Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man har sagt, att då vid Riksdagens början Regeringen icke ansåg våra financer tillåta en så stor utgift som den ifrågav:de, har vår fin an c ie la ställning sedan dess blifvit så förändrad, att det är ännu mindro skäl bevilja detta anslag.
Det är en stor sanning, att våra resurser äro mindre än då, men jag vet icke något så vigtigt, så stort föremål för hvilket upoffringar bör göras, som för att bevara vår sjelfständighet.
Vi hafva en mängd exempel från föregrde Riksdagar, att oaktadt Regeringen icke framlagt förslag, eller kommit med förslag på mindre summor, så har representationen antingen sjelf väckt förslag eller ökat summan när behofvet sådant påkallat, och jag eririrar mig detta specielt i afs:de på cellfängelse- och läroverksfrågorne.
När man finner saken nyttig, bör man icke afhålla sig derifrån, på den grund, att en underlåtenhetssynd blifvit begången, tvertom vore det ett fel om vi genom tvist med den andra statsmakten om denna underlåtenhet åsidosatte att vårda oss om vår egen säkerhet för framtiden.
Min öfvertygelse är, att huru ringa denna summa än må vara, är den likväl att taga på hand, detta anslag är en opinionsyttring af Ständerne, af så mycken större vigt, som det möjligen i en framtid kan blifva en talande sanning hvad Krigsministern yttrade: att nemi.
Konungen i Sverige icke alltid kunde vara fri i sin politik, så länge icke Stockholm voro befästadt.
Jag tillstyrker det föreslagna anslaget.
248 Den 6 Februari.
Af alia de talare, hvilka upträdt sedan jag förra gången hade ordet, kan jag icke finna att någon mer än den siste ingått ens i ett försök att vederlägga de inkast jag mot ifrågav:de anslag framställt, utan hafva deras yttranden varit mer eller mindre variationer på samma thema, som Utsk. här updukat för R.
St:r, och hvilket Utsk. måhända bättre utvecklat än de flesta af nämnde talare.
Hvad vi hufvudsakligen fått lära af en talare, såsom tillägg till Utsk:s motiver, är att Mälaren är en lång och bred sjö som gör Stockholm, med afs:de på tillförsel, till en särdeles beqväm punkt att der postera en armé, och det var en sak som jag tror att man nästan hade reda på förut.
Här har äfven framkastats ämne tili en politisk discussion genom citerandet af November-traktaten och dess fördelar samt det allmänna bifall den väckt.
Man vet att, ang:de denna traktats ändamålsenlighet, olika tankar hafva upstått just med anledn. af den kantiga ställning
Sverige i följd af nämnde traktat antagit; åtskilligt skulle kunna härom sägas både mot och med, men jag vill icke inlåta mig på en dialektik derom, som skulle urarta till kannstöperi; — jag får endast fästa upmärksamheten derpå, att äfven under den förutsättning att
Novembertraklaten verkligen eger någon betydelse, att Sverige har någon fördel att förvänta deraf genom vestmakternas understöd, så kan Sverige detta oaktadt vara utsatt för öfverrumpling från Ryska sidan, ehuru det skulle vara ett särdeles fåfängt och till intet resultat ledande företag att gora en sådan öfverrumpling, emedan just i följd af den så mycket och kanske med skäl prisade Novembertraktaten skulle Ryssland icke allenast underkasta sig vådor och större upoffringar för att kunna försvara och vidmakthålla hvad det öfverrumplat, utan äfven tvingas att lemna skadeersättning efteråt.
Ulan att vilja gå längre, tror jag man kan antaga, att Ryssland skall betänka sig 2 gånger innan det, utan någon liflig orsak, läggen väl märke härtill, mine Hrr, eller utan något förvållande från Sveriges sida, äfventyrar en sådan öfverrumpling.
Jag vill nu öfvergå till Frih. ltaabs replik, den enda som blifvit gjord mot mitt förra yttrande.
Frih. ltaab har påstått att jag, till att börja med, instämt i Utslcs framställning rörande ändamålsenligheten af Stockholms befästande.
Detta är likväl icke så säkert; ty jag har sagt att jag antager förhållandet möjligen kunna vara sådant, men alt jag anser en fråga, så nyligen upkommen under denna Riksdag, gerna kunna upskjutas lill pröfning vid en nästföljande.
Det måste vara af allra största vigt i afs:de på denna frågas afgörande, att väl erinra sig det jag endast talat om tiden intill nästa Riksdag, och att icke någon rimlig fara kan vara för ett upskof till denna tid.
Raab har, under instämmande i mitt omdöme ang:de den nuv:de
Ryska sjelfherrskarens fredsälskande karakter, likväl framhållit den omständigheten att menniskolifvet är vanskligt och att man icke borde dervid fästa för stort afseende.
I anledn. deraf ber jag att, med hänvisande till mitt förra yttrande, få erinra, att jag endast såsom en bidragande omständighet omtalat Ryska Kejsarens person och karakter.
249 Jag framhöll i främsta rummet en mängd statistiska förhållanden, hvilka 'jag ansåg redan hafva alstrat en »force des choses», som icke kan undgå att utöfva ett stort inflytande på alla länders financer och således äfven på Rysslands.
Jag anförde vidare en omständighet från detta lands inre tillstånd, hvilken jag ansåg otvifvelaktig! böra medföra en sådan verkan, att någon fara för öfverrumpling fiån den sidan under nästföljande år icke borde vara att förvänta, såvida vi icke sjelfva dertill äro vållande genom någon högst oöfverlagd handling.
En föreg:de talare har sagt, att Sverige, genom den ställning det intagit genom November-traktaten, är på visst sätt tvunget att spela falskt spel i förhållande till Ryssland.
Jag skulle deremot tro, att just i följd af de tvingande omständigheter, hvilka jag tagit mig friheten framhålla, i följd af de stora bördor, under hvilka Europas länder sucka genom sin stora statsskuld och underhållandet af sina stående härar, — hvilka medtaga öfverallt i de större
Staterna vida mer än hälften af alla skatter, — att i följd af dessa omständigheter och den ytterligare orsaken att intet krig i närv:de tid ändock kati företagas utan vidare utomordentliga ansträngningar och stora lån, som skulle komma att till beloppet upgå mot de summor som det sista kriget kräfde, de politiska ärendena, de som höra till kabinettspolitiken, komma att förvisas hädanefter från bataljfältet till kongressen.
Jag säger icke bestämdt att så skall ske; menniskan är Gud nå’s! så svag, att det icke finnes någon garanti i detta fall; t,v när en stor ärelystnad eller stor eröfringslusta, dessa driffjedrar som för vissa tillfällen kunna spela upp folkmängder likasom individer, uphäfva sig, kan man icke svara för någonting; men jag påstår, att det finnes all anledning att en sådan förändring, som den jag här antydt, kommer att ske i framtiden, och det beror mycket på hvilken furste som helst, hvilken f. n. sitter på Europas thron och har någon den minsta vigt att lägga i den politiska vågskålen, att verka oändligt mycket i denna riktning.
Vi hafva sett att sammanstämmande omdömen i detta hänseende utgått från de mäktigaste monarkier, sammanstämmande önskningar att göra kriget så kort som möjligt; vi hafva sett huru den nuvide Kejsaren i Ryssland upoffrat en stor del af sin ärelystnad för att skona sitt land från en vidare fortsättning af kriget, ehuru derföre icke är sagdt att han icke fortfarande kunnat försvara sitt rike.
Vi hafva sett de upoffringar som gjorts af Österrikes, Englands, Frankrikes och Preussens monarker, och -hafva således all anledn. förmoda, att en mäktig och stark tendens till lösning på fredlig väg af framtida tvister måste göra sig gällande hos dessa Regeringar, och äfven denna omständighet kan, efter min tro, utgöra en leddragande orsak, att man ännu ett par år med lugn kan upskjuta nu ifiågavide sak.
Men det finnes äfven en annan omständighet som, ulan att jag tilltror mig att inlåta mig på det militär iska eller strategiska af denna sak, likväl är sådan att den betingas af erfarenheten, och det är att man vet det män af folket tänka olika om de olika andelar som särskilda slags V8pen böra utöfva på ett lands försvar.
Del skulle således 259 Den G Februari. kunna vara en möjlighet att, i händelse ett par års rådrum lernnades till ytterligare begrundande af den ifrågav:de försvarsplanen, män af yrket kunde framkomma med granskningar som bidraga, vare sig att utföra detta förslag med mindre kostnad eller med samma kostnad mera effektivt medelst några större eller mindre förändringar i hvad som blifvit föreslaget.
När dessutom Regeringen sjelf i sin propos. om Statsverkets tillstånd och behof sagt, att K. M. icke vill vid denna Riksdag göra framställning om medels anvisande för ifrågav:de ändamål, utan att frågan härom må anstå till ett annat tillfälle, kan jag icke finna hvad det särskildt skulle vara sorn gör denna sak nu så påträngande, att R. o. Ad. skulle, i strid med detta Regeringens förklarande, nödvändigt vilja gifva på hand för realiserandet af en plan, som kommit så nyss fram till R.
Ilr Liljenstolpe, Axel Fredr., anförde skriftligen:
Någon anledn. till tvekan alt bifalla ifrågavrde Utlåt, kan väl finnas deruti, att denna vigtiga frågas behandling hos R.
St:r är föranledd af enskild motion, icke af en Kongl. Propos.
Orsakerne härtill, hvarföre så icke skett, torde dock vara lätt insedde, eller kunna åtminstone utan särdeles svårighet upletas af dem, hvilka opartiskt betrakta sjelfva saken.
Den samhällsställning jag innehar tyckes visserligen ställa mig, så att säga, utom frågan; men, utan att tillhöra militäryrket, bör väl för de fleste medborgare, ännu mera för den, som åtagit sig representantkallet, vare sig på grund af val eller sjelfskrifvenhet, denna samhällsvigtiga fråga icke vara så alldeles främmande.
För mitt bestämmande att med min röst söka att bidraga till det nu föreslagna sättet att värna Sveriges hufvudstad, af en fiende så lätt åtkomlig ifrån landsidan, för ett dylikt anfall, — anser jag mig icke behöfva framlägga on mängd skäl, de der utaf män af facket lätteligen kunna förebringas och som redan äro det och vidare komma att framläggas.
Sjelfva saken talar dessutom så tydligt för sig efter min förmening.
Stockholms befästande äfven ifrån landsidan var en tanke, en önskan af den store, nyligen hädangångne Konung, som, ifrån att vara en fiendtlig snillrik och utmärkt härförare, blef vårt lands räddare ifrån en hotad undergång, blef en god men kraftig, Segersäll, Fridsäll och Årsäll NordmannaKonung.
De fleste af eder, mine
Hrr, hafva äfven sett de påbörjade arbetena till hufvudstadens befästande.
Vi veta ock hvarföre dessa arbeten måste afstanna.
En Komité har af Konung Oscar, som uptagit denna Sin store Faders fosterländska tanke: planen till hufvudstadens befästande äfven åt landsidan, sedermera varit nedsatt i och för denna sak.
Dess vigt och nytta är alltför väl känd; men medel att utföra den stora planen, huru erhålla dem?
Ovissheten härom är ej äfven den ett skäl hvarföre en Kongl. Propos. uti detta ämne icke vid innevide Riksdag blifvit i Nåder aflåten, helst K. M. funnit Den G Februari.
Sig nödsakad begära så stora bidrag af de skattdragande tiil för ögonblinket mera nödvändiga förefunna behof.
Ett lands bästa värn är dessutom innebyggarnes kraft, enighet och fosterlandskärlek samt tillit till sin Konung, allt grundadt på en sann gudsfruktan.
Förlitande sig uppå att dessa egenskaper i rikt mått besittas af Sveriges folk har Konungen möjligen äfven derföre ansett befästningsfråg8n kunna undanskjutas för andra ännu mera maktpåliggande frågor.
Huru vackert då att frågans vigt behjertas af folket, af representationen, som med djup vördnad och tacksamhet för November-traktaten, genom att sjelfve framlägga detta förslag, liksom till nämnde traktat tyckas vilja gifva ännu större kraft.
Hvad jag vågat från min ståndpunkt nu vördsamt anföra, är endast ett svagt försök att framställa frågans vigt och behofvet af att densamma behjerta, samt att antyda några af de skäl, hvarföre jag anser mig böra gifva min röst till det begärda preliminäranslaget.
Ehuru jag icke ämnar inlåta mig i frågan om nyttan eller nödvändigheten af Stockholms befästande, såsom icke varande i stånd att kunna bedöma den saken, anser jag, just i följd af denna min okunnighet, nödvändigt, att, då jag såsom representant i denna fråga skall medverka, den auktoritet, på hvilken jag skall grunda mitt omdöme, är fullt konseqvent.
En enskild motionär kan icke vara denna auktoritet.
Utsk. har visserligen, med undantag af 17 reservanter, godkändt motionärens förslag och äfven omtalat en Komité som i detta hänseende skulle vara nedsatt och hvilken förordat detsamma; men då likväl K.
M. icke ansett sig vid denna Riksdag kunna göra något i detta afs:de, och jag för min del anser den föreslagna summan vara så ringa, att den för ingen del kan verka till någon nytta, måste jag för min del, iakttagande samma åsigt som de nämnde reservanterne, hvilka egentligen äro skattdragande och således måste aflöna alla löntagare, som vid denna Riksdag fått förhöjda anslag, begära afslag å Betänk.
Jag vill icke förlänga discussionen, men nödgas likväl säga några ord i anledn. af den tillvitelse, som blifvit gjord mot Regeringen och Statsrådet i främsta rummet, derföre alt propos. i förev:de fråga icke blifvit af densamma vid innev:de Riksdag framlagd.
Om Hrr:ne nemi. behagade genomläsa den del af K. M:s Propos., som handlar om hufvudstadens befästande, skola Hrr:ne deraf finna, att K. M. och hela Statsrådet enhälligt bifallit hvad som blifvit af Depart:sChefen i denna sak framställdt, d. v. s. gillat och insett behofvet, nyttan och ändamålsenligheten af att förse Stockholm med några fasta stöd på landsidan.
När så är förhållandet, tror jag icke att Regeringen eller Depart:sChefen alldeles förtjenar den tillvitelsen, att icke hafva tillstyrkt afgifvande af propos. i ämnet, ty det har skett, ehuru K.
M. af skäl, som i Propos. anföres, ansåg sig icke böra belasta 252 Den G Februari.
R. St:r med Propos. om ytterligare anslag för ett sådant ändamål.
St:r sjelfva inse behofvet af hufvudstadens befästande, torde det icke vara något binder för Depart:sChef och Regering att både böra och kunna mottaga nämnde anslag.
Med anledn. af de uplysningar som Gr.
Gyldenstolpe lemnat, anser jag mig endast böra påminna: att just i följd af hvad Gr:n tillkännagifvit har K. M. funnit frågan om Stockholms befästande kunna upskjutas, hvaremot Utsk. ansett frågan af den vigt, att den icke tålde något upskof; och alt i denna Utsk:s åsigt ligger en förtjenst som jag tillräknar detsamma.
Den härefter till bifall å förev:de punkt framstälda propos:n besvarades med starka
Ja, blandade med Nej; hvsrpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Anckarsvärd begärde votering.
Uplästes till justering samt godkändes följande voter:s-propos.
Den som bifaller StatsUtsk:s i l:sta punkten af Utlåt.
N:o 236 gjorda tillstyrkande röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder förenämnde punkt af R. o. Ad. afslagen.
Och befunnos vid voteringens slut rösterne hafva utfallit som följer:
Ja — 80.
Nej — 43. 2:dra punkten, angide lillslyrkt underd. anhållan om JSäd.
Propos. i fråga om Stockholms befäslnings-arbetens vidare utförande.
Denna punkt bifölls. 3:dje punkten, ang:de gjorde framställningar om ytterligare anslag lill befästnings-arbelena vid Waxholm och Carlskrona.
Jag vill blott göra en anmärkn. vid denna punkt
Det är ett misstag af Utsk. att säga det jag väckt motion om anslag till Carlskronas befästande på landsidan; jag har endast föreslagit att R.
M. med en anhållan att Han vfd nästa Riksdag täcktes afgifva förslag till Carlskronas befästande från landsidan.
Jag har afhållit mig såväl från discussion som votering vid nyss afgjorde föreg:de punkt; jag har gjort det af skäl, som icke, efter min tro, böra ogillas, då flera, mer än jag sakkunnige, män yttrat sig så utförligt i ämnet; men jag kan icke undertrycka den skyldighet jag anser mig ega att, då fråga om anslag till befästande dels af Waxholm dels af Carlskrona förekommer, yttra några ord.
De sorgliga eventualite - Den 6 Februari. 253 ter, på hvilka föreg:de punkts afgörande hufvudsakligen grundats, bedömer jag i deras utförande, om de någonsin komma att ega rum, på ett olika sätt med de personer hvilka här yrkat på Stockholms befästande.
Jag tror att om så olyckliga tider skulle inträffa att Sveriges Konung genom
Sin politik och diplomatik icke kunde afvända en så sorglig tillfällighet, skulle likväl icke fiendens anfall genast ske mot bufvudstaden.
Jag tror fastmer att flere andra punkter på våra långsträckta kuster, för fienden vida åtkomligare och förmånligare, skulle blifva föremål för deras försök.
Först och främst tror jag fiendens hufvudmärke skola blifva att förstöra vår materiel och vår flotta i Carlskrona.
Med hela vår flotta är Carlskrona visserligen ganska väl försvarad från sjösidan; men landsidan är deremot lemnad komplett öppen.
Om en fiendtlig flotta hyste en sådan afsigt som här förutsattes, föreställer jag mig att den ganska lätt skulle kunna, vare sig vid Lyckeby, Asarum, Carlshamn eller kanske ännu några andra mindre kända hamnar inkasta ett tillräckligt antal landstigningstruppor, försedde med de på fartygen befintlige kastmachiner, för att på kort tid bränna Carlskrona och hela flottan.
En så bedröflig tillfällighet ber jag det llöglofl.
Ståndet betänka hvad verkan den skulle utöfva både på vårt försvar och på den sjelfständighet som är hvarje svensk så dyrbar, och på den allmänna sinnesstämningen.
Jag håller före alt ett ändamålsenligt försvarsverk, upfördt på den landstunga, der man kan komma på landsidan öfver till Carlskrona vore af den största vigt.
Jag kan icke neka att då dessa 200,000 Rdr nyss ansloges till förberedande arbeten för Stockholms befästande, jag inom mig hjertligen önskade, att de snarare kunnat användas till nu i fråga v:de ändamål, då de troligen varit i det närmaste tillräckliga och vi derigenom, medelst begagnande af sådana medel som stå i vår förmåga, hade beredt oss en säkerhet för vår stora sjömateriel.
Jag anhåller att i anledn. af dessa betraktelser, om de vinna det Höglofl.
Ståndets sympathier, denna del af StatsUtsk:s förslag icke måtte bifallas, utan tvärtom medel anslås om möjligt vid detta Riksmöte till ett så v i g t i g t företag.
Skulle det deremot anses omöjligt i anseende till de många anslag som redan äro beviljade, får väl dermed anstå till nästa Riksdag, men hvad jag högtidligen yrkar är att icke bifall måtte lemnäs till denna punkt af StatsUtsk:s Betänk.
Det är visserligen i densamma inryckt rörande Waxholms befästning; jag underlåter att derom yttra mig; jag tror att mycket är gjordt för Waxholm, att Waxholm är försatt i ett temligen full färd igt skick; något torde väl ännu vara att önska och funnes medel dertill, vore bra; men jag önskade att man’ företrädesvis beaktade de omständigheter jag haft äran andraga, som äro efter min öfvertygelse af yttersta vigt för vårt sjöetablissement.
Jag är af fullkomligt lika åsigt med Gr. Löwenhjelm rörande nödvändigheten af Carlskronas befästande från landsidan äfvensom ringheten af de medel som dertill erfordras; men då det är ett faktiskt förhållande att 2:ne icke bifallit den motion 254 Den 6 Febru ari. som jag vid början af Riksdagen afgifvit, sä är det nödvändigt, i händelse R. o. Ad. vill besluta en sådan skrifvelse som jag i motionen förordat, hvilken sätter Regeringen vid en kommande Riksdag i en fördelaktigare ställning att inkomma rned Propos. om Carlskronas befästande, att R. o. Ad. äfven inbjuder de öfriga Stånden att instämma i Ståndets beslut; och således yrkar jag att R. o. Ad. måtte besluta denna skrifvelse för att åtminstone gifva ett uttryck deraf att R. o. Ad. verkligen inser nödvändigheten af vårt dyrbara sjöetablissements befästande från landsidan.
Uti den öfvertygelse jag har om nödvändigheten af Carlskronas befästande från landsidan hade jag visserligen, såsom den siste talaren här påpekat, bordt yrka på ett anslag härtill; men dels hade i sådant fall fordrats mera kännedom om behofvet än jag kan ega, dels har jag befarat att väcka en ovilja mot saken genom att begära ett anslag som jag förmodade icke kunna erhållas.
Skulle ett sådant anslag detta oaktadt af Ståndet beslutas, så vore mina önskningar i detla fall fullkomligt upfyllda; men då jag icke vågar hysa en sådan förhoppning, ber jag att i allo få förena mig med Hr Brakel om propos. på bifall till en underd. skrifvelses afgående till K. BI.
Saken vore då, åtminstone inom detta Stånd så tydligt påpekad vara dess önskan, att jag äfven för min del är öfvertvgad det K. BI. och Dess Regering skola foga nödiga anstalter för att få den genomdrifven.
Jag förenar mig med Hr Brakel.
Hr Lilljehöök, Carl Berthild:
Den fråga som nu sednast blifvit väckt är utom allt tvifvel af stor betydenhet för bevarandet af den dyrbara materiel som finnes i Carlskrona, dyrbar i egentlig bemärkelse och dyrbar för den del den måste taga i fäderneslandets försvar.
Frågan har dock icke alldeles varit lagd åsido; redan på 1820: ta let upgjordes förslag till befästande af Carlskrona och dertill ledande avenyer af framlidne Gr. Sparre.
Befästandet kom icke då till utförande, men jag tror att K. BL i Sin till R.
St:r vid denna Riksdag afgifne Propos. äfven vidrört Carlskronas befästning från landsidan; ehuru dertill icke finnes något särskildt anslag föreslaget.
I fall R. o. Ad. anser en underd. skrifvelse böra aflåtas, så kan visserligen dertill vara ett skäl derutinnan att R. o. Ad. sålunda uttrycker sin åsigt, men jag har anledn. förmoda att denna sak redan är inom Regeringen påtänkt och sannolikt vid en blifvande Riksdag kommer till tals genom Propos. från K. BI.
Till denna förmodan hemtar jag skäl af yttrandet i det prot. som var bilagdt den denna Riksdag aflemnade Nåd.
Propos. om 4:de IIufvudTitelns anslag.
Landtm, yttrade att han innan öfverläggningen afslutades, ansåg sig böra anhålla att Hr Brakel måtte närmare bestämma den propos., som af honom önskades.
Då Gr. Löwenhjelm först hade ordet, hade Gr:n i allmänhet yrkat att R. o Ad. icke måtte bifalla denna punkt.
Sedermera hade Hr Brakel förordat en Den 6 Februari.
255 underd. skrifvelse i afsrde pä Carlskronas befästande, äfvensom inbjudning till de öfrige Stånden att instämma i ett sådant beslut; och anhölle derföre Hr Gr. o.
Landtm, att Hr Brakel ville i bestämdare ordalag upgifva den ifrågastälde skrifvelsens innehåll emedan svårligen propos. kunde framställas å ett förslog att en skrifvelse i ämnet skulle afgå, utan att skrifvelsens innehåll bestämdes.
I det afsrdet ber jag endast att R. o. Ad. måtte tillägga i den underd. skrifvelse, som R. o. Ad. beslutit rörande Stockholms befästande, »äfvensom Carlskronas befästande på landsidan», hvarå jag anhåller om Propos. Frih.
Lika med de föreg:de talarne inser jag det stora behofvet af Carlskronas bättre befästande icke allenast från sjöutan äfven landsidan, men då frågan på sätt och vis redan torde kunna anses förfallen, enär den redan varit föremål för R.
St:rs afgörande, och då Utsk. icke här tillstyrkt saken, anser jag f. n. ingenting kunna vinnas med ett R. o.
Ad:ns beslut i den syftning som föreg:de talare yrkat.
Jag hemställer således om icke de Hrr som yttrat sig skulle vilja, sedan de framlagt sina opinioner, åtnöjas med att lägga saken till handlingarne.
För min del har jag instämt i det af Hr Brakel först gjorda yrkande, men jag saknade vid den sednare formulationen deraf den inbjudning som han äfven föreslagit att det Höglofl, Slåndet skulle göra till de öfriga Stånden.
Jag kan icke inse att den af Frih.
Raab gjorda invändning att saken redan skulle vara afgjord, kan förhindra R. o. Ad. att, då Utsk. i ett sednare Betänk, ytterligare framdragit saken och afstyrkt densamma, yttra sig öfver detta Utlåt.
Jag tror att en sådan underd. skrifvelse som Hr Brakel föreslagit ganska väl kan aflåtas, såvida Ståndet delar den åsigt jag hyser om den stora vigten af en sådan åtgärd.
En annan talare har velat underrätta oss derom att anledn. vore till den förmodan att K. JU. redan tänkt på denna sak.
Det är äfven mig bekant och jag är öfvertygad att den omsorg som K. M. och Hans Regering har om landets sjelfständighet visserligen skall äfven härutinnan göra sig gällande; men efter min tanke skall också Ståndets uttryckta tanke gifva ett särdeles stort stöd åt den åsigt och tanke som K. M. vid en kommande Riksdag kan komma att genom Sin Propos. ådagalägga.
Jag anhåller derföre alt Hr Brakels förslag om en underd. skrifvelse till K. M. rörande Carlskronas försvar från landsidan måtte afgå tillika med inbjudning till de öfriga RiksSt:n.
Hr Lilljehöök:
Enligt de uplysningar jag varit i tillfälle att inhemta, har jag anledn förmoda denna punkt vara af 3 Stånd bifallen.