Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt är frågan begärd på bordet och om hon än är af enskild beskaffenhet, förklarar likväl 49 §.
Riddarh.Ordn. i sin fortsättning, att äfven dylika frågor skola hvila på bordet, då sådant begäres.
Då till följd dels af Hr Gr. o. Landtm, afgifna förklaring och dels af flere ledamöters gjorda anhållan frågan kommer att hvila på bordet till nästa plenum, hemställer jag, att hon måtte upföras först på listan för att då genast förekomma.
Med samma rätt jag begärt
Hr Prinlzenskölds första framställning på bordet, torde jag få anhålla, att hans sednare äfven måtte blifva hvilande.
Om en sådan fråga, som den jag senast väckt skulle kunna begäras på bordet, följer deraf, att R. o. Ad. aldrig ägde bestämma den ordning, hvari en på bordet begärd motion skall i ett kommande plenum förekomma.
Frågan är icke någon motion och kan således af Ståndet genast afgöras.
Den 3 D c c e in b e r. 73 Frih. von Stedingk, Styrbjörn:
Fullkomligt instämmande med Gnne von Platen och Löwenhjelm samt Hr Cederschiöld i fråga örn bordläggning af Hr Printzenskölds första framställning, måste jag äfven förena mig med den sednare i fråga om bordläggning af hans sista hemställan.
Vid flere Riksdagar har R. o. Ad. beslutat om ordningen, hvari frågor i nästföljande plenum skola förekomma och jag kan icke inse möjligheten, hvarpå en sådan fråga grundlagsenlig! skall kunna göras livilande.
Det är en orimlighet, ty, på sätt Hr Printzensköld yttrat, skulle man på det sältet aldrig komma till något resultat.
Jag bestrider således ett dylikt förfaringssätt.
Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om icke på grund af de liemställanden, som blifvit gjorde R. o.
Ad. behagade finna att det af Hr Printzensköld framställda förslag, att Hr Munck af Rosenschöld måtte förklaras skyldig att återställa den honom lemnade Riksdagsmanna-polett, borde hvila på bordet till nästa plenum.
Hr Gr. ö.
Landtm, hemstälde vidare om R. o. Ad. behagade besluta att ifrågavande ärende skall upföras främst å föredragn. -slistan för nästa plenum och förklarade, efter det svaret härå blifvit afgifvet med starka
Ja, det han funnit denna propos. besvarad med enhälligt Ja.
Föredrogs StatsUlsk:s Mern.
N:o 1, med öfverlemnande af K. M:s Nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof. Hr Munck af Rosenschöld: Omededelbart efter Frih.
Creutz anmälde jag mig för att blifva upropad och anhåller derföre, att så snart nu ifrågavande mål blifvit föredraget, mig måtte lemnäs ordet.
Tillika anhåller jag, att StatsUtsk:s nu föredragna mern. måtte få hvila på bordet.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att StatsUtsk:s ifrågavande mern. till följd af derom gjord begäran, komme att hvila på bordet.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rud., upläste 3:ne motioner af följande innehåll: l:o.
Jag vågar föreslå, att R.
M. med anhållan, att Han ville genom Sitt Statsråd låta utarbeta och till Rikets nu församlade
Ständer inkomma med ett förslag till en ny och allmän lönereglering, byggd på grundsatsen af kontant lön åt allt embets- och tjenstemän, alla tiondens m. m. hvilka äro till lön anslagna, ingående till Kronan, Boställens antingen ständiga borlarrenderande på trettio år och arrrendens ingående till Kronan, eller också bibehållande vid tjensterna, men taxerade till viss inkomst, att af tjensteinnehafvarens kontanta lön afdragas; papperlösens vid domstolar och embetsverk uphörande, sportlers och 74 Don 3 December. alla betalningars för embets- och tjenstemäunens förrättningar samt alla gåfvors i egenskap af löneförmåner afskaffande, onödiga chefs-embetens och verks indragande, samt att samma lönereglering måtte hafva till vilkor en jemnare fördelning af lönebeloppen mellan de olika slagen af embets- och tjenstemän, alt icke samma förhållande måtte upstå som nu eger rum, att somliga embets- och tjenstemän såsom presterna hafva en alltför stor lön i förhållande till Rikets tillgångar och andra, såsom militären, en alltför ringa lön eller rent ingen, äfvensom att samma grader af samma slags embetsman måtte, der icke lefnadskostnaden gjorde högre lön af behofvet påkallad, hafva lika lön öfver hela riket.
Billigheten och behofvet af en dylik lönereglering är så i ögonen fallande, att jag ej behöfver spilla tid med att orda deröfver.
Den, som ett enda ögonblick skulle sätta något sådant i fråga, behöfver blott erinra sig, för att taga jemförelserna från min ort, att Biskopen i Lunds stift har löneförmåner, hvilka ungefär böra inbringa Sjuttiotusen (70,000) r:dr b:co, utan att derföre under sin nära hundraåriga lefnad hafva behöft uträtta mer än "de Sjusofvare”, Kyrkoherden i Jemshög med trenne Komministrar, med väl tvåhundra r:dr r:gds hvardera i lön, och Kyrkoherden i Karlshamn hvardera tolf tusen (12,000) r:dr b:ko i lön; andre kapten vid ett
Skånskt infanteri har ungefär sjuhundra r:dr i lön och en'
Underlöjtnant efter skedde afdrag un gefär etthundraåttio (180).
Den värfvade soldaten har ingen lön.
Jag vågar vördsamt anhålla om remiss af denna motion till vederbörligt Utsk. 2:0.
I sammanhang med den af mig väckta motionen om en ny och allmän lönereglering, torde det vara nödigt, ifall B.
St. skulle fästa något afseende vi(l denna motion, att föreslå att R.
St. i sammanhang med den skrifvelse, som de aflåta till K.
M. rör:de utarbetandet af en ny stat för alla rikets embets- och tjenstemän, jemväl anhålla, att K.
M. ifrån den stund denna skrifvelse ingått, icke utnämner någon embets- och tjensteman utan med vilkor, att han skall ingå på den nya stat för embets- och tjenstemän, hvilken K. M. och R.
St. kunna finna skäligt antaga.
Om remiss af denna min motion till samma Utsk., dit den i sammanhang dermed stående motionen ronde en allmän lönereglering remitterats, anhålles ödmjukeligen. 3:o.
Jag vågar föreslå Fideikommissernas uphäfvafvande och så beskaffade egendomars delande mellan arfvingarne efter lag.
Icke blott den orättvisa, som de enskilda lida genom dessa stiftelser, genom hvilka en enda blifver arfvinge och alla öfriga, oaktadt enl. nu gällande lagar till all annan egendom lika arfberättigade, blifva lottlösa, ulan ännu mer de olägenheter, hvilka det allmänna lider af dessa fideikommisser, stiftade under andra tider och under förhållanden främmande för dc nuvarande, tor - Ben 3 December.
75 de vara mer än tillräckliga skäl för samma fideikommissers tip-; häfvande och detta sista spårs från feodalväldet och medeltiden utplånande från vår jord, der det nu ligger qvar såsom snön midt under den redan naturen till nytt lif väckande, grönskande våren och bibehåller de trakter, öfver hvilka det sträcker sig ännu uti ödesmål.
Ett alltför stort egovälde, brist på tillräckliga penningetillgångar eller kanske betänklighet alt nedlägga dem uti en egendom, som icke får delas eller hvaröfver man ej får fritt besluta, kanske en oriktig upfattning af en egendomsinnehafvares skyldigheter och förbindelser till det allmänna, som gör att inkomsterna af fideikommisserna kanske snarare användas för en yppig lefnad och dess egoomräden till jagtmarker än till förbättrande och utvidgande af det åkerbruk, hvaraf hela landets välstånd beror, torde vara de orsaker, hvilka vålla, att ingenstädes i landet ligger så mycken god och odlingsbar jord uti oupodlade fält och ödemarker som vid de stora (ideikommissegendomarna hvilkas ägovälden, med undantag af några mindre trakter kring sjelfva gårdarna, i allmänhet, hvad sjelfva fälten angår, framställa taflor från en tid då åkerbruket var okändt och spadan och plogen ännu icke blifvit använda i menniskans strider mot ödemarken, och hvad de här och der på egendomen kringströdda liofveribönderna angår ofta lemna en icke mindre med likhet slående tafla af de Ryska lifegne med sin uselhet, fattigdom, brist på bildning och öfvermått af vildhet.
Preussens framsteg i åkerbruk under de fyratio år, som förflutit sedan längodsen der uphäfdes, är ett bevis pä de materiela fördelar, som fideikommissernas uphäfvande skulle medföra.
Ofvertygad, att icke hlott rättvisans anspråk på en lika fördelning af arf mellan barn och föräldrar, utan äfven fideikommfss-inneliafvarens egen fördel och det allmännas skulle genom fideikommissernas uphäfvande tillgodoses, vågar jag anhålla om min motions remitterande till vederbörligt Utsk.
Landtm, anmodade Ilrr Bänkmän, att sammanträda till val af Elektorer efter Al 55, Gr.
Cronhjelm till Flo ■ stad, Fullm.
Gr. Gyldenstolpe, Anton Gabriel, A? 78, Gr.
Gr. Sparre, Erik, Al 115, Gr.
Lagerbjelke, Gustaf, Al 140, Gr.
Björnstjerna, Carl Magnus, A* 119, Frih.
Hr Bergenstråle, Claes, A? 167, Frih. von Köhler, Fulllm.
Hr Tornerhjelm, Rudolf, Al 245, Frih.
Lagerfelt, Israel Carl Adam, Al 312, Frih.
De Geer till Finspong, Gust. Gerhard, Al 330, Frih. Silfversparre, Fullm.
Stjernstedt, Aug. Wilh., M 351, Frih. von Rehausen, Fullm.
Manderström, Carl, Al 369, Frih. Lagerstråle, Fullm.
Cederström, Carl Emanuel, Al 373, Frih.
Skjöldebrand, Knut Erik, Al 393, Frih. af Schmidt, Carl Joh. Georg, JVs 678, Hr Bildt, Didrik Gillis. J\s 778, Hr Leijonancker, Fredr, Wilh. Erik Carl, A2 1960 A, Hr Mont - 70 Den 3 December. gommeri, Rob. Nils Germund, JV° 1506, Hr Stjerngranat, Georg Gust. Henr., Jtä 2144 Hr Rosensvärd, Joli. Henr., JV° 2156, Hr Burenstam, Fullm.
Hr Björnstjerna, Joli. Magnus, och JVs 2221, Hr af Wirsen, Carl Thure, hvilka blifvit valde till Utsk:sledamöter och i följd deraf uphört att vara Elektorer.
Uplästes följande af i Utskott invalde Ledamöter inlemnade afsägelse!-: l:o af Gr. von Rosen, Fredr.
Den plats uti II.
Riddarh.Utskottet, hvarmed Hrr Elektorer hedrat mig, nödgas jag härmedelst vördsamt afsäga mig. 2:o af Gr.
Piper, Claes Gust.
Med stöd af 23 §.
Riddarh.Ordn. får jag vördsamt afsäga mig att vara Ledamot af Riddarh.Utsk., hvartill jag af Hrr Elektorer blifvit utsedd. 3:o af Hr Akerman, Fredr.:
Då utöfningen af min innehafvande tjenst icke låter förena sig med deltagande i Utsk:sarbele, mäste jag vördsamt afsäga mig det af li. o. Ad:s Hrr Elektorer mig lemnade förtroende att vara Ledamot af BankoUtsk. 4:o af Hr Leijonmark, Evald Gust.:
I anseende till trägna embetsgöromål får jag, med stöd af 23 §.
Riddarh.Ordn., vördsamt afsäga mig den plats i Bevilln.Utsk. hvarmed jag af IL R. o. Ad:s Hrr Elektorer blifvit hedrad.
Slutligen tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att hos honom Frih. Stjerncrona, David Erik, anmält sig vara af enskildta angelägenheter förhindrad att emottaga förtroendet att vara ledamot af Riddarh.Utsk. II. R. o. Ad, åtskiljdes kl. 3 e. m.
Tisdagen den 6 December 1853.
Plenum kl. J 7 e. m.
Hr Printzenskölds, Carl, d. 3 dennes på bordet lagda motion, att Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolf, måtte förklaras skyldig, att återställa sin inträdes-pollett å Riddarhuset.
Den fråga, som nu är å bane, är af den beskaffenhet, att R. o. Ad. helst torde vilja undvika all vidlyftigare discussion om densamma; men då frågan lik - Den G December. 77 väl är af sadan natur, att den kan komma att åberopas som ett prejudikat vid framtida förhållanden, föreställer jag mig att ingen vill afgifva sin röst, vare sig ja eller nej, utan att hafva tagit de legala formerna'i noga öfvervägande.
Frågan torde ej vid ett blott ögonblickligt påseende kunna tillräckligt utredas, och derföre skulle jag tro alt den borde noga granskas och öfvervägas, hvarföre jag skulle anse det lämpligaste förfaringssättet vara, att remittera densamma till Riddarh.Utsk., som då borde åläggas, att inom kort tid med sitt betänk, deröfver inkomma.
Jag får vördsamt hemställa att ärendet måtte remitteras till Riddarh.Utsk. Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Raab delar jag den öfvertygelsen, att denna fråga är af sådan beskaffenhet, att R. o. Ad. önskar så litet som möjligt inlåta sig i diskussion deröfver, äfvensom att samma fråga bör vara fullständigt utredd innan R. o. Ad. deröfver fattar sitt beslut.
Likväl är det mig omöjligt att fatta, hvilken utredning skulle kunna beredas genom en remiss till Riddarh.Utsk.
Hvad vi böra veta är, huruvida Hr Munck af Rosenschöld är eller icke är genom ett af högre auktoritet ännu icke uphäfdt beslut af Consist.
Academ.
i Lund för alltid från Akademien relegerad, äfvensom hvad de Akademiska Constitutionerna stadga med afseende å följderna af en sådan relegation.
Detta är hvad vi behöfva veta; och för min del tror jag icke att Riddarh.Utsk. härutinnan kan lenina oss någon uplvsning, den vi icke redan ege, hvarföre jag anser en sådan remiss endast, om jag så får uttrycka mig, utsträckande frågan på bredden, hvilket jag är öfvertygad att den ädle Frih.-n, lika väl som jag, anser vara mindre tjenligt, hvarföre jag vördsamt får afstyrka denna remiss.
Då jag för min del ingalunda ämnar så handla eller yttra mig, att jag för mina ord eller gerningar behöfver blygas, så skulle jag önska och anhålla att läktaren måtte blifva tillgänglig för främmande åhörare.
Hr Printzensköld vara af olika åsigt, stånde det honom fritt att göra densamma gällande.
I anledn. häraf tillkännagaf Hr Gr. o. Landtm., att han, med begagnande af den rätt, som, medelst 2 § af det d. 11 Mars 1830 beslutade Tillägg vid R. o. Ad:s OrdningsStadga, blifvit Landtmarskalk tillagd, anbefallt främmande personers aflägsnande från läktaren.
Hr Munck af Rosenschöld anförde skriftligen:
Ung, utan annan ledare än minnet af de män, om hvilka häfderna tala, upträdde jag på detta ruin med ett hjerta klappande så varmt för frihet och fosterland, som det klappar hos en Svensk; mitt högsta mål var mina medborgares, milt fosterlands väl, dess frihet, dess lycka och ära, med detta fosterland ville jag dela fiende och vän: min högsta lag var ära och tro, mitt hjerta slutet såsom en hjelm för alla andra känslor än fosterlandskärleken. 78 Den 0 December.
Väl länn jag, att genom menniskohvimlet tränges man om en Guei, som kallas ”Lycka”; för att hinna elen bortkastas allt; jag säg mangen af dem, hvilka dragit frihetens mantel i smickrets, i låghetens, i slafvens, i viugleriets skiftande drägt, trängas om målet och anropa den hyllade med förvandlade ansigten och förvända tungomål.
I de leder eler jag ställt mig, troende, att det var Fosterlandsvännernas, stod snart nästan ingen qvar.
— Att tala om ära och tro och förblifvande vid uttalad öfvertygelse, var att ropa till grafvens lystnad; man halp sig med förevändningen, ”alt man blifvit klokare med, hvarje dag”.
Jag ville heldre stå bortskymd uti motgångens natt än vika från min post, än svika min öfvertygelse, äfven då en hederlig väns erfarenhet beklagande sade mig: ”sämst af allt vara. i vår lid och i vårt land, är alt vara för mycket hederlig karll”
(Detsamma ljuder höstvinden nu öfver den bortglömdes graf).
Jag blef hvad jag var.
Lycksökarne detsamma, hvad de voro, lycksökare, men också något mer — hyllade af menniskorna, derföre, att de visste bedraga dem.
Jag kan väl förstå, de voro politiska män.
De visste att söka, hvad som fanns i verlden, ”lyckan alt kunna bedraga menniskorna”.
Jag sökte, hvad som kanske icke fanns i verlden ”lyckan, alt kunna förbättra menniskorna och deras ställningderföre sökte jag förgäfves.
Jag var och är och blifver således ingen politisk man i denna mening: en ringaarbetare hlott uti frihetens, uti samhällets politiska verkstad.
Men har man icke sagt, att de ringa Franska arbetare, hvilka derföre, att de icke ville hylla ”Kejsaremenedaren”, drefvus i landsflykt, blifvit offer för politisk förföljelse?
Om jag ock en ringa arbetare för mitt ringa tillgörande, för mitt förblifvande vid min öfvertygelse om rätt och pligt och skyldighet att göra den gällande såvidt jag förmår, lidit något, hvarföre får det jag lidit eller kan komma att lida derför icke bära samma namn af politisk förföljelse?
Man anser sig väl, vill jag förmoda, icke annars nog kunna råga brädden af den giftkalk, hvilken jag skulle utdricka för mina redliga bemödanden, qm man icke kunde förringa mig så, att jag icke skulle anses tillhöra, icke en gång hafva tillhört samhället.
Men jag skall såsom Atheus Sokrates utdricka bägaren lugn utan en tanke på att, då jag ser den i botten, utropa: ”Otacksamma Fosterland.!” Jag vet, det finnes en utväg äfven för den ringaste att vädja till Folkens och samtidens dom, äfven om hans lidande icke skulle blifva kändt af efterverlden och hans sak icke vinna resning inför Häfdernas Allshärjar
Ting!
Att jag, såsom man här lagt så mycken vigt pä att få det medgifvet, likvisst och således icke är någon politisk personlighet, om dermed menas en man med ett stort och vigtigt inflytande på sitt fosterlands öde och på sina medborgare, medgifver jag gerna; ty om jag det varit, skulle allting varit helt annorlunda.
Jag har dock det oaktadt rönt orättvisor uti tillräckligt mått, kalla dem, hvad man vill, och jag har aldrig ett ögonblick
79 tviflat på möjligheten, att man ju här skulle kunna vilja försöka våga detsamma.
Men nu som alltid anser jag icke blott såsom en rättighet utan såsom en helig pligt, att göra min rätt gällande såvidt jag förmår, och det torde förlåtas mig, att jag är så mycket Svensk, att jag icke räknar hvarken mina vänner eller mina flender; ty jag vet, att jag ingenstädes är så öfvergifven och ensam, att icke Gud är den andre, och i förtröstan på Honom och den rättvisa sak, hvilken jag alltid haft till bundsförvandt, möter jag hvarje fiendtlig tillställning mot mig med gladt och oförfäradt mod.
Jag älskar, jag kan ej annat än tro att detta hus ej har mer än en Advokat-Fiskal Printzensköld och en pastor Tham, och det har redan visat sig, att, om jag ej skulle hafva någon enda vän här utom
Han derofvan, så har rättvisan så många flera.
Men skulle, mot allt hvad jag vågar förmoda, förhållandet vara helt annorlunda, skall det dock icke vara något skäl för mig att icke våga ett offentligt försvar mot den förolämpning man sökt tillfoga mig, tillräcklig för att mot den förolämpande yrka tilllämpning af 50:de och 78:de §§:na Riksd.Ordn. och 30 § Riddarh.
Men den röl Hr Printzensköld spelar emot mig skall icke kunna förmå mig att förnedra mig så lågt, att jag skulle vilja spela samma röl af en Printzensköld emot honom.
Jag heder vidare Hrnne alla, som möjligtvis skulle kunna dela Printzénskölds åsigter, i fall här skulle finnas mer än en enda sådan, vara öfvertygade, att jag, långtifrån att anse det som en vanära, att blifva utesluten från detta rum på skäl och af bevekelsegrunder sådana som de, hvilka ledt
Hr Printzensköld, skall deremot verkligen anse det för både en lycka och ära, att offentligen förklaras icke hafva något gemensamt med en förnämlig, hvarest dylika drag, som de, pä hvilka Printzensköldska tillställningen liäntyder, skulle kunna utgöra' stämpeln på flertalet.
Erfarenheten skall också kanske en gång kunna öfvertyga, att med hvarje ny mot mig begången orättvisa och nedrighet stiger bland mina medborgare välviljan för mig och oviljan mot mina förföljare; och om jag någonsin skulle få det ringaste af den politiska vigt, hvilken man var så rädd skulle kunna häntydas till min fördel, att man icke en gång kunde tåla uttrycket ”politisk förföljelse” stå i det aflägsnaste samband med tillställningen mot mig, så måste jag alltid derföre stå i så stor förbindelse till mina vedersakare, att jag kan använda på dem orden: ”J tunkten ondt öfver mig, men Gud häfver vandi det till godo!” så framt nemi. man icke på samma sätt söker beröfva mig lifvet som man sökt beröfva mig mina medborgerliga rättigheter.
Jag öfvergår nu till den juridiska delen af mitt försvar och hoppas kunna ådagalägga, att då jag sökte inträde uti denna församling, var det på grund af min lagliga rätt; nåd har jag aldrig af någon dödlig begärt och begär aldrig.
Grundlagar och Riddarh.Ordn. bestämma sättet, hvarpå, när och af hvilka cn Ridders- och Adelsmans lägliga rätt lill inträdespolletts erhållande skall pröfvas.
— Någon sådan motionsrätt so Den 6 December. som den Hr Printzensköld tagit sig, är hvarken omtalad eller medgifven; hans dragande under Ständernas eller Ståndets pröfning af mina enskilta förhållanden är således stridande mot 90 § Reg.F. — Men låt vara motsatsen; jag rädes ingen pröfning.
Den af Printzensköld åberopade 7:de § af ltiddarh.Ordn. säger, under upräknandet af dem, hvilka äro uteslutna från säte och stämma på Riddarhuset: ”2:do Adelsman, som för nesligt brott, genom behörigt, sedermera icke lagligen uphäfdt, utslag, antingen blifvit till straff fälld, eller med mer än halfva skäl besvärad, så alt domaren funnit saken höra till framtiden lemnäs”.
Hvilket är det nesliga brott jag begått?
Jag har aldrig begått något brott! icke en gång ett hederligt, om dermed kan menas en sådan tillställning söm Hr Printzenskölds, hvilket icke jag vågar påstå.
Hvad menas med behörigt
Utslag?
Med behörigt måste antingen i öfverensstämmelse med 18:de § af Riksd.Ordn. menas •”laga kraftvunnel” och då är det Lunds Akademiska Consistorii Utslag, hvilket Hr Printzensköld tillskyndat den oförtjenta hedern, att upläsas för R. o. Ad., icke sådant; ty ehuru redan efter hänvisning öfverklagadt hos Kanslern den 13 Januari, ligger det ännu der, enl. utlöst diariibevis för d. 19 Nov., oafgjordt, en sak, hvarför jag hvarken kan hafva last eller Kanslersembetet heder, men hvaröfver jag dock klagat hos R.
St:s Just.Ombudsm.; och är således Hr Printzenskölds framställning i så fall alldeles obefogad.
— Eller också måste med behörigt menas och förstås ”lagligen tillkommet” och man således i strid med 90:de § Reg.F. höra ingå uti pröfning deraf och då är det af Printzensköld åberopade
Utslag icke mindre ”obehörigt”, i strid med håde 16:de § af Reg.F. och Tryckfrih.lagen tillkommet, i det man dragit mig såsom boktryckare i och för min verksamhet såsom sådan inför ett Akademiskt Konsistorium i st. f.
Rådstufvurätt eller Hofrätt (jag förmodar, R. o. Ad:s privilegier ännu i så fall stå vid makt), dömt mig utan alla laga former för en tidning, för hvilken jag icke stod i något ansvar, och i det Acad.
Konsistor» ledamöter tillåtit sig, att på en gång upträda såsom anklagare, vittnen och domare och dömt för ett sedeslöst upförande, ehuru deras egna samveten måste säga dem, att ingen, jag vill icke säga af Konsistor» ledamöter, ty för en jemnförelse med dem bevare mig Gud, någonsin vid Akademien för en sedigare vandel än jag.
Jag har framställt hur pass behörigt detta Utslag är.
Hvad jag anfört styrkes ytterligare af den aktion, hvarunder R.
St:s Just.Ombudsm., som måste väl tillerkännas något vitsord, ställt utfärdarne af detta Utslag i och för deras obehörighet att utfärda ett dylikt, och hvilken aktion jag med samma rätt som Konsistor» Utslag af Printzensköld blifvit hegardt till upläsning anhåller mätte blifva upläst och i prof, intagen.
Skulle H'.
R. o. Ad., genom något beslut gruniladt på ett så beskaffadt behörigt Utslag, vilja beröfva mig min representationsrätt hår, måste jag verkligen skatta I) e n 6
December. 81 skatta mig lycklig att befrias från skyldigheten att såsom representant höra till en församling der dylika rättsgrundsatser skulle kunna göra sig gällande, och må H. R. o.
Ad. gerna för sig hafva odeladt, hvad den derigenom vinner hos den rättänkande allmänheten.
Jag uprepar hvad jag en gång yttrat: ”jag begär räll och icke nåd” och rätt skall jag hafva förr eller sednare; ty min sak är i Hans hand, som blifver, då vi alla äro stoft, som blifver, då dessa murar hafva ramlat.
Jag begagnar mig slutl. af min rätt alt yrka, alt allt hvad under denna diskussion blifvit yltradt skall qvarstå i prof., och alt öfvervara öfverläggningen öfver Printzenskölds Ridderlighet.
Jag har fullt förtroende lill rättvisans vänner inom detta hus, att vid beslutets fallande alja lagliga former skola blifva iakttagna.
Efter upläsningen häraf tilläde Hr M u n c k af Rosenschöld; Jag skulle anhålla att Just.Ombudsm:s action mot ConsistanAcad:m i Lund måtte blifva af en Kanslist upläst och i prot. intagen.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han, då begäran blifvit gjord om upläsning af cn handling, hvars innehåll var för honom obekant, icke fann sig hafva skäl att vägra bifall dertill; men likväl ansåg sig höra fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derpå, att frågor om domaremaktens beslut icke få komma under RiksStms öfverläggning och pröfning, samt alt följaktligen den ifrågav:de handlingens upläsning icke finge föranleda till någon sådan öfverläggning eller pröfning hos R. o. Ad.
Hr Printzensköld, som härvid anhöll att få yttra sig innan ifrågavide upläsning egde rum, upropades och anförde:
Hvad den fråga angår, som Frih.
Raab väckt om remiss af min motion till Riddarh.Utsk., så instämmer jag i den af Gr.