Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Outredt är emedlertid hvilken och hvar förlusten finnes, hvilka och hvar ränte-cuponerna finnas o. s. v. R. o. Ad. finner nogsamt att Ridd.Utsk. då har fullgjort sin pligt att bevaka dess rätt och bästa, då det säger, att:
Vi underställa R. o. Ad. att låta lagligen utreda saken.
Jag tillstår att för milt begrepp står ingen möjlighet för en kompromiss att upfatla på en gång och afgöra hvad som är R. o. Ad:s rätt, och hvad som är en förtjent embetsmans rätt.
Då må R. o. Ad. benäget ursäkta, att jag icke inser möjligheten för en sådan kompromiss att fullgöra sitt åliggande att utreda saken, ehuru den hade varit R. o, Äd. värdigast.
Jag betviflar icke att många olägenheter kunna upstå genom denna publika behandling af saken och att många skulle finnas, som skulle upgöra historier om delta upträdande inför rätta, men Ridd.Utsk. har icke kunnat annat än bevaka R. o. Ad:s rätt och bästa och begär äfven afseende på Karnererarens rätt och bästa.
Dessa äro de hufvudsaldiga motiver, som inverka på mig vid öfverlemnande! af Ridd.Ulsk:s hemställan.
Det år ett ganska ömtåligt ämne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, och derföre torde det vara angeläget att något närmare efterse om det verkligen varit Kamrerarens fel eller icke.
Man talar om hvad som är klart eller icke klart i denna fråga.
Mig synes att det finnes åtskilliga saker, som äro klara, nemi. att penningarne äro borta, att rummet är af den beskaffenhet att det kan öpnas af hvem som behagar, bara man temmeligen starkt sparkar på dörren, och slutligen alt frågan skulle vara om, för att afgöra denna sak, man skulle nedsätta en kompromiss, eller gå den lagliga vägen.
Många röster hafva höjt sig för alt icke gå den lagliga vägen.
Jag hade önskat att Kamereraren hade haft sina nycklar hos sig, då hade han sannerligen varit fri från allt ansvar; hans hufvudsakliga fel ligger således deruti att han icke så gjort.
Men hvems är felet att penningarna förvaras i ett så dåligt rum; hvems är felet att 20,000 r:dr kunna lemnäs till Kamererare!), hvilken icke har borgen för mer än 10,000 r:dr. Mig
Den 22 Mars. 147 förekommer det oförklarligt.
Det borde väl egenteligen så tillgå, att kuponerna afklipptes, och öfveilemnades Kamereraren till inkassering, och sjelfva obligalionerne förvarades fortfarande i kassahvalfvet.
Det är icke Kamererarens förtjenst, icke heller Direktins, att icke R. o. Adis alla handlingar i kassakistan blifvit bortstulna.
Jag tror att Ridd.Direktm och Kamereraren borde vara angelägna om att icke lemna alltför stor offentlighet häråt, ty det torde ändå icke kunna få annan utgång, än att R. o. Ad. får efterskänka denna summa.
Hvad Ilr Kamereraren i öfrigt sagt, rörande åtskilliga kassor, bör icke förtjena något afseende, ty om R. o. Ad. efterskänker en förlust, som Wadst.
Adl.
Jungfru-Stifts-kassa fått vidkännas, lärer intet tvifvel vara, alt ju icke R. o. Ad. på ett eller annat vis derföie lärer komma att godtgöra sagde kassa.
Om R. o. Ad. efterskänker denna summa, så blir det också klart att R. o. Ad. beslutar hvarifrån medlen skola tagas, och att det icke kommer att drabba en så beskaffad kassa som Jungfru-Stifts-kassan, hvilken, såsom bildad för välgörande ändamål, är ställd under R. o. Adis vård.
Ersättningen måste tagas af kapilations-medlen, eller ock af andra medel, som R. o. Ad. beslutar.
Hr Ekenstéen har uplyst att R. o. Ad. betalar denna afgift, men att vi derföre icke hafva rättighet att besluta om densamma.
Det lärer likväl icke vara tvifvel underkastadt alt R. o. Ad. såsom Riksstånd eger ali deröfver besluta.
Jag önskar alt saken måtte blifva hänskjuten till en kompromiss och icke dragen inför rälta.
Hr Rosenblad, Bernh.i I det hela kan jag icke annat än instämma med Hr von Kraemer, som mycket väl utredt förhållanderna både i sak, och beträffande de omständigheter, som böra tagas i betraktande.
Stedingk nyss har yttrat, anhåller jag att ytterligare få tillägga några ord.
Hr von Kraemer har nämnt att den räddhåga för publiciteten, för de obehagligheter som en domstolsaktion skulle medföra, skulle kunna blifva likadana genom en kompromiss.
Jag får nämna att om en domstol efter Svensk lag, i laga ordning afgör en fråga, så är derigenom begge parternas rätt hattie iakttagen, än vid en kompromiss, der godtycke och väld så lätt kunna komma i fråga.
Beträffande de omständigheter, i hvilka Frih.
Stedingk har trott sig se uraktlålenheter äfven å en annan sida än blott hos Kamereraren, till och med hos sjelfva Ståndet, ehuru jag har svårt att göra mig reda derför, så, om det kan gifva anledning till blida eller oblida omdömen, och om utgången blir sådan, som Frih.
Stedingk förklarat, alt kompromissens dom blir alldeles eftergifvande, så skulle det lika lätt kunna hända att publiken ville påstå, att någon partiskhet hos kompromissen gjort sig gällande för att efterskänka Ridd.kassans rättsenliga anspråk på ersättning af förromnämnde tjensteman.
Detta tror jag man bäst förekommer genom att man låter lagen lala.
Enligt min tanka, och efter den relation jag hört, får jag säga att jag icke kan bestrida, alt frågan om nyckelns qvarlemnande på ett osäkert ställe var en alltför 10* 148 Den 22 Mars. stor felaktighet, som nog mycket underlättade tjufvens besvär, ty det är icke så lätt att dyrka som att läsa upp ett lås.
Den frikallelse, som Hr Rääf trott sig för Kamereraren finna deruti, att rumnel der kistan förvarades var illa försedt och låsen dåliga, hvilket skulle gifva tillkänna alt man borde hafva vidtagit bättre försigtighetsålgärder, får jag för min del bestrida, och yttrar den reservation, att jag icke kan anse någon felaktighet dervid kunna läggas på R. o.
Ad. såsom Stånd, emedan det väl icke lärer vara R. o. Ad:s pligt att undersöka rummen.
Ridd.Direkt:n lärer det väl ej heller kunna läggas lill last, såvida icke Ridd.Kamereraren har påmint hos Ridd.Direktm alt kassan var förvarad på ett så illa bevakadt ställe.
Men lagen afgör i alla fall sådana saker aldrabäst.
Skulle R. o. Ad. inom Ståndet vilja pröfva och afgöra denna sak, så skulle jag vilja föreslå ett annat sätt, som är mycket bättre än det att nedsätta en kompromiss, nerol., om R. o.
Ad. ville besluta att för sin del eftergifva den ena hälften af den kontanta summa, som gått förlorad, om Ridd.Kamereraren går in på att betala den andra hälften, och då ersätter R. o. Ad. Wadst.
Jungfru-Stifls-kassa med detta belopp.
I händelse R. o. Ad. anser att serskild afgift bör äga rum, skulle jag anse den böra utgå genom en afgift proportionerad efter Andra Art:s bevillning, så att de fattigare Adelsmännen icke må få betala lika med de rikare.
Men jag får likväl säga att Hr Ekenstéen har fullkomligen rätt i den anmärkn. han gjort, ehuru mig veterligen ingen ledamot af R. o.
Ad. liar gjort minsta motstånd alt utbetala den enskilda bevillning som R. o. Ad. såsom
Stånd sig åtagit, och jag delar således hans öfvertygelse att efter år 1809 har R. o. Ad. icke haft någon rättighet att pålägga någon skatt eller utgift på de öfrige inom Sveriges rike boende Adelsmän.
Jag bade trott, att denna sak hade bordt behandlas med största grannlagenhet icke blott för dess afhjelpande till ett slut, utan äfven under diskussionen.
Om jag misstagit mig i delta afseende, så må det stå för min räkning, men jag är viss derutinnan, att en grannlagenhet här är på sin plats.
Återstår dä att se, hvilka fördelar man skulle kunna skörda deraf, att man lät saken gå till domstol, jo, säger man, saken är uti outredt skick.
Det är naturligt, att raan hyser det hopp alt ifall den kommer till domstol den skulle utredas.
Likasom erfarenheten alltid gåfve vid handen att alla saker blefve uptäckta inför domstol, men hvad har man väl för anledning dertill ?
Det är möjligt att i Försynens skickelse del är fullkomligen bestämdt, att den skall blifva utredd och att klarhet härutinnan äfven skall befordra möjligheten att återfå det stulna.
Men icke måtte meningen vara att upskjuta all handläggning af frågan till dess en sådan utredning kan åvägabringas.
Att återigen föreställa sig att genom en blott remiss till domstol vinna denna utredning, anser jag vara att hysa något för sangviniska förhoppningar.
Min tanke är icke att Kamereraren är fullkomligen skuldfri.
Jag vill icke ingå i något annat bedömande än att säga, alt det är klart, alt Den 22 Mars. 149 ifall någon efterskänkning eger rum, denna icke kan angå de omyndiges rätt och icke några andra än dem, som efterskänkt summan, nemi. R. o.
Således förfaller det inkast, man gjort, att Wadstena Adliga Jungfru-slifls-kassa skulle blifva lidande, om frågan icke ginge till domstol.
Förfaller nu det inkast alt man icke kan vinna någon klarhet i sjelfva förhållandena, hvad återstår då att vinna genom sakens öfverlemnande till domstol?
— Hvad kompromissen angår, så får man dervid tänka sig att R. o. Ad. åt densamma skulle delegera sin makt, och då jag finner genom handlingarna att
Kamereraren erbjudit sig att inför en kompromiss upträda, för att der få saken afgjord, och förklarat sig med dess beslut blifva nöjd, och då i rättsbegreppet af en kompromiss ligger, alt den skall vara annorlunda sammansatt än så som jag tänkte då jag först yttrade mig, så vill jag gerna öfvergå på deras tanke, som fordra alt denna kompromiss skall vara så sammansatt, som vanliga bruket kräfver.
Är den så sammansatt, då har den ju kraften af Domstol, ty förord bryter lag, och då har man förlorat intet genom öfverlemnande! af saken lill en kompromiss, men man har hyst någon upmärksamhet å deras tankar inom huset, hvilka anse, att denna fråga hör behandlas med grannlagenhet.
Och jag frågar Eder Mine Hrr om icke mot sjelfva Kamereraren någon liten grannlagenhet skulle vara på sin plats.
Det är ju 17 år han tjenat R. o. Ad. till dess fulla belåtenhet.
Jag kan icke ingå vidare i pröfningen af förhållanderna här, utan anser blott alt R. o. Ad. gjorde bäst uti att öfverlemna sakens slutliga behandling till en kompromiss så sammansatt, som Hr Printzensköld och liera med honom hafva yrkat. 11 r Cederschiöld, Rob. Theophron:
Det har blifvit ifrågaställdt att genast afgöra målet.
Jag får förklara att jag icke fått det rediga xich klara begrepp om sakförhållandet, som för mig är nödvändigt, för att i en så beskaffad fråga fatta något beslut.
Och jag befarar, att detta äfven är förhållandet med en stor del af 11. o. Ad:s ledamöter, äfven om förhållandet vore af beskaffenhet att ett definitivt beslut derutinnan kunde fattas, hvilket det likväl icke är, emedan dertill först fordras att få utredt huruvida dessa medel äro af beskaffenhet, att de kunna af R. o. Ad. efterskänkas eller icke.
Hr von Kraemer har i detta fall gjort en ganska riklig anmärkn. i afseende på Wadstena Adliga Jungfruslifts-medel.
Man har visserligen å andra sidan sagt, att meningen icke vore att bortskänka dessa medel, utan att de skola godtgöras af Ridd.kassan.
Men frågan huruvida R. o. Ad. har rätt att efterskänka något af Ridd.kassan, den är åtminstone för mig icke klar, och jag skulle tro alt om ett sådant beslut fattas, så lärer det vara de ledamöter, som deltaga i beslutet, hvilka få godtgöra förlusten.
Uti frågan, om saken bör öfverlemnas antingen till laglig undersökning eller till en kompromiss, delar jag
Hrr von Kraemers och Rosenblads åsigter, att nemi. det rättaste och bästa sättet ulan tvifvel är del alt få saken på laglig väg 15Ö
Den 22 Mars. afgjord.
Man mä icke inbilla sig att man har den ringaste fördel af att låta öfverlemna saken lill kompromiss, såvidt nemi. man endast afser publiciteten, ty den kommer nog att göra sin inverkan gällande, oell det måhända på ett mycket mer obehagligt sätt för R. o. Ad., än om saken fick gå den lagliga vägen.
Om uplyst vore att dessa medel äro af beskaffenhet att R. o. Ad. kan afstå från de lagliga formerna, då skulle jag icke motsätta mig frågans öfverlemnande till en kompromiss.
Frågan är ju den, om Kamereraren bar begått något fel eller icke, samt huruvida felet är af beskaffenhet att ersättningsskyldighet bör honom åläggas.
Meningarne äro icke delade derom, alt han har begått ett fel, det nemi., ali han låtit nycklarna qvarligga, ty det skälet han anfört, att i annat fall de kunnat taga hela kistan, torde icke förtjena stort afseende.
Men huruvida han begått ett så stort fel, alt han ensam bör stanna i ansvarsskyldighet, kommer vä) att i någon mån bero på huruvida felet är hos honom ensamt.
Att Ridd.Kamereraren i första rummet bordt fästa upmårksamheten på alt det endast är en cloisonsvägg sann en klen dörr, som förvara den dyrbara Kassa-kistan, är sanni; men å andra sidan borde detta icke hafva undgått Ridd.Direktris upmärksarnhet eller till och med icke Fiskalens.
Således tyckes det mig vara tvetydigt, huruvida ansvaret bör drabba Ridd.Kamereraren ensamt.
I afseende derpå, ber jag att få fästa upmärksamheten på, att, i händelse frågan blir hänskjuten till en kompromiss, så lärer Ridd.Direkt:n icke böra utgöra den ena parten, utan jag tror då att Ridd.Utsk. blir den enda behöriga dertill.
Elvad återigen frågan om sättet för utväljande af kompromissens ledamöter beträffar, förklarar jag att jag icke finnér något orimligt i hvad Hr Lagerhjelm föreslagit, ty del kan enl. min tanka lika väl antagas som något annat, n.b. om conlraparten vill dermed åtnöjas.
Men såvidt jag hört af upläsningen af Kamererarens mern. så nämndes deruti ingenting om kompromissens sammansättning.
Det lärer således vara nödigt, i händelse R. o. Ad. skulle vilja begagna utvägen af en kompromissas nedsättande, att det först utredes, huruvida medlen äro af beskaffenhet alt kunna efterskänkas, hvilket fordras för alt man skall kunna frångå de lagliga formerna, och för det andra att R. o. Ad. och Ridd.Kamereraren blifva ense om, huru kompromissen skall sammansättas; således får jag hemställa att, frågan måtte återremitteras till Ridd.Utsk.
Jemte det jag vidhåller hvad jag förut yttrat, nemi. att en kompromiss vore vida bättre än en domstol, får jag tillika äran fästa mig vid hvad Hr Rosenblad särdeles uptagit af mitt yttrande.
Det är vanligt att när man talar mundtligen, så händer ofta att ett ord undslipper en, som man sedan måste taga tillbaka.
Jag har ingalunda påstått att några andra personer än Kamereraren haft fel, men jag har sagt att om andra finnas, som möjligen kunnat begå misstag, så är det högst onödigt, att inför laga Domstol utreda allt detta.
Vidare Den 22 Mars. 151 har man sagt att det vore bättre, om man ginge den lagliga vägen.
Jag anser att det vore bättre om man begagnade sig afen kompromiss, derföre att saken då blefve förr afgjord, eljest kommer det att draga ut på tiden såsom, vanligt är med alla rättegångar.
Alla dessa saker tillsammans göra, att jag yrkar kompromiss, men vill förena mig med hvad Hr Cederschiöld anfört, att det må blifva Ridd.Utsk. som kommer att välja 2, Ridd.
Kamreraren 2 och dessa 4 den 5:te af kompromissens ledamöter.
Jag har icke kunnat inse de betänkligheter vara grundade, som blifvit mot anställande af en laglig undersökning framställda.
Så t. ex. har Hr Lagerhjelm ansett del icke vara hopp om att vid domstol få denna sak bättre utredd, än som redan skett.
Mig synes likväl att man bör förmoda att en domstol, med vana att föra mer och mindre invecklade ransakningar, med rättighet, alt höra vittnen på ed, möjligtvis skall kunna komma till ett säkrare utslag, än hvad vi funnit utgöra resultatet af den förda polisundersökningen.
Berörde resultat, hvars föga uplysande innehåll vi nu hafva för våra ögon, bör åtminstone icke inleda oss i den föreställning, att det ju ej må vara görligt för en domstol att båttre utreda ärendet.
Detta framställes icke i afsigt all afgifva något klandrande omdöme öfver polisens förfaringssätt härvid; det är tillräckligt många och oundvikligt påträngande föremål, som taga i anspråk upmärksamheten hos hufvudstadens polisverk, för ali den skall kunna egna mer än en inskränktare tid åt behandlingen åt ett ärende, såsom detta; hel I st den särdeles invecklade beskaffenheten deraf torde hos polismyndigheterne väckt den förmodan, att laga domstol skulle komma att snarligen öfvertaga den vidare utredningen deraf.
Jag kan icke heller finna alt Ridd.-Kamrerarens långvariga och klanderfria utöfning af sin tjenst, bör föranleda oss att undvika en laglig undersökning, rörule bortstjälandet af de nu ifrågavar., under hans inseende ställde medel.
Befi tines vid undersökningen, att hans försummelse i afseende på nyckelns qvarlemnande i pulpeten icke är af natur, att den bör lagligen tillskynda honom någon ansvarsskyldighet, så är han fri, och ingen menniska härefter laga kraftvunnen dora i saken någon rätt att derå vidare tala eller missnöjas; skulle återigen resultatet blifva motsatsen, så återstår, såsom en cura posterior, att taga i betraktande personens förtjensler och i följd deraf möjligen till en del eller helt och hållet dåmera efterskänka beloppet.
Jag måste således i första rummet sluta mig till den åsigt, som leder till hemställan om en laglig undersökning.
Men om detta icke skulle vara R. o. Ad:s tanke, utan R. o.
Ad. skulle föredraga en kompromiss, så vågar jag föreställa mig, att sammansättningen af denna kompromiss icke blifvit så föreslagen, som lämpligast är.
Att tilldela Ridd.
Direkt, befogenhet att utse ledamöter i bemäide kompromiss, måtte vara den mest otjenliga utväg; Ridd.
Direkt, har ju sjelf åt Kamreraren öfverlemnat tillsynen öfver de sedermera bortstulne medlen.
— Det är visser - 152 Den 22 Mars. ligen i detta hänseende lättare att åt Ridd.Utsk. gifva updraget att utse berörde kompromissarier.
Men sådant faller sig deremot i ett annat hänseende så mycket svårare, i thy att Ridd.Utsk. redan har förklarat att det, i saknad af nödige uplysningar, i frågan anser sig icke kunna fälla något omdöme.
I hvad syftning skall det då välja några ombud?
Utsk. stannar ju dervid i samma förlägenhet.
Ty då det redan förklarat sig så som skett, så måste det af samma skäl ingalunda blifva lätt all utse 2:ne personer, åt hvilka det må öfverlemna förtroendet att bedömma en sak, hvarom det ej allenast sjelft saknar kännedom, men äfven anser dylik kännedom hos andra blott genom ordentlig domstolsväg kunna möjligen vinnas.
Vidare har man föreslagit, alt R. o. Ad. in pleno skulle utvälja 2 ledamöter, Kamreraren 2, och dessa 4 den 5:te.
Men som sådant skulle i afseende å de 2:ne förstnämndes utkörande lända lill vidlyftigheler och tidsutdrägten af ett val in pleno, så föreslår jag i stället, att II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, må vara den person, åt. hvilken vi skola öfverlåta denna förrättning.
H. Ex. skall säkerligen icke förbise att utvälja till ledamöter i kompromissen 2:ne personer, som äga lagfarenhet och uplysning nog, för alt kunna bevaka rättvisans och billighetens fordringar.
Dessa 2:ne, tillsammans med 2:ne af Kamreraren utsedde, lingö då nämna den 5:te.
Men man kan också föställa sig åtskilliga fördelar i vidtagandet af en annan utväg, och det vore den, Hr Lagerhjelm ansett tjenlig, och som jag ej heller ogillar, att en komité bedömde frågan och sedermera afgåfve sitt utlät, tili R. o. Ad., som derefter beslutade om resultatet.
Stedingk yttrat, någon långsamhet skulle genom en undersökning upstå i handläggningen, det vore i delta fall icke någon så stor olägenhet, på sätt Hr Kraemer redan har anfört; ty det låter tänka sig, att uplysningar genom en lycklig händelsernas fogning ännu kunna vinnas; i alla fall råder här alltså intet ”periculum in mora.”
Mitt förslag går således i första rummet ut på sakens öfverlemnande till laglig domstol, i andra rummet på en kompromiss, så tillsatt, att Frih. och Landtm, nämner 2, Kamreraren 2, och dessa 4 den 5:te kompromissarien, hvilken kompromiss skulle äga att afgöra frågan ; samt i tredje rummet, på bildandet af en komité' till ärendets utredande, för att derefter inkomma med yttrande, hvaröfver Ståndet ägde besluta.
Medgifvas måste att rätta behandlingen af ifrågavar. ärende är, för att erhålla uplysningar och komma lill ett säkert resultat, att gå den lagliga vägen, detta har också af Utsk. blifvit föreslaget, samt äfven af flere talare inom R. o. Ad. yrkadt.
Men andra talare hafva deremot påstått, att denna ledsamma affär borde afgöras, antingen genom tillsättande af en kompromiss, eller ock genom vissa deputerade, och att saken dervid fick bero.
Skulle nu en kompromiss eller deputerade komma att behandla denna fråga, så kan den ej annorlunda blifva betraktad än under en ganska grannlaga och ömtålig synpunkt; Den 22 Mars, 153 och resultatet deraf ej blifva annat än ett frikännande från allt ansvar; ehuru erkännas måste, att Ridd.-Kamreraren, lindrigast sagdt, handlat oförsigtigt.
Jag tillstyrker derföre, att R. o. Ad. måtte besluta ett frikännande af allt ansvar, samt låta afskrifva den kontanta summan.
Och denna åtgärd öfverensslärnmer med R. o.
Ad:s värdighet.
Med hvilka tillgångar den upkomna förlusten skall ersättas, derom torde Utsk. anmodas alt inkomma med förslag.
Som tiden är långt framskriden, skall jag söka att vara så kort som möjligt vid uptagandet af några anmärknrr, som blifvit gjorda emot mitt anförande.
Hr Printzensköld har sagt, att ersättningen till Wadstena Adliga Jungfrustifts-kassa skulle tagas från Ridd.-kassan eller ock uttaxeras på R. o.
Ad:s ledamöter.
Det förre torde blifva mindre behagligt, då kassan redan genom stölden lidit en så betydlig förlust; det sednare är, såsom Hr Rosenblad redan visat, rent af omöjligt och till och med grundlagsvidrigt.
Toll har i det hela understödt mitt anförande, men dock sagt ali han visst delade den i Utsk:s betänk, uttryckte opinion, att saken borde till laga behandling öfverlemnas, men att han gjorde det ogerna, derföre att han ansåge, att det varit med R. o. Ad:s värdighet mera öfverensstämmande om saken kunnat af en kompromiss afgöras.
Återigen denna rädsla för lagliga former!
Jag kan icke förslå hvarför icke en domstols, på fullt giltiga skäl grundade beslut, skulle vara R. o. Ad. lika värdigt, som ett beslut af en kompromiss, grundadt på tycken och hugskott.
Stedingk och äfven Hr Aminoff, samt flera andra, hafva sagt att Kamreraren icke ensam är skyldig.
Ytterligare ett bevis för att frågan icke är utredd!
Stedingk sagt, att under den lagliga undersökningens gång, obehagliga saker skulle kunna komma i dagen och derföre åstundar han, det saken måtte öfverlemnas till en kompromiss, hvars utslag troligen blefve efterskänkande, hvarigenom saken vore slut.
Jag kan icke finna annat än att det måste vara för den person, hvarom fråga är, i högsta gråd förolämpande, att få ett efterskänkande, när man antyder att detta gifves för att undvika de obehagliga saker, som kunde genom en undersökning komma i dagen.
Dessutom om R. o. Ad. nu genast genom en kompromiss eller på annat sätt afgör saken, så blir troligen all efterspaning i betydlig grad förlamad, hvilket deremot icke blir fallet om frågan hänskjutes till laglig domstol, då det ligger i parternes intresse att efterspaningen fortgår och skarpes.
Slutligen får jag tillägga att det ju alltid återstår för R. o. Ad. att i fall domstolen skulle ålägga Ridd.-Kamreraren att ersätta det stulna beloppet, då efterskänka den del af detta belopp som R. o. Ad. kan bortskänka.
Jag anhåller om bifall lill Utsk:s betänk.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, framstälde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm., alt några ledamöter yrkat bifall till ölsk:s utlåt., att andra ledamöter föreslagit, att R. o. Ad. måtte besluta alt frågan må afgöras genom en af 5 personer bestående 154 Den 22 Mars. kompromiss-rätt, men meningarne om huru denna kompromissrätt borde tillsättas varit delade, så att först blifvit ifrågastäldt, att desse kompromissarier skulle utses af Ridd.Utsk., sedermera af andra ledamöter blifvit yrkadt, att Ridd.Utsk. skulle välja 2, Ridd.- Kamereraren äfvenledes 2, oell sedermera dessa 4 kompromissarier skulle utse den 5:le, samt slutligen en ledamot yrkat att kompromissarierne måtte utses 2 af Landtraarskalken, 2 af Kamereraren och den 5:te af de 4 sålunda utsedde ledamöterne, äfvensom att för öfrigt en ledamot hade yrkat ålerremiss af Utsk:s mern. för vinnande af närmare utredning såväl i afseende på kompromissariers utväljande som i fråga, huruvida de bortstulna medlen kunde till större eller mindre del af R. o.
Ad. efterskänkas.
Landtnäs härefter till bifall å Ridd.Utsk:s förevar, mern. framslälda propos. besvarades med ja, blandade med nej; hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna alt ja varit öfvervägande.
Jag anhåller, alt återremiss må blifva Contrapropos.