Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. värdigt, att till K.
M. aflåta en skrifvelse, hvaruti man erkänner, att man icke har sig bekant, huruvida de skäl, som anföras i den und. skrifvelsen, äga sin grund eller icke, så förenar jag ni ig med Gr.
Lagerbjelke uti anhållan, att R. o. Ad. ville afslå della mom.
Jag förenar mig så mycket heldre med de 2 sista talarne, som det inträffat, att, när Lisk. någon gång vitsordat motionärens uppgifter, det likväl befunnits, att Utsk:s lemnade vitsord varit mindre tillförlitligt, och dä Utsk. nu förklarat, att det nu icke ens kan vitsorda, hvad uppgifvit blifvit, finner jag icke skäl vara för handen alt, på grund af en lös uppgift, tillstyrka någon und. skrifvelse, ulan anhåller om afslag å betänk.
SlalsUlskts utlät.
Föredrogs och bifölls Stats-Ulsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 298, i anledn. af väckt motion om uppförande pä indragningsstat af de med lagmansembetena förenade löneinkomster.
Vid föredragning af StatsUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordel lagda mern.
N:o 299, med förslag till sammanjemkning eller voter:s-propos., i anledn. af RiksSt:ns skiljaktiga beslut, ang:de ifrägaställd befrielse för förre departements-cheferne i Generaltullstyrelsen, presidenten af Billbergh och kanslirådet Walerius samt kamereraren, kammarrättsrådet Winroth och kontrollören Middendorff, från ådömdt ersättningsansvar i målet, rör;de den efter allidne tullförvaltaren Finér yppade balance, vidblef II. o. Ad. sitt förut i ämnet fattade beslut; hvarjemte den i förevande mern. föreslagna votens-propos. godkändes.
Föredrogs StatsUlsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 300, ang:de anslag lill en ytterligare kanslistlön vid R.
St:s just.ombudsmans-expedition.
För min del kan jag icke finna de skäl tillfredsställande, hvilka Utsk. anfört för sitt afstyrkande af det begärda kanslist-arfvodet.
Den afgångne just.ombudsmannen, mot hvars nit och skyldighet icke någon haft det minsta att anmärka, har likväl icke medhunnit den honom åliggande granskningen af del stora antalet utaf fånglistorna, hvars mängd och vidlyftighet årligen äro i tilltagande.
Den 15 Augusti När man vill att en embetsman, sådan som just.ombudsmannen med dess embetes omfattning, skall fullgöra alla sina äfven minutiösa åligganden, bör man ock försätta honom i tillfälle att sådant fullgöra och skaffa honom de erforderliga medel dertill lian begär, helst lian sjelf omöjligen med det ringa biträde lian äger kan medhinna detta arbete.
Utsk. liar väl men högst obetänksamt sagt, att dessa listor jemväl skola granskas af just.kanslern och derpå till en del grundahl sitt afstyrkande, men då detta åliggande tillkommer äfven just.ombudsmannen, böra väl R.
St. icke vara de som fälla ett omdöme, hvilket innebure att desse embetsmän kunna lita på hvarandra!
Granskningen kunde om så förfores blifva ogjord.
Jag anser behofvet af det begärda kanslist-arfvodet vara fullkomligt ådagalagdt, hvarföre jag tillstyrkande detsamma, anhåller om återremiss af betänk.
Afven jag anser de skäl
Utsk. anfört för sitt tillstyrkande utaf den begärda kanslistlönen, icke vara tillfredsställande.
De fleste af dem äro hemtade frän liypotlieser.
Ulsk:s första skäl är, ”att de flerfaldiga göromål, som före R.
Sirs sammankomst måste af tjenstemännen vid denna expedition förrättas, torde i väsendtlig mån hafva förhindrat och fördröjt granskningen af de öfriga fänglistorna.”
Ordet torde innefattar ju en förmodan, att sä varit förhållandet, som Utsk. uppgifvit, utan alt Utsk. aktat nödigt att göra sig närmare redo derföre, huru härmed sig förhåller.
För min del får jag förklara, att jag anser så beskaffade göromål inom just.ombudsmansexpedition i och för R.
St:s sammanträden icke varit för handen, att deraf något skäl kunnat hämtas för den uteblifna eller fördröjda granskningen af fånglistorna.
Vidare har Utsk. anfört: ”Just.ombudsmannen äger att sjelf antaga personalen vid samma expedition och följaktligen är oförhindrad alt derstädes anställa sådana personer, som ej allenast äro fullt lämpliga för göromålens behöriga förrättande, utan ock kunna deråt mera uteslutande egna sin tid och förmåga.
Utsk. synes här hafva supponerat, alt den nuvande just.ombudsmannen hade vid sin expedition anställt sådana personer, hvilka icke kunde fullgöra sina åligganden.
Enl. min åsigt hade Utsk. bestämdt bordt uttrycka sina tankar i detta afseende och icke använda sådana ordalag, som blott antyda, att så förhåller sig.
Jag anhåller på dessa skäl om ålerremiss, på det att Utsk. må försättas i tillfälle alt taga saken i närmare skärskådande.
På grund af kännedom om förhållandet instämmer jag uti hvad de 2:ne siste talarne yttrat och anhåller alltså, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa propos. om återremiss å betänk.
Hr Apollof, Carl Jakob: l motsats till föreg.-de talare får jag fästa uppmärksamheten derpå, att
Utsk. i bestämda ordalag och såsom ett faktum anfört, att de omnämnda fänglistorna kort före riksdagens början lill expeditionen inkommit och sålun - Den 15 Augusti. 237 da tillfälligtvis icke kommit under granskning.
Hade deras ankomst till expeditionen icke inträffat så tidigt på hvarandra, hade granskningen blifvit verkställd, och häraf hämtar jag skäl, alt tillstyrka bifall lill betänk.
Det förhåller sig icke alldeles så som den siste talaren anfört ang:de fånglistorna.
Utsk. säger, att blott en del af de fånglistor, som kort före riksdagens början kommit just.ombudsmannen tillhanda, blifvit granskade, och dä man läser just.ombudsmannens meni., så finner man, att vid dess tillträde af embetet alla långlistorna för 1847, utom första qvartalets från Götha hofrätt samt fånglistorna för 3:dje och 4:de qvarlalerne af 1846 från Svea hofrätt icke voro granskade, samt alt de frän Götha hofrätt för 3ne qvartaler af sistnämnda år och första qvartalet 1847 inkomna fånglistor, vål voro granskade, men icke hunnit vidare handläggas.
Dessa fånglistor, sorn inkommit till expeditionen ett helt är före riksdagens början, hade väl äfven bort före densamma vara granskade och dä under den förre just.ombudsmannens innehafvande af embetet granskningen af förenämnde listor icke medhunnils, ligger ju deruti ett tydligt bevis, alt expeditionens tjénstemannapersonal varit sä ringa, att den icke kunnat ett sådant arbete verkställa.
Att begära, det just.ombudsmannen, med åsidosättande af alla andra göromål, skall sjelf granska oftanämnde listor, lärer väl skäligen icke kunna begäras.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot förevar:de utlåt, gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, förklarade det han trott sig linna all ja varit öfvervägande.
Föredrogs och lades lill handlingarne SlatsUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda mern.
Nio 301, i anledn. af älerremiss å förslaget till lista afd:n af riksg:s-kont:s nya reglemente.
Föredrogs och bifölls SlalsUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlät.
Nio 302, i anledn. af erhållne återreraisser å betänk.
Nio 216, angide väckt fråga om restitution af erlagde bränvins-bevillnings-medel.
Vid föredragning af StatsUtskis d. 12 dennes e. m. på bordet lagda mern.
IV:o 303, med förslag till reglementariska sladganden, ang:de riksg:s-konl:s inkomster, blef detta förslag af R. o. Ad. bifallet, hvarjemte R. o. Ad. äfven biföll Ulsk:s hemställan om atlälande af en und. skrifvelse till K, M., rör:de en del af de till salpeter-fonden hörande tillgångars allemnande till riksg:s-kont., samt förevaride mern. i öfrigt lades till handlingarne.
238 Den 15 Augusti.
Föredrogs StatsUtsk:s d. 12 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 304, i anledn. af erhållne återrenaisser ä betänk.
N:o 265, angule ifrågasläldt låneunderstöd af allmänna medel för hamnanläggningen vid Watberg.
I och för den pågående hamnbyggnaden bar staden Warberg redan erhållit eli lån af 20,000 r:dr, vid emoltagandet af hvilket län staden, till följd af reglementet för riksg:s-kont., aflemnat skriftlig förbindelse, att, utan vidare bidrag från Statens sida, fullborda arbetet.
Staden Warberg kan sålunda omöjligen erhålla ett förnyadl låneunderstöd med mindre, än man måste frångå den princip, sorn man tillförene följt.
Vid liera tillfällen under denna riksdag hafva 15.
St., äfven då de mest ömmande omständigheter varit för handen, afslagit ansökningar om afskrifning af erhåll na låneunderstöd under missvextår, hvilka ansökningar blifvit afslagna just derföre, alt R.
St. icke velat frångå den engång fattade och sedermera följda principen, att icke bevilja afskrifningar för alt såmedelst undgå att blifva öfverlupne af dylika ansökningar.
Det är af så mycket mera vigt, alt icke lemna något låneunderstöd tili förevar:de fall, som några olyckor icke inträffat, hvarigenom skäl förefinnas, alt frångå de vilkor, hvarunder det redan åtnjutna understödet blifvit lemnadt, och med hvilka vilkor staden förklarat sig nöjd och förbundit sig alt arbetet fullborda.
Går man ifrån den engång antagna principen i fråga om Warberg, hvarest några sådana olyckor icke inträffat, som kunna påkalla en dylik afvikelse, skola R.
St. snart nog blifva öfverhopade med ansökningar frän andra båll i enahanda syfte, utan alt kunna lemna alla samma fördelar som staden Warberg.
Jag tror derföre, att man bör så bevilja medel, all man dermed kan fortfara i likartade fall, hvarföre jag anhåller örn afslag å betänk.
Ur von Hohenhausen, Mich.
Först och främst får jag fästa uppmärksamheten på skillnaden emellan att erhålla ett län med skyldighet att detsamma återbetala, och att, efter erhållandet af dylikt lån, söka befrielse från denna återbetalningsskyldighet.
Detta är något helt annat, än då jag begär ett län för att utföra ett arbete, men vid hvilket lån Ständerne fästat det vilkor, att jag icke har rätt att begära något vidare för utförandet af det arbete för hvilket lånet blifvit beviljadt.
I slutet af sitt anförande yttrade Gr.
Lagerbjelke något, sora skulle förminska den stora disproportion, som eljest finnes i hans anförande.
Han yttrade nemi. att stora olyckor skola inträffa, så vida lånet beviljas.
Några dylika olycksfall hafva icke blifvit uppgifna, utan det är endast svårigheten om icke omöjligheten för staden, att utföra arbetet, med mindre än att det sökta understödet beviljas, som för detsamma blifvit åberopadt, och detta bör väl tagas något i beräkning.
När man nu antagit såsom princip, att understödja allmänt nyttiga företag, hvartill hamnbyggnaden vid Warberg måste desto heldre räknas, som fördelen af denna hamn tillkommer icke ensamt staden utan samtlige Svenska städer, hvars Den 15 Augusti. 239 fartyg segla tili Nordsjön, synes mig åtminstone f:delar af det begärda låneunderstödet böra beviljas.
Man bortskänker derigenom icke något, men deremot gagnar man det allmänna i så målto, som man underlättar utvägarne, att kunna utföra allmänt nyttiga företag.
Vilkoren för bidrag från Staten i och för allmänna arbeten äro sådana, som jag förra gången uppgaf.
Riksg:s-kont:s reglemente innehåller i delta afseende följande: ”Då arbetens utförande öfverlemnades till menigheter, bolag eller enskilda böra alltid kontrakt härom uppgöras och vederborde deruti förbinda sig att, efter fastställd plan, fullborda arbetet, ulan att framgent väcka anspråk på något ytterligare bidrag af Staten.”
Del är således gifvet att Warberg förbundit sig att fullborda hamnbyggnaden ulan vidare bidrag af Slaten, vare sig såsom lån eller skänk eller på hvad sätt som helst.
Att Warberg af det för hamnbyggnaden erforderliga belopp undfått mindre del såsom låneunderstöd, än hvad andra städer i proportion åtnjutit för dylika företag, är visserligen en sanning, men man får likväl icke förglömma, att Warberg undfått 4000 r:dr lill skänks, så att, om del lill staden lemnade bidrag icke uppgått till samma belopp, andra städer undfått, staden dock dessutom tillkommit ett anslag utan återbetalningsskyldighel.
Statens skyldighet att fullborda arbetet utan vidare bidrag, torde således vara obestridligt, och, såvida man icke vill, att dylika föreskrifter skola blifva illusioner, måste de stride efterföljas.
Det är visserligen godt och väl, att i reglementet för riksg:s-kont. finnas sådana föreskrifter, att fullmäktige icke äga rättighet att utdela gracer.
Men skola dessa föreskrifter tagas efter ordalydelsen, skall man finna, att de mången gång blifva omöjliga att fullgöra, emedan R.
St. då skulle nödgas alt taga borgensförbindelser för hela det belopp, som fordras för något större byggnadsföretag.
Jag vill här såsom exempel nämna hamnbyggnaden vid Helsingborg, å hvilken Staten, jag vågar icke bestämdt uppgifva beloppet, påkostat omkring, enl. hvad jag tror, 150 eller 170,000 r:dr och denna hamnbyggnad har Staten sjelf bekostat.
Till öfrige hamnbyggnader, hvars kostnader öfverstigit samhällenas förmåga, att dem bestrida, har Staten lemnat bidrag och de 4000 r:dr, staden Warberg, såsom skänk, undfått, synas mig sä obetydliga, att de icke bort upptagas i någon beräkning.
Vid sådaut förhållande synes det mig icke vara skäl, att R.
St. uti förevande fall skola fortfara på samma sätt, som fullmäktige i riksg:s-kont., hvilka ovilkorligen skola efterlefva de föreskrifter, dem uti gällande reglemente blifvit lemnade.
St. böra handla efter hvad billigt är, och för riket nyttigt vara kan, och det är i detta fall, alt bevilja staden Warberg det begärda understödet, hvarföre jag förnyar min anhållan om bifall lill betänk. 240 Den 15 Augusti.
Den omständigheten, att Staten a tiord ra t staden Warberg, och att denna uigifvit en förbindelse af innehåll, alt staden ovilkorligen skall fullborda det arbete, för hvars utförande det redan erhållna lånet blifvit beviljadt, utan rättighet att af allmänna medel erhålla vidare bidrag för detta ändamål, kan, enl. min åsigt icke lägga hinder i vägen för R.
St., att, om förändrade förhållanden inträffa och billighelsskal förefinnas, eftergifva innehållet af den uthändigade förbindelsen och, i stället med anledn. af ytterligare framställning å den menighets vägnar, med hvilken blifvit konlraheradt, bevilja än vidare understöd för arbetets utförande.
Det förhåller sig med transactioner emellan Staten och enskilda på samma sätt som emellan endast enskilda personer, om ock dessa sednare affordra och till hvarandra utfärda förbindelser af den strängaste beskaffenhet, så måste det väl vara de kontraherandes obestridliga rätt alt kunna förändra eller modifiera, ja rent af tillintetgöra all verkan af dessa förbindelser, om den ene sådant begär och den andre sådant bifaller.
Då nu staden Warberg visat sitt behof af vidare understöd, och det är R.
St:s rättighet att, utan afseende på hvad riksg:s-kont:s reglemente (ill fullmäktiges efterrättelse innehåller, kunna icke blott eftergifva de stränga vilkor, som vid det redan erhållna lånet blifvit fästade, utan äfven bevilja ytterligare försträckning till hamnarbetets fullbordande, anser jag en dylik åtgärd böra vidtagas; hvarföre jag tillstyrker bifall lill betänk.
Jag anhåller att få lemna Hr von Hohenhausen den upplysning, att en sådan borgen för arbetets verkställande, som lian omnämnt, tinnes och jag torde derföre få uppläsa, hvad reglementet för riksg:s-kont. i sådant afseende innehåller: ”Före lyftningen af beviljade statsbidrag skola derjemte till riksg:s-kont. ingifvas: n) af K.
M. pröfvad och godkänd säkerhet för kontraktets fullgörande, samt b) derest bidraget utgår såsom lån ej mindre en till riksg:skont. eller ordres ställd, af K. M. godkänd, skuldförbindelse, än äfven af K.
M. också godkänd säkerhet för denna förbindelses uppfyllande.” Således finnes det en af K.
M. pröfvad och godkänd säkerhet för kontraktets fullgörande.
Jag bar förut upplyst, att i kontraktet blifvit inryckt ett stadgande, hvarigenom staden Warberg åtagit sig att fullborda hamnbyggaden utan vidare bidrag från Staten.
Det må visserligen vara en sanning, hvad den siste värde talaren yttrat, att Staten äger rättighet att än vidare bevilja Warberg låneunderstöd, men jag hemställer likväl, hvartill det skall leda, att, sedan man lemnat menigheter bidrag med vilkor att, utan vidare anspråk på tillskott, göra färdigt det arbete, hvartill bidraget blifvit lemnadt, och för delta arbetets fullbordande bor - flen 15 Augusti. 241 borgensförbindelse aflemnats, man 1 i k väl sedermera beviljar ytterligare medel, utan alt sådana omständigheter mellankomma, på grund hvaraf menigheten kan anses äga skäl att erhålla eftergift i de sålunda bestämda vilkoren.
Följden häraf blir, att R.
St. gång efter annan skola i låneväg anlitas och menigheter föras såmedelst ovilkorligen på den tanken, att till R.
Si. inlemna missledaude kostnadsförslag till åtskilliga byggnadsföretag, väl velande, att, om de den ene gången erhålla ringa belopp, de få mera en annan och sålunda kan man aldrig förlita sig på kostnadsförslag.
För att fä något bestämdt att bygga på, är det nödvändigt att strängt hålla sig vid den grundsats, att, sedan ett arbete engång blifvit beviljadt och Staten dertill lemnat bidrag, R.
St. icke eftergifva de vilkor, som för länets erhållande blifvit stadgade.
Det är så mycket angelägnare, att ifrågavartde bidrag icke beviljas, som R.
St. vid innevartde riksdag måst, i fråga om undsättningslån till menniskor, hvil ka varit hart nära att svälta ihjäl, bålla på strängheten af de föreskrifna vilkoren just derföre, att allmänheten icke må tro sig äga någon förhoppning att kunna befrias från fullgörandet af de bestämda vilkoren för lånebidrag, och ali hon icke må ingå på vilkor, dem hon sedan icke ernar hålla.
Når man vid dessa ömmande omständigheter ansett sig böra strängt vidblifva stadgade vilkor, huru mycket mera skäl är det icke då att i förevar:de fall, der några sä beskaffade förhållanden icke äro för handen, iakttaga ett dylikt förfaringssätt.
Staden har låtit upprätta ett kostnadsförslag i och för byggnadsföretaget, och med detsamma ingått till R.
St. samt begärt ett låneunderstöd, vid hvars emottagande staden förbundit sig att fullborda arbetet utan vidare bidrag från Staten, och för arbetets fullbordande har staden atlemnat en af K.
M. godkänd säkerhet och derefter erhållit låneunderstöd; men icke nog härmed, staden har dessutom erhållit en skänk af 4000 r:dr.
Icke destomindre är man nu villig, att på stadens begäran bevilja ytterligare bidrag, utan att staden fullgjort sina åtagna förbindelser.
Ett sådant förfaringssätt kan icke vara gagneligt, så vida man vill, att dylika kontrakter skola i andra afseenden efterlefvas.
Föreskriften i riksg:s-kont:s reglemente är icke något reglementarisk! stadgande såsom Hr von Hohenhausen uppgifvit, på det att fullmäktige icke må på egel bevåg kunna bevilja lån, utan afsigien dermed är, all menigheter, hvilka af Staten erhålla lån till byggnadsföretag, skola utföra dessa arbeten med det bidrag de af Staten undfått, utan att R.
St. gång på gång behöfva betungas med dylika anslag.
Gr. Ridderstolpe, Fredrik:
Uti betänk, har Ulsk. åberopat de anslag, som blifvit hamnbyggnaden vid Westerås beviljade och dä jag icke kan annat än gifva rättvisa åt Utsk:s jemförelse emellan Westerås och Warberg, får jag tillkännagifva, att jag önskar bifall till betänk.
16 242 Den 15 Augusti.
Lagerbjelke har synnerligen fästat sig dervid, alt icke någon afskrifning blifvit beviljad för lån, hvilka ulga 11 lill understöd ål åtskilliga provinser i missvextår.
Provinsen Gottland har under 2:ne, hvarandra efterföljande, år varit hemsökt af en svär missvext och under båda åren mäst anlita och erhållit undsättningsmedcl.
Visserligen kunde man önska, att afskrifning för dessa lån beviljades, men då med dessa lån förhåller sig sålunda, att de erhållas utan all ränta, skulle alla vilja hafva dem och uppgifterne om behof aldrig taga någon ända, om R.
St. voro nog oförsigtige att, såvida oförmågan att dem återgälda icke vore behörigen styrkt, bevilja afskrifning, så läuge lånen i penningar utgå.
Jag skall alltid med min röst afstyrka dylika afskrifningar, derest icke klara bevis på oförmåga att dem återgälda, framläggas.
Men af de undsättningslån, hvilka hitintills utgått, hafva mångå, hvilka deraf icke varit i behof, begagnat sig och sådant kan omöjligen förekom mas.
Det är emedlertid nödvändigt och angeläget, alt förhindra afskrifningar af dessa räntefria län, hvilka i annat fall skola mångdubbladt eftersökas, hvilket man med så mycket mera skäl kan förutse, som vid alla de riksdagar, jag bevistat, man ifrigt sökt att erhålla lån.
Ett annat förhållande är med lån, hvilka lemnäs till byggnadsföretag.
Lagerbjelke bar väl yttrat, ali R.
St. uti förevar:de och dylika fall böra afslä ansökningar om sådana län, på det att menigheter icke må låta af uppgjorda kostnadsförslag förledas att företaga byggnader, innan de förskaffat sig noggrann kännedom om de dertill erforderlige utgifter.
Man har likväl sett att, när R.
St. beslutat, alt en byggnad skall uppföras i enlighet. med nppgjordt kostnadsförslag, byggnaden likväl icke kunnat fullbordas just derföre, all de anslagna medlen blifvit beräknade efter kostnadsförslagel och befunnits otillräckliga.
Det är omöjligt att uppgöra ett dylikt förslag, hvaruti kostnaden för ett arbete icke öfversliger den verkliga, såvida man icke vill se i förslaget oerhörda summor.
När nu fråga är om byggnadsföretag under vatten, blifva svårigheterne vid kostnadernes beräkning ännu större.
Jag tror icke att i någon af våra småstäder det finnes någon, sorn är i tillfälle att uppgöra ett fullständigt kostnadsförslag för en hamnbyggnad med dertill hörande arbeten under vattnet.
I Wisby hade man vändt sig till den kunnigaste och skickligaste person inom landet i och för en hamnbyggnad, som äfven uppfördes, men stormen bortförde eller förstörde arbetet.
Om nu arbetet skall göras varaktigt, mäste den i kostnadsförslaget upptagna summan fördubblas och den var likväl 119.000 r:dr, deraf staden bekostat 40,000 r:dr och Slaten 79.000 r:dr.
Staden Wisby har likasom alla andra menigheter tillförbundit sig att, utan vidare bidrag af Staten än det redan bekomna, fullborda arbetet.
Det är visserligen en sanning, att icke genom stadens förvållande byggnadsföretaget blef fulländad!, men Staten sälte emedlertid icke i fråga alt lemna ytterligare bidrag.
Af hamnen draga egentligen handlande fördelen, men icke destomindre måste alla innevänarne bidraga till byggnaden, men Den 15 Augusti. 243 icke kan någon af våra småstäder för ett dylikt företag uppoffra 160.000 r:dr och derföre måste Sialen träda emellan. K. St. hafva lill staden Wisby benäget anslagit 25,000 r:dr till förstärkning af vågbrytarne vid hamnen, men då härförutan vida större summor erfordras för hamnbyggnadens completterande och staden sålunda måste än vidare skuldsätta sig, befarar jag, att staden icke förmår att denna sin skuld återgälda.
Man mäste således taga noga i beräkning sak för sak och icke med hvarandra jemföra 2:ne skiljaktiga, och fatta beslut efter förhållandet i hvarje särskildt fall samt icke fästa sig vid principer, hvilka man antager och mäste antaga såsom approximativt.
För Hr Rosenblad, då han för några plena sedan fästade sig vid ordet ovilkorligen, visade jag att sådant var orimligt.
Del förhåller sig så äfven med principen, ali en menighet, utan vidare bidrag från Statens sida än det redan erhållna, skall fullborda ett arbete.
Ingen rår derföre, att arbetet blir ofullbordadi, men staden behöfver en lättnad uti sitt bemödande, att gagna sig sjelf och rikets handel i allmänhet, och jag tror, alt det af Gr.
Ridderstolpe anförda skäl icke var sä oriktigt, ty när R.
St. beviljat 20.000 r:dr till Westerås hamnbyggnad, belägen vid Mälaren, som är en hamn nära nog hela sjön, kan man äfven bevilja ett dylikt lån till hamnbyggnad vid Östersjön, som medför fördelar för hela handelsverlden.
Om här vore fråga om, alt lill staden Warberg göra en skänk af 15,000 r:dr, skulle jag vara den förste som förenade mig med Gr.
Lagerbjelke uti anhållan om afslag ä betänk., men frågan är nu endast, huruvida icke staden Warberg må erhålla eli. ytterligare län för att kunna fullborda den påbörjade hamnbyggnaden.
För detta län med ränta förbehåller sig Staten fullgod säkerhet och innan denna säkerhet blifvit aflemnad, akta sig nog fullmäktige i riksg:s-kont. att utgifva lånet.
Staten gör således icke någon uppoffring för det ändamål, hvarföre lånet beviljas, utan bereder endast en lättnad för staden, att kunna arbetet fullborda.