Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid och för att ännu mera befästa sig i sin idée samt rätt kraftigt söka att i denna rigtning inverka pä andras öfvertygelse i ämnet har Utsk. onekligen ganska skickligt (ur dess synpunkt) framkastat: ”att om äfven rörelsen i en ort, der privatbank indrages, genom bankens mellankomst underlättades, denna underlättnad blefve obetydlig i jemförelse till den som bereddes privatbankens aktieägare vid utredning af privatbanken, och de qvarvarande privatbankerne, hvilka derigenom kunde, utan att störas, utöfva sina låneoperalioner.”
Jag tror mig, genom det sätt hvarpå jag förut under riksdagen behandlat frågor ronde privatbankerna, vara fritagen från såväl att anses för privatbankshatare, som ock från att anses för någon deras gynnare i obehörigt mått; hvarföre jag tror mig, utan alt derigenom utsättas för någon beskyllning att vara af det ena eller andra slaget, kunna yttra, att det vore ganska orätt att blottställa privatbankerna för ett sådant fall, sora här skulle kunna uppstå; äfvensom jag är öfvertygad att, ehuru tillfredsställande dessa banker än må vara administrerade, de likväl ej skulle kunna motstå den choque, som skulle blifva följden af en eller tvennes af dem fäll.
Hvarföre skulle man dä icke på förhand betrygga sig emot de skadliga följderna deraf? och om man ock ej velat för närvar, inrätta filialkontor, af riksbanken i landsorterne, synes“deri ej ligga något skäl att, om ett tillfälle sjelfmant erbjuder sig att på sådant sätt framdeles kunna suppleera privatbankerne, försaka alt begagna sig deraf.
— Jag ber att få i 11. o. Adis minne återkalla de anmärkmr som här afgäfvos, då ämnet förra gången förevar; måhända skulle de kunna leda till ämnets rätta bedömande och fattande af det be - 152 Den 17 Juni. slut, sora lämpligast vore.
Skälen hafva i min tanka ingenting förlorat i kraft, utan torde de fastmera föranleda JR. o. Ad. att bestämma sig för ett likartade beslut; hvilket, efter min tanka nu borde blifva en återremiss af denna punkt, med förständigande lill BankoUtsk. att afgifva förslag såväl i afseende på summan som ock i afseende pä sättet, att ställa denna § i hufvudsaklig öfverensstämmelse med den, hvars uteslutande BankoUtsk. tillstyrkt.
Ifr Rosenblad:
Jag kan ej annat än dela Frih. Cederströms mening derutinnan, att Utsk. ytterst obetydligt upptagit de anmärkmr, som i afseende på Utsk:s förslag blifvit gjorda.
Det har nemi. belt och hållet förbigått den aldra vigt igaste delen deraf, som utgjorde en integrerande del af hela det system, som R.
St. vid förra riksdagen antog för bestämmandet af bankens sedelstock; det bar nemi., säger jag, alldeles undgått att fästa sig vid den anmärkn.
, sora här gjordes, att R.
St. vid sednaste riksdag fattade det beslut ali, med godkännande af hvad Utsk. dä föreslagit, grunda den sedelstock som banken egde att utgifva utöfver den förstärkning, som kunde vinnas genom metalliska fondens tillvext under lyckliga konjuncturer, ali grunda denna sedelstock på de förhållanden som förefunnos, och grunda den på den säkerhet, som bankens egna kapitalförmögenhet gaf.
Med ett ord, det var en efterföljd af det system, som nyss i England blifvit grundlagt af en man, hvars namn utgör en auetoritet i dessa ämnen, af Sir Robert
Peel som dervid understöddes af allt hvad England egde ansedt utaf financierer, af hvad olika åsigter de i öfrigt än voro.
Systemet grundades har sålunda, att man beräknade bankens sedelstock skarpt, att, om alla beräknade lånefonder dä skulle hafva gått ut, det hade blifvit en brist af J million i den tillåtna sedelstocken; under det att man i England i den mest gynnande lid lemnade eli tillskott i tilläten sedelstock af -k utöfver den befintliga.
Principen var att kunna ersätta den minskning i landets sedelrörelsekapital, som skulle uppkomma i händelse privatbankerna skulle upphöra med deras sedelrörelse.
Den blef visserligen konceqvent, logiskt och riktigt behandlad af Utsk., men den blef till en del bortskuffad derigenom, att ett RiksStånd hade sagt, att det skulle anskaffas metallisk valuta motsvarande halfva beloppet af utelöpande assignationer, som banken komme att utgifva.
Saken hade visserligen i sig sjelf blifvit obetydlig, ty när en gång bela beloppet af assignationer blifvit utgifvit, sä är den rörelse högst ringa, som uppstår emellan deras innehafvare och banken, hvilket nuvar. erfarenheten visar; men det var dock ett oting, som uppkom genom det sätt som vi hafva att besluta.
Ett oting som ej hörde till saken, och som möjligen kunde tillintetgöra hela verkan.
— Men högst vigt.igt är det att begrunda de synnerligen tränga bestämmelser, hvarmed annorstädes ingenting likartad! finnes, de nemi. som kunna inträffa, dä konjuncturerna framkalla minskning i bankens metalliska valuta, som då ålägger Fullmäktige aparte extra åtgärder att ytterligare hämma rörelsen i landet.
Dä blir det högst betänkligt, att rycka bort denna sten ur förra riksdagens byggnad, hvilken Den 17 Juni. 153 Sfven uti den öfriga sedelrörelsen inbegrep privatbankernas.
Det rätta vore således här, att antaga att det i slutet af § 124, mom. 4 stadgade maximum härigenom ej må ökas med mera än högst 5 millioner, och att dessa 5 millioner sä skola fördelas på alla nnvar. privatbanker, i mån af den sedelrörelse som de efter sina privilegier kunna hafva; så att man med så mycket, som motsvarar den med sin rörelse i upphörande privatbankens andel i de 5 millionerna, ökar den eljest bestämda maximi-sedelstocken.
Vill man åter ej göra detta, så kan man visserligen göra som Hr Lagerhjelm föreslagit, öka den bestämda maximi-summan med 2 millioner; hvilket visserligen ej är sä lämpligt som det andra, emedan det då skulle kunna hända, att ersättningen blefve för stor: men det är enklare om man så vill, och jag har ingenting deremot.
Jag får likväl anhålla om propos. derpå, alt R. o. Ad. besluter förblifvandet af det stadgande i förra bankoreglementets 5;te afd. § 224 jemförd med dess § 124, hvilket angår rättigheten att tillöka sedelstockens maximi-summa i den händelse, att en och annan privatbank med sin rörelse komme att upphöra ehvad R. o. Ad. i öfrigt må besluta att denna tillökning skall bestämmas lill 2 millioner, utan fästadt afseende å hvilken privatbank som kommer att upphöra, eller till 5 millioner, fördelade på hvarje privatbanks enskilda rörelse, att utgå i den mån som hvar och en upphör, då äfven — om så nödigt finnes — filialkontor kunna på de respectiva orterna inrättas.
Cederström har ganska strängt lexat upp BaukoUtsk. för dess sätt att behandla hans yttrande vid ålerremissen.
Jag skulle också, såsom ledamot af detta litsk., tagit ganska illa vid mig i anledn. af denna lexa, om jag blott kunde erkänna riktigheten af de skäl, som legat till grund för anmärkmn.
Frih:n säger nemi. att man ej bör se på antalet af de personer som förorsakat återremissen, ty det kan vara hela dussinet eller blott en eller tvä, utan att man bör bedomina de yttranden sorn hafva föranledt densamma, de skäl som hafva åtföljt den till Ulsk.
Sä har äfven Utsk. gjort i detta fall, men vi hafva ej funnit några giltiga skäl; och det ber jag den värde talaren benäget ursägla.
Han har äfven sagt, att man ej borde förfara så härdt emot privatbankerna, att man beredde dem en choque hvarigenom de oundvikligen skulle falla, utan att man borde i stället understödja dem.
Jag ber då att få erinra derom, att riksbanken alldeles icke åtagit sig att vara privatbankernas understödjare eller förderfvare; och att den aldrig förklarat sig skyldig att vara deras biträde.
Hade den värde Frih:n deremot sagt, att riksbanken i allmänhet borde tänka derpå, så hade jag i det afseendet varit ense med honom, ehuru icke i afseende på resultatet; ty jag kan ej annat finna, än att Utsk. ganska välbetänkt tillstyrkt borttagandet af ifrågavar. föreskrift.
Den har uppkommit vid förra riksdagen i anledn. af de skrämskott, som dä allestädes hördes yttras, att alla privatbankerna skulle duka under, om de för dem föreslagna stadgarne blefve af K.
M. fastställda; men då något sådant ej visat sig inträffa, torde äfven detta stad - 154 Den 17 uni. gande vara öfverflödigt.
Utsk. har visserligen, liksom det H.
Ståndet insett den olycka, som skulle uppkomma derigenom, att en privatbank skulle stupa till följd af oförståndig skötsel af dess affärer; men jag tror att, till förekommande af ett sådant fall, det vore ganska väl att privatbankerna ej hade att påräkna ett dylikt understöd, som skulle stärka deras kredit på orten.
De skulle nemi. eljest komma att stå ganska illa hos allmänheten igenom skeende förminskning och förändringar uti ortens rörelsekapital, som alltid menligt inverka derpå.
Men skulle emedlertid den olycka inträffa, att en privatbank skulle stupa; sä föreställer jag mig att en sådan kris snart skulle sprida misstroende äfven till de öfriga, hvilka otvifvelaktigt snart skulle drabbas af samma öde.
Och då hemställer jag huruvida riksbanken, om den äfven ville det, skulle kunna uppträda för alt fylla den uppståndna luckan; serdeles då en sådan kris för privatbankerna troligen skulle vara föranledd utaf riks-bankens egen nödvändighet att, till följd af konjunkturerna och de kommerciela förhållanden, minska sin egen penningerörelse?
Det är ju gifvet alt, om han, efter att hafva gått så tillväga för att konservera sig sjelf, nödgades att rycka ut med en mängd penningar, för att stippleera privatbankerna, så skulle han ju förstöra derigenom, hvad han genom föreg:de åstadkommit.
Jag anhåller vördsamt att R. o. Ad. måtte bifalla Utsk:s förslag i denna del.
Vid sista riksdagen fruktade många att om de förändringar som då företogos blefve antagna, detta skulle verka till privatbankernas upphörande.
Men privatbankslagen, blef icke af K. M. antagen; deremot utgafs af K.
M. en särskild banklag, som tryggade både det allmänna och enskilda intresset.
St. likväl osäkra, huruvida någon privatbank komme att fortfara eller ej, på grund af den nya privatbankslagen — beslöto att, såsom ersättning för desamma, om de upphörde reorganisera afd:s kontor i landsorterne, på det den allmänna penninge-rörelsen måtte utan afbrott fortsättas.
Och på dessa grunder afsatte Ständerne 5,000,000 r:dr b:co.
Men dessa medel behöfde icke begagnas emedan de gamla privatbankerna fortginge.
De fördelar privatbankerna haft hittills aro ansenligen förminskade, dels genom flere nya privatbankers uppkomst, dels genom fråntagandet af rättigheten att utgifva egna kredit-sedlar för mindre valeur än 6| r:dr b:co, och dels genom den högre bevillning
Ständerne åsatt desse banker.
Huruvida dessa banker, komma att i framtiden fortgå eller ej, är obestämdt, emedlertid bjuder klokheten och försigtigheten, att en tillräcklig summa afsättes för att i behofvels stund användas, utom Ständernes ytterligare hörande.
Jag tillstyrker afslag till Utsk:s förslag i denna punkt, samt vidfalifvande af hvad nu vande bankoreglemente stadgar, i denna del.
Jag var under loppet af förra riksdagen, på intet vis missledd af det hot, som man dä fick höra, att privatbankerna skulle komma att upphöra.
Jag tog det för hvad det i verkligheten var — ett skrämskott; och detta af den naturliga Den 17 Juni. 155 orsak, att jag ansåg deras fördelar så stora, att de ej kunde underlåta att sig af dem begagna, så länge sådant förunnades.
Dessa skrämskott användes emedlertid egentligen i fråga om minimibeloppet af scdelvaleurerna, hvilket föreslogs till 6 r:dr 32 sk.; men äfven om detta blifvit fastsläldt, så bade ändock så stora fördelar ännu varit privatbankerna förunnade, att de likväl skullle otvifvelaktig! kommit att fortfara.
Derföre yrkade jag också inom BankoUtsk.
, och äfven på detta rum, alt man skulle antaga den §, som dä i bankoreglementet insattes, ang:de det att riksbanken skulle öfvertaga rörelsen i den ort der en privatbank konnne att upphöra; och det höga beloppet af summan bestämdes så högt, för att trygga allmänheten frän att emottaga intryck af de oftanämda skrämskotten, hvars orsak den svårligen kunde känna, äfvensom å andra sidan för att, då en privatbank hade bedrägligen förfarit och derföre måste inställas, hela orten dä ej skulle derföre dragas med i olyckan.
Lika farhåga som jag då byste, hyser jag ännu, d. v. s. att det ligger inom möjlighetens gräns att en eller flera privatbanker kunna upphöra, och alt det derföre är välbetänkt af R.
St. att derpå vara beredde.
Jag tror derföre, att en summa för detta ändamål bör afsättas, och att, äfven om beloppet deraf nedsättes lill 1 j million, delta likväl skulle trygga landsorterna, och ingifva trygghet åt privatbankerna; så att, om en gjorde fallissement, denna choque pä de andra ej då blefve så svår, hvilket är uppenbart.
Jag är, som man väl vet, visserligen ej betagen af någon ömhet eller kärlek för privatbankerna i allmänhet; men jag anser, att man bör vara betänkt pä alt landet ej må komma att lida skada, och alt man ej må komma i behof att göra större omkostnader, såsom t. ex. en urtima riksdag, endast derföre att missförhållanden uppstått i en landsort i anledn. af en privatbanks fallissement; hvilket vi väl vela biet fallet då Malmö diskont upphörde.
Jag yrkar derföre att BankoUtsk., som ej förut gjort framställning i denna väg, måtte taga saken i öfvervägande, och föreslå ett stadgande i st. f. den §, som man nu föreslagit alt borttaga, samt att dä det bestämda beloppet må minskas, på det att ej riksbanken må efter utseendet åläggas en allt för stor ansvarighet.
Det är sålunda återremiss af denna punkt, jag yrkar. n Frih.
Återremiss tror jag ej nu kunna ega rum, då ämnet för andra gången är föremål, för R. o. Ad:s beslut sålunda, att BankoUtsk. i dess betänk.
N:o 42 punkt.
78 föreslagit, att det stadgande i afseende på denna fråga, hvilket finnes i nuvar. bankoreglemente, skulle derifrån uteslutas, och RiksSt:n deröfver gjort sina anmärkmr, samt BankoUtsk. uti ett förnyadt betänk, inkommit med sina utlåt:n ofver R.
St:s gjorda anmärkmr; hvarföre jag skulle förmoda att något beslut i ämnet nu definitivt måste fattas, utan någon vidare återremiss.
Hvad sjelfva beslutet beträffar, instämmer jag med Hr Aminoff.
Jag anser att det stadgande i afseende härpå, som för närvar. är i bankoreglementet intaget, bör qvarstå, emedan orsakerna, hvarföre det infördes, äfven äro qvarstående.
Om än Hr von Ho - 150 Den 17 Juni. henhausen enskildt hade de skäl, som han nu framställt, för bifall af det stadgande som nu förefinnes, så hade de fleste likväl ej såsom skäl dertill, att ensamt bevara allmänheten ifrån att taga skrämsel af förmenade hotelser örn privatbankernas upphörande med sin rörelse.
Här på Riddarhuset fälldes väl bestämda yttranden, att privatbankerna ej skulle kunna fortfara med sin rörelse, sä framt de stadganden blefvo fastställda, hvilka här under diskussionen voro ifrägaställda, och måhända äfven i fäll R.
St:s deslut i frågan antogs.
Men nu torde likväl vara kändt, att K.
M. fann för godt. att ändra några vigliga delar af R.
St:s beslut i denna väg; och således kan man ej veta, hvad privatbankerna hade beslutat, om R.
St:s stadgande i ämnet hade blifvit gällande fullt oförändradt.
Emedlertid har man sett att en mängd actieegare afgått från vissa privatbanker, i Östgötha privatbank t. ex. till 4- af de förre actiegarne.
Selman nu på Utsk:s utlät, (och jag vet ej af hvad skäl det tillkommit), så kan det ej annat än väcka en viss besynnerlig föreställning om den anda, som vid beslutets fattande rådde inom BankoUtsk.
Del säges nemligen, ehuru ej i orden, dock i meningen: att allmänheten må gerna lida af alt en privatbank går under, bara icke
Staten genom sin mellankomst hindrar äfven de öfriga privatbankerna ifrån att gå under.
Hvar och en som läser denna mening i Utsk:s utlåt, måste finna att Utsk. menar hvad jag nu sagt, fastän det säger det med andra ord.
Jag förenar mig med Hr Aminoff i afseende derpå, att nnvar. stadgande bör oförändradt qvarstå, och att således de 5 millionerna böra sättas i fråga att ifrån riksbanken utgå, i händelse någon privatbank skulle upphöra; derföre att jag förutser att, om en privatbank kommer i den ställning att han måste inställa sina betalningar och hans sedlar således ingå, sä är dermed de öfriga privatbankernas kredit så hufvudsakligen störd, att åtminstone flertalet af dem omöjligen kan så hastigt inlösa den mängd af deras sedlar, som komma att ögonblickligen presenteras, att det sker inom den tid som, enl. lagen, invexling skall ega rum utan att privatbanken upphör med sin rörelse.
En sådan katastrof kan i min tanke omöjligen förekommas derigenom att riksbanken genast tillsätter ett lånekontor på orten, för att betjena allmänheten, ty sådant kan ej verka på privatbankernas kredit; så att BankoUtsk. kan vara helt lugnt för, att icke någon fördel tillskyndas privatbankerna derigenom, att riksbanken, vid någonderas af dem fall, träder emellan för att hjelpa den allmänhet, som skulle komma att lida af en sådan händelse.
Annu orimligare är BankoUtsk:s förutsättning, att actieegare i en sådan privatbank (som upphör) skulle ega någon fördel deraf, att riksbanken genom ett lånekontor trädde i st. f. privatbanken; att privatbankens egare skulle hafva fördel af att deras rörelse blefve inskränkt etc. etc.
Icke har riksbanken åtagit sig att garantera egarne något derigenom, att den sätter ett lånekontor i st. f. deras bank, utan den har endast rättvisligen garanterat allmänheten att ej blifva allt för mycket lidande igenom oförsigtighet hos privatbanks-styrelsen.
Således är BankoUtsk:s slutmening i detta utlåt, först och främst grundad på en oriktig förutsättning samt ett oriktigt och skeft
Den 17 Juni. 157 bedömande af saken, och för det andra uttryckande en anda, som jag skulle önska aldrig funnes hos något R.
Ilr Lagerheim:
Frågan huruvida någon mellankommande åtgärd af riksbanken bör ega rum för den händelse, att någon eller några af privatbankerna upphörde, är af stor vigt äfven blott för dess tänkbarhet.
Man må för öfrigt ana en sådan händelse huru osannolik som helst; det åligger dock R.
St. hvilka ensamt ega lagstiftande rätten öfver och vården om riksbanken, det åligger dem att i främsta rummet ombesörja allmänhetens och den allmänna rörelsens betryggande.
Af detta skäl anser jag, alt en betydande lucka skulle i lagstiftningen för den allmänna rörelsen uppstå, om man i enlighet med BankoUtskrs förslag bortloge det nu befintliga stadgandet om de 5 millionernas användande för en så beskaffad händelse som den omnämnda.
Jag får således, jemte det jag önskar alt, till fyllande af denna lucka, R. o. Ad. nu måtte besluta, att stadga ett belopp af 2,000,000 r:dr b:co, att för en sådan händelse vara användbardt af Bankofullmäktige, tillika föreslå att, i fall några förhållanden skulle göra en förändring i den nu gällande redactm oundgänglig, det må ät BankoUtsk. uppdragas, att skyndsamligen till R.
St. inkomma med förslag till huru det på sådan grund bör lagstiftas.
Jag anhåller således, l:o att ett belopp af 2,000,000 r:dr b:co må bestämmas såsom användbardt för den möjliga händelsen, och 2:o att om den nuvar. redactm af ifrågavar. stadgande är af beskaffenhet att behöfva omförändras, BankoUtsk. må åläggas att skyndsamligen inkomma med förslag till en sådan förändrad redact.
Jag är af deras mening, som anse det ifrågavar. stadgandet i bankoreglementet böra qvarstå, till sitt hufvudsakliga innehåll.
Men jag tror ej att R. o. Ad. nu borde bestämma någon viss summa, vare sig 5 eller 2 millioner, eller någon annan, utan att den bör uppgöras i sammanhang med bankoreglementet i det hela.
Sådant tillhör BancoUtsk., som hvarken i sitt förra betänk, eller i det nu förevar, uppgifvit något belopp utan endast ansett denna afd. böra från bankoreglementet uteslutas.
Jag tror ej heller att man, på sätt Hr Aminoff yrkat, kan bibehålla föreskriften sådan han för närvar, i nu gällande bankoreglemente är; ty der står t. ex. ”för den händelse att innan nästa riksdag en eller flere privatbanker skulle indraga deras rörelse för att vid octrojtidens slut upphöra”.
Så vidt jag vet, hafva octrojerna för de flesta, om ej för alla, privatbankerna blifvit förnyade sedan sista riksdagen, och det på 10 är; följaktligen måste dessa ordalag förändras.
För att då i möjligaste måtto förena de meningar som blifvit inom
Ståndet yttrade om detta ämne, tager jag mig friheten att göra följande förslag till beslut. ”R. o. Ad. anser, att 5:te afd:n i närvar, bankoreglementes (ide art., skall öfverhufvud bibehållas, samt vill åt BankoUtsk. uppdraga att, i hänseende till penningebolopp och verkställighets-åtgärder, föreslå de stadganden, som nuvar. omständigheter kunna påkalla”. 158 Den 17 Juni.
Först ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att i hela 5 afd:n af bankoreglementet finnes intet enda ord taladt om någon speciel fördel för någon privatbank, utan der talas blott om sättet att afhjelpa stagnation i allmänna rörelsen, och att. bestämma sedelstocken; och ingendera af de delarne har Utsk. i sitt utlåt, besvarat.
Vidare får jag, hos de
Hrr som önska bibehållande af nuvar. stadgande, fästa uppmärksamheten derpå, att för sådant fall det skulle vara nödvändigt, ej allenast att borttaga de orden: ”att vid octroj-tidens stut upphöra”, utan jemväl att borttaga de orden som pä sätt jag nyss nämnt, inkommo emot Utsk:s tillstyrkande och hvilka föreskrifva, att för de assi"nationer banken
Iian komma att utgifva skall anskaffas valuta för motsvarande halfva beloppet.
Jag får likväl för min enskilda del förklara att, om de olika meningarne skulle vilja instämma i Hr von Hartmansdorffs förslag, så har jag ej heller något emot att göra likaledes.
Då det synes vara Ståndets mening att dessa §§ skola bibehållas, enär de flesta talarne yttrat sig derför, så skall jag visserligen ej sätta mig deremot; men jag anhåller att Ståndet mätte fästa uppmärksamheten derpå, att bankens sedelstock icke må ökas utan att någon metallisk valuta derför anskaffas, och således att man, i motsats emot den siste värde talarens yrkande mäste tala om anskaffande af metallisk valuta.
Derföre anhåller jag att, såsom tillägg till Hr von Hartmansdorffs förslag till redadtion, insätta penningebelopp i metallisk valuta.
Förutom det att förhållandet är sådant som jag af Utsk:s betänk, uppläste förra gången frågan här förevar, att Utsk. alldeles ej utsatt det här föreslagna stadgandet, att Bankofiillm. i förevar, fall skulle afse det befintliga förhållandet emellan sedelstocken och den metalliska valutan; så får jag fästa uppmärksamheten derpå, att, om uti en epok, sådan som den närvar, t. ex., en privatbank föranlåtes att draga in sin rörelse, så skulle ett stadgande, som ålade Bankofullm. att då anskaffa en serskild metallisk valuta, blifva nästan overkställbart, eller åtminstone icke utan en högst onödig uppoffring; ty att dä anskaffa metallisk valuta kunde endast ske derigenom, att man köpte upp den och hade förlusten gratis.
Då jag för min del ej kan annat än gilla den grundsats, som 1844—45 årens BankoUtsk. följde, och som är grundad af en utaf Europas största statsmän, och af honom samt
Engelska parlamentet är antagen; sä kan jag för min del ej medgifva ett sådant tillägg, som det Gr.
Jag skall ej besvära R. o. Ad. med att söka vederlägga hvad som här är anfördt; serdeles dä jag bland mine värde motståndare här finner bankens gamle vän och försvarare Hr v. Hartmansdorff.
Jag skall endast bedja att få fästa uppmärksamheten på dc förändringar i bankoreglementet, som skulle blifva nödvändiga i fall ett sådant beslut fattades, som det nu här föreslagna; och att, ehuru det är bestämdt att bankens sedelstock, utöfver hvad som Den 17 Juni.
159 motsvarar den metalliska valuta, ej får gå öfver 20,000,000, så skulle likväl detta af af II.
St. bestämda maximum komma att öfverskridas, i händelse förevar, förslag antoges.
Gyldenstolpe har äfven föreslagit, alt den metalliska valutan i sådant fall skulle ökas, och nog går det an alt sätta uti reglementet att det skall anskaffas; men att i verkligheten utföra det, torde under nuvar. förhållanden blifva ganska svårt — jag tror nästan omöjligt.
Om R. o. Ad. antager det förslag till beslut, som Hr von Hartmansdorff framställt, så står det BankoUtsk. helt och hållet öppet, att föreslå de åtgärder som det i anledn. häraf kan anse för banken fördelaktiga; så att delta förslag ingalunda betager BankoUtsk. möjligheten att fästa afseende på hvad Gr.
Gyldenstolpe här framställt.