sidan har under förmiddagens plenum, såsom ett ojäfaktigt bevis på Konungens rätt att nedsätta tullsatserna, anfört, att Konst.-Utsk:t vid denna riksdag uttalat sig till förmån för en sådan åsigt.
Jag får bekänna, att jag ännu icke sett något officielt prolokollsutdrag, som visar att så är förhållandet, och jag tror, att den värde talaren skall blifva mig skyldig företeendet af en sådan handling.
Väl vet jag, att rykten om en sådan tydning af grundlagen varit i omlopp, men om Konst.-Utsk:t gjort en förklaring i den nämnda syftningen, är densamma icke gällande, enär den icke skett i enlighet med det i 81:sta, 82:dra och 83:dje §§:na R.
F. föreskrifna sätt.
Jag tror emellertid, att jag skulle mycket misstaga mig, om icke en blifvande riksdag, på ett kanske kraftigare sätt än vi, kommer att till pröfning upptaga dessa vigtiga frågor, och under sådane förhållanden skall den nu hållna diskussionen icke sakna sin stora nytta, utan blifva ett utsäde, som i framliden kommer att bära rika frukter.
Jag skulle vilja upptaga och besvara ännu flera af de af Frih.
Gripenstedt framställda satser, men tiden tillåter det icke, och de äro i alla händelser af mindre vigt än den, jag sednast vidrört.
Jag utbeder mig emellertid, att få till Hr Frihm framställa några frågor, hvilka det vore mig mycket kärt om han ville besvara. l:o.
Den 10:de §:n R.
F. föreskrifver, att innan ärendena hos Konungen i Stats-Rådet föredragas, skola de, genom nödiga upplysningars inhemtande från vederbörande embetsverk, af den föredragande beredas.
Har detta skett i afseende å traktaten?
Månne Kommers-Coll. blifvit hördt och afgifvit sitt Utlåt.?
Kanske invänder man, att denna fråga är ett ministerielt mål och således blifvit behandlad i den för sådane mål särskildt föreskrifna ordning.
Jag tror emellertid, att man måste göra Hr Stats-Ministern för utrikes ärendena den rättvisan, att större delen af de angelägenheter, som med afseende å traktaten förekomma, icke egentligen böra till hans befattning, och att han således svårligen kan hafva förvärfvat den erfarenhet med afseende å handelsfrågor, som dervid obestridligen tagits i anspråk.
Enligt min tanke hade det således varit af aldra största vigt, att ett sådant Utlåt, blifvit af Kommers-Coll. afgifvet, innan Franska traktaten afslutades. H. II. 31 48S Den 8 Februari e. m. 2:o.
Vidare tager jag mig friheten fråga:
Har Konungen rätt att höja tullen å andra varor än spanmål?
Att likväl så skett, tror jag mig harva ådagalagt med afseende å linieradt papper? 3:o. Eser Konungen rätt att använda rikets medel till andra ändamål än K.
Sl:r anvisat?
Vi hafva nemi. sett, alt It.
St:r bestämt icke blott de beräknade tull-inkomsterna, utan äfven hvad derutöfver kunde på denna väg inflyta, alt ingå lill Riksg.- Kont.
Se vi nu på R.
F:s 68:de §, så löreskrifves der: »l)e till Riksg.-Verket hörande och dit anslagna medel n\å icke under någon förevändning, eller med hvad vilkor som helst, derifrån ryckas eller användas till andra behof, än dem, R.
Allt förordnande, som deremot strider, vare kraftlöst.»
Nu liar man emellertid förändrat tullsatserna samt användt handelstraktaten för att dermed köpa sjöfartstraktaten. 4:o. Kan Konungen fastställa monopol för enskilda personer eller korporationer, i strid mot hvad 60:de §:n R F. derom innehåller?
Jag tror mig nemi. hafva visat, att ett sådant verkligen blifvit faststäldt med afseende å drufhränvin, ehuru Hr Bennich kallat den afgift, hvarmed denna vara blifvit belagd, för differentialtull. 5:o.
Hvarför hafva icke R.
St:r erhållit upplysning om beskaffenheten af de bestämmelser med afseende å import till Frankrike, som innehållas uti de traktater, hvilka af Frankrike blifvit afslutade med Storbritannien, Belgien, Italien och Schweitz?
Dessa bestämmelser hafva blifvit detaljerade i de traktater, Frankrike afslutat med andra länder; men R.
St:r hafva om desamma icke erhållit annan upplysning, än den jag helt kort och rapsodiskt kunnat meddela. 6:0.
Hvarför har man icke dröjt med ratifikationen af traktaten med Frankrike, till dess R.
St:r blifvit hörda och gifvit sitt Utlåt.?
Hvarför har man icke behandlat tariffen B. såsom en specialtariff?
Det skulle i sanning vara af högsta vigt, att af en så kompetent auktoritet, som Frih.
Gripenstedt i delta ämne bör vara, erhålla svar på dessa frågor, på det de tvifvel, angående en riktig tillämpning af grundlagen, hvilka jag och llere med mig hysa, kunna blifva skingrade.
Jag slutar härmed mitt anförande och tillägger endast den önskan, att detta Riddarhus, som under så många århundraden med ära kämpat för fäderneslandets väl, såväl på slagfältet som på delta rum, måtte nu i sista timman af dess tillvaro visa tillräcklig kärlek till fäderneslandet, för att med klokhet, utan att låta sig ledas af menniskofruktan eller menniskogunst, nedlägga sitt Votum i denna fråga, hvilken näst representationsfrågan är den vigtigaste, som under fyra decennier förekommit, oell hvilken kommer att bestämma Sveriges öde kanske under århundraden.
Detta anförande framkallade äfven många bifallsrop. Den 8 Februari e. m.
De bjerta menings skiljakliglieler, som visat sig under denna långvariga diskussion, de bittra anmärkningar, som här blifvit framställda mot den af regeringen förda handelspolitik i allmänhet och särskildt emot dess förfarande vid afslntandet af den Franska handelstrakfalen, hafva uppkallat äfven mig, att med några ord aflägga min trosbekännelse i denna för samtid och framtid så ytterst vigtiga fråga.
Jag vill dock dervid på förhand förklara, att man icke af mig må förvänta några massor af siffror, eller några vidlyftiga detaljer; ännu mindre något ingående i sådana ämnen som för närvarande icke äro föredragna, såsom t. ex. den Svenska tulltaxan, eller sådana, hvilkas behandling tillkommer Konst-.
Utsk:t och som dit äro i grundlagsenlig ordning remitterade; allraminst några mundtliga anmärkningar emot Konungens rådgifvare, eller sådana angrepp, såsom t. ex. att beskylla sina motståndare att de »vandra öfver grusade fabriker och trampa under lötterna spillrorna af Sveriges grundlagar,» — en beskyllning, som är deslo mindre på sin plats, som den blifvit rigtad mot en person, hvars ställning förbjuder honom att derpå ens afgifva svaromål.
Hvad man af mig har att lörvänta är endast en framställning i största korthet af hvad jag anser utgöra frågans hufvudmomenter.
Hvad således först dess konstitutionella del angår, så hafva visserligen många anmärkningar deremot blifvit framställde och sednast af en stor konstitutionell auktoritet, nemligen Konstit.- Utsk:ts närvarande ordförande, men dessa anmärkningar hafva enligt min tanke af andra talare erhållit en så fullständig vederläggning, alt jag till densamma får hänvisa, äfvensom till de anföranden, som, enligt hvad jag tror mig veta, ytterligare komma att i denna syftning hållas.
Jag vill således blott nämna, att enligt min tanke här blifvit fullkomligen ådagalagd Konungens rätt, så väl alt nedsätta tullafgifter, som att ingå traktater med främmande magter, utan alt hvarken på förhand eller efteråt behöfva deröfver höra R.
St:r, samt att denna rätt är bekräftad så väl af grundlagens ordalydelse, ty med ordalydelse måste man väl förstå en tolkning, der äfven förnuftet får vara med, som af en mer än 50-årig häfd.
Hvad derefter frågans materiella del beträffar, så har här äfven blifvit till fullo ådagalagdt, att fördelarne af traktaten, hvad sjöfarten angår, äro lika obestridliga som obestridda, att exporten af våra förnämsta tillverkningsartiklar derigenom blifvit i väsendtlig män lättad, samt att dessa för Sveriges handel och sjöfart så vigliga förmåner icke inskränka sig till Frankrike, utan blifvit utsträckta jemväl till våra handelsförbindelser med Norge och Tyska tullföreningen.
I)e här förespeglade, mycket omordade olägenheterna och vådorna i afseende på importen genom minskad statsinkomst och ininskadt skydd, äro af den art, att de vid en närmare granskning visa sig kunna afhjelpas eller uppvägas, den förra genom deu af all erfarenhet bekräftade utsigten till en stigande 484 Den 8 Februari e. m. införsel, den sednare genom den successivt skeende verkställigheten, och framför allt genom det billiga afseende, som väl ändå måste fästas äfven på lörbrukarnes intressen.
Frågan om denna traktat förefaller mig i sanning så enkel, att jag tilltror mig att med några få ord visa, huru dermed sig verkligen förhåller.
M:t anhållit att Högstdensamme måtte med det snaraste afsluta en handelstraktat med Frankrike.
Konungen har uppfyllt denna önskan.
St:r visste dervid ganska väl, att Fransmannens Kejsare icke är, — för att begagna ett hvardagligt uttryck, — någon slags gårdfarihandlande, med hvilken man efter behag kan pruta; de hade för ögonen förhållandet med andra stater, hvilka ingått traktater med Frankrike, och kunde icke vänta sig att erhålla fördelaktigare vilkor än dessa; och detta har man ju erhållit, och ändå något derutöfver.
Hvaröfver klagar man då?
Om således det i Utskottets hemställan inlagda klander emot regeringen, enligt min tanke, saknar all befogenhet med afseende å sak, så är detta i lika hög grad händelsen med afseende å formen, den här så vigtiga konstitutionella formen.
Om man nemligen skulle vilja för ett ögonblick antaga, — hvilket dock enligt min tanke är i en rak strid med verkliga förhållandet — att genom de ingångna traktaterna inga förmåner alls blifvit tillförsäkrade Sveriges land och folk, utan att tvärtom en bestämd skada derigenom tillskyndats vår handel och våra näringar, och att således vid deras afslutande landets sannskyldiga intresse blifvit förbisedt, så hade det dock i alla händelser icke tillkommit Bevilln -Ulsk:t att deröfver uttala klander, aldraminst i formen af en mellanmening.
Den grundlagsenliga gången af dessa slags anmärkningar är i vår R.
F. tydligt och bestämdt utstakad.
För min del tror jag, att det af Utsk:t föreslagna förfaringssättet, att R.
St:r nemligen, vid afgifvandet af sitt bifall till en K.
Proposition af så öfvervägande vigt som den förevarande, skulle derjemte uttrycka en surmulen missbelåtenhet med något, som de dock anse sig böra bifalla, vore lika oparlamentariskt som med R.
St:rs värdighet oförenligt.
Emedlertid hafva vi nu att välja emellan tvenne alternativer, nemligen att antingen afgifva ett öppet manligt och Svenske män värdigt ja eller ook lemna detta ja qvalificeradt, insvept i besynnerliga och hvarandra motsägande fraser, i hvilka ett ensidigt partimissnöje sökt gifva sig luft.
Jag för min del föredrager det förstnämnda sättet.
Jag vill ej mycket orda om det sätt, hvarpå frågan blifvit af Ulskrt behandlad, — derom är icke stort att säga.
Hela dess Utlåt, förefaller mig, som en talare här yttrat, väl magert.
— De fleste af mina motståndare halva i sina slutpåståenden förklarat, att traktaten rätt och slätt borde förkastas.
Att ett sådant förkastande kan ske utan äfventyr för statens värdighet och utan förbiseende af dess vigtigaste intressen, är dock en åsigt, som jag ingalunda kan hylla.
Visserligen har under gårdagens plenum en talare yttrat, att hvad som kan till god - Den 8 Februari e. m. 435 kännande framläggas, det kan äfven förkastas, och detta är en sats, som, tagen i sin theoretiska nakenhet, är fullkomligt rigtig.
Men samme talare hade kort förut uti samma anförande gifvit oss en hemsk beskrifning öfver det förfärliga förtryck, theorien utöfvar på det praktiska, och delta med hilder hemtade från den yttersta Orienten, ifrån sjelfva Hindostan.
Han beskref nemligen ett afgudabeläte, sorn framfor på sin vagn och i framfarten krossade många offer.
Med belätet menade han frihandelsprincipen och med offren förmodligen krossade raffinadörer, förqväfda bränvinsbrärinare, nedtrampade tillverkare af »släta och faconerade varor.», Allt det der saknarvisserligen icke sin traciska effekt, men jag hemställer dock, huruvida den så bjert utmålade theoriens förtryck olver det praktiska icke kan ega en viss tilllämpning på traktaten och dess förkastande.
Den kan förkastas; se der theorien! men låtoin oss litet närmare skärskåda de praktiska följderna af ett sådant förkastande.
Jag frågar på fullt allvar: tror man verkligen, att någon Svensk man med sjelfkänsla, någon om sitt anseende ömtålig statsman skulle efter ett sådant förkastande vilja öfvertaga utrikesportföljen och våga ett hopplöst försök att återknyta de albrutna eller, rättare sagdt, upprifna förbindelserna med Frankrike?
Tror man att någon stat i Europa, från Frankrike och England ända ned till Monaco och San Marino, skulle vilja inlåta sig i underhandlingar med en regering, som blifvit på ett sådant sätt af sin representation koihprometlerad?
Jag tror det åtminstone icke.
Tvenne andra talare hafva kommit till det resultat, att traktaten visserligen skulle godkännas, men att detta godkännande endast skulle gälla tariffen B. och blott omfatta nästa statsregleringsperiod.
Jag hemställer dock, huruvida detta vore något annat än elt maskeradt förkastande; huruvida det icke slod i rak strid med traktatens 16:de art., som föreskrifver, att traktaten skall i sin helhet underställas nationalrepresentationernas i Sverige och Norge godkännande.
Det är äfven detta K.
M:t af oss begär, och vi måste godkänna eller förkasta traktaten i dess helhet, — ett tredje alternativ finnes icke.
Det torde icke för någon af Eder, Mine Hrr! vara obekant, huruledes vår regerings handelspolitik varit föremål för de mest bittra anmärkningar allt ifrån den stund, hon började beträda en friare bana, började tillämpa sundare åsigter i denna del af lagstiftningen, började tillse, att icke de mångas intressen allt för mycket sattes tillbaka för fåtalets pockande anspråk.