Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dock, efter den utredning, som jag här afhört och hvaraf finnes, att frågan varit föremål för utredning vid en föreg:de Riksdag, skall jag icke motsätta mig att dessa summor utgå till de belopp, som Gr.
Jag har icke det ringaste emot att de ifrågavande tjenstemännen erhålla de arfvoden, som Gr.
Lagerbjelke yrkat.
Men jag måste, såsom grundsats, bestrida att ett dylikt beslut af K. o. Ad. fattas, utan att Betänk, till StatsUtsk. återförvisas.
Det synes mig omöjligt att tyda 69:de §:n Reg.F. derhän, som skulle man lagligen kunna genast besluta öfver en sådan fråga.
Der står uttryckligen: ”Upslå antingen hos R.
Stms plena gemensamt, eller uti något af RiksSt:n betänkligheter att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt, uti det, sorn rörer antingen Statens reglerande eller bevillningens derefter lämpade hela belopp, eller hvad till Riksg:sKont:s utgifter och inkomster hörer”.
Nu är ju klart att till Riksg:s - 238 Den 1 December.
Kont:s utgifter höra äfven ifrågavar:de arfvoden.
Om således R. o. Ad. icke finner för godt att bifalla Betänk, sådant det är, så bör detsamma återförvisas, och jag förmodar, att Hr Gr. o. Landtm, vägrar propps, på ändring i detta Betänk., utan att det förut varit till Utsk. äterförvisadt.
Anlednm hvarföre jag ansåg mig kunna redan vid denna föredragning begära beslut till förändring af hvad StatsUtsk; föreslagit, var den, att, såsom jag tror mig veta, RiksStin vid flera föregide tillfällen ansett alt dylika beslut ang:de utbetalningar af Riksdagskostnadsmedel kunde betraktas endast, såsom en verkställighet af besluten, ang:de dessa medels användande.
Jag medgifver likväl, att frågan kan vara tvetydig, då man läser den 69:de §:n, och jag vill derföre icke vidare yrka på beslut om någon förändring uti hvad StatsUtsk. föreslagit, utan endast vördsamt anhålla om återremiss.
Land inus härefter först lill bifall och sedan till återremiss framställde propos:r besvarades med blandade Ja och Nej; hvarpå Gr.
Lagerbjelke anmälde sig och yttrade:
Med anledn. af en uplysning, som Ordf:den för Riksg:sAfdehn i StatsUtsk. enskildt gifvit mig, så nödgas jag, ehuru ogerna, afstå från min begäran om återremiss.
Uppå sedermera förnyad propos. biföll R. o. Ad.
StatsUtsk:s förevar:de Utlåt.
Föredrogs och bifölls Bevilln:sUtsk:s den 30 sisth November på bordet lagda Betänk.
N:o 35, med förslag till Bevilln:s-summans fördelning.
Föredrogs och bifölls BaukoUtsk:s den 30 sisth November på bordet lagda Mern.
N:o 95, om kungörande af åtskilliga föreskrifter i BunkoReglementet.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran at flera ledamöter, LagUtsk:s den 30 sisth November på bordet lagde Utlåt, och Betänk.:
J\s 66, i anledn. af gjorde anmärkn:r vid Utsk:s Betänk.
N:o 29, ang:de en utvidgad testaments-rätt; och JV& 67, i anledn. af väckt motion om uphörande af förbudet emot tryckta eller graverade invisningars begagnande,emellan enskilde personer.
Föredrogs och företogs punktvis till afgörande Lag^- samt Allm.
Besv:s- och Ekon.Utsk:ns den 30 sisth November på bordet lagda Betänk.
N:o 39, i anledn. af väckte motioner om än - Den 1 December.
239 dring i åtskilliga delar af Kongl.
Förordn:n den 22 December 1841, till förekommande af oloflig införsel eller utförsel af varor m. m. l:sta punkten, ang:de skarpt bölesansvar för oloflig införsel eller utförsel af varor, och 2:dra punkten, ang: de förkortning af den tid, inom hvilken egare lill i beslag laget gods bör sig hos Domstolen anmäla.
Biföllos. 3:dje punkten, ang:de ifragastäldt aläggande för Rådhus-Rätt, all efter slutad undersökning bestämma viss dag, inom begränsad lid, för utslags af kunnande i tullmai.
Hr Prytz, Lars Adolf: Utsk:n hafva erkant viglen af de skäl, som blifvit anförda, men likväl ansett dem icke böra föranleda någon åtgärd.
Jag tror att det hade varit skäl, då Utskm erkänt vigten af de i denna fråga anförda skälen, att i detta fall göra hemställan om underd. skrifvelses aflåtande till K. M.
Att nu ingå i vidsträcktare betraktande af frågan, än Utsk:n velat göra, och att, i Kiksdagens sista timma, begära någon återremiss, toide icke vara lämpligt.
Jag vill således endast reservationsvis bafva gjort denna "anmärkningen.
Hr von Hartmansdorff, Aug., förklarade sig instämma med Hr Prytz.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o.
Ad. förevar.-de punkt.
4:de punkten, ang:de ifragastäldt återuplifvande af den vidsträcktare förpassningsskyldighel, som egde rum enligt Förpassningsstadgan af den 28 November 1833.
Afven i detta fall finner jag stora olägenheter af den nu gällande förpassningsstadgan,' hvilken helt och hållet afser att underlätta landväga transporter, men fullkomligt åsidosätter alla kontroller, som erfordras för att förekomma missbruk af landlransporterne; men af det skäl, som jag uti mitt förra yttrande uttalade, får jag äfven nu endast anhålla att mitt yttrande mätte reservationsvis i prot. antecknas.
Hr von Hartmansdorff förklarade sig äfven i detta hänseende instämma med Hr Prytz.
Jag ber, såsom medlem af Utsk:n, få tillkännagifva, att Utsk:n noga öfverlag!, detta ämne, men trodde sig icke kunna föreslå en återgång till hvad den gamla förpassningsstadgan innehöll, enär just olägenheterna af denna förpassningsstadga föranledt de sedermera deruti införda förändringarne, och då dessutom de modifikationer deruti, som kunde anses nödiga, kunna af K. M. vidtagas, så ansågo Utsk:n icke lämpligt, att nu föreslå en återgång till den gamla författningen. R. o. Ad. biföll
Utsk:ns i denna punkt afgifua yttrande. 240 Den 1 December. 5:te punkten, ang:de rättigheten för Kustbevakning s-korp sen och Jäkl-up syning smän, att under tjenste,utöfning fegagna sina vapen.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne Meni. och Betänk., nemi. från S ta ts-Uts kottet: N:o 378, med förslag till de sista Afdeln:ne af Riksg:sKont:s nya Reglemente; N:o 382, i anledn. af ålerremisser å den i Mern.
N:o 347 föreslagna 91:sla §:n af Riksg:sKont:s Reglemente; N:o 383, med nytt förslag till § i Rjksg:s-Kont:s Reglemente, ang:de de Staden Jönköping vid denna Riksdag beviljade understöd; N:o 384, i anledn. af återremiss å den enligt Mern.
N:o 357 föreslagna 168:de §:n af Riksg:sKont:s nya Reglemente; B a n k o - U t s k o 11 e t:
N:o 96, ang:de verkställd omröstning öfver åtskilliga föreskrifter i det nya BankoReglementet; N:o 97, ang:de Instruktion för R.
Stms BankoUtsk. vid nästa Riksdag; Lag-Utskottet: N:o 68, i anledn. af väckt motion om förhöjdt ansvar å den, som utsläpper oringadt svinkreatur sedan kjäle är ur jord; Lag- samt Allm.
Bes v.- och Ekon.-Utskotten: N:o 42, i anledn. af RiksShns beslut i fråga om Utsk:ns Betänk.
N:o 29 och Mern.
N:o 40, ang:de förändrade föreskrifter i afseende på skogshushållningen i Riket.
Justerades 2:ne prot.-drag., innefattande R. o. Ad:s denna dag fattade beslut, ang:de dels arfvode, efter Riksdagens slut, för de af R. o. Ad. sednast antagne 2:ne Notarier, och dels StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 381.
Uplästes till justering och godkändes ett af Exped.Utsk. under N:o 214 afgifvit Förslag till R.
Stms underd. skrifvelse till K. M., med öfverlemnande af ny Bevilln:sStadga.
Uplästes till justering ett af Exped:sUtsk. under N:o 45 afgifvit förslag tili § i Riksdagsbeslutet, ang:de allmänna Bevillrnn.
Gr. Den 2 December. 241 Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Det förslag till § i Riksdagsbeslutet, som angår allmänna Bevillnrn, börjas på följande sätt: ”Vid den allmänna Bevillnms fördelning, hafva vi hufvudsakligen bibehållit de grunder, som i 1851 års Bevilln:sStadga varit följda, utom alt bevillnm af Embets- oell Tjenstemäns, samt Betjentes löner m. m. blifvit nedsatt till en tredjedel, och å rörelse och näringar, sedelutgifvande enskilta Banker derunder dock ej inbegripna, samt å fast egendom, till hälften af hvad nämnda Bevilln:s-Stadga bestämmer”.
Nu behagade R. o. Ad. finna, att den förändring, som blifvit gjord, i afseende på den bevilln:ssumma, som erlägges af embets- och tjenstemän, för fastighet och rörelse, icke utgör någon förändring i afseende på grunderna, men väl i afseende på siffrorna. Reger:s-Form:n föreskrifva!', att först skola af Bevilln.-sUtsk. föreslås och af R.
St. afgöras grunderna för den allmänna bevillnm, och sedermera, med tillämpning af dessa grunder, sjelfva siffrorna utsättas.
Förhållandet är nu, att någon förändring icke blifvit gjord rörande grunderna, men väl i afseende på deras tillämpning.
Jag anser således, för min del, Exped.Utsk. hafva misstagit sig i upgiften uti denna § af Riksdagsbeslutet, och nödgas derföre anhålla om återremiss af denna punkt.
Efter först till godkännande af Ulskis ifrågavande förslag framställd propos., som besvarades med Nej, blef detsamma, pä grund af de deremot gjorde anmärkn.-r, återremitteradt. H. R. o.
Ad, åtskiljdes kl. f till 3 e. m.
Lördagen den 2 December 1854.
Justerades 6 prot.-utdr. för den 1 dennes.
Främst på föredragnings-listan står ett prot.-utdr. från BorgareSt., innehållande inbjudning i afseende på en af Ståndet antagen förändring vid en paragraf i Riks 15 H. 16 242 Den 2 December. dagsbeslutet, ronde Rikg:sKont:s Reglemente. R. o. Ad. har hittills upskjutet denna fråga, för alt, på grund af gjord ålerremiss, Statslltsk. skulle inkomma med nytt Betänk.
Detta är nu inkommet och finnes längre ned på föredragnings-listan.
Jag vågar derföre hemställa alt R. o. Ad. icke må förelaga denna inbjudning från BorgareSt. förr än i sammanhang med SialsUtsk:s Betänk, i frågan.
Uppå härefter framställd propos. lemnade R. o. Ad. härtill sitt bifall.
Föredrogs ånyo Lag-Utsk:s d. 30 sisth November och 1 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 66, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Ulsk:s Betänk.
N:o 29, ang:de en utvidgad testamentsrätt.
Genom förbiseende hafva uti ingressen till författningen några ord blifvit utelemnade, hvilket lärer fordra rättelse.
1 början af ingressen synes det att bär endast afses uphäfvande af 12: te §:n i adeliga privilegierne, så vidt den afser rättigheten alt öfver aflinge förfoga, men detta har likväl icke influtit i slutet af ingressen, hvilket torde vara nödigt.
Jag vågar derföre hemställa att pä sednare stället uti ingressen, efter årtalet 1723, måtte inflickas följande ord: ”sävidt sagde § angår rättighet för frälseman ali öfver aflingejord och hus i staden förfogal'1.
Med detta tillägg anhåller jag att förslaget måtte bifallas.
Emot det nu föredragna Betänk, har jag några anmärkn:r att göra.
För det första vill jag anmärka, att då LagUlsk. icke medhunnit en sä vigtig förändring, som här är i fråga, förr än i elfte timman, eller man må gerna säga i tolfte, sä hade det i min tanka varit vida bättre att LagUtsk. förklarat alt motionen icke kunde till någon åtgärd föranleda, än att framlägga detta förslag, dä en så stor brådska råder; ty det är icke möjligt att man skulle kunna besluta så genomgripande, så i alla hänseenden vigtiga förändringar, som de nu föreslagna, då man verkligen icke ens har tid att tänka sig noga in i dessa förhållanden.
Redan denna omständighet, att ärendet så sent inkommit, är i min tanka en ganska vigtig anledn. till afslag.
Några andra aumärknuhar jag också alt göra.
Först och främst har LagUtsk. här angripit R. o.
Ad:s privilegier, och det torde behöfvas tid, innan R. o. Ad. beslutar att frånsäga sig det återstående af de fä privilegier, sorn R. o. Ad. ännu har qvar.
I min tanka är det icke skäl att nu så här i brådska gifva bort dem, utan att närmare tänka sig före i detta hänseende.
Således kan jag för min del icke gå in på att borttaga dem vid detta tillfälle.
I öfrigt äro genom detta Betänk, föreslagna åtskilliga förändringar i anledn. af den återremiss, som egt rum.
Dä dessa motioner förra gången föredrogos, yttrade jag och flere andra oss ganska mycket emot dem.
Detta har LagUtsk. likväl mycket litet omnämnt, Den 2 December.
243 åtminstone icke de skäl, jag andragit och med hvilka R. o. Ad. instämt, hvilka dock äro af stor vigt.
Jag nödgas derföre åter nprepa några af dem, och kanske har jag också några nya.
Man har antagit att genom denna för ändring skulle en ganska vigtig^sak upliöra, nemi. surrogat för faslighet.
LagUtsk. har också helt enkejt föreslagit alt man skulle kunna gifva hort fastighet, ulan att någon surrogering hehöfde ega rum.
Genom della förslag skulle således äfven det stadgande borttagas, att endast en sjettedel af jord, hus eller tomt i stad får borlgifvas, då man har bröslarfvingar.
Detta skulle föranleda mycket trassel och jag anser det icke heller ega någon rimlighet för sig, hvarföre jag äfven måste på det högsta sätta mig deremot.
Det är otvifvelaktigt alt detta stadgande kunde föranleda dertill, att personer, som smickrade in sig hos redan ålderstigne, slöa personer, kunde tillegna sig deras fastighet, till förlust för harn och brostarfvingar.
Den i nuvarande lag medgifna rättigheten att bortskänka J:det efter stadsrätt är också alldeles tillräcklig, då man betänker det olika förhållande, som i stad och på landet i afseende å gifvorält eger rum.
På landet har man visserligen rätt att bortgifva allinge-egendom, men man bör också påminna sig att makan icke har någon giftorätt i ärfd fastighet.
Sådant är icke förhållandet i staden.
Om en man gifter sig, som har t. ex. 100,000 R:drs förmögenhet, så rår makan genast om hälften eller 50,000 R:dr.
Då är det väl orimligt att han äfven skulle hafva rättighet att bortgifva lill henne hälften af sin hälft, hvarmedelst hon kunde få 75,000 R:dr, under det en mängd barn tillsammans fingo endast 25,000 R:dr; men icke nog med detta, hon kunde på gamla dagar gifta sig med en ung pojke, som hon skänker alltsammans till.
På detta sätt blifva barnen i alla möjliga hänseenden lidande.
Jag kan icke ingå derpå och jag kan icke rätt fatta att någon kan ingå på sådant.
Redan förra gången, då denna sak här förevar, så framdrog jag några exempel på huru det tillgår i verkligheten, redan nu, med sådan egendom.
Ändå värre kommer det att blifva, om detta förslag anlages.
Det är icke mer än några månader sedan en 70 års gammal gumma gifte sig med en yngling.
Hon hade i giftorätt efter sin man fått ganska betydlig egendom.
Hennes unge man, med hvilken hon, efter min tanka, gifte sig ganska onödigt, fick i giftorätt hälften af hennes förmögenhet.
Skulle bon nu få rättighet att gifva honom hälften af sin öfriga hälft i beret, så lager han J:delar ifrån rälta arfvingarne.
Deruti finnes icke någon billighet.
Redan nu har man efter stadsrätt rättighet alt af sin egendom, då den är aflinge, göra testamente lill hvem man behagar, men ärfd fastighet är åtminstone tryggad.
Efter detta förslag deremot finnes ingen trygghet ens för sådan egendom.
Således, redan om man läser denna §, finnér man huru nödigt det är att akta sig för att antaga det förslag, som här är gifvet.
Den 3:dje §;n lyder sålunda: ”är efter testamentsgifvare omyndigt barn, som ej eger något lill föda och upfostran, dä skall först efter stånd och vilkor så mycket lemnäs, som domaren skäligt pröfvar, till dess det sig 16 * 244 Den 2 December. sjelft nära kan”.
Häraf linner man att LagUtsk. sjelft ansett att man, genom antagande af förslaget, risquerar att personer bortgifva sin egendom åt oskylda och att det icke lemnäs så mycket öfrigt, som kan räcka till de stackars barnens upfostran.
Denna § bar blifvit gjord för att åtminstone trygga den omyndige, till dess han sig sjelf försörja kan, d. v. s., såsom det praktiseras pä landet, tills barnet blir 15 år.
Således kan det inträffa, om man antager det, att oskylda personer sitta och fråssa med egendomen, som kan vara ganska betydlig, och att de stackars omyndiga barnen få jemt och rätt så mycket att de till femton års ålder kunde försörjas, men deremot sedan fingo antaga drängtjenst.
Det är hvad jag isynnerhet har emot detta förslag; det kan i allmänhet komma att föranleda till de aldra största svårigheter, och en onaturlighet är att föräldrar kunna bortgifva sin egendom och lemna de stackars barnen oförsörjda.
Vi hafva sett sådana exempel ega rum, och vida värre kan det blifva hädanefter, om man antager delta, efter mitt förmenande, högst olyckliga förslag.
Det är alltid tillfälle för personer att smickra sig in, för att förleda oförståndigt folk att gifva deni sin egendom, och det finnes tyvärr personer, som icke hafva känsla för sina egna barn.
Vi hafva ett sådant exempel i en person på landet, som för många år sedan dog och hvilken testamenterade hort sin verkligen älskvärda dotters egendom, som upgick till öfver en million R:dr.
Något fel var begånget, som gjorde att hon fick igen det mesta, men hade det icke varit förhållandet, så hade hon varit af med alltsammans.
Om alla föräldrar vore rättvisa och billiga, så vore lagens stadgande likgiltigt, men man stiftar icke lag för sådana personer, ty de hafva lagen i sitt hjerta, utan det är just sådana föräldrar, som äro onaturliga, hvilka skulle komma att begagna sig af det nu föreslagna lagstadgandet, och det anser jag i högsta måtto vådligt, hvadan jag anhåller om afslag derå.
Jag måste, till en början, göra samma anmärkn., som Frih.
Rehbinder, att Utsi;., sedan det tagit sig 6 månaders betänketid att besvara återremissen, så kommer det nu på sisla stund, eller vid Riksdagens jordfästning, och öfverlemnar ät R.
St:r att afgöra en så vigtig fråga som denna.
Utsk.-s första Utlät, kom in den 12 Maj innevarrde år, och det sista Betänk., som nu är i fråga, framlades den 28 Nov.; 6^ månader hafva således under tiden förflutit.
Kan man då tro alt Utsk. har velat underkasta det sednare Betänk, en riktig granskning?
Eller må man icke misstänka att det önskat få sitt förslag hastigt genomdrifvet, utan rådrum för Stånden att närmare granska innehållet.
Detta är ett märkligt mål, ty det visar, att de, som ifrigast bedrefvo den lika arfsrättens allmänna införande, synas nu finna alt de hafva irrat sig.
För att på något sätt hjelpa saken, hafva de velat utvidga testamentsrälten, hvarigenom jorden icke skulle så mycket styckas och skingras, som följden eljest skolat blifva.
Men jag hemställer om man bör gå dessa ifrare till mötes och hjelpa dem att genom palliativer, som ej i grunden bota Den 2 December.
245 det onda, komma från ett svårt misstag.
Den rälta hjelpen är utan tvifvel den, att man erkänner sitt förhastande och återtager det afskaffade stadgandet.
Åtminstone vill icke jag på några sidovägar hjelpa dem, som i detta hänseende förderfvat vår gamla goda lag.
Om Utsk. velat rälta sitt och andras misstag i detta fall, hvarföre har icke Utsk. gått till grunden?
Om Utsk. icke vågade det, för att ej för mycket bryta mot sammanhanget i sitt eget handlingssätt, eller, för att ej stöta sig med jemlikhetens förfäktare, hvarföre valde icke Utsk. utvägen att föreslå så mycket vidsträcktare rättighet att testamentera hort jord, så att det t.
ex. återställde möjligheten att göra fideikommisser?
Hvarföre icke begagna testamentsrälten åtminstone såvida, alt en fader hade kunnat åt sina söner allena lemna sin fasta egendom, för att derigenom mera sammanhålla den?
Nej intet af detta ville Utsk. göra; men deremot helaga oss den rättighet, vi hittills haft, att, om vi, genom flit och hushållning, samlat någon förmögenhet, få gifva henne åt hvem en ville.
Om någon har harn, som arta sig väl, och barn, som arta sig illa, så skulle han icke_ få gifva hela sin aflingejord, utan blott hälften, åt de välartade.
Är sådant skäligt?
Och hvarföre gör man så?
Utan tvifvel derföre, att man i en dylik sak vill, genom tagandet från ett håll och gifvandet på ett annat, bemantla felet och gifva det anstrykning af billighet.
Rehbinder har redan anmärkt, att genom borttagande af 2:dra §:n 17:de Kap. Ärfda Balken, har man undanröjt den väsentliga grunden för- arfvejords bibehållande inom slägten.
Jag vet icke heller huru 3:dje §:n af 8:de Kap. JordaBin skulle kunna stå tillsammans med den föreslagne lista §:n 17 Kap. ÄrfdaBin.
Der heter det: ”Ej må någon genom testamente bortgifva eller annorledes förordna om mer, än hälften af sin qvarlåtenskap, der bröstarfvinge lefver efter”.
Det synes som detta stadgande afsåge både land och stad, men deremot står i det föreslagna lista mom. af 3dje §:n 8 Kap. JordaBm: ”Egerman jord, hus eller tomt i staden; håfve våld bortgifva hälften deraf, ehvad del är ärft eller afladt”.
Om ingen bröstarfvinge finnes, så får man enl. 17 Kap. — — (En värd ledamot säger att jag misslagit mig i detta sista yttrande; det kommer väl att uplysas af LagUlskis Ordfide).
På grund af hvad jag anfört och hvad Frih.
Rehbinder redan sagt, anhåller jag att R. o. Ad. måtte afslå detta Betänk.
Hurudant hastverk del är, bevisar nogsamt nödvändigheten för Utskis Ordfide att börja med en ursäkt derföre alt det har i inledningen infört sådana ordalag, som skulle 12:te §:n af vära privilegier derigenom alldeles uphäfvas, i st. f. att meningen endast är, alt uphäfva den serskilda testamentsrätt, som enl. nämnde § tillkommer frälseman, öfver aflinge-fastighet.
Hr Dalman, Fredr. Wilh.
Äfven jag beklagar ganska mycket att ifrågavande Betänk, inkommit så sent, att tilläfventyrs icke tillräcklig tid gifves för att rätt behandla detsamma, men jag gör det af motsatt åsigt, emedan jag är öfvertygad, all om detta Betänk, inkommit förut, och man haft tillräcklig tid 246 Den 2 December. att öfverväga detsamma, så skulle det snarare vunnit bifall, än del du möjligen kommer att göra.
Här bar blifvit yllradt af den siste värde talaren, alt det möjligen skulle vara för att ersätta den obillighet, som upkommer genom införande af den lika arfsrätten, som man gjort detta förslag.
Om så är förhållandet, synes mig naturligast vara, att just de, som motsatt sig den lika arfsrätten, skulle nu i samma intresse och i konseqvens med de opinioner, som ligga till grund för deras åsigter i ämnet, vara angelägna om alt få en så beskaffad utsträckning af testamentsrätten, att den kunde equivalera den vidsträcktare arfsrätten; och det förvånar mig således hvad den siste värde talaren har nämnt, att han icke med sin röst skulle vilja bidraga till att reparera ett så beskaffadt fel, som han mäste anse här hafva blifvit begånget.
För min del har jag städse tillhört dem, som ifrat för den lika arfsrätten, äfvensom jag länge ifrat för en utvidgad testameutsfrihet.
De två sakerna hafva således, hvad mig beträffar, icke haft något sammanhang med hvarandra, men jag erkänner att jag alldeles icke tror annat än att en utsträckning i testamentsrätlen, den må vara inskränktare här npfattad än hvad jag motiverat, skulle vara lill fördel för såväl R. o. Ad. som öfrige medborgare.
Jag kan icke föreställa mig att den inskränkning, som här blifvit föreslagen i afseende på förvärfvad egendom, skulle kunna vara af någon väsentlig vigt för en far, som har något sinne för sina barn.
Hvad arfvejord beträffar, så vet man ali f. n. ega föräldrar icke rätt, i afseende på någon del af arfvejorden, alt gifva företräde åt det ena eller andra af sina barn.
Hvad de således i lestamentsfrihet förlorat i afseende pä förvärfvad egendom genom detta lagförslag, det återvinna de i afseende på den ärfda.
Jag kan icke hnna annat än att en persön, som eger många slägtingar, t. ex. kusiner, bör fä bestämma till hvilka ibland dem han vill gifva sin förmögenhet.
Jag känner speciellt en ganska rik man, som endast eger arfvejord och en ganska betydlig arfvejord, och som, när han dör, har emellan 20 och 30 kusiner, sorn skola dela denna jord.
Jag hemställer om det skulle kunna anses för någon missaktning emot 1734 års lag i detta hänseende, om en sådan person egde rättighet att bland sina skyldemän efter godtfinnande utdela sin förmögenhet.
Detta är ett anspåk, som är så billigt, att jag icke kan föreställa mig att U. o. Ad:s privilegier skulle kunna på något sätt förnärmas genom ett stadgande, som syftade dertill.
För min del, och oaktadt jag önskat testamentsrälten mera vidsträckt, än LagUtsk. här föreslagit, hembär jag likväl Utsk. min tacksamhet, för det' alt Utsk. gått sä långt framåt på denna väg, som man finner af detta Betänk., bland hvars fördelar jag äfven räknar den, att de surrogatstvister, som varit en följd af det nuvar:de lagstadgandet, skulle komma att uphöra, äfvensom att likhet derigenom blir fastställd i afseende pä testamentsfriheten för land och stad.
Jag tager mig således friheten vördsamt hemställa om bifall till hvad Utsk. föreslagit.
Dun 2 December. 247 Gr.
Den fråga, som nu utgör föremål för R. o.
Ad:s pröfning, härunder j:dels sekel legat på R.
St:rs bord.
Vid nästan hvarje Riksdag hafva frågor derom blifvit väckta, och nästan för hvarje gång vunnit mer och mer sympalhier.