Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Palmstjerna framställ för den åsigt, att del icke vore med konseqvens eller ens med billighet öfverensstämmande att forsellönen skulle qvarstå i de fall, som här äro i fråga, då den är bortskänkt uti de öfriga; jag får tillika fästa upmärksamhetcn derpå att, enl. den Tabell, som är TJtsk:s utlåt, bifogad, hela den forsellön hvarom i detta betänk, är fråga, icke går lill så stort belopp som mången skulle tro.
Det är nemi. icke mer än 1,196 T:r 28 k:pr inalles, hvarför forsellönen skulle efterskänkas, och beloppet deraf utgör icke fullt 400 r:dr b:co.
Om man besinnar hvad ändamålet med dessa öfverflyttningar är, nemi. en förenkling i räkenskaperna, så tror jag verkligen att, vid betraktande af de förmåner, sorn äro alt vinna genom en ringa eftergift, man deraf bör finna sig föranlåten att icke yrka afslag på de gjorda förslagen till förenkling, som finnas i denna och följande punkter.
I denna punkt är det endast 26 r:dr 35 sk. 2 r:st, hvarom fråga är af eftergift, men man föreställer sig måhända ali det blir ett stort belopp när man sammanräknar alla posterna i samll. pnnkterne.
Det blir likväl icke mer än, med undantag af ersättning för den föreslagna öfverflyltningen af collectmedlen till Statsanslag, tillsammans omkring 835 r:dr samt enligt hvad jag nyss nämnde, forsellönen för 1,196 t:r 28 k:pr.
Jag anhåller således om propos. på bifall lill betänk.
Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle hvad Utsk. i förevar, punkt tillstyrkt, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå H.
Den 8 Mars e. m. 263 3:o Wadstena Rrigsmanshus-kitssas wedel. Hr Rosenblad:
Da inledningen till ifrågavar. betänk.
A uplästes, log jag mig deraf anledn. att fästa upmärksamheten på, att en grundsats, uttalad al R.
St. vid 1823 års riksdag, uti densamma skrifvelse, hvilken föranledt nu ifrågavar.
K. M:s nåd. propos., icke blifvit noggrant tillämpad, och jag förbehöll mig, då frågan derom skulle förekomma, att få yttra mig. 11.
St. yttrade nemi., att vid den verkställande utredningen borde iakttagas, ”att kapitaler och intressen, samt tillhörige eller donerade fastigheter, hvaraf afkastning erhölls, borde undantagas, enär sådane vore att anse såsom enskild förmögenhet eller tillhörighet hvarmed slatsbestyret icke borde hafva att sig befatta”.
När jag nu läser utredningen för Wadstena Krigsmanshus kassa, så finnér jag, att de till Krigsmanshus-kassans äldre medel hörande hemmansräntor, eller jordeboks- och hemmantalsräntorne, bestå af: ”a) Donationsgods, som något öfverstiga 150 mantal och utgöras af dels de, jemlikt Drottning Christinas donationsbref af d. 12 Nov. 1646 och Konung Carl XI:s af d. 23 Jan.
1683 förlänte, fastän sedermera till största delen under skatterätt försålde heraman och lägenheter inom Östergöthlands, Kronobergs, Skaraborgs och Elfsborgs län, samt dels någre utaf privata personer donerade hemman och hemmansräntor; b) Beneficiehemman, hvilka, bestående af 15 mantal vid Lif-reg:let och 10 mantal vid hvart och ett af de öfrige regdene, vid indelningsverkets inrättande, anvisades till underhåll för de militärpersoner, som ej kunde å krigsmanshuset intagas”.
Härvid uplyses således att dessa hemmansräntor dels bestå af donationsgods och dels af beneficie-hemman, dels fört ån ta af Sveriges Konungar och dels donerade af enskilda personer.
Hvad de af framfarne Konungar donerade beträffar, kunde de visserligen möjligen anses, enl. konungabalken i gamla Landslagen, hafva varit underkastade reduktion af en efterträdande Konung.
Men sedan Konung Carl XII år 1700 eftergifvit allt anspråk på all då ännu ovcrkställd reduktion, och detta beslut efter 171!) års regementsförändring vann R.
St:s stadfästelse, samt således är befästadt genom all den lagstiftande kraft, som i Sverige kan vinnas, så är Krigsmanshus-kassans eganderätt lill dessa donationer, äfvensom lill dem, som gifvits af enskilda personer, alldeles obestridlig.
Alt vidröra denna i ringaste mån skulle således vara ett ingrepp icke endast i eganderälten utan äfven i hvad II.
St. sjelfve ansett böra från all åtgärd undantagas.
Jag kan icke annat än beklaga, att man i gamla tider har slösat bort en stor del af hvad som Sveriges framfarna Konungar och enskilde personer hafva skänkt, då man beviljat skatterätt till större delen emot en ganska ringa löseskilling å de flesta donerade lägenheter.
De hemman, å hvilka ännu eganderätten kan finnas bevarad, böra vid inträffande åboledighet på fördelaktigaste sätt för kassan användas.
Beträffande benificie-hemmanen är väl förhållandet icke alldeles detsamma, ty de äro icke donerade ulan anslagna, men då troligen ingen lärer vilja minska, hvad den 264 Den 8 Mars e. m. frikostiga forntiden anslagit åt gamla krigares underhåll , bör med dem på samma sätt förfaras.
Jag fruktar visserligen, att de fleste redan blifvit sålde lill skatte, och beklagar i så fall, att Konung Carl XI:s omsorg om gamla krigare, att åt dem för ålderdomen bereda en tarflig boning och inkomst, blifvit så illa handhafd, att endast mindre betydliga räntor återstå.
Men att nu hela den tillgång, som återstår för framtiden af dels kongl, och enskildas donationer dels af anslag beviljade utan inskränkning
För ett så vigtigt och välgörande ändamål, som gamla soldaters och gamla officerares underhåll, skulle göras till föremål för omröstning i Förstärkt StatsUtsk.
; det är någonting, som jag måste betrakta såsom lika stridande emot hvad R.
St. 1823 beslutat, som mot all rättvisa och billighet.
Här är visserligen ett slags hjelp, nemi. att K.
M. har rätt, om framdeles de beviljade anslagen skulle nedsättas eller ändras, att då låta det gamla förhållandet ånyo inträda; men jag tror det vara orätt emot Sveriges Konung och emot hans rådgifvare att sätta dem i tvång alt möjligen behöfva vidtaga en sådan åtgärd emot ett mäktigt parti-inflytande vid en riksdag, likasom det är alldeles öfverflödigt, om man respekterar laga kraftvunnen rätt.
Jag kan således icke annat än, hvad första punkten här beträffar, afstyrka bifall till såväl den K. propos:n som StatsUtsk:s förslag, och, om beslut genast skall ega rum, får jag anhålla alt den första punkten måtte återremitteras.
Beträffande den andra punkten, så är det föreslaget att såsom anslag ä stat anvisas till ersättning för Rusthålls-afgifterna 42,200 r:dr och för En-per-milleafgifterna 2ö, 100 r:dr, med förklarande derjemte, att dessa ersättnings-anslag i framtiden kunna och böra blifva föremål för jemkning, i den män det visar sig, alt värdet af såld fast egendom förändrats, emot hvail som varit förhållandet under den period, hvars resultater äro tagna lill grund för ersättningens bestämmande, och hvarom nödig uplysning kan beredas genom de till vederbör.
Hofrätter ingående lagfarts-prol:r, vid hvilka ena hälften af det stämplade papper, hvarmed köpebrefven för lagfarna fastigheter böra vara försedda, skola bifogas.
Det är visserligen icke alldeles samma förhållande med detta, ty det innehafves icke under eganderätt; men det är af Utsk. uplyst, alt dessa afgifler hafva varit i jemnt stigande.
Jag tillstyrker visserligen alt dessa nuvar. afgifter må förvandlas lill en charta sigillata-afgift, lill motsvarande belopp; men emedlertid är det ostridigt att Krigsmanslnis-kassan, som är stiftad för ett ömmande föremål, härigenom kan underkastas en förlust, som den väl kan få igen vid en påföljande riksdag, i händelse man då har gjort den bär utredningen.
Det står visst här huru denna utredning kan ske, men alldeles icke att den skall ske.
Detta hjelpes derigenom att det göres till ett förslagsanslag, som icke hindrar kassan att få ersatt hvad den motsvarande delen af charta sigillata-afgiften gifvet' i öfverskott utöfver beräkningen.
Således då jag tils:tyrker förvandlingen, så tillstyrker jag alt dessa 26,100 r:dr må uptagas såsom förslagsanslag, och alt vederbör.
Hofrätter anbefallas att, sedan lagfarts - Den 8 Mars e. m. 265 protrne inkommit, göra utredning af och lemna upgifter på hvad verkliga beloppet har utgjort af den denna kassa tillkommande andel af den nya charta sigillata-afgiften, och att i händelse afgifterna öfverstiga förslagsanslaget, så bör kassan erhålla öfverskoltet, men om de understiga, så godlgöres det af nästa års anslag.
Hvad 3:dje punkten beträffar: ”att för de till indragning ifrågaställda inkomsterna, med iakttagande af de utaf K.
M. föreslagna afdrag, ersättningen nu definitift fastställes, och sålunda å stat anvisas: för de äldre medlen 2,800: — och för de nyare dito 666: 32. med tillhopa r:dr 3,466: 32.” så tillstyrker jag bifall dertill.
Pä den fjerde punkten begär jag ålerremiss för all få den jemkad i öfverensstämmelse med hvad jag yrkat vid första och andra punkten.
Den 5:te punkten får också lof alt i anledn. deraf återremitteras.
På den 6:te och 7:de punkten tillstyrker jag deremot bifall.
Jag får såledeles hos Hr Frih. o.
Landtm, anhålla om återremiss af l:a, 2;a, 4:de och 5:te, och bifall pä 3:dje, 6:te och 7:de punkterna.
Hvad' beträffar den af Utsk. föreslagna indragning till Statsverket af den till Wadstena Kriksmanshus-kassa anslagna spannmål, så lärer något försök att få ändring i samma förslag icke kunna lyckas sedan R. o. Ad. vid ett föreg:de tillfälle godkänt den princip, som Utsk. derutinnan uttalat.
Jag vill således icke uppehålla mig vid denna del af frågan, utan öfvergår till Utsk:s förslag om indragning af kassans öfriga inkomster, emot hvilket jag utber mig alt få framställa åtskilliga anmärkmr, dem man icke torde böra lemna utan upmärksamhet.
Jag börjar härvid med den erinran att Utsk. synes hafva haft en högst ofullständig kännedom om innehållet af 1826 års K. Förordn., som tillägger Wadstena Krigsmanshus-kassa af- och lillträdes-afgilter för rusthåll.
Utsk. har nemi., jemte tillstyrkande af ett förslagsanslag, som skulle betacka dessa afgifter, erkänt sannolikheten utaf afgifternes stigande i en framtid, såsom hittills varit händelsen, hvarigenom kassan skulle i längden få vidkännas en minskning i sina inkomster, såvida ej ersättningsansiaget i lika mån med afgifterna förökades.
Och derpå har Utsk. antagit att hos Hofrätterna, dit lagfarts-prol:n inginge, uplysning skulle kunna vinnas lill hvad belopp afgifterne kunde tid efter annan hafva blifvit förökade.
Denna förutsättning är likväl alldeles oriktig.
Utsk. bar helt och hållet förbisett alt dessa afgifter skola erläggas icke allenast för sådane rusthåll, om hvilka köpen inför Häradsrätterna lagfaras, utan jemväl för krono-rusthåll, å hvilka skeende åbo-ombylen anmälas och stadfästas hos K. Bef:h:de, utan att någonsin komma till Hofrätternas kännedom, eftersom dylika rusthållare-ombylen, enl. förfallningarne, icke skola inför Häradsrätterna lagfaras och således ej heller kunna i !agfarts-prot:n omförmälas.
För öfrigt stadgar 1826 ars författning Uttryckligen, att, vid hvarje ombyte af egare eller åbo å rusthåll, ehvad lagfart inför domstol eller inskrifning hos K.
Bcf:h:de sker 266
Den 8 Mars e. m. eller icke, s. k* aflrädes-afgift ovilkorligen skall af köparenerläggas; hvarföre också i anmärkningsväg hos Kammarrätten köpare af rusthåll blifvit älagde att utgifva en sådan afgift, äfven vid de tillfällen då de, efter blott några få veckors eller månaders besinningstid, öfverlåtit rusthållet pä annor man.
Och kontrollen härvid, till kassans säkerhet, är lätt iakttagen, då såsom nu sker, fogden debiterar och upbär afgiften icke allenast på grund af upbuds-förteckningarne från häradsrätten och af inskrifnings-förleckningarne från Landskontontoret utan äfven enl. de upgifter, som Häradsskrifvaren är skyldig aflemna, öfver de ruslhållare-ombyten, som vid mantalsskrifningarne anmälas.
Men jag hemställer till en hvar, om det väl skulle blifva möjligt, alt, efter Utskis förslag, kontrollera afgiften på ett sätt, hvarigenom kassan kunde förvissas om full ersättning för hvad henne frånginge.
Man talar om den förenkling, som skulle upkomma genom afgifters indragning lill Statsverket och genom dess läggande på charta sigillata-afgiften; men jag frågar Eder, Mine Hrr: hvaruti består då denna förenkling?
när den inginge i charta sigillata-afgiften, så skulle, enl. hvad jag hört en ledamot föreslå, Ilofrällerna åläggas att efterforska och uträkna afgifternas belopp under vissa perioder, till grund för den ersättning kassan skulle erhålla.
Derigenom skulle dessa öfverdomstolar komma att belastas med ett för dem alldeles fremmande bestyr.
Men deras biträde blefve icke tillräckligt för ändamålet, utan man skulle derjemte nödgas från många andra håll förskaffa sig uplysningar i ämnet, allt medförande besvär och tidspillan för embetsmyndigheterna.
Hvaruti består då den fördel man vill bereda genom den ifrågavar. räkenskaps-förenklingen?
för mig är denna fördel alldeles förborgad.
Det sätt hvarpå afgiften nu debiteras, upbäres och redovisas, är både lätt och enkelt samt innefattar säkerhet för kassan att erhålla hvad henne lagligen bör tillkomma.
Alla dessa fördelar vill man kasta bort — man vill äfventyra kassans rätt — en rätt som bör vara helig med hänsigt lill det ändamål, hvarföre kassan är stiftad.
Man vill pä embetsmyndigheterne hvälfva nytt besvär och nya göromål, och hvarföre allt detta? jo! för alt få rubriken: Wadstena Krigsmanshus-afgift, alt utur Landsboks-räkenskaperna försvinna.
I sanning ett stort, ett statsvigligt ändamål!
Jag ogillar denna punkt i dess närvar, skick.
Jag anhåller om återremiss derpå; och jag begär att StatsUtsk. måtte närmare öfverväga innehållet af 1826 års Förordning för att utfinna ett lämpligare och ändamålsenligare sätt, än det nu föreslagna, ali utröna den ersättning, som i anslagsväg bör tillfalla Wadstena Krigsmanshus-kassa; såvida ej kassan får behålla sin nu egande inkomst, för alt på hittills föreskrifvet sätt upbäras och redovisas, hvilket tvifvelsutan vore för kassan det fördelaktigaste.
Jag nödgas bekänna att Hr Printzensköld i hvad han yttrat, som icke instämde med hvad jag yttrat i afseende på andra punkten, har haft rätt.
Det hade undfallit mig alt afgifterna för transport af krono-rusthåll icke kunna kännas af Hofrätterna, då Den 8 Mars e. m. 267 dervid ingen lagfart eger rum samt att således hela den åtgärd, som StatsUtsk. trodde vara en grund att få reda på de förändringarne, aldeles icke i afseende på dessa transporter eger rum, hvarföre detta måste förblifva på samma sätt som nu.
Jag skulle tro att dervid är icke mycket förloradt; (y vid en framtida riksdag kan det komma under öfverläggning om det icke vore lämpligt att i st. f. den mycket dryga afgiften af 1 proc., som vid köp eller transport af rusthåll eger rum, kunde vara billigare att dessa afgifter så förändrades att de blefve lika fördelade på försäljning eller transport af all jord.
I det fallet måste jag instämma med Hr Printzensköld att rusthållsafgiften nu må bibehållas för Krigsmanshuset, sådan som den är.
Deremot tror jag alt en-per-mille-afgiften straxt. kan ingå till kronan och att ett förslagsanslag af 6,000 r:dr bör upföras.
Jag får förnya min anhållan om serskild propos. på hvardera af dessa punkter, så att de, som böra återremitteras må kunna återremitteras och deremot de öfriga, oskyldiga, bifallas.
Hr Printzensköld erinrat, ber jag att få tillägga, att äfven af den s. k. per-milleafgiften finnes det inkomster för Krigsmanshus-kassan, hvilka icke komma till Hofrätternas kännedom, nemi. den afgift, som erlägges vid skatteköp af kronohemman, för hvilka skalte-köp icke lagfart eger rum eller fastebref utfärdas, utan skatte-köpebref af Kammar-colhm eller numera resolutioner af K. Bef:h:de.
Tillika vill jag nämna, att icke alltid, såsom Hr Printzensköld föreställer sig, Krognofogdarne bebesörja upbörden af rusthålls- och per-raille-afgifterne, utan att de ofta ingå direkt till Landtränterierna, hvarföre å deras belopp kontroll lättast torde vinnas derigenom att
Lanskontoren årligen meddelade upgifter då de afgifter som ingått för kassans räkning, såvida förändringen skall ske.
Jag anser mig böra lemna dessa uplysningar till det afseende R. o. Ad. finna dem förtjena.
Efter de beslut, Ståndet fattade i den förra frågan, befarar jag det vara (rukllöst att återkomma med yrkandet, att man ingenting må efterskänka.
Jag hoppas dock att R. o. Ad. vill se det, som för Wadstena Krigsmanshus-kassa qvarblifver, i möjligaste måtto konlrolleradt, så att ingenting af de återstående tillgångarne förminskas och dernäst att, om denna inrättnings anslag med tiden varda större, tillökningen också måtte komma kassan tillgodo.
I bägge dessa hänseenden anhåller jag att få göra några anmärkn:r.
Jag instämmer först i hvad Hr Printzensköld yttrat.
Jag hade ämnat göra samma framställning som han, men vill nu blott up läsa 8 § af 1826 års Förordning, som säger huru det skall tillgå vid transport eller öfverlåtelse af krono-ruslhåll, så lydande: ”Wäre Bef:h:de böra, vid den tid som till mantalsskrifningarnes förrättande blifvit utsatt, meddela Häradsskrifvarne förteckningar å alla kronoruslhållare, som i anledn. af beviljade transporter eller byten, sedan förteckningen det föreg:de året meddelades, erhållit införsel i kronorusthåll, med upgift derjemte af den transportskilling, sorn dervid blifvit ut fäst; hörandes äfven i samma förteckning serskildt uptagas 268 Den 8 Mars e. m. de krono-ruslhållare, sorn i öfrige fall, då afträdes-afgiften enl. 3 § erläggas bör, erhållit införsel”.
När en förändring skall ske, så blir det i min tanka nödigt, att dessa upgifter, som Landsh.-ne förut meddelat åt Häradsskrifvarne, sedermera afgifvas till Hofrälterna.
I anledn. af hvad Gr. Wrangel uplyst, lärer på samma sätt böra förfaras i hänseende till skatteköp, nemi. alt Landsh:ne lemna Hofrätterne upgift på dylika afhandlingar och dervid erlagda afgifter till Wadstena Krigsmanshus.
Den tjensteman inom Hofrälterna, som granskar lagfarts-protokollen och der efterser att en-per-mille och rusthälls-utgifter blifvit riktigt erlagde vid alla sådane köp, der dylika komma i fråga, bör äfven tillse alt lika så skett vid öfverlåtelsen af krono-rusthåll samt att afgiflen vid skatteköp, likaledes kommit Krigsmanshus-kassan till godo.
Men det är efter min tanke icke nog dermed, att dessa upgifter meddelas.
På sjelfva chartan måste, såsom jag tror, specificeras, i hvad mån hon iunefattar någon bland dessa afgifter, på det möjligt må blifva för den reviderande att tillse, huruvida beloppen äro riktiga.
Om kassan skall få godlgörelse för afgifternas stigande, så är det ock nödigt att hennes vårdare kunna kontrollera dem för alt vela hvad henne med rätta tillkomma bordt.
Denna kontroll angår dock egentligen icke Stats- utan Bevillu.Utsk.
Det vore således önskligt, om R. o. Ad., såsom jag hoppas, återremitterar denna punkt, att StatsUtsk. i dessa hänseenden lemnade nödigt meddelande åt Bevilln.Utsk.
Till det sednares iakttagande förekommer äfven en annan omständighet, nemi. den att chartonia äro, såsom man vet, utfärdade endast på jemna skillingsbelopp, oaktadt brutna tal förekomma i enper-mille och rusthålls-afgifterna kanske äfven vid skatteköp.
Derföre måste afgöras om chartan skall erläggas under eller öfver det brutna talet, d. v. s. oro man skall begagna en charta, som motsvarar den summa, som är näst under eller näst öfver det brutna talet.
Med ett ord: en regel måste bestämmas, hvarefter afgiften i detta hänseende skall utgöras.
Om kassan skall få godlgörelse för tillökningen i dessa afgifter, så frågas: huru långt tillbaka må kassan beräkna sin rätt?
får det ske alltifrån den tid, då afgifterna började stiga, eller skall någon prffiscription utsättas?
kan kassan begära efterräkning för 10, 6, 5 eller huru många år?
delta måste bestämmas, på det att tvist derom icke må upkomma.
Det kan äfven ifrågasättas, huruvida kassan må besvära R.
St. med efterräkningar vid hvarje eller hvarannan riksdag.
Äfven i detta hänseende torde en bestämning vara behöflig, och jag önskar att StatsUtsk. mätte laga delta i öfvervägande, i händelse målet blifver dit återremitteradi.
Hr Prinzensköld:
Det anförande, som Hr von Hartmansdorff nu afgifvit, vittnar på det ojäfaktigaste derom, att den förenkling i räkenskaperne man söker tillvägabringa, snarare har till påföljd att inveckla saken och i hög grad försvåra möjligheten, alt vinna kontroll ä afgiftens rätta och verkliga belopp. 1 st. f. det högst enkla sätt, hvarpå denna afgift nu debiteras och redovisas, vill man sam - Den 8 M ars c. m. 369 manslå den med charta sigillata-afgiften samt på det sältet låta den ingå i Statskassan.
För att sedan kunna bedöma huruvida Krigsmanshus-kassan af Staten utbekommer sin lillständiga rätt, vill man införa en serskild och alldeles ny kontroll öfver charta sigillataafgiflens beräkning, och för att åter kunna tillvägabringa denna kontroll, har ett förslag blifvit framställdt att de tjenstemän inom Hofrälterne, hvilka nu hafva sig ålagdt att granska charteringen af vissa hos underdomstolarne företedda handlingar skulle fä med densaken alt skaffa.
Jag minnes likväl, när i följd af K.
M:s nåd. remiss, frågan om införandet af en bättre kontroll öfver charteringen af vissa handlingar, som borde med charla beläggas, förevar hos K.
Kammarrätten, icke blott ledamöterne inom lietta verk ulan äfven dess President, ansågo det både oformligt och oriktigt att detta konlrolleringsbestyr med deraf följande anmärkningsrätt utöfvades annorstädes än af i)fver-rev:s-dep:let inom K.
Jag, som å embelels vägnar hördes i saken, var af annan tanka och föreslog, att den ifrågasatta kontrollen skulle npdragas åt en tjensteman inom hvardera af Hofrälterna och jag gjorde det pä den grund alt förbrytelser emot charta sigillala-förordningan äfven kunna inför dessa öfversdomstolar åtalas; men icke hade jag trott att man skulle vilja gå ännu längre; ty att göra Hofrälterna till kontrollanter deröfver att Wadstena Krigsmanshus-kassa rätteligen utbekommer sina afgifter, det tror jag icke vara förenligt, hvarken med de åligganden, som tillhöra Hofrällernes embets-_ och tjenstemän eller med arten af dessa domstolars verksamhet.
Ar någon kontroll i och för Wadstena Kriksmanshns-kassas skull nödig att åstadkommas, så bör dess utöfning tillhöra det embetsverk, som har sig ålagdt att granska alla räkenskaper öfver allmänna medel, ehvad dessa direkt ingå till Statsverket, eller, lill vissa verk och inrättningar äro anslagne, och det sä mycket heldre, som i förevar, fall den afgift, hvarom fråga är, skulle komma att ingå till Statsverket för att sedan genom serskildt anslag ersättas Krigsmanshus-kassan.
Att på della sätt inveckla saken i st. f. att förenkla den, lärer dock ingen kunna anse hvarken nyttigt eller ändamålsenligt.
Jag tror icke heller alt det varit K.
M:s afsigt med den nåd. propostn, men beklagligtvis har räkenskapsförenklingen blifvit ett mål, till hvilket man nu så ifrigt sträfvar, att man dervid förbiser, att den förenkling man vill tillvägabringa i st. åstadkommer osäkerhet och förvecklingar eller just motsatsen af hvad man åsyftar.
För min del anser jag del vara omöjligt att tillvägabringa den förändring StalsUtsk. tillstyrkt, utan att Krigsmanshuskassan derigenom bestämdt blottställes för äfventyret att förlora en betydlig del af sina inkomster, ty det är klart, att i samma mån som välmågan stiger i landet, i samma mån ökas äfven de transaktioner, hvarifrån afgifter tillflyta Krigsmanshus-kassan, och huru skola väl dessa tillökade inkomster kunna utredas, för alt sätta kassan i tillfälle att af Statsverket undfå sin ersättning.
Det torde blifva svårt för StatsUtsk. att i detta hänseende utfinna någon utväg, som är på engång enkel och säkert ledande till sitt ändamål.
Kan man icke del, utan måste man tillvägabringa förändringen på bekostnad af både det enkla och beqvämliga ; må man då låta förblifva vid hvad 270 Den 8 Mars e. m. sorn Sr, ty derpå göres ingen förlast hvarken af kassan eller af Staten.
Men väl eger den förra då säkerheten qvar att få tillgodonjuta hvad henne lagligen tillkommer.
Jag förnyar min anhållan om återremiss af denna punkt, och upmanar StatsUtsk. att med desto större noggrannhet ånyo öfverväga saken, som den föreslagna förändringen rörer upbördssättet af en afgift, hvilken utgör en af de förnämsta inkomstkällorna för Wadstena Krigsmanshus-kassa, hvars ställning man väl icke bör, för en s. k. räkenskapsförenklings skull, hvarken försämra eller blottställa för äfventyret att försämras.