Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksdagsordningen, äro vi nu ingalunda hindrade, att pröfva och, om vi så skulle för godt finna, äfven antaga Utskottets å sidan 25 uptagne nu föredragne redactions-förslag, som uti samma Mom. och §. afser en annan redactions-förändring; men för min del finnér jag, vid granskning af sistnämnde förslag, icke skäl att detsamma antaga, utan tillstyrker, att, med afslag derå, den nuvarande gamla redactionen må bibehållas.
Hans Excellence Herr Grefve De la Gardie, Jacob: Grefve
Frölich har förekommit mig uti hvad jag önskade anföra.
Jag anhåller således blott om proposition, till bibehållande af den gamla redactionen.
På Friherre Ehrenborghs begäran i förmiddags omfattade discussionen båda redactions-förslagen på en gang.
Frågan var då icke endast örn uttrycket: Ordinarie Professorer, utan äfven om ordet: äge; och jag kan icke erinra mig annat, än att beslut i afseende å båda omständigheterne då fattades.
Om likväl, emot förmodan, ett nytt beslut rörande ordet: äge, skulle anses af nöden, får jag åter uprepa, att detta ord synes mig 266
Den 26 Februarii e. m. vida bättre än: vare berättigade_, emedan frågan icke är blott om en tillåtelse utan en pligt, att liitsäiida representanter.
Detta har PresteStåndet äfven förklarat, ehuru Ståndets beslut ansågs icke kunna få relroactif verkan, Herr von Hartmansdorff , August:
I saken bar jag redan yttrat mig på förmiddagen; men i anledning af Friherre Cederströms anförande, anhåller jag, att Herr RiddarhusSecreteraren behagade uplysa, på hvad sätt PresteStåndet afgjort denna fråga.
Cederström: Hvad PresteStåndet beslutat, eller icke beslutat, öfver ifrågavarande redactions-förslag, ändrar icke en bokstaf af hvad jag anfört, angående ett af Ståndet fattadt föregående beslut, som rörde ett särskildt fall med Upsala Academi, Undertecknad RiddarhusSecreterare ti 11- kännagaf, det någon underrättelse från Högvördige PresteStåndet, om Dess beslut i afseende å förevarande redactions-förslag, ännu icke till Ridderskapet och Adeln ankommit.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition till bifall af den föreslagne nya redactionen.
Den 26 Februari i e. m. 267 Hvarefter Hans Excellence hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade afslå berörde redaction, Ropades Ja, x4 §•
4 Morn, Götheborg sände
Tre egne Fullmägtige; Städerna af första Classen hvardera Två; De af andra Classen, med rätt att ställa Två, hvardera minst En, samt Städerna af tredje Classen, äfvensom Fahlu Bergslag, hvardera En Fullmägtig.
Städeroa af de öfriga Clas serna äge att sända hvardera En Fullmägtig; dock med rättighet att förena sig Två, högst Tre, om
En person, hvilken dock måste vara tillRiksdagsman vald för en af dessa Städer, der han sjelf Magistratsperson, eller Borgare är.
Riks dags Fullmägtig för Stad af tredje Classen må jemväl kunna tillika emottaga fullmagt för en annan Stad af lägre Class.
Denna redaction blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln antagen, x4 §.
5 Mom, Ingen må för Städerna till Riksdagsman utses, som icke minst Tre år före den dag, hvartill Riksdagen blifvit pålyst, varit Magistratsperson eller Borgare i Staden, ej heller för Fahlu Bergslag någon, som icke lika tid varit derstädes brukande Bergs - 268 Den 26 Februarii e. m. man; och beräknas denna tid, för Magistratsperson och Borgare, från Tjensteeller BorgarcEdens af äggande, samt för Bergsman, från den dag, då. han, genom GrufveRättens beslut, blifvit till Bergsbruks idkande berättigad.
Här förekommer, att vi nu håfve i fråga att insätta GrufveRälten i våra Grundlagar, och derigenom ge denna domstol ett slags Grundlags helgd; men om BorgareStåndet redan antagit det nya förslaget, vill jag visserligen icke hindra detsammas bifallande äfven härstädes.
Jag anhåller, att genom Herr RiddarhusSecreteraren blifva underrättad om BorgareStåndets beslut. ■ Undertecknad Riddarhus Secreterare ti IIkännagaf, att någon uplysning härom från BorgareStåndet ännu icke till Ridderskapet och Adeln ankommit.
I detta fall anhåller jag, att frågan måtte hvila, tills, underrättelse från BorgareStåndet anläiidt.
Lika med Herr Hjerta har jag fästat min upmärksämhet dervid, alt GrufveRätlen, genom antagande af förslaget, blef sanctionerad af Grundlagen.
Men om §.‘n afslås, finnes icke något föreskrifvit, huru val skall ske af Riksdagsmän, dem vi nyss förut tillåtit inträde i Den 26 Februari i e. m.
BorgareStåndet, och derföre tillstyrker jag bifall å ConstitutionsUtskottets Förslag i denna del.
Uppå derefter gjord Proposition, blef det nya Redactions-förslaget af Ridderskapet och Adeln bifallit. 21 §.
Riksdagsmän af alla Stånd skola behörigen sig legitimera, Ridderskapets och Adelns Ledamöter, på det sätt Riddarhusordningen föreskrifver, samt Preste-, Borgare- och BondeStåndens Ledamöter sålunda, att de, dagen efter den, hvartill Riksdagen pålyst blifvit, upvisa deras Fullmakter inför JustiticeStatsMinistern — Herr Hjerta, Gustaf:
Här upkommer ett besynnerligt fall, efter den nya redactionen.
Ridderskapet och Adeln har, enligt den gamla, ovillkorligen bordt legitimera sig, dagen efter Riksdagens början.
Denna skyldighet kommer nu allenast att bero på Ståndets Riddarhusordning.
För min del anser jag en oformlighet ligga deruti, alt icke Ridderskapet och Adeln skulle, liksom d<e öfrige RiksStånden, dagen efter Riksdagens öpnande, anteckna sig, och jag tror, att sådant bör i Grundlagen vara bestämdt.
Hvad åter slutet af Redactionen beträffar, finnér jag en besynnerlighet uppkomma för de andra Stånden.
De hafva 270 Den 26 Februari i e. m. hittills allenast varit skyldiga, att legitimera sig inför JustitiasStatsMinistern, utan att tiden varit vidare bestämd, än att de borde anmäla sig dagen efter Riksdagens öpnande.
Den Ij Sunil e. m. 601 dertill, att några flera Skepp blefvo sållde, om Utlänningen satte så mycket värde pä en dylik förmon; men en sådan uppmuntran vore Skepps-byggerierne gifven pä våra öfriga Handlandes bekostnad och blefve i längden äfven för Skepps byggerierne en förlust; ty Utländske köpare betalte ej fartygen i nion, som vår handel förföl 1 e och om
Utlänningen genom en sådan frihet funne sig uppmuntrad att fortsätta dessa speculationer, visade sådant tydeligen, att de voro så fördelaktige, att våra köpmän skulle derigenom undertryckas.
Fun» ne åter Utlänningen saken ej af den vigt, att han derföre köpte många fartyg, vöre försöket utan ändamål och blott tjenande att ge anledning till missbruk, osäkerhet och underslef.
Om den ifrågavarande helfriheten skall beviljas de i Sverige byggda fartyg, som åt Utlänningar blifvit försållde, vill jag, för min del, tillstyrka antagandet af det af en Ledamot framställte förslag, att helfriheten endast må komma dessa fartygsägare tillgodo vid exporten af Svenska varor, men ej vid importen af Utländska, och att denna förmon måtte inskränkas till en tid af 2;ne år.
Utskottet har väl till Kongl. Maj.-t öfverlemnat att närmare bestämma grunderne för beräkningen af försäljnings värdet j men då uppgifterne skola erhållas genom Mäklare och köpmän, fruktar jag alltid det blir osäkert och ger anledning till tvistighster och chicaner.
602 Den xr Junii e, m.
Oaktadt jag erkänner Utskottets välmening, oaktadt jag instämmer i principen, att exporten bör uppmuntras och importen belastas, kan jag likväl ej med Utskottet instämma i tillämpningen, utan tror, att, vid öfvergåogen till ett nytt systeme, i ett ögonblick, då Staten behöfver sina inkomster, hada en gradation i afgifternes nedsättning bordt iakttagas, och man hade med mera varsamhet bort tillvägagå, för att icke medföra en emot ändamålet motsatt verkan.
Denna frå ga torde, i afseende på sitt inflytande uppå Nationens välstånd, vara en ibland de vigtigaste vid detta Riksmöte.
Otvifvelaktig! skall, om hvarje Svensk man blir berättigad att afsätta hvad han kan producera till den som betalar bäst, ett allmänt välstånd derigenom beredas.
Man har länge klagat öfver de svårigheter, hvilka trycka handeln, ehuru ända hittills rättelse deri blifvit motverkad af corporationers enskildti interessen till förlust för Staten.
Hvad nu angår frågan om den minskning i Tullinkomsten, som genom Tullafgifternes nedsättande kan uppstå, svarar emot den fördel landet deraf kan draga, samt om en sådan minskning verkeligen deraf skall inträffa, så tror jag det alldeles icke V3ra säkert, att någon minskning i Tullinkomsten genom denna nedsättning skall äga rum, men om så skulle Den II Junii e. rn. hända, anser jag tn ökad allmän välmåga höra försätta Nationen i den ställning, alt ersättning lätteligen kan gifvas genom förhöjning i någon af de andra Bevillnings-artiklarne.
Det är allmänt kändt, att de norra Provincerns för närvarande ej kunna hämta den fördel af de omätliga skogar der finnas, som de, i händelse de Författningar, hvilka hindra afsättningen, blifva undanröjde, skulle kunna draga; att träden ruttna i skogarne, och att trädvaror, framförde till hamnar, i brist på afsättning, äfven der ruttna.
Vi äga ej för närvarande några verkliga köpmän i Sverige; våra handlande äro det endast till namnet, och i sjelfva verket blott commisionairer åt Utlänningen; deras upphandlingar för egen räkning äro så obetydliga, att de icke ens förtjena nämnas.
Det är tydligt, att en Tullafgift af 75 procent utaf varans värde, skall starkt, motverka en liflig afsättning, då varan är af natur, att i flere länder kunna •rhålUs; vore förhållandet sådant, att Sverige vöre det enda land, som kund* föryttra trädvaror, och utländska Nationer nödvändigt behöfde dem, då vöre det likgiltigt och tilläfventyrs förmonligt, att till en viss grad bibehålla höga Tullafgifter på dessa varor; men nu är den genom erfarenheten besannade följden deraf, att Utländska handlandes fartyg nödgas söka andra orter, för att fylla sina behof af trädvaror, såsom Ryska och Preusiska med flereDe olika, och höga Tullafgifterna å varor, Den ii Junii e. m. utförde på Utländsk* skepp, emot då de föras på Svenska, äro af ålder inrättade för att uppmuntra Skeppsbyggeriet, och detta S'atsOeconomiska misstag har Sverige delat med åtskilige andra Nationer; numeri är det en erkänd stnning, att den enda verkliga uppmuntran för handel och näringar är en fullkomligt fri concurrence emellan så väl utländske som inländsk# köpare och säljare, och att alla inskränkningar i denna handels- och näringsfrihet motverkar industriens utveckling och dymedelst samhällets välstånd.
Om en Nation vidtager Författningar, hvarigenom en direct handel med Utlänningen försvåras och främm*nde Nationer i denna del äfven vidtaga reciproqua Författningar, så förlorade å bägge sidor, men den Nation mäst som är ägare af det Största qvantum rå-producter.
Det bandels-förhållande som uti Sverige, sedan Product placatets återupplifvande, varit följdt, har medfört den verkan, att massan af Nationen, som är producerande, är fattig, att dess productions förmåga blifvit inskränkt, och att endast några få monopolister af köpmannaclassen blifvit rika på Nationens gemensamma bekostnad
Om utländska magter vidtagit handels-författningar, som hindra våra handlande att på Svenska Skepp med fördel dit— föra våra producter, böra väl vi derföre, under namn af reciprocité, straffa oss sjelfva, medelst inrättande af ett dylikt förhållande, hvarigenom vi betaga oss möjligheten, att draga den vinst af detta lands handlande,” sorn vi i Den n Junit e. m, 6 05 ett motsatt förhållande kunnat vinna?
Att Tullförsnillning beredes då Tulltaxan förböjes till den grad, att handlande, oaktadt den dermed förenade risquen, deri kunna finna sin fördel, kan icke bestridas* men om Tullafgifterne icke äro för höga och alla slags varor så väl å Utländska sorn Svenska Skepp få införas, skall Tullförsnillning mera sällan inträffa och lurendrägeri blifva ett okändt brott.
Det har blifvit yttradt, att våra köpmän skulle tillfogas skada genom dea föreslagna nedsättningen af den utgående Tullen å varor, utförda på utländska skepp, men jag kan svårligen inse, det allmänt nyttiga inrättningar kunna förorsaka skada för enskilta, så framt man icke vill sålunda benämna en Författning, som hindrar en enskilt, att skada andra; i min tanka bör det vara handels-societetens intresse, att blifva sine Landsmäns commissionairer, för afsättning af inhemska producter, och anskaffande af de Utländska varor, som Landet be • hofver.
Beträffande den föreslagna helfrihetens begagnande en viss tid, för Svenska fartyg sorn säljas; så är denna rättighet endast föreslagen i afseende på Tullen för utgående varor, och blir ett premium för Svenska Skepps-byggerierne.
Om man derföre ej kan neka, att Skeppsbyggeriet är en näring, sorn i Sverige förtje— tiar uppmuntran, 6å bör man icke draga i betänkande, att vidtaga en utväg, som för den - 6oS Den ii Junii e\ mi samma aldrig ksn blifva skadlig.
Jag tillstyrker, pi alla dessa skäl, bifall å Utskottets Betänkande.
Herr von Torne, Michael, förenade sig med Friherre Cederström, samt anhöll att få uppgifva de grunder, hvilka stadgat hans öfvertygelse i afseende å detta ämne; hvarefter Herr von Törne uppläste följande:
Obestridlig synes mig den grundsatts, att äganderätten bör-vara helig, att ingen påtvungen gräns bör sättas för användandet af hvad man äger, att alla i jämnt och billigt förhållande böra deltaga i de allmänna bördorne och således äfven i Tullbevillningen.
Riktigheten af denna synpunkt har, oaktadt alla invändningar, icke blifvit vederlagd.
Lika så litet jordbruket bör betungas till förmån för handeln och industrien , lika så litet böra också dessa betungas eller inskränkas till förmån för jordbruket.
Det kan aldrig vara jordbrukets fördel, att motarbeta köpmannens och Msnufacturistens industri; ju större frihet dessa njuta, ju större täflan uppkommer och desto bättre köp bör jordbrukaren vänta sig.
Det kan icke vara dessas fördel, att undertrycka jordbrukaren, ty det är jördens product, som föder och sysselsätter de andra Classerna.
Ju större derföre
Landtmannens öfverflöd är, ju tillräckligare mäste de sistnämnde Classernes underhåll vara.
Den II Junii e. m, 607 Den enkla läran, som verksammsst bereder bade för jordbrukaren, Manufacturisten, köpmannen och Handtverkaren den högsta grad af förkofran, är införandet af en fullkomlig rättvisa och frihet.
Ett folk begär ej mycket för att finna sig lyckligt.
Det är ej ömtåligt i detaillerne af sin lagstiftning.
Det begär blott rigtighet i grunderna, blott frihet för sina naturliga förmögenheter, hägn för sina gemensamma rättigheter.
Det begär förnämligast, att få vara ostördt.
Dit hörer, att våra nuvarande Tullförfattningar förändras och närmas till sådana rätts grunder för Statshushållningen, som Utskottets Betänkande innehåller.
Då nu gällande Tullförfaltningar minska Concurrencen at köpare till landets producter och försvårar afsättningen, huru är det väl möjligt att förena sådana stadganden med menighetens väl?
Så snart Handeln försvårades till den grad, att Svenska Trädvaror belädes med 75 procent af varans värde, då transporten skedde med Utlänska fartyg, och inhemska handlande afhöllos ifrån att befrakta främmande skepp, nödgades äfven,andra Nationers köpmän, att endast genom inskränkta beställningar söka erhålla de af våra producter, som högsta behofvet fordrade.
Både vår afsättning på Producterne och deras värde minskades genom denna åtgärd.
Främmande
Regeringar sattes i 6tånd, att, efter godtycke, ålägga producternes införare i deras Hamnar förhöjd Tull, och den stora afgift, hvarmed i England och Nederländerna Svenska skogs- och Bergverks alster äro be - 5o8 Den II Junti e. m. jagcle, hade aldrig ägt rum om deras och andra Nationers fartyg sjelfve hämtade dem.
Svenska Nationens productägare skulle, i sådant fall, ej se sig sorn nu i betydande förlust.
Därjemte har den naturlig» och större concurrensen, som genom andra Nationers speculations-handel på oss til Iska pas, numera försvunnit, hvarigenom priset på deras varor hos oss måste stiga , likeom priset på våra producter nödvändigt mäste falla.
Det är deremot påtagligt, att om utländska Skepp i större mängd hitkomma, så skulle, i anseende till mångå Säljare, inkommande varor falla och våra exporter stiga De många inskränkningar, hvarmed tid efter annan alla näringar hos oss blifvit belagde, och det Förmynderskap, hvarmed man velat föra medborgare, vid ali enskild och allmän hushållning, har qväft Sveriges välmåga, ehuru vårt land äger större obegagnade rikedomar, än de flesta andra.
Att *) Rysslands exempel är upplysande , emedan dess försäljningsvaror, till en del, hafva aå mycken likhet med våra.
Icke skeppa detta lands Handlande ut de råa varome för egen räkning.
De följa en vida förnuftigare grundsatts.
Varorne uppköpas och hämtas af Utlänningen i deras hamnar; och det är märkligt, att priset å dem regleras alldeles icke förr, ätt skeppen, hvaruti de skola lastas, äro till afskeppnings-orten anlända.
Hvad är följden ?
Ryssarne blifva just derigenom mästare af priset, och Utlänningen får icke i sin makt, att reglera det efter sitt intresse, Derigenom erhåller också handeln sin rätta rigtning, så att hvarje Utländsk ort får sitt behof; ty Utlänningen, som känner detta behof, rättar derefter sina reqvisitioner, i stället att vi ofta öfverhopa vissa Utländska hamnar med våra varor, och derigenom skada vår egen handel, samt åstadkomma våra varors vanpris.
Den 11 Juni i e. mi Att Sverige, särdeles i de Norra Provincerca, har betydliga skogsförråd, som icke begagnas, utan förstöras af tiden till största skada för Fosterlandet, erkännes af alla, sorn rest i dessa trakter.
Att utan skäl motsäga detta, ådagalägger okunnighet eller föresatts.
Det har redan blifvit anmärkt, att våra skogar ej skola förstöras genom en friare disposition; att deras vård beror af den inkomst man af dem kan draga, ty i allmänhet misshushållas icke meden produet, som äger betydligt värde; att deremot, om Trädvarorne ej finna afsättning i våra hamnar, de då skola minskas genom vanvård och svedjande.
Jag åberopar för öfrigt hvad jag i detta afseende i mitt utlåtande till Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll den 15 April haft äran anföra.
Det är en af alla upplysta Statsmän godkänd sanning, att de företag, som icke på egna grunder bära sig och gifva skälig utkomst, utan behöfva understödas med tvingande och uteslutande privilegier, kunna misstänkas att ej vara för den allmänna förmögenheten sä gagnande, att hela menigheters fördelar derföre böra uppoffras.
Nationella välmågan ökes egenteligen genom en ymnig produetion af begärliga varor.
Denna bör således vara en hufvudsak, men icke sjelfva sättet, huru varorna transporteras.
Än mindre bör detta sätt så beskyddas, att jemnvigten emellan Näringsgrenarne derigenom rubbas.
I Afd. 39.
Den ix Juni i e, m.
Det är öfverflödigt, som jag vill hoppas; att anmärka, huru monopoliska författningar äro rakt stridande emot den personliga frihet, hvarföre menniskorna trädt i borgeliga samfund, och för hvilken vi i allmänhet tyckas äga en varm nitälskan.
Den är i närvarande fall tydligt uppoffrad för enskildta Corporationers förmenta förmåner.
Att inskränkningar för jordägaren vid försäljningen af dess producter, i mer än ett afseende motverkar landets tilltagande i välmakt, är bland de erkända sanningar, som icke behöfva annat bevis, än det erfarenheten lemnar.
När Lsndtmannen antingen saknar afsättning på sina varor, eller ock derföre icke undfår, hvad han i förhållande till andra varupriser borde påräkna, måste hans flit och idoghet försvinna, då han ser sig bedragen i sin billiga väntan att vinna sin utkomst.
Ingenstädes har handeln varit mera fri än i Holland och Hamburg, och likväl var handeln på dessa ställen, genom mångfalldigheten af speculationer, och skiljaktigheten att begagna hvarje liten fördel, en af de förnämsta i verlden.
Sveriges afsättningsvaror äro sådana, att de fordra många fartyg.
Lindriga frakter blifva derföre ett nödvändigt vilkor för en förmånlig afsättning, enär det härstädes ofta händt , att nästan hela inkomsten af en last åtgåt i frakter och omkostnader.
När få rå-ämnm hit i Den ii Junii e, m, érj införas och när vi ändteligen äga föga annat; än antingen sådana, eller producter i deras första förädlings-ti)Istånd att afyttra, så är det ju för ett sådant land, mer än för något annat, som sjöfartens liflighet och utvidgande måste utgöra ett väsenteligt biträde, och som uteslutandet af Utlänska fartyg genom för höga Tullafgifter vid exporten med våra egna producter är ett hufvudsakeligt misstag.
Så länge Sverige icke ägde egen handelsflotta, berodde hela handeln af utlänningen.
Nu åter kan utlänningen af våra egna handlande controlleras, och då frågan icke är att sätta handeln på sin gamla fot, u-t tan blott att underlätta afsättningen på egna producter, igenom en lifligare handels-commu, nication, så medför antagandet af den nu före3 slagne modification, alldeles ingen olägenhet, utan tvärtom befordrar en säker National vinst.
Redan är 1697, således långt innan ProductPlacatet utkom, hvilket först skedde 1794; hade Stockholm 239 if) fartyg, sorn seglade utrikes, 6amt 4000 Båtsmän, och historisn vittnar att våra förfäder hade en flotta och sjöfolk, innan ännu serskildta fördelar voro för vår Skeppsfart eller våra Rederier påtänkta:
Då Stockholm för närvarande endast har några fartyg mer än år 1697, bevisar detta att Skrålagar hos oss icke behöfvas för handelns upphjelpande, utan tvärtom skada densamma: •) CommerceCollegii berättelse till Konung Carl XII upplyser detta.
612 Den II Junii e. m.
Erfarenheten har klart ådsgalagt, att dessa författningar icke bidragit till handelns tillväxt.
De i förflutna århundraden oafbrutit rådande skråprinciper, enligt hvilka man trott sig böra afmäta och föreskrifva idoghetens alla förkofrings-vilkor, borja lyckligtvis att allt mera förlora sin Credit.
De flesta Europeiska Nationer hafva mer och mindre dessa olyckliga inrättningar, följaktligen är deras förödelse mindre eller mer verkande i dessa Stater.
I Preussen hafva nyligen alla dylika stadgar blifvit upphäfne.
Stora Snillen och Statsmän hafva klart framlagt upplysande sanningar rörande den politiska Oeconomien.
En af dem bevisar: ”att hvart och ett systeme, som bemödar sig antingen att genom ovanliga uppmuntringar gynna någon viss Industrie, eller att genom tvångsmedel beröfva någon annan Industrie den del af SamhällsCapitalet, hvilken eljest skulle derpå blifva använd, aflägsnar i sjelfva verket just det 6tora ändamål, som det bemödar sig att hinna.
Det tillbakahåller Samhällets uppstigande i rikedom och storhet, det förminskar det verkliga värdet af jordens och arbetets årliga produet.'’
Men äfven utan åberopande af Auctoriteter, hvem inser icke, att det är oklokt och obilligt, att belasta exporten mera. än importen; att då Staten fordrar ett särskilt understöd, detta snarare bör hämtas utaf afgifter på de varor, hvaraf en minskad tillgång skulle endast för - Den ii Junii e, m. 613 utsätta en inskränkning i njutningar, än af dem, hvilkas minskade tillverkning skulle vålla en minskning i National-förmögenhet.
Sverige är bland de få länder, som hastigt skulle kunna uppstiga till välmagt.
Dess obegagnade rikedomar, dess för konstflit och slöjdskicklighet stora tillgångar äga sitt läge nära hafvet.
Naturen har danat Svenska folket att vara fritt; hon omgaf vår jord med fjällar och haf mot inkräktnings-lystnaden och förtrycket.
Hvarföre skola vi då inom oss sjelfva, i skötet af en eljest orubbad borgerlig frihet, bära de monopoliska bojor , hvarigenom icke allenast hela landets välmagt motarbetas, utan äfven de af landets söner , sorn med sitt hjerta och sin arm äro närmast fästade vid fosterjorden, så oförrättas, att deras välstånd blir omöjligt?
Ali Finance- klokhet skall förgäfves bemöda sig att rädda detta urgamla Rike från vanmggt och nöd, så länge de rika produeter af Träd-I varor, vi äga att föryttra, dels alldeles icke få utföras med främmande skepp, dels icke utan 75 procent utgående
Tull af varans värde.
Man har på detta sätt betagit jordägaren dispositionsrätten öfver sia egendom.
Den styrka han af sin skogs afkastnings förmonligaste afyttring kunnat, till jordbrukets kraftigare driivande, till nya odlingars företagande, till sina utskylders afbördande, till egen, samt families föda, hämta, har blifvit honom beröfvad , för att3 614 Den ri Junit e. m. efter Skrå-principer, gynna vissa inrättningar, på allmän och enskild bekostnad.
Orättvisan häraf kännes med smärta af hvarje Fosterlandets vän.