Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den som uppfunnit, eller hår i Riket först verkståldt, eller vill verkställa, någon ny slöjdinrättning, konst eller väsendtlig konstförbättring, och åstundar uteslutande privilegium, att på viss tid deraf sig begagna, må ingifva ansökning derom till vårt och Rikets CommerceCollegium.
Ansökningen hör innehålla sådana detailler, som tydligen ådagalägga att uppfinningen ej förut här i Riket är känd och utöfvad, då Collegium äger att inom i4 dagar efter ansökningens inlemnande till oss inkomma med underdånig tillstyrkan derå; hvarefter vi vilje oss i nåder utlåta om sådant Privilegium må af Collegium den sökande meddelas.
Vid ett sådant nådigt utlåtande vilje vi, till afslag eller bifall, endast göra afseende på huruvida uppfinningen verkligen förut här i Riket är känd öeh utöfvad eller ej; och vilje vi i Nåder deraf lemna Collegium så tidigt del, att det Den i Martii, & sökta Privilegium må hinna meddelas inom 6 veckor efter ansökningens jnlemnande.
Skulle Collegium deremot finna elen angifna uppfinningen vara här i Riket förut känd och utöfvad, äger Collegium att ansökningen om uteslutande Privilegium genast afstå.
Ehuru det bör för modas att den föregående undersökning, som nu blifvit Föreskrifven, skall medföra säkerhet för en hvar emot inskränkning uti hans lofliga näringsfrihet; likväl och på det att ej någon må sakna tillfälle att lagligen bevaka sin rätt, skall uteslutande Privilegium ej i något fall utfärdas annorlunda, än med det vilkor, att sedan dess innehåll blifvit, genom Privilegii-innehafvarens försorg, trenne gånger i Stockholms Post- och InrikesTidningar kungjordt, den som förmenar sig vara genom samina Privilegium förnärmad, är öppet, att inom trenne månader ifrån sista kungörandet, hvarje månad till trettio dagar beräknad, skriftligen anmäla sig hos Commerce.
Collegium, som då, efter förnyad noggrann undersökning, bör skyndsamt meddela utslag, huruvida klaganden företett skäl, som förtjena sådant afseende, att dst vilkorliga Privilegium, som blifvit utfärdadt, kommer att förfalla; eller om han varit obefogad till sin talan, och samma Privilegium således må till dess kraft och verkan fortfara; i hvilken sednare händelse han bör sakfälla® att böta 5o till 100 R:dr efter omständigheterna, och tillika kännas skyldig att ersätta Privilegii-innehafvarens förlust genom uppehåll och förordsakade kostnader.
I fall anmärkning emot uteslutande Privilegium icke, in - 36
Den i Martil» norn förenämnde tid blifvit vederbörligen bevakad, vare det ej underkastadt något klander. 2) Kortaste tiden för åtnjutande af ett uteslutande Privilegium bestämmes till sex (6) år, hvaremot längsta tiden ej må öfverstiga (i5); och vilje vi ej i nåder medgifva, att sådan tid må förlängas, så framt icke synnerliga skal skulle dertill föranleda och någon för Riket vigtig slöjd funnes, ej kunna på annat sätt främjas.
Vid bestämmandet af en sådan tid bör göras afseende på uppfinningens härkomst, om den är Svensk eller endast första Copian af en Utländsk; samt på den större eller mindre kostnad, sorn den antingen redan medfört eller i utfö. randet skall medtaga. i ,T)
Innehafvare af ett på förestående sätt tillkommet uteslutande Privilegium, kan under de.första 6 åren ej förlora detsamma; men om. samma Privilegium är utsträckt till längre tid, och inrättningen efter 6 års förlopp ej är satt i full verkställighet, eller sedermera afstannar, och under tvenne på hvarannan följande år ej tillbörligen bedrifves, skall i bägge dessa fall Privilegium till dess kraft och verkan upphöra, så vida ej Innehafvaren kan leda i bevis, att orsaken ligger utom dess förvållande, då Colle, grum, genom särskildt resolution, äger att upphäfva denna inhiberande verkan.
Återstående delen af Kongl. Förordningen, Den I Marthi. 37 eller 3:dje, 4:de, 5:te, 6:te och 7:de momenterne skulle förblifva oförändrade.
N;o 10.
Grefve Mörner, Carli I en tid, då man sorgfälligt bör undvika att öka Statens utgifter, borde jag kanske nu icke inför Höglofl, Ridderskapet och Adeln väcka någon fråga derom; men som ämnen af enahanda beskaffenhet förut blifvit af några värda Ledamöter framställde; skulle jag anse mig fela i min pligt, om icke äfven jag begagnade detta tillfälle att anmäla behofvet af en särskild
Läkare för den del af Kron öbergs
Län, somgrånsar emot Jönköpings och Hallands Län eller för Sunnerbo Härad.
Upplysningsvis får jag äran nämna att inom Vexiö Stad bo jemte en ProvineialLäkare, Lazaretts- och RegementsLäkare, men utom det dessa tvenne sistnämnde icke äro pligtige att biträda ProvincialLäkaren vid sådana förrättningar, dervid denne är skyldig, att på kallelse inställa sig, är det lika omöjligt för honom att jemväl bestrida sjukvården inom Sunnerbo Härad, som det vore kostsamt och ofta ändamålslöst för den som behöfde hans hjelp att påkalla den, då de som bo på den trakt af Sunnerbo Härad, hvilken gränsar mot Halland, hafva i4 å i5 mils väg till Vexiö, och ingen inom samma Härad boende under 5 mil till nämnde Stad __ Lika vanlottade äro angränsande tvenne Härader af Jönköpings Län, 38 Deri i Martil. össbo och Vassbo, och då Läkarevärden beqvämligen kunde uppdragas en ProvineialMedicus för dessa bägge Härader inom Jönköpings
Län, samt Sunnerbo inom Kronobergs, på det sätt, att denne Embetsman, i afseende på den allmänna Läkarevården och de ProvincialMedicitjensten i öfrigt åtföljande skyldigheter, sorterade under begge Länstyrelserne, får jag ödmjukast föreslå, att anslag på Stat för en så beskaffad ProvincialMedicibeställning måtte af Rikets Ständer beviljas; och som denne Läkare icke lika med andra ProvincialMedici hade att påräkna någon Stadspractik, hvilken på Jandet oftast är litet lönande, anser jag anslaget böra vara något högre, än hvad i allmänhet för ProvincialMedici är bestämdt.
Tillgång härtill torde StatsUtskottet finna i den af Herr Cedersköld förest agne indragning af anslaget till uppmuntran för Läkarevetenskapens studerande af unga Präster; och de minskade utgifter, som
Staten kommer att vidkännas genom minskade resekostnader för Medico]egala undersökningar och andra Embetsresor, komma att härföre i betydlig nion gifva ersättning.
Beträffande denne Läkares station, så skulle jag anse Ljungby Tingsställe dertill böra utses, såsom beläget ungefär midt uti det område hvarom nu är fråga; men då det torde vara angeläget, att Apothek är att tillgå å det ställe der Läkaren sig uppehåller, bör jag jemväl nämna, att ett sådant redan finnes inrättadt i Vernamo inom Össbo Härad, samt att denna Gästgifvaregård är belägen endast fem fjerdedels väg från Vässbo och tvänne mil från Sunnerbo Härads gräns; och det Den i Martil.
39 ir det med afseende härå som Wernamo torde böra bestämmas tiil station för den ifrågavarande Provincial Läkaren.
Ödmjukast om remiss af denna min motion tili Oeconomie- och Stats-U-frskotten.
N;o 11.
Linder de interessanta discussioner och Anföranden som ägt ruin öfver landets närvarande förlägenhet, har jag till denna stund, blott med min uppmärksamhet följt dessa öfverläggningar, under afvaktan af ett för min öfvertygelse tillfredsställande förslag till afhjelpande af det onda men som motionstiden lider till slut —- och, enligt mina åsigter, icke något fullständigt system blifvit framlagdt, ehuru både Grefve Hård, Friherre Cederström, Herr Tham med flere utbredt ljus öfver detta ämne; så torde det icke af Ridderskapet och Adeln synas förmätit, att jag vågar anhålla om tillstånd att framställa en motion, rörande industrien i allmänhet, lämpad på Sverige, hvars utarbetning och detailler jag förbehåller mig att längre fram, sedan den korta inotions-terminen är förbi, inför Ridderskapet och Adeln till granskning framlägga.
Konungens nådiga skrifvelse rörande näringsfriheten, torde göra mitt förslag öfverila - I Den i Martti, digt, men som jag icke haft tillfälle att dejvsamraa genomläsa, och genom mina anmärkningar, äfvensom andras, åsigterne må hän* da blefvo alltför delade, så vill jag ej dröja med framställandet af mina tankar i detta ämne.
Under denna synpunkt, utan att tilltro mig inse det rätta, skall jag försöka att framställa juina tankar i åtskilliga angelägenheter.
Med den korthet, sorn man bör iakttaga, för att icke trötta Ridderskapet och Adeln, är det för mig omöjligt att fullkomligen utveckla ämnet, men hoppas det åtminstone kan blifvs en ledning till något bättre — fida händer åt enskifta crediten, till allmänhetens säkerhet och ett deraf följande nödvändigt obetvifladt värderingssätt utgöra enligt min tanka delar af Statshushållningen, hvarförutan inga författningar, huru förträffliga de än må vara, kunna lämna tillräckelig kraft att satta näringsfriheten i gång.
De tvänne delarna nemligen credit-systejnet och varderings-sättet för beskattning oell inteckning har jag redan föreslagit sättet att tillvägabringa resultaterna återstår. jag inser hvad som efter dessa principer af mig bör fordras, men också lugnas jag vid åtankan, att hos Ridderskapets och Adelns upplysta bedömande finna undseende vid misstagen och uppmuntran vid det nyttiga^ som tillfälligtvis kan framställas.
Den i Martii, 4* N:o 12.
Friherre Wrangel, Henning', I en period då Statshushållningen utgör alla Nationers föremål, och dess sanningar alltmer och mer påkalla Regeringarnes uppmärksamhet, så är tiden inne att sätta en gräns för den Finska handeln, menlig för inre productionen.
Om jag intet misstager mig, ligga gjorda tractater i vägen för dess upphörande i närvarande ögonblick, men det hindrar icke att Nationens allmänna önskan af dess Ombud inför Thronen framföres, det en dylik Tractats förnyande icke må ske, saint att tillika i underdånighet begära underrättelse om tiden af dess upphörande, på det Sveriges näringsidkare derefter må kunna rätta sig, utan att den hastiga . öfvergångea verkar skada åt medborgaren.
Om någonsin något Statshushållnings-systern skall vinna stadga i Sverige, så är det högst nödigt, att en modifierad Tull tillåter införseln af alla utländska producter, för att tvinga inrikes producenten att lemna god vara i och med detsamma möjligheten som den upprätthåller, för näringarna att emotstå utländska concurencen.
Friherre Wrangel, Henning i Den Fångförings-anstalt; sorn under Riks - 4* Den x Martu'. dagen 1818 blef af Ständerna antagen, har närmat sig så vida till fullkomligheten, att färre rymningar förmärkas, men den medför en större kostnad, an som borde kunna förmodas, hvil_ ken dock kan afhjelpas, derigenom, att, i likhet med England och Frankrike, brottslingarna foras ihopkopplade med en kedja, som sätter dem ur stånd att rymma, och dymedelst kan en FångGevaldiger till häst föra flera på en gång.
Genom detta sätt skulle äfven vinnas vida mindre transporter, och egna angifvelse!’ å diktade brott.
Om den af Friherre Schöldebrand projecterade deportation, i förening med den kostnad som af Grefve Cronstedt blifvit uppgifven, kan till vägabringas samt derigenom utväg vinnas att kunna skilja de grofva brottslingarna från de vilseförda; uppgår för mig ett ljus af hopp, att se sedligheten äfven genom detta medel tilltaga, och öka Sveriges productiva capitaler, medelst många armar, sorn nu äro Nationell till last och ingen nytta.
Alltsedan Riksdagen 1812, har jag påyrkat en till principerna förhättrad Landtmäteriiaxa, der godtycket mindre än som nu sker, uppgör liquiden.
För egen del har jag inlem - Den i Martti.
43 n»t ett projeet som genom
Regeringens försorg blifvit omarbetadt men ännu icke fastställdt annorlunda, än att man funnit för godt att fördubbla Landtmätarnes arfvoden hvarigenom deras vilkor förbättrats med bibehållande af lika felaktiga principer, som de hvilka uti 1780 års Landtmäteri-taxa finnas, och allt detta på Jordägarens bekostnad.
Häraf tager jag mig anledning att hos Ridperskapet och Adeln hemställa, om vi icke skulle inbjuda de öfrige Stånden, att hos Ktgl. Majit underdånigst anhålla det ifrågavarande projeet måtte blifva oss oommuniceradt, för att deröfver kunna discutera och vinna ett önskadt slut på denna motion, af så mycket större vigt, som de kostnader, hvilka äro förknippade med en mätning, äro stora, samt dryga i mon af Landtmätaréns förmåga att sammansätta invecklade räkningar.
Som förmodligen de grunder hvarå jag gatt äro glömda; torde det tillåtas mig att blott nämna, det tunnelands-beräkningen med vissa modificationerför olika slags belägenhet är den princip jag ansett rättvisast, så väl vid mätningar som delningar, renoveringar &c. &x\, och sträck aln tagen till grund vid rågångars uppgående m. m., hvarigenom regndagar &c. hlif. va uteslutne såsom omöjliga att controllera.
N;o i5.
Friherre Wrangel, Henning". 1 närvarande stund då hela Nationens upp» 44 Den r Marsi märksamhet är fästad på den blifvande
Realisationsplanen är det kanske icke ur sin ordning att fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att alla publika fordringsägare, hvaröfver Riksens Ständer äga disposition, böra inställa sina lagsöknings^åtgärder intill dess Finance-Regleringen hunnit att uppgöras.
Flera bref från Landsorterna hafva uppmanat mig till denna motion, om hvars remitterande till Stats- och BancoUtskottet anhålles och att Utskotten inom i4 dagar häröfver af. gifva deras Utlåtande.
Grefve Hård, Carl Gustaf:
Ett hinder för näringarnes uppkomst och förkofran i vårt land, anser jag vara den allmänna bristen på en sådan dass af arbetare, sorn med ett slags oberoende existence, kunna vara verksamma för näringarne, utan att uteslutande tillhöra någon.
Jordbruket drifves antingen nied lejda tjenstehjon, hvilka, om de vissa tider af året äro nödvändiga, likväl en annan tid skulle kunna umbäras, eller ock med arbetsbönder och torpare, som vanligen måste vårdslösa sitt eget gårdsbruk, för att behörigen sköta herregårdens, och ofta allt mera betungas, i den mon detta utvidgas.
— Bergshandtefingen har sina särskildte arbetare, sorn alltid måste underhållas, men icke hela året igenom kunna sysselsättas.
Likaså har nästan hvarje
Den i Martii. 4* större Fabriksrörelse sina egna arbetare; och detta gör både productions- och förädlingskostnaden drygare, än de behöfde vara, emedan dels arbetarens underhåll den tid hans arbete icke behöfves, faller det gjorda arbetet till last, och dels ofta ett helt hushåll måste försörjas af deny som begagnar arbetet af en enda.
Ett förmonligare förhållande tror jag kun.' de beredas, om tillfälle gåfves för mindre be-* medlade personer, att med ägande rätt förvärfva mindre possessioner, utan deltagande i de onera och tjenstbarheter, som i allmänhet åtfölja hemmantalet.
Fråga har varit om en mera utsträckt hemmansklyfning, men dels är denna i sjelfva verket längre utsträckt än författningarne hittills medgilvit och äfven längre, än de, med en generel tillämpning kunna medgifva, och dels blir alltid fördelningen af hemmantalets skyldigheter, rotering, skjutsning in, m., på mindre lotter, svår att med rättvisa verkställa; men ett annat medel gifves, som jag nu föreslår; att nemligen den tillåtelse, som, genom Enskiftesförfattningarne för särskilda provinser, är lemnacl åt ägare af enskiftadt hemman, att inrätta och anslå till och med tiondedelen af dess erhållna jordrymd till särskilta lägenheter, hvardera minst af fyra tunnlands innehåll, och att dem till andra personer upplåta, under full ägande rätt till evärdelig besittning, måtte utsträckas till ägare af enstaka hemman i allmänhet, men med mindre inskränkning, än som nu för enskiftade hemman äger rum, så att t. ex. från helt hemman af ett hundrade tunneland» Den t
Martiin jordrymd finge på detta satt abajieneras tiondedelen, fran hemman om ett hundrade femtio tunneland femtedelen o. s. v. , med iakttagande af lika förhållande i afseende på mindre hemmansdelar, utan skillnad på odlad eller ouppodlad mark, blott med vilkor af hvarje lägen-- hets bestämmande till minst 4 tunneland och utsättande af någon viss årlig spannemåls-afgift till stam-hemmanet, Att en tryggad besittningsrätt är ett vilkor för bemödandet att förvärfva, synes mig vara afgjordt, men sådan besittnings-rätt tillerkanne» nu endast den, som har nog förmögenhet att köpa en till visst mantal bestämd hemmansdel, oell saknas helt och hållet för den, som, i egenskap af landtbo, torpare, eller förpantningshafvare brukar annans jord.
Om deremot tjenstehjon eller andra obemedlade personer hade i sigte möjligheten, att, på det sätt jag föreslagit, genom arbetsamhet och sparsamhet vinna säker besittning på en jordlägenhet, som de kunna förvärfva, skulle dessa egenskaper blifva mindre sällsynta; ägtenskapen bland den lägra Folkclassen, som nu oftast föranledas af lättsinnighet och sedeförderf, och medföra en tillökning i folkmängdens numerär, men icke i arbetskrafterna, skulle gifva bättre resultater i både moraliskt och oeconotniskt afseende; och derigenom skulle bildas en dass af arbetare, Sorn, utan tillräcklig sysselsättning af eget jord
- Den t Martii. 4?
bruk, kunde använda sin arbetsflit till förmon för näringar i allmänhet, utan att vid någon viss vara bunden.
Jag anhåller att detta mitt Memorial måtta blilva till Allmänna Besvärs och OecononiieUtskottet remitteradt, N:o 17.
Grefve Gyllenborg, Johan Henning x Sedan Friherre L. A. Mannerheims motion, att de Brandstodsskyldige, som, för någon del af deras åbyggnader, ville i allmänna Brandförsäkringsverket ingå, skulle förklaras berättigade att skilja sig ifrån de Brandstodsinrättningar, sora 24 Cap. 5 §.
ByggningaBalkén, föreskrifver, blifvit af Riksens Ständer sista Riksdag bifallen, lärer denna Lagens allmänna föreskrift hafva blifvit upphäfven, och Brandstadsinrättningen upphört att såsom en barmhertighetsanstalt anses; och vid sådant förhållande, och sedan detta förutgådt, hemställer jag vördsammeligen om icke, den nu mera yilkorliga tvångslagen, som innefattas i denna föreskrift äfven må upphäfvas.
Till detta omdöme att så bör ske, hänföres jag först deraf, att sedan, genom stadgandet, att ovilkorligen kunna skilja sig ifrån Brandstodsinrättningar, man nu mera icke anser denna föreskriften om brandstod som ett Barmhertighetsverk, tvångslagen icke synes åsyfta något annat, än ett förmynderskap, att alla på landet, skola på ett eller ann at sätt äga ersättningsKKj 48 Den i Mavs, språk för brandskador, hvilken föreskrift synfi9 vara olämplig, och icke böra innebära vidsträcktare förbindelser för Hemmansbrukare än för Husägare i Städerne, hvilka icke af Författningar äro ovilkorligen älagde deras
Hus brandförsäkra, och i afseende hvarpå, på landet liksom i städerne, icke någon inskränkning af tvång bör äga rum; men, utom detta företer sig ett annat skäl för upphäfvande af denna vilkorliga föreskrift, det nemligen, att derigenom komma de qvarblifvande i Brandstodsföreningen att, utöfver behörig proportion, mera än förut, med Brandstodsersättningar betungas, då desse qvarblifvande, måste erlägga hvad på dem kommit att utgifva, som Brandstodsföreningen frångådt, och som, i mindre Härader i synnerhet, kan blifva ganska betungande hvarpå så mycket mera bör fästas afseende, som nu mera, då byggnadsämnen blifvit dyrare, Brandskadeersättningar uppgått till betydliga kostnader, till bevis hvarå må nämnas, att i Åkers Socken i Södermanland nppgår i år Brandstodsersättningeii för en större afbränd By till 9 R. dr Banco på hvarje helt mantal som blifvit betydligare, i den nion Hemmansägare hunnit flytta sig till allmänna Brandförsäkringsverket.
*Med afseende härå, och sedan sålunda Lagen i 24 Cap. 5 §.
ByggningaBalken förut är förändrad, föreslås vördsammeligen, att hvar och en Hemmansägare äfven må vara berättigad, att utan vilkor och förbindelse att ingå i allmänna Brandförsäkringsverket, skilja sig från allmänna Brand, stadsf öreningar, med tiUkännagifyande derom hös Den i Martii. 49 hos Landshöfdingen eller HäradsRätten; men att, till betryggande i för större kostnader än förut, borde de qvarblifvande i Brandstodsförening icke komma att erlägga brandstod i annat förhållande än till det hemmantal, hvari de förut deltagit, så, att om t. ex. i ett Härad af 4o mantal, 20 frångått Brandstodinrättningen, hvarje mantal af de återstående tjugu, blott erlade en fyratiöridedel, af förut på Häradet belöpande ersättning, och hvarvid äfven borde tilläggas, att de sorn erhållit brandskade-ersättning, icke blefvo beiättigade att skilja sig ifrån den inrättning, der de en sådan förmon tillgodonjutit, åtminstone icke förr, ari de i brandstod utgifvit det belopp, sorn kan svara emot den fördel dé äf Brandstodsinrättningen njutit.
N:o i8.
Grefve Gyllenborg, Johan Henninge Ibland de olägenheter sorn Landtmannfen får vidkänriasj är den icke obetydlig, att nödgas emottaga kririgvandrande personer, Väl med pass försedde, mfen stundom af sådan beskaffenhet, att det dermed åsyftade äridarriål ieke iippfylles.
Jemte andra kringvandra Gesäller, permitterade Soldater och Båtsmän, förpassade till aflägsnare provincer, de förre ofta att söka Bil. till Ridd. 0. Åd. Pr. 2 Band 4 5® Den i Martti. antagas af Mästare i någon aflägsen stad, äfvensom de sednare att söka arbetsförtjenst, besöka slågtingar, eller i andra ändamål, utan att i passet år föreskrifvet bestämdt ställe dit förpassningen leder, tiden då den förpassade borde ankomma tiil föreskrifven ort, eller vågen som densamma borde färdas, hvaraf blifver en följd, att innehafvare af sådana pass kunna verkställa deras vandring, så långsamt och med så många krokvägar de finna för godt.
Landtmannen är likväl nöjd då deras besök icke hafva andra påföljder, ån att blott meddela desse besökande mat och herberge, stundom äfven understöd, och har man förbindelse åt Svenska Nationalcaracterens godhet, att detta förpassuingssått icke oftare, ån som sker, leder till menligare följder; inen då det obestämda i förpassningar, hvarigenom den förpassade kan fortskrida i sin vandring så långsamt honom godt synes, utan att någon derföre åger lägga hinder i vågen, kan blifva vådligt för allmänna så« kerheten, och det år af större angelägenhet att lemna uppmärksamhet åt de gående ån åkan. de resandes förpassning, tror jag icke anledning saknas till det tillstyrkande, att i alla pass, för gående personer, som ifrån SlottsCancelliet, Landshöfdingesäten, städer eller andra vederbörlige autoriteter emanera, borde bestämdt utsättas, jemte destinationsstållef, vågen som bör följas utan rättighet till afvikande, vid ansvar, och Gåstgifvaregårdarna till nåstintill belägna
Lån, der påskrift å passet meddelas, äfvensom, med beräkning af resetid, minst 2 mil om dagen, det torde vara lämpligt att derom meddela fö - Ben J.
Martil. reskrift; och torde till vinnande af åndamålet sä vida icke allt för mycket besvär derigenom beredes blifva, såsom controllerande gagnéligf, om förteckningar upprättades af de authoriteteter som förpassningar meddela, upptagande förpassningarnes innehåll, samt äfven af der» föregående sista påskriften, då passet ifrån annat! authoritet blifvit utfärdad, för att deraf kunna utröna, huruvida, föreskrifterna blifvit behörigen iakttagne.
Jag anhåller vördsammeligen att detta anförande må till Oeconornie- och BegvårsUtskot— tet remitteras, N:q ig, Herr König, Johan A.:
Vid alla Riksdagar har det visserligen varit Beviiining6Utskottets berömliga omsorg och bemödande att på säkra grunder fördela beskattningen.
I sista Bevillningsstadgan har det dock håndt att en högre afgift blifvit ålagd för utsatte capita ler, sorn icke åro intecknade, ån för deni som åro det.
Då likväl det år en stor förmon att hafva sitt capital försäkrad t genom inteckning, i stället att andra utestående capitaler kunna vara underkastade många tillfälligheter till långifvarens osäkerhet, hemställen ödmjukast att den omständigheten måtto med Högloft.
R dderskapets och Adelns bifall lill BevillningsUtskottets handläggning vid förestående Bevillningsstadga, remitteras, att en helt omvänd ordning måtte iakttagas och således 52 Den i 31«rs, den afgift, sorn i sista BevillningsFörordningen är ålagd ointecknade capitaler blifva ålagd dö intecknade, och de förre för framtiden njuta den lindring i afgift, som de intecknade genom samina stadga åtnjutit sedan sista Riksdag.
Hvar och en torde anse detta så billigt, att jag icke tror mig fela då jag Ödmjukast hos HÖgvålborne Herr Grefven oell LandtMarskalken samt Högloflige Ridderskäpet och Adeln anhåller att detta Memorial till vederbörligt Utskott måtte remitteras.