Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som jag nu derjemte anser, att delta stadgande skulle blifva förhatligt, så framt man ej intoge de tillägg, som jag har föreslagit, så får jag nu söka att genomdrifva mitt förra yrkande, likväl med den förändring, att, i stället för ordet ’’r ö k”, som jag då nyttjade, ordet ”gård”, såsom mera allmänt brukligt, för att beteckna hemman eller hemmansdel, torde kunna insättas.
1 afseende på tillsyningsmannens rättighet att afsäga sig denna befattning, får jag äfven vidhålla mitt yrkande om det tillägg i slutet af §:n , som jag förra gången begärde.
Spens, Garl Gust.:
Det torde böra ihågkommas, att i de länder, der communalväsendet är mera utveckladt än hos oss, är det en gammal rättighet för de personer, som i communalväg äro utsedde, och som hafva sig uppdraget att handhafva ordningen, att, i händelse af påkommet behof, kunna kalla till sitt biträde andra personer inom communen.
Jag tror för min del, att detta är ett af de nödvändigaste stadganden, och att dess uteslutande skulle göra communalväsendet mycket prekärt och osäkert, om det någonsin lyckas oss att få det i gång.
Jag skulle således icke hafva något emot bibehållandet af Utsktns förslag i den delen.
Det står i Utsk:ns förslag, att ålderman äger tillkalla biträde, då be hofvet för särskildt tillfälle det fordrar, och jag är öfvertygad, att om en ålderman missbrukar denna rättighet, möter det snart så mycket missnöje inom socknen, att den vid nästa val utesluter honom ur nämnden eller ifrån åldermansbefattningen.
Jag tror således att socknen har sitt eget correctiv häremot.
Den ii Mars. 3a3 Annorlunda förhåller det sig med det sista af Hr von Hohenhausen föreslagna tillägget, nemi. alt medgifva rättighet för den s. k. tilisyningsmannen att afsäga sig sin befattning, när han kan förebringa sådana skäl, som för afsägelse ifrån åldermans- eller ledamotsbefattning äro i det lö>vg:de af författningen antagna såsom gällande.
Tillsyningsmannens befattning är ej en befattning för särskildta tillfällen , utan den är analog med en ledamots i nämnden.
Jag skulle önska, och hemställer till Hr von Hohenhausen, om han ej vill biträda den mening, att orden ”tilisyningsmannen skall äga samma rättighet till a f sä g e 1 s e,” måtte ändras till: ”tilisyningsmannen skall äga dylik rättighet till afsägelse” etc.; ty det förekommer i det citerade 4 morn, af 17 §;n, såsom ett af skälen hvarföre ledamot är berättigad att afsäga sig sin befattning, att han skall hafva i Henne år tjenstgjort i nämnden, och just på det att detta villkor äfven må gälla för tilisyningsmannen, anser jag ordet ”dylik" här vara lämpligare.
Jag är nästan helt och hållet förekommen af Gr. Spens. Jag gillar den sednare anmärkn-. n, som Hr von Hohenhausen gjorde; men jag bestrider den förra, ej blott på de skäl, som Gr.
Spens nyss anfört, utan äfven derföre, att, om man utsatte, på sätt Hr von Hohenhausen önskat, ”rök” eller ”gård,” eller något annat sådant ord, som uttryckte att biträdet skulle göras, så lill sägandes i bestämd ordning, så torde delta ej vara lämpligt för alla förhållanden.
Afsk il lige personer kunde vara passande att biträda åldermannen i vissa omsorger, men andre äro det icke, utan passa deremot bättre att biträda honom i andra göromål.
Således bör åldermannen äga rättighet att till sitt biträde utse de i hvarje sak skickligaste.
De missbruk, som Hr von Hohenhausen befarar, torde ej blifva så stora, och om de blifva det, så återstår utvägen att klaga hos nämnden och att afsätta åldermannen, hvilken utväg väl ej lärer lemnäs obegagnad.
Jag tillstyrker derföre, att §:n må blifva oförändrad, hvad denna mening beträffar, men att deremot Hr von Ilohenhausens tillägg i slutet af Jin måtte blifva antaget.
Mine värde motståndare här äro ganska starka i theorierna, och jag vill hålla mig till det praktiska och verkliga lifvet.
De tro, att inga missbruk härvid kunna äga rum, och att en ålderman, som dermed beträdes, ganska lätt blifver afsatt.
Jag åter är af den bestämda öfvertygelsen, att om han, t. o. m. dagligen, i detta afseende besvärade någon person, som vore mindre väl anskrifven i sin ort, så, långt ifrån att blifva afsatt, kan han räkna på att ganska länge bibehålla sin befattning.
Ku är jag emot all arbitrage, den må utöfvas på det enå eller andra sättet, och ingens tyranni är värre än grannars; jag har 3^4 Den 11 Mars. flera gånger upprepat detta, och kan ej heller nu underlåta att nämna det.
Om det står, att han ager rätt att ifrån en viss gård tillkalla biträde, så står det ej derföre, att lian kan fordra en viss person dertill, utan endast alt ifrån den gård, der han tillsäger att man skall komma honom till hjelp, derifrån mäste biträde lemnäs; men att säga , att Paul skall komma i dag och Pehr i morgon, vill jag förhindra möjligheten af, och sådant kan ej heller äga rum med den redaclion af §:n , som jag föreslagit, och att eljest mångenstädes så skulle ske, derom är jag förvissad.
Jag ser ej menniskoslägtet så illa i stort, men i dylika småsaker vet jag att missbruk kunna existera.
Om mitt förslag blir antaget, att, då behofvet för särskildta tillfällen det fordrar , åldermannen äger rätt att kalla biträde ifrån någon gård inom socknen, så skall biträde lemnäs, och lemnäs det ej, så blir den försumlige pliklfälld, men åldermannen är derigenom betagen att coinmendera den ena eller andra personen.
Hvad åter beträffar den omständigheten, att den ene personen kan vara mera applicabel för det ena tillfället , och den andre för ett annat, så tror jag ej, att detta är så särdeles vigligt i detta fäll.
Herrarne vilja val ej komma derhän, ali åldermannen skall föreskrifva det ena och det andra, ifrån morgon till afton, hvad livar och en skall göra, att den ene ■skall befatta sig med barnen, den andre med käringarna och den tredje med något annat o. s. v.
Sträcker man delta för långt, så blir åldermannens befattning alltför vidlyftig.
Jag kan således ej afstå ifrån hvad jag yrkat , utan fortfar att anse detsamma högst nödvändigt för bibehållande af ordning inom socknarna på landet.
Jag förstår ganska väl Hr von Hohenhausens mening, och att han med sitt förslag till redactionsförändring åsyftar att åstadkomma den yttersta rättvisa.
Detta är äfven min afsigt, och jag vill i hvad jag förmår söka att befrämja den; men jag får underställa honom, om det vid detta tillfälle är möjligt alt iakttaga en sådan rättvisa.
Om det vore fråga om dagsverken, så kunde det gå an att så der reglementera, men här är fråga om att utvälja personer, hvars anlag passa för ett visst uppdrag.
Skulle man det oaktadt på detta vis bestämma, att man ej i morgon får kalla dea, som man har kallat i dag, så skulle säkerligen pretentionerna inom hvarje rote blifva, att det skall gå efter viss tur eller efter en upprättad commandenrrulla.
Det blir sedermera ingen hederspost att blifva kallad, det är ej vidare något förtroende, ulan ett onus, och jag tror icke att det är klokt att ställa så till med communalhefaltningar, att de blott anses som ett onus, utan det måste vara lif och rörelse deruti, och anses för en liten utmärkelse att blifva utsedd till sådana bestyr.
Om nu så är, så lärer väl också en hvar finna, att det icke går an att Den ii Mars.
3a5 så långt reglementera liiir; allmänheten kominer ganska säkert att hålla en sådan ålderman i ordning, om lian skulle missbruka sin makt oell myndighet.
Det är alltid tillfälle för en sådan person, som, genom någon oriktig bevekelsegrund lios åldermannen, blir tvungen att lemna för mycket biträde, att klaga bos nämnden.
Det synes mig vara mindre bra att genom en författning, hvars grund är förtroende, åda galägga del misstroende till allmänbeten, att den ofta skall missbruka sina rättigheter; behöfdes ett sådant misstroende, så vore det oförståndigt att bilda några communahnrättningar.
På sådan grund anhåller jag, att Hr von Hohenhausen? första anmärka, måtte förfalla, men tror deremot , att hans sednare anmärka, med fördel kan antagas.
Jag är ledsen, att jag så länge och ofta nödgas upplaga R. o. Ad:s tid i denna fråga; men min öfvertygelse är så fast om behofvet i delta fall alt förebygga de verkliga olägenheter , som kunna inträffa till följe af denna författning, att jag mäste söka genomdrifva mitt förslag i detta fall.
Genom den ordalydelse, jag haft äran nämna, har jag ingalunda velat säga, att icke åldermannen i morgon och öfvermorgon kunde kalla biträde ifrån samma person, örn det behöfdes, men lian må kunna skicka en annan i sitt ställe, och jag vill ej, att han skall kunna commenderas af åldermannen huru denne behagar, men biträde måste han i alla fall ifrån sin gård lemna och huru vacker idde herrarne än må tänka sig om communalförfattningnrna, så torde svårligen den, som åldermannen kommer att kalla till sitt biträde, skatta detta förtroende särdeles högt, utan, om han ofta besväras dermed , så lärer det väl ändå komma alt anses såsom ettonus.
Behöfver åldermannen biträde, så lärer det väl egentligen vara för att upprätthålla ordningen, och då vänder lian sig väl till närmaste granne, som måste lemna biträde; men skulle man här gifva honom rätt att kalla hvem han behagar, så stöde det i hans skön att taga den, som bor hingst bort, i stället för den, som bor närmare, och om detta träffar en person, med hvilken grannarne liro missnöjde, så blir följden , såsom jag nämnt, att de se detta med stor fröjd och gamman.
Jag måste således vidblifva mitt yrkande om det tillägg i detta afseende, som jag förut begärt, emedan jag är öfvertygad om, alt denna författning eljest skulle gifva anledn. till många olägenheter för allmogen.
Spens, vid det sednare af mig begärda tillägget, gjorda anmärkntn, att det borde stå ”dylik rätt” i stället för ”samma rätt”, finnér jag vara viii grundad, och ber således att få göra denna rättelse i mitt förslag.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då vid olika delar af§:n särskilda anmärkn:r blifvit gjorda, R. o. Ad. torde fiuna, att särskilda propostr äfven borde göras å §:ns 3i6 Den ii Mars. särskilda delar.
Emot §:ns första punkt, som slutar med ordet ”redovisa,” hade ingen anmärkn. blifvit gjord, och hemställde Hr Landtm, nu, om 11. o. Ad. behagade godkänna denna första punkt.
1 afseende på den andra punkten, som börjar med ”Till” oell slutar med ”ålderman”, hade Hr von Rosen yrkat, att den skulle utgå; Hr von Hohenhausen hade föreslagit att den skulle erhålla följande lydelse: ”Då behofvet för särskildta tillfällen det fordrar, äger han från hvarje gård inom roten kalla nödigt biträde;” Hr Landtm, finge likväl först framställa propos. å Utsk-.ns förslag, hemställande alltså, om R. o. Ad. behagade bifalla Ulsk:ns förslag i ofvannämnda andra punkt.
Hr Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg denna punkt böra utgå.
Hr von Hohenhausens nyss upplästa förslag.
Hr Landtm, yttrade, att i afseende på sista punkten hade Hr von Hohenhausen och Gr.
Spens föreslagit ett tillägg vid slutet, så lydande: ”Tillsyningsman äger enahanda lätt att afsäga sig sitt uppdrag, som i 17 §:n är ålderman medgifven.”
Jag ändrade detta ord på grund af Gr.
Spens’ anmärkn.
, att tillsyningsmannen borde äga ”dylik rätt” till afsägelse ifrån sin befattning, som åldermannen i 17 §:n 4 morn. medgifven är.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att ordet ”enahanda” då skulle utbytas emot ordet ”dylik.”
Hr von Hartmansdorff bemställde, om icke det vore bättre alt nyttja ordet ”lika.”
Ad. sista punkten af 35 §:n, med tillägg vid slutet af §:n utaf följande mening: ”Tillsyningsman äger lika rätt alt afsäga sig sitt uppdrag, som i 17 §:n är ålderman medgifven.” 36 §:n.
Då betänk, i flera föreg:de §§ har bestämdt uppdragit gränsen för sockennämndens verksamhet, så skulle jag tro, att denna § är alldeles öfverflödig, och får derföre föreslå, att den må borttagas ur betänkandet.
Den skulle gifva en tvetydighet åt sockenstämmans verksamhet, som jag önskar ej på något sätt måtte finnas i be - Den ii Mars. tänk., hvarföre jag vördsamt anhåller om propos. att denna § må utgå.
Gr. Taube, Gust. Joli.; Jag ämnar ej nu ingå i någon discussion rörrde den 36 §:n, men jag ber alt få fästa Ståndets uppmärksamhet på att K.
M:s nådiga förordn. af år 1817, rörtde sockenstämmor, slutar med följande ord: ’'Hvad genom denna författning således blifvit för sockenstämmor och kyrkoråd i allmänhet föreskrifvet kommer dock ej att medföra någon ändring i de för vissa stads- eller landsförsamlingar, i anseende till deras styrelse, utfärdade privilegier.”
Något sådant förbehåll finnes ej i det nu föredragna förslaget, och jag anhåller att det måtte blifva tillagdt.
Landtm, yttrade, att det torde vara rättast att dröja med afgörandet af Gr.
Taubes framställning tills 36 §:n vore afgjord.
Då vi således äro återförda till discussionen öfver 36 §:n, och då jag ej finner någon hafva emot denna $ inom Utsk:n reserverat sig, ej heller kan inse nyttan af dess borttagande, och ej tror, såsom vi förut erkänt inom detta Hus, att man kan uppräkna alla de ärenden, som kunna förekomma i en sockenstämma, hvarföre också denna uppräkning blifvit förstådd inunder med ordet ”såsom,” der det står, att i sockenstämma förekomma ärenden, såsom etc., och då icke allt kan uppräknas; så skulle jag tro, alt denna § står i fullkomlig harmoni med hvad R. o. Ad. förut beslutat.
En liten redactionsförändring kunde likväl göras, örn man så behagar.
Här står: ’’Om menighet vill, utöfver hvad nu är förordnad!, åt sockennämnd uppdraga sådana dess gemensamma angelägenheter” etc.
Här refererar sig ordet ”dess” till ”s o c k e n n ä m n d ,” och således borde det i stället för dess stå menighetens.
Detta är den enda förändring, som kunde vara nödvändig i afseende på redactionen, och hemställer jag således till R. o. Ad., om icke §:n kunde få antagas sådan densamma af Utsk:n blifvit föreslagen, utgörande en del af ett belt, hvars delar med hvarandra stå i harmoni, om denna ej redan blifvit störd genom de förändringar, sorn blifvit företagna.
Då i denna § uttryckligen är sagdt: ”angelägenheter, som icke tillhöra embets- och tjenstemäns befattning,” så kan jag ej finna att stadgandet är på något sätt förnärmande för allmän ordning.
Deremot kan det bidraga till alt fullständiga författningen, i händelse något skulle vara uteglömdt.
Redactionen torde blifva bättre, om det af Hr Ribbing anmärkta ordet ”dess” alldeles borttages.
Om denna § anses behöflig, så kan jag ej finna, att de föreg:de §§:ne, som bestämma gränser - Den : i Mars. na för sockennämndens och sockenstämmans verksamhet, varit hfhöfliga; ty då hade det ju varit alldeles tillräckligt att generell säga:
Om menighet vill åt sockennämnd eller sockenstämma uppdraga deras gemensamma angelägenheter, sorn icke tillhöra annan myndighets befattning etc. till §:ns slut.
T sådant fall hade hela betänk, kunnat stanna vid en sådan §.
Då det nu beror på sockenstämman att bestämma hvilka angelägenheter,’’ som icke tillhöra embete- och Ijenstemäns befattning’’, så hafva sockennämnden och sockenstämman fått en obegränsad latitud för sin verksamhet.
Jag undrar om det kan vara Utsk:ns och Ståndets mening att införa ett stadgande, som skulle kunna åstadkomma ingrepp uti någon myndighets befattning.
Det är väl sannt att ordalagen visst icke åsyfta detta, utan tvei tom motsatsen, men tillämpningen skulle kunna leda dertill, och §:n är för öfrigt alldeles öfverflödig, dä det förut finnes en §, sorn bestämmer begränsningen af sockennämndens och sockenstämmans befattning.
Jag önskar således att denna § må utgå.
Jag erkänner att jag ej rätt kunnat uppfatta Hr von Rosens mening oell de skäl han möjligen kan äga för sin önskan att denna § mätte utgå.
Såsom jag uppfattat meningen med denna §, så finnas vissa bestyr, hvilka ej äro i författningen särskildt omnämnda, t. ex. soekenmagazin, brandstod och sådant mera, men hvilka likväl kunna blifva föremål för sockennämndens verksamhet, i händelse socknen ej vill för sådana bestyr, t. ex. de af mig nyss nämnda, hafva särskilda personer, utan önskar uppdraga deni åt den gemensamma nämnden, hvilket bolsta församlingen fritt att göra.
Sådan är min uppfattning af saken, och på sådan grund finner jag ej, för närvar, åtminstone, skäl alt utstryka denna §.
Den gör ej heller de föreg.de §§:na öfverflödiga ; ty sådana bestyr, som bestämdt skola tillhöra sockennämnden, böra väl i författningen utsättas.
Jag anhåller således att denna § måtte blifva bifallen.
Spens: Lika med Hr von Hohenhausen erkänner jag, att jag ej uppfattat den egentliga grunden till den farhåga, som Hr von Rosen yttrat.
Hr von Rosen har visserligen framställt, att man derigenom skulle lemna en alltför obegränsad rättighet åt sockenstämman att utsträcka sin verkningskrets.
Så förekommer mig likväl ej denna §, sådan den nu är redigerad, då ett uttryckligt undantag är gjordt för sådana angelägenheter, hvilka tillhöra embets- och tjenstemäns befattningar.
Derigenom är en gräns salt för en möjlig utsträckning af sockenstämmans myndighet på embetsmannaaristocratiens fält.
Här finnes ännu en annan gräns bestämd, hvarigenom det förekommes att sockenstämman skulle kunna försöka alt ingripa uti enskildta lifvets befattningar.
Den ii Mars. tror således för min del, att §: n utan all fara kan godkännas, oell måste vidhålla denna mening, åtminstone till dess mera utvecklade skäl blifvit framstallda lill stöd för den motsatta åsigten.
I den af Hr von Hartmansdorff och Hr Ribbing föreslagna förändringen af ordet ”dess" instämmer jag fullkomligt, och skulle helst önska alt, såsom Hr von Hartmansdorff yrkat, detta ord linge helt och hållet utgå, utan att ersättas genom ordet ’’m enig helens;” jag tror det vara bättre att endast sätta ”sådana gemensamma angelägenheter.”
Uppå derefter framställd propos. blef 36 §:n af R. o. Ad. bifallen, med den förändring alt ordet ”dess” skulle utgå.
Nu torde del vara tid att bestämma titeln på detta förslag till författning.
Skall hon heta:
Lag för sockenstämmor i Riket utom Stockholms stad, samt om sockennämnder på landet?
Delta borde vara afgjordt, innan Gr.
Taubes förslag framställes, emedan det innefattar, likasom nuvar. sockenslämmoförfallning, både land och stad.
Jag uppläste hvad som är stadgadt i nu gällande författning, men meningen var naturligtvis ej, att det som angick stadsförsamlingarna skulle inflyta i det nya förslaget, eller i det förslag till tillägg deruti, som jag afgaf, enär denna författning ej rörer stadsförsamlingarna, hvarföre jag också i det skriftliga förslag, som jag haft äran tili Hr Frih. o. Landtm, öfverlemna, har gjort denna förändring.
Uppå derefter framställd propos. godkände R. o. Ad.
Utsk:ns förslag lill titel å den nu föredragna författningen.
Landtm, lät nu uppläsa det af Gr.
Taube afgifna förslag till tillägg eller särskild § i författningen, så lydande: ”Hvad genom denna författning således blifvit för sockenstämmor och sockennämnd i allmänhet föreskrifvet, kommer dock icke att medföra någon ändring uti de för vissa landsförsamlingar i anseende till deras styrelse utfärdade privilegier."
Då Ståndet ej uteslutit någon annan stad än Stockholm ifrån denna författnings område, så lära äfvenledes stadsprivilegier böra insättas i det stadgande, som Gr.
Taube liar framställt.
Detta blir så mycket nödvändigare, som i de mindre städernes privilegier sättet huru deras medel skola förvaltas plägar vara föreskrifvet.
Anckarsvärd, Carl Henr.
Jag vet ej, huru det 21 II. 42 Den r i Mars. af Gr.
Taube föreslagna tillägget egentligen bor betraktas.
Ordet ”privilegier” vill synas mig icke vara tillräckligt tillfredsställande, då bär finnas landsförsamlingar, sorn förut varit sammanslagna med stadsförsamlingen, och jag ej vet huruvida den nu beslutade författningen om sockenstämmor och sockennämnder kail åstadkomma någon ändring i de förhållanden som förut varit stadgade.
Man kan ej säga, alt dessa förhållanden hvila på privilegier, utan på gammal häfd.
Jag hemställer derföre, huruvida det icke borde i sjelfva ovdstäflningen iakttagas, att sådan gammal häfd i afseende på röstberäkningen i sockenstämmor, äfven i stadsförsamftngar, ej må genom denna författning komma att rubbas.
Jag hemställer åtminstone till de värde herrarne, sorn närmare känna förhållandet, och isynnerhet till Hr von Hartmansdorff, om det ej vore lämpligt att något sådant stadgande här infördes.
Den anmärkn., som Gr.
Anckarsvärd gjort, finnér jag för min del högst grundad och förenar mig helt och hållet derutinnan, att en sådan förändring må göras, såvida Ståndet i öfrigt bifaller tillägget.
Städernes privilegier röra, såsom man vet, blott städerna.
Jag tror ej att något sådant någonstädes angår de landsförsamlingar, som på vissa ställen äro sammanslagna med städerna, för gemensam kyrka och prest.
Denna författnings ordalag äro: ”i anseende till deras styrelse utfärdade privilegier.”
Således tror jag ej, att någon röstberäkning finnes i detta fall stadgad emellan landel och städerna genom de sednares privilegier; åtminstone är det mig obekant.
För jemförelsen af rösterna, hade jag önskat, på sätt R. o.
Ad:s ledamöter torde erinra sig, att få en allmän grund bestämd; men sedan frågan derom förfallit, anser jag det, som här är stadgadt, vara så ofullständigt, att man, om författningen antages, snart måste förändra henne.
Hvad privilegierna beträffar, torde man likväl böra göra det undantag, som Gr.
Taube föreslagit; ty i annat fall kan stadgandet föranleda tvister, som man ej bör framkalla.
Landtm, yttrade, att om lian rätt uppfattat Hr von Hartmansdorffs förslag, så hade det varit, att orden "för vissa landsförsamlingar” skulle få ett tillägg, så att det komme att heta ”för vissa lands- och stadsförsamlingar.
” Hvad åter anginge Gr.
Anckarsvärds anmärkn., så vore icke något förslag af honom framstäldt, utan syntes den endast innehålla en hemställan, som måhända han icke ens ansett böra föranleda till någon proposition.
Min mening var en tvekan, huruvida nu gällande förhållanden emellan sammanslagna stadsoch landsförsamlingar kunde behörigen iakttagas genom or - Den 11 M a r s. 3 31 det ”privilegier,” då för den ena delen, t. cx. för landsförsamlingen, inga privilegier äro stadgade; men jag hade föreställt inig, att då ett sådant tillägg för städerna, i afseende på deras möjligen innehafvande privilegier, borde iakttagas, så borde äfven landsförsamlingarnes rätt på samma sätt afses, och för min del är jag tillfredsställd med det förslag, som af Gr.
Taube nu lärer komma att framställas, och om Gr.
Taube vill hafva godheten att uppläsa den delen af förslaget, så instämmer jag deruti helt och hållet.
Tillägget skulle komma att lyda sålunda:
Hvad genom denna författning således blifvit för sockenstämmor och sockennämnder föreslå ifvet, kommer dock ej alt medföra någon ändring i de för vissa församlingar, i anseende till deras styrelse, utfärdade privilegier eller på häfd grundade förhållanden.
Den sista föreskriften om häfd anhåller jag måtte uteslutas, och att man endast håller sig till sådant, som verkligen är föreskrifvet uti lag eller stadgadt genom privilegier.
Omorden ”stads- eller lands” uteslutas kan vara likgilltigt, blott ”fö rsa m 1 i n g a r n e” stå qvar.
Hr von Hohenhausen, Så väl rösträtt som andra förhållanden emellan stads- och landsförsamlingar äro grundade på K. bref och resolutioner, men dessa kunna likväl ej kallas för privilegier, emedan de ej äro gifna i sådan form.
Om man således här skulle sätta utfärdade privilegier eller särskildta K. bref och resolutioner, så torde all säkerhet vara vunnen.
Det vore mycket lätt att komma ifrån detta utan några vidare öfverläggningar, ifall de förhållanden, som kunde komma i fråga att genom författningen rubbas, verkligen grundade sig på privilegier eller på K. bref och resolutioner; men jag tror, att förhållandet ej är sådant, utan att det är på urminnes häfd, så tillsägandes, som dessa förhållanden grunda sig.
Jag bör likväl erkänna, att jag ej vet, huruvida förhållandet är sådant i afseende på Orebro stads- och landsförsamling; men livad jag bestämdt vet, är alt, utan att någonsin kunna förevisa den författning, hvarpå det sig grundar, landsförsamlingen likväl har åligganden emot stadsförsamlingen i afseende på kyrkobyggnad m. m.
Hvarpå detta förhållande sig grundar har jag mig ej bekant, men jag skulle likväl, såsom hörande till landsförsamlingen; önska, att något stadgande inlogs, hvarigenom det nuvar. förhållandet försäkrades emot att kunna helt och hållet godtyckligt brytas, men för öfrigt iemnar jag detta derhän.