Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man nu fördelar dessa 20 från KrigsAkademien årligen utgående Cadetter, på 3o Regementer; så kunna blott 20 af desse Regementer få en och 10 ingen Officer från KrigsAkademien.
Skulle man vidare taga för afgjordt, att endast de på Carlberg uppfostrade Officerare vore skickliga, så skulle man med detsamma föranlålas att medgifva, att alla 3q Officerarne vid hvartdera af 20 Regementen och 4° Officerare vid 10 Regementet’, eller att flere än 1100 Officerare vid armens samfäldta Regementer icke ägde den duglighet de borde äga i sitt yrke.
Detta lärer dock ingen kunna påstå, mindre bevisa.
Erfarenheten talar dessutom högtidligen emot ett dylikt missförhållande emellan antal och skicklighet, om jag också icke skulle fästa något afseende på min motsatta öfvertygelse och det välförtjenta vitsord om en allmän duglighet och stigande bildning, Svenska arméens befäl inom detta rum från en tillbörligare och mera competent domare, än jag är, rättvisligen, för icke länge sedan, fått mottaga.
Det torde således, utan allt miskännande af de Officerares skicklighet, som igs Den 29 December e. m. blifvit bildade på Carlberg, kunna anses för ett axiom: att denna Krigs Akademi icke är nödvändig., hvarken för det quantitativa eller qualitiva behofvet af Officerare för Svenska armeen; ty i förra fallet är bevist, att, i stället för 90 årligen afgående Officerare, blott 20 erhållas från Carlberg, och i sednare afseendet vittsordar erfarenheten, alt både dugligheten, kunskapsbegäret, upplysningen och skickligheten är allmän inom arnmens befäl, oagtadt det ojemförligt större antalet deraf utgått från andra uppfostringsanstalter, än Krigs Akademien.
Vill man åter, inom eller utom oss sjelfva, hämta styrka för detta omdöme ifrån Historiens vittnesbörd; så, hvad säger i det förra hänseendet, Gustaf Adolf åen stores och de derpå följande store Carlars tid?
Jo, att Sverige då icke ägde någon KrigsAkademi; men när hafva vi väl ägt namnkunnigare Härförare, större Generaler, skickligare Officerare?
Hvarom upplyser oss, i det sednare fallet, franska revolutionen, och den derpå följande verldskunnige, oförliknelige, Napoleonska krigsepoken?
Väl om Härförare, Generaler, Officerare af alla grader, hvilka, genom stora förvånande bragder, lysande kunskaper, utmärkta talanger, mod och skicklighet, gjort sig förtjente af samtidens och den sednaste efterverlds bifall, kanske beundran; men icke derom, att Den 29 December e. m. alt dessa Furstliga Hjeltar, Marskalkar, Generaler och Officerare hafva blifvit uppfostrade och bildade vid någon KrigsAkademi.
Tvärtom ha de flesta utgått från folkets sköte och de läroanstalter, som ägt den stora, allmänna bildningen till föremål, icke den cnskildta, som åstadkommer en ensidig uppfostran, afser blott ett ståndsintresse, delar i stället att förena alla medborgare i samma känslor och tänkesätt, och, stående enstaka och för sig sjelf utan bestämdt samband med ett lands öfriga Gymnasier och Universiteter, aflägsnar ifrån sig den gemensamma, medborgerliga och vetenskapliga upplysningen, hvilka, i synnerhet i Constitutionella samfund , ovilkorligen böra räcka hvarandra handen, om eljest bildningen skall bli ändamålsenlig och oensidig.
På så många oomkullstölliga grunder, tror jag således, alt Kongl. Krigs Akademien på Carlberg, såsom en elementär läroanstalt, icke är nyttig, icke nödvändig, utan tvärtom, i det hela, skadlig; hvadan densamma bör upplösas.
Att denna upplösning kan åstadkommas, utan rubbning af militär-uppfostringens nyttiga beståndsdelar, då de förenas med de allmänna bildningsanstalternc, derom har jag äfven tillförene sökt öfvertyga. 8 H. >3 ig4 Den 29 December e. m.
Jag har sedan sista Riksdagen ytterligare och allvarligen begrundat detta ämne, underkastat det andras pröfning, men icke bemötts med några inkast, som i det ringaste kunnat ändra, utan tvärtom hafva många ärfarnare, sakkunnigare än jag, gifvit en styrka åt min förra öfvertygelse om både verkställbarheten och syftesenligheten af mitt förut gjorda förslag, nemligen att 2:ne Militär-Professorer måtte anställas vid hvardera af Akademierna i Upsala och Lundj och en Militär-Lektor vid hvarje Gymnasium i Riket.
Genom detta enkla medel, vinnas tvenne väsentliga fördelar: 1:0 ett mindre kostsamtj 2:0 mera ändamålsenligt och 3:o mera tillgängligt uppfostringstillfälle för de ynglingar, som vilja studera de militära kunskaperna, utan att derföre behöfva, minst tvingas, att åsidosätta den allmänna bildningen eller de öfriga vetenskaperna..
Den fond, som dels af allmänna, och dels af enskilda, i synnerhet
Konungsligt-frikostiga medel utgår till underhållet af vissa FriCadetterj skulle i detta fall, med mera nytta, med sannare välgörenhet, böra användas såsom stipendier åt sådana medellösa ynglingar, hvilkas fäder gjort sig förIjenta af denna ädla omvårdnad.
På detta sätt skulle den enskilda militär-uppfostran kunna gå i bredd med dea Den 29 December e. m. 19j allmänna, och ingen yngling derefter blifva tvingad inom vissa former, oskiljaktiga ifrån hvarje skråmässig bildning, som lika mycket öfverensstänule med de förra godtyckliga Statsinrättningarnas envåldsanda, som den nu är oförenlig med vår närvarande friare lyckligare Statsförfattnings.
På detta sätt skulle icke framdeles någon yngling, till fäderneslandets och sin egen föga båtnad, se sig nödgad att, inom en ensidig uppfostringsanstalt, lära sig det, hvartill han tilläfventyrs icke hade hvarken lust eller anlag; utan tvärtom finge han ett vidsträckt fält, att pröfva sin fallenhet uppå, och blott derefter välja den bana, sorn syntes honom lämpligast.
Denna fria utveckling af de menskliga egenskaperna står i det närmaste samband nied en allmän närings-frihet.
Ensidighetens och skrålådans tid är icke mer; den har flygtat i samma ögonblick, som det Constitutionella Statsskicket inträdde nied dess högre upplysning, dess friare anda inom konstens och tankans område.
Det vore sålunda att allt för mycket förbise, eller att alls icke se vår tids fordringar, likasom vår Statsförfattnings, om man längre äflades om att bibehålla någon inrättning, som bär stämpel af inskränkning i åsigter, ensidighet eller skråmässighet i utförandet. i3* ig6
Krigsbildninge?is bibringande såsom en ingredierande del af den medborgerliga och liktidig med den j alt från de förste ynglinga-åren, är något, som på det närmaste sammanhänger med den allmänna beväringspligten.
Detta slags uppfostran utgör verkligen ett oeftergifligt villkor för den medborgerliga, allt förenande bildning, som bör äga rum inom ett samhälle, der Conscriptionssystemet finnes infördt.
— Men derifrån måste alla Ståndsskilnader bannlysas; der får blott en anda råda, Fosterlandskänslans sköna, all ensidighet åsidosättande, anda; och denna vinnes blott derigenom, att den militära, presterliga, lärda, embetsmanna, konst och närings uppfostran är allmän och gemensam.
Alla höra vi till samma Fosterland, alla böra vi derföre till dess gagn gemensamt uppammas, under en broderlig förening, likstämmig tillvext i kunskaper, grundsattser, omdöme och känslor, ehuru, efter hvars och ens olika förmögenheter, till olika grader och för olika yrken.
Endast på detta sätt skall, inom få mansåldrar, blott en känsla råda hos alla Svenska medborgare, ehuru i verkningskrets skiljda på olika vägar, i högre och lägre vetenskapliga, militära, presterliga, civila eller andra medborgerliga befattningar, och denna känsla, oberäknelig i kraft, då den är gemensam hos mängden, lifvar hvar och en till blott ett mål:
Fäderneslandets bästa.
Ett samhälle med D<n 29 December c. m, 197 sådana medborgare är lika lyckligt i fredens lugn, som oöfvervinneligt i krigets faror: i förra fallet tallar den allmänna fliten om ett inre oberoende > i det sednare fallet täflar den allmänna fosterlandskänslan och modet om ett yttre oberoende.
Ett sådant samhälle kan således icke annat än 'vara och förblifva sjelfständigt både uti sina inre och yttre förhållanden, och till detta stora, önskansvärda resultat, leder endast och allenast en allmän ändamålsenlig uppfostran.
Att jag derföre, efter min förmåga, ifrat och ifrar för densamma, hoppas jag icke skall förefalla någon oväntadt, mindre såra någons skråsinne, ulan tvärtom upplifva alla sanna vänner af ett kärt fosterland, att för samma lofliga ändamål räcka samma välvilliga, om ock, så mycket bättre rikare skärf, än jag deråt kunnat lemna.
Jag tviflar sålunda icke, att Rikets nu församlade
Ständer ägna åt detta vigtiga ämne all den uppmärksamhet jag tror det förtjena.
Jag har väl med sorgfällighet under denna Riksdag sökt undvika att framställa något project, som haft ökade Statsanslag till syfte; och jag har äfven i denna vördsamma motion iagtlagit samma heliga grundsalts.
Och ehuru jag anser bibehållandet af en Krigs Akademi j såsom en blott högre mililär-applications-skola, til - ig8 Den 39 December e. m. lika både nyttig och i många fall nödvändig, så hoppas jag att det kan ske utan särskilta Statsanslag.
Man kunde i detta afseende förena Marieberg och Carlberg till en gemensam Krigs Akademi j der de ynglingar ägde att fullkomna sig, som ifrån Universiteterna i Upsala och Lund hade bestämt sig till Krigs Ståndet, i synnerhet och ovillkorligen de, hvilka ämnade sig till Artilleriet eller Ingeniör-Corpserna, eller eljest ville inhämta de högre Militärvetenskaperna.
Hvad kostnaderna vidkommer; så tror jag att de blifva högst ringa; och i alla fall fordras härtill icke särskilta anslag, om Carlberg, såsom jag föreslagit, upphör att vara en elementär läro-anstalt, och de hittils utgående
Statsmedlen derföre i stället begagnas till en verklig KrigsAkademi samt till aflöning åt de Professorer och Lektorer vid Rikets Universiteter och Gymnasierj som jag hoppas med detsamma blifva anstälda.
Sker denna reorganisation något så när planmässigt, torde t. o. m. besparingar kunna påräknas, hvilka, i fall de inträffa, dock icke till andra ändamål än det ifrågavarande borde användas, äfven om de allmänna tillgångarna i öfrigt blifva aldrig så knappa.
Slutligen anhåller jag att delta mitt vördsamma anförande må med de respectivemedStånden communiceras och till vederbörligt Utskotts handläggning remitteras.
Den 29 December e. m. »99 Herr Lefrén} Jolian Pehr:
Vid förra Riksdagen väcktes hos Ridderskapet och Adeln fråga om revision af de militaira UndervisningsVerken.
Frågan bifölls.
Konungen utsträckte denna undersökning till samtlige UndervisningsVerken i Riket.
I det Betänkande, som af en, i detta ändamål nedsatt, talrik committé blifvit utarbetadt, finnes äfven detta ämne fullständigt utredt.
Jag vill således ej nu ingå i besvarande af de anmärkningar Herr Montgommcrie framställt.
De äro Ridderskapet och Adeln förut nog bekanta, och utgöra endast mer eller mindre lyckliga variationer af samma thema.
Jag tror, att Nedra Afdelningen, utgörande de 3 nedersta classerne vid KrigsAkademien, skulle kunna umbäras, derest allmänna Skolorne i allmänhet voro i det skick, alt ynglingar vid dem kunde vinna behöflige förberedande kunskaper; men intill dess måste Akademiens nedre afdelning bibehållas.
Det vore nyttigt, om KrigsAkademien bildades till en blott lillämpnings-Skola; men tiden måste mogna allt.
Jag försvarar ej det origliga, men jag underlåter icke heller alt försvara det jag anser gagneligt uti Inrättningen, och tror, att den bör fortfara, lills dess den befinnes öfverflödig, hvilket jag ej nu finner den vara.
Jag vill ej fördjupa mig i undersökningar, huruvida den store (justaf Adolfs Generaler, som Herr Montgomerie omnämner, haft behof af undervisning vid en Krigs - 200 Den 29 December e. m.
Academi eller ej; men blott erindra, att största delen af våra stora Härförare på den tiden ingalunda saknat theoretiska kunskaper, och alt många af dem inhämtat dessa uti utländska Riddare - Academier.
De äro ej få, de Svenska män, som fulländat sin bildning vid Utrikes Undervisningsverk, i saknad af sådane inom Landet.
Hvad åter angår frågan om det tidiga bestämmandet af ynglingens framtida lefnadsyrke; så nekar jag ej, att en ålder af i3, 14 a i5 år är nog tidig derför.
Men sådant bestämmes vanligen af föräldrarne, äfven i andra fall, än detta, och jag hemställer, om icke ofta vid 8 års ålder, en lika beskaffad skillnad uti lefnadsyrken i förväg stadgas, då Gossen insattes antingen i de så kallade lärda, eller i Apo/ogfsf-Skolorne, i hvilka sednare man bildas endast till näringarne, medan man i de förra helgas till den lärda banan.
Månne ej detta innefattar en något betydligare ensidighet, än då bestämmandet sker vid i3, 14 å i5 år.
Delta vare ej sagdt, för att försvara det tidiga inträdet i MilitärStåndet, utan endast för att något litet påminna motionären, att icke sjelf vara ensidig.
Motionären är min goda vän, derföre tager han visserligen icke illa upp detta lilla utfall mot hans person.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog, alt Herr Mont - Den 29 December e. m. 201 gomeries ifrågavarande motion måtte, jemte de af Herr Lefren och Herr Monlgomerie rörande samma ämne nu afgifne yttranden, lill Allmänna Besvärs-ock Ekonomiutskottet remitteras.
Ånyo föredrogs Herr von Hartmansdorffs, August, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion, angående upprättande af ett inventarium öfver Kongl. Hofvets Silfver, Linne, Möbler, Husgeråd, och öfrige Inventarie-persedlar, samt om granskning af Räkenskaperne för de under CommerceCollegium ställde Manufaclur- eller UllDisconterne.
Herr HjertaGustef:
Det är blott i afseende på första delen af Herr von Ilartmansdorffs motion, eller i afseende å den föreslagna inventeringen af möblerne och liusgeråden å Kongl. Slottet, som jag begärt yttra mig.
Jag anser en sådan inventering icke vara passande.
Jag är fullkomligt öfvertygad, att all nödig eftersyn och controll i delta afseende eger rum.
Men det förundrar mig, att den värde Ledamoten sammanblandat 2:ne olika saker, och underställer om icke de samma böra uti serskildta anföranden åtskiljas.
Såväl
Herr von Ilartmansdorffs ifrågavarande motion, som Herr Hjertås i an - ioi Den 29 December e. nu. ledning deraf afgifne yttrande, remitterades lill StalsUlskottet.
Föredrogs lill remitterande Herr von Hartmunsdorns, Angust, den i5 dennes e. ni. på bordet lagde Motion, om anskaffande af tjenlige oell tillräcklige rum för RiksArchivet.
Herr von Schulzenheim, David:
I egenskap af Ledamot uti det Styrelseverk, som hitintills haft uppsynen öfver RiksArchivet sig uppdragen, är jag i tillfälle att vitsorda uppgifterne om behofvet af en mera utvidgad och Lämplig local för detta verk.
Det har redan blifvit nästan omöjligt, att, som sig bör, uppställa och behörigen ordna de i RiksArchivet nu befindlelige handlingar; men ännu omöjligare skall det blifva att få utrymme för, och kunna sortera de sednare Arens handlingar, som, enligt stadgad ordning, skola från vederbörande Expeditioner dit inlemnas, och hvilka med hvarje
Ar tilltaga i beständigt stigande progression.
Flere af de rum, der desse Handlingar förvaras, äro dessutom, såsom besvarade af fukt, dertill mindre tjenlig;).
Efter dess nu varande organisation, är RiksArchivet egentligen blott ämnadt att emottaga Canzii-Expeditionernes Handlingar, då deremot Rikets Collegier sjelfve skola förvara sina äldre och nyare Handlingar, Den 29 December e. m. 2o5 utan att någon egentelig controll kan äga ruin, huru dermed tillgår.
Det vore således en verklig vinst, om en nog rymlig local kunde anskaffas, der alla Rikets äldre handlingar, af hvad egenskap som helst, kunde sammanföras, och der alla Embetsverk successive skulle aflemna de nyare, då de ej vidare för ärendernes handläggning behöfdes.
Jag tror, att den af Herr von Hartmansdorff med så mycken sakkännedom framställda motion förtjenar den största uppmärksamhet.
Jag vill blott tillägga, att nödvändigheten, att för RiksArcliivet anskaffa en bättre local, ingalunda blifvit förbisedd; och om frågans framställande till Riksens Ständer liitintils blifvit .uppskutet, har sådant härrört endast af ett billigt afseende å mängden och betydligheten af de anslag, som nu blifvit begärrle för ännu vigtigare och oundgängeligare behof.
Uppå derefter af Hans Eoccellence Herr Grefven och Landt Mar skalken gjord Proposition, remitterades Herr von Hartmansdorffs ifrågavarande motion, jemte Herr von Schulzenheims i anledning deraf afgifne yttrande, till StatsUtskottet.
Föredrogs ånyo Friherre Boijes, Fredrik, den i5 dennes e. m. på bordet lagde Motion angående Hof-Artiklarnes öfverseende. ao/j Den ag December e. m. Herr Kuylenstjerna, Erik Magnus, anförde skrifteligen:
Med anledning af Friherre Boijes motion angående Hof-Artiklarne, utbeder jag mig få yttra:
Den värde Motionären anför, det han är öfvertygad att Hof-Artiklarnes, efter hans mening, besynnerliga förhållande i vår Lagskipning endast undfallit vederbörande, och att det blott behöfs göra Kongl. Majit uppmärksam derpå, till erhållande af rättelse i detta missförhållande, hvarföre ock Motionären föreslår ”att Rikets Ständer måtte ”i underdånighet anhålla, det Kongl.
Majit ”nådigst ville anbefalla ofvannämde Konung ”Carl XI:s Hof-Artiklars öfverseende, och ”i nåder behaga utfärda andra i öfverensstämmelse med tidehvarfvet och i samman”hang med den nya Lagbok, som är att ”förvänta.”
Jag anser mig härvid pligtig upplysa, alt Hans Excellence Herr RiksMarskalken, icke en, utan flere gånger, under min tjenstetid som Hof-Ganzli-Secreterare, varit betänkt på Hof-Artiklarnes omarbetning, men då ett nytt Lagverk var under arbete, ansågs tiden för detsammas fullbordan böra inväntas, ty nya Hof-Artiklar dessförinnan skulle säkert fordrat ändringar, sedan det under arbete varande Lagverket utkommit: och jag tror icke att täta ombyten af Den 29 December e. m. 2o5 stadgar äro gagneliga.
De hinna då knappast inhämtas, innan de ej mera gälla.
Begreppen förvillas, och den följd uppstår, att största antalet inom Samhället icke rätt känner, hvad i ett eller annat afseende bestämdt är, ett förhållande som, efter min tanka, mera bör förelsommas, än åstadkommas.
Hof-Artiklarnes omarbetning har således icke undfallit vederbörandes uppmärksamhet; men tiden just, den Motionären anvisar, har varit den som ansetts böra afbidas, och det torde icke vara den värde Motionären obekant, att denna tid verkeligen än icke är för handen.
Såsom skäl för motionen angifves: att JIof-Artiklarne äro i det mäst ojemna förhållande till vår allmänna Lag, ja, någon gång, efter nu tidens skick och begrepp, kunna sägas nästan sätta medborgaren utom Lagen.
Så uttrycker sig den värde Motionären, och åberopar derefter några exempel, hvilka dock, närmare öfvervägade, torde mera bestämma ett annat riktigare begrepp.
Motionären börjar med: att sex veckors fängelse vid vatten och bröd i 10 §. af Hof-Artikeln omnämnes, men medgifver att det enligt 17^4 års
Lag icke mer äger rum.
Då således den åberopade §. till dess Den 29 December e. m. kraft och verkan ej vidare betyder; synes den icke helier väl vald såsom exempel å Hof-Artiklarnes nu varande beskaffenhet.
Det af Motionären omnämde straff, föreskrifvit i i3 §. af Hof-Artiklarne, för försumlige ringare Hof-Betjente, behöfver nu för tiden destomindre tillämpning,, som dels samma straff är genom särskilta instructioner förekommit, och dels, då, enligt RegeringsFormen* Konungen äger att om sitt
Hof såsom för godt synes förordna, den försummelige genast kan från tjcnsten eiullledigas.
Derefter anförer Motionären innehållet af 22 §. i Hof-Artiklarne, att
Page som i vredes mode drager sin värja eller slåss i Konungens närvaro, kamrar eller gemak , pliktar med rygghuden.
Härvid bör anmärkas, att den tiden funnos så kallade Bord-pager, oftast i den ålder, som allmänna Lagen i i3 Cap. Missg.
Balk. bestämmer för öfvermaga: och, efter samma Lagrum, är äfven tydeligt, huru plikten med Rygghuden för en slik Brottsling komme att verkställas, men Konungen har nu mera icke sådana Pager, i följd hvaraf berörde straff icke heller kommer i fråga att tillämpas. 21 §. i samma Artikel stadgar dock i allmänhet strängare straff för sistnämnde brott, och, då detta svåra brott, till sin beskaffenhet och möjeliga följder, närmare efter - Den 29 December e. m. 207 sinnas, torde äfven den strängare straffbestämningen icke hafva oskäl med sig.
Hof-Artiklarne äro utfärdade under Konung Carl XI:s lid.
E11 tid, då Rikets första
Stånd icke i allmänhet lärer hafva att berömma sig af några stora vunna fördelar.
Konungen utvalde dock bland detta Stånd, af båda konen, de personer, som skulle utgöra hans närmaste omgifning, hans förtroliga krets, och då, för att motsvara ett sådant Konungens förtroende, alltid erfordras ett bildat umgängessätt ett upplyst förstånd , kunskaper, talenter, fattning för alla påkommande händelser och en osvikelig pålitelighet; så ansågos desse personer, som, äfven i sin mohn, skulle gifva anseende åt Hofvet, berättigade till aktning: och säkert derföre stadgade
Konungen det stränga straffet för brott begångna emot dem, hvilket straff är utsatt i de af motionären åberopade 32 och 35 §§. af författningen.
Jag underställer om denna Konungens åsigt äfven i vår tid icke förtjenar någon uppmärksamhet; och jag tror mig göra rättvisa åt min samtid, då jag öppet förklarar, det jag delar den öfvertygelsen, att det är mera menniskans egenskaper, än den thiel hon bär, som bestämmer anseendet i samhället.
Men då det är just egenskaperna, som böra utgöra grunden för vinnande af befordran; så synes mig ock de utmärkelser, hvarmed Konungen hedrar
Under - 208 Den 29 December e. m. sätare, förtjena afseende: och jag tror att inga allmänna jemförelser till nedsättande af den ena värdigheten för att derigenom, upphöja en annan, äro rättvisa, ty enligt mitt begrepp erfordras förtjenster inom hvarje snmhällsclass alltid lika förtjenande aktning hvarhälst de finnas. 60 Cap. 4 §•
Missg.
Balk. lyder så: ”ljuger någon å an”nan lönliga och går det å lif eller ära, ”eller sprider sådant rykte ut om honom ”af argt uppsåt, vare ärelös och plikte der”till med spö, eller ris, fängelse vid vat”ten och bröd eller landsflykt, som saken ”eller personen är till, gore ock offenlelig ”afbön.” Till detta Lagrum stå sistnämde §§. af Hof-Artiklarne i närmaste förhållande, och då härtill kommer det förmanskap samma §§. förutsätta, synes icke oskäligt vara, att ett strängt straff för deri utsatte brott hör finnas stadgadt, om ock det deri föreskrifna anses för öfverdrifvet.
Detta straff enligt Hof-Artikl. har mig vetterligt icke heller någonsin varit i fråga att tillämpas: och deraf förefinnes anledning att det svåra straffet kanske just afskräckt från brottet, i hvilket fall detta stadgande ostridigt uppfylt högsta bestämmelsen af all Lag.
Sist omtalar den värde Motionären, huru som 70 §. i Hof-Artikl. utsätter dödsstraff för den, som med våld inom Borgen tager mer eller mindre.
Denna §. hänvisar - Den ag December e. ni. sar tydeligen till 20 Cap. 9 §.
Missg.Balk. så lydande: ”Rånar man, och med fult ”våld tager af annan, i hans lius, Gård, ”Skepp, å Gato, eller åVäg något hvad det ”hälst vara kan mer eller mindre, miste ”Lif sitt.” Straffet är efter HofArtikl. och Allmänna Lagen således aldeles enahanda: och att tjufnadsbrott inom Borgen hör straffas strängare än annan stöld behöfver säkerligen inga bevis.
Erfarenheten har ådagalagt att sådana brott, oaktadt hvad i detta afseende stadgadt är, svårligen kunna förekommas särdeles vid stora Solennileter, då i en mängd särskille och ofta från hvarandra aflägsne rum serveras.
Jag hemställer nu, hvad Öfvertygelse är vunnen af de anförde exemplen om HofArtikhnes uppgifna så ojemna förhållande till Allmänna Lagen, eller huruvida de kunna sägas sätta Medborgaren utom Lagen.
Jag hemställer ock till den värde Motionären sjelf, om i de Rätter, der äfven han är Ledamot, Hof-Artikl. föranledt till något olämpeligt eller orimligt Beslut.
Min erfarenhet är åtminstone icke sådan.
Hof-Artikl:nes allmänna stadgande är. dubbelt ansvar för brott begångna inom Slottet, och då detta stadgande befanns icke tillfyllestgörande, utfärdades Kongl.
Kungörelsen af den 1 Febr. 1783, som bestäm8 H. i4 ato Den 29 December e. m. mer kroppsstraff för den der ofredar Kongl.
Livriet.
Således hafva straff, strängare äii HofArtikl. innehålla, funnits nödiga äfven i senare tider, och det är Kongl.
Förklaringen af d. 12 Oct. 1787, icke HofArtikl., som utsätter 26 R:dr 32 sk.
Böter för den som bryter Borgfrid.