Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. begära att låta embetsverken sysselsätta sig med frågan, och då kan det komma till något resultat.
I den form förslaget nu äger, ser jag icke att det kan leda till annat, än att de reflexioner, motionären deruti framställt, må tagas i öfvervägande till den kraft och verkan de förtjena af de Utsk., som dermed få att göra.
Jag förnyar således mitt förra tillstyrkande, att R. o.
Ad. afslår förslaget att bilda ett särskildt Utsk.; men remitterar motionärens yttrande till RancoUtsk.
Innan jag slutar vill jag likväl, i afseende på ett yttrande, fäldt af Gr. Frölich, nemi. att R. o. Ad. ville afslå hans framställning, emedan de icke ville se sin makt försvagad, förklara, att här icke är fråga om maktbegär på den ena eller andra sidan, så framt det icke finnes representanter, hvilka icke förstå den egenskap de hafva såsom rikets representanter.
Endast beskaffenheten af den fråga, som är framställd till öfverläggning, kan ligga till grund för det svar, som Ståndet lemnar.
Jag hade icke ämnat deltaga i denna öfverläggning och tänker icke eller nu yttra mig i afseende på sjelfva saken, på den grund, att jag öppet erkänner mig tillhöra dem, som, enligt Gr.
Lövenhjelms yttrande, icke besitta den djupa insigt i financiella ämnen, som äfven i min tanka fordras för behandlingen af ett så vigtigt ärende som detta.
Jag har således endast begärt ordet, för att, med anledn. af några yttranden, alldeles icke hörande till saken, få yttra min opinion.
Här har blifvit framstäldt såsom ett hinder för verkställighet af Gr.
Frölichs motion, att sinnena vore i en så stark passion, att intressena vore så delade, att det skulle vara af någon våda, att det skulle medföra någon ytterligare tändning af de förhanden varande passionerna, om man bragte ifrågavar. förslag å bane.
Då jag för min del ingalunda varseblifvit några så beskaffade passioner; då jag icke sett någon annan spänning af intressena vid detta tillfälle, än som inom hvarje deputerad församling måste 156
Den 4 September f. m. finnas, då djupgående frågor komma under meningsstrider om olika sätt att nå clt gemensamt åsyftadt mål; då jag tror att så beskaffade farhågors yttrande särdeles i landsorten kunna gifva en falsk anspelning på representationens förhållanden inom sig: så har jag trott mig böra lägga en motsatt opinion i vågskålen, på det att ett yttrande i motsatt mening äfven deruti måtte finnas.
Frölichs motion, så ämnar jag, på de skäl jag redan haft äran nämna, hvarken motsäga eller biträda den.
Det är i anledning af den siste värde talarens yttrande om den sinnesoro och sinnesstrid, som skulle herrska inom landet, och som skulle motverka den motion, Gr.
Frölich här framställt, som jag anhåller att få yttra några ord.
Jag tror alt detta är ett fullkomligt missförstånd, åtminstone har jag icke haft något sådant yttrande.
Löwenhjelm tycktes helt och hållet missförstå mitt yttrande, eller också har han uttryckt sig orätt, då han bedömde det.
Det är detta som gifvit Gr.
Anckarsvärd anledn. till sin nu gjorde framställning.
Jag yttrade, att, med afseende på de meningsstrider och tvister om reglering af penningeverken och tullbevillningen, som under nuvar. riksdag äga rum, det icke vore lämpligt att vidtaga någon undersökning med påföljande directa åtgärder i financielt afseende, och afstyrkte på sådan grund bildandet af det Utsk., Gr. Frölich föreslagit, hvilket jag ansåg åsyfta det snara vidtagandet af sådana directa åtgärder.
Frölichs här i plenum yttrade mening med tillsättande af ett sådant Utsk., verkar icke på det blifvande Utsk:s verksamhet.
Utsk. har hans motion, i händelse den bifalles, att rätta sig efter, och ingalunda efter hvad Gr.
Frölich anser och menar.
Innehållet af denna motion visar tydligen hvad deraf skulle blifva följden, nemi. att, när olika och starka intressen finnas, som slå i strid mot hvarandra, dessa intressen om de sättas tillsammans i Utsk. icke hafva nog lugn (det var just detta ord jag begagnade) för att på djupet undersöka ett helt lands financiella och ekonomiska ställning.
Frölich har begagnat ett ganska riktigt ord, nemi. capitalbildning, ty det är just detta, som de bland annat skulle undersöka, efterse huruvida, på sätt här sker, landets välmakt derigenom befordras, på samma gång som de borde afse, att det förslag, hvilket de framlade såsom resultatet af sina undersökningar , kunde leda till genast vidtagande directa åtgärder.
Nu tror jag icke, att man kan förvänta det lugn, som behöfves för en sådan undersökning.
Om herrskande politiska meningsstrider, som störande kunde inverka på den lugna undersökningen af ifrågavar. vigliga sak, har åtminstone icke jag mig yttrat, ty derom har ej varit fråga.
Det syntes mig som Gr. Löwenhjelm begick detta misstag, åtminstone har jag icke märkt någon annan fälla något ord derom.
Jag misskänner ingagalunda afsigten med Gr.
Frölichs förslag, icke eller att skäliga anledn. i kända förhållanden kunna förefinnas, alt framställa ett dylikt.
Emot nyttan af förslaget har jag för min del blott ett Den 4 September f. m. 157 skäl, men detta skäl är för min öfvertygelse tillfyllestgörande.
Jag tror nemi. icke, att en undersökning, så vidt omfattande, så svår, förutsättande en så hög grad af financiel insigt hos de personer, åt hvilka den uppdrages, kan utgå från R.
Icke så, som skulle alla de ämnen, hvilka undersökningen borde omfatta, vara främmande för R.
St:s befattning; tvertom, de fleste skulle kunna utgöra föremål för deras lagliga beslut; men derföre att denna insigt, denna massa af statistiska materialier, med ett ord alla de villkor för ett båtande resultat af en sådan undersökning, som borde finnas innan comiteen nedsättes, för närvar, icke finnes inom RiksSt:n.
En undersökning af denna art anser jag endast kunna utgå från Regeringen, och R.
Sl:s medverkan dä först kunna komma i fråga, när undersökningen genom Regeringens försorg blifvit anställd, och en sådan comité af K. M. sjelf nedsatt.
Jag ber endast att med några ord få förklara, först och främst min tillfredsställelse derföre, att den siste värde talaren riktigt förstått meningen af motionen, och för det andra må jag säga, att det skäl, som han anfört såsom det enda hufvudsakliga, hvarföre han icke tillstyrker den, visar, Gud nåsl att en man, som icke ofta deltagit i våra öfverläggningar på detta rum, som sjelf sagt, alt det nu är första gången, som han der^ uti deltager, likväl ifrån hvad som kunnat spridas till främmande länder, der han vistats, kommit till det resultat, att han tror oss sakna nödig insigt, för alt kunna begagna vår representationsrätt, för att bidraga till ett så stort ändamål, som det af mig åsyftade.
Om han deruti beklagligen har allt för mycket rätt; så hemställer jag, om det likväl icke vore nödvändigt, just på det att Regeringen må inse nationens önskan, att ifrågavar. åtgärd vidtoges så, att efter riksdagens slut denna önskan kunde vinna framgång.
Härtill hade kanske ej varit otjenligt, om R.
St. genom eget arbete visat sin benägenhet att göra hvad de kunnat och först efteråt, der detta icke visade sig nog tillfredsställande, gjorde und. framställning till Regeringen i detta fall.
Det är sant, att detta motiv egentligen ligger till grund för min till en annan tid uppskjutne motion; men jag tror likväl detsammas anförande nu icke hafva varit oväsendtligt.
Jag tror, att Regeringen skulle med välvilja hafva ansett, om R.
St. hade velat börja med det stora företaget, under det uttryckliga förklarande, att R.
St. blott börjat och icke tilltrodde sig om att kunna fullfölja saken, alldraminst i det tillstånd, som våra statistiska uppgifter nu befinna sig uti.
Till denna afsigt skulle jag hafva önskat, att Frih.
Palmstjerna hade lemnat mer uppmärksamhet, i hvilket fall jag är öfvertygad om, att han, i stället för att afstyrka, hade tillstyrkt min motion; men som jag sagt, den må nu falla, den har likväl åtminstone här utbildat den meningen, som jag tillstår att jag verkeligen lägger mycken vigt på, nemi. att nationen icke må tro sig i sådana saker kunna göra några underverk.
Detta är likväl hvad man väntar af RancoUtsk. vid denna riksdag, och jag fruktar, att man derpå blir illa bedragen.
158 D e n 4 September f. m.
Frölichs mening är, att slutföljden af det särskilda Utsk:s nedsättande skulle blifva, att Ständerna borde vända sig till Regeringen och bedja henne hjelpa dem med den financiella lagstiftningen, emedan hon öfverstege deras höfva; så hemställer jag, om icke riktigast vore, att motionären vände sig till Const.Utsk. med förslag, att de paragrapher, som angå R.
St:s rätt att om banken förordna, måtte antingen utslrykas ur Reg.F. eller ock så förändras, att det blefve K. M., som med den saken finge att skaffa.
För öfrigt är, såsom jag tror, det grundfel i motionen, ali hon åsyftar ingenting mindre än att i en viss riktning omgöra hela samhällsskicket i Sverige.
Detta medhinnes icke på en riksdag, hvadan följden af sådana motioner är att intet uträttas.
Detta är ett ytterligare skäl för den mening, jag förut framställt, nemi. att R. o. Ad. bör afslå motionen.
Sedan härefter öfverläggningen, uppå derom framställd propos. , af R. o. Ad. ansetts slutad, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade bifalla Gr.
Frölichs ifrågavar. förslag om tillsättande af ett särskildt Ulsk.
Ropades starka nej, äfvensom några ja, hvarefter H. Ex. förklarade denna propos. vara med nej besvarad.
Med erinran, att Frih.
Cederström yrkat, motionens remitterande till BancoUtsk., hemställde H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, vidare, om detta yrkande numera fortsattes, sedan motionen blifvit af R. o.
Motionen är icke min, jag har således intet med dess innehåll att skaffa.
Det faller af sig sjelf, att om R. o. Ad. icke vill remittera den hvarken till BancoUtsk. eller något annat Utsk., sedan förslaget att bilda ett särskildt Utsk. blifvit afslaget; så anser jag mig likväl böra deremot reservera mig till prot.
För min del yrkar jag icke remiss till BancoUtsk.
; men deremot anhåller jag, all enligt Riksd.Ordn. få, sedan jag aflemnat behörigt antal exemplar deraf, min motion communicerad med de öfrige resp. RiksStm. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då nu hvarken Gr.
Frölich eller Frih.
Cederstöm yrkade remiss till BancoUtsk, frågan derom syntes förfalla; hvaremot IL Ex. finge hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla, att Gr.
Frölichs motion communicerades de öfriga RiksStm Ropades starka ja jemte många nej.
Jag hemställer till R. o. Ad., om icke det innebär en sjelfmotsägelse, att Ståndet först förklarar, att något särskildt Utsk. ej bör nedsättas, men icke destomindre sedermera meddelar de öfriga Stånden ett sådant förslag.
Detta vore detsamma som att säga, vi anse ett sådant Utsk:s nedsättande
Den 4 September f. m. 159 icke vara lämpligt, men öfverlemna likväl åt eder att göra det.
Bör man väl förutsätta, att någon annan skall göra hvad man sjelf ogillar?
Det må blifva motionärens sak att i detta fall göra för sin motion hvad han för godt finnér, men att R. o. Ad. skulle blifva transportör för en förkastad mening, måtte väl icke vara lämpligt?
Jag har begärt ordet, blott för att fästa uppmärksamheten på den olämplighet, som skulle uppkomma, om R. o. Ad., genom att lemna en sådan vigt åt en motion, hvilken de sjelfve förkastat, skulle öfverlemna bedömmandet deraf ät de öfriga Stånden.
Motsägelsen är klar, och jag skulle tro, att R. o. Ad. äfven skulle handla temligen inconseqvent i afsseende på den nu enhälligt yttrade meningen.
Jag afstyrker således ett så beskaffadt communicerande med de öfriga Stånden.
Cederström: 52 § Riksd.Ordn. lyder sålunda: ”Utaf alla memorial och anföranden, som äro af egenskap att böra till något R.
Sl:s Utsk. remitteras, skola till Ståndet ingifvas två exemplar, hvaraf det ena stannar vid prot. och det andra till Utsk. afgår.
Begäres communicalion med de öfriga Stånden, aflemnas dessutom tre exemplar, för att dem tillställas.” Sedan R. o. Ad. nu afslagit tillsättandet af ett särskildt Utsk. och då med motionärens begifvande någon remiss till Utsk. af denna fråga icke kommer att äga rum, så kan emot 52 § Riksd.Ordn. icke eller någon communication ske.
Jag märker, nu såväl som förr, att det aldrig saknas Hr von Hartmansdorff goda skäl, för att möta en motståndares afsigter och förhindra desamma att göra sig gällande.
Han har här talat om att R. o. Ad. skulle göra sig till transportörer af min motion till de öfriga Stånden, och härvid har han tydligen gjort sig skyldig till en öfverdrift, som icke legat i min mening.
Jag vill visst icke belasta någon af Ståndets ledamöters skuldror dermed, utan jag hade trott, alt det kunde vara tillräckligt, att Ståndet endast gäfve sin tillåtelse, och sedan funnes det väl alltid någon vaktmästare, som kunde åtaga sig att bära bort motionen.
Cederström har gifvit den af honom upplysta § en tydning, som den alldeles icke äger, då han trodde, att det skulle vara ett Stånd förmenadt att communicera Medstånden en motion, då denna motion icke vore så beskaffad att den hlefve remitterad till Utsk.
I denna § står alldeles icke någon sådan grundsats nedlagd, utan rättighet till communication har, på goda skäl, icke blifvit bestridd, när man lemnar det dertill erforderliga antalet af exemplar.
Det skulle likväl hvarken förvåna eller smärta mig om ett sådant nytt förklaringssätt nu vidtoges; ty det vore endast att öka summan af de försök att stifta en lex in casu, enligt majoritetens önskan, som jag så många gånger förut varit vittne till.
Jag öfverlemnar åt Hr von Hartmansdorff och Frih. Cederström att, med biträde af denna majoritet, äfven nu i detta fall utmärka sig. leo Den 4 September f. m Frill.
Ehuruväl det har uppstått tvifvel hos en ledamot af detta Stånd, som här i dag yttrat sig, huruvida ett meddelande af Gr.
Frölichs motion till de öfriga RiksStm kan äga rum, sedan II. o. Ad. ansett den böra förfalla, så skulle jag, sedan Hr Gr. o.
Landtm, förklarat ett sådant meddelande lagligt, derigenom att Hr Gr. o. Landtm, derå framställt propos., för min del tro, att frågan är i detta afseende helt och hållet inom detta Stånd för närvar, afgjord; och jag får således tillstyrka, att motionen meddelas de öfriga Stånden; men att derjemte ett prot.utdr. från R. o. Ad. medföljer, som tillkännagifver för de öfriga Stånden R. o. Ad:s beslut i detta afseende.
Jag är icke af lika tanke med den siste talaren.
Då en motion göres inom ett RiksSt., och denna motion omfattas med en särdeles liflighet, så plägar detta visa sig på det sätt, att motionen communiceras med de andra Stånden.
Då åter en motion är väckt, som tvertom ogillas, så mätte man väl icke finna skäl alt meddela den ät de öfriga Stånden, eller också skulle man vilja förhålla sig på alldeles lika sätt, dä man gillar, som då man ogillar en motion.
Således synes det mig, att det saknas hvarje skäl att communicera denna motion, just på grund af det beslut R. o. Ad. nyss fattat.
I afseeende på Riksd.
Ordn. finner jag intet hinder för en sådan propos., men jag finner det vara inconseqvent handladt, att förhålla sig på lika sätt, då man gillar som dä man ogillar en motion.
I följd deraf afstyrker jag communication.
Jag kan icke tolka 52 § Riksd.Ordn. på samma sätt, som en värd talare här gjort.
Jag tror att deraf följer, att det är en ovillkorlig rätt, för hvilken ledamot som helst, hvilken önskar få sin motion communicerad, att detta äger rum.
Slutmeningen af denna § lyder: ”Begäres communication med de öfriga Stånden, aflemnas dessutom tre exemplar, för att dem tillställas.”
Det finnes ej på något ställe föreskrifvet, att man behöfver Ståndets bifall dertill.
Som 52 § Riksd.Ordn. tydligen säger: ”Utaf alla memorial och anföranden, som äro af egenskap att böra till något R.
St:s Utsk. remitteras,” med hvilka ord denna § börjar; så får jag vördsamt anhålla om upplysning, till hvilket Utsk. nu är i fråga att remittera detta memorial eller anförande, hvad man vill kalla det.
Jag tror, att §:n icke är tillämplig på ifråga var. ämne, emedan der talas om remiss till Utsk., då deremot här är fråga om ett redan afgjordt förslag, om ett nytt Utsk:s tillsättande.
Det är beklagligsvis icke första gången, som inom detta Stånd, efter en några och 30-årig praxis, formfrågor af denna natur framkastas, som leda till en betydlig tidsutdrägt.
Hvad sjelfva formfrågan vidkommer, ber jag att få förena mig Den 4 September f, ni. 161 mig med Frih.
Palmstjerna, men i afseende på sättet att läsa våra grundlags-§§, tager jag mig friheten göra den anmärkn., att det vid all läsning är af stor vigt, att man åtminstone fullföljer läsningen till punkt, hvilket icke var händelsen med en värd talares sätt att framställa lydelsen af en §, Denna §, om jag icke missminner mig, innehåller 2 perioder, mycket bestämdt åtskilda af en punkt; deraf den första bestämmer, huru förfaras bör med en communication lill Utsk., huru många exemplar höra afiemnas, när en motion är af den natur att böra remitteras.
Den andra perioden af §, sorn efter mitt begrepp icke har det ringaste sammanhang med den första, stadgar, att då en ledamot begär communication af sin motion med de öfriga Stånden, så åligger det honom att aflemna ännu ytterligare 3 exemplar, hvilket i min tanke bevisar, att, ehvad motionen bifalles eller afslås, kan motionärens rätt att få sin motion meddelad de öfriga Stånden honom icke förvägras, så snart han uppfyller det i grundlagen föreskrifna villkoret, nemi. att till prot. aflemna 3 exemplar.
Den siste värde talaren har beklagat sig deröfver, att en förcg;de icke läst till punkt.
Om så sker, hvilket jag skall söka göra, så torde R. o. Ad. linna, att Hr Lefren får ännu mera rätt, än när man stannar vid de ord, sorn af honom upplästes. Paragraphcn lyder så här: ’'Ulaf alla memorial och anföranden, som äro af egenskap alt böra till något R.
St:s lltsk, remitteras, skola till Ståndet ingifvas två exemplar, hvaraf det ena stannar vid prot., och det andra till Utsk. afgår.
Begäres communication med de öfriga Stånden, aöemnas dessutom tre exemplar, för att dem tillställas.’'’
Frågan är således, huru förhållas skall med cn motion, sorn afgår lill Ulsk.
Nu är det bekant, alt till Utsk. icke afgå andra motioner än de lefvande.
De förkastade eller aflidna, liken, skickas icke lill något Ulsk.
De böra då icke eller, efter min förmening, försändas till något annat Stånd, Den anmärkn., som Frih.
Palmstjerna gjort, är visserligen så till vida riktig, att dä Hr Gr. o. Landtm, framställt propos., huruvida communication bör äga rum, densamma icke af Hr Gr. o.
Landtm, ansåges olaglig.
Del vore icke eiler skäl, att i en fråga sådan som denna, drifva den mening, Frih. Cederström yttrat, derhän, alt proposms laglighet skulle bestridas, så att man nödgades vända sig till Const.Utsk. med alla dithörande omvägar.
Frågan är blott, huruvida R. o.
Ad. anser sig böra bifalla den propos., som Landtm, anser sig kunna göra.
Jag tror, alt
Ståndet kan och bör afslå propus., men jag bestrider ingalunda, att ju icke Landtm, må göra den.
Jag skulle önska, -att den snart gjordes, på det vi måtte komma från detta ämne till något annat.
Landtm, yttrade, det lian, innan öfverlägga ningen vidare fortgick, önskade tillkännagifva, att H. Ex. icke fann 52 § Riksd.Ordn. utgöra något hinder för ett afslag å den begärde communicalionen, hvilken Ståndet jemväl vore oförhindradt 2 H. 21 362 Den 4 September f. m. alt bifalla.
Denna formfråga vore för öfrigt icke ny, ty vid sista riksdagen hade R. o. Ad. medgifvit communicalion af en motion, hvarå remiss blifvit vägrad, och vid innevar. riksdag hade R. o. Ad. vägrat communicalion af en motion, hvarå remiss blifvit beviljad.
Egentligen förekommen i den upplysning jag ämnade lemna, af Hr von Hartmansdorff, vill jag, med anledn. af det betänkliga förhållande, när någon vill förklara grundlagen annorledes än mig synes att den efter bästa öfvertygelse bör enligt tydliga ordalydelsen förklaras, blott nämna, att de två punkterna, som blifvit af Gr.
Anckarsvärd åtskilda, såsom icke ägande sammanhang, äga ett så mycket närmare sammanhang, som det uttryckligen står i den sednare punkten: ”Begäres communicalion med de öfriga Stånden, aflemnas dessutom” etc.
Hvad detta ordet dessutom skulle göra der, om det icke angick de frågor, som äro af egenskap att böra till Ulsk. remitteras, är alldeles ofattligt för mig.
Då frågan är om att remittera en motion lill något af de vanliga Ulsk:n, är grundlags§:n klar, men uti ifrågavar. fall skulle först det Utsk. väljas, till hvilket motionen sedermera skulle remitteras.
För sådana händelser finnes i grundlagen ingenting föreskrifvet.
Då således icke någonting är föreskrifvet, antingen exemplar af motionen böra meddelas de andra Stånden, eller icke, så anser jag samma consideration dervid kunna följas, som vid beslutet om sjelfva Utsk:s tillsättande, äfvensom jag tror, att cancelliet icke, i strid med Ståndets tanka, kan verkställa en sådan communicalion.
Jag förenar mig alltså med Hr Lagerheim, som ganska riktigt uppfattat saken.
För öfrigt får jag nämna, att om de öfriga Stånden communicerades denna motion, så skulle det kunna hända, efter det är en ekonomisk fråga, att de öfriga Stånden beslöto att välja ett sådant Utsk.
Detta vore ju att förolämpa R. o. Ad., och jag är öfvertygad att Gr.
Frölich sjelf icke önskar, att någonting genom de öfriga Stånden sker, som 11. o. Ad. på goda grunder afslagit.
Jag är egentligen förekommen af Hr Gr. o. Landtm, uti den upplysning, sorn jag ämnade meddela, att det handt, att en motion, som under förra riksdagen af Gr.
Anckarsvärd väcktes, men hvarå remiss icke bifölls, blcf communicerad med de öfriga Stånden.
Communicalion lian i delta fall lika litet vägras, så mycket mindre, som 36 § 3 mom.
Riksd.Ordn. innehåller, att de särskilda Utskm tillsättas efter 3 Stånds beslut, och eli sådant Utsk. icke kan tillsättas utan att motion derom blifvit väckt uti ett Stånd, och sedermera de öfriga Stånden delgifven.
Vägrades en sådan communicalion, sä skulle det ju bero pä ett Stånd att hindra de tre öfriga att derom fatta sitt beslut. 1 anledn. deraf anser jag, icke allenast att communicalionen icke kan förvägras, utan anser äfven att det är af vigt att den sker.
Jag får börja med alt yttra, att jag Ben 4 September f. m. 163 hvarken svarat ja eller nej på Hr Gr. o. Landtnäs propos.
Det är nu endast i afseende på formfrågan, jag ämnar yttra några ord.
Jag har begärt ordet i anledn. af Hr von Hartmansdorffs yttrande, att Gr.
Fröliehs motion vore ett lik.
Jag får fästa hans uppmärksamhet pä, att så är icke förhållandet.
Den sista talaren liar redan upplyst om 36 ,§ Riks.Ordms innehall, att i fråga om tillsättning af särskilda Utsk. gälla 3 Stånds beslut. R. o. Ad. har visserligen afslagit Gr.
Fröliehs motion, men det hindrar icke de 3 öfriga Stånden att möjligen besluta tillsättande af ett sådant Utsk.
Då jag alltid i likartade frågor med denna har bestridt Ståndet rättighet alt vägra remiss på motioner, anser jag mig äfven vid delta tillfälle böra uttala den åsigt, att jag anser grundlagen icke tillåta någon vägran, hvarken af remiss pä en motion, eller dess communicerande med de öfriga Stånden.
Jag får således, i korthet sagdt, förena mig med Gr. Frölich oell Frih. Palmstjerna.
Som det aldrig ingått i min uppfattning, att såsom dödgräfvare behandla mina medrepresentanters åsigler, så bar det icke nu eller fallit mig in, emedan min erfarenhet har visat, att sådana lik ofta komma att visa sig såsom nog besvärliga gengångare, och det lill den grad, ali de ofta kunna återkomma med mera lif, än dem man såsom lefvande gynnat och framdragit.
Jag vill icke längre fortsätta en sä obehaglig och i min tanke sä onyttig discussion, utan återupprepar hvad jag först yttrade, att jag förenar mig med Frill.
Palmstjerna och (inner icke något skäligt hinder att, uppå Gr.
Fröliehs begäran, låta dess motion de öfriga Stånden meddelas.
Då det nu torde få anses afgjordt, alt i Riksd.Ordn. icke ligger något hinder för bifallandet af Gr.
Fröliehs önskan att få sin motion meddelad de öfriga Stånden; så återstår nu blott att se, huruvida R. o.
Ad. bifaller ett sådant meddelande eller icke.
Då en ledamot begär något, så synes det mig icke vara lämpligt att neka honom det, såvida icke skäl lill nekandet förefinnas.
Frågan blir således, huruvida sådana skäl här finnas.
Efter min tanka finnas de icke.
R.'o.
Ad. bar fattat sitt beslut, att Gr.