Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men kassorna äro väl icke till för låntagarnes skull, och det måste väl erkännas. att det är oriktigt, att ett förvaltande verk har en stor kassa under händer, hvilken utlånas åt enskilde personer emot lägre ränta, än statens egna penningeverk, och detta på sådana vilkor, att desse enskilde nära nog anse som en rättighet att få behålla de dem tilldelade lån i evärdliga tider.
Detta har StatsUtsk. icke kunnat gilla, men Utsk:t har dock trott att saken borde med varsamhet behandlas, och derföre har Utsk. också icke sträckt sina anspråk längre, än att tillstyrka, det RiksgäldsKontoret skulle öfvertaga dessa kassor och så småningom i framtiden göra dem disponibla i sin rörelse.
Man har tvekat, huruvida kontoret eger förmåga att. honorera de förbindelser, som här äro i fråga; men man glömmer härvid, M.
Hrr, att detta kontor har under sin disposition hela deu extra budgeten, hvilken upgår till flera gånger den summa, som här är i fråga; man förgäter att
RiksgäldsKontoret har till sitt förfogande en annan fond af vida mera ömtålig och grannlaga natur, än de ifrågavide kassorna, nemi. anslaget till behöfvandes undsättning i missvextår, och hvilket upgår till öfver en million Rdr.
När man således tager alla dessa omständigheter i betraktande, synes mig ganska gifvet, att genom en öfverflyttning från Krigskollegium till RiksgäldsKontoret, hvarigenom man finge allt på ett ställe, skulle man också mycket lättare kunna bedöma den 4:de Hufvudtitelns finansiella krafter, om jag så får uttrycka mig.
När nu StatsUtsk. inskränkt sig till att föreslå R.
St., att i unddiet anhålla, det K.
M:t ville taga i nåd. öfvervägande, huruvida hinder möta för ifrågav:de kassors öfverlåtande till RiksgäldsKontoret, i utbyte mot bestämda ersättningsbelopp, så synes mig verkligen, att deu lilla obetydliga åtgärd från R.
St:r& sida, att nemi. begära en utredning af ämnet, icke är så beskaf* 4 12 Den 23 December. fad att den kan åstadkomma någon rubbning i förbållandet mellan K. M:t och R.
St:r, eller de båda s. k. statsmakterna.
A andra sidan åter synes frågan icke vara så utan betydelse, att den icke förtjenar upmärksamhet, så mycket mera, som den vid flera föregående Riksdagar varit omfattad med största intresse af de ofrälse Stånden.
Jag tror också att man möjligen genom en sådan åtgärd, som här blifvit föreslagen, i någon mån skulle motverka den svårighet, som hittills yppats inom de andra Stånden, att få anslag beviljade till föremål under 4:de Hufvudtiteln, och anhåller derföre på alla dessa skäl om bifall till Utskits förslag.
Så långt jag minnes tillbaka, har alltid en strid försiggått emellan dem af representationen, som vilja till välla Ständerna förvaltningen af de statsmedel, som nu ingå till StatsKont., och såmedelst äro ställda till K.
M:s omedelbara disposition, och dem, som vilja bibehålla denna rätt åt K. M.
De anspråk, som gifvit ani. till denna strid, hvaraf den nu ifrågav:de utgör en förnyad yttring, hafva dock alltid mött motstånd på detta rum, just derföre att de icke öfverensstämma med en, enl. min öfvertygelse, riktig grundsats, nemi. att K.
M. bör ega att disponera öfver de medel, som äro anslagna till ändamål, hvaröfver lian eger att bestämma.
En värd talare har sagt att det är rätt och tillbörligt, at.t K.
M. icke eger något inflytande på Riksg.Kont:» förvaltning, och det är just denna grundsats, som utgör hindret för bifall till StatsUtsk:ts förslag.
Jag känner i sanning intet land, der man vill ställa regeringen utan kassa.
Om medlen af Regeringen icke väl förvaltas, så må nyckeln densamma fråntagas, men att beröfva styrelsen hvarje möjlighet att handla, anser jag vara politiskt oriktigt.
Jag har såsom skäl för förslaget hört anföras först att derigenom en förenkling i räkenskaperna skulle upkomma.
Men, på sätt Gr.
Björnstjerna yttrat, går åtgärden blott ut på att öfverflytta kassorna från det ena verket till det andra, utan att någon förenkling i förvaltningsbestvret derigenom eger rum.
Det andra skälet är att åtgärden skulle medföra lättnad i öfversigten af Statens tillgångar; men icke måtte det väl vara så svårt att få reda på dessa tillgångar, och icke fordras det mycken arithmetisk kunskap för att kunna inse, huru långt de räcka.
Hvad man deremot kan anmärka emot förslaget är dels, huruvida det är riktigt, och dels, om det är klokt. [ fråga orri det juridiskt rätta, ber jag att få nämna, hvad också KrigsKoll. anmärkt, nemi. att. en del af dessa kassor genom särskilda donationer är bestämd till särskilda ändamål, och det kan således ifrågasättas, om det kunnat vara gifvarnes afsigt, att dessa medel skulle öfvertagas af R.
St:r. R.
St:r blifva derigenom låntagare; men de äro också lagstiftare och det är tänkbart att testamentsgifvaren skulle hafva tvekat lemna sin qvarlåtenskap till en sådan låntagare.
Då man således säger att vid kassornas öfverlemnande till Riksg.Kont. skulle fästas det vilkor, att icke allenast räntorna, utan äfven kapitalen, om det blefve nödvändigt, skulle vara tillgänglige, så lig - Den 23 December. ger häruti icke någon säkerhet; ty detta vilkor kan häfvas; jag tror derföre, att det icke är juridiskt rätt att draga dessa medel ifrån sitt ursprungliga ändamål.
Nyttigt tror jag icke heller att det kan vara att beröfva Regeringen dispositionsrätt öfver dem och i stället lemna dem till Riksg.Kont.. särdeles som de tillhöra krigsförvaltningen.
Det har blifvit upgifvet att ifrågavide kassor blifvit så väl förvaltade, att en betydlig till vext. i dem egt rum. och vi hafva således icke något skäl att önska en förändring i förvaltningen.
Hvad samband frågan om dessa kassors förvaltning kan hafva med Svenska folkets rätt att sig sjelf beskatta, kan jag sannerligen icke fatta, och icke heller kan jag inse, hvad inflytande förvaltningen deraf kan hafva på den financiela ställningen.
Någon bankinrättning är i sanning icke KrigsKoll. och såsom sådan har det icke upträdt.
De medel, som derifrån äro utlånade, äro vanligen lemnade mot inteckningar eller andra hypothek, och denna förändring i förvaltningen kan icke hafva något inflytande på finansernas gäng.
Slutligen har blifvit anmärkt, att det var en tid, då särskilda medel anslogos till särskilda ändamål, men att det numera icke bör vara så.
Jag hemställer likväl, om detta resonneinent öfverensstämmer med hvad Utskit sjelft uttryckt derom att kassorna skola användas till sina särskilda ändamål.
Det förefaller mig som om lejontassen här skulle sticka fram under huden, som om afsigten vore någon helt annan, än man föreger.
På grund af hvad jag nu anfört, anser jag den föreslagna underd. skrifvelsen till K. M. olämplig och den af Utskit förordade åtgärden böra af R. o. Ad. afstås.
Det kan väl icke nekas, att det i allmänhet skulle vara fördelaktigt, om den mängd olika kassor, som tillhöra Staten i ena eller andra riktningen, blefvo på det sätt sammanslagna, att likväl de särskilda förvaltningavne af dessa kassor hade bestämda medel att bestrida de utgifter, för hvilka kassorna äro anslagna.
Meri då ifrågavrde kassor, såsom jag tror, i allmänhet äro ställda till K.
M:s disposition, för att för de dermed afsedda ändamål användas icke blott till räntorna, utan äfven till större eller mindre del af kapitalet, tror jag att, om man vill åstadkomma en sådan förändring, sora här är föreslagen, det blir nödvändigt att i utbyte mot de säkerhets-handlingar, hvaraf kassorna bestå, statsobligationer lemnäs.
Förvaltningen blir då mindre kostsam, kapitalen tillgängligare och räntornas upbärande beqvämare.
Jag anser emellertid att StatsUtskits nu framställda förslag icke leder till detta ändamål, och jag skulle derföre önska en återremiss deraf, så vida något resultat skulle kunna vinnas.
Af de skäl, Utskit anfört, gillar jas det ena, men icke det andra.
Då Utskit anser sitt förslag »leda till mera enkelhet i den allmänna redovisningen och i samma mån lätta öfversigten af Statsverkets tillstånd samt lindra förvaltnings- och redogörelse-bestyren», så är jag i detta fäll af samma tanke som Utskit.
Men beträffande
Den 23 December. det andra skalet, eller att medlen skulle användas i st. f. att uptaga utländska lån för större företag, tror jag att det är en sak, som icke egentligen bör komma i fråga.
Skulle nemi. dessa medel sammanföras i en gemensam kassa och användas på sätt StatsUtskit föreslagit, klefve en följd deraf, att alla, som äro låntagare ur nämnde kassor, skulle blifva upsagda: ty deras inteckningar eller reverser lära icke kunna användas till jernvägar eller andra större företag, som man åsyftar.
Dessutom ber jag att få fästa upmärksamhéten derpå, att det finnes flere kassor, som äro ungefär lika beskaffade, som de här upräkuade, och hvilka då äfven borde tagas med, så att regleringen klefve fullständig.
Med ani. af Frih.
Tersmedens yttrande, anhåller jag endast att få nämna, det Utsk:t ingalunda afsett, att dessa kassors medel skulle användas lill sådana företag, som Frihm åsyftat, hvilket synes vara ganska klart, då Utsk:t blott föreslagit en anhållan hos K.
M„ det han ville i nåder taga frågan i öfvervägande och föreslå R.
St:r lämpliga åtgärder.
Bland dessa åtgärder anser jag just den af Frihm föreslagna vara lämplig, nemi. att lemna kassorna till Riksg.Kont-, i utbyte mot statsobligationer, så framt man eljest vore fullkomligt betryggad att Riksg.Kont. skulle på ändamålsenligt sätt förvalta dem; men om så skedde, komme ju Riksg.Kont. icke i tillfälle att använda medlen för de af Frihm omnämnda företagen; och detta är också hvad StatsUtsk:t afsett, hvilket synes om man läser något längre ned på sid. 28, der Utsk:t säger: »alt all erforderlig säkerhet skulle beredas, att medlen alltid klefve för sina ändamål disponibla, samt att frågan, som icke afsåge någon förändring beträffande medlens användande och redovisningen derför, i sjelfva verket icke skulle innebära något annat, än lånerörelsens öfverflyttande ifrån ett förvaltande till ett penningeverk».
Flere ledamöter hördes ropa på propos, Hr Rosensvärd:
Som tiden är långt framskriden och R. o. Ad. redan länge nog varit uptagen af denna diskussion, vill jag blott med några ord påpeka, att det af Frih.
Tersmeden ifrågasatta sättet för dessa kassors öfverlemnande till Riksg.Kont. alldeles icke återfinnes i Utslcts. Betänk., hvarken i ingressen eller i det slutresultat, hvartill Utsk:t kommit.
Jag får derföre för min del fortsätta mitt yrkande om afslag.
Jag anhåller blott att med några ord få bemöta de inkast, som blifvit gjorda emot mitt förra yttrande.
Man har talat om grundsats.
Jag bekänner, att det väckt min förundran. R.
St:r hafva nemi. redan vid flere tillfällen vidtagit åtgärder, som vunnit K.
M:s godkännande, hvarigenom både större och mindre Statens fonder, i utbyte mot bestämda årliga anslag, blifvit till Riksg.Kont. öfverflyttade; ja vi hafva i denna afton, då 7:de och 8:de punkterna af detta samma Betänk, förehades, beträdt samma Den 23 December. 445 väg, enär, enl. beslutet under den ena punkten, f. d.
Kanslistyrelsens handkassa och under den andra det af besparingarna å anslaget till Lappmarks Ecklesiastikverk samlade kapital till Riksg.Kont. böra öfverlemnas.
Det torde derföre vara för sent att i detta afs:de tala om grundsats.
Man har erinrat att en del af dessa fonder utgöres af gåfvomedel, och att det således icke ur juridisk synpunkt skulle låta sig göra att verkställa den föreslagna öfverflyttningen, eller, såsom man föreställt sig, att afhända sig omlörmälde kassor.
Men det är icke fråga om att afhända sig dem; frågan är blott om förvaltningen och icke om disposit.ions-rätten, och i sådant alside ber jag blott att få besvaradt om Iiiksg.Kont. är en osäkrare gäldenär, än den enskilde.
Jag ber för öfrigt att få förnya min erinran derom, att här icke är fråga om ett definitift beslut.
Förslaget alser endast att från Regeringen få uplysning om något hinder möter för verkställighet af förslaget; skulle något sådant finnas, så är det ju gifvet att frågan förfaller.
Vidkommande de farhågor, som uttalats ang-de lånens forcerade inbetalning, får jag fästa upmärksamhet på huruledes Utskit, till undanrödjande deraf, uttryckligen förmält, att någon svårighet ej heller kan upkomma deraf, »att medlen nu äro utlånta till enskilde, som vilkorligen försäkrats om lånens bibehållande, så länge de fullgöra räntebetalning och öfrige åligganden, emedan, oafsedt det förbehåll, som vid lånens meddelande blifvit fästadt, att dessa må upsägas, då, i anside till angelägna utgifter, behof deraf inträffar eller i öfrigt skäl till lånens upsägning kan förekomma, Riksg.- Kont., lättare än något förvaltande verk, är i tillfälle att vid behof af låneupsägningar afse omständigheterna, för undvikande af våldsamma rubbningar i de allmänna penninge- och kreditförhållandena.»
Man har erinrat, att det icke skulle vara lämpligt eller tillräckligt betryggande att öfverlemna kapitaler, som uteslutande äro ställda till K.
M:s disposition, åt ett verk, hvilket icke mottager föreskrifter från någon annan, än R.
Jag får dervid anmärka, att det aftal, hvarigenom den afsedda öfverlåtelsen af kapitalerna skulle ega rum, innebure egenskapen af ett kontrakt, och för noggrannt upfyllande af sådane afhandlingar linnes det domare och exekutorer, ehvad det gäller Kronan och R.
Stirs verk, eller det gäller enskilde.
Slutligen ber jag att få uplysa, det denna punkt blifvit afslagen af PresteStit, men bifallen af Borgare- o. BondeStm, hvadan således en återremiss deraf icke skulle leda till något resultat.
Fortfarande att önska afslag å denna punkt, ber jag endast att, med afside på Hr Fåhraei anm. rör:de de af R. o. Ad. redan fattade beslut i fråga om f. d.
Kanslistyrelsens handkassa och besparingarne å anslaget till Lappmarks Ecklesiastikverk, få erinra, att med dem inträffar det olika förhållande, att
Statsanslag redan äro för dem upförda i RiksStaten, samt att den ena af dessa kassor, nemi. fonden för Lappmarks Ecklesiastikverk 446 ■Den 23 December. är bildad af uplrpna räntor å till Riksg.Korit. redan öfverlemna;! fond, hvilket icke är förhållandet med de nu ifrågavide.
Prih.
Leuhusen, Cari Herman:
Äfven jag befinner mig bland dem, som icke kunna inse nyttan eller nödvändigheten af att öfverlemna dessa kassor till Riksg.Kont:s förvaltning.
Vi veta att flere bland dem bildats genom donationer, och jag hemställer då om det är rätt att öfverflytta dem på ett annat embetsverk, då sådant strider emot testatorernes föreskrifter.
Jag är för öfrigt öfver* tygad, att åtgärden icke skulle leda till något resultat; ty det är mycket säkert att en del af dessa kassor måste qvarstå för dermed afsedde ändamål.
Jag ber att få instämma med de talare, som yrkat afslag å färev:de puukt.
Sedan ropen på propos. förnyats, förklarades öfverläggningen vara fulländad; hvarefter H.
Landtm, yttrade, att under diskussionen yrkats dels bifall till Utsk:ts uti den förevide 17 § gjorda hemställan, dels frågans återremitterande och dels afslag å Utsk:ts hemställan.
Exc. propos. först å bifall till Utsk:ts hemställan, som besvarades med starka nej, blandade med ja, sedermera å frågans återremitterande, hvartill likaledes svarades starka nej jemte några ja, och slutligen å afslag å Utsk;ts hemställan, då svaren utföllo med starka ja, blandade med några nej; hvaruppå H.
Exc. förklarade sig hafva funnit den sista proposm vara med öfvervägande ja besvarad.
Som tiden nu var långt framskriden, hemställde H. Exc., huruvida R. o. Ad. behagade åtskiljas, sedan några från Utskm inkomna mern. blifvit till bordläggning anmälda; hvilket bifölls.
Härefter anmäldes och bordlädes: Konst.Utskd.s Mein.
N:o 3, med upgift å de af samtlige RiksSt:n godkända Grundlags-ändrings-förslag; UevillningsUlskoUets Memorial N:o 11, om återlemnande af en utaf Olof Andersson och Johan Johansson från Kalmar län inom BondeSt:t väckt motion om förhöjning af skjut.slegan för postföringen på Oland till 80 öre för milen; och N:o 12, om återlemnande af en utaf Hr C. W. Palander inom BorgareSt:t väckt motion; samt LagUlskollels Ullålande N:o G, i ani. af väckt motion om tillägg till stadganderne ang:de lotteri. R. o. Ad. åtskiljdes kl. l/2 10 e. ra.
Den ‘28 December. 447 Onsdagen den 28 December 1859 Plenum kl. 1 fl f. m.
Justerades ett prot.utdrag för d. 23 dennes.
Justerades prot. för d. 30 sistl.
Nov. f. tn.
Bennet, Carl Steffan:
Vördsammast hemställer jag till H. Ståndet, att H. M.
Josephinas svar på R. o. Ad:s adress, egenhändigt af henne skrifven och sålunda i dubbelt hänseende dyrbar för R. o. Ad., måtte läggas bland de andra Kongl, bref och värderika dokumenter, hvilka särskildt inom Riddarhuset förvaras, och att sålunda endast en vidimerad afskrift deraf måtte åtfölja protokollet.
Om framst, anhålles.
Denna hemställan blef, uppå derom gjord propos., utaf R. o. Ad. bifallen.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, att, då det för mera skyndsam upsättning och justering af R. o. Ad:s prot. torde vara af nöden att, på sätt vid två föregide Riksdagar egt rum, ytterligare två notarier tillsattes, R. o. Ad. behagade besluta, att f. o. m. nästkommande års början 2 notarier utöfver det nuvarande antalet skulle för tjenstgöring vid prot. antagas.
Vidare tillkännagaf H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att, enl. honom gjordt meddelande, tacksägelse-gudstjenst i ani. af H. K. H.
Hertiginnans af Östergöthland återvunna helsa komme att nästa Lördag d. 31 dennes kl. */2 1 på dagen förrättas i Kongl.
Slottskapellet, samt att platser blifvit utsedda för de medlemmar af R. o. Ad., som önskade denna gudstjenst bevista.
Uplästes ett utaf Hr Nordin, Gustaf, inlemnadt Mern. af» följande lydelse:
I>ftn 28 Decnmb er.
I anseende till ofördröjlig afresa från hufvudstaden, får jag vördsamt anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, entledigas från den mig utaf H. R. o.
Ad. gifna förtroende-befattning att vara Elektor vid innevtde Riksmöte.
Fortsattes föredragningen af StatsUtsk.-ts Utlåt.
N:o 13. §§ 18 och 19 lades till handlingarne. §§ 20, 21. 22 och 23 biföllos. §§ 24, 25 och 20 lades till handlingarne. § 27 bifölls. §§ 28 och 29 lades till handlingarne.
Föredrogs och bifölls StatsUtskits d. 21 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 14, i ani. af väckta frågor om anvisande af statsanslag för åtskilliga af kyrkokassorna i Skåne och Halland hitintills bestridda utgifter.
Föredrogos och biföllos BankoUtsk:ts d. 21 dennes bordlagde Utlåtanden : N:o 3, i fråga om afskrifning af åtskilliga från LåneKont. i Götheborg utgifna diskontlån, äfvensom af derstädes balanserade öfverräutor å dylika lån; N:o 4, i fråga om afskrifning af 5 särskilda från LåneKont. i Malmö utgifna diskontlån; och N:o 5, öfver Verkmästaren vid Tumba bruk, F.
Bladins ansökan om ersättning för en resa i ändamål att inhemta uplysningar om pappersfabrikationens framsteg i främmande länder.
Elter föredragning af Allm. Besv.- och Ekon.Utskds d. 21 dennes bordlagde Mein.
N:o 2, i ani. af väckt motion om rättighet för de olika hypotheks-föreningarne att utgifva depositionsbevis, lades detta Mern. till handlingarne, med förklarande, att R. o. Ad. ansåg motionen böra af BankoUtsk:t behandlas.
Samma Ctsk:s d. 21 dennes bordlagde Betänk.
N;o 3, i ani. af föreslagne bestämmelser till minskande af transportsökande bland presterskapet, blef härefter föredraget, men, på flere Ledamöters begäran, ytterligare bordlagdt.
Hr Dalmans, Wilh. Fredr,, d.2l dennes bordlagde motion om en underd. anhållan hos K. M., det K.
M. måtte i nåder 1J e n 28 I) ec em ber.
44t) fläder lemna li.
St:r tillfälle att yttra sig i ani. af Norska Stwthingets beslut 0111 Ståthållare embetets uphäfvande.
Om det i allmänhet alltid är representantens pligt att följa sin öfvertygelse äfveu i sådana frågor, sorn leda sitt ursprung från ens politiska vänner, så blir denna pligt så mycket oafvisligare, då det rörer en fråga, som till sina följder kan blifva ganska betydelsefull, kanske mer än motionären sjelf åsyftat.
Under sådana förhållanden kan det icke alltid vara nog att följa öfvertygelsen, det blir ofta en pligt att uttala den.
Känslan häraf har upmanat mig att yttra några ord för att motsätta mig Hr
Dalmans motion, och äfven begagna detta tillfälle att uttala min åsigt om det förslag, sora Riddarhusets vördade Nestor för någon lid sedan här algat.
Jag hyser den öfvertygelse alt detta förs last. som var det första, hvilket berörde de Norska ömtåliga förhållanderna, icke grundade sig på sådana motiver, att det bordt framkalla det bifall, som det. af många rönt.
Emellertid framställer sig för min bliek såsom någonting högst betydelsefullt, att just de båda representanter, hvilka alltid ådagalagt en så varm känsla för frihet och fosterland och vid sidan deraf och i följd af denna känsla alltid visat en varm beundran, om jag så får säga, för det Norska folkets sjelfstäudigbetskänsla och dess ömtålighet
•om sina konstitutionella rättigheter, nu skulle vara de, sora framställt dessa anmärkningar.
Det kan icke betyda annat ä« att verkliga anledmr förefuuuits till en förtrytelse, som är så vanlig här i ■Sifvet, då ens varmaste tillgifvenhet, ens synnerligaste välmening, bemötes med mindre välvilja än man hade hoppats och föreställt sig.
Jag kan icke eller neka. att icke äfven jag någon gång har knnut mig fattad af samma förtrytelse, och så till vida instämmer jag i motionärens förslag, att jag anser Norska folket hafva drifvit sin ömtålighetskänsla för långt, att det gjort allt för stora anspråk på fördelen af unionen och att det mot oss visat en misstänksamhet, som icke varit befogad.
Men om jag erkänner detta, kan jag likväl icke instämma med Hr Dalman i det sätt, på hvilket lian vill att vi skola gå tillväga.
Man förebrår icke utan skäl våra bröder, Norrmännen, att de drifvit känslan för sitt eget fädernesland något för långt, alt de drifvits af egoism; månne icke vi förfalla i samma fel, om vi drifva vår svenskhet för långt?
Jag tror att vi nu icke böra betrakta frågan hvarken såsom Norrmän eller Svenskar, utan ur högre synpunkt, nemi. som Skandinaver, ehuru jag med det ordet endast bär åsyftar dessa tvenne riken.
Ur denna synpunkt bör man först betrakta vårt geografiska läge.
Kastar man då ögat omkring sig, af hvilka grannar omgilvas vi?
Vi kän na allt för väl, M.
Hrr, att dessa grannar vetat att redan långliga tider följa den politiken, att underhålla splittring hos de folk, som omgränsa deni.
Kastar man ögat på Tyskland, huru mäktigt skulle ieke detta folk vara, om det åtnöjde sig med den ärofulla nationaliteteu att vara Tyskar och icke äflades sinsemellan, såsom Preussen, Österrike, Sachsen m. m. om företräden.
Jag tror det vara H. II. 29 Den 28 D ec erafier. nog att ett oenighetsfrö är utkastadt i detta land, och hemställer, om ni icke tron, M.
Hrr, att detta frö, om icke det blifvit utsådt, åtminstone blifvit vattnadt från mäktigare håll.
Tyskland är en nog mäktig stat, förenadt, att kunna motstå hvilken koloss som helst, i öster eller vester; Tyskland, deladt, eger icke en sådan makt.
Om vi nu gå till Norden, så kunna vi icke förneka att enhet äfven der ger styrka, att icke Sverige och Norige, förenade, ega en kraft, som säkerligen ingen vågar antasta.
Jag vill icke derföre säga, att icke Svenska nationen skulle kunna försvara åtminstone sin sjelfständighet, äfven om den antastades från flera håll, men den skulle blöda länge och länge känna följderna af en dylik strid.
Förenadt med Norige eger Sverige onekligen en styrka, lika vigtig för Norige, som för oss; en styrka, som vi icke böra bortspela eller bortkasta.
Jag öfvergår nu till sjelfva motionen.
Det är icke underligt, M.
Hrr, om Norska folket är ömtåligt om allt, som de kunna hänföra till sina rättigheter.
Om vi tänka oss tillbaka till Kalmarunionens tid, huru ömtåliga voro ieke då Svenskarne för allt, som kom från den mäktigare Staten, från Danska sidan.
Ehuru det uniousfördrag, som upgjordes 1397, icke var så fullständigt, att deri icke upgjordes något förbud för den gemensamma Konungen att använda embetsman i det ena riket, hemtade från det andra, ser man af alta äldre handlingar, huruledes den beständiga klagan återkom att Sverige fått fogdar från Danmark.
Detta märker man i traktatförnyelserna 1435 och 1483.
Det var ett beständigt föremål för Svenska folkets bemödanden att afskudda sig de rättigheter, som UnionsKonungarne förbehållit sig, att besätta vissa platser i Sverige med Danskar, och detta bemödande hade till påföljd, att, vid följande förnyelser af traktaten, en inskränkning i denna rätt städse egde rum, ända derhän, att UnionsKonungen icke skulle i Sverige få omgifva sig af annat än Svenskt hoffolk.