Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Följden blefve ju häraf alldeles motsatt hvad den i verkligheten bör vara; ty vid del tillfälle då jag söker och erhåller kreditiv, kunna sådana omständigheter inträffa, som göra det för mig nödvändigt att uttaga hela beloppet pä en gäng, under full visshet att kunna detsamma fullt återbetala inom ett par månader, veckor eller kanske dagar, och så allt framgent sä att jag under årets lopp kan hafva lyftat och äter inbetalat summan 24 gånger (om jag gjort tillagningar och inbetalningar 2 gånger i månaden).
Manne del då är rätt att utsätta huru mycket jag får lyfta eller uttaga på en gång?
Meningen mätte väl vara den att, om jag en gång har fått ett kreditiv pä en viss summa, sä skall det äfven vara min rättighet ult ut taga hela beloppet när helst jag sä för godt finnér.
Jag tillstyrker derföre en sådan förändring i ordalagen, alt krediliv-tagären derigenom mätte fä öppen rätt att utlaga eller insätta efter behag större eller mindre summor.
Det synes som om R. o. Ad. hade mycket god lid, dä man här kan tvista om några fä ord, som i min tanka ej kunna anses för annat än öfverflödiga.
Jag anser att de väl kuna vara borta, men jag kan ej heller inse hvad de göra för skada, om de fä qvarstå; ty just deras borttagning kan ock hafva sin olägenhet, emedan det då skulle stå: ”hvad af det medgifna beloppet lyftes”.
Hela beloppet finge då ej heller lyftas, och således qvarstode ändock den öfverklagade olägenheten, ehuru de der klan - Den 14 Juni. 135 drade orden voro borttagna.
Jag hemställer i öfrigt, huruvida ej denna diskussion bör upphöra, enär II. o. Ad. i min tanke bar bestämdt bifallit detta mom. vid den första föredragningen; oell dessutom, om BaukoUtsk:s nu gjorda hemställan äfven kunde utgöra föremål för diskussion, huruvida det ej är alt upptaga tiden med en obetydlighet?
1 anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm., att ehuru l:sta mom. af Utsk:s ifrågavar. förslag till reglementariska föreskrifter för kreditiv-rörelsen, förut blifvit af R. o.
Ad. bifallet och af de öfriga Stånden lemnadt, utan anmärkning, delta mom. likväl ej vore bifallet af R.
St., utan af MedStånden återremitteradt jemte alla de öfriga till förslaget hörande moiinrne, samt att följaktligen Ulsk:s nu ifrågavar. förnyade framställning i ämnet omfattade äfven l:sla mom.
Såsom här redan blifvit anmärkt, hindrar § sådan den nu är, ingalunda kreditiv-tagaren ifrån att lyfta kreditiv-summan pä en gång ej heller ifrån att densamma på en gång inbetala.
Om under årets lopp en sådan omsättning sker, så har ändamålet med krediti vet hvarken blifvit förfeladt eller öfverträdt, ehuru det vore en besynnerlighet om så skulle komma alt tillgå; men om det tages ut vid början af året såsom ett lån, för att vid årets slut först återbetalas, så är sådant emot ändamålet.
Om sä sker, och sådan kreditiv-tägare skulle sig åter anmäla till kreditivs erhållande äfven för nästa år; så åligger det Bankofullmiiklige att urskilja, ej blott hvilka som ställa säkerhet för saken, ulan äfven hvilka den mest ändamålsenligt begagna pä ett. med bankens fördel mest öfverensstämmande sätt, och att gifva dessa företräde framför de andre.
De ord, som nu i § qvarstå, gifva en liten ledning härtill.
Jag tillstyrker derföre, alt § bibehälles, sådan den bär förefinnes, synnerligen som den omständighet, hvilken Hr von Hartmansdorff anmärkte (att kreditiv-tagaren, eluderande föreskriften, likväl skulle uppfyllt allan rättfärdighet), likväl ej medgifver Bankofullmäktige att hafva uppfyllt allan rättfärdighet, om de för nästa år bevilja en sådan låntagare nytt kreditiv.
Utsk. har i detta betänk, upptagit äfven detta moni., på det alt liela detta stadgande om kreditiv-rörelsen skulle komma att skådas i ett sammanhang.
Måhända har Utsk. deruti begått ett misstag, men det kan numera icke lijelpas; likväl inser jag ingalunda, huru detta skall kunna leda derhän, att R. o.
Ad. nu skulle kunna förändra sitt en gång fattade beslut.
Det är kändt att bibeln och lagen kunna läsas på mångahanda vis, men ej kan jag fatta, huruledes man i dessa ord kan se ett hinder för någon att uttaga hela kreditiv-summan på en gång.
Om sådan är kreditivtagarens mening så begriper jag ej hvarföre han tager kreditiv, då han måste erlägga en half procent i inträdesafgift.
Jag kan ej fatta meningen hos den, som anmäler sig till kreditivs erhållande, vara annan än den, att taga ut penningar <fflur hund och inbetala dem likaledes. 136
Den 17 Juii Hr von Hartmansdorff:
Hrr von Hohenhausen och Akerman hafva yrkat, alt punkten malle förblifva oförändrad på det alt en kreditiv-tagare ej måtte på en gång uttaga hela summan.
Likväl hafva dessa ledamöter medgifvit att, sådana ordalagen nu äro, kan det ej förhindras någon att genom afsöndringen af någon aldrig så liten summa, begå samma missbruk.
Om 1111 så lörhåller sig, hvartill tjenar väl dä att bibehålla ordalagen?
.lag kan för min del ej linna delta stadgande leda lill annat än eli öfvetlälande åt bankofullmäkliges godtfinnande, all ena gängen förklara det kreditivegaren (inge uttaga alltihop och den andra gången blott en del.
Hvilketdera sorn skedde sä finge kreditiv-tagarne tillfälle att klaga på bankofullmäktige, för det de göra orätt.
Ett sådant sätt att skrifva författningar mäste ju tydligen både den, som skall verkslälla, och deri, som skall åtlyda dem, söka alt undgå.
Men om, på sätt här redan är nämndi, Ståndet har en gång definitivt bifallit denna punkt, och man tycker det vara likgiltigt att förändra den; så vill jag ej förgäfves upptaga Ståndets tid.
I naturen för kassa-kreditiv ligger i mintanka rättighet för kreditiv-tagaren, att lyfta hela beloppet på en gång.
Hrr von Hohenhausen och Akerman hafva nu förklarat, alt detta alldeles icke möter något hinder i de ordalag som här äro i fråga; men jag har deremot hört af andra talare, och, om jag ej misstog mig, af Gr.
Gyldenstolpe yttradt att det kan annorlunda anses.
Då nu en ledamot af bankostyrelsen anser alt nuvar. redaktion innefattar ett hinder för fullmäktige, att låta en kreditiv-tagare lyfta hela beloppet på en gång; så anser jag så mycket mera skäl finnas, att ändra ordalagen.
Till svar å hvad Hr von Hohenhausen anmärkte, då han lörsta gången hade ordet, vill jag nämna att det är ganska svårt för bankens öfverstyrelse, och kanske omöjligt, att då en person anmäler sig till att fä kreditiv, se på honom huruvida han är sinnad att lyfta kreditivet på en gång, eller i större eller mindre delar.
Jag fortfar alt yrka den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändringen i ordalagen.
Då det nu är första gången som R.
Sl:s bank kommer att bevilja kassa-kreditiv åt enskilda; så är det väl nyttigt att redigt och klart bestämma ändamålet dermed.
Det tjenar nemi. till att bankofullmäktige vid beviljande och förnyande af kreditiv-rätten, efterse huruvida den sökande, som eger kreditiv, dittills uppfyllt det ändamål, hvarför det blifvit gifvit; och att, om han ej kreditivet begagnat som vederborde, bankofullmäklige då ej ma lemna honom företräde framför andra, som anmält sig och ej kunnat få kreditiv.
Det är således denna skilnad som här åsyftas, och denna fördel som häraf vinnes; hvilket jag anser ej vara ringa.
Då jag förra gången yttrade mig, hade jag ej nu gällande bankoreglemente till hands: men nu torde jag få derutur uppläsa definitionen på kassa-kreditiv, sådan den gällt i Deli 17 Juni. 137 alla tider; och jag anhåller alt de Hrr, som hafva BankoUlsk:s förevar. utlåt, till hands, måtte jemföra ordalagen.
De äro ordagrant desamma: ”Med kassa-kreditiv förstås rättigheten att, inom visst bestämdt maximum, kunna af banken undfå låneunderstöd för tillfälligt begagnande, pä sådant säll: alt ränta påföres för hvad af detmedgifna beloppet tid efter annan lyftes, men enahanda ränta åter godtgöres kreditiv-hafvaren för derå efter hand skeende återbetalningar”.
Hvad jag yttrat, att, om de omtvistade orden borttagas, man äfven då skulle kunna draga en annan tolkning deraf, skulle visserligen ej för mig vara ett skäl alt sä göra; men lör dem som hålla sig strängt till orden, eller hvad man kallar ”rida på ord”, för deni skulle en sådan tolkning väl vara möjlig, ehuru jag ej tror att det kominer i fråga.
Orsaken, hvarföre någon tvekan om rätta tillämpningen af det stadgande i nu gällande bankoreglemente, som rörer kassa-kreditiv, ej hittills egt rum, bör man i min tanke söka deruti, att kassa-kreditiv aldrig varit beviljade till andra, än dels privatbankerna, dels embetsverk, och dels enskilda men dock ganska betydliga korporationer; och deruti att kreditiven ej inskränkt sig till 10,000 ndr, som nu blir fallet, utan varit utsträckta till mindst 50,000 r:dr för åtskilliga, och för somliga ända lill en million.
Nu äter, dä kassa-kreditiv komma att beviljas enskilda personer, så kunna dessas penningerörelse lätteligen försätta dem i nödvändighet att uttaga hela beloppet utan alt dela det i flera poster.
Det ligger i naturen af de omnämnda korporationernas penningerörelse, att de hvarken behöfva eller kunna någonsin uttaga hela kreditivel på en gång; men det förhåller sig icke sä med den enskilde, om han fått elt kassakreditiv på 5,000 r:dr, och således eger full visshet att kunna kommendera den summa inom en kortare tid, så låter det lätt länka sig, att han behöfver uttaga hela beloppet, för att sedermera efter omständigheterna i flera poster återbetala detsamma.
Man har då, på sätt mig synes icke missbrukat denna kreditiv-rätt, utan man har fullkomligt uppfyllt det ändamål som dermed åsyftas, nemi. att skaffa sig en summa på en gång disponibel, under rättighet att fä densamma i mån af inflytande penningar, återgälda. O o o o Hr Akerman har paslalt att, om en sadan lyftning, som jag nu omnämnt, skulle ega rum, så vore det visserligen ett missbruk af kassa-kreditiv-rälten, ehuru sådant af förevar, mom. alldeles ej hindras; men del kan dock inträffa, sedan enskilda blifva kreditiv tagare, alt bankostyrelsen sättes i nödvändighet, att om rätta förståndet af detta mom. ingå i en pröfning som aldrig förut varit af behofvet påkallad.
Om nu kreditiv-tagaren vill lyfta hela beloppet på en gäng, men bankofullmäktige vid en sådan pröfning afslår hans begäran, sä har han ock mistat den med kreditivet åsyftade fördelen ; under det att bankofullmäklige fredat sig från en möjlig anmärkning af R.
St:s revisorer, derigenom alt de tolkat banko - 138 Den 17 Juni. reglementet till fördel för banken oell ej till fördel för kredilivtagaien.
Jag anhåller endast att få fästa Hr von Hohenhauseus uppmärksamhet derpå, att efterföljande mom. 7 tydligen säger, alt kreditiven ej fä ”användas såsom slående län, vid äfventyr att, i motsatt fall, varda till hela beloppet, eller till någon del, lill inbetalning inom en månad derefter uppsagda”.
Af detta stadgande linnes en bestämd ledning för fullmäktiges bedömande, huruvida kreditiven blifva ändamålsenligt begagnade; och jag förmodar att, om en kreditiv-tagare begagnar sin rätt på ett häremot stridande sätt, sä blir han uppsagd och för framtiden utestängd från vidare lån.
Det öfverensstämmer icke med bankens fördel att, på sätt Hr Printzensköld här yrkat, kreditivtagarne skulle ega rätt, att genast vid årets början uttaga kreditivets hela belopp, för att det sedermera först småningom emot årets slut återbetala.
Detta är ej meningen med kreditiv, ty skulle många på det sättet förfara, så skulle frän banken komma att på en gång utgå en högst betydlig summa, hvilken sedermera mäste fyllas.
Sådana kreditiv-tagare böra bankofullmäktige för ett kommande år afhålla sig från att åter bevilja kreditiv-rätt; Alltså, ehuru det slår i mom. 7 att kreditiven ej få ”användas såsom stående lån”, så är del dock nyttigt att nu, då man börjar först alt meddela kreditiv åt enskilda, fästa uppmärksamheten på den rätta meningen med dessa kreditiv; hvilken alldeles ej är den, att de kunna vid årets början uttagas för att vid slutet af året först återbetalas, utan meningen är, att kunna gifva kreditiv-tagaren tillfälle att, då behofvet sä fordrar, hafva en viss summa att tillgå.
Skulle han dä i sådant fall upptaga hela kreditivet för tillfälligt begagnande, sä tror jag ej heller, att bankofullmäktige sådant hindra.
Den ifrägavar:de § synes mig böra på sådant sätt tolkas, och att det skulle möta mycken svårighet att uppställa den annorlunda; derest man ej vill anse, att, som Hr Printzensköld föreslagit, kreditiven skulle få begagnas såsom stående lån, och att sådant vore förmenligt för banken, hvilket dock uppenbarligen ej är händelsen.
Ogerna förlänger jag denna diskussion, sorn egentligen handlar om ingenting, men då här är yttradt, att det för banken skulle vara skadligt, om en kreditiv-tagare genast vid årets början uttoge hela sitt kreditiv, för att sedermera i mån af tillgångar detsamma lid efter annan återbetala; så kan jag ej i afseende derpå undertrycka min tanke, som är, att sådant på intet sätt kan vara banken till skada.
Jemför man nemi. detta supponerade förhållande med hvad förut egt rum i afseende på penningarnes disponerande, så finner man att den fond, som nu är anslagen till kreditivers beviljande, varit förut anslagen till drskontrörelsen, och att diskontfonden vanligtvis vid årets början blifvit uttagen ända till sista skillingen.
Om då penningarne äro utelöpande
Den 17 Juni. 139 i krediti vrörelsen eller 1 diskon trörelsen, sä tyckes mig detta vara lemligen likgiltigt lör banken, hvilken jag ej kan inse deraf hafva hvarken skada eller någon mindre fördel; men deremot har hanken af kreditiv-rörelsen den fördelen, att han har större ränta på den uttagna delen af fonden, och således har lill en del någon ränta, ehuru ringa, på de penningar sorn ej äro uttagna, utan som i banken qvarstå; och man kan alltid påräkna, all en stor del af de till kreditiven anslagna penningarne ej utgår i rörelsen, sä att på det viset de af R. o. Ad., sorn vilja minska tillskottet, till någon del fått sin vilja fram, enär en del af de till utgående bevil jade medlen ej komma att utgå, utan i banken qvarstadna.
Om en kreditivlagare, eller endast några fä sådana skulle förfara på sätt, som Frih.
Palmstjerna nämnt, sä uppslode derigenom visserligen ej någon våda för banken, men derest detta blefve ett allmänt bruk, sä vore det en uppenbarlig skada för banken, och det ligger i teorien om banker, och det skall ej kunna uppslås ett enda arbete i denna väg som handlar örn kredilivs meddelande, der ej den regeln uttryckligen bestämmes, att kreditiven ej böra lemnäs åt andra personer än dem, hvilka dem uppbära för alt efter kortare tid dem återbetala.
Att äter kreditiven skulle få upptagas för alt innan årets slut blott föga afbetalas, det är emot kreditivens natur; och säkerligen, med den erfarenhet privatbankerna nu äga, begagna de ej sålunda sin kreditivrörelse.
Om man läser en efterföljande § i de teorier, som Hr von Hohenhausen omnämnt, så torde man linna att, om man har en kreditiv-fond af 300,000 r:dr, så kan man bevilja kreditiv för 500,000 r:dr utan någon fara för att denna summa skall utlöpa; men den bogsta bankostyrelsen är af den beskaffenhet, att den använder vissa §§. af en teori, hvilka den tycker om, men bortkasta de öfriga som dermed äga omedelbart sammanhang.
Då nu Hr Gr. 0. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade vidblifva sitt förut i afseende på förevar, mom. fattade beslut, ropades starka ja, jemte åtskilliga nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig finna alt ja härvid varit öfvervägande.
2:dra momentet.
Hvad Ulsk. anfört till besvarande af de anmärkn:r, som föranledt ålerremiss af ifrågavar. morn., upplästes pä begäran af Frih.
Palmstjerna, som derefter anförde:
Nu säger Utsk. i sednast upplästa mening, ”att för närvande några medel, utöfver det föreslagna beloppet af 1,850,000 r:dr icke äro i och för kassakredilivrörelsen disponible; etc.
Men om, pä sätt R. o. Ad. beslutat, fastighelslånefonden ej förökas med de 500,000 r:dr, hvarom fråga varit, så vinnes derigenom i million (såvida ej bankens lånerörelse skulle med en motsvarande summa förminskas,) men sådant har ej varit meningen, enär BankoUtsk. 140
Den 17 Juni. fran början utgått från (len grundsats, som äfven af R.
St. godkänts (åtminstone har jag ej hört någon anmärkning deremot), alt de fonder, som förut ingått i lånerörelsen, äfven hädanefter skulle dertill blifva anslagnc, och då torde det åligga BankoUtsk., att föreslå något sätt alt disponera denna ^ million, som icke blifvit till fastighetslånefonden anslagen.
Då vi emedlertid ej känna, huru de öfriga Stånden beslutat i afseende på den af Rankolltsk. föreslagna votens-propos. angående denna million; och det sålunda låter förutsätta sig, att votering om denna summa kommer att äga rum, hvarvid det är en omöjlighet att BankoUtsk:s första förslag kan komma att vinna pluralitet; så torde R. o. Ad. ej böra på förhand yttra sin mening om, huru denna \ million lämpligen bör användas; men jag anhåller alt R. o. Ad. behagade genom prot.-utdr. meddela BankoUtsk. det beslut att: såvida denna halfva million ej blifver lill fastighetslånefonden använd, sä anser R. o.
Ad. att BankoUtsk. bör inkomma med förslag till dess disponerande till en af de andra lånefonderna.
För sådan händelse anser jag, att R. o. Ad. bör besluta att, om dessa 500,000 r:dr ej komma att användas för fastighetslånefonden, de borde användas till förökning af kassakreditivfonden.
Det synes mig ej vara nogsamt betänkt af R. o. Ad. att nu på förhand besluta om huru dessa medel skola användas, innan BankoUtsk. inkommit med sitt betänk, derom.
Vi veta dessutom, att här äro motioner väckta om förökande af belåningen på publika papper.
Jag skulle derföre tro, att försigtigheten bjuder, att man ej häröfver fattar sitt beslut pä förhand, innan man kommit i tillfälle att böra BankoUtsk:s utlåt, om fördelaktigaste sättet att använda dessa 500,000 r:dr. — Jag får derföre helt och hållet instämma i det förslag, som Frih. Palmstjerna afgifvit.
Ad. i afseende på 2:dra mom. behagade, såsom Frih.
Palmstjerna föreslagit, meddela BankoUtsk. det beslut, att i händelse R. o.
Ad:s mening om faslighetslänefondens belopp kommer att blifva R.
St:s, Utsk. bör inkomma med förslag huru den derigenom disponibla summan må på öfriga lånefonder fördelas, anmälde sig och yttrade Frih.
Min mening är ej, att denna summa skulle fördelas, utan att den skulle för någon af de andra lånerörelserna användas.
Palmstjernas mening måtte hafva varit, att BankoUtsk. skulle bestämma i hvilken lånerörelse denna halfva million skulle användas.
Jag tror ej heller, att man bör allt för noga specificera uppgiften, utan, på sätt jag tyckt mig finna Frih.
Palmstjernas mening sednast vara, åt BankoUtsk. öfverlem - Den 17 Juni. 141 na att föreslå i hvilken lånerörelse denna halfva million skall användas.
Raab, Adam Christian: och Frih.
Cederström instämde med Hr von Hartmansdorff.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade att Frih.
Palmstjernas förslag bestämt afsäg, att den ifrågavar. summan borde till någon annan lånerörelse användas.
För min del är jag af den mening, att nu, likasom vid förra riksdagen, man endast behöfver berättiga vederbör, till användande för ändamål, som i den omhandlade § omförmäles, af en viss summa, utan att samma summa derföre behöfver på förhand afläggas och till intet annat destineras.
Det förstår sig att man alltid mäste vara beredd på utgiften, om den skulle påfordras; pröfningen af stadgandets ändamälsenligasle uppställning tillhörer emedlertid vederbörligt Utsk. det jag ej vill gå i förväg, sedan min tanke endast i allmänhet blifvit yttrad.
För öfrigt synes mig något missförstånd hafva insmugit sig i de nyss sig yttrande talarnes uppfattning af hvarandras mening, den de säkerligen sjelfve täcktes häst till ytterligare upplysning än vidare utveckla.
Jag önskar det, på det BankolJtsk:s ledamöter må tydligen finna syftningen af de härstädes framställde yrkanden.
Min mening var ej sådan, som Frih.
Cedersrröm ansett Hr von Hoenhausens vara; ty dä skulle denna halfva million icke blifva i allmänna rörelsen använd, utan kunna komma alt ligga obegagnad i banken.
Som detta dock ifrån början ei varit hvarken BankoUtsk:s eller R.
St:s mening, och då mig veterligen ej något varit yltradt derom, att lånerörelsen i banken borde undergå någon förminskning i det hela; så har ej heller min mening varit att göra något förslag till innehållande af denna halfva million blott för den händelse, att privatbankerna skulle upphöra med sin rörelse; utan jag har tagit mig friheten alt föreslå, att, i den händelse R. o. Ad:s mening, i afseende på denna halfva millionens icke användande till fastighetslånefonden, blefve R.
Sl:s beslut, att Bevil!n:sUtsk. då skulle inkomma med betänk, om till hvilken lånerörelse dessa 500,000 r:dr böra användas.
Jag ber att få upplysa, att i går förevarinom BankoUtsk:s tinance-afdeln.
Hr Rosenblads motion om belåning af publika papper, och att det dä beslöts att den skulle hvila till dess att frågan om fastighetslånefonden blifvit afgjord.
Således torde det stå R.
St. fritt att, efter afgörandet af frågan om fastighetslånefonden, fördela det öfverskott, som skulle komma att uppstå på det sätt som R.
St. kommer att anse lämpligast.
IIr von Hohenhausen:
Jag får äran nämna, att jag finner mig fullt belåten med det förslag som Frih.
Palmstjerna afgifvit, och att jag dervid alldeles ej har någon tanke på att den summa, som förut utgått i. lånerörelsen, skulle blifva densamma beta - Den 17 Juni. gen; aldraheldst som jag, med åtanka på huru tiderna nu se ut, med mycket skäl befarar, att alla da summor, hvilka banken har att i låneväg utgifva, säkerligen komma att i allmänna rörelsen väl behöfvas. n o Frih.
I anledn. af Hr Åkermans yttrande far jag säga, att jag visst ej hade vid detta tillfälle föreslagit R. o.
Ad. att göra det af mig nu yrkade anmodande till BankoUlsk., om det ej, uti nämnda Utsk:s förevar, betänk.
N:o 60 i afseende på 2:dra morn. af 73:dje punkten, blifvit af Utsk. yttradt: ”att för närvar, några medel, utöfver det föreslagna beloppet af 1,850,000 r:dr, icke äro i och för kassa-kreditivrörelseu disponible,” etc.; ty om detta hade af R. o. Ad. blifvit bifallet, sä hade sedermera de ifrägavar.
500,000 r:dr ej vidare kunnat komma i fråga alt i lånerörelse fä af enskilde personer användas.
Men som denna fråga bör stå öppen, i fall medlen komma att finnas; så anser jag nödvändigt vara, att göra denna erinran.
Palmstjernas förslag, såsom Hr Landtm, numera uppfattat detsamma, innehöll alt BankoUlsk. skulle anmodas, att, för den händelse att R. o. Ad:s beslut om fastighetslånefondens bibehållande vid nu stadgadt kapitalbelopp, kommer att blifva R.
St:s, inkomma med förslag huru den derigenom disponibla summan af 500,000 r:dr, må i annan väg för Bankens lånerörelse användas; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle detta Frih.
Palmstjernas förslag Ropades ja.
Sedan härefter 3, 4, 5, 6, 7, 8 och 9 momme af Utskrs förslag till reglementariska föreskrifter i och för kreditivrörelsen blifvit uppläste, anmälde och yttrade sig Hr R os en blad:
Jag förmodar att, ehuru här har fortsatts med uppläsningen oafbrutet ända till och med det sista morn., så måtte det ej anses att de föregående, hvaröfver ej är beslutadt, äro bifallne. — Jag lager mig då friheten att förnya densamma anmärkning i afseende pä 3:dje morn., som jag gjorde förra gängen detta ärende här förevar, nemi. att der bör uttryckligen sägas: ”Emot säkerhet, antingen af inteckning, af goda dokumenter, eller namnsäkerhet, som af verbör. direktion pröfvas och godkännas, beviljas kreditiv etc. etc.;” ehuru Utsk. blott säger ”Emot säkerhet, som af vederbör, direktion pröfvas och godkännes, beviljas” etc.
Det synes visserligen deraf att Utsk. ej haft för afsigt att utesluta någon slags säkerhet som kan komma under benämningen af goda dokumenter eller namn; men uppmärksamhet hade dock mera bordt fästas derpå.
— Derjemte anhåller jag att fä erinra nu, likasom förra gången, att ehuru den § i bankoreglementet, som tillåter att mottaga säkerhet på namn och reverser, att såsom hypothek mottaga reverser, stadgas der dock att dessa reverser skola ej få vara intecknade, samt att derjemte finnes vid slutet af bankoreglementet ett tillägg (mot hvilket jag visserligen mångfaldiga gånger har stridt, men som dock Den 17 Juni. 143 qvarstår), som lyder så här: ”kommande dock derjemte de äldre oförändrade stadganden, instructioner och förordningar att tjena till efterrättelse. ” Nu finnes ett af K. M. ar 1816 på R.