Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var ett stort fel man begick, då man år 1S09, elter att hafva måst till Rikets försvar föröka RörelscCapitalet med 6 Millioner, straxt derpå lät Canal Disconten hastigt utsprida ytterligare några Millioner; och då denne
Discont, som dä erbjöd så lätt LånetilIgång, samt derigenom inlockade Allmänheten till skuldsättning, nu mera är tvungen att bara indrifva sina utlånta penningar, utan att någre vidare utlåna; så är det helt naturligt, att allmänna oviljan uppkommit emot Disconten, som, icke utan allt skäl, anses hafva utgjort en snara, eller åtminstone nu mera verkar såsom sådan :
Och denna ovilja ökas stundom deraf, att man origtigt tillskrifver
Discomen den penninge förökning, som Krigskostnaderme till största delen åstadkommo- Man är likväl pligtig att använda en urskilln ng i allt detta, och när man jagttager den, så finner man, att CanalDisconter är något helt annat än Canalanläggningem
Det var en olycka, då Canal-anläggningsföre. taget begåfvadis med en Discont5 men med billighet, kan man ej fördöma Canalen derföre, att Disconten verkat skadligt, emedan Canalen kunnat och kan alltför väl verkställas utan Discont.
Det är afgjordt, att Disconternas allmänna kraf nu trycker tusendetals Personer, som icke veta hvar de skola taga penningar att betala med; men om nyttan af Canalen ännu icke är så alldeles afgjord, så har den åtminstone ännu O en 13 Maji. 337 annu icke gjort ondt deri, att den ut?pridt PenningeSummor, hvaraf allmänna rörelsen har ett afgjordt behof. lians Excellence , Herr Grefven och EandtMar skalk en yttrade, att då Ridderskapet och Adeln i Plenum den 9 dennes endast beslutat , att förevarande ämne skulle till detta Plenum hvila på bordet, kunde något ytterligare anstånd med pröfningen deraf nu icke äga*rumj och som de öfrige Respective RiksStånden redan bifallit BancoUtskottets ifrågavarande Memorial, hvarigenom frågan, enligt 69 §. i RegeringsFormen, vore afgjord, ansåg Hans Excellence sig böra hemställa , om icke Ridderskapet och Adeln behagade äfven lör sin del dervid låta bero.
Grefve Anckarsvärd anmälte till Protos collet sin Reservation emot Ridderskapet* och Adelns beslut.
Stats samt Allmänna Besvärs^- och Oeconomiae-Utskottens den 26 sistledne April afgifne, samt den 8 dennes på bordet lagde Utlåtande, angående väckta frågor om ändring i hvad Författningarne, rörande Afrads- och KronoTionde Spannemålens utgörande, forslande eller lösande, nu innehålla.
Prof. VI.
Afd. 43, 44* 333 Den 13 Maji. Grqfve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett Memorial, som upplästes, så lydande:
Höglodige Stats_ och OeconomiseUtskotten synas mig icke hafva gjort det afseende på Herr ÖfverstaLieutenant Oxehufvuds Motion om KronoTionde och AfradsSpannmåls 111. m. lefvcrering, som ämnets vigtig* beskaffenhet förtjenar , till beredande al' en jemn rättvisa.
Sant är, att för nuvarande Innehafvare af Kronans Räntor icke någon inskränkning bör ske i dess rätt; men sådana Författningar saknas likväl, som betrygga Räntegifvaren för att i sia rätt förnärmas; om till exempel, som i Motionen närnnes, Vederbörande icke äro tillstädes, att Afradsspannmål på utsatt dag och ställe emottaga , tror jag ej att någon föreskrift stadgar, huru i sådant fall förhållas bör, äfvensom Räntegifvarens säkerket för orättvis behandling vid Räntetagarens pröfning af lefvererad Afradsspannmål icke synes vara lillräckeligen betryggad.
Till vinnande af dessa ändamål, föreslås derföre, att om icke Räntetaganden eller dess Ombud äro tillstädes, på 1 Forssedel utsatt dag och ställe, att RänteSpannmålen emottaga, eller derom gifvit föreskrift, Räntegifvaren må vara berättigad, attafRäntetagaren erhålla Forlön för RänteSpannmålens återförande och denne förpligtas, att innom viss föreskrifven tid hos Räntegifvaren sjelf Spannmålen afhämta; äfvensom, i den händelse att Räncetagarén ej godkänner Spannmålen, och Räntegifvaren nödgas den återtaga, Den 13 Maji. 339 att
Räntegifvaren i sådant fall må vara bei rättigad, att lösa den efter Markegångspris» med den i Författningar föreskrifna förhöjning, i händelse han sådan utväg vill begagna.
Hvad nu For6elskyldigheten af Afrads- och KronoTionde Spannmål angår, så böta skyldigheter-' ne i afseende derpå blifva olika, ined afseende på dessa Spannmåls ut; kylders olika beskaffenhet.
Rättigheten för fndelningshafvarne nied en större SpannmålsRänta , att, jemlikt ■Kongl.
Förordningen, få densamma på sex mil afförd, bör icke i allmänhet kunna blifva åtminstone nu varande Indelningshafvare betagen , men i vissa fali kan likväl, i grund af denna generella föreskrift, Räntegifvarens rätt blifva för nära trädd, hvari rättelse af rättvisan påkallas.
Det händer till exempel, att den af Hemman utgående Räntan är emellan flere Räntetagare fördelad, och vid sådant förhållande inträffar ofta, a 11 hvar och en af Räntetagarne anvisar aflemnandet af deni tillkommande RänteSpannmål, på olika och så aflägsne ifrån hvarandra belägna Orter, att Räntegifvaren blifver förbunden, att, genom så beskaffa-! de levereringar på olika Orter, möjeligen göra 4 gånger längre resor, än om han till en Räntetagare med hela Räntan varit anslagen, hvarigenom förenämnde Författning af 1815, att
Räntegifvare ej skall besväras med längre än 6 mils transport, illuderas, och Räntegifva* ren ett ganska betydande betungande måste vidkännas , i jemförelse till de Räntegifvare, som Räntan blott till en Räntetagare utgöra.
Till beredande af jemn rättvisa i detta afseen - Den 13 Maji. det, föreslås derföre, att, der Räntan på ett serskilt Hemman eller Nummer, till flere Räntetagare är fördelad, den af dem, som innehafver största andelen i Räntan, må vara berättigad till RänreSpennmålens forslande, på sätt Författningarne bjuda, men deremot de, sorn äga mindre andelar deri, förpligtade , att, om Räntegifvaren så fordrar, derföre taga lösen efter Markegång, med den bestämda tillökning af Forlön , som kunde till 24 Sk. för tunnan förhöjas, så framt de ej öfverenskomma att på samma dag och ställe äska Spannmålslefvereringen, som HufvudRäntetagaren, i händelse han sin RänteSpannmål in natura uttager.
Beträffande sluteligen KronoTionde- Spannmålen, så år förhållandet deri annorlunda, och synes mig, att utan förnärmande af någons genom Indelningsverket meddelte lagliga rätt, ett generelt stadgande borde vidtagas, hvarigenom det lernnade6 öppet för hvar Och en, som icke åstundade lemna KronoTionden in natura, att lösa den efter Markegång, med den förenämnde bestämda Forsel-förhöjningen, sorn vore af särdeles nytta i afseende på de mångfaldiga prejerier, som vid sådane liqvider förekomma och hvarigenom afböjdes ett lika betungande för Tiondesom Afradsgifvare, att göra flera resor, som nu händer, då Krono tionden af ett Hemman är fördelad emellan flere Personer, och i anseende hvartill Tiondetagare borde Vara förpligtade att sjelfve hos Tiondegifvaren vid bestämd tid afhämta Spannmålen, i fall han ej med Markegångspriset åtnöjes, jemte bestämde
Forlönen} varande det icke med billighet för* Den 13 Maji. 341 enligt, att Rantegifvaren skall kunna tillförbin. das, att flere än en Spanninåisutskyld på aflägse Ort afföra , då Afraden bör äga företräde och Kronobonden lösas eller hos Räntegiiyaren afhämta».
Jag anhåller oro återremiss af Betänkandet med desse mina Anmärkningar.
Herr Oxehufvud, Z?o, hade inlernnat följande, som upplästes:
Ehuru jag förmodat, att vid Riksdagens slut hopade göromål icke lemna Utskotten nog tid öfrig, för att till förnyad granskning upptaga ett Riksdagsärende, hvilket efter fyra månaders förlopp har hunnit första gången underställas RiksStåndens pröfning; och skulle alltså icke anmäla några anmärkningar emot Högloflige Utskottens Betänkande, så vida jag icke vore fullkomligt öfvertygad, att våra Corn* mittenter, nu missnöjde öfver tidsutdrägten med de angelägnaste göromålen, skulle finna det lika besynnerligt, om roan slutligen vidtog den vådliga principen, att för skyndsamhets skull åtnöja sig med Utskottens första Utlåtande.
Af denna orsak vågar jsg det kan hända frugtlösa försöket, att med några anmärkningar gifva Högloflige Utskotten anledning, att ytterligare upptöa samt, till Landtmannens förmon och lindring, bereda den besvärliga Tionde leveransen.
Utskotten förklara i Betänkandet, att
Kronan icke kan undvara rin inmediate förbe» haline Spannmål; men den kan ju efter be - 342 Den 13 Maji. hofvet tagas utur Magazinerne, dit de närmast boende troligen anse förmånligt att få leverera den, och för lösningsmedlen kan dessutom Spannmål1 inköpas:
Vidare användes såsom skäl till afslag; att Rusthållare skulle icke kunna förlora rättigheten, ätt in natura uppbära sina Räntor af Au&menterne
Dervid får jag anmärka, att alla Augments-räntor vanligen liquideras med Penningar efter Markegångspris, samt att dt t Hedervärda BondeStåndet säkerligen med nöje afsäger sig rättigheten att preja sina Medborgare med Försei-skyldigheten och Cassationsrätfen , emot den stora förmån, att sjelfve blifva lossade utur dessa fjettrar.
Utskotten förmoda ock, att Magazinerne blifva otillräckliga och att MagazinsBetjeningen måste ökas, samt att
KronoBetjeningens förut nog trägna göromål icke kunna lemna dem tid, att befatta sig med denna Uppbörd.
Jag förmodar, att då Garnizonerne , Hospitalen samt Lazaretterne uttaga Spannmål, så lemnäs derefter ledige ruin} och skulle Betjeningen okas, så torde af TullBetjeningen kunna hit emplojeras de, hvilka ifrån GränseTullBevak-' ningen snart lära kunna reduceras.
Det lärer icke heller vara Herrar Ledamöter af Utskotten obekant, att KronoBetjeningens göromål och tid tillåta dem att nu besörja dessa Uppbörder privatim, enligt afslutade Contracter med Räntetagaren ; hvarefter Rär.tegifvaren nogsamt får erfara, att Kronofogden har god tid till indrifvande, så väl af sjelfva Tionden, I Ven 13 Maji.
343 som den då efter godtycko förhöjda forlön, och icke just alltid skäliga vinsten, hvilket förhållande hvarje sakkunnig
Landtman bäst skall kunna vitsorda.
Vidare yttras i Betänkandet, att så gamla heliga rättigheters ändtande vore mgrepp uti Medborgerliga säkerheten; hvarvid jag får hänvisa till sjelfva Tionde - Författningarne, hvilka redan tid efter annan gjo t betydliga förändringar; och af 1803 års . o gl. Förordning, rörande Kronotiondes utgörande, kan inhämtas, huru saken bör anses och behandlas, der det uti 1 $ heter; ”Om Ränteta”garen vill Spannmålen föryttra, äger han ingalunda sluta köp derom med någon, sorn ”bodde så långt afsides, att forselen gjordes ”för Bonden alltför svår och odräglig; utan ”borde Räntetagaren vara omtänkt, huru Spannmålen kunde blifva såld och förd, med Bondens mindsta tunga och besvär; så framt hans ”handel ej skulle anses såsom ett förtryck och ”tvång för Bonden, i hvilken händelse denna ”sistnämnde borde lemnäs frihet att sjelf lösa ”sin Spannmål efter Markegången , utan stegrande eller ringaste forlön”.
Vidare förekommer längre fram i samma §. ”hvilka frå”gor , såsom ägande gemenskap med Rikets ^allmänna hushållning och följakteligen bero ”af de Författningar, som Vi, vid förändrade om”ständigheter, och efter tidernas skick, i Nåder ”finna för godt vidtaga, till Rikets allmänna fördel, samt Vare trogne Undersåtares gagn och '”bästa”; hvilken mening tydligen lemnar förhoppning, att ändring är verkställbar, och att 344 Den 13 Maji. en dylik snarare skulle befordra medborgerliga säkerheten, än att deruti göra något ingrepp j och jag har ännu icke . hört någon Räntetagare beklaga sig öfver osäkerhet af den högst billiga och lämpliga RiksMarkegången Utskotten hafva icke efter meningen i tnin Motion, ytfrat sig rörande Tiondeanslagen, utan omröra Räntetagares anvisningar för leveranteurernejjag deremot, önskar rättelse uti sjelfva anordningen, med stöd af ?:dje §, i ofvan citerade Författning, der det heter: ”häw ”vid bör tillses, att Tiondegifvare så vidt sorn ,'möjligt är varda fördelte till närmast belägne Tiondetagare, samt att Byar och nästgränsande Hemman anslås till en och icke flere.”
Att vid Jordransakningar äfveo få detta ärende nöjagtigt regleradt, vore önskligt.
Det återstår nu för mig att anföra de rättelser uti nuvarande Stadgande, som för Jord* brukaren vore högst gagndige. 1:0
Uti 2 af ofvannåmnde Förordning, beter det: ”forsedel bör lemnäs 14 dagar före den 24 Februarii, som lir sista levereringstermin. 1’ Denna tid är nog korrt.
Bonden kan vara på långresa då Forsedelen kommer, och med trötta hästar skall efter hemkomsten genast ut med Tionden, oagtadt svårt väglag, oväder, sjukdom m. m , hvarföre Forsedelen borde åtfölja uppsägningen. 3:0
Jag har yrkat förhöjning på Forlön, V Den 13 Maji. 345 då betalningen sker efter Markegång, hvilket endast bör äga runi då Räntetagare) icke uppsagt till leverering in natura; men efter sådan åtgärd, bör nu varande 16 sk:rs Forlön beräknas vid frågan om ytterligare accord i penningar.
Forlön torde äfven kunna beräknas till visst Kappetal på hvarje tunna. 3:0 1815 års Förordning af den 20 September, 9. (§., löreskrifver endast Räntegifvarens åliggande, enär Spannmålen blir ratad; men bestämmer icke vigtcn eller eljest några grunder för Cassation.
Icke heller utstakas huru iöriiållas bör, i den händelse, som till och med i vinter inträffat, att hvarken Ränteiagaren eller dess Ombud voro på levere.
Tingsstället, enär en större Spannmälsfora efter Forsedel ankom, och inga på stället visste derom eiler ville emottaga Spannmålen, icke heller vågade Räntegifvaren på okänd ort till lika okände Personer anförtro Tionden , den Forbönderna icke kunde förmås att återföra, emedan de accorderat om annan hemtrakt. 4:0 De Sädesfattigaste Provincer, hvilka årligen, i hvad årsväxt som heilst, nödgas till eget behof köpa Spannmål, borde tillåtas att efter Markegång alltid få lösa Spannmålsskatten.
I anledning af dessa Anmärkningar, och med kännedom att BondeStåndet återremitterat detta Mål, får jag äfvenledes vördsammast anhålla om Proposition på återremiss af Utskottets Betänkande. 346 Den 13 Maji.
Grefve Spens, Jacob Melcher:
Till många delar instämmande i Herr Grefve Gyllenborgs och Herr Oxehufvuds Anmärkningar emot Utskottens Betänkande, ätvensom i önskan om återremiss deraf, anhåller jag blott att i några omständigheter fä förklara mina särskilta tankar.
Jag kan icke gilia den del af Herr Oxehufvuds Förslag, som åsyftar att Optionsrätt skulle blifva lemnad den Skattskyldige, antingen han vill betala sin Skatt in natura eller med penningar efter Markegång.
Kunnige Författare hafva visat, det flere Näringars förfall i Sverige härleda sig ifrån den tid , då en del af Skatterne fastställdes till utgående i penningar, i stället för i Persedlar.
Att en Skatt, som in natura måste erläggas, ökar och befordrar Production af den Vara, hvari den skall utgå , hafva vi det tydligaste exempel på i de sednare årens Saltpeterskatt.
Jag tror deremot, att de olägenheter, sorn för Landtmannen uppstå af Författningarnas föreskrift, rörande AfradsSpannmålens utdelning och Jevereringssätt, kunna af Kongl. Maj:t på Riksens Ständers anhållan afhjelpas, utan förnärmande af någon Enskilds rätt, emedan denna fråga af mig aldrig kan betragtas annorlunda än som ett Reglementariskt Oeconomiaemål.
Nya Förordnanden och Bestämningar i denna del meddeltes af Kongl. Maj:t uti den nu derom gällande Forordning, äfven på Riksens Ständers anhållan år 1800, och jag begriper åtminstone ej, hvarföre något dylikt ej skulle kunna ske nu, som då.
Ibland de betydligare och angelägnare rättelserne, anser jag för Den 13 Maji. 347 min del vara att förhöjning i Lösningspriset, sorn J803 års Förordning uträtter i stället för utköring af RänteSpanninålen, måtte höjas öfver det då satte beloppet 16 Sk.
Banco för hvar tunna Råg och Korn samt 12 Sk. för hvar tunna Halia; med afseende å Varornes och isynnerhet
Spannmålens förändrade värde sedan denna tid.
Det förefaller mig tydligt, att då nämnde förhöjning i Penningar, istället för Forsling, fanns billig 1803, skulle rätta sättet för att få denna förhöjning alltid lika billigen proportionerad, vara det, om man eftersåge, huru stor andel af en timma Sädsvärde den utsatta Forslings ersättning utgjorde år 18 13, och sedermera stadgade, att en tillökning af motsvarande antal kappar säd skulla beräknas på hvar tunna, som löstes efter Markegång.
Detta tror jag skulle göra, att Räntetagaren mindre ofta fordrade utförning af Säden in natura, samt att mycken oenighet med Räntegifvaren undveks.
Ibland de flera skäl, som kunde anföras emot Herr Grefve Gyllenborgs och Herr Oxehufvuds nu uppläste anföranden, vill jag blott nämna ett, att nemligen de Personer, hvilka årligen sammanträda för uppgörandet af Länens MarkegångsTaxa, äro nästan alla Räntegifvare , hvarigenom de, vid bestämmandet af RänteSpannmålebs värde, kunna anses vara Domare i egen sak.
Om ofvanbemälte Herrars Förslag skulle antagas, funnes det icke något Correctiv e« mot Räntegifvarnes oskäliga nedsättning af prfö 348 Da* 13 Maji. set på Spannmålen, hvarigenom skulle hända, att Indelningshafvarnes Löningsvilkor kanske blefvo med 50 procent förminskade.
Herr Munck af Rosenschöld, Eherhard; Jag förenar mig med Herr Grefve Gyllenborgs och Herr Oxchufvuds nu uppläste anlöranden, så vidt de samma hafva till föremål, att i lika mohn jemna skyldigheterne emellan de Räntegifvare, som skola erlägga TiondeSpannmålen till Kronan, och dem, som skola erlägga den till Embetsmän.
Utom det skäl Friherre Björnstjerna anfört, att Räntegifvare merendels äro ensamme Ledamöter vid Markegångs-sättningen, utbeder jag mig få anmärka, att vid IndelningsVerkefs första inrättning utgeck RänteSpannmilen in natura, men sedermera har den samma, för mera beqvämlighet, efter enskild öfverenskommelse Räntetagare och Räntegifvare emellan, ofta blifvit förvandlad i penningar, och på sådant sätt erlagd.
Det förundrar mig ej, att Räntegifvare vilja betala Spannemålen med det lägsta prisom är möjligt, men sådant vore ej billigt mot Indelningshafvarne.
Jag anser den tid af 14 dagar, hvarförinnan Räntegifvare bör erhålla For sedel, vara ganska tillräcklig.
Bonden vet hvad som honom förestår och bör dä st afpassa sina göromål, att han ej behöfvervid forslandet begagna uttröttade hästar.
Dessutom vill jag ej lemna Oanmärkt, att jag anser det vara bättre för Bonden att få afbörda sig KronoRäntorne
Den 13 Maji» 349 in natura, än med penningar, ty i sednare fallet säljer han Spannmålen och förstör penningarne innan betaln^ngs-tiden är inne, hvaraf följden blir, att han kommer på restlängd.
Utan att vilja bestrida Återremiss, vill jag blott nämna, att detta ämne blifvit så mycket innom Utskotten discuteradt, innan Betänkandet författades, att jag tror, att ifall af Återremiss Betänkandet kommer utan förändring till RiksStånden tillbaka.
Jag anhåller att få veta om Herrar Landshöfdingar äro Ledamöter i de Comitéer, hvilka bestämma Mar* kegängen» Friherre
Drufva:
Ja, utan rösträttighet.
Det är ostridigt, att olikhet äger rum, så väl med denna RänteSpannmåls utgörande , sorö med alla andra GrundRäntor, hvilka utgå af Jord å Landet.
Jag kan således icke anse lämpeligt, att i de, angående Ränte och AfradsSpannmålens lösande,' utkomne Författningar nu göra någon serskild ändring, förrän en jemnkning och reglering i allmänhet af KronoSkatter, till beredande af deras lika fördelande, kan för sig gå, utan tror att intill dess sådant föregått, ingen ändring är möjelig.
Våra nu gällande Lagar ärp icke lika med de, som tjente till efterlefnad år 1803.
Jag tror att det nu icke går an, att fråntaga en Embetsman den rättighet , sora honom blifvit en gång förunnad, nemligen att 35° Dm 13 Maji. upptaga den honom anslagne SpannmålsRänta örn han så behagar in natura, med mindre han denna rättighet frivilligt atstår.
Jag kan ej finna nyttan af en Återremiss, och ehuru jag är öfvertygad om billigheten af en lika Beskattning tor Jordbrukaren, anser jag likväl sådant icke annorlunda kunna åstadkommas, än såsom Utskottet tillstyrkt, småningom.
Hans Excellence, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Stats- och OeconomiaeUtskottens ifrågavarande Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde Anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Hvarefter Hans Excellence gjorde Propo* till bifall af Betänkandet, hvilken Proposition med Ja besvarades.
Vid förnyad föredragning af Förstärkta, StatsUtskottets den 5 dennes aflåtne, samt den 9 i samma månad på bordet lagde Memorial, innefattande anmälan, att vid anställd omröstning öfver frågan, huruvida Kongl.
Nummer-, Lotteriet borde indragas eller icke , NummerLotteriet ansetts böra bibehållas; fann Ridderskåpet och Adeln att samma Memorial endast borde läggas till Handlingarne.
Den 13 Maji. 351 Vid förnyad föredragning af Förstärkta StalsUtskottets den 5 dennes aflåtne samt den 9 i (annna månad på Bordet lagdetvänne Memorial, innefattande anmälan, att, vid anställd omröstning, dels TalmänsTafflarne ansetts böra indra* gas och endast kostnaden till Ståndsklubbarne samt öfriga outngängeliga depencer för den representation, sorn af Herr LandtMarskalken och Herrar Taiemän måste iagttagas, godtgöras, dels ock att 500 R:dr borde vid nu förhand varande StatsReglering uppföras, att för en gång utgifvas, såsom utgörande den hos Statsverket innestående Pension för afledne Regerings_Rådet von Schewen ; fann RidderskapeS och Adeln, att berörde tvänne Memorial borde till ExpeditionsUtskottet, i afseende å urn derdåniga Expeditioners uppsättande, ofverlemnäs.
Föredrogos å nyo och gillades följande StatsUtskottets den 1 dennes afgifne och dea 9 derpå följde på bordet lagde Betänkanden; 1:0 Angående Rådmannen Lundgrens Mo, tion, om utbyte af en del ntaf den KronoBrän.? neriet på Ladugårdslandet tillhöriga Tomt. 2:0 Angående Herr Estenbergs, Pehr, Motion att öfverlåta Ladugårdslands KronoBränneri till Cassern för Andra Gardes Regementet.; 3:0 Angående Båtsmanslndelningen i Blei kinge. 352 Den 13 Maji.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den j dennes afgifne och den 9 derpå följande på bordet lagde Utlåtande angående Medel af Staten till Cassern åt Kongl. Andra GardesRegementet m- m.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning , upp» läste töljande :
Då denna Riksdag ej allenast ökade anslag å Tredje HufvudTiteln för Militaire behof blifvit föreslagna och bifallna, utan äfven en större tillgång för samma föremål blifvit öppnad å blifvande öfverskott af Statslntrader m. m- , hade jag trott, att behofvet för ifrågavarande Cassern-byggnad afven derifrån kunde meddelas j men då StatsUtskottet ansett samma inrättning i militairiskt afseende nyttig och ovilkorligen nödig, äska ett Stats-anslag af 15,000 R:dr årligen till nästa Riksdag, och jag icke känner, huruvida i den förbor. gade Stats-regleringen för Tredje HufvudTiteln någon tillgång kunde vara öppen för ifrågavarande behof, lärer jag, så vida denna utgift till Stats-förbindelser bör hänföras, 6å mycket hellre böra dervid låta bero, som, sedan de öfrige Gar*3esRegementerne Cassemer erhållit , Andra Gardet icke mera rn de , borde deraf vara i saknad.
Men på det att för framtiden för andra Regementer och till lättnad för Inqvarterings-skyldige, påstående ifrån andra Städer i samma ändamål måtte förekommas, i händelse det icke bör sotn rättighet anses, får Den 13 Maji. 353 får jag af Högloflige StatsUfskottet begära benägen upplysning och tillstyrkande, huruvida det är Statens åliggande att bestrida kostnaden för Ca‘sern-byggnader af allmänna Medel, hvarom jag, med anledning af forntidens erfarenhet, tvekat, serdeles som, då Stockholm, liksom andra Siäder, betalar Inqvarterings-penningar, hvilka Penningar i samma ändamål erläggas, sorn Casserner byggas och inrättas, jag ansett någon förberedelse icke i detta afseende Staten åligga, hvari likväl Författningarne måtte hafva någon förändring undergått, hvarförutan StatsUtskottet i ett så beskaffadt tillJ m 4 styrkande icke kunnat ingå.
Hvad åter angår de af Utskottet föreslagna ersättnings-utgifter, så fötanleda de till äskande af flera upplysningar.
Utskottet tillkännagilver hvad förut varit okändt, att nemligen Statsverket häftar för gäld af 6c,000 R;dr för den sistbyggda Cassernen, hvilken upplysning öppnar anledning till begäran af utveckling, ger om hvilka Riksens Ständers föreskrifter StatsContoiret var?t berättigad t, att utöfver årliga an-; slaget, en så betydelig Summas utgifvande till Cassernbyggnad bevilja.