Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna innehåller nemi. den försäkran att »K.M:s oallåtliga bemödande varit och städse skall blifva att från de förenade rikena afhålla krigets vådor och olyckor,» en försäkran, som kan ingifva förhoppning att landets uppoffringar icke skola blifva allt för stora.
Denna försäkran, dessa ord, skola säkerligen med glädje af det stora flertalet helsås.
Visserligen har under sistförflutna år åtskilligt synts antyda att det gamla vikingablodet ännu sjuder varmt i Svenska ådror.
Med visshet kan dock antagas att
Sverge fullt vet att uppskatta och värdera fredens välgerningar.
Krig 314 Den 24 November. är alltid en olycka, och detta mest för ett land, hvilket, såsom Sverge, endast eger inskränkta tillgångar och dertill är stadt uti rastlös utveckling af sina inre krafter, af sin industri, en utveckling, som naturligtvis måste hämmas, då genom kriget en betydlig del af de kapitaler och den arbetskraft, den behöfver, drages ifrån densamma, — att icke tala om den osäkerhet i handel och vandel, krigstillståndet medförer.
Lika säkert som det är att Sverge, der dess ära, dess intressen, de inres, så ock statens och dess heder — ära, intressen och heder, sanna väl pröfvade och väl betänkta — trängande kräfva det, icke skall sky några offer lör dessas försvar, lika säkert är det derföre ock att den Regering, som — der sådana pligter icke mana — vet att — icke klenmodigt — men med fast och klarsynt försigtighet bevara freden och skydda landets lugna inre utveckling, skall uppbäras och stödjas af folkets bifall och tacksamhet.
Innan jag utlåter mig öfver den siste värde talarens anförande, ber jag att få yttra några ord, med anledning af hvad i gårdagens plenum här på detta rum förekom.
Man har nemi. vid detta tillfälle uttalat en förebråelse rnot regeringen, att den skulle hafva försummat att vårda landets försvarsmedel på ett sätt, som kunde tillfredsställa tidens fordringar, och att den således genom blottställandet al rikets säkerhet icke iakttagit dess sannskyldiga väl.
En sådan förebråelse har ingen skäl att med rättvisa framkasta mot regeringen, och, om en tillvitelse i detta hänseende nödvändigt skall rigtas emot någon, så drabbar den icke K. M:s regering, utan !!.
Ty hvar och en bör minnas huru ofta regeringens framställningar i fråga om försvarsverkets förstärkande blifvit med afslag eller nedprutningar bemötta; och att regeringen under sådana omständigheter slutligen inskränkt sina fordringar till det yttersta, borde väl icke väcka någon förundran, och aldra minst klandras af dem, som sjelfva dertill gifvit anledning.
Sannt är visserligen, att R. o. Ad. för sin del kan fritaga sig från en så1- dan förebråelse, men R.
St:r kollektift måste dock erkänna, att om någon försummelse härutinnan egt rum, så äro de sjelfva härtill skulden.
Men om man också i vissa fall måste beklaga denna öfverdrifna sparsamhet, så har man likväl, efter mitt förmenande, icke något egentligt skäl att i allmänhet vara missbelåten med den återhållsamhet, som i dylika utgifter blifvit iakttagen.
Ty då icke allt kan göras på en gång och tillgångarne voro begränsade, framställer sig frågan rätteligen sålunda: hvilket hade varit bäst: antingen att under den sednaste tiden, som
Utgör en period af hastig utveckling i alla riktningar, i första rummet använda våra tillgångar på genomgripande åtgärder i afseende på försvarsverket; eller ock att använda dem på utvecklingen och förkofrandet af våra stora materiella resurser, äfvensom på uppfyllandet af våra andliga behof.
I förra fallet hade vi visserligen haft en bättre flotta, åtskilliga fullbordade
Den 24 November. 315 befästningar och en fullkomligare krigsmateriel, men allt detta — ehuru bättre än hvad vi nu hafva — hade dock till följd af de stora förändringar, som föregått i alla delar af krigsväsendet, lör närv:de redan varit föga användbart och tidsenligt.
Nu deremot hafva vi genom att följa det sednare systemet kunnat tillegna oss mycket, som för landets sanna intresse, och äfven ur blotta synpunkten af. dess försvar, är af högsta vigt.
Må man i detta hänseende bland annat påminna sig hvad som blifvit uträttadt i fråga om jernvägar och öfriga kormnunikations-anstalter, telegraf-anläggningar, fängelsebyggnader, skolhus och undervisningsväsende m. m.; må man äfven ihågkomma, att, på den korta tiden af några decennier, rörelsen mångdubblats, statsinkomsterna (oaktadt många skatter förminskats eller försvunnit) ökats till mera än dubbelt, krediten blifvit stadgad: och om man tager alla dessa omständighetar i betraktande — hvaraf en stor del äfven direkt bidraga till försvarsverkets styrka — så tror jag för min del icke, att man har stor anledning att vara missbelåten med den riktning, hvari vi på sednare tiden användt våra tillgångar, helst vår geografiska belägenhet och öfriga förhållanden lyckligtvis tillåta oss att, utan uppoffring af våra intressen och vår ära, löija en mera passiv och varsam politik.
Jag anhåller nu att lå öfvergå till den siste värde talarens yttrande ang:de frågan om kreditivets tillräcklighet.
Denna dess egenskap att vara tillräckligt eller otillräckligt, beror helt naturligt på det afsedda ändamålet.
Om meningen vore att nu genast anskaffa en ny flotta efter tidens fordringar; att uppföra alla nödiga befästningar; att ombyta all gammal, mindre tjenlig materiel; eller att mobilisera 50,000 man och derutöfver: då vore visserligen den begärda summan af 3 millioner i högsta måtto otillräcklig.
Men detta är icke, och kan icke vara, ändamålet.
Skälen härför äro klara: dels måste i sådant fall frågan hafva blifvit i helt annan ordning öfverlemnad till R.
Stms pröfning-: dels medgifver icke tiden utförandet af dylika genomgripande anstalter.
Den gjorda framställningen afser således endast att motsvara stundens behof, och att sätta Regeringen i tillfälle att kunna verkställa sådana åtgärder, som nu i främsta rummet erfordras för vår trygghet, och som af den hotande politiska ställningen i allmänhet kunna föranledas.
För detta ändamål torde också den begärda summan vara tillräcklig, i förening med öfriga för handen varande tillgångar samt det lilla och i nödfall äfven det stora krediti vet; och vid sådant förhållande hade det utan tvifvel varit orätt att begära mera än som för de afsedda temporära åtgärderna är behöfligt och kan användas.
Det har på den sednare tiden uppstått hos nationen en tanke på krig, och denna tanke har åstadkommit en dallring, som genomgått hvarje Svensks bröst, en dallring af fosterlandskärlek, visst icke af feghet.
Om denna tanke skulle komma att öfvergå till handling, så skall nog vår 316
Den 24 November. armé — denne innefattande så vä! de som frivilligt ställa sig i ledet och de som af lagens bud äro dertill förpligtade — skynda till sina fanor med godt mod och veta att tillkämpa sig segern, samt på sådant sätt häfda den ära, som är vårt dyrbaraste arf från våra fäder.
I sådant fall tillhör det ock nationen att tänka på dessa sina söner och sätta dem medel i händerna till att uppehålla sitt moraliska mod och till att utföra striderna.
Härtill erfordras kläder och försvarsvapen och vissheten att, då det behöfves, hafva tillgång till god sjukvård.
Man hör ofta, alltför ofta, sådana yttranden, som att man ej bör under fredens lugn offra ett lands tillgångar på sina stridskrafter, emedan man i farans stund kan gå man och man ur huset, och det är i synnerhet inom ett
Stånd, som denna åsigt gjort sig gällande.
Detta är dock tanklöshetens eller okunnighetens prat.
Det är ej blott folk, som behöfs i ett krig, och vill man hafva ett exempel derpå, så må man blott vända sina blickar till Amerika, der man också trott sig kunna föra krig med folk, som ej blifvit öfvadt till vapnens bruk.
Afven vi hafva nog dessutom folk tillräckligt.
Vi hafva en stam af omkring 30,000 man, och en beväring af mellan 80,000 och 91,000 man, om alla åldersklasserna tagas i beräkning.
Hit erfordras tross och åtskilliga andra saker, äfvensom, då det blifver krig, stora reservförråd.
Dertill kommer det döda försvaret (fästningarne) och sjöförsvaret, som med våra vidsträckta kuster är af synnerlig vigt.
Blilver det nu krig, så måste vi uppsätta en armé om 50—60.000 man.
Stammen dertill eger för närv:de fullgod beklädnad i förråden, utom i afseende å småpersedlarne, hvartill höra skodon, strumpor och skjortor, som äro ganska vigtiga, men som man ej gerna har i förråd, emedan sådant vore misshushållning.
Till vårdande af truppens helsa, då den går i fält, anses det numera nödvändigt att hafva s. k. skeppstält, och sådana sakna vi fullkomligt.
För vårt indelta infanteri ega vi i förråden fullt dugliga gevär, så att detta är tillräckligt beväpnadt, så framt man icke anser det nödvändigt att gifva det något sidogevär, t. ex. faschinknifvar, som ej finnas.
Af tross- och fordonspersedlar hafva vi åtskilligt.
Hvad beväringsmanskapet angår, så finnas i förråden beklädnadspersedlar åt 20—30,000 man, utom klädesbyxor, hvartill det dock finnes tyg i ordning, så att endast arbetet återstår.
Kapotterna äro odugliga.
Til! dess beväpning eger man gevär för den första uppsättningen och för en omgång till; men man antager såsom nödvändigt att, i händelse af krig, hafva tre omgångar i reserv.
Artilleriet har tillräckligt många batterier, ehuru ej af refflade kanoner, hvilket dock icke är så farligt, emedan striden ännu icke är afgjord om företrädet af slätborrade eller refflade kanoner.
För dess räkning skulle 7,000 hästar behöfva inköpas.
Ingeniörmaterielen är högst otillräcklig.
— Skall man nu uppsätta och mobilisera en armé af 50—60,000 man, så kostar det 20 millioner, och sedan den ryckt i fält eller gått öfver gränsen, så kostar den i underhåll 7 millioner i månaden.
Kan och vill nationen göra dessa uppoffriDgar?
Derpå kan man Den 24 November. 317 nog tryckt svara: ja, om det erfordras för upprätthållandet af vär ära och betryggandet af vårt oberoende.
Skulle vi ej få medel på annat sätt, så skulle säkert hvarje Svensk gerna underkasta sig några försakelser derför, t. ex. af sin cigarr, sitt vin eller sitt kaffe.
Man har satt i fråga, om det nu begärda anslaget skulle vara tillräckligt ens för det afsedda behofvet; Regeringen anser sig dermed kunna tillfredsställa de första behofven, och att hon ej begärt mera, än som är oundgängligt nödvändigt, derför är representationen säkert henne tacksam.
Ställningen är farlig.
Man bör ock derför vara erkänsam mot K.
M. för hans ifriga bemödanden att undvika krig, icke söka genom allt för hödljudda opinions-vttringar hindra hans visa afsigter och för öfrigt med lugn tillförsigt öfverlåta de diplomatiska ärendena åt den man, som af Konungen fått dem sig anförtrodda.
Om jag begärt ordet för att några ögonblick upptaga R. o. Ad:s tid, har sådant skett emedan ett stillatigande möjligen skulle tydas som bristande uppmärksamhet och likgiltighet för framgången af den sak, hvarom nu är fråga, icke derföre att, efter den utveckling frågan redan erhållit, jag anser sådant af behofvet påkalladt.
Den fråga jag, på grund af Konungens befallning, egt att utreda och som nu är under behandling, får nemi. icke anses röra annat än försättande i verksamhet af den materiel, flottan för närvarande eger, och jag ber derför få nämna att, på grund af de upplysningar jag inhemtat, de medel, som i förening med nu föreslagna 3 millioner äro för ändamålet tillgängliga, blifva också dertill tillräckliga.
Skulle frågan deremot vara om en tillökning af ifrågavarande materiel, blir den helt annan, och R.
St:r äro då bäst i tillfälle att, med ledning af de upplysningar, som genom den K. Propos:n åtföljande handlingar meddelas, sjelfva bestämma sitt omdöme.
Således, frågan är nu om försättande i verksamhet af den materiel, som finnes, icke om ökning af den redan befintliga.
Efter härmed slutad öfverläggning, och uppå framställd propos., remitterades den Kongl. Proposm jemte vttranderne till Stats-Utsk:t.
Hr Cedershjölds, Robert Teofron, den 23 dennes bordlagde motion, N:o 276, ang:de åtgärders vidtagande till hufvudstadens skyddande för fiendtliga anfall från sjösidan.
Jag glömde i går att uttrycka min ledsnad deröfver, att jag så otydligt uppläst min motion, att den af Hr Gr.
Platen kunnat uppfattas såsom innehållande allenast en begäran om pension åt Hr Nobel.
Jag började dock med att, såsom jag trodde, tydligen tillkännagifva att min motion afsåg vidtagande af åtgärder till förhindrande af fienders 318 Den 24 November. framträngande sjövägen till hufvudstaden.
Emellertid är jag Hr Gr.
Platen tacksam derför att han meddelat oss sin uppfattning af motionens ändamål, emedan jag derigenom kommit i tillfälle att afgifva en sådan förklaring, att motionen ej skall kunna på samma sätt uppfattas af någon annan.
Jag får då till en början förklara att Hr Nobel är för mig en så fullkomligt obekant person, att jag aldrig vet mig hafva sett honom förr än dagen före väckandet af min motion, då jag satte mig i beröring med honom, för att utröna, om han ännu stöde fast vid det anbud, han en gång gjort att till staten sälja sin uppfinning, Mitt förslag innefattar endast att man bör anskaffa undervattensminor, såsom det säkraste och hastigaste medel att, i förening med andra hinder och försvarsmedel, stänga inloppen till hufvudstaden och de ställen, der anfall från sjösidan kan vara att befara; och jag nämnde Nobels undervattensminor, derföre att jag hört uppgifvas att de skulle vara de bästa i sitt slag; men om dessa minor icke uppfylla sitt ändamål, utan det finnes de, som äro bättre och fullkomligare, vill jag naturligtvis icke tillstyrka att man antager Nobels.
Hvad beträffar användbarheten af undervattensminor, torde mer än en af R. o. Adis ledamöter ifrågasätta min kompetens att bedöma deras värde.
Jag slutar detta deraf, att en ledamot af detta hus gifvit mig, på ett beskedligt sätt, en pik i denna syftning, ehuru i fråga vide representant, såsom jag tror, är den mest talföre inom denna kammare, ty han har, åtminstone då jag varit närvarande, yttrat sig nästan i alla möjliga förekommande frågor — äfven de mest olikartade, men hvad denna fråga beträffar, ansåg han att den, som icke tillhörde facket, icke borde framställa något förslag i detta ämne, utan att man borde h. o. h. öfverlemna detta ämne till Fortifikations-generalen.
Häremot får jag dock anmärka, att de omständigheter, som kommit i dagen i afseende på förhållandet med hufvudstadens försvarstillstånd, icke varit af beskaffenhet att till den grad stärka mitt förtroende till Fortifikations-generalen, att jag i afseende å hufvudstadens försvar skulle kunna anse honom böra utöfva den oinskränkta maktfullkomlighet, att ingen annans förslag skulle förtjena att ens tagas i öfvervägande.
Det är för mig visserligen ingenting mindre än behagligt att i denna fråga uppträda; men i en tid, sådan som denna, anser jag det vara en pligt för representanten att, såvida det kan tjena till gagn för fäderneslandet, öppet uttala sin mening, äfven om han derigenom enskildt skulle ådraga sig obehag.
Under flera tiotal af år har man arbelat på en fästning, hvars ändamål är att förhindra fiendens inträngande till hufvudstaden, och nu, då den är färdig, upptäcker man att det icke är möjligt att från dess kanoner träffa fiendens fartyg, om de blott hålla sig nära fästningen; jag frågar, om denna upptäckt är egnad att ingifva ett dylikt obegränsadt förtroende.
Jag hemställer vidare, om det är möjligt att detta förtroende ökas derigenom att, sedan Waxholm väl är färdigbygdt, och den stora allmänheten bibringats den öfvertygelse!! att hufvudstaden genom den - Den 24 November. 319 samma var skyddad för fiendtligt anfall från sjösidan, man gör den nedslående upptäckten att tvenne andra sund finnas i det skick, att en sakkunnig person satt sitt hufvud i pant derpå, att det icke för en fiende skulle behöfvas mera än en timmas tid för att upptaga försänkningarne och sedan obehindrad insegla till Stockholm.
Man säger att Waxholm måste bestyckas med nya kanoner, men ändamålet med dessa kanoner, så vidt det är att hindra fienden att passera genom sundet, vinnes ju icke, om det ej är möjligt att rikta dessa kanoner så att man kan träffa fienden; och att så är förhållandet, upplystes vi i går af en talare, som under flera år varit artillerihefälhafvare på Waxholms fästning.
Mig synes derföre att det vore angeläget att med undervattensminor försvara såväl Waxholms-sundet, som de tvenne andra af mig nyssomnämnda sunden.
Visserligen har man föreslagit att vid det ena af dem, nemi.
Fredriksborg, anlägga en befästning, men äfven under förutsättning att ändamålet dermed skulle vinnas, kan dock denna befästning icke blifva färdig på flere år.
I afseende å det andra, eller Bullarholmssundet, har, mig veterligen, ingen åtgärd blifvit föreslagen.
Vid sådant förhållande synes det mig vara nödigt att vidtaga andra försvarsåtgärder än befästningsarbeten och försänkningar, och i detta hänseende har en sakkunnig person för mig uppgifvit undervattensminor såsom det bästa försvarsmedel och äfven såsom det, hvilket hastigast och för minsta kostnad skulle kunna anskaffas.
Att undervattensminor, såsom hvarje annat försvarsmedel, icke äro ofelbara, kan visst ingen förnuftig menniska påstå, men jag vågar påstå att, i förening med annat försvar, äro de förträffliga, och då man ytterligare besinnar den ringa kostnaden, så vore det väl skäl att göra denna ringa uppoffring, om också blott för att lugna hufvudstadens innevånare, särdeles då det icke kan bestridas att ett dylikt osynligt vapen jemväl måste verka afskräckande på fienden.
Min innerliga önskan är derföre att Stats-Utsk:t måtte egna detta ärende en allvarligare uppmärksamhet, än den jag har skäl att vänta till följd af ett yttrande, sorn jag i går hörde fällas af en bland Stats-Utsk:ts mest nifiska och, såsom jag tror, inflytelserikaste ledamöter.
Han uttalade nemi. den åsigten, att för att omöjliggöra fiendens framträngande genom någotdera af de af mig nämnda sunden, det endast behöfdes att försänka en enda skuta.
Härvid får jag anmärka först och främst, att till en sådan försänkning på 15 famnars djup fordras icke en enda, utan en massa skutor; för det andra, att skutorna måste finnas på stället och således alltid ligga invid den plats, der de skola användas, så att man icke i farans stund behöfver skicka ikring till höger och venster för anskaffande af sådana spärrningsmedel; samt för det tredje, att så beskaffade försänkningar icke lära utgöra något verksamt hinder mot de under sednare tider uppfunna minor och andra förstörelsemedel.
Slutligen, och då Hr af Kléen var den, som i går begärde min motion på bordet, samt det således är att förmoda det hans 320 Den 24 November. afsigt var att meddela några upplysningar i frågan, tager jag mig friheten hemställa till honom, huruvida han vill meddela upplysningar, om Bullarholms-sundet anses ega den bredd och djuplek att fiendtliga skärgårdsfartyg derigenom kunna framgå, samt, i sådant fall, huruvida något förslag blifvit afgifvet till förhindrande af fienders framträngande genom nämnde sund?
Hr af Kléen, Johan:
Jag ämnar icke upptaga till försvar
Hr Cederschjölds anklagelser med afseende på Waxholms fästning.
De underdåniga planer och förslag, som till denna riksdag af mig blifvit inlemnade och som återfinnas i K.
St:r vid denna riksdags början, visa till fyllest att ingenting af mig blifvit underlåtet för att sätta vårt fästningsförsvar i vederbörligt skick.
Hvad nu särskildt Waxholms fästning angår, så hade jag trott att mitt anförande i gårdagens plenum, hvarmed jag sökte besvara de af Hr Brakel emot planen af denna fästning gjorda anmärkningar, skulle tillräckligen hafva upplyst huru härmed förhåller sig, och jag hade önskat undgå att vidare vidröra några detaljer af detta försvar, såsom icke lämpligt eller på sitt ställe att offentligen yttra.
Otvifvelaktig! är, att östra fronten är, sedan Rindö fått sin egen befästning, den minst utsatta för ett fiendtligt anfall.
Östra inloppet bestyckas långs efter med en korsad eld från tvenne utspringande flanker.
Detta var den kraftigaste elden, så länge segelfartyg funnos, och jag tror min företrädare, som konstruerat denna fästning, mycket riktigt placerat logementsriun i denna kartin, hellre än att der allt för mycket hopa artilleripjeser.
Nu är förhållandet så till vida förändradt, att elden från sidan kan anses vara den kraftigaste, och så snart nya pjeser af modern konstruktion erhållas, är ingen svårighet att placera dessa i kartinens nedre våning.
Men säkert är, att ett äfven bepantsradt fartyg, som skulle våga sig hit in, blefve särdeles blottstäldt från den ena flankens eld mot sin akterstäf.
När en fästningsbyggnad, som kan verkställas på 3 år, utdrages till 10 gånger så lång tid, må ingen förundra sig öfver, om den icke kan vara alldeles tidsenlig.
Waxholm är det likväl i det närmaste, och erhåller man blott de nyare kraftigare kanoner, hvarmed dess bestyckning bör förstärkas, så blir, som sagdt är, det ingen stor svårighet att placera dem ändamålsenligt.
En fästning är i öfrigt den krigsmateriel, som minst föråldras till formen.
Alltid finner man, äfven hos de äldsta, emplacement för sina pjeser, hvilket är hufvudsaken, ty en fästning är i sig sjelf endast ett dödt ting.
Bestyckningen är dess egentliga lif.
Med anledning af den siste värde talarens yttrande, torde R. o.
Ad. kanske tro att jag i går på något sätt klandrat anordningarne vid Waxholms fästning.
Så var Den 2i November. 321 var likväl icke förhållandet.
Jag yttrade tvärtom att fästningen var konstruerad med afseende å träfartyg, och att följaktligen östra sundet icke varit af så stor vigt, emedan den kraftigaste artilleri-elden mot ett träfartyg är den, som bestryker fartygets hela längd, och man med ali sannolikhet skulle kunna antaga att ett träfartyg skulle komma att förstöras, innan det kommit midt lör fästningen.
Således har jag icke på något sätt klandrat anordningarne vid östra sundet, utan endast anmärkt det förhållande, att kanonerna voro så uppställda att man med dem icke kunde beskjuta ett fartyg, som passerade tätt under fästningens vallar, hvilket jag tilläde dock kunde hjelpas, om man nedanför fästningens murar uppkastade jordvallar och bestyckade dem med dylika grofva pjeser, som nu för tiden måste användas mot pansarfartyg.
Det är således ett misstag af den siste värde talaren, att jag klandrat planen af Waxholms fästning; tvärtom var jag ibland dem, som i går försvarade den, ehuru jag nämnde att, med anledning af sednare arens stora uppfinningar inom marinen och artilleriet, anordningen af dess befästningar numera icke är fullt ändamålsenlig.
Hr Reut erskjöld:
Jag vill icke inlåta mig i någon ytterligare diskussion ang:de Waxholms fästning, hvilken fråga synes mig under gårdagens plenum hafva blifvit afhandlad med tillräcklig grundlighet och utförlighet, samt för öfrigt icke egentligen ligger inom området för denna öfverläggning.
Föremålet för densamma är Hr Cederschjölds motion, att staten måtte, för att kunna begagna de af Hr Nobel uppfunna undervattensminor, köpa denna invention med en pension af 8,000 rdr åt uppfinnaren, under dess lifstid, och 4,000 rdr åt hans hustru, i fall hon skulle öfverlefva honom.
Jag har varit i tillfälle att se ett försök med dessa minor, nemi. det som i går omnämndes, hvars resultat var ganska godt; men innan man om dem kan stadga något omdöme, måste man se hvad verkan de hafva på fartyg, som komma i beröring med dem, när de ligga försänkta i en farled, ty, som det är bekant, var vid försöket minan fastgjord vid det fartyg, som sprängdes.
När detta och åtskilliga andra omständigheter med ifrågav:de minor blifvit utrönta, kommer den för detta ändamål nedsatta komité att afgifva detaljeradt utlåtande, huruvida de kunna och böra användas, och om de skulle befinnas användbara, önskar jag att staten måtte tillvinna sig rättighet att begagna dem, enär det är ett enkelt försvarsmedel och lätt att ordna, samt äfven särdeles kraftigt, och dess verkan motsvarar hvad uppfinnaren utlofvat, hvilket det dock tilläfventyrs icke fullkomligt torde göra, enär det är troligt att han, i stoltheten öfver sin uppfinning, något öfverskattat densammas värde.
Jag har varit i tillfälle att se det system, som uppfinnaren uttänkt för nedläggningen af dessa minor, och hvarigenom de skulle så utläggas, att H. VU. 21 322 Den 24 November. de kunde sänkas när passagen skulle vara öppen och sedermera höjas för att stänga farleden för fiendtliga skepp.