Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Exc. Hr Gr:n o. Landtm., att Hr Ribbings nu gjorda anm. vore riktig, enär orden: »redskap för» såsom H.
Exc. förmodade, till följd af något förbiseende, icke influtit uti Utskds citation af 5:te artis rubrik.
Jag skall endast med lå ord be att få förena mig i Utskds motivering af den föredragna punkten; och kan ej undgå att linna det alldeles öfverflödigt och utan ändamål att under mellantiden mellan bränningsterminerna hafva redskapen förseglad.
Erfarenheten har ådagalagt att, då lönnbränning egt rum, har sådan alltid bedrifvjts med sådan redskap, som aldrig blifvit hos Kronobetjeningen anmäld och af densamma stämplad eller der försegling blifvit bruten.
Dessutom vet man ju att lönnbränning ej utan allra största svårighet med större panna kan utöfvas och att, det nästan alltid sker i sådane trakter, som äro mindre tillgänglige.
Dessutom är det förenadt med största svårighet att undandölja under bränningstiden både sig sjelf och redskapen, hvarmed rörelsen bedrifves.
I följd deraf skulle det ej löna mödan att utsätta sig för så svåra straffbestämmelser, för att tillverka ett sä obetydligt qvantum bränvin; och då nu dessutom både Staten och den enskilde hafva varit ålagde ej obetydliga kostnader för dessa onödiga åtgärder med försegling, kan jag ej neka att det varit för mig oväntadt att man nu, sedan man så allmänt blifvit bekant med dessa förhållanden, skulle vilja motsätta sig Utskits förslag. H. IV. 31 482 Den 30 Mars.
Jag kan således ej annat lin yrka bifall till Utsk:ts förslag och motsätta mig hvad en värd talare föreslagit.
Hr Hjärnes bevisning går egentligen ut derpå, alt lönnbränning ej är att befara med större redskap.
Detta har icke heller någon velat påstå och Hr Reutersvärd har i sitt anförande ej ens önskat, att försegling af sådan redskap må ega rum.
Frågan är här om mindre redskap, som helt och hållet kan undanhållas och på smygvägar begagnas.
Om förseglingen al sådan redskap borttages, blir det mycket liittare för innehafvare deraf att använda densamma; och det är af reservanterna ganska riktigt anmärkt att, om kronobetjening anträffar sådan redskap, men på stället icke finnes mäsk eller bränvin, kan den ej tagas i beslag, äfven om pannan snart sagdt vore varm.
Jag minnes mycket väl att vid 1848 års Riksdag, när den Komité, som af K.
M. hade fått sig updraget att utarbeta en bränvinslagstiftning efter mäskekaret, fullgjort sitt arbete, hvilket sedermera öfverlemnades till davide Bevilln.Utsk., fanns i Betänk., bland annat, en upgift ang:de lönnbränningen i Danmark under några af de föreg:de åren.
Jag kan ej erinra mig årtalen, men tror att det var i slutet af 1820 och början af 183 0-talet, som man der började att beskatta efter mäskekaret.
Kronan erbjöd sig att inlösa de gamla småpaunorna, men likväl inlemnades ej så särdeles många och lönnbränning bedrefs i ganska betydlig skala.
Huru stor denna var, förnam man, då, 12 år derefter, i sammanhang med en ny bränvinsförfattn. och större böter för lönnbränning bestämdes, förnyadt anbud om inlösen af pannorna gjordes, och då endast från Jutland, om jag ej missminner mig, 19,000 dylika pannor inlemnades.
För min del kan jag ej finna något lämpligare sätt att göra dessa mindre pannor oskadliga, än att försegla dem, och förenar mig derföre i Hr Reutersvärds yrkande på återremiss af denna art., på det Utsk:t måtte föreslå något stadgande för försegling af sådan redskap, som finnes utom bränneri, äfvensom nödige ansvarsbestämmelser för den, som öfverträder författnme.
På grund af hvad Gr. af Ugglas och Hr Reutersvärd anfört,, förenar jag mig med dem i återmiss af denna punkt.
Hr Hjärnes yttrande har af Gr. af Ugglas blifvit så fullständigt vederlagdt, att jag endast vill fästa upmärksamheten derpå att, så vida ej vid förseglingen fästes synnerlig vigt, mången skulle begagna sin redskap till lönnbränning.
Jag anhåller fortfarande om återremiss i den syftning, jag nyss yttrade.
Jag beklagar i sanning att Utsk:ts förslag på Riddarhuset skall af så få af Utskits medlemmar försvaras, ehuru flore af dem under denna öfverläggning äro närv:de.
Jag mäste Den 30 Mars.
4*3 ensam upträda till dess försvar.
Men jag kan ej underlåta att, ehuru förmodligen underlägsen i det blifvande beslutet, för min del förklara, att jag anser det vara stort skäl att vidtaga i lagstiftningen den förändring, som Utsk:t föreslagit.
Man vet att f. n. är föreskrifvet att hvar och en skall upgifva till Häradsskrifvaren vid mantalaförteckniugen den bvänvinsredskaps beskaffenhet, som han vill begagna.
Blott och bart denna åtgärd utgör verkligen ett stort besvär för Häradsskrifvare!!, emedan det föranleder till ett ännu vidlyftigare arbete i dennes förut uog trägna göromål.
Denna anmälan af bränvinstiilverkaren har varit nödig, så länge man ansett, att alla pannor böra vara förseglade; roen hvartill gagnar väl denna försegling, då man vet att lönnbränning sker både här och der?
Men tillverkningsbeloppet är dock ej så betydligt, att man dervid bör fästa upmärksamhet vid frågan om en lagstiftning.
Jag är öfvertygad att förhållandet städse blir det samma, om dessa stadganden bibehållas eller ej.
Icke heller lärer väl någon, som eger en mindre redskap, hvilken han flyttat ut i skogen, underlåta att begagna densamma af fruktan att utsätta sig för det stora ansvar, som drabbar honom, om han blir uptäckt, utan han bryter nog förseglingen.
Man har sagt, att den mängd af mindre redskap, som för närvtde finnes, borde förseglas, på det att lönnbränning ej må dermed kunna bedrifvas.
Men denna redskap är till största delen af deu beskaffenhet, att man med densamma ej kan lönnbränna och ganska svårhandterlig, i ans. till sina många rör, pannor och öfriga apparater.
Vill man nödvändigt försegla redskapen, så måste för kotiseqvensens skull 4:de Art. bibehållas, hvilken handlar om ansvar för den, som underlåter att till mantalsskrifning anmäla den redskap, hvarmed bränvin tillverkas; ty dessa begge artiklar höra så nara tillsammans med hvarandra, att de ej kunna skiljas.
Dä jag ej anser någondera af dem leda till det åsyftade ändamålet, vidhåller jag min åsigt, att man borde bifalla hvad Utsk:t föreslagit.
Vid behandlingeu af denna fråga inom Utsk:t yttrades betänkligheter från flera sidor mot borttagandet af denna artikel om redskapens försegling.
Jag för min del delar äfven dessa betänkligheter och kan således ej instämma i Hr Hjärnes framställning i detta ämne.
Majoriteten inom Utsk:t bestämde sig egentligen för borttagandet af försegling å brån vinsredskap med anledn. af ett begärdt yttrande i frågan, afgifvet af Byråchefen, Exped.Sekret:n Nycander, af det innehåll, att det ej vöre af särdeles vigt att bibehålla stadgandet i denna ifrågav:de artikel; men jag, för miu del, skulle likväl tro att, örn t all enkel redskap skall bibehållas oförseglad och kunna gå ur liand och i hand, såsom en annan vara, skall allmogen äfven lätteligen blifva förledd att utöfva smygbräuning, något som man likväl bör söka att förekomma.
En värd talare har yttrat att den, som vill öfverträda författningarne, ej lärer afhålla sig derifrån af den orsak, att försegling å bränvinsbrännings-redskap är påbuden.
Jag för min del skulle 484 Den 30 Mais. likviil tro motsatsen.
Är nemligen redskapen oförseglad, kan en person lätteligen föranledas att begagna densamma, emedan han cj kan tro, att det är förenadt med något svårare ansvar.
Men han betänker sig säkerligen väl innan han bryter en försegling, emedan blotta förseglingen är något, som i det yttre genast tillkiinuagifver, att begagnandet af redskapen, efter förseglingens brytande, måste vara förbudet och innebära en förbrytelse.
På dessa och de af Gr. af Ugglas och Hr Reutersvärd anförda skäl får jag anhålla om återremiss af denna fråga.
För 2 eller 3
Riks dagar sedan eller när den nu gällande bränvinsförfattningen utfärdades, torde R. o. Ad. påminna sig att det beslöts att bran vinspannorna skulle af Staten inlösas, derest egarne sådant önskade; men att på en del orter, dervid jag hört särskildt utmärkas norra delen af Stockholms Län, ganska få bränvinsverk aflemnades, emedan innehafvarne ansågo, att de vid nästa Riksdag troligen skulle åter få rättighet att begagna småpannorna mot lägre afgift.
Huru förhållandet dermed sedermera varit, känner jag icke; men jag fruktar att samma förhållande nu äfven skulle inträffa och dessa mindre pannor möjligen snarare begagnas till lönnbränning, ifall de ej förseglas.
Ht Reutersvärd:
Hr Hjärne säger att, i fall någon önskar att lönnbränna, så låter han sannerligen icke afhålla sig derifrån, derföre att bränvinsredskapen är förseglad.
Det är visserligen sannt, att den, som vill begå ett sådant lagbrott, lärer ej af Dågot kunna derifrån afhållas; men det är en betydlig skillnad för sjelfva kontrollen.
Om t. ex. en kronobetjening vet att en hemmansegare har sådan redskap, hvarmed lönnbränning kan verkställas, och vill komma denne person på spåren, så, ifall det är stadgadt att redskapen skall vara förseglad, ålägger kronobetjeningen honom att framvisa redskapen.
Deremot om den ej behöfver vara förseglad, så nekar egaren till densamma att framvisa den och kan ej ställas till ansvar derför.
För en dylik kontroll anser jag det derföre vara så mycket vigtigare att föreskriften ang:de redskapens försegling fortfarande i författningen qvarstår.
Jag för min del kan ej dela de Hirs åsigter, som påyrka fortfarande försegling af bränvinsredskapen.
Det är klart att, så länge det var tillåtet att begagna de små branvinspannorna, kunde det vara skäl att en sådan kontroll förefanns, hvarigenom lönnbränning i allt för stor skala icke skulle bedrifvas.
Nu då det är beslutadt att dessa pannor ej mera få begagnas, leder detta stadgande om försegling af den redskap, som ej kan användas, till chikaner, hvarpå jag såsom domare, under den tid bränviustillverkning med mindre panna var tillåten, sett så inånga bevis; Det händer till exempel att en person, som har en mindre Den 30 Mars.
485 bränvinspanna, i stället för att försälja densamma, vill begagna den till kokkärl, och kan ej föreställa sig att, då dessa pannor ej mera kunna användas, de behöfva vara förseglade.
För öfrigt är det i allmänhet ej med denna vanliga redskap, som lönnbränning bedrifves.
De, som lönnbränna och således äro utsatte lör kronobetjeningens vaksamhet, flytta långt in i skogar eller på öar och holmar och gömma der sin redskap, äfven om den ej är förseglad.
Jag tror således att den egentliga afsigten ej vinnes, men att deremot en mängd oskyldige, som behållit sin redskap, blifva bötfälds och få lida för de skyldige.
För min del får jag derföre yrka bifall till Utsk:ts förslag.
Jag får lästa Gr.
Sparres upmärksatnhet derpå, att en lags skyldighet bör vara att söka förekomma brott; och att det för närv:de finnes anledning till missbruk, för hvilka man borde sätta en gräns, det kan ej heller bestridas.
En annan talare har nyss niimnt att, oaktadt pannorna fingo 1855 till inlösen Kronan hembjudas, ett ej obetydligt antal, i synnerhet fråu norra Upland, ej blefvo inlemnade.
Jag vet mycket väl att ganska många sådana pannor ännu finnas qvar, och det är just deras vidare begagnande man nu mäste söka att förekomma.
Här är nemi. ej fråga om 2,8 00 pannor, utan om 2 eller 3 gånger detta antal.
Sparre har sagt, att dessa pannor kunna användas till kokkärl.
Det. vill jag ingalunda bestrida, likväl under förutsättning af en ej obetydlig förändring af desamma, ty dessa pannors vaidiga form göra dem ej för nyssnämnda bruk särdeles användbara.
Jag upprepar, att jag anser lagstiftningen böra förekomma brott, hvilka med full säkerhet kunna antagas skola till stor mängd komma att begås.
Må man derföre bibehålla en lagstiftning, som uti möjligaste måtto förhindrar lönnbränningen.
Sker detta, och Staten någorlunda frikostigt betalar till inlösen lemnade, numera odugliga, småpannor, torde möjligen vid nästa Riksdag lagen såsom obehöflig kunna försvinna.
Att nu uphäfva den, anser jag särdeles vådligt.
Jag får fortfarande yrka återremiss af denna puukt.
Den sista värde talaren har sagt, att det är lagstiftarens skyldighet att förekomma brott.
Detta är i sanning omöjligt för lagstiftaren; deremot bör han taga sig till vara för lagstadganden af den beskaffenhet, att folket, som ej kan inse deras grund, handlar i strid med dem.
Sedan den mindre briinvinsredskapen numera ej får begagnas, vore det hardt om egaren ej ens efter godtfinnande skulle få använda densamma till något annat ändamål; och den siste värde talaren kan väl ej säga att det är omöjligt att nyttja en bränvinspanna till kokkärl.
Bonden, som har en sådan gammal pjes, hvilken han ej får begagna till dess egentliga ändamål, kan ej få i sitt hufvud, hvarföre han skall försegla en redskap, som är obrukbar.
Jag har, såsom Landshöfding, sett tillräckligt många mentiiskor, af ren okunnighet om de lagbud i bränvinsförfattningarne, de öfverträdt, införpassas till häktet för att Dea 30 Mars. undergå straff af brist på tillgång till böters erläggande; äfvensom jag såsom domare varit i tillfälle att se oändligen många angifvelser för brott mot samma författning, hvarvid jag varit fullkomligt öfvertygad att den anklagade blott af oförs'ånd gjort sig skyldig till lagbrottet.
Det kari ju hända, att man har en bränvinspanna, som ej på åratal varit begagnad, men finnes ännu qvar på någon vind eller annat förvaringsrum.
Den har tilläfventyrs varit förseglad, lacket har fallit af och då kommer efter mångfaldiga år en Länsman och gör beslag på en sådan redskap.
Man skall ej underlåta en sådan jagt, och man anses hafva gått allvarsamt och noggrannt tillväga; men just derigenom har den oskyldige mången gång lått lida för den skyldige.
En värd talare har antydt, hvad Utsk:t äf ven tyckes i nästlölj:de mom. antaga, att bränvinspannor ej kunna oförändrade begagnas till kokkärl.
Detta kan möjligen vara ganska riktigt; men att gamla pannor ej kunna användas till brä.nvinsbränning, är ett misstag, hvilket jag afven tror att erfarenheten visat.
Jag förenar mig med dem, som yrka bifall till Utskits Betänk.
Exc. Hr Gr. o Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels återremiss af Utsk:ts ifrågav:de tillstyrkan; framstäldes propos. å bifall dertill och besvarades med starka nej jemte några ja, hvarefter propos. om återremiss gjordes, o’ch, då dervid svarades starka ja jemte åtskilliga nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Utsk:ts å sid. 14 gjorda tillstyrkan, att
IV måtte ur författningen uteslutas.
Då nu den femte artikeln blifvit åter remitterad och i sammanhang dermed skall stadgas ansvarsbestämmelser för den, som öfverträder författningens föreskrifter, får jag anhålla om bifall till Utsk:s förslag.
Propos. å bifall till Utsk:ts ifrågv:de hemställan blef härefter framstäld och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Enligt R. o. Ad:s förut fattade beslut, föredrogs nu först 4 mom. i 17 § och sedermera 47 g:n i förorduingsförslaget, samt blefvo af R. o.
Vidare förekom den äfvenledes upskjutna frågan om antagande af BorgareStåndets inbjudning rörande uteslutande från 4 mom. i 22 §:n af orden »och redskapen förseglad.»
Med anledn. af det beslut, R. o. Ad. förut fattat, anser jag att denna BorgareStåndets inbjudning i detta Den 30 Mera.
487 afs. ej kan föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Respekterande det beslut, R. o. Ad. fattat, anser jag det vara nödvändigt att återremittera denna punkt.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derpå, att enl. den tanke, R. o. Ad. uttalat ang. förseglingen, var det ej fråga om försegling af annan redskap än den mindre.
Här talas blott om sådan redskap, sont! begagnas i större brännerier, och då det aldrig varit meningen att denna skulle förseglas, har jag ingenting emot att antaga BorgareStåndets inbjudning.
Då jag genom missupfattning af BorgareStåndets inbjudning, föranleddes att yrka dess läggande till handlingarne, får jag nu afstå från denna min anhållan och förena mig med Gr. af Ugglas om samma inbjudnings antagande.
Exc. Hr Gr. o Landtm., att han, till följd af Hr Hjärnes yrkande om återremiss, ville fästa upmärksamheten derpå, att den 22 <§:n redan varit föremål tor R. o. Ad:s beslut, och att fråga om ändring deri endast blifvit föranledd af BorgareStåndets förev:de inbjudning, hvarföre R. o. Ad. blott hade för sig öppet att afslå eller antaga denna inbjudning, och propos. å något annat yrkande kunde ej framställas.
Härefter gjordes propos. å antagande af ifrågv:de inbjudning och, då dervid svarades många ja jemte några nej, förklarades ja hafva varit öfvervägande.
Elter tillkännagivande, att nu endast återstode att pröfva den 72 och sista §:n i förordningsförslaget, blef nämnde § föredragen.
Då jag har mig bekant att inom Preste Ståndet den förändring vidtagits i afs. på denna §, att inlösningssumman för bränvinsredskap bestämts till 25 i st. f. 20 proc. öfver metallens värde, får jag för min del föreslå R. o. Ad. att förena sig i detta beslut.
Ett annat skäl till denna förhöjnings bestämmande till 25 pioc. är äfven att de personer, som innehafva sådan enkel redskap, hellre erbjuda sig att försälja sin redskap, då de få den till högre pris ersatt.
Hr Virgin, Christ.
Jag ber att få instämma med Gr. af Ugglas i den af honom föreslagna förhöjningen af T/4 i st. f. VB öfver den metalls värde, hvaraf pannorna äro förfärdigade.
Äfven jag ber att få instämma med de föreg:de talarne.
Denna ifrågav:de förhöjning, öfver hvad Utsk:t föreslagit, är så mycket mera nödvändig, som den mindre redskap, som ännu återstår, ej år af särdeles komplicerad beskaffenhet, hvadan den gan - 488 Den 30 Mars. ska lätt kan begagnas till lönnbränning.
Då man anser att för framtiden all försegling af redskapen är onödig, är det skäl att söka upmuntra hembjudandet till Kronan af enkel redskap, genom att bestämma inlösningssumman så högt som möjligt.
Jag, för min del, skulle briska, att de föregtde talarne gått ännu längre och tillstyrkt 33T/3 proc.; men då ett Stånd redan lättat ett beslut, som K. o.
Ad. tyckes böjd att biträda, vill jag ej yrka på någon vidare förhöjning, utan förenar mig med dem, som önska att ordet »x/5» i Betidet utbytes mot »%».
Då jäg har mig bekant, att PresteS:t beslutat att förändra inlösningssumman af enkel redskap från V5 tili % öfver metallens värde, och R. o.
Ad:n troligen deri instämmer, skall jag ingalunda söka att motsätta mig ett sådant förslag.
Dock får jag förklara, att jag skulle velat gå ännu längre, ithy jag anser att denna förhöjning bort bestämmas ända till 50 proc.
Detta är nemi. den enda ersättning.
Staten kan gifva åt innehafvare af de smärre brännerierna, då man gått deras rätt så nära.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. bifölls j§:n med den förändring att orden: »en femtedels lörhöjuing» utbyttes emot orden : »en Ijerdedels förhöjning».
Föredrogs Konst.Utsk:ts den 21 d:s bordlagda Mern.
N:o 6, med förslag till ändring uti 17:de §:n 2 mom.
RiksdagsOrdu., angående bestämmande af arfvode för BondeStåndets Riksdagsfullmäktige.
H. Exc.
Hr firm och Landtm, tillkännagaf, att detta förslag, emot hvilket någon anmärkning ej blifvit framställd, komme att, jemlikt 81:sta g-n Reg.Formen, hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Vidare föredrogos, men blefvo, på flere ledamöters begäran, ånyo bordlagda ofvannämnda Utsk:ts den 21 dennes bordlagda Memorial:
N:o 7, angtde det tillägg till 12:te §:n Reg.Formen, att Konungen icke må utan Rikets Ständers samtycke blifva regerande Furste af utländsk Stat; och N:o 8, med förslag till ändring i 76:te §:n Riksd.Ordn. angående StatsRådets décliarge för dess åtgärder.
Efter föredragning af samma Dtsk:ts Mern.
N:o 8 med förslag till ändring i 85:te §:n Reg.Form., samt N:o 9, med förslag till ändring i 56:te §:n Riksd Ordn. angående inskränkning af tiden för motioners väckande, emot hvilka Mern. någon anmärkning nu icke blifvit gjord, förklarades de deri framställda grundlags - Den 30 Mars.
489 ändringsförslag skola hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Efter föredragning af Allmänna Besv.- och Ekon.Utsktis nedannämnde den 2 lista d:s på bordet lagde Betänkanden, bletvo, på flere ledamöters begäran, ånyo hordlagde: N:o 44, i ani. af viickt fråga ont femårigt i stället för ständigt Rektorat vid högre fullständiga Elementarläroverk; N:o 45, i ani. af väckta motioner om åtgärders vidtagande till förekommande af olofligt lotterispel; och N:o 47, i anledning af väckt motion om ändring i Kongl. Förordn. den Irsta Oktober 1858, angrde tillverkning, vård och försäljning af krut; samt biföllos:
Nio 46, i ani. af väckt motion i fråga om roteringsskyldigheten inom Elfsborgs län och på Dalsland ; N:o 48, i ani. af väckt motion i fråga om afverkning och försäljning af skog från presteboställen för beredande af medel till pensionsfonder för Ecclesiastike tjenstemäns enkor och barn; samt N:o 49, i ani. af väckte motioner om uphäfvande af den, enskilde skådespelare och konstidkare med flere ålagde skyldighet att för deras representationer erlägga afgifter till Kongl. Theaterns och Hofkapellets pensionskassor.
Utaf StatsUtsk:ts nedannämnde, den 24 dennes bordlagde och nu föredragne Utlåtanden biföllos: N:o 76, i ani af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de uplåtande af Arjeplougs skolebord till boställe åt. skolmästaren derstädes; N:o 79, i ani af K.
Mits Nåd. skrifvelse angide förnyad indelning af nyroterade jorden i Blekinge län; N:o 80, i ani. af väckte motioner angide eftergift af eller anstånd med arrendet för bostället
Orum i Christianstads län; N:o 81, i atd. af väckt motion ang:de förändrade föreskrifter i fråga om de till gästgifverier anslagne räntor; Nio 82, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. om anslående af hvresersättning åt länsmannen i Frosta Härads östra distrikt samt Färs härads norra och södra distrikt af Malmöhus län, emot afträ dande till Statsverket af deras boställslägenheter; N:o 83. i ani. af K. Mis Nåd.
Propos. ang. öfverlåtelse af ett stycke mark från Eskilstuna kungsladugård till egaren af Eskilstuna mekaniska verkstad, Theofron Munktell, såsom byggnadstomt för arbetarebostäder; samt lades till handlingarne:
Nio 77, i ani. af K. M:s Nåd. remiss å Dess och Rikets KammarCollegii berättelse ang. kungsgårdars och öfrige kronolägenheters förvaltning från September månad 1856 till Oktober 1859; och N:o 78, i ani. af K. M:s Nåd. remiss å Dess och Rikets KammarCollegii berättelse om Sala silfververks
Ränteersättuingsfond för redogörelsetiden från den 1 November 1854 till samma dag 1858.
Den 30 Mars.
Föredrogos och biföllos Sammansatta Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekon.Utsk:ts den 24 dennes bordlagde Betfinkanden: N:o 6, i ani. af väckt motion om anställande inom hvarje församling af särskild kassaförvaltare af kyrkans och folkskolans medel; och N:o 7, i ani. af väckte motioner om ändring i nu gällande bestämmelser rörande underhåll af allmänna vägar.
Hr Printzenskölds, Carl, den 26 dennes bordlagde motion om utsättande af dag för nästa lagtima riksdags början.
Då RiksdagsOrdningens g 2 stadgar, dels att R.
St:r skola, i kraft af Rikets antagna Reg:sForm.
, hvart tredje år sammankomma, dels ock att i hvarje riksdagsbeslut bestämmes dag, då R.
St:r till följd häraf åter skola sammanträda, anser jag det visserligen vara en ganska berömvärd omtänksamhet af Exp.Utsk:s Hr Ordförande att fästa R. o.
Ad-.s jemte öfriga RiksStåndens upmärksamhet på angelägenheten af att, inom den af K. M. på R.
Stms uno. äskande medgifna tid för deras förlängda sammanvaro, lagligen bestämma den dag, då nästa Riksdag skall taga sin början; men jag för min del kan icke instämma med motionären i afseende på sjelfva den dag, han i besagda hänseende föreslagit.
Helst sage jag, att trienniet beräknades från detta års slut, i hopp att dermed kunde sammanfalla den nu pågående riksdagens utgång, i hvilaet fall nästa riksdag skulle börjas 1863; men om året 1862 anses nödvändigt böra väljas, vöre dock godt, att lemna så långt rådrum, som möjligt, innan Stiinderna på det tredje året skola åter sandas.
Det är sannt att R.
St:r sammankommo till ej blott den nu samlade, men äfven nästförlidne Riksdag den 15 Oktober; men då den ofvannämnde §:n i KiksdagsOrdn:n gilver R.
St:r rätt att sjelfva bestämma dagen, och då man således ej behöfver eller är bunden att alltid taga samma dag, så tror jag att det vore skäl, att nu stadga tiden något sednare.