Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad åter den andra invändningen angår torde säkraste medlen att förekomma och afhjelpa ofvan supponerade lag-förbrytelser förnämligast blifva att i) gifva Lagar och Författningar en sådan grundprincip och syftning att de ej genom för mycket betungande bördor och genom invecklade, motstridiga collisioner, locka till deras iluderande och öfverträdande; 2) att vara uppmärksam vid valet af de Tjenstemän sorn vården af deras handhafyande och verkställande blir ombetrodd, hvilka endast böra hafva till norm för sina handlingar samvetsgrannhet samt heders- och rättskänsla, derjemte begåfvade med erforderliga kunskaper och verksamt nit för Statens allmänna väl; och 3) (så vida ett, enligt min tanka, riksskadeligt illiberalt handelssystem än längre skall äga bestånd) genom noggranna visitationer med alla från Gottland ankommande 318 Den 5 Murtii, fartyg som anlöpa det öfriga Sveriges kustorter; sorn då torde böra behandlas i likhet med utrikes ifrån anländande, och som äfven ytterligare eoutr oller ad es af den nu existerande kustbevakningen, hvilken, i slik händelse ej torde blifva onyttig att bibehålla längs Sveriges fasta kustorter.
Den som i öfrigt icke föresatt sig att blunda för tillgången nu för tiden, skulle i alla händelser ej hafva att befara stor skillnad mellan det närvarande och tillkommande, äfven om ej liberalare principer för handelns och financernas upphjelpande, som redan kostat Hans Maj:t Konungen så oafbruten möda, mångfaldige bekymmer och egna uppoffringar, enligt Nationens länge fördröjda väntan, eredan år 1812 af Kongl Majit så högst upplyst insedt och af allmänna rösten kraftigt yrkadt, skulle lemna en snar' oell tillfredsställande förhoppning om upplösandet af flera ännu gällande tvångsförfattningar, samt stadgandet af mindre eontradictoira, mera gynnande och ändamålsenliga.
Skulle åter icke detta project om portofranco-frihets meddelande åt Gottland, emot all billig förmodan vinna bifall, får jag vördsamt föreslå, att åtminstone försök på vissa år, med dylika friare handels-principer, så högljudt önskade, må med nämnde ö få göras, och skola resultaterne bäst afgöra tvisten emellan de mera liberale och illiberale stadganden; varandes jag i öfrigt alldeles förvissad att Statscassan skulle i den för nederlags-rättigheten tillfallande recognitionen, komma att tillgodonjuta vida moj Den 5 Martil. ra inkomst än af de nu inflytande tullmed” len.
Ganska mycket hade jag än i ämnet att anföra, men för att ej genomen alltför stor vidlyftighet ytterligare upptaga Högl.
Ridderskapets och Adelns för allmänt val, äfven i andra hänseenden, oumbärliga ansträngning, får jag sluta detta andragande med den varma önskan, att dessa mina patriotiska åsigter må väcka en mera skicklig och öfvad hand att ljusare och kraftigare skildra ett så vigtigt ämne; anseendes mig lycklig om mitt välmenta, fastän svaga, bemödande att gagna en kär fosterbygd, för hvars sanna val mitt
Svenska hjerta aldrig upphör att känsligt klappa, vinner ädelmodigt öfverseende.
Slutligen anhåller jag vördsamt, att dessa mina tankar måtte med de öfrige RiksStånden behörigen communiceras, samt till vederbörande Utskott remitteras; varande jag städse bered-- villig att meddela de upplysningar och vidare förklaringar i ämnet, som nämnde Utskott kan för sig finna behöllige, men som jag ej här trott mig böra mera omständligt utveckla.
Anspråkslöst och under öppet erkännande, åttj vara noyiee i den djupast® af alla läror, Den 3 Martti, Sfats-financens, anhåller jag vördsammast få meddela mina enfaldiga åsigter i detta vigtiga ämne, och dymedelst göra, äfven jag, ett ringa bidrag vid öfverläggningarne.
Jag utgår ifrån den grundsats, att medlet till afhjelpande af den största förlägenheten, hvarförutan ej något grundligt kan göras vid denna Riksdag, är och evigt blir förtroendets äterjiällaride.
Jag yrkar således absolut reda i vårt myntförhållande.
Banken bör, såsom hvarje individ, hvilken ej mägtar vid uppvisandet infria dess förbindelser med hvad utlofvadt är, uppgifva sin flat.
En borgenär är ej pligtig nöja sig, vid anfordran af specie, med hypothekerande effecter, _ då upphörde ju ali rörelse !
Jag understöder alltså fullkomligt den förut gjorda motion om Bankens publicitet.
Vidare föreslås t 1) BancoUtskottet afgifver dess betänkande om den del Banken, på grund af dess otvifvelaktiga silfverfond, kan invexla af dess utelöpande sedlar med minst 5o, högst bo, procent rabatt; så att, om t, ex. sex millioner finnas i Bankens hvalf, kunna åtminstone femton millioner papper inlösas, helst många förkomne Baneosedlar ännu äro bokförde. 2) Banken öfverfiyttar alla dess intecknade eller hypothekerade fordringar, samt alla dess ägande Statsanslag på RiksgäldsGontoiret, som kunde hädanefter kallas CreditBank.
Deremot åtager Den 5 Martiin Stager sig CreditBanken för framtiden alla de DepositionsB anken under sednare åren påbördade heterogena lån- och andra invecklade operationer: båda Bankernes oundgängliga betjening aflönas af CreditBanken. 5) Hela nuvarande
Rörlesecapitalet i penningar omsattes på så sätt, att inom viss inoch utrikes behörigen kungjord praescriptionstid, vid presentation af-minst loo Riksdaler Bancoi sedlar} SilfverBanken utvexlade så stor del nya fanna depcsitions-attester till minst 10 Riksdalers valeur som kunde belöpa sig derå, enligt devaluationsgrunden.
Dessa nya sedlar lingö i den större rörelsen fullt, orubbadt silfvervärde.
För resten förmodligen hälften lemnades invisning på CreditBanken, som derå skulle utgifva utan afdrag resten i sedlar, med den enkla påskrift: Sveriges Rikes Credit-sedel pd En Riksdaler o. s. v., hvilka sedlar med stadgadt värde circulerade jemte Silfversedlarne, likasom Riks— -gäldssedlarne sedan 1800 gjordt det bredevid
Bancosedlarne i lika valeur som pappers Banco, sedlarne nu äga.
Den gamla Riksgälds-sedeln fick en tredjedels förminskning i numerairen.
Banken skulle såmedelst för evigt återställas i dess primitiva egenskap af Depositions-anstalt eller National-Skattkammare: dess sedlar, såsom fullt aequivalerande mynt, blefvo orubbad norm för alla framtida transactioner.
Jag kan Bil, till Ridd, 0.
Pr. 2 Band. 21.
522 Den 5 Martil, ej föreställa mig, att med ärligt iakttagande af dessa mesurer Banken ännu skulle behöfva å~ läggas låta silfrét ur hvalfvén komma i rörelsen, som i nuvarande ställning visserligen vöre betänkligt.
CreditBankens sedlar circulerade, på den lika kraftigt snbsisterande hypothek- och. gar antie-f onden, i allmänna rörelsen och Kronans uppbörd, med samma om ej större säkerhet än nu.
De amorterades småningom, dels i mon SilfverBanken utgaf nya depositions-attester på privat eller genom silfverskatt i bevillning insatt silfver, dels genom att CreditBanken köpte och insatte silfver för dess behållne rän-’ tor, dels ändtligen ock i mon att de nu så vidt utsträckte lånanstalter mindre behöfde anlitas.
I alla dessa fall skulle Fullmägtige, i enlighet med Pikets Ständers eller dess Revisorers föreskrifter, operera.
I öfrigt måste fredslugnet, bibehållit, näringsfriheten, klokt etablerad, en väl uttänkt hushållsplan, ett allvarligt sparsamhetssysteme, upprigtigt tillvägabragt, uträtta betydligt till resultatets vinnande, så att SilfverBan_ ken en gång kunde öppnas till utvexling af silfver, då äfven troligen en Riksdaler Svenskt Specie borde i skrot och korn sättas i paralelmeden Riksdaler Hamburger Banco — hvarefter CreditBanken förnämligast reducerade sig till Riksdiscont-anstalt för handeln och de näringar, hvilka oftare kunna omsätta deras product, men låneanstalter för Landtbruket afrådas i förhand på det högsta, såsom verkande till dess skada, hvilket erfarenheten nogsamt visat.
För. medelst betydliga inskränkningar på jordbrukets onera, och uppmuntrande exempel till enskilt Den 3 Martil.
22.3 sparsamhet kan enda/i landtmanna-yrket hjelpas och bestå.
Genom den af Herr Lagerhjelm föreslagne nya rrsilitaire organisation borde creditiver till krigs utförande för framtiden undvikas. Genom denna enkla, rättvisa, syftesenliga mesure finge man omsider veta det verkliga rö. relsecapitalets nu varande numeraire, fick bas för egendomshandel och andra affairer, fick begrepp om hvad man i sjelfva verket åger, ejnotsåg stadga och mod i sina företag.
Vårt finance-systeme skulle, efter hvad mig synes; sålunda fixt kunna retableras och det hittills landsförvista allmänna förtroendet omsider återkomma.
Att detta förslag må med de andre RiksStånden communiceras och till Stats- och BancoUtskotten remitteras, anhålles ödmjukast.
N;o fi.
Grefve JVachtmeifter, Flans-.
.Blekinge
Län, ehuru vid pass femton mil långt har likväl endast en Provincial-Låkare.
Hans station borde vål rätteligen vara i Carlscrona, der Landshöfdinge-Residenset år, der ständiga besigtningar på Lånsfångar påkalla hans närvaro och eler han vore tili hands att emottaga och genast i verkställighet sätta de befallningar om Embetsresor, som Konungens 5'A
Den 3 Biar t ii.
Befallningshafvande icke sållan nödgas till ProyincialLåkaren utfärda, men Carlscrona belägenhet vid ena ändan af Länet har vållat, att dessa fördelar af ProvincialLäkarens vistande i Recidenset måst försakas, och att han blifvit anbefalld att bo i Runneby köping, som är i medelpunkten. __ Från detta ställe har han väl kortare väg till de vestra delarne af Länet, men en ofta dyrbar tid förspilles derigenom, att orderne om en besigtning, om skyndsam
Läkarevårds meddelande i de östra delarne först måste gå till Runneby, hvarifrån Läkaren förbi Residenset, der han rätteligen borde vistas, skall färdas åt öster till det anbefalla stället.
Genom Provincial-Låkarens vistande utom Carlscrona saknar Konungens Befallningshafvande äfven nödig kunskap om orten der lian kan anträffas, ty resor inom
Lånet kunna hafva påkallat hans aflågsnande från Runneby, och Konungens Befallningshafvande år alltic} i förlägenhet då besigtningar å Lånsfångar skola ske inom Carlscrona, ty det är icke tänkbart, att vidtaga den kostsamma och tidödande utvägen att vid hvarje sådan ofta inträffande händelse från Runneby requirera den enda i följd af sin tjenstebefattning till besigtningens verkställande skyldiga personen, ProvincialLåkaren och Låkarne vid Amiralitetet, ehuru de hittills af god vilja och för att afhjelpa förlägenheten dermed bifrådt hafva uttryckligen förbehållit sig, att hädanefter från detta besvär blifva befriade.
Jag nödgas således hos Riksens Högloflige
Ständer anhålla om anslag af lön till Den 3 Martil, 525 ytterligare en ProvincialMedicus i Blekinge Lån, då Konungens Befallningshafvande kommer i tillfälle att gemensamt med SundhetsColIegiurn förordna, att den ena ProvincialLåkaren blefve boende i Carlscrona och den ändra i Carlshamn, då all olägenhet i denna våg derigenom vore olhjelpt.
Skulle denna nain vördsamma anhållan icke bifall as, hvilket jag likväl på det högsta påyrkar, måste jag inskränka min begäran derhän, att åtmindstone nödiga medel måt,te blifva Ko, nungens Befallningshafvande i händer lemnade, att aflöna en Läkare, sorn inom Carlscrona stad verkställer de der behöflige besigtningar, på det Konungens Befallningshafvande hädanefter måtte undvika att stadna i personlig obligation hos den Läkare, som fullgör hvad Konungens Befallningshafvande borde kunna anbefalla.
Jag anhåller att denna motion måtte till StatsUtskottet varda remitterad.
Grefve JVachtmeifter, Hans:
I sammanhang med det förändrade sått för kungörandet af allmänna påbud, som jag inför Högloflige Ridderskapet och Adeln föreslagit, utbeder jag mig, att få fästa Högloflige Ridder^ skupets och Adelns uppmärksamhet på nödvändigheten af sådane påbuds utgifvande från trye - 326 Den 5 Martil. ket på ett sått som gjorde dem med liten kostJ nåd för enskilte personer tillgänglige.
Det så kallade Års-trycket kan väl nu af hvem sorn helst inköpas, men många förskräckas för den stora volume det vanligen utgör, och många klaga ej utan skål, att dervid nödgas betala vidlyftiga ceremonieler, som ingen har någon nytta af och kungörelser af ÖfverStåthållareEmbetet och Magistraten i Stockholm, som endast gälla för Hufvudstaden.
Jag föreslår således, att till någon publik autoritet inom Hufvudstaden, JustitieCanzlersEmbetet till exempel, måtte successive från Expeditionerne af Kongl, Majts Canzli samt från samtlige Collegierne och HofRåtterne insändas de allmänna påbud, som från dessa verk expedieras och att de sedermera måtte ord för ord hvad sjelfva påbuden angår, men endast med korta rubriker för hvarje, af trycket utgifvas i häften, som vid hvarje månads eller hvarje fjortonde dags förlopp skulle utkomma, till Allmänna Verk och Embetsmån på vanligt sått afsåndas samt i Boklådorne till uppköp för Allmänheten öfverlämnäs.
Jag förmodar, att kännedom om de utkommande författningarne skulle på detta sått blifva för Allmänheten mera tillgänglig, ån dem för enskilte personer, åtminstone i Landsörterne nu år, ty prenumerationskostnaden för dessa häften och kostnaden för deras nedsåndande från hufvudstaden till Requirenten kunde visserligen icke blifva betydlig, och afsändandet i vanlig postväg verkställbar!, hvilket det nu svårligen år.
Den 3 Martil, Ehuru detta ämne endast såsom önsknings, mål lärer kunna af Riksens HÖgioflige Ständer behandlas, anhåller jag likväl om remiss af detta Memorial till StatsUtskottet, på det nödiga medel till verkställande af mitt förslag, om det godkånnes, måtte anslås.
Grefve TVachtnuiJier, Hans:
Vid flera Riksmöten har ett förbättradt satt för publicerandet af allmänna påbud varit ett af föremålen för Riksens Stånders öfverlåggningar.
Om hitintills ingen förändring härutinnan vun. nits lärer sådant böra tillskrifva* endast svårig. heten, att uppfinna något båttre sått för detta kungörande och icke bristande öfvertygelse hos Riksens HÖgioflige
Ständer om olämpligheten a£ kungörelsernas upplåsande på predikstolarne, samt om ofullståndigheten af ett sådant kungörande.
Förr eller senare torde dock ett lämpligare sått kunna påhittas, och det år i sådant afseende jag anhåller, att Riksens HÖgioflige Ständer äfven vid denna Riksdag täcktes åt detta ämne lemna uppmärksamhet, hvarvid jag vågar föreslå; j) Att all uppläsning på Predikstolen af författningar och kungörelser af hvad slag de vara må, hädanefter må upphöra och å Predikstolen endast tillkännagiivas, hvilka så beskaffade handlingar till församlingen ankommit. 3a8 Den 5 Martii, 2) Att efter Gudstjenstens slut klockaren eller en fjerdingsman må på gången i Kyrkan upplåsa de ankomne författningarne och kungörelserne, och o) Att dessa, hvaraf ett exemplar skall till hvarje Kyrka eller Capell afsända®, sedermera böra på något lämpligt ställe inom Församlingen städse vara att tillgå för dem sora önska att dem genomläsa, och skulle till de mindre detaillerne af detta stadgande bland annat höra, att en förteckning på de sålunda kungjorde påbuden skulle hos nämnde personer alltid finnas, och att det skulle vara hans skyldighet, att för bibehållande af ordning inhäfta dessa handlingar så fort de ankomma.
Jag hyser visst icke den tanken, att det af mig nu föreslagne sätt för allmänna påbuds kungörande är det båsta eller det enda råtta, men då mig vetterligen denna fråga ej ännu under denna Riksdag blifvit väckt, har jag ansett mig böra framställa den till öfverläggning, och det år i sådant afseende jag anhåller om remiss af detta Memorial till vederbörligt Utskott.
Herr Hammarschöld, Lorenzo:
Med anledning af den erfarenhet vi, genom händelsen med SkolOrdningen, vunnit, huru föga ett enskildt Stånds pröfning, i dess enskilta Den 5 Martii, 029 Utskott uttalad, betyder, oell förmår, vågar jag föreslå, att samtlige Stånderne måtte uppdraga sitt Oeconomie- och BesvårsUtskott granskning gen af det nyss utkomna Projectet till den nya EvangeliiBoken.
Denna Bok, som enligt sin natur, på den allmänna folkstämningen mäste hafva ett så betydligt inflytande1, bör vål af Folks-Representanterne gemensamt skärskådas, innan den till allmän sanction åt Regeringen öfverlemnas.
Den år icke ensamt för Presten beräknad, och dess pröfning kan således icke vara nog inom PresteStåndets Pastoral-Utskott.
Religion och Christendom år en National- icke blott ett Stånds angelägenhet.
Och dessutom bekänner jag, att jag anser det för saken af yttersta vigt och gagnelighet, om isynnerhet den Svenska Bonden, med sin redliga, klarsinniga fromhet, öfver den också uppmanas att höja sin röst.
Att detta Memorial med de öfrige Stånden må communiceras, anhåller jag ödmjukast.
N:0 7.
Hittills har det i LåneBanken varit öfligt, att den silfverpant, på hvilken lån, till 4o skil— lingar Banco period, blifvit lemnadt, så vida icke detta å förfallodagen år vordet återbetaldt eller omsatt, ansetts såsom till Banken hemfallen och 3J0 Den 5 Martil, utan all vidare lösningsrätt för låntagaren.
Derigenom måste flerfaldiga förluster för den enskilte beredas, äfven för den sorn föresatt sig att vara accurat.
Man behöfver blott föreställa sig, hvad säkert flere gånger inträffat, att en Landtbo belånt sitt silfver i LåneBanken, att detta lån på e'n
Lördag förfaller; att då penningar i råttan tid borde med Posten hit ankomma, men att denna blir genom menföre uppehållen, eller att Commissionairen är bortrest på en dag eller annars hindras att på bestämd timme utfå brefvet, och genom denna oförvållade tillfällighet går låntagaren miste om att kunna återfå sitt silfver.
I betraktande häraf vågar jag föreslå, att detta bruk måtte ändras, och att en viss lösningstid af fjorton dagar eller en månad efter förfaljodagen, likväl mot en billig straffränta, måtte låntagaren förunnas, och först sedan äfven denna lösningstid vore förlörsummad, Banken äga rätt att panten såsom sin tillhörighet anse.
Denna min motion anhåller jag måtte blifva BancoUtskottets ompröfvande underställd.
Då samtelige RiksStånden beslutat att Bihang et till RiksStåndens Protocoll, under denna Riksdagen skall redigeras alldeles på samma sått, sorn vid den föregående, år det naturligt, ■Den 5 Martil, att för närvarande deri ingen ändring kan vidtagas.
Mig knn det ej heller synas tillständigt, att en sådan åsyfta.
Men då naturligtvis Stan. derne om en förändring för framtiden nu kunna stadga sitt beslut, och jag anser både nödigt och nyttigt, att hvad härvid bör iakttagas på förhand är fastståldt, så att, vid en börjande Riksdag, nödtvånget att begynna med tryckningen af nämnde Bihang, icke må hindra den lugnare öfverläggningen härom, vågar jag yttra några tankar till en för det tillkommande förändrad, eller rättare sagdt, något jemkad redaction af Bihanget.
Ändamålet dermed år att göra tryckningen af detsamma något mindre kostsam, och Bihanget tillika mera afsåtteligt.
För närvarande indelas Bihanget i tio samlingar.
Af dessa innehåller den andra samlingen: Riksens Ständers Revisorers, Justitice Ornbudsmannens m. fl. Berättelser, samt de RiksStåndens Protocolls Utdrager, hvilka innefatta Remisser.
Skulle denna ganska arkdryga samling icke alldeles kunna borflärnnas?
Då de, som egentligen köpa Bihanget till RiksStåndens Prolocoll, åro Riksdagsmän, hvilka bekomma dessa Berättelser särskildt tryckte förut, så torde de fleste finna det mindre behagligt att köpa in det, hvad de redan äga.
Och hvartill gagnar det att trycka om, hvad redan nyss förut blifvit tryckt?
Åtminstone år det stridande mot den gamla godkände husliållsregeln, att icke göra om precist detsamma hvad man gjort förut, allraminst når det förordsakar dubbel kostnad.
Hvad åter RiksStåndens ProtocolIsUtdrag
Deli 5 Martii, innefattande Remisser angår, bekänner jag uppriktigt att att jag icke kan inse hvad nytta och nöje dessa magra upprepanden af ett och detsamma skola bereda.
Att Stånden sinsemellan böra underrätta hvarandra, till hvilket Utskott hvarje särskildt
Stånd remitterat förekommande mål, år naturligt, men tryckta tillsammans i bok, kunna af dem omöjligen uppstå annat ån den vid all låsning odrågligaste egenskap, nemligen tavtologie.
Troligen år det också denna, som vållat att, det annars i sig sjelft så vigtiga 'Hillänget blir så föga låst; ty denna tavtologi upp» kommer äfven af vissa andra egenheter vid den nu öfliga Redactionen.
Så t. ex. bruka vissa Utskott, i synnerhet år detta inom StatsUtskottet, nästan alltid vanligt, att, då de hafva att afgifva utlåtanden öfver någon Konungens Nådiga Proposition , först införa denna samma Proposition in extenso, och enligt den nu brukliga Redactionen af Bihanget, tryckes den efter tillika med Utlåtandet i de samlingar, som innehåjla Utskottens Betårikanden.
Men då första samlingen innehåller Konungens Nådiga Propositioner, så blir följden af nämnde bruk, att ett och detsamma tryckes, omedelbart på samma tid tvänne gånger.
Vidare, så händer det ganska ofta att tvenne eller till och med alla Stånden öfver en och samma sak fatta samma beslut.
Enligt nu gällande bruk, skola alltså, i g:de samlingen, hvilken innehåller RiksStåndens ProlocollsUtdrag, som innefatta Beslut, dessa omtryckas två, tre ända till fyra gånger tätt efter hvarandra, ungefärligen affattade i samma ordalag.
Så t, ex. i Bihanget för denna Riks - Den 5 Mart ii. S55 dag, låses Hedervärda BondeStåndets beslut om tryckningen af Protocollen, straxt efter Yållofl. BorgareStåndets ProtocollsUtdrag, på hvilket det förra icke allenast grundar sig, utan ord för ord upprepar.
Den som vill studera Bihanget, får således vid bladets omvändande läsa om igen på sednare sidan, hvad han nyss låste på den förra.
Jag föreslår således i) att den nu i ordningen 2:dra Afdelningen af Bihanget, för framtiden, alldeles måtte försvinna; 2) att då i ett Utskotts Utlåtande, en Konungens Nådiga Proposition införes, endast Rubriken, i den tryckta samlingen af Utskottets Betänkande, måtte referas, men i stället för sjelfva texten blott derunder orden: se 1 :a Samlingen, och derefter Utskottets yttrande öfver frågan; 5) att då flere
Stånd öfver ett förekommande inål stannat i samma beslut, ProtocollsUtdraget derom mätte in extenso anföras från det
Stånd, som sig först yttrat öfver frågan, men i afseende på de öfriga blott en angifvelse, att de öfver ämnet fattat lika beslut, t. ex. om öfver ett mål Högloflige Ridderskapet och Adeln först stadgat sin tanke, och sedan något af de öfrige afgjort målet på samma sått, så i stället för att aftrycka detta Stånds ProtocollsUtdrag, föreslår jag att man nyttjade denna formel, t. ex. ”Hedervärda B o nde Siandet. S, D.
Föredrogs det och det målet.
Afgjordes i likhet med Höglofl.
Se ofvanföre.” Skulle Höglofl.
Ridderskapet och Ädeln 334.
Dea 3 Marlit, tycka sig i dessa mina förslag finna några skål och anledningar, vågar jag anhålla, att detta mitt Memorial måtte till Riksens Stånders Expeditionsutskott blifva remitteradt, och af detta Utskott, som närmast år i tillfälle att pröfva halten af mina anmärkningar, ett utlåtande öfver dem, med project till jemkad Redaction af Bihanget infordras, som i fall RiksStånden det godkänner, för nästa Riksdag blefve gällande, N:o g; Herr Hammar schjöld, Lorenze.
Inför Höglofl. ^Ridderskapet och Adeln vågar jag ödmjukast hemställa, om det ej skulle synas tjenligt att upphäfva den så kallade CanzliStyrelsen: en inrättning, alldeles öfverflödig, då hvarje Expeditionschef sjelf inom sina underlydande expeditioner kan hålla den ordning och besörja de angelägenheter, hvilka nu, med förökad omgång af CanzliStyrelsen skola behandlas.
Dessutom skulle upphåfvandet af denna inrättning visserligen genast, men ännu mera framdeles bereda en inskränkning och förminska ning i Statsutgifterna.
Detta mitt vördsamma Memorial anhåller jag ödmjukast måtte till vederbörligt Utskott blifva remitteradt.
Herr Brummer, Carl Magnus:
Enligt Hans Maj:t, Konung Gustaf III:djes,' Den 3 Martil.
Glorvördigst i åminnelse, meddeldte, och uti bestyrkt afskrift härvid bilagde Nådiga resolution den 25 Junii 1786, åro nu mera framledne CommerceRådet Herr Arvid Schau, e och dess rätts innehafvare nådigst förundte 5o års förlängning, utaf det emellan Kongl. Maj;t och Kronan, samt Herr CommerceRådet den 1 Maj 1761 påbörjade contract, angående arrendet af Uranienborgs KungsLadugård på Ön Hvéen, så att dessa ytterligare beviljade frihetsår, beräknas Herr CommerceRådet och dess rätts innehafvare tillgodo ifrån den 1 Maj 1811, då förra contractet lupit till ända, till samma tid år 1861.
Detta Kongl, beslut, försedt med behörig contrasignation af framledne Herr StatsSecreteraren E.
Schröderheim, år en afhandling, som, i min tanka, ej godtyckligt kan eller får upphåfvas till tredje mans förfång.