Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Af hvad jag nu anfördt, torde R. o. Ad. finna, att jag icke har någon förkärlek för Privatbankerne, ehuru jag känner elen stora nytta de framkallat för jordbruk, handel och näringar.
Må de gerna uphöra, men jag önskar lifligen och innerligen, alt något bestämdt säkert sättes i stället, hvarpå den stora allmänheten kan trygga sig, och under sådane åsigter tillstyrker jag bifall till förevande punkt.
Hr Gripenstedt: Sedan R. o. Ad. nyss beslutat, att den del af sedelförsträckningen, som Filialbanken erhåller i form af lån skall nedsättas till endast ijtdel, hvarigenom man kan laga för af gjordt, att ingen del deraf blifver räntelös, anser jag del blifva en tillräcklig vinst om den ränta, som Filialbanken skall betala, bestämmes till 3 proc.
Räutevinsten blir i alla fall 2 proc., och det är i min tanka tillräckligt för bestyret att administrera detsamma.
Jag är i afseende på detta morn. af samma mening, som Frih. Tersmeden, som först yttrade sig i ämnet, och som önskade, all den ränta, som skulle betalas på lånet, måtte upsätläs till 3 proc. eller densamma, som blifvit föreslagen för krediliverna.
Afven jag tror, såsom jag redan förut liar gifvit tillkänna, all det icke är något sköl, ali sätta ned räntan så lågt, som till 2 proc., synnerligen när R. o.
Ad. har beslutat utsträcka den kreditivrätt, som för Filialbankerna var föreslagen.
Det är i alia fall på krediti vet, som Filialbanken kommer all förtjena, det vill såga på den omloppstid, som deras utelöpande iuvisningar på detta kreditiv får.
Ju större detta blir, och ju längre omloppstiden blir för assignalionerna, deslomera komma dessa Banker att blifva eli slags sedelutgifvande Banker, fast med höga sedelvalörer, och om räntan nu bestämmes till 3 proc., så blir skillnaden emellan denna ränta och 5 proc., som de sjelfva böra kunna få på dessa penningar, en tillräcklig vinst.
Jag får således förnya min anhållan, all R. o. Ad. ville antaga den redaktion af delta morn., sora jag har föreslagit.
Ad. vill antaga den siste värde talarens förslag, emot hvilket jag icke har något att invända, så blir räntan 3 proc., så väl för de nya, som förde gamla Filialbankerna.
Skulle detta icke ske, så ber jag, att få fästa Ståndets upmärksåmhet på den reservation, som Hr Dokt.
Nordström har afgifvit, och i hvilken Hrr af Geijerstam, Biskop Genberg och Prof. Agardh instämt.
Jag anhåller att denna reservation måtte blifva för Ståndet upläsen.
Sedan denna upläsning försiggått, tilläde Hr von Hartmansdorff:
Detta skäl, om det är något, innebär också en anledn. att bifalla Frih.
Tersmedens förslag, men om icke så många ledamöter af BankoUlsk. hade deltagit i reservationen, så skulle jag anse den innebära ett misstag, ty det står uttryckligen på sid. 75: ”hemställer Utsk., att, i st. f. 210 och 211 §§:ne
Den 19 Juni. §§:ne af gällande Banko-reglem:le matie i det utfärdande intagas följande föreskrifter.”
Om det nya stadgandet, ronde 3 proc. intages i Banko-reglem:tet, i st. f. 210 och 211 §§:ne, hvarest 3 proc. äro bestämde, så blir väl följden den, att räntan för alla Filialbanker, vare sig gamla eller nya ändras, ty i det nya Bankoreglem:tet är icke föreslaget, så vidt jag kan finna, något tredje stadgande, hvarest det säges, ali för de gamla Bankerne är räntan 3, och för de nya 2 proc.
Jag kan icke föreställa mig, alt R.
Str:s Bank, äfven om Bankolltsk:s förslag af R.
St. anloges, skulle nöja sig med 2 proc. af de Banker, som redan äro inrättade, enär oktrojerna för dessa Filialbanker bestämma 3 proc.
Så länge dessa oktrojer räcka, och deras förbindelser icke äro inlösta, så är jag viss, alt Fullm. i Banken icke skola åtnöja sig med 2 proc. af de lån, som till dem lemnäs.
Tersmeden deruti, att det icke finnes tillräckliga skäl, för att så lågt, som till 2 proc. bestämma räntan för de Filialbanker, som på de här föreslagna vilkoren komma att inrättas; utan jag anser att räntan på deras lån bör blifva lika med räötan på deras kreditiver.
När de nya Bankerna få betala samma ränta, som de nuvar:de, så undviker man afundsjuka Bankerna emellan, och denria räntefot skall säkerligen icke hindra upkomsteu af Filialbanker på de orter, der enskilda Banker komma att uphöra, ty denna skillnad i ränta, då lånebeloppet är nedsatt till en tredjedel af Bankens försträckning, blir icke så betydlig, att den omständigheten kan lägga hinder i vägen för Filialbankers upkomst.
För en Bank på 500,000 R:dr, reducerar sig denna skillnad till 1,666 R:dr 32 sk., och detta är icke ett sådant belopp, att det kan verka på upkomsten af en Filialbank.
Hr Aminoff: Rättvisan fordrar, att om den af R. o. Ad. föreslagdb lagen för Filialbankerne, blefve af R.
St. antagen och gällande, böra de nnvande
Filialbanker lemnäs rättighet få begagna sig af densamma, så framt sådant öfverensstämmer med deras intresse.
Jag hemställer om icke denna fråga är alldeles för tidigt väckt vid punkten litt. g.; blifver det fråga om de redan bildade Filialbankerna, så är det sista eller 4:de morn., som handlar derom.
Mig synas de skäl, som den siste värde talaren, äfvensom Frih.
Palmstjerna framställt för den åsigten, att räntan må bestämmas till 3 proc. för Riksbankens försträckning till .
Filialbankerna, både såsom lån och kreditiv, vara så väl grundade, att deremot icke kan vara något att anmärka.
Det synes vara en alldeles tillräcklig vinst, som aktie-egarne i en Filialbank skörda, om de af Riksbanken erhålla lån emot 3 proc:s ränta, och sjelfve utlåna dessa medel emot 5 proc.
Jag vet icke hvarföre en större vinst skulle dem beredas.
Serdeles om på sätt nu är föreslaget, 8 H. 21 322 Den 19 Juni. och R. ov Ad. beslutat, Filialbankerna få en större kreditivrätt, så är det så mycket mindre skäl, alt nu sätta ned räntan lill 2 proc., synnerligen som man i händelse denna ränta icke nedsättes, undviker den olägenhet, som här är omnämnd, att hädanefter upstående
Filialbanker skulle komma att åtmjuta större fördelar än de hittills bildade.
Alltså förenar jag mig med de Hrr, hvilka här föreslagit, att räntan för Filialbankerna må bestämmas till .3 i st. f. 2 proc.
Propos. till bifall å litt. g, af Ulsk:s förslag, blef härefter framstäld och besvarad med Nej; hvarefter R. o. Ad. biföll den af Frih.
Tersmeden för litt. g. föreslagna redaktion: ”Filialbank erlägger till Riksbanken 3 proc:s ränta, så väl å lånet, som äfven å de summor, hvilka på kredilivet lyftas.
I fråga om punkten litt. (i., anförde Frih.
Likasom jag ansåg, alt vid förra momdet räntan på de försträckningar, som Riksbanken lemuar till Filialbankerna är för låg, likaså anser jag här den föreskriften, att Filialbank icke äger att beräkna högre ränta eller kreditiv-afgift, än som erlägges uti den utlånings- och kreditiv-rörelse, sorn Riksbanken genom Diskonterne f. n. bedrifver vara obillig.
Den förordning, som f. n. gäller för Privatbankerne innefattar icke en sådan föreskrift, utan de hafva rättighet, att vid utlåning taga högsta lagliga ränta.
Detta hindrar icke, alt de flesta Privatbanker hafva funnit med sin fördel förenlig!, att icke taga (> proc:s ränta, ehuru detta kan vara olika.
Jag vet i.cke hvarföre den inskränkning, sorn BankoUtsk. här har gjort, skulle införas.
Uti nu gällande reglemde, finnes icke en sådan inskränkning.
Jag tager mig derför friheten föreslå, att motsvarande mom. i nuvar:de Banko-reglenute må införas här så lydande: ”Filialbanks rörelse bedrifves medelst utlå ning, vexel-diskontering, öpnande af upp- och afskrifnings-räkning, samt beviljande af kreditiv, på sätt närmare bestämmes genom reglem:te, som kommer att till K. M:s Nåd. pröfning och fastställelse öfverlemnas.”
Efter först lill bifall å Utsk:s förslag framstäld, men med Nej besvarad propos., biföll R. o. Ad. den af Frih.
Tersmeden för litt. h. föreslagna redaktion införes.
De härefter förekommande punkterne litt:s i, k, 1, och m, af Mom. 3 och Mom. 4 i 71 punkten biföllos.
Sedan nu R. o.
Ad. genomgått detta Betänk., och fattat i några punkter skiljaktiga beslut emot dem, som BankoUtsk. föreslagit, så lager jag mig friheten hemställa till Hr Gr. o. Landtm, och R. o. Ad. huruvida icke R. o. Ad. skulle finna lämpligt, att till de öfriga Stånden aflåta en inbjudning, att förena sig i R. o. Ad:s beslut, der de äro skiljaktige ifrån BankoUtsk:s Betänk.
Jag tror att det är icke så serdeles många beslut, och de kunna säkerligen med lätthet af Riddarh.-Sekret:n redigeras, i händelse der skulle behof-' vas några redaktionsförändringar för att göra uttrycken tydligare.
Den 19 Juni. 323 Naturligtvis alser detta mitt förslag till inbjudning endast de frågor, deri R. o. Ad. fattat definitiva beslut, och icke de beslutade ålerremisserne.
Tersmeden vill ifrån denna inbjudning undantaga frågan om kreditivrätt för Hypotheksföreningarne, så skall jag med honom förena mig.
Eljest bestrider jag inbjudningen, och begär frågan på bordet.
Några gånger då jag haft öf vervigt, har man nekat inbjudning lill de öfriga Stånden, att med R. o. Ad. instämma.
Om jag ville utöfva vedergällningsrätten, så skulle jag nu hafva ani ed n. bestrida inbjudningen.
Men jag anser orätt af dem, som äro underlägsna att vilja förhindra de segrande afgifva inbjudningar till deltagande i deras beslut.
Derföre vill jag icke sätta mig emot Frih.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att den nu väckta frågan om inbjudning, i följd af Gr.
Gyldenstolpes begäran borde hvila på bordet till nästa plenum, yttrade Gr.- Lagerbjelke:
Då det i och för sammanjemkning af RiksStms beslut är af vigt, att R. o. Ad. så fort som möjligt afgör denna fråga, så anhåller jag, alt R. o. Ad. måtte låta upföra den på föredragms-listan, näst efter StatsUtsk:s Betänk.
N:o 167; hvilket enl. förut fattadt beslut, bör företagas, näst efter Banko Utsk:s nu pröfvade Betänk.
Jag tror det vore lämpligt, att vänta tills man får se hvilka beslut de öfriga Stånden fatta, så att man icke måtte inbjuda dem att stanna i samma beslut, som de redan fattat, i händelse deras beslut äro med R. o. Ad. öfverensstämmande, och jag skulle derför anse lämpligt, att icke afgöra denna fråga, förr än man fick se prot.-utdr. öfver de öfriga Ståndens beslut.
Hr Gr. o. Landtm., som nu framstälde, hurusom Gr.
Lagerbjelke föreslagit, att den af Frih.
Tersmeden väckta inbjudnings fråga måtte å föredragms-listan upföras näst efter StatsUtsk:s Utlåt.
N:o 167, fästade dervid upmärksamheten derpå, att delta Utlåt, redan i detta Plenum komme att föredragas, samt hemstälde derjemte om R. o. Ad. behagade bifalla att ifrågavar:de förslag till inbjudning upfördes näst efter nämnde utlåt., ifall det icke i dag blefve afgjordt, men i annat fall främst å föredragms-listan för nästa Plenum, hvilken propos. besvarades med starka Ja, jemte ett eller annat Nej; hvarpå Or Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva funnit
Som öfverläggningen i denna fråga har uptagit 2:ne plenidagar och egentligen innefattar discussion öfver redaktionen af en mängd serskilda punkter, så hemställer jag om icke med samma skäl som i fråga om tullbevillmn R. o. Ad. ville besluta, att discussionen öfver detta Betänk, finge ur prot. utgå. 21* 524 Den 21 Juni f. m.
Jag bestrider öfverläggningensuteslutande från prot.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att sedan Hr von Hartmansdorff, sorn deltagit i större delen af de discussioner, hvilkas uteslutande utur prot.
Tersmeden föreslagit, bestridt detta förslag, frågan derom komme att förfalla.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s den 17 dennes e. ra. på bordet lagda utlåt.
N:o 167, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. om beviljande åt staden Örebro, dels af ett anslag ulan återbetalningsskyldighet, och ett amorteringslån för verkställande af ny tomtreglering derstädes, dels ock af ett byggnadslån. 11. R. o. Ad. åtskiljdes kl. | till 11 på aftonen.
In fidem protocotii, Alberl Munck, Onsdagen den 21 Juni 1854*.
Just. 2:ne prot.-utdr. för d. 17 och 19 dennes, samt pleniprot. för d. 22 April e. m.
N:o 57, ang:de anslag till lindring i de genom kolerafarsoten Carlskrona stad åbragta kostnader, förlidet år; N:o 58, ang:de understöd till Hospitals-fonden; N:o 59, ang:de utsträckning af nämndemäns rätt till skjutsoch traktaments-ersätfning för syner och andra förrättningar; N:o 60, ang:de byggnads-anslag för Ultuna Landlbruks-institut; samt N;o 61, ang:de den s. k. kurhus-afgiften.
Den 21 Juni l. m. 325 Hr af Geyerstam, Carl:
Af enskildta angelägenheter nödsakad alt för en längre tid lemna Riksdags-orlen, måste jag afsäga mig den plats uti BankoUlsk. jag ifrån Riksdagens början innehaft, och får jag derjemte anhålla, att varda vid min Riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall; hvarefter Hr Gr. o. Landtm., med lillkännagifvande, att Frih. Tersmeden, Wilh. Fredr., såsom ledamot i BankoUtsk. begärt och erhållit 3:ne veckors ledighet från d. 22 dennes, anmodade Hrr Elektorer alt utse en ledamot i BankoUlsk. efter Hr af Geyerstam, och en ledamot att inträda i samma Utsk. linder Frih.
Tersmedens frånvaro, samt att derjemte, efter Frih. Åkerhjelm, Claes, som varit vald till Suppleant i Serskildta Utsk., samt efter Hr Gripensvärd, som varit suppleant i LagUtsk., men blifvit vald till ordinarie ledamot i samma Utsk., utse en Suppleant i Serskildta Utsk. och en Suppleant i LagUtsk.
Föredrogs och bifölls Frih. Tersmedens, Willi. Fredr., den 19 dennes på bordet lagda hemställan, att de öfrige RiksSlm måtte inbjudas att instämma i de, vid pröfningen af BankoUlsk:s Betänk.
N:o 34, ang:de reglering af Bankens låne- och kreditivrörelse, af R. o. Ad. fattade definitiva beslut, som varit afvikande från Ulsk:s förslag.
Prot.-utdr. ronde denna inbjudning blef genast härefter justeradt.
Föredrogs ånyo LagUlsW:s d. 10 och 14 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 34, i anledn. af väckte motioner om uphäfvande*, förändring eller förklaring af 1720 års Koiiventikel-plakat.
LagUtsk. har i sitt Betänk, yttrat, att det ansåg min motion förtjena upmärksamhet, och att densamma jemväl i väsendtlig mån utgjort ledning vid utarbetande af det förslag Utsk. afgifvit.
Jag beklagar att jag icke kan sjelf så upfalta förhållandet, enär jag uti Ulsk:s förslag alldeles icke kan igenkänna min motion.
För att icke trötta R. o. Ad. skall jag endast fästa upmärksamheten på några af de olikheter, som dem emellan förefinnas.
Jag har föreslagit, att konventikel-plakatet skulle med förändring utaf endast 2:dra mom. bibehållas:
Utsk. åter har föreslagit uphäfvande af detta plakat i dess helhet.
Jag hade förordadt ett noga iakttagande af 1762 och 1837 års Kongl. Bref.
Utsk. har föreslagit afskaffande jemväl af dessa bref.
Jag önskade en närmare bestämmelse af hvad med hus-andakt menas.
Utsk. har lemnat än mera obestämdt än det förut varit.
Jag hade önskat alt församlingens Pastor, hvilken någon gång kan anses vara part i sådana frågor, icke skulle ega rätt att förbjuda sammankomster till gudaktighetsöfning; Utsk. har likväl lemnat uti Pastors hand, att sådana förbjuda.
Dessa omständigheter, jemte många andra, torde för mig utgöra tillräckligt skäl att för - 326 Den 21 Juni f n, klara, det jag icke kan instämma uti Utsk:s förslag.
Flere af reservanterne hafva deremot afgift i t meningar, uti hvilka jag öfverensstämmer, såsom Frih. Posse, Profrhe Nordström och Bring, af hvilka jag dock ber, alt egentligen få hålla mig till den sistnämnde.
Åtskilliga af de afvikelse!- ilrån min motion, som Utsk. gjort, har Prof. Bring icke biträdt, men jag måste likväl bekänna, alt hans förslag icke fullt tillfredsställer mina önskningar eller motsvarar min förväntan om ett förslag i detta hänseende.
Jag skulle önska flera ändringar och afvikelse!- ifrån Prof:ns förslag, men skall dock inskränka mig till dem, som jag anser isynnerhet förtjena upmärksamhet.
Uti Irsta §:n heter det nemi.: '"Hus-andakt må, såsom hittills, fritt utöfvas af föräldrar och husfäder, med deras barn, anhörige och tjenstefolk.'1''
Derest jag i mitt hus håller andakt med mitt folk, skulle jag således, enl.
Brings förslag, derest en vän trädfle in, antingen visa ut honom i ett annat rum, eller ock vara underkastad en plikt ifrån 50 lill 400 Rrdr brko.
Sådant anser jag icke vara lämpligt, icke behöfligt, desto mindre som, på sätt jag första gången denna fråga förevar, hade äran visa, sjeifve de lagstiftare, som utfärdat 1726 års Konventikel-plakat, voro af den mening, alt umgängesvänner kunde och borde vid husandakt få vara närvarrde.
Profrns förslag skulle således en större inskränkning i detta hänseende, äu den som redan linnes, ega rum, hvilket jag ingalunda tror hafva varit Profrns mening, och jag anhåller derföre, att vid en skeende återremiss, ordet ”umgängesvänner1'' mätte i §:n intagas.
Den 2:dra §:n innehåller: ‘‘"‘Visar sig inom någon församling behof af flere sammankomster till andaktsöfning, än de, enl. allmän ordning öfliga, så tillhör det församlingens Kyrkoherde, pä grund af hans embete, att söka på ändamålsenligt sätt tillfredsställa detta behof.
Och böra derföre de församlingsmedlemmar, som önska sådana sammankomster, denna sin önskan hos Kyrkoherden anmäla.
Häremot har jag ingen annan anmärkn. alt göra, än den, att jag anser det hvarken hafva varit Profrns mening, eller vara med min öfverensstämmande, att Kyrkoherden skulle ega att förbjuda alla sådana sammankomster för andaktsöfning, ehvad der förekommer något lör kyrkan äfventyrligt eller icke.
Om icke något annat förekommer än läsning och böner efter af Kyrkan antagna och godkända handböcker, så bör Kyrkoherden, enl. min lanke, icke kunna förhindra sådant, med mindre alt serskildta skäl dertill förekomma.
Jag tillstyrker derföre, att till de sista orden i denna § måtte med någon liten omskrifning fogas ett så lydande tillägg: ”..
. . anmäla denna sin önskan hos Kyrkoherden, som, derest han finner gällande skäl dertill förekomma, ege att dem förbjuda.
Del bör sedan på församlingens medlemmar bero, om de ställa sig Kyrkoherdens afgörande till efterrättelse, eller om de vilja deröfver anföra klagan.”
Den 3:dje §:n anser jag, åtminstone f. n., på den punkt den allmänna opinionen och den religiösa uplysningen i vårt land sig befinner, vara ganska riktig, hvarföre jag äfven antager Profrns förslag i denna del, men önskar, alt såsom tillägg eller serskild § måtte inflyta sista mom. af 5;te § uti Den 21 Juni f. m. 32?
Utskis förslag, nemi.: ”Klagan öfver Pastors förbud, i delta falt mä i vanlig ordning hos vedérbör:de domkapitel förås.
Jag anser det nemi. icke vara lämpligt, att Pastor, som möjligen genom sin egen försumlighet varit anledningen till att ett sådant behof förefinnes, sjelf skulle ega rättighet att förbjuda sin församlings ledamöter, att på annat sätt tillfredsställa sitt behof.
Jag har ingenting emot att han förbjuder sammankomster, men han skall alltid dertill upgifva sina skäl, och högre pröfningsrätt af hans förmän måste finnas.
Vid 5:te §:n skulle jag; vilja tillstyrka det tillägg, alt: ”böterna skola förvandlas, icke till fängelse vid vatten och bröd utan lill enkelt fängelse.”
Det är denna förvandling af böterna, som jag tror både inom och utom landet hafva vållat en så stor hetsighet emot Konventikel-plakatet.
Man anser det icke rimligt att personer, som tillhöra de stilla i landena, skola blott för att de samlats i strid emot en polis-stadga, straffas möjligen hårdare än de, som begått verkliga brott.
Om denna förvandling till enkelt fängelse, i st. f. fängelse vid vatten och bröd antages i en lag, som kommer alt förklara Konventikel-plakatet, så är denna olägenhet häfd, och en så stor förbättring vunnen, att jag med tillägg af denna förändring är färdig att godkänna Prof. Brings förslag.
Om författningen kommer att §:vis föredragas, skall jag ytterligare uptaga en och aannan2 af dem, men inskränker mig nu lill hvad jag redan yttrat.
Jag tror mig veta, att många ledamöter komma att förorda Prof. Brings förslag till författning, och jag anhåller derföre, att de tillika ville yttra sig öfver de förändringar deruti, sorn jag nu föreslagit.
Nyligen har man på detta rum tvistat om religionsfrihet för främmande trosförvandter; i dag är frågan, huruvida religionsfrihet skall tillerkännas Statskyrkans egna medlemmar.
Det skall nu afgöras om det sekels-gamla förbudet emot en för det andliga lifvet, likasom för allt lif nödig och nyttig discussionsfrihet skall qvarstå, — helt och hållet uphäfvas utan annan inskränkning än den som redan finnes uti 1 kap. 4 § M.B:n och Kongl.
Brefvet af den 6 Febr. 1849, eller om det skall bero på en Pastors godtfinnande, alt utan ransakning, utan högre myndighets pröfning af hans åsigts behörighet, utan laga dom qväfva så väl bruk som missbruk, hvarvid den som ett sådant Pastoralförbud icke hörsammade skulle beläggas med böter till ett belopp, 5 gånger högre än hvad som stadgas, för spillande af menniskolif, hvaruppå sedan alltid följde landsförvisning, i händelse han verkligen funnes skyldig till irrlärors spridande; eller slutligen om denna discussionsfrihet, denna upbyggelsefrihet skall ställas under en presterlig polis af sådan omfattning, att denna späda nyfödda frihet i sanning då kunde förliknas vid en till händer och fötter väl inlindad Mumie, anständigt befordrad till en förtidig graf.
De af detta Stånds ledamöter, som tagit närmare kännedom om detta ämne, finna lätt, att härmed är antydt Ulsk:s förslag, och det af Prof. Bring i dess reservation framställda.
Den siste värde talaren har lill utgångspunkt tagit Prof. BriDgs förslag med några vissa modifikationer- Jag att - 328 Den 21 Juni f. m. håller atl få laga Utsk:s förslag, och härvid får jag först hembära Utsk. min tacksamhet derför, atl det proklamerat den vigtiga principen, att upbyggelsefrihet bör finnas.
Hvad förslaget vidkommer, skulle jag vilja tillstyrka detsammas antagande med följande modifikationer.
Utur ingressen ville jag borttaga orden: ”samt undan”rödjande af Kongl. Brefvet den 13 Dec. 1762, och Kongl.
Cirkuläret d. 20.
1837, ang:de lagsökningar i religionsmal, som ”äro af grannlaga beskaffenhet”, hvarigenom nu gällande helsosamma stadgande om Just.-kanslerens utlåt, innan åtal får anställas, blefve qvarstående.
1 § önskade jag bibehållen.
Man har klandrat, alt deruti ingen definition blifvit gifven på hvad med husandakt bör förstås; men dä det är en allmänt känd och erkänd sats inom det juridiska facket, alt definitioner äro en vansklig sak, så tror jag alt man skulle vinna hvad man åsyftat, om blott uti 2:dra §:n orden: ”gemensam andaktsöfning” utbytes emot: ”allmänt tillgänglig andaktsöfning.’'''
Emot 3:dje §:n har jag ingenting att anmärka, men skulle vilja föreslå, attalia de öfriga §§:ne mätte utgå, med undantag af den 4:de, för hvilken jag föreslår följande förändrade lydelse: ”Finnér Pastor vid sammankomst irrlära förkunnas eller annan oordning i kyrkligt hänseende ega rum, och förmår han icke genom undervisning och förmaning sådant afböja, anmäle saken till allmän åklagare.
”Företages eljest något, som emot lag stridande är, eller allmän ordning stö”rer, gälle hvad i Kongl.
Förordn. af d. 6 Febr. 1849 stadgas.”
Genom antagande af ett sådant stadgande, skulle dessa mål, hvilka jag medgifver vara af kinkigare natur, än de uti 1849 års Författn. afsedda, komma att ställas såsom tillförene under M.B:u 1.
4. och oordningar af annat slag under nyssnämnde Förordn.
Hvad de återstående §§:ne vidkommer, föreslår jag deras borttagande.
Den godtyckliga makt, som deruti lillerkännes Pastor, kan jag för min de! lika litet gilla, äfvensom de deruti stadgade höga straffbeslämmelser.
Hvad åter angår Prof.
Brings förslag, så kan deremot anmärkas, att då i dess Usla § stadgas all: ”Hus-andakt må, såsom hittills, fritt utöfvas af föräldrar och husfäder med deras barn, anhörige och tjenstefolk.
Genom förmaning och efterdöme skall Preslerskapel med all flit dertill upmuntra”, så blefve detta genom §:ns upställning, snarare ett förqväfvande, än ett upmuntrande af den husliga andakten, enär, på sält Hr Carlheim Gyllensköld redan visat, tillkomsten af en umgängesvän genast skulle stämpla hus-andakten lill konventikel.
För min del kan jag för öfrigt i detta förslag icke gilla den Pastors-embetet der tillerkända diktatur, samt får förklara, att ifall detta förslag, som icke allenast innefattar en half-mesyr, utan äfven en återgång lill ställningen före 1726, blefve af R.
St. antaget, så vore detta vida värre, än bibehållandet af det gamla status quo, enär det förra möjligen kunde under £ sekel komma att gälla, då deremot det sednare omöjligen kan serdeles länge fortfara.
För min del skulle jag således vilja tillstyrka bifall till LagUtsk:s Betänk., med de modifikationer deruti, dem jag haft äran föreslå.