Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva sett länder, der Guld och Silfver öfverflödat och der ingen underhaltig sedel funnits, likväl sjunka i vanniagt och näringslöshet.
Vi hafva deremot sett andra med ett ofantligt creditsystem stiga till ofantlig höjd af idoghet och välmåga, Och orsaken till detta fenomen måtte vara ingen annan än den, att penningens värde bestämmes af rörelsens storlek och icke af de ädla metallers mängd, hvilka ligga gömda i hvalf.
Penningen här i Sverige var fordom af högt värde emot varor, emedan han var sällsynt, men icke emedan han var af silfver.
Den säkraste garantien för ett lands mynt är, att det af Staten emottages i Kronouppbörden.
Våra Riksgäldssedlar t. ex. äro af hvar man kände såsom hvilande på ingen bas, och de emottagas icke i Banken, hvilken ändock anses äga någon säkerhet; men deras värde har ändock aldrig ändrats mera än Bankens sedlar, allt sedan de emottogos i Kronouppbörden.
Detta ger myntet första garantien; och sedan regleras dess värde genom förhållandet mellan production och consumtion, genom mängden af de varor, som med myntets tillhjelp omsättas och genom lifvet eller hastigheten i denna omsättning.
Detta gäller ej blott om myntets värde inom Landet, utan äfven om dess förhållande till främmande mynt, eller den såkallade Coursen, Blifva våra producter många oeh goda; blifver vår varuomsättning liflig; S^ra V icke skulder Deri x Martil, lios Utlänningen, så blir vår Cours god.
Fås åter silfver för hvarje Bancosedel till fullt namnvärde, men penningebeloppet i allt fall ej fyller behofvet för en ökad produetion och rörelse, så följer deraf intet annat än alt varan silfver exporteras, åtminstone till så stort belopp, som i andra våra produeter brister, att betacka vår import med, så vida Utlänningen icke åtnöjer sig med att vara obetald.
Att häremot instänga silfret i Bankens hvalf, för att förekomma en sådan export, tjenar till intet, ty hvad frågar jag eller Utlänningen efter, att veta, det silfver finnes till det belopp, som sedeln omtalar, i fall vi tillika veta, att vi aldrig få något deraf.
Dessutom, så länge vi äro lycklige nog, att icke hafva någon Statsskuld till Utlänningen, vet jag icke hvad ondt det ligger i den höga Coursen.
Få vi betala Utlänningens produeter dyrt, NB. räknadt i vårt mynt; så får ock han betala våra varor dyrt, likaledes räknadt efter vårt mynt, och Coursens höjd kan således' ej skada oss så vida vi icke beständigt köpa mera än vi sälja, d. v. s. sätta oss i skuld ett förhållande, som i alla fall icke kan länge äga bestånd, utan snart måste göra slut på sig sjelf; ty Utlänningens långmodighet, att utborga upphörer snart.
Heldre än att behandla Coursen såsom någon ting för sig sjelf bestående och magtpåliggande, heldre än att uppoffra Statens krafter för Coursens förändrande; synes det mig således Den i Martti, angeläget, att göra Coursen oskadlig, hvilket endast sker, såsom redan visadt är, genom productionens upphjelpande.
Att detta sednare ej låter sig göra utan genom hjelpkällors öppnande för producenten, har jag förut ådagalagt.
Jag får således föreslå ej blott, att dert del af Rörelsecapitalet, som blifvit indragen genom FilialDisconternes upphörande och MagazinsDirectionens fordringars indrifning, må åter få utkomma i rörelsen genom lån till Näringsidkare ock i synnerhet Landtbrukare, på sådana betalningsvilkor, sorn äro forenlige med dert tid, inom hvilken näringen kan hinna inbringa någon frukt, utan ock, att dessa utlåningar må sträcka sig till ännu större summa i fall sådant visar sig nödvändigt.
Vilja vi ändamålet, sa möta icke svåra hinder i utförandet.
För närvarande torde man blott behöfva uppdraga det eller de Utskott, till hvilka målet hörer, att, jemte betänkande i hufvudsaken, till närmare granskning inkomma med förslag till det regiementariska.
Ett ämne, som har noga sammanhang meri detta nu framställda, är, att den enskildta crediten må få begagnas.
För att gilla denna sats, beliöfver man blott besinna, huru ofantligt orättvist det ar, att neka någon, att, i hvad form och till hvad belopp han godt finnér, utge en förbindelse, att betalas af honom sjelf eller någon annan.
Det beror ju sedermera på hvars och ens förtroende till utgifvare!!, om dylika Dm i Martii, 15 förbindelser mottagas eller ej.
Man har säkert icke betänkt huru ondt man gjoi’de allmänna rörelsen och enskilta crediten, då man vid sista Riksdag inskränkte Assignationsrättigheten.
Äfven får jag anhålla det detta mitt vördsamma Memorial måtte till behörigt Utskott remitteras, samt med de öfrige Respective Med_ Ständerne communiceras.
Njo 2.
Herr af Uhr, Gustaft Förvaltningen af Strömsholms och KongsÖhrs Kungsgårdar och Stuteriinrättning, utgjorde ett bland de vigtigare föremålen för Riksens Ständers öfverläggningar vid sisi».
Riksdag.
Jag har grundade anledningar till deri förmodan, att detta ämne, afven vid denna Riksdag har stora anspråk på Riksens Ständers uppmärksamhet, och vågar derföre föreslå, att StatsUtskottet måtte få sig uppdraget, att granska samma ämne, för att till Ständerne inkomma med det Utlåtande deröfver, hvartill Utskottet kan finna omständigheterne föranleda.
Jag tror mig vara i tillfälle, att anskaffa vigtiga och tillförlitliga upplysningar härom; men desse hinna ej ingå, innan tiden för motioners väckande är tilländalupen; derföre vill jag nu ej försumma att väcka motionen, och skall ej underlåta, att till StatsUtskottet afgifva de införyäntade upplysningarne så snart de hinna i6
Den i Ma)'tii, ingå, om, som jag hoppas, Högloft.
Ridderskapet och Adeln bifaller remiss af denna motion till StatsUtskottet.
Allt ifrån sista revolutionen, har en nästan allmän önskan yttrat sig om indragning af åtskilliga EmbetsVerk, sysslor och pensioner, hvilka man tror vara öfverflödiga, och således onödigtvis gravera StatsCassan samt öka de skattdragandes bördor.
Man har ock mycket talat om dessa indragningar, äfvensom att minska den ofantliga PensionsStat som Riket betalar.
Men allt hittills har man ej sett dessa välgrundade önskningar till minsta delen uppfyllde.
' Tvärtom äro E mbets-V er k och många sysslor, under tiden tillkomne, hvilka, i högst betydlig mon, ökat de allmänna utgifterne.
Så har en ny HofRätt blifvit anställd i Skåne, som af ingen nödvändighet var påkallad, då någon tillökning i Götha HofRätts Personal gjort den umbärlig.
Län hafva blifvit delade och början är gjord med det tredje.
De tvänne förstnämnde, ekuru vidsträckta, hade, såsom af ringa Hemmanstal och folkmängd, hädanefter en lång tid kunnat vara odelade, då population lärer vara rätta grunden till Läns Den i Martiii 12 Läns indelning.
Ölands afsöndrande från Calmar Lån, synes ock vara utan skäl, hvarföre Ridderskapet och Adeln redan afslagit Proposition härom.
Domsagor hafva blifvit klufna, hvilka rått vål kunnat bestridas af en Härads-, höfdinge.
Detta graverar vål icke Staten niycvj ket; men derigenom tillkomma mindre vål lönte Embetsmån, hvilket icke torde vara utan våda.
Tullstaten har fått en betydlig tillökning i sin personal, genom den nya bevakningen vid Västra gränsen.
Huruvida lurendrågerier derigenom, och förmedelst den kostsamma kustbevakningen, blifvit hämmade, lemnar jag en hvar att bedömma, och om icke desse kostnader varit förgäfves.
Vid den så kallade nya organisation af arméen, har Statens utgifter blifvit mycket förökade.
Jag menar härmed icke de tillökte Compagnie-Officers-Bestållningarne, hvilka åro nödige, i anseende till Beväringsmanskapets öf. ning och vid behof dess införlifvande med Regementerne, utan de tillkomne Generalslöner och Taffelpenningar för RegementsCheferne, sår som tjenande med endast ÖfversteLieutenantslöner, samt de tractamenten som Adjutants Corpsen uppbär.
Mångå års erfarenhet och derunder förde krig hafva bevisat, att Carl XI:S organisation icke varit att förkasta, ?ehuru förändringar i sättet att föra krig stundom inträffat.
Under 1788 års krig i Finland, hade ArBil. till Ridd, 0. Ad, Pr, 3 Band. 2 i8 Dtm i Martti. tnéen, som med Fricorpser och dylika nyvärfde trupper, utgjorde, om jag rätt ininns, circa 70,000 man, icke mera än ett Commissariat, hvilket likväl hade IVlagaziner på flere stållen, efter behof; nu har Indelta Arméen, af några och 20,000 man i fredstid, sex Commissariater, hvardera under en Intendent med underhafvande Betjente, ifrån 5 till 9 personer.
Dessas underhåll tages väl icke af Statsmedlen, utan af PassevolanceCassan, hvilket dock år detsamma, då medlen i alla fall tillskjutas af Jordbrukaren» Inrian Passevolancen blef införd och då missväxt inträffade i någon Landsort, gjorde Lands, höfdingen vanligen anmälan derom hos Konungen Och begärde, att i orten stationerade Regementet måtte befrias från mötes hållande Följande året, till lisa för Rust- och Rothållare.
Jag har aldrig hört att en sådan ansökan någonsin blifvit äfslagen.
En dylik lindring åger hu mera aldrig rum, titan måste Pässevolanceafgiften erläggas, ehvad svår missväxt inträffar.
Öm Fust-och Rothållare kunnat förutse detta, och att deras manskap skulle commenderas till aflägsna läger, samt att de i Trouppernes marche vågar boende Hemmansägare blifva besvärade med inkvarteringar, hvilka alltid äro betungande , tror jag icke att de ingått i Passevolancen.
För öfrigt känner jag icke eller kan uppräkna alla de sysslor, hvilka nu mera ån förr belasta Staten, påminner mig dock CoursControlleurstjensterne, som icke haft förmånlig verkan på Co ursen.
Den i Martil. i9
Åf hvad jag således haft den åran ett andraga, lärer Högloft.
Ridderskapet och Adeln finna nödigt, att en annan ordning i Statens reglerande mätte införas. 57 ■§.
RegeringsFormen, bibehåller Svenska Folket vid dess iirgamla rått att beskatta sig sjelft och den 62 § stadgar, att sedan Riksens Ständer pröfvat Statsutskottets uppgifne Statsbehof, ankommer det å dem att åtaga sig en deremot svarande Bevillning, samt fastställa huru särskildta summor deraf skola till särskildta ändamål användas* och dessa summor under bestämda hufvudtitlar uti RiksStaten anslå.
Att kiinna pröfva förutsätter rättigheten att antaga eller afslå hvad till pröfning blifvit frainståldt.
Således aga Riksens Ständer, efter min oförgripliga tanka* rättighet att antaga, förändra eller afslå de uppgifna Statsbehofvert i alla detailler och sedarji anordna de för hvarje hufvitdtitel derefter upp* kommande surnmcsr.
Den som åger ätt determinera hufvudsummorna, måtte vål ock äga atlt fastställa de partielje deraf, och hade Riksens Ständer icke denna rätt, så Vöre deras sjelfbeskatt— ningsrått, icke annat ån en absolut Bevillnings— skyldighet* soui skulle utsträckas så långt sota påfordringarne, Med anledning häraf, får jag vördsammeligen proponera: att Riksens Höglofl.
Ständer uppdraga deras Statsutskott, att författa en jemförelse emellan 1810 och 1822 årens RiksStater och efter högaste och samvetsgrannaste pröfning, anmärka de Verk, Embetsmån öoh sysslor, hvilka Utskottet anser kunna indragas* utaä ao Den i Martil, att de allmänna årendernes ordentliga gång derigenom skulle möjligen komma att lida: lika som hvilka pensioner kunna indragas: och efter det Utskottet afgifvit yttrande om i hvad mon de till indragning föreslagne tjensters och pensioner innehafvare synas böra få behålla hela eller någon del af de löner eller pensioner de innehafva, allt efter deras längre eller kortare tjenstetid, till Riksens Ständer öfverlemna granska ning af hvad Utskottet funnit sig befogadt att således föreslå.
Att detta Memorial måtte blifva remitteradt till StatsUtskottet och communiceradt med de öfrige Respective Stånden, derom får jag ödmjukeligen anhålla. N:0 4.
Friherre Ridderstolpe} Fredric:
En årad Ledamot af detta Stånd, Herr Grefve von Platen, har yttrat af hvad vigt det år att befordra Moralitetens förbättrande — och att denna förbättring bör ske nedifrån i den lägre classen af Samhället.
Jag lärer visserligen ej vara den enda som delar denna öfvertygelse.
Trefnaden flyr från det land der Jordbrukarens uppfostran år vanvårdad, der duglösheten, liderligheten? flården och den af dessa Den i Martu* 21 läster uppkommande liknöjdheten öfver sin och 6ina barns framtid, tecknar hufvuddragen i ge-; nerationens lynne.
Interesset för Allmogens upplysning, har de sednare åren utmärkt llere Ledamöter af detta Stånd , hvilket således må med välbehag upptaga min motion om: 1) Anbefallandet af strång forskning om tillståndet af ungdomens förståndsodling inom hvarje Socken, vid tillfälle af den visitation som bör af ContractsProstarne förråttas inom prosterierne; och 2) Åliggandet för SocknePresten att å hvarje klandervärd persons betyg anteckna, huruvida den förre vid de allmänna Husförhören, i Husfolkets närvaro manat den sednare att ifrån iråkade villovägar återtaga dygdens stig; samt S) Stadfästandet af skyldighet för hvarje
Domare att uti Protocollet öfver Brottmålsransakningar, intaga namnet på den ort och på den skola, hvarest brottslingen njutit sin förfelade undervisning, och hvarest han vistats utan att hafva deltagit i de årliga Christendomsförhören.
Min vördnad för själasörjarens pliilantropiska kall, öfvertygar mig om den tillfredsställelsen öfver uppfyllda pligter som gerna skallemotse^det authentiqua beviset, hvilket tillskyndas n Den i Martil, hvarje rättskaffens Kyrkoherde i kraft af den första af dessa punkter, då deremot den försumlige skall i andra punkten finna en behöflig Väckelse.
Jag känner med visshet att Rikets ArkeBiskop gör mig den aran dela de åsigter sorn föranleda min motions första punkts anledning till de andra punkterne har jag hämtat under mina 24 tjensteär som Officer, ur erfarenheten af den nytta sorn åstadkommes igenom våra militainska Uorrections^ och Straff-Journaler* Jag har äran anhålla om communioatiofi med Högvördige PresteStåndet, och om remiss till behörigt Utskott af denna min vördsamma motion, N:0 5, Friherre Ridderstolpe, Fredrid Nödvändigheten af Rrbetsdotnars återinförande blir denna gång föremal för min bevisning.
Säkerhet om valuta för gjorda försträckningar till den arbetande classen, åger den sorn ser arbetaren tvingad igenom Lagarne att med arbete, beråknadt till ett visst pris gälda det Lån han på tro och heder tillockat sig.
I ett land, der arbetsdomar upphöra, der lockas den ill villige att blifva bedragare, och der berättigas den Den I Martil, 23 bedragne att blifva elöf för den fattige arbetarens bön om förlag.
Med så vål årfd som förvårfd egendom måste man göIda de förbindelser, hvari man ingått- hvarföre skall då den sorn åger den ursprungliga grunden till all förkofran __ arbetskraften åtnjuta det jernbref, som saknad af arbets-domen, så oförskyllt tillerkänner honom?
Min gåldenårs rock kan jag afkläda honom ; men jag kan ej tvinga honom att, utan sin skada, och till vår gemensamma nytta, förrätta ett för honom vanligt arbete, hvarigenom han snart skulle afbörda sin skuld.
Dessa tvånne förhållanden tyckas ^emellan sig hafva bytt natur; Rocken år capital, __ dess ränta är den värma den skänker åt den kropp, hvars verkningsförmåga är mina fordringars hos gåldenären befintliga atnmortissements-fond, Detta capital tillåta Lagarus mig att beröfva honom.
Hans arbete år blott ränta af hans physiska kraft.
Denna ränta frånryckes mig af Lagarpe, Hvilken obillighet! ett gifva capital till sköflings, emedan ännu ränta finnes, hvarigenom fordringsägaren kan förnöjas. •4 Den i Murtii, Jag inser fullkomligen den varsamhet, deri grannlagenhet, som vållat upphåfvandet af ar-; betsdomar, men VSummum juf summa injuria
Nåden får ej låta höra sig förr „ än rättvisan talat till punkt.
Jag föreslår, att’ hvarje fordringsägare må få rättighet att yrka gåldenärens arbete, emot ersättning enligt Markegångstaxans utfäste pris, till gäldande af erkänd eller domfäst skuld, sd framt skuld-beloppet ej ofverstiger summan af Femtio Riksdaler Banco.
Jag anhåller att denna min vördsamma nu» tion må till Lagutskottet remitteras.
Friherre Rudbeck, Alexandera En längre tid har den olägenheten mött Allmogen, som till Stockholms Stad införa hö, halm, brännkohl och ved rn. m. till försäljning, att när Bönderne med sådana varor ankommit till torgen, en ej så obetydlig afgift, under namn af renhållnings-accis, blifvit dem aflordrad, hvarmed ännu fortfares, och den som antingen vägrat erläggandet deraf, eller af okunnighet om denna, troligen i ingen annan stad af Riket, kända pålaga, densamma ^ig icke afbördat in-'
Den i Martii, 25 han försäljningen skett, liar, för sådant förhållande måst böta 5 R:dr 16 sk.
Utom det att denna afgift år för Jordbruksnäringen en ny pålaga, obillig och olaglig, tror jag, att ej något förordnande om dessa nya påj lagers utgörande från vederbörande emanerat till upplåsande i ortens kyrkor, hvarigenom åt. minstone kunnat förekommas, att Allmogen ej haft skål till klagan öfver inträffande bestraffning för öfverträdelse af en, för dem, okänd författning.
Jag anhåller, att denna klandrade åtgärd mätte vara råttad genom föranstaltande afHögJ lollige Besvärs- och Oeconomie-Utskottet, dit deEna min motion torde remitteras, och sorn också benäget torde vara betänkt på medel att förekomma förnyade anstalter och författningar af art och beskaflenhet lika med den ifrågavarande.
N:o 7. Herr Gripenvaldt, August', k Sedan erfarenheten tillräckligen visat, att de 100,000 Riksdaler Banco som Rikets Ständer, af ManufacturDiscontens fond anslagit att till samtlige Glasbruksägare, efter skedd fördelning, utlånas i nion af deras tillverkning, icke varit tillråcklige, då de icke kunnat erhålla så stort lån, som beredt dem möjligheten att uthärda ett inneliggande oförsåldt glasförlag, och afvakta en tid då det, oaktadt alltid långsamt, Dm i Mars, och i mindre partier, med någon fördel kunnat afsåttas, hvaraf håridt, att rörelsen blifvit nedlagd, och hos andra för vissa tider upphördt, «å synes det vara tid och skål, att söka uppmuntra och hjelpa de Glasbruksägare, som ännu drifva denna rörelse, i hopp om att tegas under arniarne af nu samlade Rikets Ständer, och då det sker, kunde man hoppas, att införskrifringen af utländskt glas, som i sednare åren skett till en högst betydlig mängd, skulle, om ej upphöra, åtminstone betydligen förminskas, hvaraf uppkom en sann National-vinst.
Af dessa skål vill jag hafva äran framställa, om det icke Vöre högst billigt och nödvändigt, att med 100,000 Riksdaler öka detta utlånings-anslog för Glasbruksägare, hvilka tagas af den Fond sorn Kongl.
CommerceCollegium åger, utgörande en million, sorn till Manufacturerne är anslagen att utlånas, och skulle detta endast blifva en jemnare fördelning af nämnde fond, då man har full anledning att tro, det af de 900,000 Riksdaler, som till utlåning återstått sedan Glasbrukens anslag afgått, icke någonsin varit fullt utlånadt, och således detta mitt project på intet vis förnärmar någon, och meningen måtte Vara med en dylik Inrättning att hjelpa den som mest år i behof, Vid utlåningen af nämnde 300,000 Riksda, ler skulle samma grund följas som Kongl. ComaierceCoJlegii Bref af den 31 December 1818 stadgar, med det undantag, att så vida Rikets Ständer bevilja vden föreslagne tillökningen af Den X Martil. 27 jpoooo Riksdaler, det kunde tillåtas de Glasbruksägare, sorn i början af detta år, icke erhållit något lån, emedan de för förra året icke tillverkat något glas, att då de frampå sornniaren bevisa sig hafva sådant tillverkadt, få i jnon deraf låna till årets slut af det nya anslaget, vid hvilken sistnämnde tid de ovilkorligen till
Disconten skola hafva åter betalt sina tagne lån, på det att deri må såttas i tillfälle att vid nästa års början fördela och utlåna hela Fonden, Som jag tror mig bevisat att detta foke vårkar oförmånligt, hvarken på de andra Manufaeturerne och Fabrikerne, ej eller någon vinst hårfjyter af ätt
Disconten ej utlånar med len, under det att
Glasbruksägare hafva ålit annat för aft med allvar drifva sin rörelse?
anhåller jag ödmjukast att denna min motion pia varda till behörigt Utskott remitterad.
Nm 8, Herr Rosenblad) Bernhard:
Jag får vördsamligen föreslå, att Riksens Ständer måtte uppdraga Stats- och BancoUtskotten att utarbeta en Plan till erhållande och försäkrande af ett fast myntvärde, utan rubbning i någon enskildt nu krajtågande rätt. 28 Den x Martil, N:o 9.
Herr af Eken/tam, Israd:
I nära sammanhang med den önskade näringsfriheten står rättigheten till uteslutande pri. vilegier å nya uppfinningar.
Denna rättighet utgör en betydlig driffjäder till r.äringarnes lort. komst, och blir säkerligen ifrigare åberopad, i samma mon sorn näringsfriheten lemnar utrymme för den enskilta omtankan och färdigheten.
Tidernas närvarande skick synes deriöre påkalla åtskillige förändringar uti Kongl. Maj;ts Nådiga Förordning af den 28 April 1819, rörande exelusiva privilegier för nya, i Riket tillförene okända, slöjde-inråttningar, konster eller våsendtliga konstförbättringar.
Härvid framställer sig frenne hufvudsakliga ändamål att gemensamt ernå: I)
Att väcka industrien igenom uppfinnings-gåfvans äggande, så att
Nationens både kropps- och själs-krafter må i sammanhang utvecklas till nåringarnes hastiga förkofran; samt att främmande
Nationers uppfinningar och erfarenhet må här i landet så snart som möjligt naturaliseras.
Detta ändamål vinnes bäst genom meddelande af uteslutande privilegier på nya uppfinningar; ej allenast, såsom hittills, på sådane sorn åro erkåndt goda, utan äfven för dem, som till utseende- ej hafva det ringaste värde, endast de åro nya; emedan det ej ligger inora menskliga bedömandet), att på för^ Den r Martil, 29 hand afgöra den verkan hvartill åfven den uslaste uppfinning kan föranleda.
Det gifves deremot knappt någon enda uppfinning af vigt, som ej leder sitt ursprung från en annan oduglig och alltid från en sämre; hvarföre det år högst nödvändigt, att ej qväfva geniets barndom genom en partisk utgallring.
Skråandan döljer sig förgäfves uti den invändning, att man skulle öfversvåmmas af usla uppfinningar; correctivet ligger i afsåttningen. 2) Att, med bibehållande af den föregående principen, bevara hvarje enskilt medborgares rått emot intrång i utöfningen af sina naturs-förmögenheter.
Detta ändamål vinnes åfven bäst genom samma medel, nemligen, att genast lemna ett sådant privilegium åt hvarje anmäld förbättring af en gjord uppfinning, den må vara huru ringa till utseendet som helst, endast den år verkligt ny.
Det correctiv som många skulle önska emot missbruk eller orätt*? vist förnärmande af den föregående privilegiiinnehafvarens rått, finnes äfven i afsättningen j ty om den sednare inventionen, som skulle vara båttre, verkligen år sämre, så vinner den ej sitt illa beräknade ändamål; men deremot, om den nya förbättringen i sjelfva verket har mera värde, så blir den rättvisligen i tillfälle, att med bibehållande af den föregåendes rätt, vinna ett företräde i afsättning, sorn den gamla inventionen förut, under samma förhållande, gjort gällande.
Ofta torde man derigenom få se uppfinnare och förbättrare uti samma person, och Den j Martu. en fortgående täflan skall sålunda sättas i verk - samhet. 3)
Att bevaka hejgden af den intellectuela äganderätten, som ofta år ganska dyrt inköpt.
Sådant kan ej förenas med nuvarande praxis
Vid granskningen af inkommande ansökningar i detta ämne, nemligen: att uppfinnaren skall vara nödsakad fullkomligen upptäcka hela
Sin konst för en otalig, namnlös* hår af så kallade vederbörande, det vill såga detsamma som för hela Allmänheten, innan han erhållit någert säkerhet, om uteslutande privilegium till dess utöfning
För beviljande af ett begårdt uteslutande privilegium behöfver endast att utrönas om uppfinningen bår i landet dr förut kånd och titöfvad; livilken forskning alltid bör kunna låta sig göra inom uppfinningens rubrik, som för detta ändamål alltid bör tillräckligen specificeras.
Efter närvarande förhållande skulle en Inventor möjligen kunna utan ersättning beröfvas denna siri rättmätiga egendom; hålst då man kari vara försäkrad* att den döende skråandan gÖr de kraftigaste ailstrångningär för att illusoriskt Verka pä godtycket vid Uttydningen af det sedermera,- i i. momentet af samma Kongl.
Förordning, stadgade vidsträckta
Och obestämda vilkor för beviljandet* nemligen såsom orden falla: om Collegium finner det sökta privilegium lämpligt.