Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sl:s möjliga hug - 272 Den 3 Mars e. in. skott att försämra myntet samt på detta sätt borttaga Ständernas öfverkiagade envälde i bankstyrelsen; och slutligen att genom enskilda actieägares tillskott af silfver förstärka Bankens fond samt öka rorelsecapilalet och således medlen till lånerörelsens utvidgning.
Denna inbjudning tror jag kunna ske före silfverutvexlingen, med skyldighet att, inom någon viss prescriptionstid, anskaffa actiens silfverbelopp, till säkerhet hvarför en mot actiens halfva silfvervärde svarande summa bancosedlar genast borde insättas samt i Banken reserveras, intilldess silfret aflemnades, då sedlarna borde återställas, Actierna skulle ställas å t. ex. 5oo R:dr silfverspecie hvardera, till viss man eller hans ordres.
Alla aclieägare skulle således särskildt inmatriculeras efter actiens nummer.
Transport af actie skulle icke gälla, utan förutgången anmälan hos Bankstyrelsen, deröfver bevis skulle utfärdas.
Actieägares utdelning skulle beräknas i förhållande till den genom hans tillskott i silfver, enligt R.
St:s medgifvande, ökade pennninge- och lånerörelsen, samt den deraf, enligt särskildt conto, erhållna nettoinkomst.
Om denna vinst uppginge till och öfver 5 proc., skulle endast två tredjedelar af det överskjutande beloppet tillfalla actieägarne, men den öfriga tredjedelen ingå till Bankens reservfond.
Skulle emot all förmodan, för ett eller annat år, någon förlust å lånerörelsen uppstå, eller Bankens styrelse finna Bankens fond fordra en ytterligare förstärkning af silfver, borde det åligga actieägare att pro rata parte, i mån af det insatta capitalets förhållande till den derpå grundade sedelstocken, i silfver tillskjuta, hvad som erfordrades, hvilket tillskott actieägare dock skulle äga återtaga, sedan crisen vore öfverstånden.
Det primitiva actiecapitalet i silfver skulle aldrig kunna uppsägas, och actien berättiga endast till ränta, såsom ofvan är nämndt, efter andelen i vinsten.
Deremot skulle actierna kunna i Banken belånas lill deras fulla belopp, i enlighet med de vilkor, som för öfriga publika pappers belåning kunna stadgas.
I afseende å actieägarnes framtida delaktighet i Bankens öfverstyrelse, torde denna icke kunna äga rum utan en förändring af grundlagen, hvarföre jag är sinnad att hos Constit.
Utsk. väcka denna fråga.
Emedlertid torde R.
St, vara oförhindrade att i Bancoreglementet föreskrifva sina Fullmägtige, att med en eller flera of actieägarnes ombud rådföra sig i afseende å lånerörelsens bedrifvande.
Uppå dessa i största korthet, och tilläfventyrs utan tillräcklig forskning i det vigtiga ämnet, uppfattade grunder vågar jag föreställa mig, att ett enskildt actiebolag till delta - Den 3 Mars e. m. 2j3 tagande i Banken ganska lätt komme att bilda sig af både in- och utländska capitalister, till trygghet för realisationen, till fördel för Bankens administration, till industriens och näringarnas förkofran, genom ett ökadt rörelsecapital, nedsatta räntor och utvidgade tillgångar till förlag, samt slutligen till Nationalbankens ordnande efter de förvaltningsgrundsatser, som för t. ex. Franska Banken visat sig så välgörande.
Jag anhåller, att denna min motion mätte öfverlemnas till H.
BancoTJtsk., åt hvars upplystare pröfning jag, med fullkomligt erkännande af min egen oförmåga att i detail uppgöra ett i allt tillfredsställande förslag i detta hänseende, öfverlåter mina ofvan yttrade åsigter.
Sedan Hr Frih. förändrat sin motion så, att den nu är att betrakta såsom en ny motion, anhåller jag, att den må få hvila på bordet till undvikande af allt missförstånd derom, huruvida den är stridande mot 72 §.
Vid förnyad föredragning af nedannämnde d. 1 dennes f. m. på bordet lagda motioner fann R. o. Ad. för godt att remittera lill StatsUtskottet: 1:0 Frih. Kantzous, Joli. Alb., motion om tull-, postocli brännvins-bevillningarnas samt chartse-sigillatas-medlens aflemnande till Riksg.Cont.; 2:0 Frih. von Vegesachs, Achilles, motion örn ökadt anslag för Gymnastiska Central-institutet; 3:o Frih.
Boyes, Ludv., motion om upptagande af ett utländskt lån, att användas till lånebiträde åt blifvande hypotheksföreningar och privatbanker; BevillningsUtskottet: 1:0
Hr Cederschjölds, Pehr Gust., motion om fastställande af en årlig bevillning för karaktersfullmagter; 2:0 Frih. Boyes, Ludv., motion, med förslag till förändrade grunder för den blifvande bevillningens bestämmande; BancoUtskottet:
Frih. Kantzous, Joli. Alb., motion om nedsättning af minimibeloppet för enskilda invisningar, jemte förslag till lag i samma ämne; Lagutskottet: 1:0 Frih. Kantzous, Joli. Alb., motion om ändring i lagens stadgande om bysättning; 2:0 Hr Rothliebs, Carl Fredr., motion om ändringar i nu gällande utsöknings- och bysättningslagar; 3:o Hr Cederschjölds, Pehr Gust., motion om utsträckning af arfsrätt för sidoarfvingar i fjerde och fjermare led; 3 II. 35 374 Den 3 Mars o. m. 4:o Frih. Boyes, Ludv., motion med förslag till en lag, angtde utländningars bosättning i Riket; Allm.
Besv. och O eco 11.U t sko t te t: 1:0
Hr Cederschjölds, Pehr Gust., motion om utsättande af en belöning för författandet af en ny lärobok, i Christendomen för menige man; 2:0 Hr Cederschjölds, Pehr Gust., motion, angrde folkskolors inrättande; 3:o Hr Ilägerflychts, Gust., motion om håliskjutsens upphörande; 4:o Frih.
Cederströrns, And., motion om upphörande af den Wermdön nu åliggande hållskjutsskyldighet vid Fittja, samt om gästgifveriers inrättande å nämnde ö; 5:o Hr Bråkenhjelms, Pehr Reinh., motion om ändring i K. Lotsförordn., i hvad den rörer mindre båtars skyldighet att taga lots, då de komma från öppen sjö. Å nyo föredrogs Gr. von Fersens, Axel, d. 1 dennes f. m. på bordet lagda motion om vidtagande af åtgärder till befrämjande af hypotheksföreningar.
Den motion, Gr. V. Fersen väckt, är af sä stor vigt, att jag skulle hafva orätt, om jag dervid icke nämnde några ord, då det blifvit min lott att vara ordförande i den Committé'’, som behandlat detta ämne i den provins, der jag är boende.
Ämnet är af den vigt, att jag vågar säga, att sällan någon fråga varit af så stort inflytande på jordbruk och näringar.
Ide'en är icke ny; den härleder sig från ett land, sora uti oeconomiska framsteg på en kort tid måhända gått längre, än något annat Iand i Europa.
Idéen fattades af den store Fredrik i Preussen, för att efter de långvariga krigen bereda möjlighet för landtbruket att utgöra de dryga skatterna och betala räntorna på de under krigen åsamkade skulderna.
Sverige står olyckligtvis på den punkt, att det ser sin jord belastad med 70 millioner R:drs skuld.
Jag tror, att det är liög tid att söka förminska denna skuld, eller bringa den i systematisk ordning.
Man hör så ofta i våra dagar ifras mot skuldsättning.
Man drifver den satsen, att jorden icke borde vara belastad med någon skuld; men jag hemställer till en hvar af Eder, mina Hrr, om det är tänkbart, att enStat kan gifvas, der ingen vore skuldsatt.
Den ena medborgaren måste begagna den andras besparingar, och så uppkommer skuld.
Då skuld således, efter min tanka, är oundviklig, synes mig första vilkoret böra vara det, att den i systematisk ordning må kunna afbördas, må kunna öfverflyttas från den ena till den andra, samt ställas i den form, att reproducera capitaler, i stället för att påskynda deras förminskning.
Vi hafva redan i en liten scala haft bypothekssystern här i landet.
Jag menar Bankens odlingslåneinrättning.
Den 3 Mars e. m. 2^5 Den har så vida motsvarat ändamålet såsom hypotheksinrättning, att den lemnat lån mot nedsatt ränta, förenad med möjlighet af en successiv capilalafbetalning; men deremot icke uppfyllt detta ändamål i det vigtiga hänseende, alt högsta lånebeloppet varit lika för alla och icke öfverstigit 6000 R:dr.
Länge har jag arbetat och tänkt i detta ämne; länge liar jag läst, hvad deröfver blifvit skrifvet, och länge har jag varit uppmärksam på hvad som derom blifvit sagdt och gjordt i främmande länder; men jag måste offentligen förklara, att jag funnit den bästa ide'en härom utvecklad i det förträffliga betänkande, som i8a3 års FinanceCommitte' afgaf, och hvarunder finnas namnen Carl de Geer, Wirsen, m. fl.
Dessa namn äro tillräcklig borgen för att detta betänk, icke tillkommit utan moget öfvervägande, och att de läror, det innehåller, förtjena att 10 år sednare djupt begrundas.
Uti detta betänk, framställdes i sin storhet samma ide', som en ledamot af delta hus, Hr v. Troil, nu framställt.
För tio år sedan yttrade en så stor statsman som Wirse'n den tankan att öfverflytta 60 millioner R:drs skuld i hypotheksform, fastän han då ännu icke vågade framställa den under den cornmunala form, hvari den numera framkommit.
Tiden hade ännu icke tillkännagifva, att man kunde bilda sådana föreningar i provinserna.
Jag vågar tro, att förhållandena nu nästan tvinga oss dertill.
Jag tvekar ej att gifva min röst för en realisation; men lika öppet, som jag förklarar, att jag skall gifva denna röst för realisationens fullbordan efter de emellan Konung och Ständer bestämda grunder, lika öppet vågar jag från detta rum förklara, att realisationen skall komma att medföra de största olyckor, om den ej kommer alt gå i bredd med sådana creditanstalter, sorn göra det möjligt för den skuldsatte alt kunna bära sina räntor och för skattdragaren att afbörda sig sina skattebidrag.
För detta ändamål framställa sig i främsta rummet hypotheksinrättningarna; och jag tror, att jag icke säger för mycket, då jag påstår, att den allmänna andan i provinserna, sorn lifvat hågen för dessa inrättningar, är ett talande bevis för den mening, att tiden nu är inne att utbilda dessa creditanstalter.
Man kan framställa den anmärkning, att dessa inrättningar kunna uppkomma och bestå utan något bidrag af Slaten.
Jag vill icke bestrida detta påstående; men lika med motionären vågar jag påstå, att Statens mellankomst skall åt desamma gifva mera styrka och säkerhet.
JernContbret njuter understöd afBanken; Manufacturdisconten lemnar bidrag åt näringarna; jordbruket är det enda, sorn ej bär någon bestämd hjelp, med undantag af baneolånen.
Dessa lån, sorn redan stå i hypotheksform, kunna anses såsom en typ för den stora planen.
Jag äger icke förmåga att i dela i I uppgifva, huru denna statscredit skall komma föreningarna lill godo; men jag gör mig försäkrad, ij 6
De* 3 Mars c. m. att då BancoUtsk., dit memorialet lärer blifva remitteradt, tager i öfvervägande det nyttiga inflytande, dessa inrättningar skola hafva på vårt jordbruk och våra näringar, och huru sålunda realisationen garanteras genom ökad varuproduction, den enda säkra af alla garantier, skall Utsk. icke tveka att bidraga till förslagets antagande i den mån det blir möjligt, utan att på något vis inverka på myntvärdets bestånd.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar tillika med Hr v. Ttoils anförande må få åtfölja Gr. v. Fersens motion till BancoUtsk., som jag hoppas skall åt detta ämne egna all den uppmärksamhet, som denna för hela landet högst vigtiga fråga förtjenar.
Ehuru jag icke till alla delar instämmer med den siste värde talaren, anser jag mig dock skyldig att fasta uppmärksamheten på ett misstag, som undföll honom i början och som kunde verka, att hans yttrande vunne mindre afseende, än det verkligen förtjenar.
Frih har nemligen citerat odlingslånen i stället för fastighetslånen, som hans mening finnes hafva varit.
Enligt min tanke finnes knappast någon fråga, som bar två så motsatta sidor, som hypotheksföreningarna.
Med säkert mynt, med skyddande lagar mot missbruk äro de högst nyttiga.
De hafva varit välgörande för ett land, som ar kändt för sin ordning i förvaltningen, men der de också började 7 år efter, sedan landet återfått ett stabelt mynt, en fördel, som det sedermera aldrig förlorat; ty äfven under de största olyckor har fråga aldrig uppstått, att landets skuldförbindelser kunde betalas med annat än klingande mynt.
Detta är vilkoret.
Efter det realisationen antages, ser jag inga vådor genom hypotheksföreningar; men eljest många.
Ingenting fordrar större förtroende än dessa föreningar, hvilkas möjlighet och nytta består i att på långa tider kunna disponera penningar.
Ett sådant förtroende torde efter ?.o års rubbningar blifva svårt att så hastigt vinna, isynnerhet under de misstroenden, man hör utspridas af personer, af hvilka man minst väntat det.
Jag instämmer således deri, att jag icke ser, huru de, äfvenväl inrättade, kunna snart vinna fortgång utan biträde af Statens credit; och då denna credit kan lemnäs utan våda, har jag nu, likasom vid förra Riksdagen, ingen betänklighet vid dess begagnande, blott man tillser, att förlust för Staten icke uppkommer.
Protocoll, hållna hos H ög 1 o fl i g e Riddcrskapct oell Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 1829.
Tryckta hos Johan Hörbergi83o. .i . '■ : Thorsdagen den i5 Januarii 1829.
Upplästes till Justering följande Utdrag af Protocollet, hållet hos Ilögloflige Riderskapet och Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 12 Januarii 1829. S. D. Beslöt Ilögloflige Ridderskapet och Adeln anmoda StatsUtskottet, att till Rikets Ständer afgifva, inom den 24 nästkommande Januarii, det så kallade InkomstBetänkandet, samt inom den 10 nästkommande Februarii det så kallade UtgiftsBetänkandet.
Herr Hjertas Gustaf: Sedan Ridderskapetoch Adeln i sista Plenum bifallit, att StatsUtskottet skall anmodas, att till RiksStånden inkomma sednast den 24 dennes med InkomstBetänkandet och sednat den 10 Februarii med UtgiftsRetänkandet; får jag 4 Den i5 Jann ari i. vördsamt anhålla, att de öfrige MedStånden måtte inbjudas, alt i Ridderskapets och Adelns beslut instämma.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln önskade, att de öfrige RiksStånden skulle inbjudas, att uti det af Herr Hjerta omförmäldte beslut med Ridderskapet och Adeln sig förena.
I följd hvaraf vid slutet af ofvanberörde
ProtoeollsUtdrag tillädes följande mening:
Uti hvilket beslut de öfrige Respective RiksStånden skulle inbjudas att sig med Riddcrskapet och Adeln förena; hvarefter samma ProtoeollsUtdrag af Ridderskapet och Adeln godkändes.
Utdrag af Protocollet, hållet hos Högloflige Ridderskapet oell Adeln vid Lagtima Riksdagen i Stockholm den 12 Januarii 1829. S. D.
Vid förnyad föredragning af RiddarhusUtskottets den 23 sistlidne December aflåtne, och den 5 dennes på bordet
Den i 5 Ja n u a r i i. 5 lagde, Memorial angående från RiddarhusDireclionen infordrad upplysning, om och hvilka åtgärder RiddarhusDirectionen vidtagit i afseende å den nuvarande RiddarhusOrdningens promulgerande; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde läggas till Handlingarne.
Justerades 7 ProtocollsUtdrag, innehållande Ridderskapets och Adelns i Plenum den 12 dennes i öfrigt fattade beslut.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning, hade inlemnat ett så lydande Memorial:
Då i sammansatte Stats- och BancoUtskotten nu lärer till pröfning och afgörande förekomma den vigtiga fråga, huruvida en realisation eller myntbestämning nu bör tillstyrkas, eller icke, torde det icke anses obehörigt, att, uti sammanhang med Konungens nådiga framställning och enskilte motioner i detta ämne, cn af Ridderskapets och Adelns äldste härvarande Ledamöter, som under tvänne olika Regeringssätt följt och stundom närmare deltagit i öfverläggningar om
Rikets financielle angelägenheter, äfven nu och till Höglofli - 6
Den t5 Januari i. ge Stats- och Banco-Utskottens upplysta pröfning underställer sina åsigter, i förevarande ämne, under känslan af obehaget att, ehuru öfvertygad om nyttan af myntvärdets bestämmande, likväl icke i närvarande förhållande kunna densamma tillstyrka eller medgifva.
Skälen dertill hämtar jag hufvudsakligen ifrån erfarenheten, denna säkra ledare af tvänne föregående realisationers missöden, under ett halft århundrade, icke mindre än ifrån särskilte förhållanden, som sedermera till stöd för detta omdöme sig framställt.
Under loppet af 5o år hafva tvänne realisationer i Sverige gått i verkställighet, bägge började under fördelagtigare förhållanden emellan silfvertillgång och Bancosedlarnes belopp, än den som nu kan föreslås, med beräkning af Bankens nuvarande silfverfond, omkring 5,600,000 R:dr och 3a,000,000 BancoSedlar, som efter 128 sk. cours komma att med 12,000,000 R:dr motsvara det metalliska myntet.
Begge föregående realisationerne hafva likväl misslyckats, så att inom få år efter deras början SpecieMyntet ifrån Banken utgått; Bankens räkenskaper utvisa nogsamt detta förhållande, och torde derifrån kunna hemtas rättelse i det möjeligen felagtiga i uppgifterne, som i saknad af närmare kännedom torde i detaillerne icke äga behörig fullständighet.
Bankens redbara fond var sisla December 1778: 4>G68,36y Den 15 J a n u a r i i. 7 och dess utelöpande sedlar 7,388,337
R:dr och således mera än hälften närmare { silfver emot sedlar; man ansåg likväl denna realisation, som beräknade behofvet af silfver till f- emot sedelstocken, verkställd med mindre silfver än BancoFörfaltningarne föreskrifva, vara ett vågsamt företag, men det gynnades och understöddes af det för Svenska handeln så fördelagtiga Amerikanska Kriget, så all med mindre betydlig förminskning af SilfverFonden realisationen fortgick tills 1788 års krig inträffade, som deri föranledde till så betydelig rubbning och sådane menliga påföljder, att redan år 1793 var hälften deraf försvunnen.
Är 1798 återstod blott 1,334,177 och de följande fem åren var ungefärligen samma belopp eller omkring halfannan million i silfver,' under hvilken längre tid, den sedermera klandrade hemligheten af Bankens financiella ställning likväl sannolikt beskyddade Bankens återstående Metalliska förmögenhet, obetydelig, i jemförelse till dess utelöpande sedlar, ifrån en total utvandring, som lätteligen torde hafva kunnat till vägabringas, om denna förmögenhet hade varit officiclt kand.
Då den sednare realisationen verkställdes åren i8o3 och 1804 var Bankens silfverfond omkring 3,400,000 och sedelstocken omkring 5,000,000 R:dr, och således silfvertillgången öfver mera än hälften närma - 8 Den i 5 Jann ari i. re | emot utelöpande sedelbeloppct, men denne realisation blef äfven efter få år afbruten, och genom följderne af 1808 års krig tillintetgjord, då, genom för vidt utsträckt Bancosedel-utgifning, Banken blef urståndsatt att sina sedlar med silfver vidare inlösa.
Bägge dessa misslyckade realisationer började med, i jemförelse till Bancosedelbeloppet större silfver-tiIlgSng än nu skulle i enahanda ändamål framställas, och hvarigenom Bankens genom utrikes lån och egen vinst samlade redbara förmögenhet förlorades, samt lemna varnande exempel att icke på vinst och förlust och utan betydligare tillgångar och säkra beräkningar åter ingå i ett lika äfventyrligt försök, som nödvändigheten icke nu ovilkorligen påkallar; och om vid medgifvande af otillräckligheten af Bankens silfver-tillgång allena till behörig motsvarighet, emot de utelöpande sedlarne, anledning icke saknades till förmodan af det förslag, att, till styrka för realisalions-företaget, Staten skulle till Banken återbetala på dess fordran 5,333,333f R:dr svarande emot 2 millioner i silfver, så mötes detsamma skäligen med den erinran, att Statens skuldförbindelser till deras användbarhet i realisationsväg icke äro detsamma, som tillgång till reelt mynt, som är ett oeftergifligt vilkor för en realisation, Den 15 J a 11 u a r i i. 9 och endast bör kunna ingå i beräkning för inynlbestämning.
Skulle raan likväl antaga en så beskaffad fordran såsom reel tillgång, som icke meddelar tillbörlig styrka åt realisationen, då i behofvets stund densamma icke meddelar silfver till Bancosedlars inlösande, så uppkommer likväl icke bättre förhållande emellan silfverfond och Bancosedlar, än vid de föregående realisationerne; men om ock det vore ännu fördelagtigare, drager jag icke i betänkande att för min del vägra understöd för en myntbestämning på det sätt, att
Staten äfven i den vägen skulle intrasslas utan tvingande behof, i det landsförderfliga Statslåns-systemet, hvarigenom förmodeligen utländske långifvare, innehafvare af Statsobligationerne, skulle beredas räntevinst genom Svenska medborgares derföre ökade bevillning.
Ett lånsysteme i sine följder är möjeligen skadligare än en misslyckad realisation , och som icke bör med densamma inblandas eller till stöd för densamma medgifvas.
Då en total myntförändring ställes i fråga, som för dess bestånd bör afse ej allenast det korta mellanrummet af tid till en påföljande Riksdag, utan äfven tiden af mansålder, bör man taga i beräkning möjligheten af för realisationen inträffande ofördelagtiga conjuncturer, och angelägenheten att genom en större styrka i redbar förmögenhet ställa sig i motvärn emot följderne deraf, för tryggheten hvaraf fordras större 10 Den 15 Januarii. redbar tillgång, än fordom, i afseende på flere i sednare tider föräudrada förhållanden, hvaribland först må nämnas den för få år sedan medgifne allmänna kännedom af Bankens linanciella ställning, som utan att fästa noga erinran vid det rättsenliga i stadgandet derom, framställer ett behof af större silfvertillgång nu, än den tid Bankens tillgångar icke voro allmänt lände, och som, vid enahanda • korijuncturer och högre cours, framställer för utväxling ett större äfventyr, lättare verkställd, då i ett större Bancosedel-belopp, större utväxling kan äga rum, bredvid den allmänna penningerörelsens behof, än då sedelbeloppet var så betydeligen mindre än det närvarande; hvartill kommer, att i den mohn speciemyntet utväxlas, försämras proportionen, emellan det qvarblifvande af silfver och sedlar, som vid missgynnande händelser otvifvelaktigt skall påskynda speciemyntets uttagande ur Banken.
En större utvexling af speciemynt måste äfven blifva en följd af vårt förändrade förhållande till Finland, der, efter förra realisationerne, sedelmyntet qvarblef i rörelsen, då deremot nu ej allenast der, utan äfven i de tvenne öfrige af våra grannriken, de der till större belopp befintlige
Bancosedlar otvifvelagtjgt komma att inlösas, i tveläldigt afseende för oss skadligt, då det torde föranleda lill afbrott i våra handelsrelalioner, bestridde å ömse sidor med vårt Den i5 Jann ari i. eget mynt, ej mindre än till minskning i vårt behöfliga rörelseCapital, då de utrikes ifrån inkommande Bancosedlarne tili utbyte emot speciemynt blifva i Banken dödade.
Det betydeliga inflytande, som de oundvikeliga temporära Bankolånen kunna äga i, för realisationens bestånd, bekymmersamma tider, bör icke förbises, och verkningarne deraf på en mindre tillräcklig kilfverfond beräknas.
Desse lån, hufvudsakligen på guld, silfver, jern och andra exportabla effecter hafva, i anseende till deras beskaffenhet, i allmänhet blifvit ansedde att icke behöfva ingå i beräkningen af proportion emellan speciefonden och de utelöpande sedlarne; men i brydsam belägenhet kunna äfven desse till deras verkan blifva af betänkelig beskaffenhet, och må till bevis anföras det förhållande, som visade sig flere påföljande år vid stagnation i utrikes jernhandeln, i synnerhet åren 1809 och'1810, då jernexporten var hämmad och jernlånen uppgingo till mera än dubbelt emot vanliga förhållandet, nemligen till öfver 2 närmare till 3 millioner R:dr.
Ett sådant förhållande kan vid missgynnande conjunclurer åter inträffa , och betydligare händelser af flere missväxtår, behof af utomordentlige försvarsanstalter, eller andre händelser af vidt utseende beskaffenhet, kunde vid Coursens stigande inträffa, så att de icke på bestämde lider uterbetaltcs, men penuingarne der - 12 Oen i5 Januari i. emot med större fördel begagnades i myntliandel till utväxlig, och betydligen medverkade till påkänningar i sådan väg, sorn kunde hota med rubbning i realisationens bestånd, då, som ordspråket säger, den sista villan kunde blifva värre än den första, och man kunde möjeligen icke hafva qvar af minnet af resalisationen mera än förbindelsen att inlösa Statsobligationerna.
Till hvad jag nu anfört emot realisationen med nuvarande tillgångar, anhåller jag vördsammeligen att få foga några betänkligheter, hämtade från ekonomiska förhållanden, som sig nu förete.
Allmännare är den mening erkänd, att penningeförlägenhet existerar i landet, och svårighet att utväga sig till afbördande af allmänna utgifter, som efter allt utseende lära, åtminstone denna Riksdag, icke nedsättas.