Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Derest ett och samma kolly innehåller särskilda sockerslag, underkastade olika tullafgifter, tillämpas den högre tullsatsen för hela innehållet.
” I händelse af nådigt bifall härtill, och då ifrågavarande förändring i tulltaxan icke alser någon förhöjning af de för Socker nu gällande lullsatser, utan endast ett Dill. lill II.
Prol. 1859 f 1860. 10 Sami. 1 Afd. 28 218 Expeditions-Uiskotlets Förslag lill underd.
Skrifvelse N:o 'tOi. noggrannare bestämmande af beskaffenheten utaf de olika sockerslag, sorn kunna till förtullning ifrågakomma, få Rikets Ständer tillika i underdånighet anhålla, att förenämnde förändring i Införselstarifen äfvensom upphäfvandet af 9 § i tulllaxe-underrättelserna må redan innevarande år vinna tillämpning och särskild författning härom alltså i nåder utfärdas.
.Vo lOf.
Uppläst och godkändt hos Ridd. och Adeln den 28 Juli 18GO.
Preste-Slåndel deri 28 — — Borgare-Slåndet den 28 — — Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående utbetalning af statsbidrag till ett vägförbåttringsarbete, som icke blifvit inom behörig tid påbörjadt.
(Stats- oell Ekon.-Utsk:s Uti. N:o 136.) S. A. K. v Uti nådig Skrifvelse till Rikets Ständer af den 9 sistlidne Mars har E. K.
Majit tillkännagifvit, alt, sedan E. K.
Majit under den 1 Oktober sistlidet är till förbättrin gar å allmänna landsvägen emellan städerna Christianstad och Ystad, nemligen vid Maglehem, Brösarp och Bonderum i Christianstads län, beviljadt ett anslag utan återbetalnings-skjldighet af 12,200 Ridr R:mt, att utgå från de till vägförbättringar af Rikets Ständer vid sistförfluten riksdag anvisade medel, under vilkor, bland annat, alt arbetet blefve påbörjadt under samma års höst, samt tillika anbefallt Styrelsen för Allmänna Väg- och Vattenbyggnader att med kontrakt angående arbetets utförande enligt den i nåder fastställda planen äfvensom med säkerhelsförbindelse för delsammas fullgörande till E. K.
Majit ofördröjligen inkomma; så hade bemälde Styrelse uti Memorial af den 28 Januari innevarande år lill E. K.
Majit öfverlemnat de, för omförmälda anslagssummas utbekommande, genom E. K. Majits Befallningshafvande i länet till Styrelsen insände handlingar, af hvilka, äfvensom af Styrelsens underdåniga Memorial inhemtats, att Styrelsen, Expeditions-UtskollP.ts Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 401.
219 efter erhållen del af E. K.
Maj:ts berörda nådiga beslut, genom skrifvelse af den 17 Oktober sistlidet år lill E. K. Majlis Befallningshafvande öfversändt den af E. K.
Majit fastställda arbetsplanen och tillika, enär, jemlikt de af Rikets Ständer för anslags utgående från den vid 1856—1858 års riksdag afsatta vägförbättringsfond stadgade vilkor, de arbeten, som erhölle understöd af dessa medel, borde sednast under loppet af år 1859 påbörjas, fästat E. K. Maj:ts Befallningshafvandes uppmärksamhet derpå, alt början med någon del af de ifrågavarande väglörbättrings-företagen ovilkorligen måste under sistnämnda års höst göras, så framt statsbidraget skulle kunna utbekommas; men att emellertid Arbets-direklionen, enligt dess, uti en till E. K.
Majit ställd skrift, meddelade uppgift, först den 4 Januari innevarande år från E. K. Majlis Befallningshafvande emoltagil de gillade arbetsplanerna och således icke kunnat gå i författning om arbetets påbörjande före 1859 års utgång; hvadan Direktionen i underdånighet anhållit om anstånd dermed till första tjenlig;! tid under den då instundande våren, samt att intressenterne måtte vid det beviljade anslaget bibehållas; och har E. K.
Majit, med anledning af hvad sålunda förekommit, lill Rikets Ständer öfverlemnat att bestämma, huruvida det för ifrågavarande vägförbättringar alsedda anslag (inge lill vederbörande utbetalas, oaktadt arbetet icke kommit att påbörjas inom den af Rikets Ständer vid sistförtlutna riksdag såsom vilkor för dylika anslags tillgodonjutande bestämda tid.
Rikets Ständer hafva, i följd häraf, tagit berörda fråga i öfvervägande, och dervid, med afseende å det af Direktionen för ifrågavarande vägförbällrings-arbeten anmälda förhållandet, att Direktionen icke förr än den 4 Januari innevarande år erhållit underrättelse om det för utbekommande af omförmälda anslag stadgade vilkor, alt arbetena bort sednast under loppet af 1859 påbörjas, och dä vigten lör rörelsen å vägiinien emellan Christianstad och Ystad af de föreslagna vägförbättringarnes befordrande till verkställighet blifvit af Styrelsen för Allmänna Väg- och Vattenbyggnader vitsordad, — pröfvat skäligt medgifva,* att det för omförmälda vägförbättringar beviljade statsanslag, under oförändrad tillämpning af de för detsamma i allt öfrigt stadgade vilkor och förbehåll, må, oaktadt arbetet icke under sistlidet år företagits, från Riksgäldskontoret utbekommas, såvida kontraktet, jemte dertill hörande handlingar, angående ifrågavarande företag vederbörligen aflemnas och arbetet påbörjas (öre utgången af innevarande år 1860.
Hvilket, till svar å den nådiga Skrifvelse!!, Rikets Ständer härmed få hos E. K.
Stockholm den 28 Juli 1860. 220 Expeilitions-Utskollets Förslag till underd.
Skrifvelse JS:o 't02. X:o 109.
Uppläst och godkändl hos Ridd. och Adeln den 28 Juli 1860.
Preste-Ståndet den 28 — — Borgare-Ståndet den 28 — -— Bonde-Ståndet den 28 — -— Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, angående förlängning i den för uppmuddring af Ystads hamn bestämda arbetstid.
(Stats-Utskottels Ull. N:o 137.) S. A. K. Enligt livad E. K.
Majit uti nådig Skrifvelse till Rikets Ständer af den 23 Mars innevarande år behagat meddela, har, sedan Rikets år 1854 församlade Ständer för uppmuddring af hamnen vid staden Ystad anvisat en summa af 60,000 R:dr Banko, hvaraf 20,000 R:dr såsom anslag utan återbelalnings-skyldighet och 40,000 R:dr såsom lån, under vilkor, bland annat, att staden förbunde sig att ansvara för muddringsarbetels fullbordande inom fem år, samt Styrelsen lör Allmänna Väg- och Vattenbyggnader derefter, på nådig befallning, å Kronans vägnar, med Hamn-direktionen i Ystad, såsom behörigen utsedd Arbets-direktion, afslutat kontrakt, genom hvilket vederbörande förbundit sig att under loppet af September månad 1855 påbörja och till den 1 September 1860 fullborda muddringsarbetet, — bemälde Hamn-direktion uti en den 9 sistlidne Februari lill E. K.
Majit ingifven skrift, i underdånighet förmält, hurusom, på sätt ett bifogadt, af tjenstförrättande Chefen i Södra Väg- och Vattenbyggnads-distriktet afgifvet yttrande äfven vitsordade, ofvanberörda muddringsarbete, hvilket, utan
Direktionens förvållande, blifvit fördröjdt derigenom, att ett af Direktionen i god tid bestäldt ängmudderverk icke förr än ett och ett halft år efter arbetets påbörjande bekommits, sedermera icke kunnat fortgå med den hastighet, som varit beräknad, af orsak att en massa af stenblock påträffats, inbäddad i hamnbottnen; hvadan, och då detta sednare förhållande qvarstode såsom ett lidsspillande hinder för muddringens jemna Expeditions-Utskottets
Skrifvelse N:o 102. 221 fortgång, Direktionen i underdånighet begärt, att den för arbetets fullbordande bestämda arbetstid måtte varda med ytterligare fem år förlängd; och har E. K. Maj:t, genom omförmälda nådiga Skrifvelse, till Rikets Ständers pröfning öfverlemna! ifrågavarande underdåniga ansökning.
Uti afgifvet Utlåtande öfver samma ansökning har, på sätt E. K. Maj:ts nådiga Skrifvelse jemväl innehåller, Styrelsen för Allmänna Väg- och Vattenbyggnader hufvudsakligen anfört, alt, då Ilamn-direktionen styrkt, dels att dess nya ångmudderverk blifvit så sent färdigt, att muddring dermed först i Maj månad 1857 kunnat påbörjas, hvadan arbetet om hösten 1855 och under hela året 1856 måst bedrifvas blott med en gammal och bristfällig hästmuddermaskin, dels ock att, i motsats lill hvad vid arbetsplanens upprättande antogs komma alt blifva förhållandet, bottenstenar i hamnbassinen påträffats mycket allmänt och lill så betydlig storlek, att bland 40 kubikfamnar sten, som derutur ensamt under förlidne sommar upptagits, block förekommit af till och med 100 skeppunds vigt, lunne Styrelsen, som under sådana omständigheter ansåge muddringsarbetet komma att erfordra en vida längre tid, än förut varit beräknad, sig böra i underdånighet förorda den af
Direktionen begärda utsträckning af omförmälde arbetstid intill den 1 September 1865.
Vid pröfning af denna fråga hafva Rikets Ständer, med afseende å de af
Direktionen uppgifne och af vederbörande
Distrikt-chef vitsordade förhållanden, samt enär den af Direktionen begärda förlängning i den för ofvannämnda förelags utförande och fullbordande bestämda arbetstid blifvit ej mindre af Distrikt-chefen, än äfven af Styrelsen för Allmänna Väg- och Vattenbyggnader förordad såsom varande af behof påkallad, funnit skäligt att, med vederbörandes befriande från den genom ingånget kontrakt åtagna förbindelsen att till den 1 Oktober 1860 fullborda det påbörjade muddringsarbetet i hamnen vid Ystad, medgifva den af Direktionen begärda förlängning i arbetstiden för sagde företag, under vilkor att, med fortfarande tillämpning af det afslutade kontraktets stadganden i öfrigt, staden förbinder sig att ansvara, det muddringsarbetet varder till den 1 September 1865 fullbordadt.
Med anmälan härom, till underdånigt svar å E. K. Maj:ts nådiga Skrifvelse, framhärda Rikets Ständer etc.
Stockholm den 28 Juli 1860. 222 Expcditions-Utskotlels Förslag till underd.
Skrifvelse N:o 103.
Uppläst och godkändt hos Ridd. oell Adeln den 28 Juli IBBO.
Preste-Slåndet den 28 —- — Borgare-Ståndet den 28 — —- Bonde-Ståndet den 28 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af Kongl. Maj:ts nådiga Proposition om antagande af en författning angående ränta vid försträckning pä viss kort tid.
(Sammans.
Banko- och Lag-(Jtskoltets Betänkande N:o 1.) S. A. K.
Sedan vid sistförflutna riksmöte Borgare-Ståndet uti underdånig skrifvelse den 3 Mars, 1858 anhållit, att E. K.
Majit täcktes till rikets näst derefter sammanträdande Ständer aflåta nådig Proposition om räntans Ingifvande i allmänhet och lill den utsträckning, som funnes med landets hästa mest öfverensstämmande, och denna skrifvelse blifvit till den af E. K.
Majit i nåder tillsatta Finans-kommitté öfverlemnad, för att tagas i öfvervägande vid utarbetandet af det underdåniga Betänkande, hvilket Kommitterade fått sig uppdraget att afgifva, angående de förändringar, som kunde anses behöfliga såväl i organisationen och sammanhanget af de anstalter, hvilka med penninge- och kreditväsendet hafva gemenskap, sorn i de lagar, hvilka dermed stå i förbindelse; samt Kommitterade den 8 Oktober nästlidet år till E. K.
Majit inkommit med en underdånig skrifvelse, deruti de, på anförda skäl, tillstyrkt ej mindre räntans frigifvande under vissa vilkor, än ock andra stadganden, åsyftande förändring i nu gällande kreditlagar; — så, och efter det E. K.
Majit, som godkänt de skäl, hvilka blifvit för räntans frigifvande anförda, men, i likhet med Kommitterade, ansett, att grundsatsen om frihet i ränteaftal endast med varsamhet borde i lagstiftningen införas, låtit utarbeta ett förslag till förordning i ämnet, hvaruti, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med hvad af Kommitterade blifvit föreslaget och jemväl förut finnes i Norge antaget, räntans frihet, med Expeditions-Ulskotteis Förslag lill unilard.
Skrifvelse N:o '105.
223 vissa bestämningar medgifvils vid försträckning på viss tiel, sorn ej öfverstegé sex månader, — har E. K. Maj:t, uti nådig Proposition af den 15 Mars innevarande år, till Rikets Ständers antagande framstä111 följande förslag till Förordning angående ränta vid försträckning pä viss kort tid: ”Hvad i 9 Kap. 6 § Handels-Balken finnes stadgadt om förbud att taga eller låta förskrifva sig större ränta än sex för hundrade om året, ege ej tillämpning vid försträckning på viss tid ej öfverstigande sex månader.
Aftal om större ränta vare likväl ej gällande, der det ej med gäldenärens skriftliga förbindelse stvrkes.
Underlåter borgenär, som betingat sig större ränta, ali inom en månad från förfallodagen, medelst gäldenären delgifven lagsökning eller stämning, gälden kräfva, njute, för den tid han efter förfallodagen är till ränta berättigad, ej mer än sex för hundrade om äret.
Ej må till högre belopp ränta i fast egendom intecknas.” Rikets Ständer hafva vid behandlingen af denna fråga, ingalunda lemnat utan afseende den såväl af statsvetenskapernas idkare, som inom det praktiska lifvet, temli gen allmänt erkända grundsats, att penningeränlan betecknar priset på penningar och att priset på denna, likasom på hvarje annan vara, hufvudsakligast beror på tillgång och efterfrågan.
Men jemte dessa tvänne faktorer för bestämmandet af priset ingår en tredje, nemligen den större eller mindre säkerheten för kapitalisten att, pä bestämda tider och utan äfventyr af förluster, dels utbekomma afkomslen, dels, i läll af behof, hufvudstolen.
Under erkännande ej mindre deraf, att afseende på denna säkerhet ingår i hvarje yrke och inverkar på den vinst, som deraf måste beräknas, än äfven att Statens åtgärder i allmänhet böra inskränkas till att, genom beredande af säkerhet och trefnad åt näringarne, bidraga lill ökandet af tillgången pä kapitaler och såmedelst endast indirekt verka lill räntans nedsättande, bör man likväl ej lemna obemärkt, att, i de Hesla samhällen, som gått framåt i kultur, Slaten vinnlagt sig om att, till förmån för de näringar, som framför andra äro i hellof af fasta, d. v. s. för längre tid fästade kapitaler, t. ex. jordbruk, bergsbruk, större fabriker m. m., för dessa underlätta tillgången på sådana kapitaler genom ändamålsenliga kredit-institutioner till tryggande af realkrediten.
Att så icke skett i Sverige, hvarest, lill följd dels af de ännu i lagen qvarstående tysta förmånsrätterna, dels af bristen på de i andra länder, till betryggande af ej mindre hypothek, än äfven vilkoret derför — eganderält till fast egendom — införda s. k. grund- och hypolheks-böcker, realsäkerheter sakna erforderligt förtroende, torde icke behöfva bevisas.
Men häraf mäste blifva en följd, hvad som också i Sverige inträffat, att, under det penningar villigt, ehuru emot hög ränta utlånas på korta tider emot personel säkerhet, lemnäs nästan icke på några vilkor penningar emot inteckning och på längre tid, eller, med andra ord, att landets kapitaler, som naturligen dela sig i fasta och rörliga, hafva en tendens att öfvergå från den förra till den sednare kategorien.
Att ytterligare öka denna tendens, hvilket otvifvelaktig! skulle ske genom antagandet af E. K. Maj:ts nådiga Proposition, enligt hvilken komme att tillåtas högre ränta än sex procent för de sednare, men icke för de förra af omförmälde kapitaler, samt alt såmedelst beröfva de näringsidkare, som äro i behof af lån på längre tid, möjligheten dertill och försätta dem i nödvändigheten att hvar sjette månad vara beredda på återbetalning af större delen utaf sitt förlagskapital, hafva Rikets Ständer för sin del icke ansett rådlig t.
Väl är det sannt, att denna utväg, för alt bereda inträde åt åsigterna om räntans frihet blifvit använd i några främmande länder, men icke under sådana förhållanden, som för närvarande här ega rum.
Den har också, der den blifvit försökt, efter få år lemnat ruin för den enda riktiga grundsats, att räntan på alla slags kapitaler af lagen lemnäs fri, och torde icke kunna ur någon annan synpunkt, än den angifna, försvaras.
Den nådiga Propositionen har ock, enligt hvad Rikets 224 Expeditions-Utskottets Förslag till underd.
Skrifvelse N:o -104.
Ständer erfarit, blifvit just af de klasser, den afsåg att skydda, med bekymmer och oro mottagen; och hafva Rikets Ständer fördenskull, och på grund af öfriga nu anförda skäl och omständigheter, funnit sig icke kunna E. K.
Mnj:ts ifrågavarande nådiga Proposition bifalla.
Hvilket Rikets Ständer härmed få hos E. K.
Slockholm den 28 Juli 1860.
H:o 104.
Uppläst och godkändi hos Ridd. och Adeln den 1 Augusti 1860.
Presle-Slåndet den 4 — — Borgare-Ståndet den 4 — — Bonde-Ståndet den 4 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse i anledning af K.
Maj:ts nådiga Proposition, angående åtgärder till behof vandes undsättning i missvextår.
(Slals-Utskits Uti.
Nio 134.) S. A. K.
Under åberopande af den vid sistlidne riskdag, i fråga om åtgärder för behöfvandes undsättning vid missvext eller felslagen skörd under då ingående statsregleringsperiod, af E. K.
Majit aflåtna nådiga Proposition och Rikets Ständers derå grundade beslut äfvensom af É. K.
Majits och Rikets Stats-kontors den 19 Juli 1859 afgifna underdåniga berättelse, rörande, bland annat, undsättnings-fonden och hvilken utvisade att lör de med nämnde fond åsyftade ändamål fanns vid den tid, berättelsen afgafs, att tillgå en uti Rikets Ständers Rank för Kongl.
Ränte-kammarens räkning äfvensom uti Expeditions-Utskottets Förslug till underd.
Skrifvelse N:o i 04. 225 uti Riksgälds-kontoret innestående behållning af tillsammans 1,481,316 R:dr 84 öre Riksmynt, har E. K.
Majit uti nådig Proposition den 27 Oktober nyssberörde år för nästkommande statsreglerings-period föreslagit meddelande af enahanda bestämmelser, som af Rikets sednast församlade
Ständer i omförmälda hänseende stadgades för den tid, närvarande statsreglering omfattar; och hafva Rikets Ständer, af infordrade uppgifter i ämnet inhemta), alt från undsällnings-lbnden, den der, inberäknadt utestående fordringar, vid slutet af år 1857 utgjorde 1,382,854 R:dr 1 sk. 11 r:st.
Banko och vid 1859 års utgång 1,540,044 R:dr 63 öre, understöd i följd af felslagna skördar eller missvexter samt hagelskador beviljats under åren 1857—1859 med återbetalningsskyldighet till ett belopp af 228,800 R:dr och utan sådan skyldighet med 5,180 R:dr eller tillhopa 233,980 R:dr R:mt samt att de till följd af missvexter eller hagelskador beviljade och utestående lån, derå skeende albetalningar bereda tillgång till nya undsättningar, utgjorde vid sistlidet års slut, 68,725 R:dr, äfvenledes Riksmynt.
Då ändamålsenligheten af de: under sistförflutna riksdag meddelade och jemväl under föregående riksdagar vidtagna beslut angående sättet och vilkoren för undsättningar vid inträffande missvexter eller felslagna skördar samt dertill alsedda medels användande och tillhandahållande således blifvit af erfarenheten bekräftad, hafva Rikets Ständer pröfvat skäligt att, i öfverensstämmelse med hvad E. K. Maj:t härom i nåder föreslagit, fatta följande beslut: l:o.
För behöfvandes undsättning vid inträffande missvext eller felslagen skörd eger E. K.
Majit att fortfarande disponera: a) den i Rikets Ständers Riksgälds-konlor och på Kongl.
Ränte-kammarens räkning i Rikets Ständers
Bank innestående behållning utaf de för enahanda ändamål förut anvisade undsältningsmedel, samt />) hvad genom återbetalningar å meddelade undsättningslån kan inflyta; 2:o.
Utaf de till E. K.
Maj:ts förfogande sålunda ställda undsättningsmedel må en summa af högst Etthundrafemtio tusen Riksdaler Riksmynt, under den tid innevarande riksdags statsreglering kommer alt omfatta, få begagnas till undsättningar utan åteibetalnings—skyldighet åt sådane behöfvande, som icke äro i tillfälle att sjelfve förskaffa sig arbete eller i stånd att af egna tillgångar återgälda de undsättningsbidrag hvilka dem tilldelas; börande dylika understöd företrädesvis tillgodokomma de kommuner, som tillförbinda sig att så använda desamma, att för dithörande fattiga och arbetslösa personer berndes sysselsättning och möjlighet alt genom eget arbete förtjena sitt uppehälle ; 3:o.
Ofvan omförmälda tillgångar må för öfrigt användas endast till räntefria låneunderstöd med bestämda återbetalningsterminer, och mot vederbörande större eller mindre menigheters gemensamma ansvarighet eller annan af E. K.
Majit godkänd säkerhet; 4:o.
Så vidt omständigheterna medgifva, skola tillfällen för de behöfvande beredas att erhålla sysselsättning och förtjenst vid allmänna arbetsföretag; samt 5:o.
De för undsättningar vid missvexter och felslagna skördar afsedda medel böra, till den del de icke äro för anvisade utbetalningar erforderliga, till RiksBih. till R.
Prot. 1859 & 1860. 10 Sami. 1 Afd. 29 226
Exp edit i o ris- Visko Hefs Förslag till lindard.
Skrifvelse N.-o 105. gälds-konloret öfverlemnas, emot skyldighet för delta V^erk alt del sålunda einollagna beloppet, vid skeende reqvisition, för dermed åsyftade ändamål, E. K.
Majit tillhandahålla.
Rikets Ständer, som sålunda hafva i underdånighet besvarat E. K.
Majrts förevarande nådiga framställningar, få om hvad dervid förekommit i underdånighet göra denna anmälan; och framhärda Rikets Ständer etc.
Stockholm den 4 Augusti 1860. i\:o 105.
Återremilteradt af Ridd. och Adeln deri 4 Augusti 1860.
Uppläst och godkändi hos Presle-Slåndet den 8 — — Borgare-Ståndet den 8 — — Bonde-Ståndet den 11 — — Rikets Ständers underdåniga Skrifvelse, rörande föreskrifter till betryggande af besittningsrätt till fast egendom och af intecknings-såkerhet.
(Lag-Utskottets Betänkande N:o 31.) t S. A. K.
Enär ett af de förnämsta vilkoren för ett lands framåtskridande och näringar nes utveckling vöre ett starkt skydd af lagen för egande-rält och real-kredif, men saknaden af ett sådant skydd hämmade tillgången på penningar för jordegaren och afhölle utländningen från att härstädes placera de kapitaler, för hvilka han i sitt hemland uppbure en högst ringa ränta, hafva, under förmälan hurusom ett steg till förbättring i detta hänseende väl innefattades uti det i sammanhang med förslaget till ny konkurslag afgifna förslag till förändring af lagens stadganden om förmånsrätt i fast egendom, men att ändamålet dock icke vore till fullo uppnådt, så länge de, med andra länders jemförliga, institutioner i Sverige saknades, hvarigenom lull trygghet i eganderällen till fast egendom och real-säkerhelen garanterades, hos Rikets Ständer framställningar skett Expeditions-Uts leo t tels Förslag till underd.
Skrifvelse N-.o '105. 227 att, till afhjelpande af oniförmälda brister, s. k.
Grund- och Hypotheks-böcker måtte, i likhet med hvad i åtskilliga främmande länder eger rum, anbefallas till bruk, så att vid hvarje Underrätt skulle finnas en dylik bok, deruti, efter gifvet formulär, borde antecknas alla under Rättens domvärjo belägna fasta egendomars namn, natur och gravationer samt egare äfvensom hvarje förändring i egande-rälten.
Vid öfvervägande af delta ämne hafva Rikets Ständer icke kunnat förbise att, på sätt nu anmärkt blifvit, eganderätlen lill fastighet icke finnes vara af nu gällande lagstiftning fullt betryggad.
Förklaringen den 14 Maj 1805,. angående lagens rätta förstånd och tillämpning ej allenast i mål rörande klander å fast egendom, utan ock om hvad ytterligare vid lagfarts beviljande iakttagas bör, har väl en preskriptionstid af tjugo år för klander af jordafång blifvit stadgad medelst föreskriften, att all på god tro vunnen och med verklig besittning förenad åtkomst lill fast egendom, hvilken icke blifvit i behörig ordning klandrad, af den förmente egaren eller innehafvaren, som egendomen afhänd blifvit, i hans lifstid, ej heller af hans arfvingar elller rättsinnehafvare inom tjugo år från hans dödsdag, är, efter samma tids förlopp, från allt vidare åtal fri, och häraf synes visserligen följa alt förste egaren under hela sin lifstid, äfven om den är längre än tjugo år, eger rätt att egendomen återvinna, och att jemväl egarens arfvingar hafva rätt att inom tjugo är efter egarens död klandertalan i sådant afseende anställa; men då den termin, hvarifrån häfdens början skall räknas, icke derjemte blifvit på ett tillfredsställande sätt bestämd, har följden häraf ock varit den, alt författningen i det närmaste saknat betydelse och ingalunda beredl den med densamma åsyftade säkerhet åt jordbesitlningen.
En lag, som tryggade denna besittning skulle dock i allt fall icke uppfylla sitt ändamål, om den ej tillika gjorde bevisningen om fastighetsinnehafvarens orubbliga besittningsrätt lätt och säker och då en sådan osviklig och lätt erhållen bevisning är af yttersta vigt så väl för jordegaren sjelf, derest han vill sälja eller låta inteckna sin egendom, som för hvarje annan, hvars rätt kan deraf vara beroende, har på sätt vid köp, skifte och gåfva äfvensom numera vid testament af fast egendom finnes föreskrifvet, ett offentligt kungörande af hvarje ombyte af egare till dylik egendom synts Rikets Ständer vara nödigt, så mycket hellre som sednare författningar otvetydigt utmärka alt lagfarten fått en vidsträcktare betydelse än den ursprungligen egde och erhållit en i folkets rättsmedvetande ökad vigt för den allmänna rätts-säkerheten.