Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Konungen obetaget alt ufi militära embeten nyttja utländska män af sällsynt skick - D e 11 i f) Augusti f. m. (83 lighel; men ieke lill commendatilrr A fästningarna,” bor utgå, oell i stället inflyta hvad Ulsk. i förevar, mein. föreslår, eller att ”utländsk man, sorn varit inom Riket under tio år bosatt samt mantals- och skattskrifves och hvars förbindelse till främmande makt, efter nfiagd tro- och huldhetsed ät Sveriges Konung, under de sednaste fem åren upphört, njule enahanda rättigheter med infödd Svensk man, dock utan att kunna till Konungens rådgifvare eller till commendant 3 fästning utnämnas.
I öfverensstämmelse med dessa aninärkntr anhåller jag om propos. till R. o. Ad.
Jag tillåter mig all lill härvar. ledamöter af Const.Utsk. ställa en fråga, innehållande en begäran om upplysning huru Ulsk. betraktat Norrske män.
Äro Norrske män att betrakta som Svenskar, eller äro de under samma calhegori som hvarje annan utländning?
Om de af Ulsk. skulle vara betraktade under den sednare förutsättningen, så får jag förklara min tanke vara, att de böra, såsom ägande en gemensam Konung med Sverige, betraktas ur en fördelaktigare synpunkt än hvarje annan utländsk man, och således ej vara underkastade enahanda inskränkningar, somen sådan.
Men skulle icke Utsk:s mening varit sådan, då anser jag att början af det föreslagna mom. bor lyda så: ”Norrsk man, sorn i Sverige äl' bosatt, samt utländsk man, sorn varit i Riket io år” &e. 1 afseende på det moni., som Frih.
Sprengtporten anser böra utgå, så kan jag icke finna, att det mom. svarar mot det föregtde; ty det innefattar eli stadgande, som (einnar rättighet åt Konungen att lill militära tjenstebefattningar kunna använda utländske män, som icke förvärfva!
Svensk medborgare-rätt; — detta åter, af Ulsk. nu föreslagna, innefattar ett stadgande, huru utländsk man kan förvärfva Svensk medborgare-rätt.
Garl H e n r.:
Emot Frih. Sprengtportens första anmärkn. har jag för min del ingenting att invända; ty §:n blir lika tydlig och kanske bättre, om der slår ”inom Riket io år bosatt:’'’ men hvad den andra anmärk:n vidkommer, så tror jag icke, att det häraf Utsk. föreslagna mom. kan komma in i 2:dra punkten af i8 Jin, ty det har icke varit meningen att betaga Konungen den rättighet, som är honom tillagd, att under vissa förbehåll använda utländske män, utan här har blott varit fråga örn alt bibringa möjligheten för utländsk man att vinna naturalisation, som efter våra nuvar. lagar icke kan vinnas.
På Hr Rosenblads förfrågan åter får jag svara, ali det icke ingått i Utsk:s åsigt att i det hänseendet föreslå något skiljaktigt stadgande för Norrske män emot utländingar i allmänhet; och jag vet i sanning icke, hvarpå Utsk. skulle hafva stött ett sådant förslag, och hvarifrån det skulle hemtält anledn. dertill, då något företrädesundantag för Svenske Den 19 Augusti f m. man icke äger nini i Norrige.
För öfrigt liar Ulsk. utgått från synpunkten af nödvändigheten alt åstadkomma något stadgande) sorn lernndr möjligheten för utländske mån alt vinna Svensk medborgar e-i ritt.
Vi äga exempel inom oss på tjenstemän inom militären, som tjenstgjort 25 år oell deröfver, derunder varit i Riket mantals- oell skattskrifne samt fullgjort alla sina skyldigheter sorn Svenske medborgare; men sorn dock icke kunna komma i åtnjutande af Svensk med borga r e-ra
It i allmänhet åtföljande rättigheter.
Vid förra riksdagen blef ett lika beskaffad! förslag sorn detta af Coust.Utsk. framstäldt, men af Ständerna underkändi, så att Utsk. liar i delta fall icke gjort något annat än att hafva Upptagit samina förslag på nytt, i hopp om baltie framgång oell i förmodan oin en bättre öfvertygelse i afseende fl både nyttan och nödvändigheten af detta stadgande, särdeles då i betraktande kommer, att Konungen icke ens gemensamt med Ständerna kan meddela medborgare-rätt åt en Utländning, i det skick, hvaruti författningarna signu befinna.
Jag anhåller således om R. o. Ad:s medverkan till bifall å Utskrs betänk., så framt ej Ståndet skulle finna, alt anmärkta om borttagandet af ordet ”under” bör föranleda till åteiTemiss.
Efter den upplysning, som innefattas i Gr.
Anckarsvärd* yttrande om den tiri gällande redactionen af §:n, och alt det tillägg, sorn blifvit föreslaget, bar afseende på lilie särskildta förhållanden, finnér jag att min anmarkn. hör förfalla vid frågan om utbyte af det nya stadgandet, sorn iir föreslaget, emot det förut befintliga i nu gällande redaction.
Det är blott en enda anmärkn., som kan qvarstå, men sOill är afsa liten betydenhet, att den icke bör föranleda till någon åtgärd från R. o. Adis sida, nemi. den, att om man vill antaga en sådan tolkning man här nämnt, kunde §:o vara annorlunda redigerad, för att icke behöfva upprepa precist samma sak i olika förhållanden, som slå hvarandra så nära, som dessa håda cathegorief, och hvilket kunde föranleda till en oriktig uppfattning af meningen.
För öfrigt instämmer jag i begäran om propus, till bifall å förslagets hvilande lill grundlagsenlig behandling.
Emot sjelfva Ulsk:s förslag har jag ingenting att anmärka, och jag har icke heller yttrat mig deremot.
Då det är så obestämdt i vår grundlag ang:de sältet för utländningar att förvärfva Svensk medborgarerätt, är det visserligen nödigt, att ett stadgande antages; och det är så mycket mindre olämpligt, att ett stadgande göres ang:de en viss tid då en utländning kan få bekläda ett Svenskt embete, som vår grundlag icke innehåller något hinder för utländningar, som erhållit Svensk medborgarerätl, att kunna blifva representanter, hvaipå vi äfven vid denna riksdag hafva - Den 19 Augusti f. ni.
1S 5 va ett exempel.
Beträffande borttagandet af ordet ”under’’ medgifver jag, alt det kan vara mera språkenlig!, och att således detta ord kan utgå; men jag vidblifver den sals, att jag tror, att med de förhållanden , som finnas mellan Sverige och Norrige, hvilka Riken äga en gemensam Konung och äro genom en särskild förenings-act fästade vid hvarandra, bör ej en Norrsk man vara ställd till det Svenska samhället i samma cathegori, som en Tysk, en Engelsman, en Fransos eller hvilken annan utländning som helst.
Jag känner alltför väl, alt i Norriges grundlag är ingen skilnad gjord mellan en Svensk eller hvilken annan utländning; men jag tror ej att det bör hindra, atl på något ställe frågan först väc— kes, och alt vi bevilja, alt Norrmän lättare än andra må kunna förvärfva Svensk medborgarerält.
Jag skulle derföre tillstyrka, att som R. o. Adis gemensamma tanke måtte den anmärkn. läggas till hvad Utsk. föreslagit: att Norrske män, som i Sverige äro bosatte, äro i åtnjutande af alla de rättigheter, som äro i delta mom. tillagda Svenske män.
Fröt ich, Da v id:
Jag kan icke instämma med den sista värda talaren, alt man nu borde göra ett undantag för Norrske män, och derigenom partiel t söka att åstadkomma en rättelse i de flerfalldiga oriktigheter, som förefinnas i de unionella förhållandena mellan Sverige och Norrige, och som jag tror det tillhör en annan tid att lätta.
Hvad i öfrigt Const.Utsk.-s förslag och Fiih.
Sprengtporten anmärkn. beträffar, så kan jag icke, oansedt Gr.
Anckarsvärd; samtycke dertill, finna, att redactionen på första raden är felaktig.
Enl. mitt begrepp om
Svenskt språkbruk är det ej möjligt att kunna tolka orden ”under 10 år,” som skulle dermed kunna förstås en tid mindre än ro år, ty då hade det bort heta: utländsk man, som varit en tid under 10 år etc.
Nu kan deremot detta uttryck icke vara förvillelse underkastadt.
Hvad den sednaste anmärkntn beträffar, så tror jag också, att den icke var fullkomligen grundad, emedan det är två olika saker: den ena att utländsk man må kunna få ett embete inom landet, och den andra, alt utländsk man må få Svensk medborgarerält.
Under sådana förhållanden hoppas jag, alt Hr Frih. o. Landtm, gifver oss propos. i samma form som sisi, så att vi måtte få denna fråga afgjord.
Jag skulle visserligen icke gjort någon anmärkn. blott vid ett enda ord, om jag icke framställt den i sammanhang med en anmärkn., som var vigtigare; och då det är angeläget att grundlagens föreskrifter till ordalydelsen äro klara och icke otydliga, hade det varit bättre atl införa ett ord, som icke gaf anledn. till misstydning, än att låta ett ord qvarstå, som icke är fullkomligen språkriktigt; men det kan ej vara skäl för R. o. Ad. att derföre 13 H. 24 Den ig Allgust! f. m. återremittera betänkandet.
För öfrigt får jag, kanske af fö'r mycken förkärlek för egna åsigter, endast nämna, att jag i alla fall vidblifver min mening , att det ar ett fel i redactionen, alt icke §:n i ett sammanhang och på ett ställe sammanföret' alla de bestämmelser, som förekomma rör:de utländsk man, utan att man måste söka deni i 2 särskilda punkter i §:n, suni icke bafva sammanhang, flade §:n varit rätt uppställd, så hade dessa bestämmelser bort stå pä ett stalie.
Hr Rosenblad: Sedan Gunst.Utsk. tagit under sin granskning 28 'jin Reg.F:n, skulle jag säl skildt hemställa till Utsk:s ledamöter, om det ej skulle befinnas nyttigt att låta äfven ett annat stadgande inkomma i denna §.
Denna § nvttjar termen: infödd Svensk man.
Då enl. 83 Reg.F:n grundlagen skall elter ordalydelsen tolkas, så skulle efter en sträng bokstaflig tolkning af denna term, den innebära, alt med Svensk man ej förslås någon annan, än den sorn är lödd inom Sveriges laudamärcn.
Svensk mans barn, födda på utländsk ort, hafva icke, då de här bosatt sig, blifvit bestridda Svensk medborgare!1ätt; men måhända vore det icke olämpligt, att grundlagens bokstaf sittes i harmoni med hvad billigheten fordrar.
Jag yrkar icke detta som någon anmärkn., utan har blott begagnat ett tillfälle alt fasta uppmärksamhet härpå.
Med anleda, af Frih. Sprengtporten anmärkn., att det nya mom. ändamålsenligast hade bort hänföras under de öfriga undantagen, torde jag få yttra, att Coust Ulsk tagit för grundsats, alt vid afgifvaude af nya förslag så litet som möjligt tillhopahbinda dessa med de förut varande sladgandena, för att icke på detta sä t åstadkomma en svårare behandling af saken och troligen dess underkännande.
Fi i h Cederström, Anders:
Jag tvekar att antaga denna §, sådan som deli här är föreslagen; ty enl.den skulle Judar, hvilka hittills icke haft så vidsträckta rättigheter, kunna komma alt bekläda domare- och sådana embeten, hvilka enl. 28 §:n icke få bestridas af andra än infödda Svenska män.
Jag skulle ej tro, att detta vore rådligt, och förutsätter, att personer, hvilka äga rätt att bekläda domureembeten, böra vara af den Evangeliska läran.
Hr von Hartmansdorff, A 11 g.:
Sprengtporten deruti, att ordet ”under” bör borttagas, samt äfven deruti, att det vore rättast sammanlöra alla undantagen på ett ställe, likasom sladgandena hvart för sig, så alt man finge en tydligare öfversigt af förhållandet, än suni genom den föreslagna redaclionen är möjlig.
Men jag anhåller ali dessutom få fästa mig vid den omständighet Frih.
Cederström nyss omnämnt. 1 28 §:n Reg.F:n står ut - Den ig Augusti f. m. tryckligen : ”Till Statsministrar, Statsråd, Just.räll, Slatssecreterare samt alla andra civila embetsmål] inom Riket och domare må sådane man endast nämnas, sorn äio af den rena Evangeliska läran;’’ sådan författningen nn är kari en utländning icke blifva civil embetsman, utan att vara af Evangeliska läran.
Hail kan icke blifva riksdagsman enligt 18 §; 11 Riksd.Ordn., om lian tillhör någon annan lära änden Reformerta.
Då skulle jag tro det vara oförsigtigt af Coust.- Ulsk. att föreslå ett så absolut stadgande som detta: ”njö te enahanda rättigheter med infödd Svensk man. dock ilian att kunna till Konungens rådgifvare eller till cornmendant å fästning utnämnas.” Enär Ulsk endast gör detta undanlag, så skulle den, sorn läser §:n, kunna tro, alt inga andra undantag funnts, nelida argumentera mot i8§:n Riksd.- Ordn. på det satt, att som den nya redaclionen al 28 §.11 Reg.
F;n är antagen sednare än 18 §:n Riksd.Ordn., så hafva Konung och Ständer gemensamt n p p lin fl samma i8:de 5.
Men ännu återstår något : sådan sorn §:n lyder, kan Konungen utnämna en Jude lill officer; jag tror ej, all Judarne, hvilka vanligtvis 8ro försigtige, just särdeles åtrå att blifva olFiceiare.
Men det händer, att icke alla officerare gå i fält.
Vissa hafva förråder under siri vård; de äro ej utsatta för någon fara, utan hafva ekonomiska bestyr, sorn ej skulle vara Judarna motbjudande.
Ytterligare är en Jude genom ConstUtskrs förslag oförhindrad alt deltaga i prestval.
.Såsom infödd
Svensk man äger han förvärfva fastighet; skall han derföre äfven få välja prest, ehuru han icke tillhör den bekännelse, för hvilken presten ulses?
När Judarne nu få köpa fast egendom, så kunde Juden vara den störste possessionaten i socknen, hafva de flesta rösterna och således kunna tillsätta den Christna presten.
Det mätte icke vara lätt.
Jag tillstyrker alltså, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanke titti ycka den mening, alt utländsk man af Christen tiosbekännelse, som vaiit i Riket 10 år etc.
Cederstiöm åbanebragta och af Hr von Hartmansdorff sedermera ytterligare utvecklade frågan om ordalydelsens tillämplighet å bekännare af den Mosaiska tron, har icke undfallit Utsk:s uppmärksamhet, utan tvertom utgjort föremål för en ganska allvarsam öfverläggning inom Utsk.
Alla de betänkligheter, som nämnde
Hrr talare framkastat, hafva blifvit tagna i noga öfvervägande, hvaraf den slutliga följden lilef, att Ulsk:s majoritet stannade i den liberalare åsiglen, att man icke ansåg lämpligt att göra skilnad mellan trosbekännelserna i sådant afseende.
Hr von flartinansdorffs yttrande rörrde den inverkan på militära ståndet, iller hvilka följder kunde uppkomma genom det nya förslagets antagande i detta lian - Den 19 Augusti f. m. seende, sa ber jag honom taga i betraktande, alt med förvärfvande af medborgarerält följer äfven beväringspligten som ett åliggande, och jag hemställer då, huruvida 'det vore billigt, alt den som finge ett åliggande att försvara fosterjorden ej tillika skulle äga hoppet att kunna avancera inom de grader, hvartill personen vore tjenlig.
Utsk. har icke funnit något hinder härför, och har i detta fall haft auctoritet att rätta sig efter; ty som jag har mig bekant, göres t. ex. i Preussen ingen skilnad emellan Mosaiska trosbekännare och landets infödingar, och i Danmark och England lärer förhållandet vara enahanda.
På denna grund trodde också majoriteten, att, i följd af den punkt af upplysning, hvarpå vi oss befinna, samt den toleranta anda, som genomgår tidehvarfvet, och som utgör stämpeln på detsamma, det hade varit mindre lämpligt att här införa åtskilnad i förhållandet.
Hvad Judiska nationen beträffar, så torde den lägre ståndpunkt, hvarpå hon står, hafva siri grund i det oförsvarliga behandlingssätt, som denna nation i sekler undergått inom de Christna trosbekännarnes områden.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att Judarne icke äro fallne för vådliga företag, och alt de ej voro användbare för militära ståndet; vi hafva dock från Maccabeernes lid bevis på att detta folk ådagalagt tapperhet och skulle ju möjligen kunna visa detsamma ännu.
Jag har intet skäl att motsätta mig en återremiss, utan må del bero af R. o. Ad. att bestämma, då, i händelse deraf, Utsk. skall noga taga i öfvervägande de anmärknrr som blifvit gjorda.
Jag glömde förra gången jag hade ordet alt synnerligen yrka intagande i §:ns slut of en hänvisning lill 18 §:n Riksd.Ordn. såsom ett bland undantagen.
I afseende på bevärings-pligten och förhållandet dermed i Preussen , känner jag väl icke huru dermed tillgår för närvarande; roen då jag var med i det stora kriget 1813, så tillgick det så, alt de utskrifne Preussarne icke ville bland sig emottaga de utskrifne Judarne, ulan desse bildade särskilda corpser, som inom sig valde officerare.
Alt desse icke varit särdeles militäriske, slutar jag deraf, att då jag under samma fälttåg vistades i Cöthen, såg jag en sådan officer till tidsfördrif dansa solo i förstugan till det hus, der jag bodde, och af tjenslefolket beundras för sina mjuka fotter och skickliga rörelser.
Jag för min del finner, att Utsk. haft goda skäl och anledmr att vilja tillvägabringa en lagstiftning för alt få bestämmelser ronde dessa frågor, som vi sakna.
— Jag har med uppmärksamhet hört alla anmärknlr, som gjorts, och vågar yttra, att samtliga äro af den beskaffenhet , alt de borde öfvervägas af Utskottet.
Sprengtporten samt Hrr von Hartmansdorff och Ro - Den 19 Augusti f. m. 189 senblad bafva gjort anmärkmr, hvilka, som mig synes, alla förtjena mer eller mindre uppmärksamhet, somliga för redaclionens skull, andra för att undvika misstydning af §:n.
Jag röstar således för återremiss, på det att rättelse till följd af anmärkn:na må äga rum, och undantagen blifva sammanförda på ett ställe.
Anckarsvärd instämmer jag i den åsigt han yttrat, att man för ingen del bör hylla den grundsats Ilr von Hartmansdorff framställt, alt Judar icke skulle kunna vinna befordran inom en annee, der de äro skyldige alt utgöra bevärls-pligten.
Jag tror icke, att denna åsigt bör ligga till grund för något Stånds beslut ; men då fråga förut uppstått om återremiss af detta betänk., tager jag mig friheten fästa uppmärksamheten dervid, att jag befarar, att en sådan tolkning kunde göras af den redaction, som Ulsk. föreslagit, att den komme att inskränka de rättigheter, som utländningar nu åtnjuta.
De bafva rättighet, sedan de vistats här en viss tid och Konungen beviljat dem naluralisations-rätt, att t. ex. få deltaga i riksdagsmannaval; men när grundlagen innehåller en föreskrift, hvilken visserligen är positiv, men som kan förklaras negativ, att de förvärfva! full medborgarerätt sedan de fått naturalisation; sä kunde det tolkas så, att de icke ägde alt utöfva sådana rättigheter, sorn grundlagen förvaratåt Svenska medborgare, d. v. s. välja representanter, förrän dessa 10 år förflutit.
Jag finner visserligen, att detta icke varit Utsk:s mening, och alt Utsk. blott tänkt sig att tillägga dem dessa rättigheter efter de 5 års förlopp , som icke äro nämnda, men jag vidblifver ändå den åsigt, att §:n icke är så fullständigt redigerad, som den bort vara; ty då Utsk. omordar rättigheter, dem dessa utländningar förvärfva sig genom en dem beviljad naturalisation, så borde Utsk. äfven klart bestämt hvilka rättigheter de först efter 5 år, eller genom den naturalisationsrätt Konungen dem tillegna!', förvärfva!, och hvilka rättigheter de efter ett ytterligare vistande härstädes af 5 år få åtnjuta.
Jag förnyar mitt yttrande, att i saken ur jag fullkomligen ense med Utsk. och vill bevilja ulländningen dessa föreslagna och än större rättigheter; men jag tror §:n icke vara redigerad som sig vederbör, och alt , vid en troligen blifvande återremiss, hvad jag anmärkt torde förtjena att tagas i betraktande.
Det lärer ej bestridas, att då fråga är att införa nya stadganden i grundlagen, böra dessa vara så omsorgsfullt redigerade, alt misstydning aldrig kan uppslå.
Sprengtporten menar med natinalisation den rättighet, som Konungen kan bevilja, att utländningar få i Riket inflytta, vistas i städel na, och sysselsätta sig med vissa yrken, då har han rätt i sin sista anmärkn.
; men som jag icke kan fatta annat, än att natura - 190
Den 19 Augusti f. m. lisation malte innefatta mycket mer, oell en rälligliet, som, efter nu gällande lag, Konungen icke kan mot denna § bevilja åt dem sorn icke äro födde af Svenska föräldrar; så torde sådant förtjena afseende, samt att den sisla anmärknln bör förfalla.
Konungen kan nemi. icke lemna något embete till någon annan person, än den, som är född Svensk ; det finnes ingen lorm, hvarunder Konungen kan medgifva en generel naturalisation, och om någon annan liar jag ej talat; och detta har Utsk. velat rätta, ulan alt inskränka sig i afseende å religions-friheten.
Frölichs framställning, får jag nämna, att jag med naturalisation menar: då Konungen lemnar åt en utländning rättigheten att få blifva Svensk medborgare.
Något annat är icke fråga om, och att det är Svensk medborgarerätI, sorn Konungen lemnar, bevises deraf, att personen icke får denna rättighet, förrän han afsagt sig sina förbindelser lill främmande makter samt aflagt tro- och huldhetsed åt Sveriges Konung, — således en fullkomlig naturalisation, blott med den restriclion, som hittills ägt rum, att Konungen ej får utnämna en sådan person till
Sin rådgifvare eller lill commendant i en Rikets fästning.
Jag har också med uppmärksamhet sökt följa hvad man här andtagit, men kan ej finna annat än en bestämd motsägelse i den föreslagna §:n, som endast mot ett villkor, eller att hafva varit 10 år i Riket böstil samt mantals- och skatlskrifven och efter aflagd I10- ocli huldhetsed till Sveriges Konung, tillåter utländning att få åtnjuta alla medborgerliga rättigheter och kunna utnämnas lill alla embeten, med undanlag att kunna blifva Konungens rådgifvare eller commendant i en fästning, — och deu §:n Reg.F:n, som bestämdt uttrycker som villkor för erhållande af flera mindre tjenster, alt de som dertill utnämnas, skola vara af den rena Evangeliska läran.
Således förenar jag mig med dem, som ansett nödvändigt, att i redactionen lill förslaget häntvdes på den 28 på det icke den ena §:n må anses upphäfva den andra.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att några af de emot IJlsk:s förslag gjorda anmärkn;r afsåge egentligen förändring i redactionen, andra åter i sjelfva saken.
De förstnämnda vore hufvudsakligen af Frih.
Sprengtporten, bestående deruti, att ordet ”under’’ skulle uteslutas nr redactionen, och att på ett ställe uti J:n, och i ett sammanhang, borde sammanföras allt hvad som rörer undantagen för utländsk man.
De anmärkn;r, som ang:de sjelfva saken blifvit framställda, voro af Hr Rosenblad, sorn ansett att Norrsk man, som är i Sverige bosatt, borde få lika rättigheter, som utländsk man hvilken varit här i 10 år; och af Hr von Hartmansdorff, Den ig Augusti f. ra. som ansett , att det endast borde vara utländsk man ”af Christen trosbekännelse,’’ som kunde vinna samma rättigheter, som Svensk man.
Hr Landtm, ville nu lörst framställa proposrr rör:de de anmärkta redactions-förändrängarna, och sedan rör:de de förändringar i sak, som flere talare ansett böra ske i Utsk:s förslag.
Jag ber om ursägl; jag fattade Hr von Hartinansdorlfs framställning så, alt förslaget skulle afse Christna trosbekännare, Lutheraner och Reformerta, men icke Catholiker.
Min mening äraf
Hr Frill, o.
Landtm, rätt uppfattad.
Jag tror, att 0111 det heter utländning, men af Christen trosbekännelse, så utsätter man sig ej lör misstydning, enär 18 §:n Riksd.Ordn. nämner de olika rättigheter, som äro förunnade åt de olika bekännarne af den Christna läran.
Jag anser mig således icke böra vidblifva den framställning jag i början gjorde ang:de undantagen, såvida det rörer den 18 §:" j men jag upptog delta, för att visa nödvändigheten att infot a orden: af Christen tiosbekännelse.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara, att det at Const.- Utsk. i redactionen intagna ordet ”under’' framföre ordet ”tio” borde uteslutas.
Hr Frih. o. liandina, hemställde, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara, alt pa ett ställe i §:n, och i ett sammanhang, borde sammanföras allt hvad som rörer undantagen för utländsk man.
Landtm, hemställde, om Ståndet behagade såsom sin gemensamma tanke förklara Hr Rosenblads mening, att främst bland undantagen borde stå ”JNörrsk man, 60111 är i Sverige bosatt.” Ropades nej.
Hr Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma lanke föi klara, att efter orden ”utländsk man,’’ borde införas: ”af Christen trosbekännelse. ’’ Ropades ja.
Jag tog mig friheten fästa uppmärksamheten derpå, att, på det icke denna § må kunna tydas så, att utländingar, hvilka icke vistats i Sverige fulla 10 år, skulle kunna uteslutas från di llagande i riksdagsmannaval och andra såduna rättigheter, som de nu re - 192 .
Den 19 A »gus ti f. m. clan äga efter en viss tid, sedan de erhållit K.
M:s nåd. tillstånd att sig i Riket bosätta, det vöre nödvändigt alt i §:n införa något stadgande, soin visade, att någon förändring i detta afseende icke genom det nya grundlagsförslaget vore afsedd; hvarföre jag föreslår att i förslaget måtte införas efter ordet ’’njute” följande ord: ”i fråga om befordringar, ” hvarigenom meningen komme att erhålla följande lydelse:
Njute i fråga om befordringar enahanda rättigheter med infödd Svensk man; o. s. v. Hr von Hartmansdorff:
Jag instämmer i sak med Frih.