Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid tror jag Utsk. hafva rätt förfarit, som handlagt den K. propos:n och det lärer vara hufvudsaken.
För öfrigt tillstyrker jag, att II. o. Ad. bifaller den del af förslaget, som bestämmer ersättningen till verken i allmänhet.
Det är sagdt, att de embetsverk, hvilkas medel äro i fråga, blifvit hörda, och sådant kan ej nekas, men det har skett för 18 år sedan.
Månne grundlagens mening i 10 § R. F., som föreskrifver, att ”innan ärendena hos Konungen i Statsrådet föredragas, skola de, genom nödiga uplysningars inhemtande från vederbör, embetsverk, af den föredragande beredas” månne, frågar jag, meningen var, att det vore tillräckligt, blott vederbör, blifvit hörde utan afseende å liden inom hvilken hörandet egt rum.
Under dessa 18 år, hade enl. vår nuvar. statsförfattning 6 riksdagar kunnat inträffa.
Likväl vet man huru betydligt meningarne inom Stånden förändras från den ena riksdagen lill den andra.
Skulle man kunna antaga, att de myndigheter, som icke tillhöra R.
St. äro oföränderliga i sina meningar, oberoende af de omständigheter, som under liden möjligen inträffa ? jag tror icke att denna orubblighet eger rum, utan att händelsen, hvilken väl må hafva varit en grund för SlatsUtsk. alt förklara frågan oförberedd till företagande, jemväl är af beskaffenhet att föranleda Const.Utsk. till tanka på en förändrad lydelse af förenämnde 10 § i R. F., hvarigenom någon praescriptionstid för hörandet måtte utsättas.
i Kanske 10 år eller något dylikt vore lämpligt emedan enskild förskrifning icke längre gäller.
Emellertid visar denna händelse huru grundlagen kan tydas.
Det sätt hvarpå Stats-kont. blifvit hördt, visar också hvartill den åtgärd föranleder, som blifvit vidtagen, att Konungens rådgifvare tillåtas och berättigas begifva sig direkte in i andra instantien, sammanblandande den första och medlersta, för att inhemta grundliga utlåt:n.
Eljest tillgår vid Uollegiemes 246 Den 8 Mars f. ra. hörande så, att dessas ledamöter, som icke tilltro sig att ögonblickligen besvara de frågor, som göras från Konungen, först inhemta Kontors-chefernas meningar och sedan desse, som dagligen handlägga ärendena, hafva yttrat sig, pröfva ledamöterna hvad desse anfört innan de slutligen afgifva sina underd. utlåt:n.
När ärendena deremot behandlas så, alt skyndsamheten företrädesvis skall befordras, så sker det gemenligen på säkerhetens bekostnad.
Det hade man kunnat vania sig förut, men jag hade icke trott alt det skulle hända så snart, som det nu verkligen inträffat.
Jag beklagar emedlertid att så är och hoppas på förändring i framtiden.
Ehuru en frånvarande ledamot genom Frih.
Raab ordat om åtskilliga punkter af sjelfva utlåt., vill jag f. n. endast liufvudsakligt yttra mig i afseende pä nu föredragna ingress lill samma utlät.
Jag tror nemi. att det varit fullkomligt lämpligt och äfven försigtigt om Utsk. uti denna ingress intagit den strof, som Inkomst-afd:n föreslagit och sorn var af följande lydelse: ■”Vid tagen kännedom af de den nåd. propos. tillhörande handlingar har Utsk. inhemta!, att de förvaltande verk oell inrättningar, hvilkas inkomster skulle komma att emot bestämda anslag utbytas, icke blifvit i ämnet hörde sedan år 1833 och således icke varit i tillfälle att öfver det numera förändrade förslaget sig yttra, hvadan Utsk. saknat de uplysningar, som för sakens fullständiga utredning kunnat vara af nöden”.
Genom en dylik, med nu citerade, menings intagande uti ingressen hade Utsk. tillika reserverat sig emot den ofullständighet eller den oläglighet, som tilläfventyrs i utlåt, kunde förefinnas, enär vederb. förvaltande verk icke blifvit under loppet af sistförflutne 18 år i ämnet hörde.
Jag skulle kunna visa flere tillfällen då ett sådant Auctoriteternes hörande varit af nöden, men vill nu endast i förbigående nämna punkterne om Wadstena krigsmanshus-kassas medel, om Invalidhus-fondens medel, om Skogsplanlerings-kassans medel, om Lappmarks Ecklesiastik-verks medel, vid hvilka punkter i K- propos:n dels medgifves dels klarligen synes att frågorne icke äro fullständigt utredde eller med den noggrannhet behandlade, som sakens vigt hade kraft.
Hvad den sistnämnde punkten särskildt beträffar hade ett dylikt vederb.
Auctoriteters hörande varit så mycket mer lämpligt och af behofvet påkalladt som just efter 1834 inträdt nya förhållanden, som hade behöft uplysas, och genom hvilka uplysningars inhemtande hade kunnat förekommits den irring, som Utsk. nu icke ansett sig kunna undvika att för R.
St. påpeka.
På dessa skäl vågar jag anhålla att ofvanberörde af inkoms-afd:n uti ingressen till detta utlåt, intagne strof måtte varda bibehållen och att propos. derom måtte varda framstäld.
Hvad som nu är i fråga skiljer sig i 2:ne olika delar, nemi. den K. propos. på hvilken StatsUtsk. byggt sitt tillstyrkande och för det andra den förmenta bristfälligheten i form.
Hvad det första beträffar nemi. de serskildta förslagen så har Den 8 Mars f m.
247 jag redan förut gjort förbehåll att då hvar och en af dem förekommer serskildt tillämpa den strängare af Ständerne vid 1823 års riksdag framställda grundsats och det tillämpar jag äfven i afseende på Lycksele skola, gående förbi den del af detta betänk., som författadt af Hr Sandströmer blifvit adopleradt och upläst af Frih. Raab.
Beträffande andra delen, eller huruvida uraktlåtenhet skulle vara begången i formen, att vederbör, icke blifvit, hörde, så kan jag icke annat än anse denna fornifråga vara fullständigt och nöjaktigt besvarad i Hr Sandströmers anförande.
Den § ur grundlagen, som Hr von Hartmansdorff citerat, bjuder embetsverkens hörande, den nämner alt nödiga yplysningar skola infordras, — och jag frågar om någon underlåtenhet egt rum i afseende på uplysningars infordrande.
Hvad som efter 1834 kunnat komma i fråga, eller beloppen af utgifterna och inkomsterna, de äro, genom StatsUlsk. på grund af Rikshufvudböckerna som fullständigt uptaga desamma, bestämda.
Om någon felaktighet skulle vara begången så verkar det ingenting ty om t. ex. 500 r:dr för litet intagits på Kronans räntor, så komma 500 ndr mera in på 10:de och räntemedlen och då motsvarar det ena det andra.
Det är visserligen möjligt att embetsverken icke bestå af samma personer som 1834, och att hvad omdömet angar de nuvarandes skulle bli olika mot hvad då yttrades, men då sakförhållandena äro fullständigt utredda, förmodar jag att Ståndens ledamöter icke sakna egna omdömen och tror att det skulle föga lända lill fromma för saken och ingalunda motsvara den dermed förenade tidsutdrägt, sorn skulle upstå, om alla dessa emb:sverk ånyo skulle höras.
I anledn. af Hr von Hartmansdorff» yttrade missnöje att chefen för ett Stats-depart. personligen kommunicerat sig med ett honom underlydande depart., en rättighet, sorn är honom medgifven, får jag erinra honom, att detta sätt alt kommunicera icke är annat, fastän lill en ringa del, än ett återvändande till den första collegiala administrationen, hvilken skapades af den store och odödlige Axel Oxenstjerna, och jag tror att nutidens store män skulle kunna vara belåtne om de i sättet att bedöma frågorna, kunde jemföras med honom.
Den tiden voro Departis-chefcrne verki.
Presidenter i collegierne.
Den stora tillvexten af specialgöromål i högsta instantien hos Konungen gör detta icke möjligt numera, men dessa chefer hafva genom rättigheten att bivista collegiernes öfverläggningar, tillfälle att när så behöfves muntligen utverka sina åsigter med desses ledamöter till icke ringa besparing af tid och möda.
Huruvida de uplysningar, sorn vederbör, embetsverk, i den fråga, som nu utgör föremål för öfverläggning, hafva afgifvits, äro att anse såsom för gamla och derigenom må hafva förlorat sin gällande kraft, — det är en sak, hvarom jag anser öfverflödigt, att mycket orda — allt nog, vederbör, embetsverk hafva blifvit hörde; detta är ett factum, och formerna äro således iakttagne.
Men man har vid detta tillfälle, såsom mig synes, alldeles utom ämnet, iuledt diskussionen på en åtgärd, som 248 Den 8 Mars f. m.
Konungen beslutat, bestående deruti, att vederbör.
Dep:ts-chefer skulle äga rätt att inhemta uplysningar directe och personligen i de collegier och embetsverk, som tillhöra deras depart:r samt påstod att hvad som derigenom vunnes i skyndsamhet vid ärenders behandling, det förlorades å andra sidan i grundlighet.
Jag ber likväl att för min del få påminna, att, om detta påstående, verkligen skulle vara grundadt, sä ligger skälet ingalunda i sjelfva åtgärdens beskaffenhet, så alt den förmenta olägenheten deraf måste följa såsom en nödvändighet, (utan i en felaktig tillämpning) ty, som den värde anmärkaren ganska riktigt sade, är det visserligen vanligt alt då en uplysning skriftligen begäres från ett collini sä begrundas frågan af ledamöterne så länge tills de med full sakkunskap och ett moget omdöme må kunna afgifva svaret; men ingenting hindrar dessa ledamöter att förfara alldeles på samma sätt äfven när Dep:tsehefen personligen inställer sig i ett collini, för att bringa ett ärende under öfverläggning.
Ingenstädes finnes föreskrifvet att coll:ii ledamöter då, mera än eljest äro pliglige att på ögonblicket besvara en framställd fråga, utan är saken icke förut fullt utredd, eller af sä omfattande beskaffenhet att ett svar icke genast kan lemnäs, så är del deras rätt att vid ett sådant tillfälle lika så väl som efter vanligheten begära betänketid och lemna det äskade svaret en annan gång.
Vid afgifvande af det yttrande, som nu är i fråga, tror jag alt icke så tillgick utan att ledamöterna voro färdige att genast lemna sitt utlåt., men detta torde ej böra anses såsom ett bevis på bristande grundlighet vid behandlingen, utan bevisar blott att frågan befanns så enkel till sin natur, eller var för ledamöterna så väl bekant förut, att något vidare upskof med dess afgörande icke erfordrades.
Detta är hvad jag velat nämna, och tillstyrker för öfrigt bifall till Utsk:s hemställan.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, lät härefter, såsom egande sammanhang med förevar, öfverläggniugsämne, upläsa såväl ett från Hederv.
BondeSt ankommet prot.utdr. af denna dag, innehållande att BondeSt. återremitterat StatsUtsk:s utlåt.
N:o 51, om beräkningen af Statsverkets inkomster, samt det nu ifrågavar:de utlåt.
A, som ock ett dervid afgifvet och samma prot.utdr. bifogadt, MedSt:n kommuniceradt anförande af Nils Andersson i Christianstads län.
Det är endast med anledn. af det nyss uplästa af Hr Statsrådet Sandströmer ingifna utlåt.
, som jag anhållit om ordet.
Om Hr Statsrådet hade jemfört Utsk:s utlåt, med den K. propos:n så tror jag att det icke kunnat undfalla honom att finna, hvaruti de misstag bestå, som af mig blifvit påpekade.
Ett serskildt register deröfver, trodde jag icke bebehöfde vid reservationen bifogas.
Det är icke någon insinuation, utan ett factum, sorn af reservationen inhemtas.
Den 8 Mars f. m 249 Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, hemställde om R. o. Ad:n behagade bifalla ifrågavar. uti inledningen lill StatsUtsk:s utlåt.
N:o 51, Litt. A, gjorda hemställan.
Stjernstedt under öfverläggningen yrkat samt begärt propos. derom, att uti ingressen till förevar, utlåt, borde intagas följande, enl. inkomst-afdms förslag, uti Gr.
Mörners reservation införda mening: ”Vid tagen kännedom af de den nåd. proposm tillhörande handlingar har Utsk. inhemtat, att de förvaltande verk och inrättningar, hvilkas inkomster skulle komma att emot bestämda anslag utbytas, icke blifvit sedan år 1833 i ämnet hörde och således icke varit i tillfälle att öfver det numera förändrade förslaget sig yttra, hvadan Utsk. saknat de uplysningar, som för sakens fullständiga utredning kunnat vara af nöden” hemstälde H. Ex. Hr F rih. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåge denna mening böra uti inledningen till Utsk:s utlåt, införas.
Denna propos. besvarades med starka nej blandade med ett eller annat ja, hvarjemte Gr.
Mörner, anmälde sig och yttrade:
Detta är en heder för min anmärkn. som jag sjelf icke påkallat och vet ej hvartill detta skulle tjena.
Min mening är ingalunda att yttra mig huruvida detta tillägg vore lämpligt eller icke; men sedan R. o. Ad. redan fattat sitt beslut i frågan, utan att dervid förbehålla sig rättigheten att serskildt besluta om något tillägg, vågar jag hemställa huruvida det kan vara lagligt, att nu efteråt vilja derom besluta.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, det han trott sig finna att R. o. Ad. med öfvervägande nej besvarat den ronde ifrågavar. tillägg framställda propos. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. £ till 3 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munck. 250 Den 8 Mars e. m.
Justerades 1 prot.-utdr. för denne dag f. m.
Med tillkännagifvande, att Frih. von Kraemer, Rob. Fredr., såsom ledamot af BevillmsUlsk. begärt och erhållit 12 dagars ledighet från och med den 12 dennes, samt att Hr af Geyer slam, Carl, som, varit fullmäktig för Adliga ätten Klingstedt och ledamot af BankoUtsk., i följd af fullmakts-utgifvarens nyligen inträffade död, återlemnat sin pollet såsom
Fullmäktig för nämnde ätt samt uphört att vara Utsk:s-ledamot, anmodade H. Ex. Hr Frih. o. Landtm.
Hrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i BevillnrsUtsk., under den Frih. von Kraemer beviljade ledighetstid, och en ledamot i BankoUtsk. efter Hr af Geijerstam.
Öpnades Hrr Elektorers listor vid val af ledamöter i Bevilln:ssamt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:n under permillerade ledamöters frånvaro, och befunnos dertill utsedde i B e v i 11 n i n g s- U t s k o 11 e t: under N:o 249, Frih.
Adelsvärd, Erik Seth, beviljade 14 dagars ledighet frän d. 10 dennes N:o 358, Frih. Lagerbring, Fullm.
Besvärs- o. Ekon.-Utskottet: under N:o 1753, Hr Hedenstjerna, Wilhelm, från och med den 5:te dennes beviljad 3:ne veckors ledighet, N:o 273, Hr Lilljebjelke, Fullm.
Hr Bildt, Carl Oscar, Öpnades jemväl Hrr Elektorers lista vid val af en ledamot i Ridd.-Utsk. efter N:o 282, Frih. Rudbeck, Reinhold Carl Gabriel; och befanns, dertill hafva blifvit utsedd: N:o 563, Hr Wulfrath, Fullm.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:s d. 26 sisth Febr. och d. 1 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 51, Litt. A, i anledn. af K.
M:s nåd. proposai, ang:de serskilda till åtskilliga förvaltande verk anvisade inkomsters utbytande emot Statsanslag.
Härvid förekommo: l:o Passevolance-medlen. a) Mötes-passevolance-aJgiften.
Denna punkt lades till handlingarne. b) Fourage-Passevolancc-aJgiften.
Den 8 Mars e. m. 251 På begäran af Frih. Raab, Adam Christian tiplästes den del af Hr Waerns vid Utsk:s utlät, fogade reservation, som afser ifrågav. afgift, hvarefter Frih.
Raab yttrade; Den del af Hr Waerns reservation, som rörer den föredragna frågan, är nu upläst och jag skall derföre icke besvära med upläsning af återstoden.
Det uplästa innebar på sätt Ståndet haft tillfälle höra, ett förordande att ordinarie anslag måtte bestämmas vid hvarje riksdag i st. f. förslagsanslag, hvarigenom den fördel skulle vinnas, som af reservanten är antydd.
Särskildt i afseende på den föredragna frågan har reservanten ådagalagt det mångfaldigt större besvär, som skulle komma att ega rum för alt årligen utröna kostnaden för fourage-passevolancen, än om ett bestämdt anslag bl ef ve beviljadt.
På dessa skäl hemställer jag, att R. o. Ad. ville återremittera denna punkt, samt dervid besluta, alt ett visst anslag måtte för hvarje år bestämmas till det belopp som förslagsanslaget här utgör, nemi. 32,000 r:dr. Frih.
Jag kan icke anse de fördelar, som Frih.
Raab finner skulle följa genom den method, som reservanten
Hr Waern har föredragit framför den af Utsk. föreslagna.
Reservanten säger väl, att det blir mycket arbete och mycken svårighet vid att verkställa Utsk:s förslag, derföre att det blefve nödvändigt, för att, pä det sätt Utsk. föreslår, bestämma detta anslag, ”att ärligen utröna rusthållens antal inom hvarje län och de förändringar deruti, som till följd af flere rusthållares ingående på den föreslagna förändringen kan hafva upstått, dermed multiplicera qvantiteten af hvar och en af de fouragepersedlar, hvarje helt rusthåll skall liqvidera, och härmed åter för hvarje persedel dess markegångsvärde inom länet samt slutligen sammanlägga beloppen för alla de län, uti hvilka rusthåll äro befintliga och ifrån summan afdraga 1 g proc., såsom motsvarande provision och remisslage.
Jag hemställer, huruvida det är möjligt att undvika dessa beräkningar så snart upbörden af de summor, som i följd af beräkningen skola ingå i Statsverkets inkomster, för hvarje rusthåll skall utgöras och icke grunda sig på passevolans utan på markegång, och något annat har Hr Waern icke föreslagit.
Således måste alltid, när dessa beräkningar ske, upbördsmannen först efterräkna huru många rusthåll, som skola erlägga afgiften, och sedermera huru stor afgiflen skall vara.
Sedan denna uträkning är gjord och inkomsten beräknad, så är det mycket lätt att utföra denna summa afgifter och dermed är hela den affären förbi.
Hr Waern säger, att det är mycket bättre alt hafva en bestämd summa för hvarje år och har beräknat den till 32,000 r:dr.
Om den från ruslhållen utgående summan utföres bland Statsverkets inkomster under särskild titel, och likaså bland utgifterne, till ena eller andra beloppet, så är det ungefär lika många siffror alt skrifva: deruti består hela enkelheten.
Deremot skulle efter den method, sopa Hr Waern har föreslagit, blifva nödigt att gå till inkomstberäkningen.
252 Den 8 Mars e. m.
Palmstjerna har redan uplyst oriktigheten och olämpligheten af reservantens framställning.
Jag lår med honom deruti förena mig.
Uträkningen är för ett län gjord på ungefärligen 6 minuter, om man räknar fort, men uptager kanske 12 minuter om man suddar.
Men hvad som här är fråga om, är: skall delta vara eller icke vara förslagsanslag?
Hästarnes antal är, med undantag af tillfälligt sjuka, lika hvarje år; men priserna på fourage kunna variera.
Om en bestämd summa lemnäs till Krigs-colhii disposition, för att dermed föda ett bestämdt antal hästar, utan afseende på fouragets större dyrhet det ena året än det andra, så är det gifvet, att man icke vinner hvad reservanten åsyftar.
Det är omöjligt att bestämma på förhand huru många hästar man kan inkalla till vapenöfning hvarje år, då man icke känner fouragepriserna förut, men deremot har en bestämd summa att dertill användas.
Man får då troligen lemna åtskilliga hästar hemma och icke taga dem till öfningarne.
Våra öfningar äro icke för långa, man bör icke förkorta dem genom en sådan åtgärd, som här är föreslagen.
Hvad åter angår den behållning, som visar sig i räkenskaperne vid hvarje års slut, så må man icke tro, att det är en verklig behållning alltsammans, utan det är medel, som skola gå ut ett par månader efteråt, när auktionerne ega rum.
Det är icke endast förhållandet med Kavalleriet utan äfven med Infanteriet.
Det är nödvändigt att detta blir ett förslagsanslag.
Staten förlorar icke derpå ett kopparöre, emedan redovisning skall göras bestämd för hvarje utgift och icke ett öre derutöfver kan af statsmedlen användas.
Då den sisle värde talaren har så fullständigt utredt de skäl, som äro så talande för Utsk:s förslag och visat olägenheten och olämpligheten af hvad reservanten har tillstyrkt, så återstår för mig endast att anhålla om propos. på bifall lill hvad StatsUtsk:s hemställan innehåller.
Den siste värde talarens motiver äro snart vederlagda; icke så måhända de bägge föregåendes.
Jag tillåter mig i alla fall, sedan jag fästat upmärksamheten på reservantens åsigter och, då hela afsigten med den K. propos:n har varit att vinna förenkling och reda i räkenskaperne samt minskning af besväret vid redovisningen, hemställa, om icke detta ändamål skulle vinnas, snarare genom ett bestämdt anslag, än genom förslagsanslag, derjemte ock en större säkerhet för R.
St. om det belopp, de för tiden af nästpåföljande 3 åren hafva att utbetala för det eller det ändamålet.
De skäl, som af Hr Lefrén äro anförda, nemi. att man icke kan på förhand veta huru många hästar som komma till mötet, synas vederlagda dermed, att då mötes-passevolaucefonden har en stor behållning, så synes det vara lätt för denna fond, att kunna förskjuta ett eller annat 1000 r:dr om så skulle erfordras under de påföljande åren, som statsregleringen omfattar, och all anledn. antaga, att, om passevolance-fonden får större utgifter, än som varit beräknde, nästa R.
St. skola bevilja hvad, som visat sig för ändamålet behöfvas.
Den summa som Passevolance-fonden nu har re - Den 8 Mars e. m. 253 serverad är en statsverkets tillgång, och om deraf skulle åtgå ett eller annat 1000 r:dr, mätte icke vara någon större förlust för Staten, än om erforderliga beloppet blifvit fyldt för hvarje år, genom dertill anslagna medel; icke eller kunna vapenöfningarne derigenom hindras.
Hvad beträffar sjelfva uträkningen, sä vill jag visserligen icke neka, att den kan gå lätt för sig; men icke så de kalkyler, som fordras före uträkningen; ty uträkningen beror på huru många rusthåll, som gått in i passevolance, luiru många Hussar nummerhästar, som äro vakanta för året o. s. v.
Med ett ord materialierne för beräkningen äro icke så lätt samlade.
Här är för öfrigt icke fråga om att minska den summa, som behöfves.
Allt hvad som behöfves för ifrågavar. ändamålet har reservanten velat bevilja Regeringen.
Hvad han derjemte vill, är enkelhet i räkenskaperne.
Den vill äfven jag befordra och det är ur den synpunkten, som jag har velat fästa upmärksamhelen på hans reservation.
Endast med några få ord skall jag besvara hvad den siste värde talaren har anfört.
Skillnaden emellan ett bestämdt anslag och ett förslags-anslag är den, att det bestämda anslaget icke får öfverskridas, hvaremot förslagsanslaget får öfverskridas, om så fordras.
Om nu denna summa skulle, i st. f. förslagsanslag, blifva ett bestämdt anslag för upgifvet ändamål, nemi. fouragering för indeldta Kavalleriet, så finge naturligtvis för det ändamålet icke användas något utöfver den summa, som voro anslagen, och i händelse det togs af en annan fond, nemi. för fouragering i allmänhet, så skulle delta vara ett användande af en annan tillgång för det speciela behofvet, hvilket hvarken vore rigtigt eller lagligt. beträffande räkenskapsberäkningen, så har Frih.
Raab ansett den fordra ett bestämdt anslag i st. f. ett förslagsanslag.
Syftningen af förenklingen här är icke endast att tillgångarne må ingå till en serskild fond, utan att de gemensamma tillgångarne skola ingå till Slats-kont.; men i detta hänseende får jag hemställa huru det skulle hafva sett ut, om man hade följt denna grundsats med en annan fond till utgifter, som icke kunde hafva bestämts på förhand.
Vid 1844 års riksdag t. ex., då man anslog 450,000 r:dr till fängelserna och det behöfdes 700,000 r:dr året derefter, så hade man slått i en vacker dilemma, om nämnde anslag icke varit ett förslagsanslag; ty antingen hade man fått lof att låta fångarne svälta ihjel eller också släppa ut dem på bygden på bete, hvilket haft sina stora olägenheter, och då man icke heller kan slå ihjel hästarne eller inskränka den nödvändiga rationel! för dem i förhållande till prisernas dyrhet, så kan jag icke annat än vidblifva mitt yrkande af bifall till Utsk:s betänk.
Den siste värde talaren har yttrat hvad jag ämnat svara Frih. Raab.
Han har gjort det i väl skarpa termer, men det må vara för hans räkning.
254 Den 8 Mars e. m.
Kronopäkenskapernas förenkling utgör nu ett stående thema, på hvilket variationer ständigt upspelas.
Här skulle räkenskapsförenklingen vara orsaken, hvarföre man ville göra den förändring, som K. M. föreslagit och StatsUtsk. tillstyrkt.
Jag har sökt göra mig ett begrepp om hvaruti denna förenkling skulle bestå vid jemförelse af det nuvar. redovisningssättet med det, som StatsUtsk. här har förordat; men det har för mig varit omöjligt att göra mig begripligt, huruledes utlagor, som nu upbäras af Kronofogden vid ordinarie upbördsstämmor och af dem inlevereras lill Landtränteriet, derifrån afgiflerne ingå till K.
Slatskont. samt vidare lemnäs lill K.
Krigs-colhm, skulle blifva enklare redovisade derigenom, att dessa afgifter skulle vid den ord. upbördsstämman erläggas lill hela sitt belopp för det förflutna kalenderåret, i st. f. att de nu utgå med hälften för det förflutna och hälften för det löpande året, hvilket också blir ett helt års afgifler, hvarefter medlen skulle ingå till Stats-kont., som deremot borde till Passevölance-fonden leverera ett anslag, ungefärligen motsvarande de upburna afgifterne.
Jag hemställer lill hvar och en, om derigenom den ringaste förenkling af räkenskaperna vinnes.