Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad en framtida bestämmelse af Student-examen beträffar, så får jag erinra, alt detta Reglemente gäller blott till nästa Riksdag, hvarförinnau någon förordning rörande Student-examen icke kan utkomma, emedan Konungen sagt, alt han vill låta saken hvila.
Derföre synes icke vara någon våda uti att antaga Utskottets förslag, endast med den skillnad, att i betygen bestämdt utsattes, hvilka kunskapsdelar den sökande har inhämtat, och huru långt han hunnit deruti.
Herr Lefrén: Grefve Gyldenstolpe har sagt, att man blott behöfver vara inskrifven till Student för att få söka Riddarhus-Stipendium.
Häruti är dock något misstag, emedan inga såkallade cautions-Studenter lära kunna få dessa Stipendier.
För öfrigt skulle jag. anse att man icke ens borde undantaga från en examen de moderna språken, genom hvilkas kännedom den blifvande slöjdeidkaren blir i tillfälle att ur utländska Journaler inhämta, hvad som hörer lill »nelion, helst meningen lärer vara, icke blott all få handtverkare, utan alt kunna Den 5 F e b r u a r i i f. m. åstadkomma en större bildning inom dessa yrken.
Det som blifvit yttrad t om Student-examens undergående vid 8 å 10 års ålder torde man finna icke höra bit, då det är föreskrifvit alt Riddarhus-Stipendierna först kunna erhållas efter fyllda 16 år.
Jag skulle gerna instämma med Herr Lefren i de moderna språkens fordrande; men jag vågar tro, alt om mitt förslag antages, skola dessa språk göra sig sjelfva gällande, utan att man genom deras bestämda äskande väcker några farhågor för öfverdrifna anspråk.
Herr Hjerta j Lars:
Ehuru ämnet i detta, likasom vid alla de fall, då det Höglofliga RiddarhusUtskottets
Ledamöter komma i tillfälle att yttra sig, erhållit en, till och med utöfver behofvet fullständig utveckling; likväl och då Höglofliga Ridderskapet och Adeln icke aktat för ringa, att, för denna underordnade angelägenhet, redan uppoffra 2 timmar, utbeder jag mig alt äfven få lägga min röst till den mening Herr Cederschjöld nyss yttrat.
Att fordringarna på kunskaper, äfven af dem som taga Student-examen, äro högst obestämda, torde Herr Grefve Gyldenstolpe möjligen sjelf medge, i fall det tillätes mig erinra Herr Grefven om ett, från Herr Grefvcns person icke så aflägset exempel, hvilket inträffade och sedan ofta som anekdot cite - 12 Den 5 F e b r u a r i i f. m. rades under min såkallade Upsala-tid, nemligen af en ung Studiosus, som med mycken utmärkelse tog sin examen, sittande i Professorns knä.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalkenhemsUkiåQ, om Ridderskapet och Adeln behagade antaga den af Utskottet föreslagna 5:te punkten.
Ja och Nej. Hans Excellance hemstälde om Ståndet behagade antaga Herr von Hartmausdorffs i afseende på 5:te punkten framställde förslag.
Ropades äfven Ja och Nej. Hans Excellence hemställde derefter, om Ståndet behagade antaga Herr Cederschjölds i afseende på samma punkt gjorde förslag.
Ja och Nej. Herr Lefre'n: Det af Herr Cederschjöld omnämnda vilkor måste följas ehvad föreskrift Ridderskapet och Adeln stadgar, och utesluter således ingalunda hvad jag föreslagit till förbättring af Herr von Hartmansdorffs anmärkning.
Om min mening bifalles, är det klart, att i betygen måste specificeras huru långt den sökande huli - Den 5 Februari i f. m. 13 nit i hvarje kunskapsgren, då clet sedan beror på
Directionen att afgöra hvilken af de sökande som äger företrädet.
Ridderskapet och Adeln har redan beslutat, att den sökande, som äger de största kunskaperna, skall hafva Stipendium.
Men nu är frågan att utsätta ett minimum af kunskaper, utom hvilka ingen sökande blifver behörig till täflan med de öfriga.
Det är obestämdheten i detta belopp jag ville undanrödja, genom åberopande af Student-examen, den hvarje Prest på landet, eller åtminstone hvarje Skollärare i närmaste
Stad känner, emedan den står utsatt i Skol-Ordningen.
Enligt den siste . värde Talarens förutsättning skulle sådane sökande jemväl vara berättigade, som endast kunde något Latin, en gammal Theologisk Lärobok, och Plenniugs Logica, ehuru föga nyttiga dessa saker äro i allmänna lefvernet.
När de gamla språken äro undantagna, så examineras ju icke uti Latinen?
Hvad Logiken beträffar, så torde den ej vara onyttig, i synnerhet om dessa Ridderskapets och Adelns söner komma att uppträda på detta rum.
Min mening är icke att bestrida nyttan af de vanliga Skol - Den 5 Februari i e. m. studierna för vetenskapsman; men då man icke har andra skolböcker, än dem, som längesedan äro föråldrade, torde det vara betänkligt föreskrifva, att de som söka närings-Stipendier, skola behöfva tråka igenom dem.
Jag befinner mig i en besynnerlig ställning alt här nödgas försvara de allmänna Läroverken, då jag likväl hittills ansetts nog sträng emot dem.
De gifva emellertid de kunskaper, hvilka för tiden stå alt få i landet, och man måste antaga detta mått.
För 200 är sedan fordrades icke mer af en Kyrkoherde, än livad man nu begär af en renskrifvare i ett Collegium.
Således, om man antager såsom ett minimum, hvad som erfordras för Student-examen, så finnes dermed iakttagit hvad man önskar, nemligen att sjelfva måttet af kunskaperna blir bestämdt.
Jag vill blott tillägga den anmärkningen, alt inga bestämda lärocourser behöfva utsättas.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken förnyade sin proposition till antagande af 5:te punkten af Utskottets förslag.
Ja och Nej. Hans Excellence gjorde derefter pro - Den 5 Februari i f. ni. position lill antagande af Herr von Hart? mansdorffs förslag.
Herr von Hartmansdorff förklarade, att om ej hans förslag af Ridderskapet och Adeln bifölles, han fann sig föranlåten att begära votering.
Jag vill icke söka lägga något hinder i vägen för Ridderskapet och Adeln att bifalla den yrkade förändringen; men får blott erindra, att jag tror kunskapsgraden blifva ganska obestämd, när man från examen undantager de döda språken, emedan just dessa vanligen utgöra hufvudsaken i Student-examen.
Jag har visserligen yrkat bifall till Utskottets förslag; men då Herr von Hartmansdorff hotat med votering, skall visst icke genom mitt förvållande Ridderskapets och Adelns tid onödigtvis upptagas, oaktadt min mening är, att Ridderskapet och Adeln icke har något skäl att afslå Utskottets förslag.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LändtMarskalken framställd proposition biföll Ridd. och Adeln den förevarande 5:te punkten, med den af Herr von Hartmansdorff yrkade redactions-förändring.
Den 5 Febr ilar ii f. m. 6:te y.de och 8:dc punkternc. lii fö 11 os. g:de punkten.
Man har icke utsatt hvarest dessa kunskaper skola inhemtas.
Vi hafva dock tvenne anstalter, af hvilka man kan göra anspråk att deskola meddela vettenskapliga insigter i dessa yrken, nemi.
Bergs-skolan i Fahlun och Technologiska Institutet härstädes.
Jag hemställer då, om icke dessa begge läroanstalter böra nämnas i föreskriften.
Jag skulle anse det alltför ensidigt om man blott utsatte dessa två ställen såsom dem, hvarest Stipendiaten bör inhämta sina kunskaper.
Jag tror också icke att detta behöfver utsättas, om sådant får bero på Directionens bedömmande, i synnerhet som ett dylikt bestämmande skulle utestänga möjligheten att på andra ställen fullkomna sig i ett yrke.
Mig synes, för ändamålets vinnande, nödvändigt alt utsätta, det kunskaperna böra inhemtas på ett bestämdt ställe.
Väl torde det vara nog inskränkt att i detta fall nämna Bergsskolati eller Technologiska Institutet; men om icke något bestämdt utsattes, torde någon - De n 5 F c b r u a r i i f. m. >7 gon tro, att hail uppfyllt hvad som fordras, blott han blir skomakare i någon småstad, och skaffar sig betyg af en mästare derstädes.
I fall inga andra skäl linnas, hemställer jag till Friherre Boye sjelf, om han, såsom Ledamot af Riddarhus-Directionen, skulle vilja lemna ett närings-stipendium åt en skomakaregesäll eller lärpojke.
För öfrigt gör en annan omständighet, att jag icke kan gå in på att man nyttjar ordet läroanstalter, ty jag får citera Motala Verkstad såsom ett ställe, der man arbetar förträffligt i jern och träd, och jag vet likväl icke alt den fått namn af läroanstalt.
Jag erinrar mig äfven alt en handels-skola finnes i Götheborg; om man utsätter, att undervisningen skall ske vid en af dessa tre läroanstalter, så gifver man derigenom tillkänna, att Stipendierna icke äro ämnade åt blotta handtverkare i Småstäderna utan underbyggnad.
Jag vet ej hvarföre ej en handtverkare i en småstad skall kunna drifva mycken större Fabriksrörelse än i en större.
Herr von Hartmansdorff har nu nyligen erindrat sig handcls-skolau x Cn H, a i8 Den 5 Februarii f. m. Götheborg.
Oin Herr von Hartmansdorff dröjer en liten stund till, så torde han hitta på ännu en anstalt, hvilket visar huru otillräckliga dessa bestämningar äro.
Jag tror således, att Utskottets Memorial uppfyller ändamålet, och att man icke behofver sätta i fråga om kunskaperna blifvit inhämtade hos skräddare eller skomakare.
Hans E.xcellence Herr Grefven och Landt Mar ska/ken hemställde, om Ståndet behagade instämma i Herr von Harlmansdorffs framställning rörande 9:de punkten.
Om man insätter orden: eller andra dylika läroanstalter, så är ju Grefve Gyldenslolpes önskan uppfylld.
Herr von Hartmansdorff lärer icke kunna påstå, alt Motala Verkstad är någon läroanstalt, och jag hemställer örn , i fullkomlig och god tillverkning, andra dylika inrättningar kunna mäta sig med den.
Herr Lefren; Det är ju meningen alt bilda dessa personer till anförare för näringarna, och icke till närings-idkare, hvilka blott föda sig sjelfve.
Således måste de kunskaper som erfordras, vara både theoretiska och praktiska.
Jag tror således att Den 5 Febr ii nr ii f. m. 19 det vore i full conseqvens med livad Herr von Hartmansdorff yttrat, utan att utesluta någon gagnelig inrättning, om man begagnade uttrycket: dylika anstalter.
Herr Crusenstolpe: Herr von Hartmansdorff har talat om Handels-Institutet i Götheborg, Grefve Gyldenstolpe om Motala Verkstad.
Om denne sednare nämnes i redactionen, kom man kanske lättast från saken.
För att göra slut på discussionen, tillstyrker jag hvad Herr Lefren föreslagit.
Att jag citerat Motala Verkstad hoppas jag ingen skall misstycka, då det endast bevisar alt jag sätter ett stort värde derpå.
Vill Ridderskapet och Adeln endast i redactionen aalto ut Motala Verkstad, så skall jag i öfrigt vara belåten med den förändring Herr von Hartmansdorff föreslagit.
Uppå härefter af Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken framställd proposition, biträdde Ståndet, i afseende på p:de punktens redaction, Herr von Harlmansdorffs mening, sådan han den, uti sitt afgifne yttrande, framställt. 61 H. 2.0
Den 5 Februarii f. in.
Vid förnyad föredragning bifölls A1U manna Besvärs- oell EkonomiUtskottets d. 3i sistlidne
December under N:o 172 afgifne, och den 8 derpåföljde Januarii e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckta motioner, dels om jemkning och jemnare fördelning af skatter och praistationer af jorden, dels ock om förändrad reglering med Presterskapets aflöning m. m.
Lag- samt Allmänna Besvärs- oell Ekonomi-Utskottens d. 4 sistlidne Augusti under N:o 55 afgifne, och den 2Q i samma månad f. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets under N:o 3i förut meddeldta Betänkande, angående väckt fråga om utfärdandet af de vid sistförflutne Riksdag af Rikets Ständer föreslagna Handels- och Handtverks-Ordningar.
Jag anhåller att få veta, huru BorgareSlåndet afgjort det första Betänkandet, emedan det måste vara derpå, som det grundat sig, då det lagt det sentore till handliugarne.
Utan att officiel t kunna upplysa förhållandet,, tar jag mig friheten nämna, att Borgare-Ståndet biföll det första Betänkandet, som återremitterades af Adeln och Bonde-Ståndet.
Den 5 Februari i f. m. 21 Dessutom kan man lätt finna hvilken åtgärd Borgare-Ståndet lärer vidtagit, om man läser samtlige samma Stånds-Ledamöters reservation emot nu ifrågavarande Utlåtande.
Friherre Sprengtporten, Jacob Willielm: Grefve
Gyldenstolpes uppgift in stämmer med rälta förhållandet.
Det senare Utlåtandet åter, som tillstyrkt en underdånig skrifvelse, har Bonde-Ståndet bifallit, men PresteStåndet afslagit.
Således får jag hemställa, om, i en fråga nf denna vigt, det icke är skäl alt Ridderskapet och Adelil bifaller det sista Utlåtandet samt inbjuder Presle-Ståndet till bifall, hvarigenom en underdånig skrifvelse kunde komma alt afgå.
Jag instämmer så mycket heldre med Friherre Sprengtporten, som det egentliga motivet för första Betänkandet var, att skrifvelsen vore öfverflödig.
Men Utskottet förbisåg då, att Konungen i detta ämne öfverlemna! frågan åt Rikets Ständer, att gemensamt med Honom deröfver besluta, hvarföre den skulle behandlas såsom allmän Civillag.
Således, då Ständernas skrifvelse vid förra Riksdagen icke inkom förr än den 22 December, eller samma dag Riksdagen upplöstes, kunde Konungen derpå icke meddela något svar, och kan icke eller nu dervid medde - Den 5 Februari i f. m. la någon Åtgärd, sA framt icke Rikets Ständer förnya enahanda anhållan.
Herr von HartmansdorffJag tror Konungen vara obehindrad att besluta öfver hvad man en gång förut i önskningsväg framställt.
Jag vet förut alt min mening icke blifver gällande här, men får ändock, för saken skull förklara, alt jag hvarken instämmer i bifallet eller inbjudningen.
Om den siste Talarens uppgift varit riklig, att Rikets Ständers framställning skett i önskningsväg, skulle äfven jag finna öfverflödigt att nu förnya densamma.
Men då förhållandet nu icke är sådant, utan Konungen öfverlemnat saken till Ständerna, för att besluta deröfver med samma rätt, som i lagfrågor, så kan Han icke numera göra någon ändring i formen för behandlingen, hvilken är i Grundlagen bestämd.
Hans ExceUence Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, om Ridderskapet oall Adeln behagade bifalla Lagsamt Almänna Besvärs- och Ekonomi-XJtskoltens ifrågavarande Utlåtande, Ropades Ja, Hvarefter Hans ExceUence hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Högvördige Preste-Ståndet böra, på sätt Friherre Den 5 Fe b ina lii f. m.
Sprengtporten föreslagit, inbjudas alt sig med Ridd. och Adeln förena.
Föredrogs å nyo Stats-, Banco- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi Utskottens den 9 sist 1 idlie Januarii under N:o ii3afgifne och den 22 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga proposition om anvisande af erforderliga medel till anskaffning af spannemål vid inträffande missväxtår.
Friherre Fockj.
Bernt Wilhelm, anförde skriftligen; Jag hade hoppats att af de förenade Stats- Banco- och EkonomiUtskottens Utlåtande, i anledning så väl af Herr von Beckers och fleres, som af min egen lill dem, under den 3o Januarii sistlidet åx, remitterade motion i fråga om sättet att genom Statens mellankomst vinna stadga i de vacklande spannemåls-priserne, mycket förr än nu skett, finna tillfälle att närmare utveckla skälen till mitt under deri December 1828, i få ord och likasom i förbigående under behandlingen af ett närbeslägtadt ämne framställda förslag.
Då detta tillfälle uteblifvit, derigenom att de förenade Utskotten först nyligen inkommit med sitt Utlåtande i ämnet, borde jag, a£ 24 Den 5 Febrtiarii f. r». billig fruktan att, då Riksdagen nu nalkas sitt slut, borttaga för mycket afRidderskapets och Adelns dyrbara tid, afhålla mig från denna utveckling af mitt ifrågavarande förslag, och skulle äfven det gjordt, om jag funnit det vederlagdt af Utskottens i theoretiskt afseende visserligen lika riktiga, sorn i praktiskt beklageligen, åtminstone ännu, ogiltiga raisonnementer, och om icke ämnets stora vigt för det allmänna förmått mig härtill.
Jag hoppas att genom denna utveckling kunna ådagalägga, icke blott att min afsigt varit god, —■ hvarpå vät ingen lärer tvifla, — men äfven, att den hvilar på grunder, som icke torde böra missaktas.
Jag skall ej inlåta mig i någon vidlyftig framställning af de otyckelige följder, som ett vacklande spannemålspris yttra på landtinannens alla förhållanden.
De hafva af de andra motionärerna blifvit utförligt utvecklade, och jag behöfver således blott vädja till den erfarenhet, hvarje enskildt medlem af detta Hus redan deraf äger.
Hade jordbrukaren inga andra bördor att bära än de, som med dess producter kunde direct afbördas, skulle följderna af denna vacklande ställning mindre låta sig känna; men nu är han tillika skuldsatt och måste, vid ett sådant förhållande, blifva det allt mer och mer; ty utom ordinarie räntor till Staten, till allmänna Inrättningar, oell till enskilte personer, har han Den 5 Februari i f. m. 25 contributioner, tjenstefolks-löner m. re'., utgående i contanter, att betala.
När då spanrtemålen, som utgör hans bufvudsakligaste produclion, och åtminstone den som hastigast låter förvandla sig i penningar, faller till underpris, behöfves ej särdeles stark inbillning föatt tänka sig följderna deraf på bans ekonomiska ställning.
De visa sig dageligen i den mängd Landtegendomar i alla trakter af Riket, och i synnerhet i de spannemåls-producerande, hvilka utbjudas lill salu, utan stt finna köpare!
De ofvan uppräknade utgifterne äro till sitt belopp lika alla år, men det, hvarmed de skola gäldas, spannemålen, fluktuerar beständigt i pris, oftast emellan prod-uctionskostnaden, sorn sitt maximum, och ett derunder nästan obestämbart minimum.
För alt få ett riktigt begrepp om dessa fluktuationer, behöfver man blott erinra sig huru spannemålen Råg och Korn för ett år sedan, inom få veckor, ja några dagar, varierat i priser nära till 4o procent, och att Rågen, ifrån att vara uppe till 13, å i3 R:dr 24 sk., åter nedfallit till 9 ä ()i R:dr, eller knappast produetionskostnaden.
Huru kan väl, vid ett sådant förhållande, någon calcul uppgöras, någon säker måttstock för en Landl-egendoms afkastning bestämmas, eller, mod andra ord: huru är det väl möjligt att under sådane förhållanden odla svensk jord.
Man låfvade sig mycket af deli år De n 5 Fe b i ii af i i f. m. 1820 frigifne spannemalshandeln, emedan man var säker, alt, då Staten icke mera befattade si" med denna handel, spannemålen skulle, lika som alla andra varor, blifva föremål för den enskilte speculatiolien.
Landet skulle i Köpmännens Magasin finna förråder för de onda åren, insamlade under de goda; täflan dem emellan, vid inköpet, skulle bålla spannemålspriserue i den för landtmannen så önske1 i ga jemnvigten under de goda åren, och samma täflan vid försäljningen skulle hindra den, att under de onda öfverdrifvit stegras; sådan var Theoriens åsigt.
Erfarenheten har beklageligen visat, huru litet dessa förhoppningar uppfylldes, eller hvilka de förråder voro, som vid den, trenne år derefter inträffade, svåra missväxten funnos!
Hvad hade blifvit af landet om Konungen och Regeringen ej mellankornmit; och nu, efter den i våra häfder förut oerhörda händelsen af en spannemåls-export till utrikes orter af nära 200,000 Tunnor, hafva likväl orter gifvils, der Rågen utbjudits för 6 R:dr Riksgälds, ulan att finna köpare.
Man behöfver ej söka orsaken dertill i några andra förhållanden, än dem, hvilka äro för oss egna.
Spannemåls-handeln fordrar slöra Capitalister.
Vi torde äga få sådane ibland våra handlande, och de vi äga finna alltid Den 5 Febru ari i f. in. 27 föremål för sine speculalioner af mera säkerhet, oell framfot allt af mera tillfredsställelse, rin en handel, sorn lör 10 olsäter till vinst, och till en vinst, som ändå alltid i iner eller mindre män erhålles på nödlidande landtmäns bekostnad, erbjuder nio utsikter till förluster, hvarå förhållandet år 1828 lemnar bevis.
Den som då en månad eller 6 veckor förut köpte
Råi* för 10 R:dr Riksgälds tunnan, borde väl icke, då den kort derpå uppgick till i3 Riksdaler, frukta att lian skulle förlora, hvilket likväl var hans öde.
Alla solida handlande älska dessutom hälst alt förtjena säkert.
Derföre skola de häldre först vid den säkra utsigten till en missväxt, eller mindre god skörd, och vid redan stigande priser, göra sina inköp, än vid den goda skön!en, i afvaklan af den må hända ännu på flere år ej inträffande missväxten.
De förtjena visserligen mindre på tunnan, men då utsigten att lika säkert som skyndsamt erhålla denna vinst, jemte Capitalet, tillbaka, förmår dem att insticka i denna handel ett så mycket störte capital, så bereda de sig ändå i det hela samma, eller till och med oftare större vinst, än de, hvilka gjort sina inköp efter goda skördar, och i flere år mäst umbära och förränta sitt capital, samt blottställt sig för, eller verkeligen lidit alla de förluster, som äro oskil jäktige från en längre tids magasinering af vår oriade spanuemål, Den 5
Fe bni ar i i f. m.
Det är likväl endast speculanter af sistnämnde slag; sorn kunna bereda jemnvigt i spannemålsprisen, derigenom att de alla år hindi a dem från att falla utider elt visst pris; således endast sådane, sorn jordbruket behöfver.
De, sorn vid en botande missväxt, och då Rågen redan gäller 16 Riksdaler Riksgälds tunnan, inköpa den till i4 å i5 Riksdaler, kan jordbruket gerna umbära, men ej dem, som i goda år köpa för 10 Riksdaler Riksgälds tunnan.
Då nu, enligt hvad jäg ofvanföre nämt, erfarenheten visat, alt sådane köpmän icke funno* före det stora missväxtåret 1826, och vi ännu icke hört omtalas stora spannemålsinköp af enskilta, ehuruväl Rågen skall i vissa landsorter om hösten 1828 blifvit utbjuden för 3 R:dr Banco tunnan, så synes den förhoppning, sorn de förenade Stats- och EkonomiUtskolten yttrat i deras utlåtande N:o r4 rörande Herr von Beckers med fleres motion om spanmålsinköp af staten, att nemligen detta förhållande skulle upphöra så snart spanneroålsrörelsen hinner återkomma i sin rätta hana , ingalunda kunna snart uppfyllas.
Jag lemnar derhän hvad som kan vara orsaken, om det är, sorn några påstå, 60 § i RegeringsFormen , eller, som jag tror, brist på capitaler, den ogynsamma opinion, som ännu förföljer den enskilta, hvilken befattar sig med denna handel, samt vår spanmåls orenlighet för en längre förvarning.
Den :» Februarii f. m.
Jag anmärker blott Jet allmänt kända factum, alt ingen enskilt
Spannemålshandlare i stort ännu existerar bos oss, och då, utan sådane, ingen stadga i spannemålspriserne är att förvänta, är det åtminstone för mig klart, såsom en naturlig följd af detta förhållande, alt staten, intilldess de kunna uppstå, bör blifva den som företräder deras ställe.
Jag förstår, torde man väl säga, Ni vill hafva den förra MagazinsDirectionen återställd i sine functioner.
Nej, jag vill blott hafva jordbruket inställdt i samma rättigheter, som de andra näringarne, emedan jag oförgripeligen tior, att det har lika heliga, lika rättvisa anspråk på statens mellankomst, då dess förnämsta product någon gång hotar att falla till ett förstörande underpris, som andra näringar vid missgynnande tillfällen fått tillgodonjuta.
Mitt förslag är helt enkelt detta: som 6 R:dr 32 sk.
Banco för Rågen, 5 R:dr.i6 sk. för Kornet och 3 R:dr 16 sk. för Ilafran vanligen anses såsom de minimipriser, hvarunder dessa spanneraålsslag icke kunna falla, utan att råka sjelfva productionskostnaden, föreslås, att, så snart priserne falla under ofvanstående minimum, Kronan utfäster sig att, till dessa priser, genom vederbörande autoriteter, låta för sine Magaziner inköpa ett visst qvantum spannemål, lämpadt efter hvarje Läns produetion deraf.
Denna upphandling skulle,' under vanliga förhållanden, i intet fall kunna 3o Den 5
Fe br u nr i i f. m. fortfara så snart priserna i ilen enskildta handeln stigit j o/n också blott en enda skilling utöfver det här beslutade minimi-pris.
Vid inträffande missväxt skulle denna spannemål utlemnns ät de mäst nödlidande, emot en förhöjning af 2 R:dr R:gs per tunna utöfver inköpspriset.
Derjemte skulle premier anslås för dem, som anlade lior eller andre tork-inrättningar, lill befordrande af möjeligheten alt längre lid förvara spannemål.
Denna Kronans upphandling, långt ifrån att hindra den enskildta speculaliolien, skulle tvärtom ännu mera lifva densamma; ty då Köpmannen vet förut till hvad pris Kronan gör sill inköp; att, i händelse af missväxt, hon endast till ett bestämdt pris kan concurera sorn säljare; och alt hennes köpare i alla fall icke, eller lill en högst ohetydelig del, kunna af honom lagas i beräkning, så skall han säkert skynda att göra sin upphandling innan priserne fallit ända ner till det minimi-belopp, då.