Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har händt, att verk aflemnats, till hvilka rätteligen hörde plancher, men hvilka, under uppgift om deras kostbarhet, förläggaren ansåg sig berättigad icke insända, ehuru de voro alldeles oundvikliga för att förstå texten.
Det uppgafs jemväl inom Konst.-Utskit, huruledes också det mången gång händt, att de offentliga anstalter, som nu hafva rätt att mottaga exemplar af utgifna arbeten, erhålla dem i fläckadt, mögladt eller annat bristfälligt skick; och emot ett sådant förfarande ansåg man sig böra stadga ett korrektiv.
Å andra sidan ville dock Utskit bereda en lättnad för förläggarne derutinnan, att icke ett så stort antal ex., som hittills, skulle aflemnas.
Man ville inskränka sig till de egentliga boksamlingarna, eller biblioteken.
I detta hänseende har nyss Gr. Wachtmeister med allt skäl erinrat om olämpligheten af att belasta Riksarkivet med sådana saker, som de här ifrågavide, emedan de icke höra dit.
Oxenstjernas aktningsvärda nit att försvara Riksarkivets rättigheter, uppskattar jag tillfullo; men då han yttrade, att dessa böcker icke skulle upptaga mycket rum, derföre att största delen af årstrycket utgöres af broschyrer, som äro tunna och litet skrymmande, så må dervid uppmärksammas, att när, såsom här händer, man hopar många af dem, så blir, oaktadt hvarje volyms tunnhet, dock massan af verk ganska diger och tager ganska mycket utrymme i tidernas längd.
Hvad slutet af §:n beträffar, har man äfven i detta hänseende sökt regelbinda förhållanden, som äro sväfvande.
Nuvarande § stadgar icke något bötesansvar för öfverträdelser.
Lagskipande makten har visserligen vid sådana tillfällen åberopat ett Kongl. Bref, som stadgar vite af 50 ridr; men detta Bref talar blott om försummelse att skicka ex. tili Hofkansleren, men icke huruvida denna underlåtenhet och påföljden af ansvar för dylik bör anses gälla för öfriga till exemplars erhållande berättigade.
Nu har Utskit funnit detta vite vara väl högt, och derföre nedsatt det till 25 ridr.
För öfrigt tror jag, att stentrycks-plancher numera äro mycket allmännare än kopparstick, och då de äro ojemförligt billigare än de sednare, lärer väl stadgandet i denna del icke komma att blifva särdeles betungande.
Af allt hvad jag alltså haft äran anföra, föranlåtes 454 Den 10 December e. m. jag att vördsamt hemställa om R. o. Ad:s gillande af den föreslagna ändringen.
Hamilton, Malcolm Wål er:
Jag erkänner villigt, att i detta tillägg finnes åtskilligt godt, såsom t. ex. nedsättning af vitet till 25 r.dr, äfvensom af antalet exemplar.
Men åtskilligt är också olämpligt, såsom den utsträckning, som gifves åt nuv:de §.
Denna talar blott om hvad som tryckes på boktryckerier, hvaremot förslaget omfattar allt tryck, både från lith ografiska inrättningar, från Kommando-Expeditionen, t. ex. general-order m. m.
Af allt sådant skulle aflemnas ett ex. till de i §:n omnämnda anstalterna, och handhafvas af särskilda embetsmän.
Jag yrkar derföre afslag, då förslaget innehåller en blandning af godt och ondt.
Jag har icke nekat, att ej det nya förslaget innehåller åtskilligt, som är behöfligt och godt; men jag har sagt, att det uteslutande, som är gjordt ang:de de kostbara plancherna, är origtigt.
Hvad det nuv:de stadgandet beträffar, så är det visserligen något sväfvande; men jag tror icke att det hittills varit underkastadt något missförstånd.
Dessutom finner man på flere ställen i grundlagen sådana sväfvande uttryck begagnade.
Det står t. ex. i Tryckfrihets-Förordn., att sådane böcker icke få tryckas, som »högeligen såra blygsamheten».
Detta beror naturligtvis på tycke och smak.
F. föreskrifves om Högsta
Domstolens ledamöter, att i »ringare» mål skola 5 vara närvarande, men i »vigtigare» 7.
Att uppdraga skillnaden häremellan kan väl hafva sina svårigheter.
Om kreditiverna står det i R. F., att R.
St:r skola anslå »tillräckliga» summor; men det finnes en regel, som säger, »pröfve domaren,» och den tror jag äfven i detta fall skal!kvara tillräcklig, om den får göra sig gällande.
Hr Carlheim-Gyllensköld, Henrik Adolf Oscar:
Jag vill icke bestrida, att ju något godt kan med den ifrågav:de grundlagsändringen vara åsyftadt och äfven uti det nu 1 ramlagda förslaget innehållas.
Skada blott att förslaget derjemte eger lyten, som göra det i mina ögon oantagligt.
Utom dem, som af andra talare blifvit anmärkta, äro några, hvilka jag icke hört af någon nämnas.
Diskussionen har egentligen angått den i Tryckfrih.-förordningens som tryckes; men genom den föreslagna förändringen skulle äfven Vetenskaps-Akademien och Justitie-Stats-Ministern förlora hvar sin rätt till lika andel deraf.
Väl bibehålies uti den föreslagna nya redaktionen af §:n 4, mom. 2 föreskriften att till Justitie-Stats-Ministern eller hans ombud skall aflemnas ett ex. af hvarje tryckt skrift; men af en genom motionären föranstaltad och bland Riks-Ståndens medlemmar utdelad broschyr synes, att han anser Riksarkivet, sedan det blifvit beröfvadt sin rätt Den 10 December e. m.
455 till ett exemplar af hvad som tryckes, kunna utan kostnad eller besvär »taga allt hvad man af Svenskt tryck anser för Riksarkivet nödigt» ur Justitie-Stats-Ministerns arkiv.
Denne tryckfrihetens högste vårdare i riket skulle således beröfvas rättigheten att sjelf förfoga öfver till honom aflemnade eller från landsorterna inkomna tryckta skrifter.
Här har af förslagets förfäktare blifvit sagdt, att detsamma afsåge lindring för boktryckare.
Det har tillika yttrats, att största delen af hvad som tryckes, består af romaner och annat mestadels till förvaring värdelöst.
Af allt sådant inbesparades boktryckaren eller verkstadens egare tvenne exemplar.
Men deremot skulle, af det värderikare tryck, förslaget afser att åt offentliga samlingar försäkra, tvänne exemplar mera, än för närvarande, ademnas.
Lindringen tillgodokommer således förnämligast utgifvare af det mindre värdefulla.
En ny tunga lades deremot på utgifvare af plancher, musikalier och annat i allmänhet mera värderikt tryck.
En grundlagsändring, som sålunda icke motsvarar dess upphofsmäns afsigter, som motsäges af de mest sakkunniga, — Riksarkivarien, Riksarkivets tjenstemän och förre Chefen för Trvckfrihetsbyrån uti Justitie-Departementet, — torde icke böra af R. o. Ad. bifallas.
Jag yrkar således, på dessa och de af andra talare mot förslaget anförda skäl, afslag på den uti förevrde 27:de punkt ifrågasatta grundlags-förändring.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed afslutad, samt Hr Gr. o.
Landtm, upptagit de under densamma gjorda yrkanden å dels antagande och dels förkastande af förev:de förslag, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på förslagets antagande, hvartill svarades ja och neji blandning, samt sedermera propos. på detsaminas förkastande, då svaren utföllo med mångå ja jemte några nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Härefter justerades ett prot.-utdr. ang:de det nu genomgångna Mem:t.
Preste-^Shs den 3:dje och 5:te d:s bordlagde prot.-utdr.
Doktor Lindgren väckt motion N:o 65, om understöd af allmänna medel åt Artisten N. Mandelgren. Gr. af Ugglas, Ludvig:
Jag anhåller att få instämma uti syftet af den motion, som, af Hr Doktor Lindgren väckt, nu blifvit R. o.
Ad. kommunicerad.
Stats-Utsk:t skall säkerligen efter tagen kännedom af det arbete öfver Svenska fornlemningar, Hr Mandelgren utgifvit, till fullo erkänna så väl den flit och omsorg, som den stora skicklighet, hvarmed sagda arbete blifvit 'Utförd t.
Detta, så ock arbetets värde utur kulturhistorisk synpunkt, har till och med utomlands vunnit ett högt 456
Den 10 December e. m. erkännande.
Så har — enligt hvad jag med säkerhet tror mig hafva bekant — uti Frankrike för statens räkning blifvit inköpta icke mindre än 50 ex.
För Sverige måste ett fortsättande af detta verk, afsedt att åt efterverlden bevara kännedomen af hvad medeltidens konst uti vårt land af värde frambragt, företrädesvis vara af intresse; och att ingen tid bör försummas att taga vara häruppå, synes bäst vid betraktande af redan utgifna plancher, då af dem synes att åtskilliga af de aftecknade alfresko-målningarne redan här och hvar af tidens hand blifvit utplånade.
Detta om saken.
Rörande sättet att understödja arbetets fortgång, vågar jag icke med visshet uttala mig.
Osäker huruvida under alla de 3 nästföljande åren resor, i och för afteckningar af dessa minnesmärken, behöfva ske till det omfång att föreslagna 1,500 rdr årligen dertill behöfva åtgå, förefaller det mig dock riktigare att dessa medel ställas till K.
M:s disposition, för att, sedan de Fria Konsternas
Akademi i underdånighet yttrat sig rörande den berättelse, Hr Mandelgren årligen skulle afgifva, enligt förekommande omständigheter användas till ifrågav:de ändamål.
Deremot skulle jag önska att till trygghet för Hr Mandelgren R.
St:r måtte besluta att vid fortsatt utgifvande af arbetet enahanda antal ex. som af första samlingen, nemligen 40, skola af staten inlösas.
Skälet till detta sednare förslag är alt, utan en säker förhoppning härom, arbetet torde afstadna, enär utgifvandet af detsamma är för kostsamt för att någon större afsättning åt enskilde kan beräknas; hvilket ock erfarenheten redan lärer gifvit vid handen.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå Hr Gr:s o. Landtnäs propos., blef Gr. af Ugglas’ yttrande remitteradt till Stats-Utsk:t och prot.-utdraget jemte den kommunicerade motionen lagdt till handlingarne.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Hederv.
Bonde-St:s den 5 dennes bordlagde transsumt af prot. för 3 d:s, med inbjudning till Med-Stånden att biträda Bonde-St:s för dess del fattade beslut om tillsättande af ett särskildt Utsk. för behandling af frågor rörande elementar-läro verken, pedagogierne och folkskolan.
Exc. Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf:
Närmast på föredragningslistan står Lag-Utsk:ts Bet.
N:o 5, angående återlemnande af en inom Vallöf!. Borgare-St. väckt och till nämnde Utsk. remitterad motion.
Jag tager mig friheten, i enlighet med hvad vid Talmans-konferensen blifvit öfverenskommet, föreslå, att R. o. Ad. måtte uppskjuta föredragningen af detta Betänk.
, intilldess underrättelse ankommit om hvad beslut Borgare-St. härom fattat.
Derigenom att motionen icke i öfver - Den 10 December e. m. 457 ensstämmelse med 51:sta §:n R.
O. omfattar endast ett ämne, utan innehåller två sins emellan alldeles olika frågor, och vidare derigenom att Borgare-St. remitterat begge frågorna till LagUtsk:t ensamt, äfvensom att Lag-Utsk:t återlemnat motionen i sin helhet, således båda frågorna, har ärendet kommit i ett någorlunda besynnerligt skick.
För att nu återföra det i en bättre form, torde vara önskligt att motionen delas i två särskilda delar.
Om så sker, och om Borgare-St. sedermera remitterar hvardera af dessa delar till sitt vederbörliga Utsk., kommer motionen att blifva behandlad i öfverensstämmelse med grundlagens bud, och då erfordras icke här någon vidare handläggning af Lag-Utsk:ts ifrågavarande Betänk.
På dessa skäl förnyar jag min anhållan, att R. o.
Ad. ville låta med föredragningen af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 5 anstå, intilldess kändt blifvit hvad beslut Borgare-St. fattat.
Sedan öfverläggningen om detta förslag förklarats slutad, blef detsamma, uppå framställd propos., af R. o. Ad. bifallet.
Vid punktvis skedd föredragning af Banko-Utsk:ts d. 6 dennes bordlagde berättelse N:o 7, ang:de verkställd undersökning och granskning af Bankoverkets tillstånd, styrelse och förvaltning, lät R. o. Ad. bero vid Utsk:ts yttranden i 1, 4, 7 och 11 §§:na samt vid Utsk:ts i § 8 omförmälda åtgärd; lade till handlingarne §§ma 2, 3, 5, 6, 9, 10, 12, 13, 14, 15 och 16; samt godkände Utskits slutliga tillstyrkan om décharge för Hrr Banko-fullmägtige.
Föredrogs och bifölls Banko-Utsk:ts d. 6 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 8, i fråga om afskrifning af låne-kontorets i Malmö återstående fordran hos förre kammereraren E. P. Lindstedt.
Föredrogs Lag-Utsk:ts d. 6 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 6, i ani. af vackt motion om ett tillägg till K. Förordningen d. 7
December 1860, ang:de vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade sprituösa drycker.
Vid många föregående riksdagar, med undantag af den, då ett särskildt Utsk. tillsattes för behandling af frågor rörande bränvins-lagstiftningen, hafva dessa frågor handlagts af sammansatt Bevillms-, Lag- och Ekon.-Utsk.
Så var äfven förhållandet vid sista riksdagen.
Skulle nu R. o. Ad. samt B.
St:r godkänna Lag-Utsk:ts nu förevarande Utlåt.
N:o 6, skulle sådant innebära, att Lag-Utsk:t icke egde deltaga i behandlingen af frågor rörande vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade drycker.
Då emellertid dessa frågor icke kunna anses annat än ganska nära rörande allmänna lagen, skulle jag tro att det rättaste vore att återlemna motionen lill Lag-Utsk., som då icke lärer underlåta att sam - 458 Den 10 December c. m. manträda med de båda andra Utskm, och jag anhåller derföre, att sådant måtte blifva R. o. Ad:s beslut. Gr. af Ugglas:
Under de riksdagar jag varit ledamot af Bevilln.-Utsk:t, derunder jag flere gånger sutit på den afdelning, som haft att behandla bränvinslagstiltnings-frågorna, hafva visserligen förhållanderna varit sådana, som H.
Sparre uppgifvit, nemi. att Utsk:t sammanträdt med Lag- och Ekon.- Utskm.
Men jag skulle dock tro, att det vore bättre och rättare, att motionerna i detta ämne inkomma på ett håll, så att det Utsk., som hufvudsakligen har att befatta sig med denna lagstiftning, bade reda på hvilka frågor, som i sådant afseende blifvit väckta.
Jag får derföre hemställa, om det icke vore lämpligast att låta vid Lag-Utsk:ts åtgörande bero, enär, då Betänkt kommer till Bonde-St., säkerligen dess beslut blifver, att remittera motionen till Bevilln.-Utsk:t, dit sådana frågor i allmänhet höra.
IL Exc.
Jag ber i ani. af Gr. af Ugglas’ anförande få fästa uppmärksamheten derå, att den motion, som nu blifvit från Lag-Utsk:t återlemnad, hufvudsakligen handlar om ansvars-bestämmelser för oloflig minutering eller utskänkning af bränvin.
En annan dylik fråga, som endast handlade om, huru derför ådömde böter skulle förvandlas, har också blifvit väckt och till Lag-Utslct hänskjutén.
Jag skulle tro, att nu ifrågavarande motion kan med skäl återlemnas till Lag-Utsk:t. sorn i alla fall kommer att deltaga i dess behandling.
Jag fruktar nemi. för, att, om Utsk:ts Utlåt, godkännes, kan Utsk:t anse sig obehörigt att i frågans pröfning taga del, och det skulle enligt min tanke vara oriktigt.
Gr. Sparre, Erik: Lag-Utsk:t har, vid återlemnandet af ifrågavarande motion, fästat sig vid den § i R. O., som bestämmer omfånget för Utsk:ts verksamhet, och hvilken stadgar att dit höra alla frågor, som angå civil-, kriminal- och kyrko-lag.
Utslct var af den åsigt att motionen icke kunde hänföras till kriminal-lag, utan till straff-bestämmelser i den särskilda författning, som angår försäljning af bränvin och andra sprit-drvcker.
Utsk:t var derjemte, i fråga om lämpligheten att lemna motionen till annat Utsk., af samma åsigt, sorn Gr. af Ugglas, nemi. att det vore bäst att öfverlemna alla dessa frågor om bränvinshandteringen till ett Utsk., som då kunde rådföra sig med andra.
Jag är visserligen icke sinnad att, för att försvara LagUtsk:t, här uppträda i någon tvist med talmaris-konlerensen, så vida inom densamma blifvit öfverenskommet att jemväl i de öfriga Stånden ett sådant behandlingssätt, som H.
Sparre antydt, skall påyrkas.
Det kan vara temligen likgiltigt, och jag vill fördenskull icke dervid fästa någon särskild vigt.
Den 10 December e. m. 459 Hr Carlheim-Gyllensköld, Henrik Adolf Oscar:
Frågan om straffbestämmelser i en allmän förordning om bränvins försäljning lärer väl svårligen kunna förnekas vara af allmän kriminal-lags natur, enär rättigheten till bränvinsförsäljande i allmänhet kan af hvarje Svensk man förvärfvas.
Lag-ötsk:ts deltagande i behandlingen af en sådan fråga är således af grundlagarne anbefaldt.
Frågan är hvarken af bevillnings- eller ekonomisk art; och således äfven derföre med rätta till Lag-Utsk:t femitterad.
Det lärer ej heller vara hvarken möjligt eller ens lämpligt, såsom Gr:ne af Ugglas och Sparre, Erik, äskat, att hänvisa alla frågor, som böra af sammansatta Utsk. behandlas, till ett af dem, emedan olikhet i uppfattning af ett ämnes beskaffenhet kan, uti särskilda Stånd, föranleda remiss af samma fråga till olika Utsk.
Riktigast är utan tvifvel att låta frågans art bestämma, till hvilket Utsk. hon bör visas, samt åt Utsk:ts egen pröfning öfverlemna, huruvida uti dess öfvervägande bör deltaga något annat Utsk.
Det synes påtagligt, att främst Utsk-.ns ordförande och sekreterare böra låta sig angeläget vara att från hvarje Utsk:s ensamma handläggning skilja alla ärenden, som tillhöra flera Utsk. samfäldt.
Hvad frågor 0111 bränvins tillverkning och försäljning angår, så utredas de, enligt gammal praxis, af sammansatt Bevilln:s-, Lag- och Ekon.-Utsk., och om, såsom jag förmodar, meningen icke är att häruti göra någon förändring, som skulle utesluta Lag-Utsk:t från deltagande i dessa frågors pröfning, så finner, lika med H.
Sparre, jag det vara fullkomligt i sin ordning, att ifrågavarande motion, såsom af allmän kriminal-lags natur, blifvit remitterad till Lag-Utsk:t, och instämmer med H. Exc. uti hemställan, att R. 0.
Ad. måtte densamma dit åter förvisa.
Jag vill blott hemställa, huruvida icke, då å ena sidan Lag-Utsk:ts ordförande ansett saken vara af mindre vigt, men det å andra sidan torde vara af mycken vigt, att Talmanskonferensens åsigt, såsom utgörande den egentligen sammanhållande länken i den formelia behandlingen af våra riksdags-frågor, blifver i möjligaste måtto den gällande, R. 0.
Ad. skulle anse skäligt att foga sig derefter; i följd hvaraf jag, söm vid detta tillfälle anser öfverflödigt ingå i försök till bedömande af sjelfva den omtvistade frågan, ville tillstyrka att Lag-Utsk:t tager hand om detta mål.
Jag anhåller blott att få gifva tillkänna, det jag icke vill motsätta mig den behandling af frågan, som af H.
Sparre blifvit föreslagen.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts afslutad, yttrade Hr Gr. 0. Landtm., att, efter det Gr. af Ugglas afstått från sitt först gjorda yrkande, återstode blott H.
Sparres förslag, att R. 0.
Ad. skulle återförvisa motionen till Lag-Utsk:t; hvarefter Hr Gr. 0. Landtm, framställde propos. derå, att R. 460 Don 10 December e. m. o. Ad. skulle lägga det förevarande Utlåt:t till handlingarne och förklara, att den deri omförmälde motionen borde af Lag-Utsk:t upptagas; hvilket bifölls.
Föredrogos och biföllos Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts d. 6 dennes bordlagde Betänkm:
N:o 3, i ani. af väckt motion, om förbud att utsätta trupps samling till ådermöte eller dylikt till tid då gudstjenst på^år; och N:o 4, i ani. af väckt förslag, om tillstånd för beväringsskyldige från Listers och Bräkne härader, att undergå vapenöfning å mönstringsslätten vid Asarum, i stället för den vanliga exercisplatsen Wämö i närheten af Carlskrona.
Föredrogs Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts d. 6 dennes bordlagde Betänk.
N:o 5, i ani. af väckt motion, om uttjenta underofficerares och soldaters befordrande till vissa tjenstebefattningar.
Jag anhåller, att med några ord få förklara anledningen till ifrågavarande af mig väckta motion.
Genom K. Reglementet d. 29 Oktober 1752 tillförsäkrades underofficerare och soldater, hvilka med utmärkelse tjent och bevistat krig, företrädesrätt till vissa i författningen uppräknade tjenster, såsom vaktmästare m. m.
Då vi emellertid nu under loppet af 50 års tid icke haft något krig, är denna författning icke af någon nytta.
Då staten icke anser sig skyldig tillräckligt pensionera sina gamla uttjenta underofficerare och soldater, har jag ansett lämpligt, att man åtminstone på det af mig föreslagna sätt förskaffar dessa olyckliga något underhåll.
Jag får fästa uppmärksamhetea derpå, att jag aldrig föreslagit, att dessa f. d. militärer skulle ega en bestämd rätt till nämnde platser, utan endast att de, i enlighet med 1752 års författning, skulle, så vida de egde lika skicklighet med andra sökande, dertill hafva företräde.
Jag kan icke finna annat, än att detta är med billigheten öfverensstämmande.
Dessutom ber jag att få nämna, att förslaget antogs på afdelningen inom Utsk:t, men föll i plenum med 2 röster.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag vördsamt om återremiss af Betänk:t. ffr von Ehrenheim, Pehr: Om Gr.
Björnstjerna hade inskränkt sitt förslag till de tjenster, som äro uppräknade i 1752 års reglemente, skulle jag deremot icke haft något att anmärka; men han har äfven nämnt platser, som icke kunna finnas omtalade deruti, t. ex. konduktörer och banvaktare vid jernvä garne, m. fl., och hvilka han ansett jemförliga med de förra.
Enligt min åsigt hafva konduktörer och banvaktare vid jernyägarne så utomordentligt vigtiga befattniogar, att man vid de - Den 10 December e. m. 461 ras antagande måste vara ytterst varsam, och icke, genom bestämmande af företräde för någon viss klass, binda händerna på vederbörande chefer.
Om frågan här vore, att uteslutande lemna ifrågavarande platser åt uttjenta underofficerare och soldater, så skulle jag icke ansett mig kunna lemna bifall till förslaget; men då meningen endast är att de skola hafva företräde till dessa tjenster, derest de eljest äro lika skickliga, som andra sökande, så finnér jag detta fullt billigt.
För öfrigt och just i ani. af hvad den siste talaren yttrat, tror jag, att då en mängd nya tjenster tillkommit, sedan 1752 års reglemente utgafs, det är ett ytterligare skäl att förändra denna författning, så att den kommer i öfverensstämmelse med nuvarande tidsomständigheter.
Jag tror detta icke blott derföre, att man med säkerhet kan påräkna utmärkt ordentlighet hos dessa f. d. underofficerare och korporaler, utan äfven derföre att andra länders erfarenhet uppmuntrar dertill.
I Ryssland, för att taga exemplet derifrån, äro nästan alla dylika platser gifna åt utmärkta f. d. underofficerare och korporaler.
I Preussen är största delen af konduktörerna vid jernvägarne f. d. militärer.
Så äfven i Frankrike, der dessutom nästa alla »sergents de ville» äro dylika f. d. militärer.
Jag anser således ganska goda skäl förefinnas för att behjerta motionen, och förenar mig derföre med Gr.
Björnstjerna i hans begäran om återremiss.
Genom ett förbiseende har mitt namn icke blifvit antecknadt såsom reservant.
Förslaget har jag inom Utsk:t velat biträda.
Måhända hade det emellertid varit forsigtigast, om motionären inskränkt sitt förslag så, att, då 1752 års författning talar om militärer som gjort krig, och tillika tjenat under 12 års förlopp, han i stället föreslagit, alt de militärer, som under fredstid tjenat i 20 år, skulle efter erhållet afsked ega företrädesrätt till de af författningen åsyftade platser.
Desse krigare hafva hvarje ögonblick varit redobogne att utgjuta sitt blod för fäderneslandet, ehuru de dertill saknat tillfälle.
För denna beredvillighet bör dock samhället visa dem heder och tacksamhet, helst som deras yrkes anseende derigenom, äfven efter ett långvarigare fredslugn, i sin mån bättre upprätthålles.
Jag tror, att det är med mycket skäl. som den siste värde talaren fästat uppmärksamheten derpå, att krigareyrket i andra länder på allt sätt hedras.
Särdeles lyckligt vore, om Svenska statsverket hade medel att förse sina krigare på äldre dagar med tillräckliga pensioner.
Men då beklagligen så icke synes vara förhållandet, torde häruti ligga ett ytterligare skäl, att tillämpa uppå nu ifrågavarande militärer den gamla författningen, som gällde dem, som varit i krig, i synnerhet om tiden för deras anställning i tjenst blir såsom vilkor utsträckt från 12 till 20 år.
Sveriges 462 Den 10 December e. m. läge vid’ sidan af kanske den mäktigaste stat i Europa, kräfver, efter min öfvertygelse, ovilkorligen, att Sverige egnar en synnerlig omvårdnad åt allt, som liar samanhang med dess försvar, och derföre önskar jag också framgång åt motionärens förslag.
Hr von Ehrenheims anmärkning, att konduktörer, banvaktare vid jernvägarne samt postiljoner icke borde vara inbegripne bland de tjenster, till hvilka ifrågavarande militärer skulle ega företrädesrätt, så vill jag icke emotsätta mig en sådan inskränkning, ehuru jag tror, att en militär, som blifvit antagen t. ex. vid 20 års ålder, skall, om han derifrån tager sitt afsked vid 40 år, vara ganska länge, och i ganska hög grad användbar och tjenlig till dessa befattningar, som nu äro i fråga.