Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan Hans Excellence Herr Hof-Cancelleren blifvit på vanligt vis utbeledsagad upplästes Kongl. Majus Högstberörde Nådiga Skrifvelse.
Lades till Handiingarne. 2:dra Punkten om den föreslagne transportLåfie-rättigheten till högst 6j>oo Riksdaler blef, uppå gjord proposition, af Ridderskapet och Adeln bifallen, 3:die Purikteiij om Lånens liqviderande medelst inbetalning af ä procent i Silfver årligen j m. m.
Jag är nu som föir af den tanka, att räntan bör ovilkorligen till Banken erläggas i Silfver, men jag anser likgiltigt, om detta Silfver anskaffas genom Låntagarnes eller Banco-Fullmäkriges åtgärd.
Det senare finner jag till och med förmånligare, då Banco-Fullmaktige redan förut hafva sådane uppdrag, samt dessutom kunna passa på en tjenligsre period för silfrets upp - 556
Den 12 Dceeinber f. m. köpande; ty om det skall verkställas af Låntagarne sjeifve, när coursen är hög, skall den ännu ytterligare stegras genom ökad efterfrågan på silfver.
Det är nu mera beslutadt. att Maximi-beioppet icke får stiga öfver 2000 R:dr Banco, och dä Fastighets Läne-summan således bl i f ver delad på flere händer, måste desse transactioner om skrot och korn blifva svårare för Lånragarne, enär de äro flere, och många bland dem mindre vane vid att ha att göra med silfver.
I följe häraf vågar jag vördsamt föreslå, att det ina vara Låntagare tillåtet, att erlägga räntan i Banco-sedUr, efter den cours, 6om Fullmäktige vissa tider af året utsätta.
Man kan häremot invända, att coursen kunde stiga under tiden; men jag får erinra, att den lika väl kan falla, och då inträffar deraf en ren vinst för hanken.
Den hazard, om Banken kan vinna eller förlora något litet, bör icke så mycket tagas i beräkning, som den olägenhet, att Silfver-uppköpen annars ske på ett mindre klokt sätt.
Jag är derföre af den öfvertygelse, att det är en vinst icke blott för LåntJgarne, utan äfven för Banken och för det Allmänna, att räntan får erläggas efter den cours , som Banco-Fullmäktige utsätta.
Sedan Riksens Ständer fattat det beslut, att hvarken mer eller mindre än 2 procents afbetalning i Silfver skall erläggas , ser jag icke någon möjlighet, att antaga det förslag Herr Munck af Rosenskjöld nu framställt.
Jag tror det icke eller vara lämpligt, att göra Banco-Fuilmäktige till Den 12 December J. m.
Commissionairer för enskildte, helst när ingen säkerhet kan gifvas, att Fullmäktige skola vara i stånd att för en viss summa verkställa uppköpet, i enlighet med hvad Ständerne beslutat.
På denna grund kan jag icke annat, än yrka bifall af denna punkt i Betänkandet, Herr Munck af Rosenskjöld:
Det åbero pade Riksens Ständers beslut innefattar endast, att räntan skall till Banken ingå i silfver.
Men jag är öfvertygad, att icke någon Riksdagsman tänkt på, hvem som skall verkställa förvandlingen af Sedlar i Silfver.
För mig är det tydligt , att Banken i alla fall, genom Fullmäktiges försorg, kunde erhålla 2 procent i Silfver, och om nu Riksens Ständer skulle , med antagande af mitt och Bonde-Ståndets förslag, tillåta denna afbetalnings erläggande efter cours, finner jag icke, att Bankens förlust möjligen någonsin kunde blifva större, än dess lika möjliga vinst.
I alla händelser blifver detta så obetydligt , att icke något afseende derpå kan göras.
Dessutom vore det Banco-Fulhnäktiges pligt, att bestämma coursen så, att snarare Låntagarne, än Banken, derpå kommo att förlora.
När det beslut redan är fattadt, att räntan skall erläggas i Silfver, och när det medgifves, att Fullmäktige i Banken äro Riksens Ständers, men icke Låntagarnes , Fullmäktige, så synes det mig klart, att räntan bör erläggas i Silfver, så mycket mer, som sjelfva ziffran blifvit utsatt, att för 500 R:dr Banco, skall betalas i årlig sänta 10
R;dc 558 Den 12 December m.
Specie eller 24 lod Silfver.
Nar ett sådant stadgande blifvit gjordt, ser jag ingen möjlighet, att rubba detsamma.
Men om det äfven skulle innebära någon svårighet för dem , som begagna lånen , tror jag likväl en sådan svårighet vara öfverensstämmande med den princip Ridderskapet och Adeln nyss antagit, att icke mer än 2000 R:dr må kunna på en hand utlånas , på det att dessa Fastighets-län må blifva så litet skadliga, som möjligt.
Jag skulle gerna in stämma i den tanka Herr Munck af Rosenskjöld yttrat, om jag trodde den låta verkställa sig med den åtgärd han föreslagit, att Fullmäktige skulle uppköpa Silfver Commissionsvis ; men jag anser detta vara omöjligt.
Jag medger visserligen, att deraf kunde någon gång uppkomma vinst eller förlust för Banken, men jag tror, att det ändamål Ständerne åsyftat, att ■fidelar af Låne-fonrien skall återkomma till Banken i Silfver, icke kan vinnas på annat sätt, än att Låntagarne sjelfve verkställa inbetalningen.
I alla fall är en lättnad vunnen derigenom, att räntorne få nedsättas i Landt-Ränterieine.
Herr Manck af Rosenskjöld: Tvenne Ledamöter hafva rigtigt anmärkt, att Banco-Full. mäktige äro Riksens Ständers, icke enskildes, Fullmäktige.
Det är derföre, som jag föreslå, get, att Riksens Ständer skola uppdraga åt sine Fullmäktige , att förvandla alla ingående ränte-betalninger i silfver, I det ögonblick Stan - Den 12 December J. m. 5% Jerne taga ett sådant beslut, äro Fullmäktige Ständernes Commissionairer.
Det är ganska sannt , att Riksens Ständer beslutat , att räntan skall ingå till Banken i Silfver, men här är endast fråga om, huruvida icke detta beslut iakttages, när inbetalningen sker i Banco-sedJar, hvilka sedan förvandlas i silfver.
Ett Riksens Ständers beslut i sådana mål är dessutom icke någon Grundlag , äfvensom jag icke kan inse, attén så obetydlig jemkning är någon förändring.
Här är blott fråga om att bestämma, om inbetalninger. i silfver nödvändigt skall verkställas genom Låntagarnes egen, eller, om desse sådant åstunda, genom Banco-Fullmäktiges försorg.
Jag anhåller vördsamt om proposition derpå , att Banco-Fullmäktige skola törst vissa tider om året bestämma den cours, hvarefter inhetalningarne få göras, och sedan sjelfve verkställa Silfver-uppköpet.
Jag får vördsamt hemställa , om icke ordalydelsen i Riksens Ständers beslut är , att räntan skall erläggas i silfver, icke att den skall ingå i silfver.
I öfrigt är det visserligen klart, att Riksens Ständer kunna göra sine Fullmäktige till enskildtes Commissionairer; men jag underställer, om detta är instämmande med det sätt, hvarpå Fullmäktige hittills ägt och utöfvat Riksens .Ständers förtroende.
Jag vill blott fä sta Herr Munck af Rosenskjölds uppmärksam, het derpå, att silfrets pris skall fördyras der - 56o Den 12 December f. m. igeDom , att allt uppköpes pä ett enda ställe, hvaremot annars de , som äro i behof deraf , tillhandla sig denna vara på auctioner, och om tillgång derpå skulle tryta, taga af sine egne tillgångar.
Om jag ej missförstått Grefve von Schwerin , så har han missförstått mig.
Jag har aldrig yrkat, att räntan ovilkorligen skall erläggas i Banco-sedlar, utan endast i det fall, att betalningen i silfver skulle vara förenad med mycket besvär.
Om Silfver i Landsorterna kan erhållas för lindringare pris , än den utsatta coursen , så är ock naturligt, att
Låntagarne hellre göra afbe* talningen i hardt mynt, i synnerhet sedan Banco-Utskottet tillstyrkt, att den får nedsättas i Landt-Ränterierne, För öfrigt är jag af Grefve von Schwerins tanka, att räntan mest kommer att erläggas i silfver af Låntagare i Landsorterne.
Jag tror blott, att det icke bör ovilkorligen åläggas dem, som kunna hafva mycket svårt att förskaffa sig silfver , i synnerhet den del af Allmogen, sorn icke förstår sig på skrot och korn.
Jag har föreställt mig, att det skulle leda till allt för mycken oreda i Bankens Räkenskaper, om Låntagare finge liqvidera sine afbetalningar i Banco-Sedlar.
Vinsten skulle tilläfventyrs icke blifva synlig i Bankens böcker , emedan den icke kunde controlleras; men förlusterne skulle säkert icke der komma att saknas.
Jag tillstyrker således, Deri 12 December f. m. 56. att hvarje Låntagare sjelf må se sig om, huru han må erhålla silfver.
Herr Grejven och Landt-AIarskalken förklarade , att som Riks-Ståndens i detta ämne redan fattade beslut, hvilket Herr Landt-Marskalken nu uppläste, bestämdt innehöll , att Lån på Fastigheter hädanefter icke fä beviljas uppå andra t villkorj hvad ränte- och capital af betalningen beträffar, än att 2 procent af det uti Sedlar utgifne Länets primitiva belopp årligen till Banken erlägges uti Svenskt Silfv er mynt j Riksdaler för Riksdaler, eller uti deremot svarande lodtal mynt b ar t Silfver, på sätt attj genom ett dylikt under 33 * år fortsatt ärligt inlemnande af Silfver uti Banken _, Lånebeloppen anses till fullo likviderade; alltså och då, på sätt Banco-Utskottet uti dess Utlåtande anfort, samt Herr von Hohenhausen jemväl erinrat, antagandet utaf Herr Munck af Rosenskjölds förslag om Ränte- och Capital-afbetalningens erläggande i Bancosedlar efter en viss fastställd Cours, skulle medföra rubbning och förändring uti Riksens Ständers i denna omständighet fattade nyssberörde beslut, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken , på sådan grund, sig ej eller kunna å Herr Munck af Rosenskjölds förslag meddela proposition.
Hvad åter Banco-Utskottet i öfrigt uti ^:dje puncten hemställt, dels angående tillstånd för Låntagare i Landsorterne, att i Ränterierne för Bankens räkning få insätta antingen Svensk^ Silfvermynt, eller confrolleradt verksilfver, dét 56a Den 12 December f. m. sednare efter beräkning af 20 sk.
Specie för hvarje Lod, dels angående grunden för beläningsbeloppets bestämmande å de bus i Städerne, hvilka hädanefter intill nästa Riksdag skulls kunna blifva uppbyggde; fann Herr LandtMarskalken vara af natur att utgöra föremål för Ridderskapets och Adelns pröfning och afgörande.
Uti det nu upplästa Beslutet säges, att afbetalnjngen ovilkorligen skall erlägges i silfver.
Jag hemställer , om icke detta sker, då räntorne blifva af Fullmäktige förvandlade i silfver.
Jag kan åtminstone icke finna någon motsägelse häri.
Det är kanske öfverflödigt, att yttra sig , sedan Herr Grefven och Landt-Marskalkeu nyss anfört, att 2:ne procent bestämdt måste erläggas i silfver.
Den värde Talaren har sjelf medgifvit, att hans förslag innefattade en jemkning af detta beslut, och sådana jemkningar i besluten äro icke tillåtne.
I fall det tillätes mig att anföra något emot Herr von Hobenhausens afgörande röst, får jag äran påminna, att det vid flere tillfällen varit fråga, icke blott om jemkningar, utan ock om upphäfvande, af Ridderskapets och Adelns beslut.
Då den proposition jag nyss begärt, hvilken Herr Grefven och Landt-Marsklaken föiklarade sig ej kunna meddela, således förmodligen ej eller lärer stå att erhålla, skall jag
Den 12 December f. in - 563 endast utbedja mig, att min enskildta tanka må, jemte min reservation, få i Protocollet intagas.
Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade gilla hvad Banco-Utskottet i 3:dje punkten tillstyrkt, angående Låntagares i Landsorterne rättighet, att få i Ränterierne för Bankens räkning insätta antingen Svenskt Silfvermynt eller controlleradt Verksilfver, samt angående belänings-grunden å de hus, hvilka hädanefter intill nästa Riksdag kunna blifva uppbyggde.
Ropades J a. 4:de Punkten j angående väckt fråga j att de personerj som förut hafva intecknade Skulderj måtte i första rummet berättigas till Banco-Lån för att dermed liqvidera sådane Inteckningarm. m.
Om det så förhåller sig , som Banco-Utskottet uppgifvit, att bela Nationen har rätt, och i följd deraf en lika rätt, att erhålla lån; borde detta kunna utsträckas äfven till framtiden.
Jag har icke trott detta vara motivet till Fastighets-lånens beviljande, utan att detta nu skett, för att mildra de skuldsattas svåra belägenhet, i följd hvaraf de först och främst borde vara berättigade till dessa lån , för att dermed kunna inlösa enskilde skulder, hvaraf de nu äro generade; och då derigenom äfven den enskildte Crediten borde 564 Den 12 December f ni. kunna blifva mera återställd, skulle icke alla sedermera så mycket söka dessa lån.
Jag anhåller derföre om Herr Grefvens och Landt-Marskalkens proposition på hvad jag redan framställt.
Jag är af samma tanka med den sista värde Talaren.
Då Banco-Utskottet sager, att de icke skuldsatte hafva lika rätt med de skuldsatte till dessa lån, har Utskottet visst deruti fullkomligt rätt, af det skäl, att innan Riksens Ständer definitivt beslutat i frågan , hvarken den ena eller andra äger någon företrädes-rättighet till lånen.
Men om nu Riksens Ständer besluta, att de, som förut hafva sine Egendomar intecknade, skola äga företrädes-rättighet framför de icke skuldsatte , så följer också, att de förre ifrån samma ögonblick erhållit en sådan företrädes-rättighet.
Pluraliteten af de skuldsatte
Fastighets-ägarne hafva äfven större anspråk på detta biträde, emedan de flestes förlägenhet är orsakad af föregående Riksens Ständers åtgärder; och särdeles af den då varande Banco-Discont-Styrelsens, hvilken utsträckte snörpsystemet vida öfver Riksens Ständers beslut och uppdrag.
Således, om än alla hafva lika rättighet, äga likväl de skuldsatte större anspråk, emedan de fleste af dem blifvit det genom Lagstiftande Maktens förvållande.
För öfrigt har jag härvid afsett icke blott Låntagares, utan äfven Fordrings-ägares bästa, emedan många af desse sednare, som sjelfve behöfva sine penningar, men hafva svårt att få ut dem, derigenom kunna blifva hastigare li qvi' - Den 12 'December f m, qvioerad?
På dessa grunder kan jag icke annat än, tvärtemot Banco-Utskottets yttrande, tillstyrka, att, i enlighet med hvad Ständerne år 1779 beslöto, Fastighets-lånen må företrädesvis lemnäs åt dem, som förut hafva sine egendomar intecknade för skuld, välförståendes med det vilkor, att en sådan företrädes-rättighet endast tillerkännes de Fastighets-ägare, hvilkas skulder varit intecknade, innan detta beslut af Riksens Ständer blifvit fattadt.
Till en början kan jag icke instämma i den princip, som aE Herr Munck af Rosenskjöld blifvit yttrad, att endast de intill denna Riksdag skuldsatte skola ‘äga företräde till Fastighets-iån.
Vill maij afse, att en fördel skall lemnäs dem, som äro uti olycklig belägenhet, så bör man äfven besinna, att också efter denna Riksdags slut, många kunna raka uti en lika obehaglig ställning.
Jag tror dessutom en sådan uppmuntran icke böra lemnäs ät de skuldsatte, utan allt slags afseende på, och pröfning af, sättet buru de råkat i skuld.
Men i afseende på verkställandet häraf, hemställer jag, huru sådant skall blifva möjligt.
För öfrigt, då lånen äro förmånliga, skulle det icke blifva svårt fördem, som icke redan äro skuldsatte, att inteckna sina egendomar, för att åtkomma dessa lån, enär man ej kan rättvisligen säga, att blott de hittills skuldsatte böra äga företrädet.
På dessa grunder vägar jag vördsamt tillstyrka bifall å BancoTJtskottets Betänkande.
Band. 36 56a Den 12 December J. m, Herr Munck af Rosenskjöld:
Jag anser visserligen billigt, att tiden för de ifrägaställde skuldernes tillkomst må utsträckas till Riksdagens slut, om så behagas.
Herr von Hohenhausen har talat om, att man ej bör uppmuntra till skuldsättning genom bifall till hvad jag föreslagit, men just detta skall inträffa, om icke företräde lemnäs åt de förut skuldsatte , ty i fall lånen äro så förmånliga , som man velat påstå , uppmuntrar man ju dem , som förut icke hafva skulder, att komma åt dessa lån.
Jag kan således icke finna annat, än att äfven denna princip talar för det beslut, att Fastighetslån må företrädesvis meddelas åt dem, som varit skuldsatte före afgörandet af denna fråga.
Jag tror, att man går nog långt i specialiteter, för att gynna de skuldsatte.
Om Herr Munck af Rosenskjölds förslag antages, hunde ju ofta hända, att en skuldsatt person, som hade sin egendom intecknad, sålde den till en rik man.
Hvilkendera skulle då få lånet, säljaren, eller den rike köparen,?
Herr Munck aj Rosenskjöld:
Vid den siste värde Talarens yttrande får jag erinra , att sådana försäljningar sällan ske, och, om de n go : gr-ng inträffa, är det ett undantag, som icke kan förekom mas.
Om en rik man vill komina åt ett län pä 2000 R:dr, i fall en sådan dertill skulle nedlåta tig, så är detta något , som i alla fall icke bevisar olämpligheten af mitt förslag.
Men om sådant händer någo Den 12 December f, nt» 56 5 gang, mäste deremot, enligt Utskottets förslag den rike och icke skuldsatte bemägtiga sig ett» lån, lika så snart som den fattige.
Herr Gref ven och Landt*Marskalken gjorde proposition till bifall af 4;de punkten uti Banco-Urskottets Utlåtande) hvilken proposition med Ja besvarades.
Företogs tilt pröfning Bauco-UtskottetS den 9 dennes under N:o 95 afgifne, samt den to derpåföljde eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande , i anledning af gjorde anmärkningar Vid Utskottets förut meddeldte Betänkande, angående förändring uti nu gällande beläningssätt och belänlngsvärde ä Guld och Silfver I Banken.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus‘ Utskottets förra Betänkande innehöll det förslag till Riksens Ständer , att belänings-värdet å Silf. Ver skulle höjas från 40 till 48 sk.
I det nu afgifne Utlåtandet, sorn blott innefattar en vederläggning af Herr Hjertås anmärkningar emot det förra, finnes alldeles intet nämdt härom.
Jag hemställer derföre, att vi först måtte erhålla proposition på Utskottets första Betänkande. för att få den saken afgjord.
Herr Grefven och Landt - Marskalken gjorde proposition till bifall af Banco-Utskottets i ämnet först afgifne Betänkande. 564 .
Mi ' ; :v ;. ' - < Den 12 December f m.
Jag utber mig att få höra till hvad ränta myntadt Svenskt Guld och Silfver får i Banken belänas?
Utskottet har föreslagit 3 procent.
Då vågar jag vördsamt underställa Ridderskapet och Adeln , om icke denna ränta, som hittills varit 3 procent , hädanefter må nedsättas till 2.
Jag kan icke föreställa mig, att Utskottet häri bör se någon våda.
Då i början af Riksdagen man tog för afgjordt, att en realisation skulle kunna verkställas, och att det vore lätt, att dertill kunna få actier tecknade till en summa af 3 millioner R:dr i silfver , skulle jag tro, att den Sven. ska R:drn måtte af Banco-Commissarierne kunna emottagas utan att förut behöfva skickas til! myntet.
Jag anhåller derföre om proposition på räntans nedsättande till 2 procent.
En nedsättning af räntan skulle åter närma dessa utlåningar till en bekant Finance-operation, och, hvad den angår, så är densamma redan af Ständerne af. slagen.
Det är derföre icke eller skäl, att närm 1 sig dertill, utan bör räntan bibehållas lika vör silfver, som för andra i Banken lånbara effe c ser, såsom jern, m. m.
Jag tillstyrker aledey vördsamt bifall å Utskottets Betänka :'d Grefve von Schwerin:
Den 11 December f m.
565 räntan på belåningar af jern och andra exporteftecter blifvit fastställd tili 3 procent, är den, att de skola förvandlas i guld och silfver.
Då deremot de nu ifrågavarande panterne, som just utgöras af guld och silfver, icke behöfva förvandlas, så tyckes för dem en mindre ränta kunna bestämmas.
Herr von Hohenhausens yttrande, att man derigenom skulle närma sig till sådana speculationer och operationer, sorn pluraliteten icke gillar , sä tror jag , att man bör lemna dessa åt sitt öde.
Nu är endast frågan om att bestämma räntan till 2 procent.
Jag utber mig äf ven att få nämna, att belåningen å jern är bestämd till -|:delar af värdet.
Utskottets förslag bestämmer samma proportion för belåningen af guld och silfver.
Då vore väl billigt, att man, åtminstone hvad räntan beträffar, något mera gynnade den sednare.
Sedan det beslut redan blifvit fattadt, att räntan å Fastighetslån icke får i sedlar erläggas, sä, på det ej tillgången på silfver må minskas för Låntagare, är jag nu af samma tanka, som Banco-Utskottet, att man åtminstone bör söka förekomma all minskning af silfvertillgängen i landet, utanför Banken.
För min del kan jag icke anse rådligt att nedsätta räntan , då frågan endast är om myntadt siifr 566 Den 12 December f m> ver och guld.
Detta skall alltid lända till det allmännas nytta, då penningarne derigenom komma i omlopp, och icke blifva skrinlagde.
Den ena procenten, som Banken förtjensr j ränta på andra effecter , betyder alldeles intet; emedan den går ät i omkostnader för förvaring, transporter tn. m. Herr Cederschjöld* Pehr Gustaf:
Jag förenar mig med den siste värde Talaren , att räntan i beläning af Svenskt myntadt silfver må nedsättas till 2 procent, men för omyntadt bibehållas vid 3.
Februari f. ra. 601 ponerade på elt sätt, som deras enskilda ställning icke tillåter, oell de kunna icke jemnt bevaka styrelsen.
Jag tror, alt, genom ett sådant stadgande som här föreslås, man skall jaga bort verkligt dugliga och redbara män.
Nog får man vinglare, men sådane, förmodar jag, äro hvarken allmänheten till säkerhet eller bolagen till nytta, lika litet som den solidariska ansvarighet, hvari de skulle stå, vore af något värde.
PresteStJS förslag har deremot de fördelarna att först göra den ansvarighet, som bolagsmännen åligger, lika för alla, och för det andra, att ansvarigheten ej inträder förrän 6 månader sedan banken förgäfves blifvit sökt, hvarigenom samtlige delägarne befrias från all farhåga för chicane; ty kan ej banken på 6 månader reglera sina affärer, då må den gemensamma ansvarigheten gerna äga rum.
Jag anhåller således vördsamt om afslag å Utsktns förslag, och propos. till bifall å PresteStåndets.
Jag har under 2:ne riksdagar varit hedrad med R. o. Ad:s förtroende att vara ledamot af H.
BancoUlskottet.
Jag har, under denna tid, sökt att, sä vidt min förmåga medgifvit, göra mig underrättad om arten och beskaffenheten af de ärenden, som der förekommit.
Detta var anledningen hvarför jag vid sista riksdagen, då den vigtiga frågan om en särskild lagstiftning för enskilda banker inom Representationen först väcktes och till nämnda Utsk:s behandling hänsköts, ansåg mig böra egna all uppmärksamhet åt detta ämne.
Jag har också sedermera noga följt denna lagstiftningsfrågas vidare utveckling och resultaten af de skiljaktiga grundsatser, som häruti gjort sig gällande.
Jag kan ej heller emottaga den beskyllning, som en talare framställt, alt de, som afgifvit nu förevarande förslag, varit af en fiendtlig sinnesstämning emot privatbanksinraltningen, helst jag under hela den tid jag härmed sysselsatt mig insett och erkänt nyttan och nödvändigheten af sådana, väl ordnade creditanstalter.
Jag har varit ense med Utsktn i fråga om den i5 §:ns ordalydelse, och jag har äfven deltagit i Utskins tillstyrkande af den 1 §:n.
Jag kan ej finna att förstnämnda § är oantaglig.
En sådan förutsättning tillkännagifver deremot, alt man vill bereda tillfälle för directionens ledamöter att draga sig ur spelet, då bankens förvaltningssätt hotar med betänkliga följder.
Vill man åter att en bank skall inskränka sin sedelrörelse inom den sfer lagen utstakar, så bör man icke kunna emotse att ett sådant förhållande inträffar, som är förutsatt, eller att banken blir oförmögen att inlösa sina sedlar.
Då den solidariska ansvarigheten omöjligen kan i all sin stränghet tillämpas, helst man ej kan vända sig till hvar och en lottägare i en bank för att erhålla betalning; så måste det väl vara nödvändigt att äga rättighet att kunna hålla sig lill några visir o H. 76 6oa Den a4 Fubruari f. m. sa personer.
I sådant fall måste väl directionens ledamöter vara de lämpligaste för att i första rummet uppgöra 1 iqviden för de oinlösta sedlarna.
Att de skulle vara oskyldige till bankens obestånd och den uppkomna oredan i bankens affärer, kan jag ej medgifva ; det är just dessa verkställare af bolagens möjligen oriktiga och olagliga beslut, som för desamma böra först ansvara.
Lyckas man komma derhän, att en redbar och allmänt aktad direction icke drager i betänkande att åtaga sig verkställigheten af bolagsbeslut och ansvara för följderna deraf, så synes man äga skäl tilt den förmodan, att dessa beslut äro både ändamålsenliga och med lagens föreskrifter öfverensstämmande.
Då man för öfrigt icke kan i lagen tillerkänna sedelinnehafvare en ovillkorlig rättighet att vända sig till lottägare i allmänhet för att få en sedel eller invisning inlöst, ifall sådant icke kan i stadgad ordning verkställas, så måste en föreg:de instans finnas, och det torde icke kunna nekas, att den lämpligast bör utgöras af bankdirectionen.
Jag har tänkt mig den solidariska ansvarigheten, sådan som den i nu gällande lag är, och icke sådan, som privilegierne för de inrättade privatbankerna innehålla, emedan en sådan ansvarighet blott är ett chartek.