Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Yid detta förhållande, och då öfver-domstolarnes organisation ytterst hvilar på den förutsättning, att flere ledamöters deltagande i granskningen af en rättsfråga skulle säkrare leda till resultatet af det rätta, än frågans behandling af en enda eller färre personer, samt rättsökandes hos denna Hofrätt billiga anspråk på enahanda fördelar och rättigheter med rättsökande hos de begge andra Hofrälterna, der arbetet sällan bedrifves af färre än sex ledamöter på hvarje division, alltså synes vara förnärmadt, helst, när aila Hofrätterne ej äro att anse annorlunda än såsom särskilda delar af ett enda helt, någon gill tig grund ej lärer kunna uppgifvas, hvarföre ledainöternes antal på hvarje division i den ena Hofrätten skall vara mindre än på hvarje division i den andra; och ändtligen af det skäl, att tillsättandet af ännu en ledamot å hvarje division härstädes otvifvelaktig! är enda utvägen till undanrödjande af alla de af Hofrätten, här ofvan, i underd. anförda, till men för både Hofrätten och det allmänna ledande, hinder för Hofrättsarbetets jemna och behöriga gång, — vågar Hofrätten till E. K. M. i underd. hemställa, om icke, i afbidan att, vid en blifvande riksdag, R.
St. medela löne-anslag på stat ytterligare för fyra hofrätts-ledamöter härstädes, E. K.
M. skulle täckas i nåder förordna fyra lagfarne män, att, från och med höst-sessionens början innevar. år och framgent intill dess ordin, hof - Den a Maj e. ra. 85 rätts-ledamöternes antal kan varda förstärkt, såsom adjungerade ledamöter med egna rotlar tjenstgöra, en å hvardera af Hofrättens fyra divisioner; och torde, om E. K. M. i nåder bifaller denna Hofrättens underd. hemställning, det tillåtas Hofrätten, att få framdeles hos E. K. M. underdånigst föreslå de personer, Hofrätten för sin del skulle önska att se med ett sådant nådigt förordnande utmärkte.
Med djupaste vördnad etc.
Underskrifter Jönköping d. 3 April i8j7.
A. P. Dask.
Likheten med det i K. M:s och Rikets Götha Hofrätt förvarade conccpt-brcf, betygar Ex officio A. G. Ryman.
Bilaga Litt. B.
Jemförelse angående arbetet lili K.
M;s och Rikets Svea och Götha Hofrätten åren tSSy och 183g.
Civila och criminella mål, lottade på Hofrätten^ samtlige ledamöter.
O P If 1—• -i 0 a. P 2j
O* fl t-' £ 0 O 3 1 Besvär, civila och crimi- _> _ “ 3 fl 30 - g M » 0 £j! 2, ® 0 _ ö fl M a P- O Ö O ^ g o p: 2 £>f EV—, c o " fl- 3 -! 23 • fl- 3 K fl- 1 Understäldta brottmål, eller ransakningar.
C/> <j 0 C: cr < O O: CD <1 0 C: CD ■< O O: P Z1 i f* p p P p P A/gjorda mål. 1837 1,237 1,182 743 536 2,216 2,286 556 442 »339 «,iS4 i,3io 862 58*2 2,307 2,520 544 485 Balance utaf oaf- gjorda mål. 1837 Dec. 31 . . 292 592 1 48 21 l83c) Dcc. 3i 399 6651 77 4* Ökad balance i83g 107 1 731 1 1 29! 20 86 Den a Maj c. m.
Jemförelse angående arbetet uti K. M:s och Rikets Gullia Hofrätt under arén 183" oell tS3f).
De 4 permanenle adjuncterne började sin tjenstgöring d. i October i83^. 99
Sr — |- i ° 0 jpjri- ei w —'
Cj: u 0 •-* —5 0 n . , 1 1-2. §-
Dec 592 21 iS3g d:o d:o 665 — Ökad balancc 1839 731 — 20 Frih. Cederström, Jacob: De af Ulsk. andragna skäl för afdag af K. I\I:s nåd. propos. äro redan af Ivänne talare upptagna; jag vill således ej åter upprepa dem för R. o. Ad., men ingen af dessa talare har fästat Ståndets uppmärksamhet derpå, att en naturlig följd af ett ökadt antal menniskor i Staten, är, alt rättegångarna ökas, och att det då faller af sig sjelf, att ett större antal ledamöter fordras i rättegrs-verken.
Detta är ett sådant axiom för dem, som följt historien, att det ej bort vara främmande för StatsUtsk., så framt ej StatsUtsk. utgått äfven i detta fall från principen att göra närvar, statsskick omöjligt genom regleringen, och således vilja skapa missbelåtenhet hos allmänheten.
Jag tillstyrker bifall till hvad K. M. proponerat, såsom oundgängligen nödvändigt, och begär att, så framt Utsk. blir i tillfälle bevisa med verkliga facta, att llofrätterne, med den personal som finnes, kunna medhinna sina göromål, de då böra ställas under tilltal för tjensteförsummelse; men eljest böra de erforderliga anslagen ofelbart uppföras på stat.
Jag hvarken kan eller vill ingå i någon vederläggning af de anmärkn:r, som blifvit gjorda emot betänk, i denna punkt.
Jag tror lill och med, Den a M aj e. m. 87 att (lere af (lein hafva skäl med sig, men i anleda, af hvad en värd ledamot anfört, anhåller jag få yttra några ord.
Här är sagdt, oell en tillvitelse gjord StatsUtsk., att det öfverskrida sin grond lagsen liga rätt, då Ulsk. i visst fall upplrädt med förslag till il. St., som ej haft sin grund, hvarken i Konungens propos., eller enskilda motioner.
Denna fråga har visserligen i Utsk. äfven varit väckt, och min skyldighet eller min rättighet såsom Utskrs ordför. hade visserligen varit, om min öfvertygelse varit densamma, som här blifvit yttrad, att ej göra en sådan grundlagsvidrig propos.
, ty jag hade då snarare lemnat U(sk.; men jag får bekänna, att jag delat den opinion, som majoriteten i detta fall yttrat.
Då man nemi. läser a:dra morn.
i Jy §:n lliksd.- Ordn. , linner man alt der står:
' Intet Utsk., Coust.- och ”BaneoUtsktn allena undantagna, vare berättigadt att väcka ”frågor till afgörande i It.
Sl:s plena, eller alt upptaga an”dra ämnen, än de från plena remitterade; såvida ej, hvad ”StatsUtsk. särskildt angår, Konungens propos., enl. 27 £:n, ”till detsamma omedelbarligen öfverlemnas.’’
Vid denna riksdag har inträffat, alt Konungens propos. blifvit öfverlemnad omedelbarligen till StatsUtsk.; och i följd af 2:dra mom. i 37 §:n Riksd.Ordn. äger således StatsUtsk. den rättighet, man velat betaga detsamma.
Det förefaller mig också ganska naturligt, att en sådan rättighet blifvit StatsUtsk. beredd, när den K. propos:n ej passerar genom Stånden , och således enskilde riksdagsmän ej blifva i tillfälle alt vid den K. propostn afgifva några ändringar eller tillägg.
Dessa tillägg, denna granskning af Konungens propos. tillhör då uteslutande StatsUtsk.; och då grundlagen bestämdt i en § nämnt, att StatsUtsk. i sådant fall äger motionsrätt, ser jag ej, huru någon riksdagsman med fog kan tillvita StatsUtsk. att i detta fall hafva öfverträdt sin grundlagsenliga rätt. II.
Den utveckling af ämnet, som Ilr Gyllenhaal gifvit, är så fullständig, att för mig ej återstår något att tillägga.
Jag får endast förena mig i den anhållan , att frågan må till Utsk. återremitteras ; och jag hoppas, att detsamma, efter förnyadt öfvervägande af ämnet och de skäl som för beviljande af anslaget blifvit anförda , skall linna sig föranlåtet att å stat uppföra de ifrågavar. lönerna; men för det fall, att jag skulle misstaga mig, önskar jag dock, att Utsk. måtte på stat uppföra, om ej löneförhöjningen, åtminstone löner till den ökade personalen, emedan det är ådagalagdt, att ärendena ej utan dessa tjenstemän kunna skötas.
Horns sista yttrande jag begärt ordet.
Ilan har ansett StatsUtsk. berättigadt lill motioners väckande, derföre att Konungens' propos. om statsverkets tillstånd och behof blifvit till StatsUtsk. öfverlemnad.
Detta är riktigt efter ordalydelsen 88 Den 2 Maj e. m. af 2 mom. i 37 §:n Riksd.Ordn. i och för omfanget af statsregler:n, efter den K. proposm ; mea icke lärer någon af detta mom. kunna draga den betydelse, att StatsUtsk. fått motionsrätt utöfver hvad Konungens propos. innefattar, och hvad dertill hör.
Denna propos. är i öfrigt lemnad till Stånden vid samma tillfälle som till StatsUtsk.', och kan således leda lill motioner inom alla Stånden pä samma tid , som öfriga motioner.
Skulle i annan händelse StatsUtsk. laga sig sjelft motionsrätt i hvad ämne som helst, derföre alt proposm om statsverkets tillstånd och behof icke blifvit på Rikssalen, utan till Utsk. aflemnäd; hvar vore då gränsen för Utsk:s bestämmelse?
Det skulle då kunna väcka frågor om lagförändringar, om bancoreglementcn, örn ekonomi-ärenden, m. m., men jag tviflar att StatsUtsk. kan tro detta, utan förmodar att det måste inskränka sig till det, som blir en följd af Konungens propos.; och då deruti ej finnes ett ord nämndt om det nya anslag, som af en ledamot blifvit omtaladt, kan jag icke neka, att jag instämmer i anmärktn, och hade gjort den sjelf, då det ämnet förekommer i betänk:t.
Sanningen är och måste erkännas, att Utsk. är oberätligadt att göra en ny lönereglering och förbigå det, som är nödvändigt för Statens behof.
Hr Gyllenhaal.1 Gr.
Horn har förebrått mig, att jag som representant vågat tillvita StatsUtsk. en emot grundlagen stridande behandling af ämnet.
Jag får då förklara, att denna tillvitelse, om den så må kallas, grundar sig på min tydning af grundlagen.
Vi läsa §:n lika, men vi förstå den olika.
Jag har trott i min enfald, att dessa sista ord: ”sårvida ej, hvad StatsUtsk. särskildt angår, Konungens propos., ”enl. 27 §:n, till detsamma omedelbarligen öfverlämnäs,” röra icke hela §:n, utan sista näslföreg:de meningen: ”eller ”att upptaga andra ämnen, än de från plena remitterade."
Jag läser och förstår så.
Dessutom är jag i mitt djerfva försök att debitera Utsk. för en grundlagsvidrig åtgärd icke ensam.
Det är många ledamöter i StatsUtsk., som delat samma åsigt som jag.
Thomander är den förste; med honom hafva instämt biskop Hedren, Prosten Åstrand m. fl.; Prosten Stenhammar, Hr Helsingius och Riksdagsman Strindlund hafva varit af samma tanke, och med Hr Helsingius har instämt en ledamot af R. o. Ad., Gr. von Platen.
Nu frågar jag, om det icke är mig tillåtet att tolka grundlagen på samma sätt, som desse herrar, och instämma i en tanke, sorn jag med dem delar.
Jag hade ej väntat denna förebråelse af en så ädel ledamot, som Gr.
Horn, för hvilken jag också bär en uppriktig högaktning.
Man kan säga om denna discussion, att deruti varit mycket argumenterframstäldta, emedan somliga varit af den öfverflödande halt, att mankan säga, att Den a
Maj c. m. att nian bevisat alldeles för mycket, eller med andra ord, skjutit förbi märket.
Jag fruktar, att detta kan isynnerhet lämpas till Hr Gyllenhaal af detaljer öfverflödande framställning.
[Ivad aler beträffar sista ämnet för disctissionen, huruvida StatsUlsk. tiger att utsträcka sig till att tillstyrka anslående af medel utöfver hvad enskilde motionärer inom Stånden eller Konungen i sin propos. begärt; så hafva bär blifvit omtalade auctorileter, hvilkas opinioner skulle bevisa en sådan sak, efter hvad jag fruktar, nog myckel emot ordalydelsen i grundlagen.
En ledamot, Frill.
Cederström, härtill en del gillat den tolkning af' §:n , som Gr.
Horn gjort-, åtminstone i ett afseende; han har sagt, att den vore riktig under vissa förhållanden.
Jag kan icke neka, att jag tror Gr.
Horns yttrande vara i allo riktigt, då ej Utsk. yttrar sig om andra frågor, än der anslag äga rum.
Der anslag äga rum , kan StatsUtsk. onekligen yttra sig, fastän icke propos. eller motion blifvit gjord.
Det kan finnas behof, som äro för Regeringen okända, men kommit till StatsUtskts kunskap; jag ser ejda, hvarföre icke StatsUtsk. skulle kunna för dem tillstyrka anslag, ehuru ingen propos. derom blifvit gjord.
Något annat har, efter min tanke, Gr.
Horn icke velat säga, och i det fallet tror jag, att hvar och en bör begripa, att StatsUtsk. förfarit rutt, afven då det tillstyrkt anslag för Carolinska Institutet.
Jag skulle visserligen icke hafva uppträdt vid detta tillfälle, om icke den anmärkn.
Hr Gyllenhaal gjort rörde en ganska vigtig principfråga, nemi. 0111 StatsUtsk. öfverträdt sin grundlagsenliga rätt.
Horn, med hvilken Frih.
Cederström i principfrågan sig förenat, har gifvit en tolkning af 3y §:n Riksd.- Ordn;, som jag biträder; men detta synes ännu mera klart, då man läser 3o §:n Riksd.Ordn. och dermed jemför 3y §:n; ty intet tvifvel kan då uppstå örn StatsUtskrs rätt att göra motioner, då Konungens propos. om statsverkets tillstånd och behof till detsamma directe öfverlemnas, efter det ligger i sakens natur, att den då icke kan discuteras inom Stånden, utan måste föranleda framställningar å Utsk:ssida, hvilka icke kunna göras från Stånden.
Det heter nemi. i 3o §:n, alt ”StatsUtsk., som skall bestå af 36 personer, bör ’’granska , utreda och till lt.
St. uppgifva Stats- o.
Riksg:s”vorkens tillstånd, förvaltning och behof.’’ Denna sats har lagstiftaren så velat inpregla i hvarje representants minne, att lian upprepat den ännu en gång.
Längre ned i andra morn. heter det nemi.: ’’Vidare åligger detta Utsk. att ut’’röna, pröfva och föreslå det, som till Stats- och Riksgrs”verkens behof erfordras, sedan nödiga indragningar och besparingar blifvit iakttagna;” hvilket synes ganska tydligt åtminstone för 111ig ådagalägga, att StatsUtskts verksamhet och ändamål ieke inskränker sig till att blott tillstyrka och 6 II. 11 9° Den a Maj e. m. afslå, utan att Utsk. baft fullkomlig rättighet att pröfva och granska beskaffenheten af de föremal , hvartill de föreslå bifall å anslag, och att motivera sina afstyrkanden.
Annorlunda har icke StatsUtsk. behandlat saken, och jag vill visserligen icke å ena sidan bestrida Hr Gyllenhaal att uppfatta en annan mening; men må man förlåta mig, att jag protesterar mot det afgörande, som ligger i hans framställning.
Jag har visserligen vitsordat innehållet af i morn. i 37 §:n nefattande de ord Gr.
Horn uppläst, nemi. att StatsUtsk. ägfer rättighet att framkomma med frågor till Stånden , då Konungens propos. directe till Utsk. öfverlemnas, i och för statsregler:n tili märkandes; ty dertill finna vi anledn:n i 58 §:n Reg.F:n, som innehåller: att ”Konungen vid hvarje ' riksdag läte uppvisa statsverkets tillstånd i alla dess delar, "lill inkomster och utgifter, fordringar och skulder, för det ”StatsUtsk., sorn R St. utvälja.
Skulle genom tractater med "främmande makter några medel Riket tillflyta, skall för "dem på lika sätt redovisas.”
Det är klart häraf, att då StatsUtsk. får Konungens propos. till sig på det sattet, att den blir aflemnad på Rikssalen och af Slånden remitterad, det skall utreda behofven efter de af Konungen uppgifna förslag till stater, och inkomma med förslag i det afseendet, och då propostn blifver directe till Utsk. aflemnad, att det skall inkomma med anmärkntr, med förslag till rättelser deruti; att detta är fullkomligen enl. med föreskrifterna; men må ej StatsUtsk:s ledamöter förglömma, att de äro ledamöter af Stånden, att motionsrätten är Stånden förbehållen, och det inom en bestämd tid, nemi. inom en månad efter den tid, då denna propos. blifvit lemnad på Rikssalen eller till Utsk.
Denna motionstid är för Ulsk:s ledamöter, såsom andra, bestämd , och får ej öfverskridas; men i afseende på sjelfva staterna och detaljerna hafva de friare händer.
Alt föreslå nya löner eller pensioner för enskilda, professorer eller andra personer, hörer icke till StatsUtsk:s befattning, men väl att utreda och uppgifva, huruvida de af Konungen angifna förhållanden äro riktiga eller möjligen missförstådda och oriktiga.
Deruti har StatsUtsk. sin befattning gifven, och dermed är det också slut.
Innantill läser jag §:n lika som alla andra; men sjelfva begreppet, som af dess ordalydelse kan hemlas, instämmer, enl. min förmening, blott med Hr Gyllenhaals och deras, sorn tänka lika med honom.
Det står ganska riktigt hvad Frih.
Sprengtporten läst i 3o §:n Riksd.Ordn. om StatsUtsk. särskildt.
I de följande §§:na till och med den 36:te, genomgår Riksd.Ordn. hvarje Utsk. för sig, och bestämmer dess särskilda befattningar.
Men i den 3y:de §:n yttrar sig Riksd.Ordn. om Utsk:n i allmänhet och deras befattningar samt undantagen derifrån, begyn - Den 3 Maj c. m. 9* nande sålunda i i:a mom.: ”Alla R.
St:s Utsk., med undantag af hemliga Utsk., elc.” I 2:a mom. namnes hvilka som hafva motionsrätt, och hvilka som icke hafva den.
Bland dem, som icke hafva motionsrätt, är StatsUtsk.
Det sednare mom. innehåller 2 alternativ.
Der står nemi. så här: ”Intet Utsk., Const - -och BancoUtsk:n allena undantagna, ”vare berältigadt att väcka frågor till afgörande i R.
St:s ”plena’’ — de få således icke väcka någon fråga — ”eller” — nu kommer det sednare alternativet — ”att upptaga an”dra ämnen, än de från plena remitterade; såvida ej, hvad 'StatsUtsk. särskildt angår, Konungens propos., enl. 27 §:n, ”till detsamma omedelbarligen öfverlemnas.”
StatsUtsk. får således göra framställningar till Ståndens plena i ämnen , som ej blifvit från Ståndens plena remitterade ; och hvilka äro dessa ämnen ?
De som innefattas i Konungens propos ,ang:de statsverkets tillstånd och behof, när den går Ståndens plena förbi omedelbart till StatsUtsk.
Men ingalunda är det StatsUtsk. tillåtet att göra nya motioner i sådan väg.
Om StatsUtsk. det finge, så skulle dess motionsrätt blifva den vidsträcktaste af alla och obegränsad.
Prosten Stenhammars reservation är, i det afseendet, särdeles upplysande, och jag anhåller att få uppläsa den, emedan de fleste af Ståndets ledamöter kanske icke känna den.
Hr von Hartmansdorff uppläste härefter Prosten Stenhammars reservation vid 11 :le punkten litt.
C. af StatsUtsk:s utlåt.
Det egentliga öfverläggn:s-ämnet nu är visserligen anslaget för Hofrätterna; men då R. o. Ad:s beslut att låta sig punktvis föredragas Utsk:s betänk, äfven medgaf, att de principfrågor, som omfattade flera särskilda punkter, skulle få särskildt behandlas; så tillåter jag mig följande anmärkmr, i likhet med hvad förut af flera värda talare blifvit yttradt.
Jag delar icke de tankar, som blifvit yttrade uti inledntn till Utsk:s utlåt.
Kär man läser 37 §:n 2:a mom.
Riksd.Ordn., som lyder sålunda : ”Intet Utsk., Const.- och BancoUlsk:n allena undan”tagna, vare berältigadt att väcka frågor till afgörande uti ”R.
Sfs plena, eller att upptaga andra ämnen, än de från ”plena remitterade; såvida ej, hvad StatsUtsk- särskildt an”går, Konungens propos., enl. 27 §:n, till detsamma omedelbarligen öfverlemnas,” — då jag endast tager i betraktande detta mom. af 37 §:n, så kari jag icke annat än instämma uti hvad Ilr Stenhammar i sin reservation anmärkt, nemi. att denna StatsUtsk. lemnade rättighet icke sträcker sig längre, än att väcka frågor till afgörande uti R.
St:s plena i afseende på Konungens propos., ehuru de icke från plena till Utsk. varit remitterade.
Detta är efter ordalydelsen af 83 §:n Reg.Fai, som säger, att grundlagarnas stadganden 9* Dea a
Maj c. m. skola tilHJmpas efter ordalydelsen, hvilket icke liär kan hafva någon annan tillämpning än den ofvannämnda.
Han tillägger vidare det naturliga begreppet, att det icke finnes något skäl för en vidsträcktare motionsrätt för StalsTJtsk. , i händelse K. M:s nåd. propos. öfverlemnas till StatsUtsk. directe, an då den öfverlemnas till Stånden; ty då densamma i alla fall inom några dagar kommer till Ståndens kännedom, så ar livar och en af PiiksSttns ledamöter oförhindrad, att i anledn. deraf väcka_hvilka motioner de behaga, och således linnes der ingen anledn. att göra en så vidsträckt utsträckning af StatsUtsk:s rättighet.
Deremot tror jag att, då man läser 53 §:n Reg.Ftn, som stadgar, att det bland andra skall finnas ”ett StatsUtsk. att utreda och ”för It.
St. uppgifva Statsverkets och Riksgtsverkets tillstånd, ”förvaltning och behof,” och derjemte laser 3o §:n Itiksd.- Ordn., som säger, att ”det åligger StatsUtsk. att utröna, ”pröfva och föreslå det, som till Stats- och Riksgtsverkens ”behof erfordras, sedan nödiga indragna- och besparingar b 1 if— ”vit iakttagna;” så måste Utsk., ehvad K. M:s nåd. propos. har blifvit öfverlemnad till RiksSttn sjelfva eller till Utsk., äga rättighet att föreslå de utgifter för Staten, som det anser statsverkets behof erfordra.
De statsanslag, som icke äro afbehofvet påkallade, få de då icke upptaga, så framt icke enskilda motioner derom blifvit väckta.
Således i afseende på de trenne frågor, sorn gifvit anledn. till denna discussion, så skulle jag anse att, såvida StatsUtsk. eller R.
St. ansåge, att den tillökning, som är föreslagen för en lärare vid Carolinska Institutet, skulle för honom vara en personel belöning för hans enskilda förtjenster, så stöde detta i strid med den rättighet, sorn StatsUtsk. äger; men deremot tror jag, att StatsUtsk. vore oförhindradt att inse behöfligheten af den profession, som denne förtjente lärare innehar, likasom R.
St., att inse nödvändigheten deraf, att hvad som för denne lärare är personelt, äfven framdeles kommer att fortfara.
Jag anhåller, att detta yttrande måtte få åtfölja remissen till Utskottet.
Jag skulle icke ånyo upptaga frågan ronde StatsUtsk:s behörighet att väcka frågor, om icke denna omständighet vore af högsta vigt att noga besinna , och för hvar och en att med sig sjelf noga afgöra.
Ingen kan bestrida, att icke det är StatsUtskrs rättighet att väcka frågor enl. 3y §:n Riksd Ordn.; men deremot hafva meningarna varit deiade om, huru långt denna rättighet skall sträcka sig.
Jag delar fullkomligt deras mening, hvilka yrka, att motionsrätten icke får sträcka sig utom reglertn af staten , att den icke kan omfatta purt ekonomiska frågor, der icke något bidrag af Staten äger rum.
Om det skall vara StatsTJtsk. betaget att väcka frågor rörrde statens reglerande, så måste denna lag för Utsk. omfatta, så val Statens inkomster, Dea 2 Maj e. m. 93 som dess utgifter.
I sådant fall att StatsUtsk, icke skulle kunna väcka frågor om statsreglenn, så skulle icke heller något StatsUtsk. kunna väcka frågor om nedsättning af någon ordin.-skatt, såvida icke en K. propos. eller enskild motion dertill gåfve anledning.
Då likväl StatsUtsk. har sig älagdt alt pröfva Statens behof, och vid en sådan pröfning linner, att en skattenedsättning kan äga rum, så anser jag det vara StatsUtskts pligt att inkomma med ett förslag uti detta hänseende; dertill mäste StatsUtsk. efter 3o §:n vara fullt berättigadt.
Hvad StatsUtsk. derutöfver kan göra i afseende på Statens utgifter, dertill kan ytterligare ånyo åberopas 37 §:n Riksd.ördn., så mycket mera, som det alldeles icke på något annat ställe uti grundlagarna är sagdt, att Konungens propos:r skola samtidigt öfverlemnas lill Stånden och till StatsUtsk.
Praxis vid denna riksdag vittnar om motsatsen.
K. M:s propos. om statsverkets tillstånd och behof har endast till StatsUtsk. blifvit öfverlemnad; och jag kan bestämdt uppgifva, att en af Konungens rådgifvare, före den K. proposms aflemnande, med mig öfverenskom, huruvida så många exemplar af den nåd. proposrn borde till StatsUtsk. remitteras, att StatsUtsk. skulle kunna öfverlemna den till RiksSt:n.
Min enskilda tanke var, att så borde tillgå, och det skedde också:
StatsUtsk. inkom till Ständerna med ett exemplar af den K. propos:n, men jag tror, att StatsUtsk. varit fullt berättigadt att behålla den K. p ropostn, till dessUtsk. på samma gång kunnat lemna sin propos. om stalsreglerm.
I sådant fall finner väl hvar och en, att motionsrätten ensamt måste tillhöra StatsUtsk.
Jag ber herrarne ytterligare nogsamt besinna, hvartill en sådan lära skulle kunna leda oss, att StatsUtsk. nemi. icke skulle kunna väcka frågor om statsreglerm.
Skall principen uti ett fall förkastas, måste den äfven för alla andra fall blifva förkastad; och jag tror icke, roine herrar! att man med något sken af rättvisa, eller ens med något hopp 0111 framgång, skulle vilja åtaga sig en sådan bevisning, att StatsUtsk. icke skulle äga rätt att föreslå nedsättning af Rikets skatter.
I händelse lagstiftaren hade velat tillägga StatsUtsk. en så vidsträckt motionsrätt, som StatsUtsk. sjelf tillegnat sig; så synes mig som skulle-styIi— seringen af 2 mom. i 37 §:n Riksd.Ordn. bort blifva ungefärligen följande: ”Intet Utsk., Coust.-, Banco- och Stats”Utsktn — enär K. M:s nåd. prop. enl. 27 §:n lill detsam”ma omedelbarligen öfverlemnas — undantagna, äger rättighet &c.”
Då hade StatsUtsk., för den händelse alt den K. proposro till detta Utsk. blifvit dircete öfverlemnad, kommit i samma cathegori, som de andra Utskm.
När nu icke StatsUtsk. har blifvit placerndt bland dessa, så synes det som lagstiftaren skulla hafva haft någon annan afsigt, 94 Den a Maj e. m. som blifvit uttryckt uti sednare perioden af aldra mom.
Den utvidgning i StatsUtskrs verksamhet, som blir en följd af den speciella händelse, att den K. propos. directe till StatsUlsk. öfverlemnas, måste hafva till föremål hvad som i samma propos. förekommer och basera sig derpå.
Deraf tyckes vara en följd att, i händelse K.
M:s nåd. propos. rörtde statsverkets tillstånd och behof öfverlemnas directe till StatsUtsk., detta Utsk. får en utvidgad rättighet att verka, men att denna rättighet likväl icke blir obestämd utan bestämd genom innehållet af den K. propostn.