Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I händelse de särskilda Ståndens beslut i representationsfrågan, hvilka den värde ledamoten förklarat hafva varit af beskaffenhet alt kunna sammanjemkas, verkligen hade varit af sådan art, så hade han haft fog att tillvita Coust.Utsk. att icke hafva fullgjort sin pligt att, enligt 56 § Reg.F:s 2 morn., till ett helt utlåt, sammanjemka de olika besluten.
Det skulle likväl i sauninghafva varit rätt roligt att se, burn det förslag skulle hafva sett. ut, som den värde ledamoten, genom sammanjemkning med Utsk:s förslag af ett beslut: ”att delta förslag hvarken vore nödigt, nyttigt eller antagligt”, hade med all möjlig honom egen skicklighet förmått uppställa!
Väl säger den 81 § Reg-F., att Const.Utsk. åligger att icke föreslå andra ändringar i grundlagen, än sådane, som äro högst nödige, nyttige och möjlige att verkställa; men det är naturligtvis Utsk:s ledamöters egna opinioner, som ligga till grund för deras öfvertygelse i della afseende.
RiksSlm kunna deremot vara af andra tankar; dock utan att i afseende pä desse olika tankar kunna besluta förr, än vid påföljande riksdag, eller synda de emot grundlagens hud.
Allt hvad R. o. Ad. således fiir närvarande i denna sak kan göra, är, att besluta att, eftersom ingen sammanjemkning emellan Ståndens olika beslut kan äga rum, så kommer Const.Ulsk:s förslag, sådant det blifvit nfgifvet, att hvila till grundlagsenlig behandling lill nästa riksdag.
Det vill visserligen sy nas mig likgilltigt hvad beslut R. o. Ad. nu går alt fatta, dä i alla fall tiden för riksdagens slut är så nära, att sannolikt nå 10 H. 7S 618 Den 21
Maj. gon följd deraf icke torde vara att förvänta, åtminstone icke någon sådan, som, efter hvad jag förmodar, vi alia skulle önska, nemi. att få ett antagligt förslag uli ifrågavarande hänseende hvilande till nästa riksdag; men då Frih.
Cederström har bestridtHr Lagerhjclms yttrande, som var, att de beslut, som de särskilda RiksStm i denna fråga fattat, skulle kunna sammanjemkas, så tillåter jag mig yttra den mening, att dessa beslut verkligen, om Const.Utsk. velat, hade kunnat sammanjemkas på det sätt, alt 2:ne Stånds mening i afseende på sältet för representationens ombildaude, hade fått göra sig gällande i den ena kammaren och de andre 2:ne Ståndens i den andra kammaren.
Men detta hör nu icke hil; hufvud fråga n nu är, hvad vi hafva att göra?
Jag får då förklara, att ehuru önskvärdt det kunde vara, att få ett förslag hvilande på R.
St:s börd, som vore af beskaffenhet, att vid en påföljande riksdag kunna antagas, så skulle jag likväl anse den önskade reformfrågan visst icke vara närmare ulan snarare mera aflägsen, om ett sådant förslag, sorn det, hvartill vi vid denna riksdag hafva kommit, lägges på R.
Detta är skälet å min sida hvarför jag instämmer uti Hr Lagcrhjeims förslag, att R. o. Ad. mätte vidblifva sitt förra beslut i denna fråga.
I motsats mot den siste värde talaren tror jag icke, alt någon samman jemkning, som i sig inneburit ett förnuftigt förslag alt trygga Sverige med en ändamålsenlig representation, varit möjlig af de särskilda förslag i detta afseende, sorn hos Ulsk. hafva kommit i öfvervägande.
Det är val angeläget, att det förslag, som från ConstUtsk. utgår, antingen det är primitivt eller genom sammanjemkning tillkommit, icke lill sina delar innehåller sådane motsatser, att det liela blifver en absurdite, och tror jag på denna grund, att Utsk. rätt förfarit, då Ulsk. öppet förklarat sin mening vara, alt de särskilda förslagen icke stodo alt sammanjemka.
I likhet med hvad Frill.
Cederström nyss yttrat och livad jag förra gången, då denna fråga här förevar, hade äran tillkännagifva, tror jag enda lagliga sältet för afgörande af denna fråga nu vara, alt Const.Utsk:s under N:o 36 afgifne förslag varder på R.
St:s bord till nästa riksdag hvilande.
Hvad ater de förslag beträffar, hvilka på sidan om grundlagen, såsom reservationer, medföljt, anser jag det hafva varit en olaglighet att de ens hafva kommit under deliberation; ty man äger ieke att annorstädes än inom Const.Utsk. väcka frågor om förändringar i grundlagen, och jag tror icke, alt man, mera i afseende på grundlagen, än på den allmänna lagen, under åberopande af en praxis, som på sidan om lagen inritat si»-, ä°cr frångå den rätta tillämpningen af densamma.
Jag anhåller att i prot. få nedlägga denna min protest emot ett dylikt förfarande; jag vet att R. o. Ad. vid ett föregående tillfälle i detta afseende varit af annan tanka.
Den tvisten huruvida Const.Utsk.
Den 51 Maj.
Cl» Lort och kunnat sammanjemka de stridiga meningar, som i afseende på representationens ombildning inom RiksStin sig uttalat, den tycker jag man nu gerna kan lemna å sido; ty del är en gifven sak, all liden åtminstone, 0111 icke någonting annat, nu icke mera tillåter all pä sammanjemkningens väg komma derhän, att vi fä ett förslag hvilande.
Huruvida åter man genom eli sådant beslut, sorn det IIr Lagerhjelm här föreslagit R. o. Ad. alt falla, vill bifoga en skrapa till Coust.Utsk. det lemnar jag derhän.
För min del anser jag det icke vara rätt, emedan jag icke kan ogilla Const.Utskis förfarande, då det förklarat sig icke kunna sammanjemka, hvad som nära nog är detsamma som ja och nej.
Deremot förundrar det mig högeligen, att icke allenast Frih.
Cederström, utan äfven den siste värde talaren kunnat yttra någon sådan förmodan, som om R. o. Ad. skulle besluta hvad som skall blifva hvilande till nästa riksdag.
Ett hvilande uppkommer nemi. icke genom ett formligt beslut inom RiksStin, utan derigenom att eli förslag är så beredt, att antingen alla 4 Stånden hafva godkänt detsamma, eller ock ett resultat uppkomit genom votering i förstärkt Utsk., då förslaget, i hvilketdera fall som helst af desse, blifver hvilande utan något speciell beslut.
Nu synas Frih.
Cederström och Hr von Hohenhausen, nied fullkomlig kännedom, såsom jag förmodar deraf, att 2:ne Ständ hafva stannat uti ett helt olika beslut, ändock föreställa sig möjligheten deraf, att ConslUtskis primitiva förslag skulle kunna af R. o. Ad. förklaras hvilande.
Hvad det vill säga, begriper jag icke, ty en sådan förmodan måste stödja sig pä en alldeles speciel uppfattning af grundlagen, som jag åtminstone — så gammal riksdagsman jag är — måste bekänna, att jag aldrig tillförene hört.
Hvarken i min framställning till prot., eller i det förslag, som jag tagit mig friheten uppgöra och underställa R. o. Adis pröfning, förekommer något yttrande, som kan förklaras derhän att det skulle innebära en skrapa åt Const.- Utsk. pä sätt den siste värde talaren yttrat sig.
Det finnes der icke annat, än ett lillkännagifvande deraf, att Const.Utsk. icke förebragt sådane skäl, som kunnat verka till ändring i R. o. Aids beslut.
Frölich har fästat sig vid några ord, sorn jag i milt förra yttrande begagnade och, såsom jag sedan funnit, trott alt min mening dermed varit, att R. o. Ad. skulle besluta, att R.
St. skulte förklara Const.Utskiss betänk.
Nio 3(i för hvilande till nästa riksdag.
Jag kunde naturligtvis icke mena annat än hvad grundlagen i delta afseende innehåller, alt R. o. Ad. skulle antaga betänk, såsom hvilande.
Hermelin Au g. Söderling!
Jag har begärt ovdet, mindre med afseende på ämnets behandling vid denna riksdag, än derför att denna discussion involverar frågan om dess behandling äfven vid en kommande.
Jag anser, att då fråga är 620
Den 21 Maj. om formen, är del af högsta vigt att tillse del grundlagens bud noga följas.
Efter mitt sätt alt se saken, bör den 56 §:s sednare morn. efter dess ordalydelse tolkas.
Det är icke Const.- Utsk:s mening, som bör tjena lill grund, det är de af RiksSltn uttalade tankar, som böra sammanjemkas.
Man bör ihågkomma, att Utsk. bör anse sig såsom en delegation af R.
St. oell för mitt begrepp åtminstone står det klart, att det är Utsk:s skyldighet att sammanjemka de skiljaktiga meningarne och icke påtvinga representationen något förslag, med mindre än att ett förstärkt Consl.Ulsk. har uttalat sitt veto.
Endast då och på detta sätt är den väckta grundlagsfrågan afgjord.
På grund af dessa skäl, och då riksdagen nalkas sitt slut, anser jag mig icke kunna annat än instämma i det af Ilr Lagerhjelm framställda förslag.
Hr [fjerta, Lars:
En talare har anmärkt, alt det tje nade till föga att disputera om huruvida Const.Utsk. kunnat eller icke kunnat sammanjemka de särskilda Ståndens olika meningar.
Det är visserligen möjligt, att om Utsk. haft en i jemkningsförmåga så lycklig ledamot som Frih.
Raab, hade ett sådant opus ganska lätt kunnat åstadkommas; men jag vill lemna derhän, huru detsamma kommit att se ut.
Jag tror, att de olika Stånden, hvar för sig ovillkorligen måste låta sig dermed iiöja, då Utsk. tvenne gångor svarat, att det ej kunnat de skiljaktiga besluten sammanjemka; ty utöfver sin förmåga kan ingen gå.
Sländerue kunna icke befalla Utsk. alt sammanjemka hvad delta sagt vara omöjligt alt förena.
Stånden äga fullkomlig rättighet att,';i anledn. af Coust.Utsk:s svar, fatta det beslut, att icke något förslag skall till nästa riksdag blifva livilande ; men jag tror deremot icke, all Ständerne äga rätt förklara, alt hvad hittills i saken blifvit ålgjordt skall läggas lill handlingarne, ty om oförenliga skiljaktigheter finnas, så skall derom voteras i förstärkt Const.Utsk., och dåj måste voler.propos. blifva, antingen alt det af ett eller flere
Stånd som hvilande antagna, skall anses som ett af samtlige Stånden lill grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag hvilande grundlagsäudringsförslag, eller ock ali icke något förslag kommer alt hvila till nästa riksdag.
Jag inser ganska väl de svårigheter, som förekomma, att vid riksdagens så nära annalkande upplösning, bringa delta så långt utdragna ärende till ett resultat; och det torde icke vara någon hemlighet, att det egentliga ändamålet med det sätt, hvarpå denna fråga blifvit behandlad kan med något skäl supponeras hafva varit att icke något förslag skulle blifva hvilande, och derföre har jag ej kunnat underlåta alt nedlägga min protest mot ett sådant sätt alt behandla saken, emedan jag tror, att om ett eller flere
Stånd i sådant ögonblick som delta, undertrycka de grundlagliga formerna, så har man orätt alt sedermera sky lia delta undertryckande på någonting främmande, eller utanför liggande, utan har sådant herolt på Ständernes eget handlingssätt.
Pä denna grund skulle jag tro, alt, om 2:ne
Ständ Den 21 Maj. 621 i saken skulle fatta santina beslut, som det Ilr Lagerhjelm föreslagit, i följd hvaraf ingenting skulle blifva utaf, den form dervid borde iakttagas, att genom prot.utdr. meddelades <1 e öfrige Stånden, att dii tid saknades för uppgörande åfelt förslag, ansåg R. o.
Ad., alt icke något beslut bör bli ltvilande.
Jag bar ieke tilltrott R. o. Ad. äga den rätt ali kunna bestämma, huruvida delta förslag skall bli bvilande eller icke till nästa riksdag; jag liar ej inlåtit mig i någon motivering öfver ett sådant beslut, och har ieke eller föreslagit del.
Den siste talaren föreställer jag mig ieke hafva ;ifiiört min framställning, eller också har jag ej varit lycklig nog att göra mig klar eller börd.
Ilan yttrade, att Stånden måste åtnöjas med Coust.Ulsk:s åtgärd, sedan den 2 ne gånger blifvit R.
Men frågan bär är belt enkelt den, ali Coust.Utsk. har affordra! R. o. Ad. ett beslut, men R. o.
Ad. äler bar ä sin sida förklarat sig icke kunna bifalla Utsk:s förslag N:o 2(5 och icke eller förslaget N:o 3(5, men deremot förklarat, alt Coust.Utsk. bade bort, för alt fullgöra^ordalvdelsen i 56 § 2 mom. Reg.F., söka sammanjemka icke blott R. o.
Adis och PresleSl:s gemensamma tankar, utan samtlige Ståndens till ett helt utlät.
När nu således Coust.Utsk. icke fullgjort hvad R. o. Ad. föreskrifvit, så följer deraf, att R. o. Ad. har blifvit urslåndsatt alt efterkomma Const.Utsk:s hemställan, hvilken innebar, att R. o. Ad. skulle tillkännagifva för Utsk., hvilket förslag till lag som R. o. Ad. för sin del antager.
När R. o. Ad. icke antagit betänk.
N:o 20, icke eller N:o 36, och sjelf icke kati, mot Reg.F:s föreskrift, bär på stället uppgöra ett lagförslag, hvartill tiden synes vara för kort, så synes det mig innebära en physisk omöjlighet för R. o. Ad. att kunna efterkomma Utsk:s önskan, och i det, men ej i något annat hänseende, bar jag gjort min framställning.
Jag kan således icke medgifva, att Ilr Hjerta har någon rättighet alt kasta in det motivet i min framställning, som lian behagat tillåta sig, att ändamålet vore att icke något förslag skulle blifva bvilande.
Hr Hjerta alt motivera, med hvad rätt han kastar in moliver i mitt handlingssätt!
Här är alldeles ingen fråga om att undertryrka de grundlagsenlig» formerna.
Det vore deremot ett undertryckande af desamma, i fall R. o. Ad. skulle behandla frågan på sätt Ilr Hjerta föreslagit, eller all R. o.
Ad. skulle förklara, att under nuvarande omständigheter kan icke något förslag lill ändring i representationssättet blifva bvilande lill nästa riksdag.
Ett sådant beslut vore olagligt att fatta; jag liar icke motiverat det, har ej föreslagit något sådant, och ett bifall dertill vore att komma in på ett undertryckande af de grundlagliga formerna; en åtgärd, hvarföre Ilr Hjerta sjelf varnar, under det han likväl faller midt uti hvad han söker undvika.
Grundlagens bestämda bud är, att då Coust.Utsk. inkommit med förslag till ändringar i grundlagen, så mäste ovillkorligen ett sådant förslag bli bvilande, om ock C 22 Den 21 Maj. jemkadt, lill afgörande vid påföljande riksdag; men alldeles icke så till förslåendes, att man liar rättighet att dervid anse fältet öppet alt göra grundlagsändringsförslag i Ståndens plena och tvinga till frambringande af jemkningsförslag.
Detta är hvad som skett här, och Utsk. har rätteligen förfarit, som ej sammanjemka det icke sammanjemkbara.
Utsk. lior felat deruti, att hafva tillåtit otillbörliga reservationer, de der sedermera blifvit antagna som gemensamma tankar, att åtfölja Utskis betänk. , och Utsk. har ytterligare felat deruti, alt upptaga, i stället för att heil simpelt afvisa gemensamma tankar, sorn innehållit nya förslager.
Utsk. har således syndat, att ej hafva förklarat de anmärknir, som ii ro gjorda hos R. o. Ad. samt PresteSt., vara omöjliga alt sammanjemka, och alt de af Borgare- och BondeSlin framställda gemensamma tankarne äro nya förslag, sorn i grundlagsvidrig form framkommit och derför måste falla.
I det skick, hvaruti saken sig nu befinner, sä kunna Sliinderne ingalunda skylla på Const.Utsk., att genom bristande sammanjemkning, de blifvit satta ur stånd alt kunna yttra sig i frågan.
Hr Lagerhjelm har talat örn alt Ståndet icke bifallit, hvarken det ena eller andra af Utskis bcläiikin.
Med hvad rätt har Ståndet sagt, att det ej kan bifalla någotdera af dem?
Jag linner ingen annan grundlagsenlig utväg att komma lill slut vid denna riksdag med denna fråga, än att R. o. Ad. förklarar, att, i det skick, hvaruti saken sig befinner, anser R. o. Ad. Coust.- Utslcs förslag böra hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Ilr Hjerta mätte hafva menat huru sorn helst med den mig gifna complimenten för sammanjemkningsförmåga, så tackar jag för densamma, öfvertygad som jag är, att det alvida bättre att söka sammanfoga medborgares olika meningar, än att särskilja dem ifrån hvarandra.
För min del är jag icke fallen för några spcgelfiiklerier, och då jag är förvissad, att, om äfven ifrågavar. förslag, medelst den aflagda sedelns afgörande, blcfve lagd på bordet, detsamma vid nästa riksdag icke antogs, och något ändamål af ett sådant bordläggande icke kunde vinnas, samt jag mer än väl inser, alt under de 2:ne dagar, som af riksdagen återstå, ett förslag ej kan här hinna alt uppställas under minsta hopp för detsammas godkännande, så ser jag ingen annan utväg för ögonblicket att vidtaga, än Hr Lagerhjelms förslag.
Att som Ilr Hjerta önskat, förklara, att icke något förslag skulle bli hvilande, det vore grundlagsvidrigt.
Jag får fästa uppmärksamheten derå, att jag ingalunda nämnt Ilr Lagerhjelm, då jag talade om motivet till behandlingssättet af Const.Utsk:s förslag, utan endast, att man deraf kan draga den slutsats, att personer finnas, hvilka önska, att icke något förslag blefve hvilande.
Mitt förslag i hufvudsaken är, i afseende på premissen, detsamma som Hr Lagerhjelms, blott med den skillnad, att det åsyftar alt komma till ett beslut, som uppfyller ett alternativ i afseende på voteringen, Den 21 Maj.
G23 Det finnes ingenting sorn hindrar R. o. Ad. att, då Ståndets tankar icke kunnat af Ulsk. uppfattas, använda denna omständighet som ett skäl att förklara, att i sakens nuvarande skick R. o. Ad. icke kan anser något förslag böra bli hvilande, men R. o.
Ad. liar icke eller någon rättighet, om man vill så behandla saken, alt tvinga de Stånd, som antagit en positiv mening, alt undertrycka ett sådant beslut.
Detta vore, hvad jag kallar alt undertrycka formerna, och jag vädjar till en hvar, om icke det vore fallet.
Raab har förmenat, alt man just med afseende å ändamålet borde gå in på Hr Lagerhjelms förslag.
Det vore i förevarande fall alt låta ändamålet helga medlen.
Jag tror tvertom, att i fall det är fråga om att rälta sig efter en grundlagens föreskrift i formen, så är man skyldig att göra det utan afseende på något ändamål, och delta är anledningen hvarföre jag tagit mig friheten framställa milt förslag, hvilket jag härmed förnyar.
Öfverläggningen förklarades härmed vara slutad, hvarefter II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade instämma i det af Hr Lagerhjelm afgifna förslag till beslut i anledn. af Consl.Utsk:s utlät.
Ropades stärka ja, blandade med nej, hvarefter IL Ex. lillkännagaf, att han funnit ja hafva öfverröstat nej.
Föredrogos och lades lill handlingarne StatsUlskis nedannämnde, i gårdagens plenum på bordet lagda meni.:
N:o 321, ang:de skedd omröstning i frågan om ett lån för uppbyggandet af en ny kyrka i Christinehamn; N:o 322, ang:de verkställd omröstning uti frågan om gralificalion åt Adjuncten Ramström; samt N:o 323, rör:dc skedd votering öfver 2:ne uti StalsUtsk:s mern.
N:o 316, omnämnde frågor.
Vid föredragning af StalsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlät.
N:o 324, i anledn. af erhållen ålerremiss å betänk.
N;o 2S7, yttrade sig Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik:
Då det var jag, som föreslog en förändring i 5 och 9 §§afUtsk:s förra betänk., så anser jag mig skyldig uttrycka den åsigt, alt den af Utsk. nu föreslagna redaclionen, i ord ganska obetydligt, och i mening alldeles icke skiljer sig, åtminstone så vidt jag kunnat fatta, ifrån det beslut, som R. o.
Ad. vidtog sisla gången frågan förevar, hvarföre jag anser Ulsk:s redaclionsföräudring vara så oskyldig, alt jag ej kan annat än tillstyrka R. o. Ad. alt bifalla del nu föredragna betänk.
Uppå härefter framställd proposition biföll R. o. Ad. SlalsUtsk:s utlåt.
Det är med anledn. af den utaf Frih. 021 Dea 21 Maj.
Tersmeden väckta motion, och med stöd af 56 § Reg.F., som jag vågar framställa följande motion.
Sparre uppläste härvid följande:
Om det måste tagas för gifvet, att förändringen af giftorättslagen icke kan verka på makars rätt i de äktenskap, som redan äro ingångna, så kan förändringen af arfslagen icke eller verka på de barns rätt, som äro födda i redan ingångna äktenskap.
Giftorätten existerar in potentia, men ieke aclu förr än äktenskapet upplöses.
Arfsrätten existerar också in potentia, då barnen äro födde, men acta först då föräldrarne dö.
Att den existerar in potentia visas derutaf, att fadren icke kan bortskänka arfvejord medan han lefver.
Barnen hafva således en rätt i familjens egendom, och denna rätt kan af lagstiftaren lika litet förändras, som den rätt makarne äga i familjens gemensamma bo.
Jag föreslår således, att den nya lagen icke må anses gällande för födda barn af redan ingångna äktenskap; och att en förklaring härom måtte utfärdas.
Efter uppläsningen af denna motion begärde Gr.
Sparre, att densamma, i sammanhang med Frih.
Tersmedeus motion, mätte blifva remitterad till LagUlsk.
I fall R. o. Ad. behagar remittera Gr.
Sparres nu väckta motion, skulle jag anhålla att dervid blott ia göra en kort anmärkn., att jag nemi. anser en ganska väsendtlig skillnad uti förevarande fall äga rum mellan giftorätt och arfsrätt.
I det ena fallet är ett contract afslutadl mellan 2:ne lefvande personer; i det andra ligger icke något contract till grund för den rättighet in potentia, som Gr.
Sparre omtalat.
Jag vill icke förlänga discussionen med något utförligare yttrande för det närvarande, anhållande endast, att denna korta mening må få åtfölja remissen.
Frih. Cederström, Jacob: Jag begär, att Gr.
Sparres motion måtte få hvila på bordel.
Häruti instämde Hr Westfeldt, Nils.
Jag hemställer till Frih. Cederström, hvartill det skall tjena, ali lägga Gr.
Sparres motion pä bordet, då jag föreslagit, ali. hela lagen mätte återkallas.
Denna min motion bar redan blifvit remitterad och omfattar den sak, hvarom Gr.
Sparres handlar.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han, i anledn. af hvad IIr von Hartmansdorff nu anfört, finge erinra, att Hr von Hartmansdorffs härvid åberopade yttrande blifvit afgifvet efter det beslutet om remiss af Frih.
Tersmcdens motion var faltadt, och följaktligen icke tillhörde de yttranden, som till följd af samma beslut borde åtfölja motionen; hvarjemte H. Ex., för den händelse Hr von Hartmansdorff ville hafva sitt berörde yttrande ansedt såsom en särskild motion, trodde sig böra fästa hans upp - / Den 21 Maj. 625 uppmärksamhet derpå, alt vid samma riksdag ett beslut blifvit fattadt, molion om upphäfvande deraf icke finge väckas.
Jag hade väntat, att den an märkn. hade blifvit gjord i afseende på Frih.
Tersmedens motion; men då remiss derå medgafs, så trodde jag, alt min vore lika behörig.
Jag tillstår, det jag för min del icke ansåg Frih.
Tersmedens motion vara af- behofvet påkallad, då jag nemi. icke för mig kan göra begripligt, huru den antagna och af Konungen sanctioneradc lagen om den lika arfsrätten skulle af någon domare kunna tillämpas retroactivt, hvilken tanka synbarligen varit motivet för Frih.
Men lemnom denna consideration derhän och låtom oss antaga möjligheten deraf, så måtte man väl i alla fall begripa, alt nämnde motion icke innefattar något förslag lill upphäfvande af den lag, som Ständerne för sin del beslutat och Konungen sanctionerat, utan på sin höjd ett supplement dertill; — och ett supplement till cn lag är icke ett upphäfvande af densamma.
Nu har Hr von Hartmansdorff tillåtit sig att, på grund af Frih. Tersmedens motion, som blifvit remitterad, föreslå något sådant, som att belt och hållet upphäfva den af begge statsmakterna antagna lagen.
Jag tillstår, att detta icke väcker min förundran; men jag kan ej underlåta att lägga vigt på den omständigheten, som ett tecken dertill, att, såsom jag tror, den värde ledamotens och hans vänners inflytande på ärendena måtte med denna åtgärd vara slut.
Icke för alt förena mig med Hr von Hartmansdorff, icke för att framkalla återgång af ett beslut, hvarom här nu icke kan vara fråga, har jag begärt ordet.
Min afsigt är blott att fästa mig vid formen för delta ärendes behandling.
Antingen måtte Hr von Hartmansdorffs motion vara laglig, eller också var icke Frih. Tersmedens, var icke Gr.
Sparres motion laglig.
Jag ser icke någon skillnad mellan ett fullkomligt återkallande af en lag, om lag det är, och mellan upphäfvande och förklarande af denna lags särskilda stadganden, i samma stund som man justerat den § af riksdagsbeslutet, som derom handlar.
Innan lagen antogs, har den tvifvelsutan blifvit underkastad nödig pröfning.
Jag hvarken bestrider eller förordar motionen i sak, jag blott vill uttrycka, alt behandlingen, i afseende på formen, har i högsta grad förundrat mig.
Jag begärde ej Frih.
Tersmedens motion på bordet, af det enkla skäl, alt den ej angår något annat än giftorätt, och den kan ej genom en blifven lag rubbas, hvad redan före lagens antagande byggda äktenskap beträffar, utan måste denna lag endast angå dem, som hädanefter .hyggås.
Deremot faller det af sig sjelf, att man ej ärfver en person så 10 H. 79 6 20 Den 2 i .Haj. länge han lefver, utan först efter dennes död kommer man in i arfsrätten, och den är nu bestämd att vara lika för hegge könen.
Jag får bekänna, att jag aldrig kunnat ana, alt Hr von Hartmansdorff skulle väcka en motion, som står i rak strid mot ett af R.
St. fattadt och af Konungen godkändt beslut.
Jag kan ej frångå min begäran om bordläggning af Gr.
Sparres motion. H. Ex.
Då jag begärde votering i anleda, af Frih.