Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi hafva ägt tidepunkter i vårt land, då det aristocratiska elementet rusat öfver gränsorna af dess rätta område; vi minnas ännu de vådliga Verkningar detta medförde, och hvarje tänkande man lärer med tillfredsställelse erkänna, vår tids, vår StatsFörfattnings och våra tänkesätts företräde, för dessa epokers.
Men , Uti en tid, då de Civiliserade folken som ej äga NationalRepresentation önska dess införande, torde man böra vänta, att de som i sekler ägt representztif Författning, åtminstone småningom vidt; •' de utvägar, som befordra dess värde, och sprida en allmännare öfvertygelse, om dess nytta för Staten- Må man emedlertid ej anse, att jag, genom det medel jäg föreslagit till begreppens ökande om NationaiRepresentations värde och allmänna nyt. ts, åsyftar bildandet af en aristocratisk magt, Jag tror ej, att man kan befara en sådan i vårt land, der Adeln, ehuru talrik, likväl ej är i besittning af nog stor rikdom, för att genom den vinna inflytelse; der adeln, så väl i det politiska samhäilslifvet, som i det moraliska, 1 nästan intet afseende är skild, från de flesta classer af medborgare, och der den, framför allt 5 vår tid, visat ojäfabtiga prof på sann liberalitet.
Det är således ej, en 6är« Din i j Alar tiv-. 7ÖS skilt dass politiska inflytelse jag åsyftat, det är dess moraliska, omgärdad af Lagstiftningsformernas högtidliga värdighet.
Och hvem lärer neka, att om högre bildning i förening med sann patriotism, äger inflytelse bland folken, skall denna inflytelse lätta Styrelsernas mödor, och undanrödja de hinder för deras skyldiga omsorg om Staternas förkofran sorn mörker, förvillelser och falska fördomar tillskapa; och hvilken inflytelse är farligare för friheten, den offentliga, eller den dolda?
Grunderna för tidens åsigter öfver Staters Styrelse, äro, om jag ej misstager mig, tveggehanda: återhållandet aj en framrusande upp lysnings allmänlighet, /eller befordrandet af dess rätta framgående.
I begge desse satser, afses utan tvifvel, ett och samma ändamål, ordningens bibehållande inom de civiliserade Staterna.
Men, är det möjligt, att mera än ögonblickligt kunna qväfva Naturlagarnes verkningar, och är ej begreppens inträngande i mea; niskosinnet, så mycket mera af de mäst oemotståndliga, som den sällan förmärkes förr, än dess följder spörjas.
Menniskans val lärer derföre vara, att tillämpa dessa lagar i samhällslifvet, till mensklighetens nytta, eller att: förr eller sednare underkasta sig deras våldsmagt.
Dessa äro de betragtelser, hvartill det under öfverläggning varande ämnet hänfört mig.
Jag har, som jag förut nämndt, egentligen uppehållit mig vid förslagets första del. 794 Dan 17 Martil, eller verkningarne af den föreslagne offentligheten, och jag har gjort detta under önskan, att dess granskning och afgörande, måtte blif. va den första åtgärd det här röner.
Öfverläggning, pröfning och beslut, öfver sättet attverkställa dettae,förslag, lära, som mig synes, ej blifva föremål för Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, om dess första del, nemligen idéen af offentlighet ej blifvit gillad.
Jag anser mig derföre ej i förtid böra utveckla, huru angeläget jag tror det vara, att om äfven denna bifalles, likväl den största uppmärksamhets och noggrannaste varsamhet vid pröfningen och beslutet öfver dess möjliga verkställande iakttages.
Och då jag i hänseende till den förstnämnde af förslagets delar, i allt förenar mig, med hvad RiddarhusUtskottet deröfver i sitt betänkande anfört, får jag tillägga, att om gillandet af tankan i min motion är påkalladt af allmänna önskningar; om dess öfverensstämmelse med andan i vår Statsförfattning, och med upplysta tänkesättens allmännare syftning, är obestridlig, fordrar likväl ändamålets helgd, att i stadgandet för denna tankas utförande, kommande slägtei ej få skäl att ogilla och återkalla, hvad det närvarande beslutit.
Med det största afseende på ursprunget till de skäl, som blifvit frambragte emot den af mig föreslagne offentlighet, synas de mig dock röja sådane farhågor för verkningarne af förslagets antagande, att jag till dessa förgäfves sökt anledning, i ämnets beskaffenhet, i Den 17 Martil, tidens upplysning, och i nationens fredälskanrde och lagenliga sinnesstämning.
Jag har derföre alltid föreställt mig, ,den känsla af aktning och förtroende, som skulle väckas i hvarje Svensk åhörares bröst, vid åsynen af den helgd, som stämplar våra öfverläggningar, och jag föreställer mig, i följd deraf, de intryck, som af våra landsmän skulle erfaras, om de afhörde, Konungens och Folkets förenade intressen, behjertas af ett samfund, 60tn äran stiftat, och som äran vidmagthåller.
Herr von Becker, Carl Joham Då nu Höglofl.
RiddarhusUtskottets Betänkande, öfver frågan om allmänhetens tillträde vid våra öfverläggningar, kommer att pröfvas, dristar jag att göra Höglofl.
Ridderskapet och Adeln uppmärksam på den grundlighet, hvarmed Utskottet efter min tanka vederlagt allt, hvad som skulle kunna sägas emot denna offentlighet.
Jag dristar vördsamt erinra Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, att
Sverige ännu saknar denna länk i de constitutionella formernas kedja, en länk likväl så vanlig i andra representativa Statsförfattningar.
Hvarföre skulle de fria Svear och Göther, med deras öppna sinne, deras oförstälda väsende, härutinnan stå efter något annat folk? hvarföre skulle icke äfven vi framskrida på banan, i bredd med tidsandan och dess kraf?
Med ena 79Ö
Den 17 Martil. sidan stödd vid fordna dagars ära, vid dessa fäders odödliga minnen, hvilka först fästade sina vapen på detta rum, må vi till den andra sluta samtiden och våra medborgare, för att omgifne, på en gång, af det förflutna och det närvarande, värdigt lemna åt det tillkommande resultaten af bådas fordringar.
Med dessa tänketätt, hvarföre skulle vi sluta våra dörrar?
Sanningen och det goda söker ljuset.
Hvarje planta i naturen, hvarje ädel känsla i menniskans bröst utvecklas i dagen, och fredas af dess strålar.
Den långa natten tyckes vara förliden.
Morgonväckten är ropad.
Det är tid att öppna för Seklets ljus.
Det beglänser redan Staternes politik och cabinetternas planer, må det då gerna skaka sin fackla öfver våra rådslag.
Det skall inom detta rum icke upptäcka aristocratens hersklystnad, och syftning till välde, det skall mötas af fosterlandskänslan, som kanske med olika åsigter, och på. olika vägar, likväl sträfvar till det gemensamma målet af allmänt gagn.
Hvad rädas vi då vid våra discussioner, att vi så tillsluta våra dörrar?
Redan har ett RiksStånd bland våra medbroder höjdt offentlighetens fana, och jag frågar detta ädla Hus, det första i Staten, det första i uppoffringar, höfves det dä oss, att stanna qvar i bakgrunden, bland skuggorna af taflan?
Hvad skulle Scandinavien och verlden, och efterverlden säga derom?
Värdigare synes mig, att ett Svenskt Riddarhus rådplägar inför en Svensk allmänhet; värdigare att inbjuda offentligheten till sin gäst, och att låta clectriska gnistror af fosterlands - Den ) 7 Martn'.
797 känslans heliga eld spraka ut ibland folket.
Här må detta folk linna en plantskola för sin nationalanda, lör sin kärlek till Konung och Fädernesland, och för den högsta bildningens högsta dygder.
Våra öfrige MedStänder skola följa oss efter, lifvade af samma anda} reglarne skola falla från våra portar, och Svenska folket skall icke mer misstänka , att Ståndsintressets
Damön håller deras ombud slutne inom bommar och lås.
Ogerna undertrycker jag den önskan, att mera öppet än genom den hopvecklade voteringssedien få gifva min röst till offentligheten af våra öfverläggningar: äfven jag inser väl att representationens helgjutning borde förutgå, då cathegorien af andre länder tages i beräkning; men enär detta storverks fullbordan synes i Sverige fordra ännu en generation, kan det då gillas, att längre uppskjuta det afgjordt förberedande medlet?
Rösten för yttersta grad af allmänna ärendens offentlighet ar sannerligen högljudd hos alla de medborgare, som önska, att Fäderneslandets interessen må blifva varmt hufvudsakliga för alla i gemen och hvar och en i synnerhet: till grund för all publicité ligger agtning och förtroende, desse första samhällets band} liksom hemligheten fotar sig på misstroende och förakt.
Redan Den 17 Martti. detta talar hos mig afgörande för principen, och derom blir väl nu den prasliminaira frågan: dessutom äro fördelarne så väl och grundligt af Riddarhus-Utskottet utvecklade samt skälen emot verkställigheten för den fördomsfrie så klart vederlagda, att föga någon fråga kan blifva mindre tvetydig för mitt omdöme.
Med hvad bekymmer skulle jag då vara vittne till detta högsinta Stånds illiberala afslag! huru skulle man sedan benämna vårt constitutionella lifs ålder?
Den sundaste theorie; andra länders talande exempel, frånvaron af all rimlig skadlighet, kan ej sådant allt mildra bitterheten emot ett förslag, hatadt blott af ordsak att det är nytt, kan ej en så allmänt yttrad opinion, att genom en god. ej på gissningar och rygten grundad, Tidningslitteratur, lyftas ifrån den skamliga ljumhet, som nu be. finnes i anseende till allmänna ärender: kan ej den anledning till misstanka för Skråanda, som billig faller på det nekande Ståndet, kan ändtligen icke en gång vissheten, ätt om saken ej har afgjordt nyttiga resultater, Hvilket jag tror, den då åtminstone visserligen aldrig kan bli skadlig, lägga ett Ja i hvarje röstande Folkrepresentants hand?
Jag ber då desse Herrar öfvertyga sig, att hvad nu nekas, blir en glädje för efterkommande att bifalla.
Dm 17 Martil. 799 N:o 5- Herr Heijkenskjöld, Ludvig
Det anses klandervärd att ledas af Stånds intresse i en allmän angelägenhet, men i förevarande fråga om offentligheten af Riddarhusets plena, vågar jag öppet förklara, att jag af öfvertygelse om Svenska Adelns sanna intresse såsom RiksStånd röstar för publiciteten.
Mera lifligt och verksamt än de tryckta Frotocollerne kunna åhörarne af våra öfverläggningar inför nationen intyga att' dess frihet och rättigheter lika samvetsgrant vårdas af det Stånd hvars representationsrätt är ärftlig, 60m af de Stånd,till hvilka val och förtronde gifva inträde.
Den tid är kommen då Folket med egna ögon vill se, och det följer med uppmärksam blick utveckligen af de allmänna ärenderne.
Ej mera är lydnaden blind.
Af fri vilja underkastar sig folket lagar, hvilka förnuftet pröfvat och gillat.
Har den moraliska bildningen hos massan af nationen, hunnit till denna höjd, härrör fordran på offentlighet från en stigande upplysning, ett lifligare deltagande i Fäderneslandets angelägenheter , då blir eftergiften för nationens högt yttrade önskan, ett steg, som af en sund Statsklokhet måste gillas.
Offentliga öfverläggningar blifva då ett verksamt medel att ingifva förtroende till lagstiftningens vishet, att lugna upprörda sinnen i vådans ögonblick, och de beslut, sorn §00 Den \y Marlii, fattas under allmänhetens ögon, af nationens representanter, utgå till verkställighet med hela styrkan och kraften af den nationella viljan.
Det tadel, som stundom höres öfver lagstiftande magtens åtgärder efter Riksdagarne , skall aftaga om ej tystna, när ett tillfälle är öppnadt för hvar och en att afhöra de öfverläggningar, som föregå besluten.
Medborgare af särskildta classer skola bevittna att Sveriges Ridderskap bch Adel lika frimodigt talar för Folkets sak på Riddarhuset, som den strider på valplatsen förbin Konung och sitt Fo« sterlands ära och sjelfständighet. N:0 6.
Flere värde talare hafva redan med all den konst vältaligheten erbjuder sökt beveka Ridderskapet och Adeln för ett förslag som äger allt det bländande, vår tids liberalitet kastar öfver allt hvad som synes utvidga Folkets rättigheter; jag kan ej dölja mig ej heller för Ridderskapet och Adeln den underlägsenhet i talanger hvarmed jag går att opponera mig emot detta förslag; men jag vågar så mycket mera hoppas öfverseende i detta fall, som jag, utan anspråk att leda andra, endast här söker uppfylla den pligt mitt samvete bjuder, Publiciteten är visserligen ägnad att Den 17 Murtu, 801 att väcka fleres enthusiasme för sig.
Men ml-i ne Herrar! det är ej med enthusiasm lagat böra stiftas: det tillhör det kalla och lugna förståndet att vid så högtidliga tillfällen bju-i da känslan att tystna och endast rådfråga den allmänna nyttan.
Då jag under ett förflutet
Plenum baft tillfälle att bestämdt yttra mina tankar i förevarande ämne, går jag nu att besvara särskild-! ta af Höglofl.
Riddarhusutskott i dess Betänkande gjorde framställningar.
Utskottet anser frågan ej vara af Constia 'tutionel beskaffenhet, stödjande sig på den sat-1 sen, att Grundlagen ej omnämner saken, och. att allt hvad som ej är förbjudet måste vara tillåtit.
Men mina Herrar! så är det ej gif-1 vit att sluta, hvarken i det enskilta eller alU männa lifvet.
Lag kan förutse ali* möjliga menniskoviljans yttringar eller i för-} väg uppräkna dem till bifall eller tadel.
Enär man således vill nu gifva en ny tydning eller ny utvidgning åt Grundlagen, så kan det omöjligen medgifvas på det skälet, att det maj ste vara tillåtit derföre att det ej är förbjudet,’ dertill behöfves mera: nemligen öfvertygelse!! att det är enligt med Grundlagen och att det är nyttigt för samhället.
Den frågan som nu skall afgöras är en stor och vigtig principsfråga, som man fåfängt Bil, till Ridd, o. Ad, Pr. II Band. 51 Den 17 Martil. vill dölja eller införsnilla under formen af ett Stånds reglementariska och er.skildta anordningar.
Hvar och en som upprigtigt vill skärskåda ämnet kan aldrig neka att denna publicitet djupt ingriper i Constitutionella utöfningen af våra rättigheter och skyldigheter.
Redan flera talare, till och med inom Högloflige Utskottets sköte hafva ansett den vara en ren Constitutionsfråga; och så gör äfven jag. fag tror att detta ärende aldrig hade kommit till Höglofl.
RiddafhusUtskottets behandlande, om ej målet kort för sidsta Riksmötets slut, då den rätta motionstiden var långt förbi, blifvit qvarlemnadt i RiddarhusUtskottets värjo.
RiddarhusUtskottet citerar ibland sina argumenter till stöd för antagandet, exemplet af 1789 års Riksdagshändelser: samma exempel torde tjena mig till stöd för afslag derå.
Hade nemligen samma pöbel som då ropade korsfäst, här på Riddarhustorget, stadt midt uti Hi) ets Sal, hade säkerligen Ridderskapets och Adelns frihet ej deraf fädt något stöd: och enär Gustaf lil utvisade Adeln ifrån RiksSalen, hördes hvarken den närvarande publiken eller de 3:ne öfrige Stånden deröfver yttra något ogillande.
Detta bör ej förundra någon som äger menniskokännedom.
Uti stormiga tider, då passionerna tändas och lösläppas, där är det fåfängt att söka den lugna , fördomsfria domsrätten hos allmänheten, eller hos mängden, som i alla tider blir ett Verktyg i deras häpder som förstådt att ställa den på sin sida.
Äfven det af Höglofl.
RiddarhusUtskottet åberopade tillfälle då Napoleon använde Bsjoneta Den 17 Mart ii. 803 ier emot spo:de Rådet, bevisar att Gallerier icke förmå skydda friheteo : ty de funnos Straxt färdige att hylla våldet.
Jag öfvergår nu till en nytta af annat! art, man väntar sig af denne högt beprisade inrättningen: den att en allmännare kännedom af Fäderneslandets interessen och en allmän anda deraf skulle utbildas.
Men mins Herrar, kan "det väl vara alfvare
Hti att tro* att en så lindrig åtgärd som den här föreslagX\. e, kan hafva desse stora verkningar.* att en inrättad läktare skulle blifva en moder till så stora dygder?
Kan man väl tro, att deraf att 100 personer uti en stad af 70,000, Och utaf ett land af 2§ million menniskor åhöra ett Stånds debatter* som de i alla fall finna utförda i Tidningar, en verkelig bildning vinnes för hela nationen?
Nej mine Herrar! funnes icke allmän anda, allmänt deltagande uti Fäderneslandets väl, utan delta medel så vöre defc tnycket misströstande för Svenska friheten* Hvad hopp hafva väl desse joö personer att kunna följa ett mål under flere dagars debatter?
Hvad hopp att alltid blifva delaktiga af billeterna?
och om dessa med rättvisa delas åt dem som förr icke kunnat inbjudas, hvad nytta uppkommer väl då af att styckevis och Utan sammanhang med föregående debatter, under ett par timmar åhöra stympade discussioner?
Under den korrta t:d våra Riksmöten äga rum, månne det väl ' kumle hinna att lemna Stockholms sysslolösa population tillfälle att So4 Den 17 Marla', hvar och en kunde vara säker att bevista en, högst två sessioner?
och detta skulie likväl vara verkande på ett helt Folks inteilectueila och politiska utbildning?
Mari åberopar England, der missbruket tillåter publikens inträde i Underhusst, för att hos oss förvandla detta missbruk till formelig lag! kan en sådan logik nånsin gillas af den tänkande? månne icke Höglofl.
RiddarhusUtskottet -tillika bordt upplysa Ridderskapet och Adeln att i England föres inga sådane P>otocoller som våra, och att ingen authoritet besörjer deras ingifvande på trycket, och att således detta kunde möjligen anses som ett skäl hvarföre
Parlamentet tolererar ett emot lagen varande missbruk.
Hos oss der inqm korrt tid allmänheten äger full kännedom om hvad sig uti Stånden tilldrager, der kan den föreslagne publiciteten endast medföra en några få dagars tidigare tillfredsställd nyfikenhet, en känsla icke värd att här ingå i Ridderskapets och Adelns lagstiftning.
Men en annan åsigt erbjuder sig genast vid Höglofl.
RiddarbusUtskottets föreslagna stadgande om billeternas utdelande; det nemligen: att så snart de utdelas af någon, hvem som hälst, så förutsätter detta möjligheten af en partiskhet, stridande emot begreppet om sann publicitet och sann likhet uti rättigheter för alla medborgare.
Och detta stadgande är likväl det enda svaga värn man erbjuder oss emot befarade missbruk, ett vära sorn under Den 17 Martil, ännu liberalare åsikter snart skall kullslås af efterkommande.
Utskottet har satt Ridderskapets och Adelns öfverläggningar i jemnförelse sned Tingsställen.
Det innebär visst icke något förödmjukande, så framt bär skipades Dg.
Men då bär endast stiltas lag, så är jemförelsen i mina ögon olämplig.
Har det lyckats mig att bevisa, att förslaget icke är byggt på tillförlitliga grunder; och att örn också oskyldigt till alla möjliga närvarande missbruk, det likväl icke medförer någon enda sann förmån, så återstår mig att yttra de positiva skäl jag äger till dess förkastande.
De innefattas, dessa skäl, uti följan de momenter. ko. Anser jag att det ej vore ett Riksstånd tillständigt, att söka i sina former en högre grad bifall eller popularitet af Allmänheten, än Grundlagen tillerkänner alla fyra RiksStånden gemensamt.
Benna kappkörning efter popularitet kan slutas lika tragiskt som mången oskyldigare på starkare isar, och det på det helas bekostnad-
Så länge icke alla \
RiksStånden fördenskull efter moget bepröfvande erkänt nyttan och företrädet af en så väsendtlig ändring i constitutionella former, och Konungen ej sanctionerat denna Ståndens åsigt, anser jag det ej tillbörligt för ett Stånd allena att afvika ifrån de etablerade förintine. 2:0, Anser jag i Statsläran som ett axi - l)e.i\ i ?
Martil, om, att all ändring sorn icke medlörer en stor* allmänt erkänd, högt öfvervägande nytta aD drig bör antagas.
Det är under jagandet af ett bättre, man förlorar det goda man har.
Vid denna fråga är nyttan problematisk, olägenheter nästan säkre, skadan, möjlg, hvarföre då ingå i förslaget? 3:0.
Har Högloft.
Riddarhusutskott ej funnit sig böra besvara den al mig uti mitt förra Betänkande anmärkta inconsequens emellan den föreslagna publiciteten och vårt nu varande voteringssätt.
Jag vördar RiddarhusUtskottets tystnad i denna punkt, men tror det vara nog för att bevisa huru liten analogie dess nu afgifne förslag äger med en af vår Grundlags vigtigaste Grundprinciper: jag tror att af all inconsequens är den man skulla tillita sig i lagstiftning den farligaste. 4:0
Har plan talat om allmänhetens rätt att Öfvertyga sig om sina representanters tänkesättoch handlingssätt.
Denna rätt nekar jag på det högtidligaste i dess nu fqreslagoe tillämpning.
Riksens Höglofl Ständer äro Svenska Folkets fullmyndiga ombud: dem tillhörer att i samråd med Konung stifta Lag, Folket tillhörer att vörda och lyda den sålunda lagligen conStituerade magtens bud.
Det är igenom ger 1iini>ar och besht, icke igenom tal sorn Svenska representationen skall1 rättvisa det förtroende, det åtnjuter af Folket; men så länge detta förtroende lemnäs dem, vöre det rent utaf anarebiskt att erkänna rättigheter, och behofvet af gil ännu högre eonfrol! öfver Riksens Ständer Den 17 Martii, kjelfve.
Vaktom oss mine Herrar att någongin erkänna så desorganiserande principer, hvarken i stort eller i smått.
Svenska Folket är det i Europa som njuter det största mått af sann frihet, och det-saknar hvarken vilja eller tillfällen att utbilda sin Fosterlandskärlek och sin tankeförmåga.
Om denna dyr bara frihet har något att befara, så är det en dast i vådan af att dagligen vilja utsträcka den längre, och att gå ifrån den af Lag och seder helgade erfarenheten, för att famla efter icke bepröfvade theorier.
Icke dess mindre begagnar jag detta tillfälle för att gifva en skyldig gärd af rättvisa åt det ädla och rena som ledt den första motionairens afsigter y och beder jag Herr Friherre
Åkerhjelm anse den stridiga mening jag yttrat emot dess förslag, som ett svårt och påkostande offer, sorn den personliga högagtningen och vänskapen mäste hembära åt de slfvarsammare pligter, som åligga oss båda på detta rum.
Min opinion är således: att så vidt Höglofl- Ridderskapet och Adeln anser den väckta frågan förtjena ett närmare afseende, den inåt te behandlas j dess rätta egenskap af Consti tutionsfråga, i hvilket fall den i ett nytt studium torde lemna mig tillfälle att yttra mig
I annat fall anser jag bestämdt, att Högloflige RiddarhuslJtskottets förslag måtte till alla deJar afslås och saken förfalla.
8o8 Den 17 Martii. N:0 7. Grefve Frölich, David:
Jag har icke begärt ordet i den förutsättning att betydligen kunna influera på Ridderskapets och Adelns beslut i denna fråga och som jag varit frånvarande vid de första dis— cussioneroe, linner jag nog det jag blottställer mig för att med repetition af hvad andra sagdt, endast utmärka mig för ett sämre framställnings-sätt.
Icke dessmindre känner j^g mig oemotståndligen hänförd, att då jag är närvarande vid beslutet i en så vigtig fråga, offentligen ådagalägga min mening derom.
Ibland de inkast jag hört anföras emot den sä kallade publiciteten, torde endast det vara af någon vigt, att det är i principen stridande mot vårt voteringssätt med slutne sedlar, vår Prorocollsföring och dess justering, att lemna främmande åhörare tillträde till vå ra öfverläggningar j då jag likväl är innerligen öfvertygad, att just desse stadganden i våra Grundlagar äro, af flere skäl, hvars utvecklande icke här äga sitt rum, att räkna ibland Constitutioneos brister, så kan jag ej annat än önska, att desse ofullkomiigheter ej allenast icke måtte anses hinderlige för en reglementarisk åtgärd, den Ridderskapet och Adela titan ändring af Grundlagarne likväl till deras förbättrande kan vidtaga, utan äfven att nämnde brister, må blifva omsider och ju förr dess häldre i allmänna tänkesättet så påtaglige, att Den 17 Mariii, 809 de i stadgad ordning af sig sjelf lemna rum för «?n af tidehvarfvets upplysning allmänt påkallad bättre organisation.
En reform i våra Grundlagar kan ej ske annoriunda än successive, om icke vid en ny revolution, och hvem bäfvar icke vid blotta namnet på detta medel och ber Försynen derföre bevara Sverige och dess innebyggare?
Den som således lika med mig anser ändamålet med våra Riksdagar vara: att nationens Representanter ej allenast skola äga tillfälle inhämta, uppfatta och discutera allt hvad som rörer Statens angelägenheter, utan äfven att resultatet deraf skall blifva beslut, som bero mera på pluralitetens öfvertygelse och mindre på slumpen, samt huru mångå af Represenfanterne kunna uthärda till slutet af en långvarig
Riksdag; den som tillika är öfvertygad, att detta ändamål förfelas genom vårt odrägligt vidlyftiga arbetssätt, att föra till Protocolis allt hvad som talas i och utom ämnet, justera, remittera och communicera hvaraf följden blir, att i samma mån de skrifna luntorne växa i voldine, aftager, dignande under onödiga formaliteter, det öfverhopade minnet, och det förslappade interesset hos re. presentanterne, när den afgörande stunden kommit och beslutet skall fattas; den, säger jag, som med mig önskar en slutligen i alla fall oundgänglig reform häruti, den lärer äfven omfatta hvarje medel, som i någon mån medverkar till ändamålet.