Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och derom vore mycket att säga, men ämnet är för vidlyftigt att här fullständigt upptagas, hvarföre jag blott i allmänhet vill uttrycka den åsigt, att jag tor min del finner med en sund statsekonomi föga öfverensstämmande, att staten, samhället, förvärfvar och upplägger ständigt ökade kapital-tillgångar, för att dem utlåna till enskilda medborgare.
Efter min uppfattning består ett samhälles rikedom deruti, att inom detsamma finnes ett högt uppdrifvet åkerbruk, blomstrande fabriker och näringar, samlade kapitaler och mera dylikt, men såsom de enskilda samhällsmedlemmarnes tillhörighet, och icke såsom hela samhällets gemensamma egendom.
Och hvad serskildt Svenska Banken beträffar, måste ■ väl någon gräns sättas för hvarje tillökning i dess utlåningsrörelse, så vida ej densamma slutligen skall få all Sveriges jord hos sig intecknad, och blifvcr ensam förläggare för Sveriges alla näringar.
Hvarförutan, då Svenska Bankens utlåning icke är så reglerad, som den rätteligen borde vara, eller till att på kortare tider lemna varuproduktionen och omsättningen, efter rörelsens omfång och behof lämpade, tillfälliga försträckningar, densamma åtminstone icke bör utvidgas, så länge den ej hunnit blifva på andra bättre grunder omorganiserad.
Och synnerligast skulle det vara oriktigt att medgifva en sådan utvidgning under en tidpunkt, då Banken befinner sig uti en af alla erkänd mindre fördelaktig ställning och dä följaktligen, enligt de äsigter jag förut utvecklat, densamma snarare bör minska än öka sina lånefonder.
Icke eller kan jag godkänna nyttan af det framställda förslaget, alt
Banken skall behålla omkring hälften af dess vinst, i ändamål att derföre uppköpa räntebärande papper, ty ett sådant uppköp skulle, fäst i något förändrad form, innefatta en utvidgning af Bankens lånerörelse, hvilken icke, under nuvarande förhål-. 14 Banko-Utskottets Memorial, N.-o 12. landen, kan för Banken vara nyttig.
Och om än Banken derigenom i någon mån förstärker sin grundfond och ökar behållningen af dess räntebärande papper, så vinner den dermed ingen synnerlig tillvext i dess realisationsförmåga.
Hvarjemte, så länge Banken behöfver förstärka sin melalliska kassa, det synes vara fördelaktigare för Banken, att låta vederbörande hypotheks-loreningar, genom att å utländsk ort upptaga lån, till landet indraga silfver, än om Banken med egen skuldsättning utrikes i annat fall skulle nödgas skaffa sig sådan förstärkning af sitt silfver-förråd.
Då det deremot måste blifva för Banken och landet gagneligt, om Banken, under en period, då dess metalliska kassa är fylld, passar på, att genom sin mellankomst, antingen förebygga någon hypotheks-förenings möjligen tilltänkta plan att upptaga utländskt lån, eller att å fremmande ort inlösa sådana redan ingångna skuldförbindelser.
En mening har ock yrkat, att då Bankens metalliska kassa, med omkring en och en half million, 1111 understiger det medelbelopp, hvartill densamma, under de sednare åren, kan beräknas hafva utgått, borde man af Bankens vinstmedel bilda en reserv-fond, för att dermed uppköpa det felande silfret, då tillfälle dertill erbjuder sig.
Men, blott vexeltillgångarne sådant medgifva, kan man byta sig till silfver emot sedlar, utan att särskild fond dertill behöfver vara afsatt.
Och den föreslagna åtgärden, som, enkelt uttryckt, innefattar en strypning af halfannan million riksdaler, skulle, konseqvent utförd, hvarje gång, då metalliska kassan fallit ned under dess medelbclopp, utan att ersättning gäfves, dä kassan höjde sig öfver detta belopp, medföra en successiv förminskning af landets rörelse-kapital.
Äfvenledes har man velat uträkna, att Banken nu icke är i tillfälle bortlemna mer än omkring två tredjedelar af dess räntevinst, sä vida den skall kunna hålla rörelsen oförminskad tillhanda de uti Banko-reglementet bestämda lånebeloppen för Bankens särskilda fonder, och bibehålla det minimum af fem millioner räntebärande papper, som uti reglementet vilkorligen är föreskrifvit; — men min öfvertygelse är, det lätteligen kunna bevisas, att Banken, utan att åsidosätta nyss anförda bestämmelser och föreskrifter, och utan alt öfverskrida sedelstockens maximum, eger full tillgång alt till statsverkets behof aflemna hela den nu behållna vinst, ehuru med det vilkor, som alltid hittills varit fordradt och iakttaget, eller att utbetalningen sker med en tredjedel ärligen, vid slutet af detta och nästpåföljande tvenne år.
Med stöd af hvad jag nu anfört, kommer jag till den slutsatsen, att då, under närvarande förhållanden, en strypning för Bankens säkerhet icke erfordras, Banko-Utskottets Memorial, N:o 12.
15 men för landets rörelse skulle vara bestämdt skadlig, och då klokheten doék hjlider, alt hvarken direkte eller indirekte öka Bankens utlåning vid en tidpunkt, da landels linanciella ställning är mindre fördelaktig, samt då derjemte Bankens vinstmedel i allmänhet för Banken och landet bäst användas, om de anslås till kommunikations-anstalternes förbättrande och utvidgning, och för en högre utveckling af arbetsskickligheten inom Svenska industriens särskilda yrken, jag derföre anser, att Banken både kan och bör till statsverket afstå största delen af dess nu befintliga behållna vinst, med ett belopp, som jag anser kunna bestämmas till 900,000
Riksdaler banko årligen, a'lt vid slutet af hvartdera året, 1851, 1852 och 1853, till Riksgälds-kontoret aflemnas.
Då likväl den möjligheten skulle kunna inträffa, fast den nu ej kan förutses, att Banken, under tiden lill nästa riksdag, blefve utsatt för en så svår kris, att den behöfver verkställa en sedel-indragning i större skala, så, om man ville vara fullt försigtig, kunde man, vid beslutet om Banko-vinstens aflemnande ifrån Banken, göra det förbehåll, att
Riksgälds-kontoret för det emoltagna beloppet, skulle till Banken afgifva förbindelser, som efter viss kortare tid vore betalbara, i fall Banko-styrelsen funne för Bankens säkerhet nödigt att dem uppsäga; och kunde dessa förbindelser utan olägenhet bära någon lägre ränta af 2 högst 3 procent, emedan temligen betydliga belopp af Riksgälds-kontorets till allmänna arbeten lemnade utlåningar också äro med ränta belagda, hvaraf någon del skulle kunna komma Banken till godo.
Men egentliga fördelen af nu antydda åtgärd vore, att
Banken derigenom bildade sig en liten reserv-fond, som den i någon behofvets stund med lätthet kunde använda till minskning af sin sedel-ansvarighet, utan att för sådant ändamål behöfva vidtaga andra, alltid med större svårighet förenade rubbningar i dess rörelse.
Häruti hafva instämt: till alla delar Herrar af Geijerstam, C., Bogeman, C. A., Friherre Fleetwood, C. G. samt Björnstjerna, 0. M. och hufvudsakligen Herrar Berg von Linde, /., Professor Selander, Prosten Lundblad, ti. A. Almgren, P. J. Lagergren och C. W Palander. 16 Banko-Utskottets Memorial, N:o 12.
Af Herr Rdfelt, Anlon, som ansåg, att af den behållna Bankovinsten sedan år 1848, utgörande 2,924,584 r:dr 41 sk. 2 rst banko, 800,000 r:dr samma mynt årligen vid slutet afåren 1851, 1852 och 1853, bör aflemnas till Riksgälds-Kontoret för Slats-verkets behof, och återstoden användas lill Bankens konsoliderande genom inköp af obligationer ställda i utländskt silfverinynt.
Af Herr Akerman, Fr.: ”Jag reserverar mig emot Utskottets beslut, enär derigenom ej tillstyrkes, att af den upplupna Bankovinsten till Riksgälds-Kontoret aflemna högre belopp än 700,000 r:dr banko årligen.
Min ifrån UtskoLtets pluralitet skiljaktiga åsigt grundas deruppå, att jag anser det för landets industriella rörelse högst menligt, att icke helt och hållet, eller åtminstone i det närmaste, fi nyo utgifva de sedlar, som under nästföljande 3:ne år komma att till Banken ingå såsom räntor å Bankens fordringar, och alt denna utgifning med minsta skada för Banken verkställes, på det sätt, Utskottet för större delen af den upplupna Bankovinsten föreslagil.
Öfver penningeförlägenhet klagas redan inom de flesta delar af landet, — och den kommer sannolikt under nästföljande år att ökas, äfven ined antagande deraf att, i motsats med förhållandet under nästförutgångna år, landets import skulle med dess export salderas och någon uttagning af Bankens silfver, samt deraf följande minskning af sedlar, således icke ifrågakommer för liqviderande af ett exportens värde öfverskjutande import-värde.
Till amortering och ränteliqvid, i följd af Hypotheksföreningarnes högst betydliga utländska skuldsättning, erfordras nemligen en ärlig vexeltillgång till ett belopp, som torde kunna beräknas lill omkring en million r:dr banko, och vid saknad af denna vexeltillgång, utöfver hvad som til! imporlens liqviderande behöfves, måste
Bankens silfver användas oeh följaktligen motsvarande belopp sedlar ur allmänna rörelsen ingå till Banken.
En minskning i Bankens sedelstock verkar, af kända och giltiga skäl, till minskning af Privat-banker* nes sedelutgifning, och jag fruktar att de följder, som af en inträffande slrypntng uppkomma, framdeles skola föranleda till beslut, i högre grad vådliga för Bankens säkerhet, än det nu fattade kan anses skyddande densamma.
Man hemte i detta fall lärdomar och varningar ur vår Riksbanks historia!
Så mycket om sjelfva saken.
Hvad sättet för sedlarnes utgifning angar, anmärker jag, att om Banken till Stats-verkets behof aflemnar de under detta och påföljande år såsom räntor till Banken inflytande sedlar, så vinnes derigenom, så vidt det på Rikets Ständer beror, det vigtiga ändamålet att bibehålla sedelstocken oförändrad, utan att härföre, hvarken en i de flesta fall föga hankmässig utlåtning, eller I llanko-Utskottets Memorial, N:o 12. 17 eller en härmed närbeslägtad åtgärd, inköp af räntebärande obligationer, behöfva såsom medel tillgripas.
Under förutsättning derjemte att de medel, som från Banken till Stats-verket ali emnås, komma att användas antingen till produktiva föremål, såsom kommunikationers lättande, läroanstalter och dylikt, eller ock till sådana nödiga och nyttiga företag, för hvilkas bekostande, i brist af eljest befintliga tillgångar, beskattningen skulle ökas, beredes ock — i förra fallet, Bankens konsoliderande, visserligen på ett indirekt, men säkert det mest ändamålsenliga sätt — samt, i det sednare, en lättnad i beskattningen, som ej kan undgå att bidraga till landels innebyggares välstånd, idler den säkraste grunden för Bankens soliditet.
Af dessa skäl hade jag trott det allmännas fördel, utan åsidosättande af Bankens, bäst befrämjas, om Utskottet beslutat tillstyrka Rikets ständer, att förordna om öfverlemnande till Stals-verkets behof, 0111 ej af hela den för förflutna åren upplupna Bankovinsten, med ^ vid slutet af åren 1851, 1852 och 1853, åtminstone 2,700,000 r:dr banko med 900,000 r:dr årligen.
Uti denna reservation har Herr Doktor Grafström instämt.
Af Herr Doktor Thomander: Emot Ilögloflige Utskottets beslut får jag mig vördsamt reservera, öfvertygad att en så stor summa, som den af Utskottet föreslagna, icke kan ifrån Banken afsöndras utan alt dess säkerhet och soliditet betänkligt försvagas.
Såsom motiv för min reservation får jag äran bifoga det af Kansli- och Finans-afdelningen godkända förslaget till utlåtande, hufvudsakligen af följande lydelse : ”Om, å ena sidan, Bankens förbindelser, genom reserverande af influten vinst, i någon ringa man förminskats, och Banken såmedelst vunnit styrka, har å den andra deremot Bankens Metalliska kassa under tidrymden från och med 1848 års början till nästlidet års slut i desto högre grad hopsmält, i det att densamma nedgått frän .
Silfver R:dr 8,250,220: 14. till « « 4,571,494: 17. eller med Silfver R:dr 3,678,725: 45. motsvarande i R:dr B:co 9,809,935: 40. en omständighet af så mycket mera tänkvärd beskaffenhet, som i betraktande måste tagas, dels att under samma tid Hypotbeks-föreningar fortfarande indragit större utländska lån, dels oek, att Riket under tiden icke varit hemsökt af några sådana olyckor, hvilka föranleda metalliska valutans utförsel.
Prof. 1850 & 1851. 6 Sami. 1 Afd. 4 haft. 3 18 Banko-Utskottes Memorial, N-o 12. ”Delta, för Bankens framtida bestånd, ganska bekymmersamma förhållande har icke kunnat undfalla Utskottets uppmärksamhet vid den granskning af Banko-verkets tillstånd, sorn utgör ett af föremålen för Utskottets verksamhet, utan har tvertom åt Utskottet gifvit en väckelse, att, för så vidt på detsamma kan ankomma, iakttaga den varsamhet och omtanka vid upprättandet af förslag till Bankens förvaltning, alt det må blifva dess styrelse möjligt att fullgöra sin första och vigtigaste pligt, att upprätthålla myntvärdet.
”För detta ändamål, eller myntvärdets upprätthållande, fordras, bland annat, alt Banken innehar räntebärande obligationer, hvilka, i händelse af behof, kunna lätt realiseras, antingen inom Landet, för att såmedelst förminska Bankens sedel-ansvarighet, utan den mera skadliga rubbning i allmänna rörelsen, som indragning eller vägrad utgifning af lån och kreditiv måste medföra, eller ock å Utrikes ort, för alt bereda tillökning i den metalliska valutan. ”Rikets Höglofliga Ständer hafva ock, i öfverenstammelse med denna åsigt, stadgat, att Banken alltid hör vara innehafvare af lätt realisahla förbindelser till ett belopp af 5,000.000 r:dr banko.
Hvarje tillökning deruti bereder jemväl
Banken styrka, att motstå verkningarne af ofördelaktiga handelsförhållanden, och bidrager sålunda till Bankens konsoliderande, serdeles då sådana förbindelser äro utställde efter den form, att desamma kunna utom landet försäljas.
”Men som under en svårare penninge-konjunktur, afyttrandet inrikes utaf ett större belopp i obligationer skulle på samma gång kunna medföra förlust för Banken, genom minskad kapital-fordran och en störande inverkan på näringar och industri genom borttagande af ett eljest i rörelsen tillgängligt förlag, har det ansetts, att reserverandet i Banken af ingående vinstmedel, intilldess sig visat, huruvida desamma, utan fara för Bankens bestånd kunna rörelsen ätergifvas, vore det minst skadliga medel till förminskning af Bankens sedlar; hvadan ock detta medel, enligt de grunder, som uli sednare Banko-Reglementen blifvit lagde, i främsta rummet stått alt begagna. ”1 händelse nu den sedan 1848 års början upplupna, behållna vinst, hvilken, såsom här ofvan är vordet uppgifvet, måste antagas redan till större delen vara i obligationer förvandlad, skulle från Banken aflemnas, om ock sådant skedde först under de kommande åren till nästa Riksdag; nödsakades Banko-styrelsen, antingen att försälja den del af Bankens tillgång uti obligationer, som blifvit för berörde vinst inköpt, eller ock använda hela den under åren 1851 med 1853 ingående behållna vinst, hvilket icke låter sig med Bankens sanskyldiga fördel förena.
”Då för öfrigt anledning för närvarande saknas till den förhoppning, alt de under sednare åren fortgående ofördelaktiga handelsförhållanden skola förändras, vore Banko-Utskottets Memorial, N:o 12.
19 det visserligen lämpligast, att liela behållna vinsten qvarstadnade i Banken, på det att dess styrelse icke må försättas i nödvändighet, att inveckla landet uti en genom Hypotheks-Föreningar redan allt
Por högt uppdrifven skuldsättning, eller att vidtaga andra åtgärder, ledande till undergång för enskilde och oberäknelig skada för del allmänna; men då Utskottet har sig bekant, att samma vinst bestämdt afsetts för fyllande af Stats-bchofven, får Utskottet hos Rikets Högloflige Ständer vördsamt hemställa, att af Bankens, sedan 1848 års början upplupna behållna vinst, ett belopp af 500,000 R:dr banko årligen må, vid slutet af hvartdera åren 1851, 1852 och 1853, från Banken, i och för statens allmänna behof, till Riksgälds-kontoret all emnås.” Häruti hafva Herr S. J. Schönmeijer och Riksdags-fullmäktigen Olaus Ericsson från Götheborgs- oell Bohus län instämt.
Herr Professor Agardh, som biträdde Utskottets tillstyrkande, att öfverlemna 2,100,000 R:dr af Banko-vinsten till Statsverket, men icke Utskottets motiver härför, förklarade sig grunda sitt tillstyrkande på följande utredning och motivering: ”Svenska Riks-banken har i sitt dubbla åliggande, att på samma gång upprätthålla myntvärdet och vara en låne-bank, 2:ne slag af förbindelser.
Till det förra slaget hör blott en enda, realisations-förbindclsen, eller Bankens skyldighet alt med silfver infria sina sedlar.
Pä det Banken skulle kunna fullgöra denna förbindelse, förordnade man vid realisationens införande, att dess metalliska valuta aldrig fick understiga -S- af dess sedelstock, hvilket man vid 1844 års riksdag förändrade till den bestämning, att sedelstocken endast med ett visst fixeradt maximum, 20,000,000 R:dr, fick öfverskjuta metalliska valutan.
Som lånebank fick den vid samma riksdag sig ålagdt vissa gifna skyldigheter eller skalder.
Dessa bestå uti Bankens skyldighet alt tillhandahålla allmänheten i låneoch kreditiv-förlag ett visst gifvet belopp, vid 1844 års riksdag bestämdt till 20,680,000 R:dr, samt uti skyldigheten att innehafva 5,000,000 R:dr uti räntebärande obligationer.
För att fullgöra dessa skyldigheter eller skulder, blef Banken på samma gång försedd med vissa rättigheter eller tillgångar.
Dessa utgöras af Bankens rättighet, att utan motsvarande metallisk valuta utsläppa 20,000,000 R:dr i sedlar, samt uti dess grundfond, fastställd till 10,000,000 R:dr.
Dessa läne-bankens skyldigheter och rättigheter fastställdes 1844, och bibehölios oförändrade vid förra riksdagen. 20 Banko-Utskottets Memorial, fS.-o 12.
Låtom oss nu närmare granska dessa låne-bankens skulder och tillgångar.
Svara tillgångarne ej emot skulderna, så uppstår tydligen balans, oell Banken blir oförmögen att fullgöra sina förbindelser.
Skulderna å ena sidan bestå nu uti Bankens skyldighet alt hålla 26,680,000 R:dr i lånc-fonderna, samt uti skyldigheten att förskaffa sig 5,000,000 R:dr uti räntebärande obligationer, båda tillsammans utgöra 31,680,000 R:dr; tillgångarne ä andra sidan bestå uti rättigheten att utsläppa 20,000,000 R:dr uti sedlar samt uti en grundfond af 10,000,000 R:dr, hvilka tillsammans utgöra 30,000,000 R:dr.
Låne-bankens tillgångar understiga således dess skulder med 1,680,000 R:dr, och Banken borde år 1844 hafva svarat Rikets Ständer: det är för trug, sorn för hvarje annan, lika omöjligt att med 30,000,000 Hulr i tillgångar honorera förbindelser till ett belopp af 31,680,000 Hulr, följ den, om ni, oaktadt denna min försäkran, låta dessa sladganden stå oförändrade qvar, blir att jag af den vinst, sorn jag genom min lånerörelse kan förskaffa mig, nödgas för egen räkning behålla 1,680,000 Hulr; endast hvad jag derutöfver af kastar kan jag afstå och öfverlemna åt er att efter behag disponera; eller med andra ord: ni komma ali, så länge dessa stadganden slå qvar, betrakta hvad jag eger utöfver 10,000,000
Hulr såsom vinst, da jag deremot endast kan betrakta hvad jag eger utöfver 11,680,000 Hulr såsom sådan.
Det är nu denna uraktlåtenhet å Rikets Ständers sida vid 1844 års riksdag-, att förse Banken med nödiga tillgångar, som vållat hela Bankovinsl-oredau vid innevarande.
Förhållandet mellan låne-bankens förbindelser å ena sidan och dess tillgångar ä den andra, reducerar sig nemligen till besvarande af följande enkla fråga, sorn man kan föreställa sig Ständerne hafva bordt göra till Banken vid 1844 års riksdag:
Utom din skyldighet att upprätthålla myntvärdet, vilja vi att du nu skall öppna en lånebank-rörelse; Uu skall med denna tillhandahålla allmänheten i låinerörelseväg 26,680,000 Hulr, för hvilka dock allmänheten skall lemna dig säkerhet; Du skall låna ut 5,000,000 Hulr mot en särskild slags säkerhet, sorn består i räntebärande obligationer; i i lemna dig för dessa ändamål en scdelemissionsrält af 20,000,000 Hulr, och fråga nu, med huru stort förlags kapital eller med huru stor grundfond vi dessutom böra förse dig?
Svaret på denna fråga fås tydligen af följande enkla förhållande:
Lånerörelse-förlaget tillhopa med obligationerna skall vara lika med scdclemissions-rätten tillhopa med grundfonden, eller, om jag insätter de tal, sorn uttrycka dessa skyldigheter och rättigheter, så linner jag att grundfonden bör vara 11,680,000, emedan 26,680,000 + 5,000,000
Jag skulle vilja kalla denna eqvation för lane* bankens grund-eqvation, emedan den i sig innefattar hela låne-bankens theori.
För den, som möjligen skulle hafva svårt att inse giltigheten af denna eqvation eller riktigheten af förhållandet mellan de i densamma förekommande storheter, torde en jemförelse mellan Riks-hanken såsom låne-bank och en af våra vanliga privat-lånebanker vara något upplysande.
Skillnaden mellan Riks-bariken såsom lånebank och en vanlig privatbank beståi' deruti, att Riks-hanken har rätt att utan motsvarande valuta fabricera sedlar till ett visst bestämdt belopp, eller 20,000,000 r:dr, då deremot privat-banken icke har en sådan rätt, utan först mäste ställa säkerhet eller hypothek för hvarje sedel, den vill fabricera.
En privatbanks grund-eqvation, om jag så får uttrycka mig, uttryckes således helt enkelt härigenom: grundfonden skall vara lika med lånerörelse-skyldigheten, eller rättigheten, emedan håda uttrycken kunna här vara lika riktiga.
Riks bankens förändras, till följe af dess särskildta rättighet, till:
Grundfonden tillhopa med sedel-emission s-rätten skall vara lika med lånerörelse-skyldigheten.
För hvarje privat-hanks-sedel är således dubbel säkerhet ställd; första säkerheten ligger i privat-bankens grundfond, hvarmed den först förskaffar sig rättigheten att fabricera sedeln; den andra säkerheten ligger i det hypothek eller den revers, mot hvilken sedeln är utsläppt i allmänna rörelsen.
Riksbankens sedlar är deremot dubbel säkerhet endast ställd för den del deraf, som motsvarar grundfonden; för de 20,000,000 r:dr, hvilka Banken derutöfver eger rätt att utsläppa i rörelsen, är blott enkel säkerhet ställd, som ligger i det hypothek, mot hvilket Banken utsläpper sedeln.
En privat-bank, om den samvetsgrannt skötes, lemnar således innehafvaren af dess sedlar större säkerhet, än Riksbanken lemnar innehafvaren af dess sedlar.
Af denna jemförelse inses äfven lätt att Riks-bankens grundfond blir den del af dess tillgångar, för hvilka Banken har dubbel säkerhet.
Att den ena säkerheten till större eller mindre del, olika för olika tidpunkter, ligger i dess metalliska valuta, behöfver jag väl ej nämna.
Ställer jag mig på sedel-innehafvarens ståndpunkt, så inser man lätt vådan för Riksbanken, om den vill vårda sin kredit, att utsläppa sina sedlar till för stort belopp mot blott namn-säkerhet, hvilken säkerhet endast är fictiv, eller att för mycket utvidga diskontrörelsen på namn, sådan den nu bedrifves.
Som liden ej medgifver mig att vidare utveckla eller analysera Bankens grundeqvation, så lemnar jag dessa allmänna betraktelser, och Öfvergår till att visa hvarest de 3,000,000 r:dr, som man nu kallar bankovinst, finnas, och i hvilka detaljer Rikets Slän - 22 Banko-Utskottets Memorial, N-o 12. der, derigenom att de icke [klart uppfattade sammanhanget mellan de särskildta stadganden Tor låne-banken, vid 1844 års riksdag misstogo sig.
När 1844 års Banko-Utskott i sitt betänkande N:o 44, pag. 53 och 54, efter alt hafva fastställt grundfonden till 10,000,000 r:dr, beräknade sedelstocken för den sista December 1844, enligt de grunder hvilka Utskottet föreslagit i betänkandet N:o 29, pag. 52, som återfinnas i Betänkandet N:o 44, pag. 70 och hvilka innefattas i §.
122 af nu gällande banko-reglemente, fann Utskottet, att den del af sedelstocken, som icke motsvarades af metallisk kassa, uppgick till 20,535,709: 41. 6.
Detta oaktadt föreslog
Utskottet att maximum för den del af sedelstocken som saknar motsvarighet i metallisk valuta, kunde fastställas till 20,000,000 r:dr på följande skäl: ”Sorn föreslående kalkyl ("den af sedelstocken) upptager ”den, efter afdrag af metalliska kassans belopp, i bankosedlar, återstående sedel”och depositions-skulden till 20,535,709 r:dr 41 sk. 6 r:st, är Utskottet i tillfälle biträda den inom Riks-Stånden i allmänhet yttrade åsigt, att nämnde sedel”och depositions-skuld må bestämmas till 20,000,000 r:dr, ty då i betraktande ”tages, att en del af lane- och kreditiv-anslagen icke till fulla beloppet varda ”anlitade samt att, innan behållna vinsten för ett tilländalupet år till Riksgäldskontoret lefvereras, ny vinst Banken tillflutit; så är det utom allt tvifvel, alt ”berörde del af sedel- och depositions-skulden icke skall öfverstiga omförmälde ”maximibelopp.”
När man nu jemför detta Utskottets resonnement med mom. c) pag. 52 i Betänkandet N:o 29, svarande mot mom. c) §.