Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I Finland later sådant sig ej mera göra; ty det nya systemet står der icke i något kommensurabelt förhållande till det föreg:de; hvilket också gjort, att man der vunnit ändamålet på kortare tid, än som förmodligen här komme att åtgå, ifall man antoge den föreslagna kronan, sådan den af Frih. Wrede är framställd.
Att åter kronan utgör
T£5 af viktualievigtens enhet eller marken, synes mig icke vara af någon särdeles praktisk nytta; ty om 100 kronor nu vägde ett ti viktualievigt, så, om såsom Hr Rosenblad och Hr von Hohenhausen föreslagit, man förändrade kopparhalten, skulle i och med detsamma det förhållande komina att förändras, att 100 kronor vägde 1 mark viktualievigt.
I afseende på hvad Hr Rogeman yttrat, så är det visserligen sannt, att BondeSt.-s representanter i Banko-Utsk. trott att folkskolorna skulle bidraga till allmogens lättare undervisande i decimalsystemet, men på det sätt nemi., som en af dem yttrade, att, ifall föräldrarne icke ägde begrepp derom, så kunde barnen snart lära dem det, enär äfven nu, ehuru i andra vetandets grenar, nu en sådan slags vexelverkan mellan barn och föräldrar obestridligen äger rum; men alldeles icke ansägo BondeSt:s representanter inom Utsk. en sådan undervisning nödvändig före systemets antagande, hvilket bäst bevisas deraf, att de icke förordade någon sådan, utan de förklarade sig nöjde med att systemet sattes i verkställighet, när K.
M. behagade sådant anbefalla.
Hade de ansett en föreg:de tid vara nödig, så hade de troligtvis deremot begärt att systemet icke skulle sättas i verket förr än 10 eller 12 år förflutit, så att det uppvexande slägtet skulle hunnit inom folkskolorne lära sig detsamma.
Hr von Hohenhausen har, såsom mig synes, uttryckt sin förundran deröfver, att Banko-Utsk. icke föreslagit alt prägla silfverr:drn så, att den finge heta 4 r:dr i st. f. 1 r:dr specie.
Jag får i afseende derpå yttra, att fråga inom Utsk. väl varit väckt derom; men att de, som väckte frågan, stannade i minoriteten.
I alla fall är det ej nödvändigt att göra en sådan förändring uteslutande, ty båda delarna kunna stå tillsammans på myntet; och ifall detta betänk, skulle återremitteras, så torde mitt yttrande i den delen få åtfölja.
En ledamot har här yttrat att det s. k.
Wredeska systemet varit inom Utsk. molioneradt, emedan flere ledamöter derinom yttrat sig för detsamma.
Det är väl sannt, att flere ledamöter yttrat sig för samma system; men Ulsk. upptog det ej såsom dess kollektiva motion.
Nu föreskrifver likväl grundlagen, att frågor kunna väckas antingen genom K. propos. eller inom RiksStin, eller ock, hvad Bankofrågor beträffar, af Banko-Utsk.; men detta sednare stadgande mätte väl alltid så förstås, att upptagandet skall grunda sig på Utskis pluralitets eller kollektiva beslut.
Men då denna fråga gjordes anhängig inom Utsk., förkastades den genom votering äfven på den grund att R.
St. väl äga rättighet att remittera hvilket ärende de behaga till ett Utsk; men att deraf ej följer att, derföre alt R.
St. remittera ett ärende till Banko-Utsk., samma ärende är ett bankoärende; och då Banko-Utsk. icke äger rätt att upptaga andra än banko-ärenden, kunde man sätta i fråga, huruvida Banko-Utsk. var befogadt att upptaga förevar, fråga såsom sin motion.
Det oaktadt;- 56
Den 4 Mars e. m. underkastades denna fråga inom Utsk. votering, hvars resultat blef det ofvanför nämnda eller att Utsk. beslöt icke upptaga den väckta frågan.
I afseende på det morn. i Utsk:s betänk., hvaruti Utsk. hemställer, huruvida, antingen det föreslagna systemet skulle antagas, eller det nu gällande fortfara, någon förändring i lagarne om mynt eller för R.
St:s bank skulle vara af behofvet påkallad; har af sam-' me ledamot anmärkn. blifvit gjord; och jag anhåller att med några ord få besvara densamma.
De nu gällande lagar för R.
St:s bank och rikets mynt innehålla, att en r:dr silfver igenlöses nied 128 sk.; men genom R.
St:s beslut vid sista riksdagen, sedan det af K.
M. blifvit gilladt, igenflnnes ej numera värdet genom 128 sk., utan, om lagarna skola sältas i paritet med gällande förhållanden, så borde man med rätta säga, att 1 r:dr silfver igenlöses med 192 sk.
Skulle åter det nu föreslagna systemet antagas, så borde stadgas, att 1 r:dr silfver igenlöses med 2 gånger 192
Den värde ledamoten har anmärkt, att Utsk., hellre än att hemställa sådant till R.
St., hade bordt yttra sin egen öfvertygelse i ämnet.
Da Utsk. likväl ej ansett sig tillkomma att behandla detta, har det trott sig göra bättre i att välja den utvägen, att till R.
St. framställa behofvet, på det att R.
St. måtte vara i tillfälle att remittera frågan antingen till Lag-Utsk. eller till Lag- och BankoUtskm gemensamt.
Att Ranko-ötsk. sjelft skulle tillkalla Lag-Utsk:s biträde har det ansett sä mycket mindre lämpligt, som R. o. Ad. torde erinra sig, alt i den K. proposm ingick äfven fråga om jordeboksräntornas reducering, och att förmodligen, pä sådan grund, R. o. Ad. beslöt att den K. proposm skulle remitteras till Stats- och Banko-Utsk:n; men att då de öfriga Stånden beslutit att proposm skulle ensamt till Banko-Utsk. remitteras, R. o.
Ad. äfven slutligen stannade i samma åsigt.
I det hufvudsakliga finnér jag mig tillfredsställd af det utlåt., som Banko-Utsk. i förevar, ämne nu afgifvit.
Jag bekänner mig nemi. af liflig öfvertygelse till anhängarne af tiotalssystemet i ull slags räkning.
En och annan af detta systems vedersakare har talat om folkets vanor, och yrkat att man bör foga sig efter dem.
Folkets vanor utgöra en makt, som äfven jag tillbörligen aktar, så vidt de nemi. icke utgöra ovanor eller icke stå i vägen för verkliga förbättringar i samhällsskicket.
Äro de hinderliga för dessa, anser jag dem böra vika.
Men jag tror, att i denna fråga svårigheterna för verkställigheten icke äro så afskräcHande, som man i allmänhet föreställer sig.
Det har blifvit anmärkt att det antal penningar, hvaruti den antagna myntenheten skulle delas, uppstiger till allt för högt tal, så att det blir obeqvämt för räkningen i hufvudet, synnerligen för den mindre räknevana.
Jag ber att deremot få erinra, att i Danmark är riksbankdalern indelad i 96 sk., och i Norrige i 120 skillingar.
Jag har icke hört att i dessa länder allmänheten erfarit någon olägenhet deraf.
Man må icke invända att någon skiljaktighet i förhållandet i nämnde länder äger rum derigenom att en mellanafdelning emellan riksbankdalern och skillingen der finnes, emedan denna Den 4 Mars e. m. 57 är endast mellanenhet för mynttecknen, men ingår alldeles icke i räkenskapen.
12-talet i vårt gamla räkneväsende är i sjelfva verket att anse såsom till sin grund sammanhängande med 10-tals-systemet, ty tolfvan är en mätare af storhundradet eller 120-talet och står således i samma förhållande till det, som tian lill 100-talet.
Principen är alltså icke främmande för allmänhetens föreställningssätt.
Svenska allmogen har dessutom ingalunda trögt begrepp för uppfattning af nyheter i myntväsendet.
Väl är det sannt, att i vissa landsorter allt hittills bibehållit sig den gamla dalerräkningen och somligstädes markräkningen; men detta har icke varit till hinder för användandet eller gångbarheten af de tid efter annan förändrade mynttecknen och i mångfald ökade sedelslagen.
Förhållandet är således i sjelfva verket endast det, alt man gifvit ett gammalt namn ät en ny sak.
Skulle de förespeglade svårigheterna äga någon vigt, sä skulle de beslå deruti att allmogen skulle hafva svårt att göra sig bekant med de nya myntslagen, men att sådant icke är förhållandet, derom är jag öfvertygad.
Vi veta, att under sednare tid en mängd nya sedelslag kommit i omlopp, äfvensom åtskilliga nya kopparmynt blifvit utgifna.
Jag har under denna tid icke sällan gjort landväga resor inom landet och således ofta kommit i nödvändighet att göra penningeliqvider med allmogen.
Jag har dervid med verklig förvåning sett, huru de skjutsande, ända lill den minderåriga gossen, med största lätthet och säkerhet handterat och beräknat de nya mynten.
Jag förmodar att många af eder,-mine Hrr! gjort samma erfarenhet, .lag kan således icke tro, att ifrån den omständigheten något egentligt skäl kan hemtas för att motsätta sig det föreslagna systemets införande.
Jag har hört jemförelse göras emellan det här föreslagna myntsystemet och andra nationers, och man har erinrat, att i allmänhet hos folk af Germanisk stam, myntsystemet är grnndadt på 12-talet.
Då man härvid särskildt framhållit myntväsendet i England, ber jag att i sådant afseende få nämna, att hvad detta land angår, en väsendtlig skilnad äger rum.
Ty mellan-enheten eller skillingen, står der i decimalförhållande till lmfvud-enheten eller pundet, hvaraf följer, att denna sednare enhet utgör jemt 2 storhundraden af den minsta enheten.
Samma förhållande äger rum med myntväsendet i Holland.
Derigenom är det klart, att saknaden af ett fullständigt användande af decimalsystemet der mäste vara mycket mindre kännbart än i Sverige.
Vid jemförelse emellan det af Utsk. föreslagna myntsystem med det, som Frih. Wrede vid förra riksdagen föreslagit, och som här af Hr Gripenstedt blifvit förordadt, har jag visserligen varit böjd att gifva företräde ät det sednare, och det synnerligen derföre, att man vid användandet deraf icke har behof att sönderdela skiljemyntsenheten i något brutet tal; men jag har likväl vid noga öfvervägande stannat vid valet af det system, som Utsk. föreslagit.
Skälet dertill är väl egentligen blott en opinions-sak, men likväl af stor vigt, nemi. att genom en så ringa myntenhet, som | r:dr r:gds, totalsummorna af skatter, löner och andra allmänna anslag skulle för många, som icke närmare begrunda förhållandet, få ett afskräckan - 58 Den i Mars e. m. de och vilseledande utseende, hvilket lätteligen kunde leda till många olägenheter.
Emot förslaget har jag blott att anmärka en omständighet, som förut är angifven af Hr von Hohenhausen och Hr Rosenblad, nemi. att StatsUtsk. icke gifvit något särskildt tillnamn åt den r:dr, som skulle utgöra myntenheten, hvilket jag dock anser af behofvet högt påkalladt, för att skilja den ifrån de annorlunda validerande riksdalrar, som ännu äro gällande, b:co-r:drn och silfver-r:drn.
Jag ber blott att få åberopa, hvad de nämnde ledamöterne i delta afseende yttrat, hvaruti jag hufvudsakligen instämmer, med yrkande afbetänk:s återremitterande.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot Eanko-Utsk:s nu föredragna utlåt.
N:o 24 gjorde anmärkmr föranleda till detsannnas återremitterande.
Ja, blandade med Nej. Gr. Cronhjelm:
Då flere ledamöter af Ståndet yrkat bifall ä betänk., hemställer jag vördsamt, huruvida icke Hr Gr. o. Landtm, skulle läckas i vanlig ordning derå göra propos.
Sedan en så stor del af denna dag blifvit inom detta Stånd använd, till att afhöra särdeles stridiga meningar, och då de 3 öfriga Stånden redan lära hafva återremitterat betänk., så kan jag, för min del, icke finna annat än att rätta sättet för oss att behandla frågan, är att återremittera betänk.
Derpå har Hr Gr. o Landtm, gjort propos.
Den har redan blifvit besvarad med ja, hvadan jag hoppas att R. o. Ad. låter dervid bero.
Man skulle genom votering derom troligen uträtta ingenting; ty äfven om R. o. Ad. bifölle betänk., så gjorde det intet till saken, enär de 3 öfriga Ståndens återremiss likväl föranledde frågans upptagande ånyo.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han, sedan propos. på återremiss redan blifvit framstäld, nu ansåge sig böra förklara, det han trott sig finna att R. o. Ad. med öfvervägande
Ja besvarat denna propos.
För den händelse att Hr Gr. o. Landtm, skulle hafva framställt proposni på bifall till betänk., så hade jag visserligen icke begärt votering pä sätt den siste värde talaren sy nes förmoda; men jag gjorde min invändning, derföre att jag ansåg de ledamöters rätt, som yrkat bifall till betänk., vara för nära trädd genom en afvikelse vid detta tillfälle ifrån det vanliga sättet att behandla frågan; och endast derföre yrkade jag den af mig liegärda propos.; hvarföre jag nu endast får reservera mig emot det sätt, som blifvit användt vid proposmes framställande.
Föredrogs ånyo Banko-Utsk:s d. 26 och 28 sistl.
Febr. på bordel lagda utlåt.
N:o 25, i fråga om tillverkning och utgifning från banken af sedlar ä 16, 12 och 8 sk. samt 14 och 10 sk. kopparmynt.
Sedan Hr biskop Agardhs detta utlät, bifogade reservation blifvit uppläst, på begäran af Gr.
Gyldenstolpe, Ant. Gabr., yttrade sig Hr Rosenblad, Bernh.:
Uti det förslag att afskaffa smäsedlarne, hvilket Utsk. nu afgifvit, kan jag icke för min del instämma.
Jag anhåller om att först fä upptaga de skäl, hvarför Utsk. ansett sig böra göra ett sådant förslag, och att sedermera fä granska Utsk:s sätt att vederlägga de anmärkmr, som blifvit framställde emot ett sådant förslag.
Utsk. yttrar nemi. att ”genom vidtagande af en dylik åtgärd, det ändamål, som med realisationen åsyftades, skulle väsendtligen befrämjas.
Det är nemi. otvifvelaktig!” säger Utsk. ”att, så länge banken utgifver sedlar ä sådane valörer, hvarigenom äfven mindre liqvider kunna med pappersmynt åstadkommas, skall silfver ej i någon betydligare mängd spridas och bibehålla sig i rörelsen, likasom att, innan detta sker, myntets värde icke kan anses vara i det allmänna till fullo insedt och erkändt.”
Riktigheten af denna sats, kan jag icke erkänna, ty då allmänheten äger den obestridliga rättigheten, alt taga ut silfver, men likväl företrädesvis tager bankosedlar, så synes derigenom praktiskt bevisadt, att allmänheten både inser och erkänner ”att sedelmyntet är lika godt med silfvermyntet.”
Sättet hvarigenom banken behåller sina sedlars värde, består deruti, att banken sätter sig i stånd att alltid när som helst kunna invexla sina sedlar, hvilket banken alltid kan, med den stora metalliska fond, som banken nu äger, och den ytterligare säkerhet den vid sista riksdagen erhöll genom fördubblandet af dess kapitalfond utöfver dess skulder, hvilken aldrig får förminskas, utan alt genast fyllas af först inflytande vinst, en åtgärd, som ytterligare måste stärka dess kredit.
Ty om, vid starka påkänningar, bankens metalliska valuta icke skulle finnas tillräcklig, så skall banken med stor lätthet kunna pä sin kredit anskaffa nya tillgångar.
Vidare säger Utsk. ”genom silfvermyntets spridande, förminskas ock det äfventyr, som skall uppstå derest, i följd af ett fiendtligt anfall eller andra olyckor, bankens redbara valuta underkastades förskingring eller förstöring, emedan i sådant fall åtminstone den del deraf vore räddad, som funnes i allmänhetens händer”.
Om denna sats vore riktig, så skulle icke någon säkerhet finnas, ingen behållning kunna beräknas af den metalliska valuta, som finnes i banken, och som, genom sednare årens klokt begagnade vexelöfverskott, sä betydligen ökats, och då småsedlarne utgöra i r:drtal ett så ringa belopp, jemförelsevis med de större, skulle genom deras indragning föga vara vunnit; då borde alla sedlar indragas och endast klingande mynt få finnas i rörelsen.
Men lyckligtvis är icke en så förstörande åtgärd, sorn indragning af allt kreditmynt i värt land, behöflig.
Visserligen står en Statsbank underkastad de samma politiska revolutionernas omstörtningar, som alla andra Statsinstitutioner och sjelfva Staten, men lyckligtvis åro dessa stora omströrtningar högst sällsynta, och de mera tillfälliga förluster, som kunde föranledas af Svenska bankens läge på en farlig gränsort, böra genom klokhet och förutseende utan svårighet kunna förekommas.
Om en gång CO Den 4 Mars e. m. den fördom försvinner hos dem, som styra vår bank och stifta dess lagar, hvilken hindrat inse sanningen af den sats, att endast man har nog tillräcklig silfvertillgång, för att motsvara de vanliga efterfrägningarne för bankosedlarnes lagliga inlösen med silfver, kan man utan betänklighet lägga en stor del af den öfriga metalliska valutan i guld, en metall, som genom sin större sällsynthet och genom dess vida högre värde, äger lättare användbarhet än silfver för liqviderne nationerne emellan, och derigenom vunnit en allt mer och mer ökad efterfrågan och således ökadt värde emot den andra metallen, allt i mån som handelsförbindelserne länderne qmellan blifvit mindre hämmade och lifligare; så skall man tillämpa denna sats, skaffa mera guld i de goda konjunkturerne, hvilket, om det behöfves, lätt kan omsättas i silfver, och som, genom sitt i förhållande till vigten ungefär 16-dubbla värde, med 16-dubbel lätthet kan skaffas undan fiendetillgrepp.
Men äfven innan ett sådant utbyte skett, kan man vidtaga åtgärder emot vådan, endast de vidtagas i tid.
För det närvar. har silfret i banken hopat sig till ett belopp, som motsvarar ungefärligen 1600 hästlass; och det mäste då vara angeläget, att en sä beskaffad valuta icke ligger vid rikets farligaste gräns, utan hvad som icke behöfves för de mest trängande behof, måste förläggas till en mera säker ort.
Vi böra taga sådane åtgärder, att skydda denna dyrbara statstillhörighet, på hvilken värdet skyddas, icke genom att med en tvungen åtgärd bringa i säkerhet -,'K, som ligger i småsedlar, utan derigenom, att man, utan några hämmande åtgärder, gifver skydd åt alla ] |:delarne i alla myntsorter.
Vidare har Utsk. yttrat sig om den stora besparing, som skulle vinnas genom småsedlarnes afskaffande och säger i detta afseende att ”då kostnaden för dessa sedlars tillverkning och utgifning, belöper sig till omkring 40000 r:dr årligen, skulle banken deremot, för anskaffande af silfvermynt till det uppgifna beloppet komma för en gång att vidkännas en utgift allenast motsvarande slagskatten, som för 800,000 r:dr specie utgör, å | procent, 6000 r:dr specie, eller 16000 r:dr b:co.
Härvid vill jag icke fästa mig vid att beräkningen af kostnaden för småsedlarnes tillverkning är för högt tilltagen.
Efter det tryckta sammandrag af bankens bokslut, jag har i handen, utgjorde totala kostnaden år 1846 för sedelblanketter för äldre sorter, d. v. s. skillingssedlarne 22,229 r:dr 29 sk. inberäknad tryckning, stämpling m. m., och hela kostnaden för underskrifterne å alla sedlar 15,934 r:dr och 4 sk., d. v. s. att hela tillverkningskostnaden icke uppgått till 38,000 r:dr, hvaribland är inberäknad den onödiga hvitstämplingskostnaden, hvars afskaffande jag redan 1834 föreslog, 5319 r:dr 3 sk., så att endast 32 å 33000 r:dr verkligen behöflig kostnad för småsedlarnes fortfarande erfordras.
Och dessutom måste man komma ihåg, alt om tillverkningen af den till arktalet vida öfvervägande skillingssedelsorten vid bankens pappersbruk skulle upphöra, den större andel de draga i de betydliga fanx fraix då skulle öka kostnaden för de qvarvarande större papperssorternes tillverkning.
Dock vill jag mindre fästa mig vid den för höga beräkningen af den besparing, som genom upphörd tillverkning af småsedlar
Den 4 Mars e. m. 61 skulle uppkomma, men får anmärka, alt det är icke endast den obetydliga slagskatten, som banken förlorar, genom att tvinga allmänheten taga silfvermynt i st. f. b:co-sedlar.
Slån mäste äfven beräkna räntan ä det silfver, som derigenom drages utur banken, och som för bankens öfriga behof blir alldeles förloradt.
Man svarar mig ä detta: silfret kan i alla fall icke lånas ut, och att banken har stora fonder oullånta.
Det vore orätt, att under nuvar. utsigter för framtiden lägga medel uti Utländska fonder, men det finnes dock ett sätt, alt göra det silfver fruktbart, man kan tro sig äga öfver sina behof, här finnas Svenska fonder i utländskt mynt, löpande på utländsk ort.
Har banken 800,000 r:dr silfver mer än den anses behöfva, så låt den för dem köpa så beskaffade obligationer, då besparas de årliga räntor, som nu för dem gå ur riket, och endast elter 4 procent skulle banken draga en behållen inkomst eller vinst af 32000 r:dr silfver, och kunde vid behof använda de kopia obligationerne på utrikes ort, till besparing i påkänningen af dess metalliska kassa.
32000 r:dr silfver eller 85333-y r:dr b:co ny inkomst af dessa 800.000 r:dr sålunda använda, i st. f. att emot innehafvarnes vilja med dem inlösa småsedlarne, öfverväger vida de 33 eller 34000 r:dr b:co som småsedlarnes tillverkning, högt räknad, kostar.
Sedan jag således tror mig hafva vederlagt alla de stora fördelar, som man anser sig böra kunna vinna genom småsedlarnes tvungna indragning, kommer jag nu till olägenheterna deraf.
Man tvingar allmänheten att, mot dess vilja, utbyta ett mynt, som den tycker om, och med hvilket dess vanor äro fästade, emot ett annat, som det icke tycker om och för hvars begagnande den måste vänja sig vid många hittills okända bruk, samt innan dess köpa erfarenheten om deras nödvändighet med för den obemedlade känbara förluster.
Det är sannolikt ingen bland Eder, mine Hrr! som icke vunnit den erfarenhet, att om man reser i landsorten och skall betala qvarter och skjutspenningar, eller hvad som helst, så begäres det alt få sedlar och icke silfvermynt.
Om nu, det oaktadt, småsedlarne afskaffades, så måste man för de små silfvermynten vänja sig vid börs, en vana, som icke funnits här i landet på 100 år.
Vidare ligger en stor olägenhet deruti, att sådant mynt lättare förfalskas, emedan det är mycket lättare, alt genom en falsk sammansättning efterapa det nuvar.
Svenska silfvermyntet, än att förfalska bankens sedlar.
Såsom vårt silfvermynt är beskaffadt, genom det misslyckade valet af den 12-lödiga halten, kan man mycket lättare missleda allmänheten genom utprångling af falskt silfvermynt än af falska sedlar.
Det hlefve derföre nödvändigt, att vidtaga kraftiga åtgärder för alt göra det svenska silfvermyntet mera användbart.
Jag yttrade mig i samma anda i förmiddags, och får vidhålla den mening, att man bör förbättra silfvermyntet så, att åtminstone de större mynten få den egenskap, som är den enda, hvarigenom silfret med säkerhet igenkännes nemi. glansen, ensam tillhörig denna metall, hvartill fordras 14 å 15-lödig halt.
Den fordom såsom säkert kännemärke ansedda klangen, går äfven på det fina silfret förloradt, om man såsom nu, gör myntstyckena tjocka, för att minska nötningen.
Detta kunde förekommas och de mindre myntstyc - 62 Den -4 Mars e. m. kena, hvilka blefvo för små, om de gjordes af ofvannämnda finhet, kunde göras svårare att efterapa, om man försedde dem med en kant, såsom pä de Engelska mynten, eluira derigenom kostnaden skulle betydligen fördyras.
Att nödig konstskicklighet dertill finnes på vårt mynt, vill jag icke betvifla.
Då kunde dessa småmynt utan fara utmyntas underhaltiga eller s. k.
Monnaies de billon (Scheidemiinze) med villkor, att man ej afsåg någon vinst pä utmyntningen, och att ingen förpligtades i betalning emottaga dem utöfver någon viss mindre summa.
Således anser jag mig böra fästa uppmärksamheten deruppå att, om man, oaktadt de af mig anförda skäl, nödvändigt vill afskaffa smäsedlarne, sä blir det nödvändigt, att samtidigt företaga denna förbättring af vårt silfvermynt.
För öfrigt kan jag icke härvid underlåta återupprepa en reflexion, jag ofta här anfört, nemi. att i vårt land har ännu ingen erfarenhet kunnat ingifva — äfven hos mängden af eljest skarpsinnige män — insigten af den i (mandela särdeles bankoförhållanden så vigtiga sanning, att i de dåliga konjunkturerne man icke bör misströsta om återkomsten af de bättre, i de goda icke glömma, att, efter naturens ordning, sämre, förr eller sednare måste komma.
Således visste man, vid sista riksdagen, knappt huru långt man i sina farhågor för då nyss öfverståndna dåliga konjunktur skulle gå i restriktiva åtgärder.
Nu hafva vi haft 2 särdeles goda år, nu tyckes man glömma, att vi haft dåliga, alt sådane kunna återkomma, utan i sitt öfvermod söker man medlen, att göra af med de tillgångar, man i den goda tiden samlat till mötande af den dåliga.
Det är visst sannt, att bankens metalliska kassa är nu 1 million r:dr större än den någonsin varit, att vid förra krisen 1,600,000 r:dr silfver utgingo, till inlösen af Sveriges sedelskuld i Finland, men vi måste erinra oss, att dessförutan utgingo, för att betacka vexelbrist, på 2 år omkring 2,000,000 r:dr silfver, att, af de tillgångar vi nu samladt, en del härleder sig från lån.