Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständerna gillade den framlagda planen och kanal-direkt:n har äfven under de år, som sedermera förflutit, å uti planen bestämda^ ter - Den 4 Mars. 77 miner lill Riksg:ds-Kont. inbetalt hvad den skola inbetala.
En af dessa terminer .inträffar vid innevar:de års slut och tidpunkten är således inne att göra en förändring, icke i sjelfva planen, men väl i bestämmandet af räntan, om det sednare skulle finnas vara af nöden.
St:r vid 1840 och 1841 årens Riksdag förutsågo, att en sådan förändring af ränte-beräkningen skulle kunna blifva af behofvet påkallad, ådagalägges deraf, att räntefoten för de medel, hvilka skulle för kanalens underhåll afsättas och göras fruktbärande, endast tills vidare bestämdes till 5 proc.
I de 2:ne motioner, hvilka af StatsUtsk. genom förevar:de Utlåt, besvaras, hafva motionärerne omförmält, hurusom kanaldirekt.
-n bar att bekämpa betydliga svårigheter för att kunna under hand förskaff sig 5 proc. å de medel, hvilkas förräntande å direktm ankommer, enär de i reglementet stadgade lånevillkor äro serdeles stränga.
Sådant oaktadt, har det hittills lyckats direktm att fullgöra dess förbindelse i afseende å utlåningen samt anskaffa och ä föreskrifne terminer i Riksg:ds-Kont. deponera hypotheksförenings-obligationer, som bära sagde ränta.
Nu är det klart, att om man gäfve direktm sådana vilkor för medlens förräntande, att den äfven hädanefter skulle kunna förskaffa sig obligationer 1 st. f. skuldförbindelser med inteckningssäkerhet, skulle förvaltningen blifva mycket enklare utan att bolaget genom det sålunda förändrade utlåningssättet komma att vidkännas någon förlust.
Icke heller tror jag att, på sätt Utsk. antydt, någon förlust för Statsverket skulle derutaf förorsakas, enär Utsk:s farhåga för en sådan förlust helt och hållet grundar sig på en liypothes.
Utsk. säger nemi. alt det icke går an att göra någon nedsättning i den engång bestämda räntefoten, ty derigenom skulle den upgjorda planen rubbas i afseende å såväl serie-indelningen som de vid hvarje periods slut till betalning förfallna ränte-summorna och Statsverket möjligen komma att vidkännas förlust.
Förden, som, lika med mig, gjort sig besvär att genomgå alla de till denna fråga hörande handlingar, torde det ligga i öppen dag, alt den vid 1840—41 års
Riksdag fastställda planen icke är något annat än en kalkyl, hvarigenom skulle ådagaläggas, att den lilla grundfonden af 15,000 R:dr kunde genom de för hvarje år uplupna räntesummornas fortfarande förräntning växa till ett så betydligt kapital, att kanalens underhåll i framtiden skulle kunna med räntan derå bestridas.
Sådan var afsigten med denna plans npgörande, men alldeles icke, såsom man tyckes vilja föreställa sig, att detta kapital ej linge under förloppet af den till 100 år kalkylerade tiden på något vilkor röras, utan skulle oafbrutet växa till dess kapitalet enl. kalkylen vid tiderymdens slut upgick till 2 mill-.r.
Detta sednare har så mycket mindre kunnat vara 1840 års Ständers mening, som de ej åtogo sig att under tiden i händelse af behof lemna bidrag till kanalens underhåll, hvaraf följer att, ifall densamma tarfvade någon betydligare reparation, måste det ske på bolagets bekostnad, den samlade fonden således anlitas och den upgjorda planen rubbas.
Då Staten ej iklädt sig någon juridisk skyldighet att underhålla ifrågavar:de kanalverk, 78 Den i Mars. intill dess dertill erforderliga medel hunnit samlas, kan det ej blifva fråga om annat än moralisk förpliktelse å Statens sida i nämnde hänseende, men deruppå kan väl icke någon bestämd och oubbiig samt ett sekel omfattande plan byggas.
Härutaf torde R. o. Ad. finna, att det skäl för motionernas afstyrkande, som Utsk. hämtat från den upgjorda planens förmenta orubblighet, vid närmare eftersinnande helt och hållet förfaller.
Såsom ett ytterligare skäl för sin hemställan, har Utsk. anfört, att Statsverket, derest ofta omnämnde plan hlefve rubbad, icke vore betryggadt emot upoffringar för Hjelmare kanals framgena underhållande.
Detta skäl är äfvenledes hämtadt från en tom förutsättning, hvilken dessutom af verkligheten jäfves.
Ifrågavar:de kanal har nemi. allt hitintills, såsom man säger, burit sig sjelf, och ingen anledn. är alt detta förhållande skall förändras.
Kanalbolagets aktier stiga i pris och rörelsen å kanalen ökar sig med hvarje år.
Det påbörjade jernvägsarbete! för att sammanbinda Örebro och Hult skall naturligtvis, då det hunnit fullbordas, ytterligare bidraga till rörelsens liflighet å Hjelmare kanal, som utgör en länk af vatten-kommunikationen emellan Stockholm och Örebro.
Icke heller förestå, såvidt jag vet, några mera vidtutseende reparationer af kanal-byggnaden, för hvilkas verkställande skulle erfordras andra medel än de, som genom kanalens begagnande årligen inflyta.
Således anser jag, att det icke är den minsta anledn. att befara, det Statsverket skall komma att drabbas af någon förlust derigenom att Hjelmare kanal-direkt, befriades från den ovilkorliga förbindelsen att utlåta medlen emot 5 proc. samt tillätes att förskaffa sig obligationer, som buro 4£ eller 4 proc:s ränta, derest dylika med högre ränta ej stöde att få samt äfven intecknade skuldsedlar med 5 proc. ränta ej kunde anskaffas.
Den af StatsUtsk:s majoritet hyllade principen, att någon nedsättning af räntan å fonden för kanalens underhåll ej finge ega rum, skulle dessutom leda lill den orimligheten, att om räntefoten i allmänhet nedginge under 5 proc., så skulle kanal-direkt:ns förbindelse att anskaffa sådana reverser och obligationer, hvilka buro 5 proc:s ränta, ändock qvarstå, och detta, ehuru vilkoren för låns erhållande från den under direktms förvaltning stående fond äro vida strängare än de, som eljest vid dylika transactioner man och man emellan pläga öfverenskommas.
För öfrigt kan man väl med skäl förutsätta, att bolaget för dess eget intresses skull skall söka att få så hög rönta å de utlånade medlen som möjligt, enär denna ränta ökar dess kapital.
Då således motionerna egentligen röra endast och allenast en räkenskapsfråga och ett bifall dertill skulle föranleda till förenkling i förvaltningen af ifrågavande medel, utan att Statsverkets säkerhet för ytterligare utgifter till kanalverkets underhåll derigenom i ringaste män äfventyras, anhåller jag vördsamt, att R. o. Ad. behagade återremittera detta Utlåt., med uttryckande af den åsigt, att räntan å de medel, hvilka under följande tids - Den 4 Mars. 79 perioder skola af Hjelmare kanal-direkt, till Riksg:ds-Kont. aflemnas, finge nedsättas till 4J proc.
Att, såsom den siste värde talaren gjort, betrakta denna sak endast och allenast såsom en räkenskapsfråga, är i min tanka icke rätt.
St:r vid 182S—30 årens Riksdag, uppå ansökan af Hjelmare kanal-bolag, beviljade detsamma afskrifning af Statens bos bolaget egande fordran, fästades dervid det vilkor, alt bolaget skulle samla en fond, tillräckligt stor för att kanalens framtida underhållskostnad kunde derutaf bestridas.
Ständerna hafva således väl efterskänt Statens fordran hos kanal-bolaget, men tillika ansett det allmännas väl kräfva, att bolaget gaf en fullt betryggande garanti derför, att den vigtiga kommunikations-linie, hvaraf kanalen utgör en del, allt framgent utan Statens vidare mellankomst uppehölles.
Jag tror således, att det är Ständernas skyldighet att fortfarande tillse, det bolaget upfyller denna dess förbindelse.
Att säga, det grundfonden är kanal-bolagets tillhörighet, är väl riktigt, men att tillika låta förstå, att det är för Staten likgiltigt, huruvida denna fond är tillräcklig för kanalens underhållande eller icke, anser jag deremot vara orätt, emedan Statsverkets enda fördel vid afskrifningen af dess stora fordran hos bolaget låg deruti, att bolaget förpligtades att samla ett kapital, hvarmed kanalens framtida underhåll skulle bestridas, så att landet egde en kommunikations-linie, för hvars uprätthållande Statsverket ej vidkändes någon utgift.
Latona oss tillse, hvilka skäl motionärerne förebragt för den äskade ränte-nedsättningen.
Dessa skäl inskränka sig, såvidtjag kunnat inse, blott och hart till den omständigheten, alt kanaldirekt:n skulle hafva ett stort besvär vid medlens utlånande.
Dessa medel upgå vid innevar:de års slut till 31,000 R:dr, hvaraf 15,000 äro intecknade i bolaget tillhörande egendomar, så att det stora besväret skulle förorsakas endast af de återstående 16,000 R:dr.
Jag hemställer nu till en hvars bepröfvande, huruvida man kan anse oöfvervinnerliga svårigheter möta utlånande mot antaglig säkerhet af 16,000 R:dr med derå löpande 5 proe:s ränta!
För min del kan jag ej finna annat, än att, då hela den fond, som nu är samlad, eller 31,000 R:dr, icke på något sätt kan anses betrygga ifrågavarrde kommunikations uprätthållande, förefinnes det icke heller något skäl att för beredande af lättnad i ett förvaltnings-bestyr bevilja nedsättning af den ränta, sorn just blifvit lill ett visst belopp i och för sagde ändamål beräknad.
I öfverensstämmelse med hvad Utsk. yttrar, finner jag icke heller, alt någon sådan förändring i allmänna penninge-räntan å sednare tider inträffat, att man ej mera kan fä penningar utlånta emot 5 proc. ränta, hvarföre jag, på grund af nu anförde och i Utlåt, mera fullständigt utvecklade skäl samt med erinran derom, att 2:ne Medstånd redan gillat Utsk:s hemställan, anhåller att jemväl R. o. Ad. måtte dertill lemna sitt bifall.
Åkerhjem, Carl:
Hr Bildt har redan så fullstän - 80 Den 4 Mars. digt ntredt ifrågavande ämne, att jag anser det vara alldeles öfverflödigt att ytterliga vidröra sjelfva saken, hvarföre jag ock endast begärt ordet för att uptaga åtskilligt af hvad Hr Montgommerie yttrat.
Han har påstått, att R.
St:r, vid beviljandet af afskrifning utaf Statsverkets fordran hos kanal-bolaget, såsom ett oeftergifligt vilkor äskat, att räntan å den fond, som för kanalens underhållande skalle samlas, blefve under hela den beräknade tiden 5 proc.
Nu är förhållandet likväl icke alldeles sådant, som det blifvit af den värde ledamoten framställdt, enär räntefoten, såsom det ådagalägges genom sjelfva ordalydelsen i låne-reglementet, endast tills vidare bestämdes till sagde belopp.
Man har således förutsett möjligheten deraf, att en ändring i räntefoten skulle kunna föranledas af i framtiden inträffande förhållanden.
Hr Montgommerie har vidare yttrat, att det enda skäl, hvilket blifvit af motionärerne till stöd för deras yrkande anfördt, skulle bestå deruti, att räntenedsättningen komme att medföra en lättnad i kanal-direktms besvär för medlens utlånande.
Den värde talaren skulle hafva uttryckt sig sanningsenligare, ifall han sagt, att det gränsade nära nog till det omöjliga att få ifrågavande medel utlånta emot 5 proc:s ränta, ty iakttagandet af reglementets föreskrifter för erhållande af lån ifrån kanal-bolagets kassa förorsakar den lånsökande så mycket besvär och så många omgångar, att få lån, behöfvande velat sig desamma underkasta.
Kanal-Direkt:n har väl lyckats att utaf en af våra Hypotlieksföreningar förskaffa sig obligationer, som löpa med 5 proc:s ränta, men Hypotheksföreningen har dervid förbehållit sig att få obligationerna till betalning upsäga, så snart den kunde få uplåna penningar emot en lägre ränta.
Enl. hvad till min kunskap kommit, har samma Hypotheksförening helt nyligen kontrahera! ett större lån emot 4 proc:s ränta, hvarföre jag högeligen befarar, att omnämnde upsägning ej torde länge uteblifva.
Beträffande den förlust för Statsverket, som, enl. hvad man påstått, skulle kunna blifva en följd af ränte-nedsättningens beviljande, så tror jag att denna förlust så mycket mindre borde befaras, som den medtäflare, vatten-kommunikationen å sednare tider uti jernvägs-anläggningen erhållit, enl. all sannolikhet kommer att af Staten så gynnas, att Hjelmare kanal, i händelse den i en framtid behöfde undergå någon större reparation eller ombyggnad, ej blefve hugnad med en enda skillings Statsbidrag.
Jag förenar mig i Hr Bildts begäran om Utlåtits återremitterande.
Man ner skants, Carl Axel:
Jag är till största delen förekommen af Hr Bildt och Frih.
Åkerhjelm samt vill derföre endast yttra några få ord i anledn. af Hr Montgommeries anförande.
Hr Montgommerie har dragit i tvifvelsmål, att kanal-direkt:n vidkännes något serdeles stort besvär genom åliggandet att utlåna räntemedlen emot 5 proc:s ränta.
Utom hvad föregide talare till bestyrkande af detta förhållande andragit, får jag erinra Hr Montgommerie - Den i Mars, 81 gommerie derom, att kanal-direkt:n skall icke allenast ansvara derför att medlen blifva emot den bestämda räntan utlånade, utan äfven vidtaga alla de lagliga åtgärder, som äro en följd af försträckningar emot inteckning i fastighet, såsom inteckningsförnyelser m. m.
Om man således äfven afser svårigheten att få medel, isynnerhet till mindre belopp, utlånade emot intecknings säkerhet, så återstår dock alltid det ganska kännbara besväret att bevaka alla dessa låne-handlingar, som icke äro i direktms vård utan ligga hos Riksg:s-Kont.
Att nämnde verk skall förvara låne-akterna men kanal-direktm vara skyldig att bevaka dem, måste väl förefalla en hvar såsom ett ganska besynnerligt stadgande.
Allt detta besvär skulle undvikas, om det blef direktm medgifvet att upköpa och hos Riksg:s-Kont. deponera räntebärande obligationer i st. f. intecknade skuldsedlar.
Jag anser äfven, att Statens säkerhet härigenom icke skulle i någon väsendtlig mån förringas, ty den omständigheten, att fonden, om ränte-nedsättningen beviljades, icke vid den bestämda tidrymdens slut skulle hafva stigit till fulla 2 milkr, lärer väl icke få anses såsom alldeles tillintetgörande det ändamål, som genom fondens samlande och förökande afsetts.
Jag kan således icke inse, att Staten genom räntans nedsättande hotas med någon förlust, utan tror att denna åtgärd skulle bereda fördel för så väl Staten som bolaget, helst det är oss bekant, att man icke i allmänhet kan få upköpa räntebärande papper, som löpa med högre ränta än 4J proc.
Jag förenar mig med Ilr Rildt och Frih.
Åkerhjelm samt yrkar såsedes återremiss af detta Utlåt.
De talare, som förordat återremiss, hafva egentligen fästat sig vid räntefotens fall.
Jag för min del tror, att det icke är så omöjligt, som man velat påstå, att få penningar utlånade t. o. m. emot 6 proc:s ränta.
Jag känner en kassa, nemi. Banko-Statens Enke- och Pupillkassa, hvars medel fortfarande utlånas emot så hög ränta.
Enl. den berättelse, som nu ligger på R. o. Ad:s bord, utlånas på namn af de under Riddarh.Direktms vård ställda medel ungefär 137,000 R:dr till större delen emot (i proc:s ränta och jag tror icke, att Riddarh.Direkt, är betänkt på dessa medelst utlåning emot lägre ränta än 5 proc.
Då man, såsom det ifrågavar:de bolaget, fått en så betydlig skänk som 730,000 R:dr, så borde man icke söka undandraga sig upfyllandet af de vilkor, hvarunder denna gåfva lemnats.
Dessa vilkor afsåge hufvudsakligen, att Staten måtte, såsom en ersättning för dén beviljade eftergiften, för framtiden vara betryggad emot ytterligare anspråk från bolagets sida på kanalverkets underhållande.
För sådant ändamål bestämdes ett visst kapital, hvilket skulle genom årliga tillskott inom en viss tide rymd samlas.
Huru dessa tillskott skola åstadkommas, vare sig genom räntans läggande till kapitalet eller på hvad annat sätt 5 H. 6 82 Den 4 Mars. sorn helst, är bolagets ensak.
Det allmännas fordran är att det utfästade vilkoret noggrant upfylles och att således den bestämda fonden må vara inom utsatt tid för Statens betryggande samlad.
Hr Bildt har sagt, att nationerna endast afsåge ändring i räntebestämningen, men icke i sjelfva planen.
En sådan ändring hade utan Statens äfventyr varit möjlig, om man tillika föreslagit, det bolaget skulle genom årliga tillskott fylla den brist, som genom rånte-nedsättning upkomme, men sådant har man icke satt i fråga.
Om således räntefoten nedsättes, utan att de medel, som skolat genom en högre ränta inflyta, på annat sätt af bolaget anskaffas, upstår ovilkorligen en rubbning i planen, enär följden af räntenedsättningen naturligtvis blifver den, att tidpunkten, då kapitalet skulle till det af B.
St:r fastställda belopp vara samladt, undanskjutes.
Man säger, att Staten icke har någon skyldighet att underhålla Hjelmare kanal.
Detta är väl sannt, men om kanalen skulle förfalla, måste ju Staten träda emellan, ty det ligger i hans intresse, att en så vigtig farled hålles öppen.
St:r hafva vidtagit försigtighetsmått, på det icke utgifter för uprätthållandet af den stora farleden Göta kanal, må drabba Statskassan, har Staten äfven varit betänkt uppå att söka förekomma sådant i afseende å Hjelmare kanal och derföre stadgat likartade föreskrifter beträffande begge dessa farleder.
I intetdera fallet, bör han eftergifva de vilkor, som i sådant hänseende en gång blifvit upgjorda.
Man har vidare sagt, att Statens förlust skulle genom ifrågavar:de förändring blifva obetydlig.
Då måtte äfven kanalbolagets förlust genom räntans sjunkande vara en småsak.
Man får icke förgäta, att Slaten redan vidkänts en ganska betydlig förlust för ifrågavar:de kanalverk samt derföre har skäliga anspråk att vara för vidare upoffringar i denna väg betryggad.
Nu upstår Hr Bildt och fordrar att räntan å underhållsfonden skall nedsättas ifrån 5 till 4.} proc. Efter några års förlopp upträder kanhända en annan ledamot och säger att som man icke mera kan få 4^ proc. för sina pengar, måste ifrågavande ränta nedsättas till 4 proc.
På detta sätt blifver tidpunkten, då det bestämda kapitalet skulle vara samladt, allt längre undanskjuten.
Om man, då det nu gällande kontraktet med Kanal-bolaget ingicks, hade förbehållit sig att ingen räntenedsättning skulle få ega rum: så är jag förvissad det bolaget skulle hafva sagl: ”vi behöfva, och begära inga vidare förmåner blott vi få de 730,000 R:dr:ne efterskänkta”.
Nu, sedan man först fått dem, ökar man än vidare sina anspråk.
Jag yrkar bifall till StatsUtsk:s Utlåt, och att R.
St:r således icke måtte bevilja en eftergift, som skulle kunna hafva till följd, att dylika anspråk framställdes i afseende å Götha kanal samt andra företag, hvartill Staten i mer eller mindre mån lemnat bidrag.
- O 1 Frill.
Ak;erh jelm:
Den siste värde talaren har anfört exempel af kassor, hvars medel förräntas emot 6 proc., men dervid torde man ihågkomma, att Direktme öfver dessa kassor äro vid pröfvande af inkommande låne-ansökningar icke bundna af så Den 4 SI ars. 83 stränga föreskrifter, som de, hvilka äro gällande för utlåning af Hjelmare kanal-fonds medel.
Detta är skälet till de stora svårigheter, som möta sistnämnde medels utlånande emot föreskrifven ränta och Riksg:s Kont:s Hrr Fullmäktige torde hafva nogsamt sig bekant, att en mängd låne-ansökningar måste afslås, emedan reglementets föreskrifter icke i allo blifvit upfyllda.
Samma talare har yttrat, att Statsverket skulle komma att vidkännas förlust, derest den sökta ränte-nedsättningen beviljades.
Detta yttrande kan jag ej fatta annorlunda än såsom en ironi, ty det är ju bolagets egna penningar, och icke Statens medel, som utlånas.
Hr von Hartmansdorff har jemväl antydt, att i fall frågan om ränte-ersättning blifvit bragdt å bane, då kanal-bolaget erhöll afskrifning af dess skuld till Statsverket, skulle bolaget enl. all sannolikhet lemnat ett sådant förslag, såsom alldeles obehöfligt, å sido.
Detta kan väl vara möjligt, men jag har likväl föreställt mig, att man vid öfverenskommelsens träffande förutsatt möjligheten deraf, att den allmänna penninge-räntans fallande skulle göra förändrade föreskrifter beträffande utlåningen utaf bolagets medel af nöden, ty i annat fall skulle ju det i afseende å räntebestämningen begagnade orden lills vidare sakna all betydelse.
Slutligen ber jag att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derå, att sjelfva hufvudändamålet med ifrågavar:de förslag är att kanaldirektm måtte erhålla rättighet att för de å fonden uplupne räntemedlen inköpa räntebärande obligationer i st. f. att anskaffa intecknade skuldsedlar, hvilka sednare låne-handlingar medföra en mängd svårigheter vid förvaltningen såväl för Riksg:ds-Kont. som kanal-direktionen.
Jag förnyar min anhållan om återremiss äf detta Utlåt.
Den siste värde talaren har till besvarande uptagit de flesta af de skäl, Hr. v. Hartmansdorff, lill försvar för StatsUtsk:s Utlåt, anfört, så alt jag endast behöfver vederlägga de återstående.
Hr von Hartmansdorff har yttrat alt då man fått ett så betydligt understöd, som 730,000 R:dr, så bör man också underkasta sig de vilkor, hvilka för denna summas erhållande blifvit föreskrifna.
Delta har äfven kanalbolaget gjort.
Vilkoret för lånets afskrifning var att bolaget skulle inom 6 år efter kanalarbetets fullbordande hafva afsatt en summa af 15,000 R:dr, såsom grundfond för kanalens framtida underhåll, och detta villkor blef behörigen upfyldt.
Om Ilr von Hartmansdorff genomläser R.
St:rs beslut i denna fråga vid 1828—1830 arens Riksdag, skall lian deri icke finna ett enda ord, som antyder, att räntan å denna fond skulle i evärdeliga fider vara 5 för hundradet.
Beslutet innehåller endast, att en summa af 15,000 R:dr skall samlas och afsättas för att genom räntans läggande till hufvudstolen bilda ett kapital, tillräckligt för kanal-liniens uprätthållande.
Hr von Hartmansdorff har vidare påstått, att en förändring i räntan medför en rubbning af planen.
Detta påstående vågar 6 * 84 Den 4 M ars. jag bestrida.
I planen förutsattes ingen viss oföränderlig ränta, ty hvartill skulle då bestämmelsen, att räntan lills vidare skulle utgöra 5 proc., tjena?
Denna bestämmelse ger ju tydligen tillkänna, att räntefoten af 5 proc. ej blifvit såsom fix oell orubblig fastställd, utan att den'kunde undergå förändring allt efter som olika tidsförhållanden sådant fordrade.
Räntan å kanal-fondens medel kan således likaväl vid innevar:de års slut nedsättas till proc., som den vid en annan tidsperiods utgång, t. ex. år 1862, åter kan höjas till 5 proc., ifall förändrade förhållanden skulle sådant medgifva.
Hvad sjelfva kapitaliserings-planen beträffar, så är den icke beroende af ränte-bestämmelsen.
I planen förutsättes, att direktionen, som hade utlånings-bestyret sig ålagdt, skulle å bestämda tider till Riksg:s-Kont. aflemna säkerhetshandlingar, motsvarande ett visst och till rundt tal jejmnadt penninge-belopp.
Att de medel, som genom utlåningen inbringades, alltid skulle i runda tal precist inträffa med de i jemna 1000:tal bestämda summor, för hvilka säkerhets-handlingar skulle å utsatta tider till Riksg:s-Kont. öfverlemnas, kunde icke rimligtvis antagas, utan beräkningen öfver hvad genom utlåningen kunde inbringas, var naturligtvis approximativ, så att de summor, hvilka, i fall endast räntan tages i betraktande, ej upginge till runda tal, skulle genom en additionel siffra jernnäs.
Häraf synes, att räntans bibehållande vid ett bestämdt och oföränderligt belopp ej utgör ett oundgängligt vilkor för planen.
För öfrigt kunde meningen med den upgjorda planen ej gerna hafva varit den, att alla de summor, som grundfonden inbringade, skulle under 200 år läggas på hög, utan att någon rubbning deruti finge under något vilkor ega rum, ty, i fall så vore, hvarifrån skulle penningar tagas till de större reparationer, som kanalen under tiden komme att tarfva?
Förutsättningen att någon betydligare reparation ej skulle under en så lång tiderymd som 200 år behöfvas, lärer väl icke få antagas såsom grundval för en plan, hvars syftemål just var, att Slaten ej vidare skulle behöfva bidraga till kanalens underhåll.
Hr Montgommerie säger, att Staten ej är betryggad, såvida icke kanal-fonden upgår till det bestämda beloppet af 2 milhr R:dr b:ko.
Det är besynnerligt, att denna anmärkn. först nu göres.
Den hade enl. mitt förmenande, bordt framställas år 1830 då fonden afsattes.
Nu är Staten dubbelt betryggad mot att vidkännas utgifter för kanalens underhåll som då.
Vid sådant förhållande är det väl icke skäl att motsätta sig en förändring, hvarigenom lindring af ett besvärligt förvaltningsbestyr beredes kanal-direkt:n samt Riksg:s-Kont:s säkerhet blifver större än förut.
På grund af hvad jag nu ytterligare anfört, fortfar jag i min anhållan om Utlåt:s återremitterande.
Jag har inom StatsUtsk. med min röst bidragit lill det Utlåt., som nu är föremål för R. o. Ad:s pröfning och jag får derföre anhålla om bifall till detsamma.
Det är, enl. mitt förmenande, en ganska bedröflig företeelse, Den 4 Mars. 85 att de, sorn kontrahera med Staten och dervid ingå på vissa vilkor, ofta efter blott några års förlopp söka att erhålla förändring i de en gång upgjorda bestämmelserna.