Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Delta bevisas deraf att bland reservanterna finnes ingen af Ilederv. BondeSt., hvilket i detta fall torde känna förhållanderna inom orterna.
Man torde också finna att ingen farhåga är för handen, när man besinnar, att de afbetalningar, som på delta sätt komma i fråga, upgå för hela riket tiil omkring 300,000 r:dr.
Om jag lägger dessa 300,000 r:dr till de många mill., som ingå i kronoupbörden, så torde man finna, all det är ett lappri i förhållande till det hela, och således icke kommer att verka serdeles betydligt.
En talare har nämnt, att detla besvär skulle vara högst, betungande för upbördsmännen, hvilka hafva nog att göra ändå.
Det besvär, som härigenom skulle tilläggas dem är först och främst föreslagit att förenas med ersättning och blefve sedan dessutom ganska obetydligt.
Om man pålade upbördsmännen något hvarigenom de behöfde upgöra serskildt förteckning, då vore det serdeles betungande, men om man besinnar, att deras åtgärd nu endast beslår uti, att efter den lista, som frän Banken lemnäs lill K.
Befdnde, för alt derifrån tillställas kronofogdarne, utpricka afbelalningarne, sedan lefverera in penningarna samt redovisa derför, sä tror jag alt besväret skulle reducera sig till en obetydlighet.
Jag är för öfrigt i den ställning, att jag icke skulle vilja vara den, som ökade kronobetjeningens besvär, om jag hade insett, att detta förslag innefattade något sådant.
Man har sagt, att genom denna upbörd, skulle fogdarna sättas i tillfälle att dölja balancer af kronans medel.
Jag vet icke hvad man förstår med dessa medel, som kallas kronans medel.
Som man vet så sker upbörden under flera olika titlar, såsom ordinarie Statsmedel, Riksgäldskontorets medel, diverse verks medel, och här skulle nu tillkomma Bankens medel.
Jag kan icke förstå annat än att Bankens och Riksg:s-kont:s medel måste vara i det närmaste detsamma.
Hvad som är säkert är att de äro kronans, och att hela saken är den, att de lingö en ökad upbörd, hvilken dock icke torde verka betydligt, enär liela tillökningen är 300,000 r:dr.
Hr Printzensköld anförde något, som jag tyckte mig höra, i afseende på en balans i de norra länen, hvarmed jag vore nära bekant, men som jag icke på det afstånd jag är ifrån talaren, kunde rätt höra hvad han yttrade, så tilltror jag mig icke nu att kunna besvara denna framställning, men tror att den är besvarad med hvad jag nyss anförde om medlens beskaffenhet, eller deras likhet med r:glds mynt.
Jag anhåller således för min del, på det alt denna rättelse som jag nyss anfört, Den 12 April f. m. 341 må ske, d. v. s. att det bestämdt måtte utsättas, hvad som af dessa 6 proc. är kapitalafbetalniog oell hvad som är ränta, alt denna punkt måtte återremitteras.
Dock ber jag, innan jag lemnar ordet, att få fästa mig vid en upgift i Hr Lagergrens reservation, som jag förbisett.
Han säger nemi. att en ränteförlust skulle upstå genom antagandet af ifrågavar. förslag.
Den, som tagit kännedom om de serskildta punkterna i förslaget lärer väl hafva funnit, att meningen är att räntan skall erläggas förskottsvis.
Den drages af vid första utlemnandet för den återstående delen af det året, och för Januari, Februari och Mars månader för det följande året, och erläggas således äfven för det året i förskott, någon förlust för Banken kan således icke upkomma utan snarare en vinst.
Han säger också att dessa penningar ligga borta utan fördel, hvarken för lånlagarne eller för Banken, under det att de äro under upbörd.
För det första kan jag icke ingå på hans sats alt hvad som upbäres i Februari månad icke inlefvereras förr än l:sta Maj.
Jag tror förhållandet vara sådant i alla redogörande upbördsverk, att medlen skickas från Fogdarne till Ränterierna, och sedan från Ränlerierna till dem, som skola hafva medlen, och således skulle jag tro att en god del af npbörden betalas i Mars, åtminstone i April månad, och att således tiden innan medlen komma Banken tillgodo icke blir fasligt lång.
Men att någon lid under alla förhållanden är borta, det är gifvet, och att samma förhållande eger rum om lånlagarne skaffa sig en kommissionär, som skall verkställa dessa inbetalningar, ty då ligga penningarne på posten.
Huru man än ställer lill, så ligga penningarne någon lid bär eller der utan gagn.
Jag ville tillägga delta innan jag förnyar min begäran om återremiss i det upgifna afseendet.
Hr Bogeman:
På de af den siste värde talaren tipgifne skäl, har jag för min del biträdt Utsk:s förslag uti ifrågavar. punkter.
Jag medgifver visserligen, att flera betänkligheter förefinnas mot antagandet af detta förslag, sådant som del nu blifvit frarnsläldt.
Men man bör också se på låntagarnes beqvämlighet, så snart det kan ske utan äfventyr för Banken.
Man har anmärkt, att, om förslaget anloges och således denna liqvid af ränta och kapitalafbetalniog, finge samtidigt med upbördsmedlen ingå, en tryckning upstode, hvilken menligt skulle inverka på rörelsen inom landet.
Inom Utsk., och på den afdelning, som beredde frågan, har denna sak också varit föremål för undersökning, och det kan icke nekas, att icke delta skulle verka i sin mån.
Men då man icke kunde uptänka något annat möjligt sätt alt få dessa liqvider förenade med Bankens säkerhet än förmedelst deras ingående samtidigt med kronoupbörden, så trodde man ändå att detta skulle vara vida fördelaktigare, än det sätt hvarpå nu denna liqvid sker.
Man har sagt, att om del öfverlemnades till kronans upbördsmän att emottaga Bankens medel, så skulle kronan äfventyra icke allenast sina egna penningar, utaf äfven Bankens.
Sådan har icke meningen varit.
Utsk. har i sitt förslag endast an tydt att för det fall alt Ständerna antoge förslaget, skulle Utsk. 342 Den 12 April f. m. vara betänkt på att, i sammanträde med Lag-Utsk., tillse att en lag stiftades, som berättigade Banken till samma förmånsrätt hos upbördsmannen som kronan, men ingalunda har meningen varit att ålägga Staten serskildt garanti för medlen.
Hr Akerman har för öfrigt så fullständigt uplyst alla förhållanden, att jag förenar mig med honom, i den anhållan att dessa punkter måtte blifva till Utsk. återremitterade för att undergå den förändring han anmärkt vara behöflig i afseende på hvad af de 6 proc. skall utgöra kapitalafbetalning och hvad som deraf är ränta.
Jag högaktar de moliver, som gifvit anledn. till förevar, förslag, lill hvilket Hr Akerman lärer vara uphofsman, men derföre kan jag likväl ingalunda anse förslaget i sin verkställighet vara nyttigt hvarken för Banken eller förn Staten.
Jag har genom det exempel jag anfört, och hvarom Hr Akerman eger speciel kännedom, ådagalagt huruledes kronan, derigenom alt en af dess upbördsmän tillika fått K.
M.s tillstånd att vara upbördsmän för 2:ne enskildta kassor, gick miste om ersättning utur tipbördsmannens tillgångar, för så stor del som motsvarade dividenden å dessa kassors fordringar, emedan dessa blefvo i konkursmålet tillagda lika förmånsrätt med K. M. och kronan.
Således ligger deruti det mest öfvertygande bevis, alt ju flera enskilda kassor man öfverflyttar till förvaltning af en krono-upbördsman, desto mindre säkerhet eger kronan för sina medel.
Hr Akerman har anmärkt att summan, som skulle ingå för hela riket i afbetalning af fastighetslån, icke är större än 300,000 r:dr, och utgjorde således i jemförelse med hvad upbördsmännen förut hafva om händer ett ganska obetydligt belopp.
Jag medgifver detta förhållande, men om man äfven anser summan på det hela vara obetydlig, så följer icke deraf att icke inbetalningarna inom ett eller annat upbördsdislrikt, i jemförelse till hvad de möjligen äro i andra distrikt, kunna vara ganska betydliga, och således denna uphörd innefatta en lockelse för upbördsraannen att oredligen förfara med sin upbörd, enär han har ökadt tillfälle dertill genom de flere serskildta slags medel, som ingå i hans redovisning.
Såsom aktor i dylika mål har jag vunnit öfvertygelse derom att upbördsmän i allmänhet företrädesvis åsamkat sig balance på sådana medel, som icke stå under allmänna upbördens kontroller, emedan dessa medel icke kunna i upbördsböckerna och upbördslängderna upföras.
En utskrifning af afbetalningslängderna skulle för hvarje fögderi blifva nödvändig, ifall raan ville ställa upbörden under lika kontroll med statens medel.
Men en så beskaffad utskrifning skulle förorsaka så mycket besvär, att nära nog en serskild tjensteman finge tillsättas, för att kunna med ordning och redighet verkställa detta arbete.
Det finnes likväl en annan utväg att bereda de låntagande en betydlig lättnad, hvilken utväg redan är af arméens pensionskassa begagnad.
Denna inrättning har genom offentliga kungörelser tillkännagifvit, att kassans gäldenärer, ega rättighet att vända sig till en tjensteman inom kassan med sina ränteliqvider, emot det att de låta Den 12 April f. m. 343 räntebeloppet åtföljas af jemt så mycket, som fordras lill postporto, för att kunna återsända qvitto på de erlagdc räntemedlen.
Jag ser icke något hinder hvarför ej Bankens Öfverstyrelse skulle kunna i detta hänseende vidtaga enahanda åtgärd.
Då finge hvar och en af Bankens låntagare skylla sig sjelf om han icke begagnar denna utväg, utan vänder sig till enskild komissionär, hvarigenom han kan lida förlust.
Att dessa lån i allt fall, äfven med beräkning af de kostnader, som ränte- och kapitalafbetalningen direkte till Banken medför, icke måtte vara så litet begärliga, utan tvärt om anses serdeles fördelaktiga, vitsordas deraf, att i Banken ligger f. n., efter hvad mig är sagdt, en betydlig mängd låneansökningar, hvilka i följd af brist pån tillgångar icke kunnatj bifallas.
Att för öfrigt, såsom Hr Akerman antagit, Bankens medel skulle vara af lika egenskap med Riksg:s-kont:s, kan jag för ingen del medgifva.
Riksg:s-kont:s medel äro endast sådana som Ständerna anslagit till Riksg:s-kont:s disposition.
Af dessa medel upbäres största delen såsom skatter af nationen, och då ligger väl i sakens natur, att de äro af beskaffenhet, att tillhöra den allmänna upbörden i likhet med andra krouoskalter.
Banken, ehuru nationen tillhörig, och ehuru den står under Ständernes förvaltning, är likväl af den egenskap all delta verk egentligen bör betraktas såsom en från Slaten skild inrättning, i likhet med arméens pensionskassa, med (lere så beskaffade penningeverk.
Jag kan således icke annat äu desto heldre tillstyrka afslag å betänk., som härtill kommer, att ett öfverlemnande till upbördsmännen af ifrågaställde upbörd, skulle strida mot den princip, som på sednare tider mer ån tillförene gjort sig gällande, nemi. förenkling af räkenskaperna.
Man söker alt under hvarjehanda förevändningar utur dessa räkenskaper utesluta upbördstitlar, hvilka icke innefatta något annat än hvad som är Statens tillhörighet.
Nu vill man deremot inveckla eller göra dem vidlyftigare, genom att gifva Fogdarne ännu en slags upbörd, med hvilken de tillförene icke haft att skaffa, och hvilken är sådan, att den icke kan med upbördsmännens öfriga befattningar förenas.
Sådant är att gå tillbaka men icke framåt på reformernas bana. o Hr Rosenblad:
Hr Akerman har updragit en historik öf ver förslagets upkomst.
Om den man, som här framställts såsom förslagets hufvudsakligaste uphofsman, är den jag tror det vara, så vill jag gerna på grund af min öfvertygelse medgifva alt han är den i Bankofinance-frågor mäst kunniga man i vårt laud.
Men jag hemställer om icke från honom förslaget utgick mycket olika än det nu framkommit, bland annat derutinnan, att såsom han upgjort det, så skulle räntebetalningarne å dessa Banko-lån förvandlas till en temporär kronoränta, så allden vid hvarje hemman skulle införas i jordeböckerna, och de 6 proc. upbäras såsom ränta under 28 år.
Då försvinna visserligen många af de anmärkntr Hr Lagergren gjort, hvilka ingalunda genom Hr Åkermans sednaste framställning hafva försvunnit.
Men jag får tillika säga, att, ehuru detta vore oändligt mycket bättre än det förslag, 344 Den 12 April f. m. hvartill Utsk. kommit, så kan jag likväl icke instämma deruti, emedan jag finner den olägenhet dermed vara förenad, att, då man bestämdt sig för att förenkla kronans upbördsräkenskaper, och serdeles jordböckerna, hvilket i så hög grad behöfves, så skulle det verkligen utgöra en motsats att nu skaffa en tillökning i besväret genom bestämmandet af ännu en temporär hemmansränta.
Jag anhåller också att få fästa upmärksamheten deruppå, alt ehuru Hr Akerman trodde, alt summan endast var 300,000 r:dr och att om den lägges till kronoupbörden, så skulle det föga betyda, så är summan likväl icke så liten. 6 proc. af hela rörelsefonden, 6| mill., utgöra visserligen icke mer än 390,000 r:dr, hvilket endast är 90,000 r:dr mer än 300,000, men detta är icke G proc. utaf fonden, utan 6 proc. af hvart ursprungligt lånebelopp, och ännu på det 28:de eller 29:de året skola, om äfven endast små andelar af det första lånet återslå, så att det är 29 års utlåning, hvaraf 6 proc. betalas.
Man kan således med trygghet åtminstone fördubbla summan, och kanske upgår den till ändå mer.
Jag erkänner visserligen lika med IIr Lagergren att något medel till underlältnad af verkställandet utaf dessa inbetalningar finnes, utan att välja Banko-Utsk:s förslag, men jag kan i detta fallet icke instämma i det förslag, som Hr Printzensköld omnämnt, att nemi.
Hanken skulle låta sina tjenstemän blifva komissionärer för enskilde, endast de ersatte postportot.
Det kan låta sig göra inom ett verk såsom arméens pensionskassa, som har fä lån och kanske sällan något, sora är under 10,000 r:dr, men deremot orta lån öfver 40,000 r:dr.
Här är för 8,000 faslighetslåntagare lån anslagna, hvilkas ränte- och kapitalafbetalningar äro så fördelade, att det blefve för Bankens tjenstemän ett ökadt besvär, att åtaga sig komissionärskapet för dem, och sålunda kunde de icke göra det för intet, utan fick Banken då gifva dem nya löner äfvensom den finge stadga ökade kontroller om dessa åtogo sig upbörden.
Jag tror att det skulle finnas ett mycket enklare sätt att bereda låntagarne lättnad, nemi. det sätt, som är påpekadt i Hr Berg von Lindes reservation, att öfverflytta faslighetslånen efterhand på handelsfonden, med vilkor, att denna fond förbinder sig att för framtiden öpna lånelillgångar för smärre låntagare.
När vi hinna dit så förbehåller jag mig, att derom få yttra åtskilligt, men anhåller nu om propos. på afslag af dessa punkter.
Grunden för Utsk:s förslag, att ränteoch kapitalafbetalningar å Bankens fastighetslån skulle få verkställas å landet vid den vanliga upbördstiden, är visserligen ganska god, och jag delar fullkomligen Hr Åkermans vackra syftemål i afseende på de fördelar, som derigenom skulle kunna allmänheten beredas.
Men jag har begärt ordet för att, jemte instämmande i de många skäl, som förut anförts mot detta Utsk:s förslag, ytterligare få fästa upmärksamketen på ett par omständigheter.
Jag får då till en början i afseende på Hr Åkermans framställning derom, att kostnaden skulle betydligt mildras för allmänheten, genom ali dessa afbetalningar uptoges på debetsed - Den 12 April f, m. 345 larne, nämna att alla, som hafva rörelse af hvad beskaffenhet som helst, och behöfva låna penningar, måste skaffa och bekosta ombud.
Detta kan icke gå utan kostnad, och således kan icke sjelfva kostnaden vara så oväntad för dem.
Men jag skulle tro att denna inbetalning af kapitalafbetalningar och räntor skulle kunna ske pä eli annat sätt och som medförde lika stor säkerhet och fördel för låntagarne.
Det är nemi. bekant att i orterna finnes s. k. salpeter-lån hvarå inbetalningarna göras årligen.
Dessa inbetalningar göras i vissa terminer till landtränterierna, der likväl de enskilde lånlagarnes skuldsedlar finnas förvarade.
Jag ser ingen svårighet, att icke desse låntagare skulle, på samma grunder som det tillgår med salpeter-lånen, få göra insättningar i landlränteriet och räntmästarne deröfver hålla förteckning på samma sätt som nu tillgår i afseende på förberörde lånen, mot en viss provision lill det belopp, som här föreslås; derigenom slippa kronofogdarne att blottställas för de många obehag, som skulle upkomma genom summornas öfverflytlande på debetsedlarne.
Mine H:rr! del är kändt alt i Januari och Februari månader utgår upbördsräntan, eller att den skall utgå efter vissa terminer.
Vanligen betalas icke hälften af beloppet, utan inflyter det så småningom i Mars och April månader, då npbördsmannen bör aflemna npbörden.
Det är med största möda upbördsmännen kunna indrifva allmänna upbörden lill denna tid, och det skulle vara för allmogen omöjligt, äfven om de ansträngde sina krafter, att på samma gång de betalade sina kronoutskylder, äfven verkställa denna liqvid, hvilket förut blifvit till fullo ådagalagdt.
Men jag får då nämna, att det finnes ett annat medel, hvilket skulle befordra ändamålet lika väl, som det af Hr Printzensköld m. fl. gjorda förslag innehåller, det sätt nemi., som jag föreslagit, att afbetalningarne lingö under vissa tider af året insättas på landtränterierna mot en viss proc. till
Räntmästaren och med skyldighet för honom att redogöra för dessa såsom för andra medel.
Det var endast för att få göra dessa anmärknir, som jag begärde ordet, och får jag för öfrigt förena mig med dem, som tillstyrka afslag å punkten.
Hr Aminoff, Joli. Fredr.:
Utan att ingå i något resonnement öfver del af Utsk. upgjorda förslag, har jag kommit till den öfvertygelse, alt de, som yrkat afslag, hafva gjort det på de grunder, som i Hr Lagergrens reservation äro anförda, och jag instämmer fullkomligen häruti, stödjande mig på första afdelnm af reservationen.
Hr Lagergren har likväl vid slutet af sin reservation pag. 50, gifvit tillkänna en tanke, hvilken jag anhåller mätte få upläsas, hvarefter jag utbeder mig återfå ordet.
Sedan i anledn. häraf den del af Hr Lagergrens reservation, som afser möjligheten af en sådan reglering, hvarigenom innehafvarne af Bankens fastighetslån lemnades tillfälle att, på 2 eller 4 terminer af året, genom insättning i Landtränterierne afbörda sig de årliga inbetalningarne till Banken, blifvit upläst, tilläde 346 Den 12 April f. m.
Hr Aminoff:
Jag tror att det sätt, hvarpå nu tillgår, att nemi. låntagarne äro skyldige i Stockholm fullgöra sina ränteoch kapilalafbetalningar, för dem medför stora kostnader, äfvensom jag delar den öfvertygelse, att med en öfverflyttning på hypolheksföreningar af dessa lån skulle olägenhet vara förenad.
Deremot, om man ville bereda låntagarne någon lättnad i kostnad och besvär, tror jag att det för dem vore en stor fördel alt få insätta sina afbetalningar i landtränterierna, antingen på det sätt Hr Lagergren föreslagit, eller ock på något annat sätt, som möjligen genom en återremiss af denna punkt; kunde af Disk. efter inhämtad kännedom af de anföranden, som blifvit gjorda, föreslås.
Jag anhåller således, att jemte fästad upmärksamhet på fördelarne af att få insätta medlen i landtränterierna, denna punkt af betänk, mätte åtterremilteras.
Jag hade trott att Bankens öfverstyrelse blifvit hörd i en så vigtig fråga som denna, men då icke så skett, nekar jag icke till att min förundran är något minskad deröfver nemi. att Utsk. i 5 mom. föreslagit en åtgärd, som leder, antingen lill ett bestämdt räknefel, eller ock till en motsägelse och till eli brott mot den förbindelse, som låntagarne afgifvit.
Utsk. föreslår nemi. att, sedan lånet blifvit till en del amorteradt, skall det återstående skuldebeloppel delas lika på de återstående betalningsåren.
Dertill hafva låntagarne sig icke förbundit, och deraf upkommer helt andra betalningsvilkor än dem, hvilka de sig betingat.
Jag har icke velat låta denna anmärkn. blifva onämnd, ehuru jag förutser att frågan faller.
Men denna omständighet visar, alt det icke är så lätt alt rubba sådana detaljer ulan noga sakkännedom och noggrannt öfvervägande af följderna.
Det återstående skuldbeloppet är dessutom ett mycket tvetydigt uttryck.
När amorteringen af ett lån på 28 års amorteringstid i 14 år fortgått, så är icke sagdt att det skall vara jemt halfva beloppet, som återstår, ty det är ett helt annat belopp, som återstår.
Menar man med det återstående skuldebeloppel, summans sammanlagda belopp, och att det är 6 proc. af delta belopp, som hvarje år af de återstående skulle betalas, så blifva i alla fall betalningsvilkoren rubbade.
I alla fall blir detta icke rätt, ty det blir icke den liqvid hvartill låntagaren en gång sig förbundit, och den kan väl icke i alla fall Ständerna med skäl rubba.
Jag vet alltför väl, att man genom upsägning kan indrifva lånen, men låntagarne äro icke i tillfälle alt känna detta Ständernas beslut och Banko-reglementet må väl icke innehålla andra stadganden än dem, sora öfverensstämma med enskildes lagliga rätt i sådant afseende, och de räkna på att deras lån icke förr än i sista hand blifva upsagde, d. v. s. då Banken blir realiserad.
Jag kan icke neka att
Hr Åkerman med serdeles skicklighet, så väl försvarat sin egen framställning, som ock förmått R. o. Ad. att så länge sysselsätta sig med denna Don 12 April f. m. 347 enskilda fråga.
Jag säger enskild, emedan den handlar blott om frågor, som röra enskilde låntagares förmåner, och ingalunda Bankens eller allmänhetens.
Hr Akerman har med lätt hand vidrört de olägenheter, som anmärkts vid förslaget.
Så t. ex. har han ansett olägenheten af dessa afbetalningars ingående på samma tid som kronoutskylderna, vara en obetydlighet, i jemförelse med det stora insamlandet af ktonoupbörden, och sålunda förmenat att ingen upmärksamhet dervid borde fästas.
Om man likväl ser nogare på saken, skall man finna att det blir en tillökning af 10 proc. i den summa, som på en gång skall utgå, och tryckande inverka på allmänna rörelsen.
De ingående kronoulskylderna, som på en gång inflyta, gå knappt till 4 mill., och den summa, hvarom nu är fråga, skalle, när man vet att fastighets- lä nefonden är mill., hvaruppå (> proc. skola betalas, blifva 390,000 r:dr, således 10 proc.
Om man redan finner det vara obeqväpat att 4 mill. i Statsmedel på en gång ingå, så kan det väl icke nekas alt det ju blir en ytterligare olägenhet om 10 proc. dertill läggas.
När man erkänner en olägenhet, så inser jag icke något skäl hvarföre den icke skulle rättas.
Dernäst har äfvenledes gjorts ganska ringa afseende på det besvär, som vid detta tillfälle skulle öfverflytlas från Bankens tjenstemän eller från lånlagarne på Kronans upbördstjenstemän.
Della besvär är icke så ringa, ty det måste föranleda serskild redogörelse af Kronofogdarne, uplagande hvad de upbnrit och lefvererat lill ränteriet, och derjemte en serskild redogörelse af ränteriet öfver de medel, som ingå till Banken, och derigenom en ytterligare kontroll hållas öfver denna upbörd.
Isynnerhet i ett län, der det kan vara öfver 1000 sådana lån, skulle dessa besvär icke blifva så alldeles ringa och i en icke ringa grad föröka vissa tjenstemäns göromål, hvilket alldeles icke kan ersättas genom 1 proc. af upbörden, utan måste föranleda till behof af ökade löneanslag till skrifvare-biträden.
Om man tillika kunde förlänga tiden, som Lands-Kamereraren har att kontrollera medel, som ingå från Kronofogdarna, så skulle det vara bättre, men det lärer väl icke vara möjligt.
Att äfven med detta åliggande nu öka de svårigheter, som i delta fall förelinnas, anser jag olämpligt.
Dessutom tillkommer en annan omständighet, som icke är nämnd.
Vi känna nogsamt att vid rono-upbördens ingående, är det icke alla skattdragande, som idala hela beloppet af sina skatter på en gång.
Så torde äfven tu hända, och Banken torde hafva erfarenhet af att deras debitorer icke erlägga räntan på dagen till hela sitt belopp.
Det vore således att förmoda, att restantier skulle återstå, hvilket äfven måste föranleda en redogörelse.
Huru skulle dessa restantier upbäras, skulle Banken kanske låta det vara till nästa års krono-upbörd till exempel?
Nej, det låter sig icke göra ty det skulle föranleda ganska mycket besvär och leda derhän, att högst få brydde sig om att inlefverera sina räntor vid upbördstiden, ulan läto sig sökas i sina hemvist.
Hvilket ökadt besvär skulle icke derigenom upkomma, och hvarföre?
— Jo, endast för att åstad - 348 Den 12 April f. ni. komma någon beqvämlighet, som man säger, för lånlagarne, likasom vore Statens åliggande att åstadkomma beqvämlighet för uptagande af lån.
Vid hvarje riksdag har man förordat nya förmåner för dem, som uptaga fastighetslån, beslående dels i ökade fonder för desamma, och dels, såsom nu, uti att göra Statens tjenstemän till Komissionärer för enskifta personer.
Detta strider mot de grundsatser, som jag bekänner.