Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Herr Malmerfelt, Gustaf, uppläste föl?' jande: Ehuru StatsUtskottet uti sitt Betänkande medgifvit att det ej är eller kati blifva Statens lagliga skyldighet eller förbindelse att ersätta DiscOnternas Borgenärers förluster, har likväl Utskottet beslutit, att RiksgäidsContoiret borde upprätthålla, reda och sköta samt Banquen törsträcka penningar åt alla tre
Disconterna, och dymedelst upphjelpa deras förfallna aflairer.
Flera af Ledamöterna uti StatsUtskottet hafva varit af olika tankar, huru allt detta borde verkställas.
Grunderna till Utskottets B slut hafva varit, att i annat fall, flera mindre bemedlade Medborgare kunde blifva lidande.
Äfven att de , som uti Disconterna tagit
Lån , skulle komma på obestånd i en hast, om Discontemas ActieÄgare finge i laglig ordning utsöka sina Fordringar.
Detta synes mig vara stridande emot .Lagen, att förneka någon utsökt! sin fordran.
Den 17 Martil, e. m. Hvad Götheborgs
Discont angår, så har den ännu ej upphört att betala 3 men bör ändå underhjelpas, enligt Utskottets Betänkande.
Jag önskar , att Herrar Directeurer uti Götheborgs
Discont ej upphöra att betala , i anledning häraf, för att <å och erhålla understöd med penningar af Banquen, hvarigenom alla Actie-ägare kunde vid utdelningen få någon större vinst af sine Actier , än de utan Bankens hjelp kunnat vänta Skulle Riksens Höglofl.
Ständer förbjuda Disconternas Actie-ägare att i laglig ordning inkräfva sina utestående fordringar, som de enligt
Lag tillskapas vid alla uppkommande händelser} hvartill äfven torde kunna lärn pas att borttaga rättigheten för Fordringsägare, att utbekomma den upplupna och löpande Räntan enligt Sedlarnes lydelse, när ingen Ces'- sions-Ansökning ännu blifvit verkställd} ty att upphöra betala, är ej detsamma, som att Cedera Bonis i laglig ordning.
Jag med många flera kunna ej känna, ännu mindre säkert veta Banquens inneliggande och förvarade redbarhettr uti Metaller och SpedieMynt; ty sådant har alltid varit och för blifvit en hemlighet för Allmänheten.
Om sådant bidrager till Banquens Credit eller ej, hör ej till denna sak
Det är säkert, som alla med sin kännbara förlust fått veta., att Banquen, lika med Disconterna, för flera år sedan upphörde att betala.
Derföre hafva alla fyra RiksStånden nu mera gått i borgen, en för alla och alla för en, utan att Summans storlek blifvit bestämd.
Manne intet ofrälse Ståndet, sqm aldrig fått deltaga i RiksStyrelsen, af den grund bör vara och förblifva irikallade från denna borgen?
Således kunde dessa Medborgare vara de enda i Riket , som äga laglig rätt, att af Banquen utfordra SpecieMynt för sine innehafvande BancoSetilar, Andra, som ej inlöst de Sedlar, som de borgat för, kunna ej af Banquen fordra Specie, innan de fullgjort sin bo gen Huru nu Banquen skall kunna utreda och upphjelpa andras (örlällna affairer, som ej kan inlösa s:na utgifna Sedlar, utan upphört att betala, låter för mig underligt.
Ännu mera besynnerligt finner jag, att StaisUtskottet kan uppgifva och föreskrifva Botemedel «ör Disconternas förfallna affairer, innan Utskottet lärt känna och fått kunskap af allt, som bidragit och varit vållande till
Disconternas iråkade obestånd } ty af en slump eller våda, tord? allt detta ej handt.
Likväl förbigår Utskottet allt sådant i sitt Betänkande, som i min tanka bordt undersökas, utredas och upptäckas; ty häri måtte ej hemligheter behöfvas.
Nog finner jag, att ett betydeligt fel insmygt sig vid Diseonternas första inrättning, som till en stor del vållat oredan.
Alla Bolagsmänner - ¥9* Dm 17 Martil , e. m. lie böra un lerskrifva sina n^inn i anseende tili ansvarSskyldigheiefna.
Ingen kan tänka, mindre p^siå, att Riksens Böaloflige Ständer val. lat denna uragtlåunhet.
Riket lönar Em. betsmän, sorn böra tillse ati denna Förordning noga efter leives vid alla Bolagers inrättande.
Elter inin tanka, som torde vara enlig med Lagen, kan aldrig den eller de, som uppsåt, ligen varit vållande till någons förlust, skada eller förderf, blifva frikänd från ansvar och ersättningsskyldigheter.
Samma rätt mäste Dis. contetne åtnjuta.
Har Banquen f j, i behörig ordning, fullgjort till pricka sina gifna förbindelser, bör sådant af Banquen ersättas.
Har Banquen *xt|emnat större penningeSummor till Disconterna, än åt deni bliivit föreskrifvit, böra veder» hörande sådant ersätta, Hafva Herrar Direc» teurer ej efterföljt de åt dem meddelta Jnstruftjoner, utan dem öfverträdt, böra de derföre yngvara, samt ersätta all den skada och förlust Lisconterna genom deras förvållande lidit Haf* va Herrar
Actie ägare årligen uttagit och upp. burit större utdelning, än deras vinst efter Bok» slutet varit eller belöpt , böra de sådant å er* bära med laglig Ränta ; med ett ord, alla de, sorn bevisligen varit mer eller mindre vållande, vid befattningen af deras Syslomanskap vid Disconterna, böra i sin proportion ansvara och återbetala samt ersätta den förlust de vållat och varit ordsak till.
Innan allt detta bliivit eni gt
Lag ipidersökt och afdömdt. torde varat svårt, om ej alldeles omöjligt, accurat bestämma
Disconternas tillgångar eller deras b?|sterj Lemnäs ålit detta utan ransakning otb Den x 7 Martil, e. m. dom, bar Allmänheten fullkomlig rätt tänka att klangår infallit år i8:g.
Statsötskottets Betänkande innehåller vi* dare, att på den händelse Actieägare finge tillstånd i Laga ordning utsöka sina Fordringar af Disconternas Debitorer, skulle flera Medborgare blifva ruinerade.
Alla känna och veta, att Disconternas 3 ProcentsSedlar blifvit försålda med Rabatt af ao, 30, 40, ja ända till och med 50 procents rabatt.
Att förneka de sr.yidiga i Disconterne, inbetala sina Skulder med 3 ProcentsSedlar, lärer dem ej kunna bestridas.
Logen utstakar med tydliga och korta ord, att gäld emot gäld skall qviftas, da den finnes ostridig.
Kan någon gäld vara klarare och ostridigare, än Sedlar till Sedelhafvaren?
I anledning häraf synes klarligen, att de, som inbetala sina skulder till Disconterna, vinna minst 20 'å 30 Procent af oförmodade händelser, som de säkert aldrig kunde förutse eller tänka när
Jag lemnar till Allmänheten att afdömma, om sådant betalningssätt bör beklagas?
Snarare borde Banquen behjerta och hafva medlidande med dem, som tagit Lån uti BancoDiscomer.
De få betala Capital och Ränta, till yttersta skärfven, ehuru dessa Medborgare äro lika berättigade till hjelp och understöd, som de, hvilka lånt i de andra Disconterna.
Dessutom, den som ej kan betala sin skuld, när 20, 30 å 40 Procent eftergifvas på LåneSumman, torde hafva svårt att i längden reda sig j ty på Räntorne infaller ej missväxt för den, sorn dem skall erlägga.
SC§ Den 17 Martil, e. m.
Herr Manrierstam, Johan: Emot dst Be? tänkande, angående de så kallade Filial
Dis* qonterne, som i dag utgjort föremål tor Ridderskapets och Adelns ötverläggningar, äro så flänga Anmärkningar yttrade, att det icke kan Vara min afsigt, att dem alia nu upptaga och besvara; jag saknar dessutom både det minne och den lätthet att uttrycka mig» som dertill skulle erfordras.
— Jag medgifVer ock, att åtskilliga af dessa Anmärkningar äro vigtiga, och jag vill, för min del, destomindre bestrida den Åteyremiss af Betänkandet, hvartill de otvifvelaktigt föranleda, sorn jag under öfverläggningarne i Utskotten uti några hufvudsak* liga delar till Frotocollet yttrat mina, ifrån fjuraliteten, skiljaktige tankar. -?
Jag tror likväl icke, att det Förslag till Pisconteynes öfvertagande , som Betänkandet innefattar, är till alla delar så förkastelig!, sorn åtskilliga yärda Talare påstått.
De många olika omdömen och förslag, gom i detta afseende i dag blifvit afgifne, be* visa säkrast, huru svårt, om icke omöjligt, det är, att uppgöra ett Förslag i detta ämne, som skulle förena alla tankar och tillfredsställa de stridiga Intressen, hvilka deruti ingå.
Vid jemförelse af samma Yttranden torde plan finna, att åtskiliige af de värda Ledamö* ter, hvilka talat emot Betänkandet, äfven ve-i derjagt hvarandra.
Man torde äfven, vid när^ m§re granskning af de förslag, hvilka i dag Den 17 Martil, e. m. 201 blifvit uppgifna af de Herrar , hvilka på det mätrt peremforiska sätt ögtl lat Utskottens åtgärd, upptäcka, att sa viktige er.n (ringar äga rum, ä ven vid de^sa förslag, att deras antaglighet med skäl kan bestridas.
Uti Financiella Operationer, hvilkas följ* der omöjligen kunna bestämdt förutses och be* räknas , derföre att utvecklingen deraf måste på iramtiden bero, fordrar försigtigheten att varsamt gå tillväga, och den, som uti dylika frå* gor tror ofelbarheten i förslag vara pä dess sida , är ofta mera aflägsnad ifrån det rätta, än den, sorn tvekande framställer sin tanka.
Ibland anmärkningar vid Betänkandet, är den i ordningen först , att frågan örn FilialDisconternas utredning blifvit serskilt och icke j sammanhang med Förslaget till den allmänna FinanceRtgUringen företagen och till Riksens Ständers pröfning öfverlemnad.
Jag var i Utskotten äfven af den tankar, att dessa ämnen bordt på en gång afgöras, och tror ännu att detta behandlingssätt varit det rätta.
Få fråsan om Disconterne, som länge utgjort föremål för allmän väntan och uppmärksamhet, nu blifvit serskilt beredd, och det serskilta Beslut blifvit föreslagit, att Disconternes utredning icke skulle medföra någon permanent tillökning i Sedelstocken; så anser jag Riksens;!
Ständer kunna och böra, utan hinder för pröfningen af den generela MyntRegkringen, serskilt och äfven förut besluta om Disconterne.
Vid hufYUdsakliga pröfningen af sättet för
Discont®»'* 202 Den 17 Martil, e. in. nes behandling torde man finna stt valet egen teligen ät emellan tvänne utvägar dertill.
Den ena att låta dem, såsom man kallar det, utreda sig sjelfva, utan annan befattning å Statens sida, än att de allmänna , nemligen Han. quens och Statens hos dem ägande Fordringar skulle utsökas, hvaraf följden otvifvelaktigt skulle blifva, att dessa Disconter miste i laglig ordning öfverlemna sina tillgångar till Fördringsägarne eller göra Concours.
Jag utber mig i detta afseende lä i Ridderskapets och Adelns minne återföra de beslut och åtgätder, , hvilka under Riksdagen redan blifvit 0111 dessa Disconter vidtagne, nemligen; uti den fråga, som tvänne gånger varit under öfverläggning, om upphäfvande af de Föreskrifter, hvilka BancoFuilmägtige före Riksdagen gifvit
Dis-f contDirectionerne, om sättet att i L qvider för Disconternes F'ordringar emottaga deras Papper.
Jag hade då den äran, så väl i BancoUtskottet, som inför Ridderskapet och Adeln föreslå att vid upphäfvande af BancoFuilmägtiges lagstridiga åtgärd i detta fall, Riksens
Ständer skulle tills vidare inskränka s n befattning med Disconterne, endast till föreskrift att Banquens säkerhet för sina Förskott blefve iagttagen Riksens Ständer hade då lör Banquens och Statens räkning endast varit att anse såsom Fordringsägare, i händelse man funnit den utvägen bäst att Concoursmässigt i laglig ordning behandla Disconterne.
Nu åter sedan Riksens Ständer under nära 4 Månader låtit sina Fullmägtiges med Disconterne tagne befattning blifva oförändrad , fastän Ridderskapet och Adeln^försin del.
Den 17 Martii, e. m. 203 beslutat, att Disconterne skulle, både uti inbetalning och om-ättnmg, sina egna Papper emottagn, samt Hå Disco; ten ts öfriga Fordrings* ägare, under väntan på Riksens Ständers be. slut, låtit en.längre itd förflyta, utan atta sin sida taga nator steg till erhållande af sin rätt, torde det vara nog s-nt och med billighet icke öfverensstämmande , att afsäga sig befattning med Dist o uerne och lemna en förklaring, som kunnat och bordt i sådant tuil vid Riksdagens början afgtfvas, I det skick saken nu fått, lärer således den allmänna rättvisan å Riksens Ständers sidi fordra vidtagande af den andra utvägen, nemligen: att Disconternes utredning af Staten öfver t ages.
Dervid uppstår fråga om vdkoren och sättet, hvarom m ningarne äro i många afseenden skiljäktige.
Hufvudfrågan lärer vara, om Staten , då den utan föregången Concours tager befattning med Disconternes tillgångar, bör till folia beloppet och genast förnöja enskilte Fordringsägare och bruten ensamt falla Banquen till last, eller om afseende äfven bör fästas på den verkliga brist , som ofelbart skulle uppkomma för dessa Fordringsägare, i händelse af vanlig utredning..
Utskotten hafva trott sig bäst tillfredsställa de sistnämndes rimliga anspråk, i förening med Banquens minsta möjliga förlust, genom det föreslagna sättet, att Innehafvare af 3 Procents Fordringar i Malmö och Götha CanalDiscomer erhöllo sina Fordringar fullt ut, 204 Den 17 Martti , e. m. fastän fördelade på de 5 år, sorn till utredningen anses åtgå Härvid rr.öfer den Anmärkningen, som af manga blifvit gjord, att man behandiat bägge dessa Disconter lika, utan afseende på de olika tillgångar i förhållande till Skulder, som dessa Disconter skola äga.
Det är utan all tvifvel, att då de säkraste Fordringarne i Malmö Discont äro för Ban. quens räkning qvarsatte och då en veklig brist uppkommer, nära svarande emot Ban» quens hela Fordran , om öfrige Fordringsägare efter nämnde grund godtgöras, dessa således blifva på Banquens bekostnad gynnade och erhålla större utdelning, än de möjeiigen kunde i annat, fall utbekomma, men det torde likväl böra taga6 i öfvervägande; att ActieCapitalet för Malmö
Discont blifvit insatt i Silfver, sorn i Sedlar nu ägervida högre värde, än vid insättningen, och att Banquen haft betydlig vinst af denna Discont.
Banquens rätt att erhålla sin fordran, är väl icke minskad härigenom, men i fråga om dess förlust på
Disconten klin; na omständigheter likväl med något skäl komma i beräkning.
Beloppet om tillgångar och frågan om brist i Götha CanalDiscont, beror hufvudsakligen på den mycket omtvistade frågan, huruvida de i,too,ooo R:dr, hvilka af Disconten blifvit till Canal-arbetet utlånte, kunna såsom tillgång för Discontens Fordringsägare anses, Den 17 Martil, e. m. 205 Discont- Och CaoalDirectionernes åtgärd i detta fall har äfven varit i dag både klandrad och försvarad.
För min del får jag yttra, att jag icke uti det Reglemente och de Föreskrit', ter, som Directionei ne bordt följa , funnit någon Punct, som berättigat dem att till Canalarbetet använda Penningar, hvilka insatte i Disconten bordt derifrån i Discontväg utlånas.
Directionerne hafva härigenom , om icke be-l redt, åtminstone påskyndat
Discontens upplösning
Då jag icke kan gilla Directionernes förhållande i detta fall, delar jag likväl icke det hårda omdöme, som öfver deras åtgärd blifvit i dag yttradt, helis! det icke kan nekas, att CanalDirectionen i dess åliggande, att låta verkställa Canal-arbetet efter uppttjord plan, har en skenbar ursägt, åtminstone för det, som af Directionen sedan 1815 blifvit upplånadt.
Jag medgifver gerna, att de säkra Fordringar, som ArbetsCassan uppgifves äga, och de Effecter vid Canalen, hvilka når som hel 1st kunna i penningar förvandlas, äfvensom en del Fastigheter, kunde såsom tillgång för Discontens Fordrings-ägare nyttjas; men deremot lärer icke kunna rimligen motsägas, att den del af ifrågavarande i,iogogo R:dr, som uti sjelfva CanalArbctet blifvit nedlagd, icke utgör en tillgång användbar i Liqvide med Discontens Borgenärer.
Jag får dessutom erinra, att Discontens tillgångar och skulder rätteligen böra mätas efter det förhållande, som nu är, och att ibland nu varande tillgångar således icke kun. oa räknas de 4S>7>i22 R.dr, hvilka i den bifoa X o6 Den 17 Martil, e. m, gade Calculen Lit.
A. äro upptagne såsom Rån; tor upplöpande på de Fordringar, hvilka innom 5 år skola inflyta; aft sa tramt man nu genast vilie uppgöra' Liqvide med Disconternes Borgenä r er och lemna dem hela deras fordran, elier ock i 5 år gifva dem lull
Ränta på deras återstående} denna tillgång försvunne eiler blef qvittad, samt att följagteUgen den nu varande bristen icke allenast, på sätt några värda Talare uppgifvit, bestar af de i Calculen upptagne 526,608 R dr , ut .n att först* nämnde Stimma ock bör dertill läggas.—
Denna brist uppgår således öfver t Million, och om man nu dertill räknar den minskning i tillgångarne, som ofelbart uppkommer genom osäkra Låntagare, så blir Resultatet, ait äfven med beräkning af det belopp af Discontens fordran hos CanalAt betet , som möjeligen kunde realiseras, en verkelig brist likafullt skulle uppkomma.
Jag anser det således icke tvifvelaktigt, att äfven Fordrlngsägsrne i Godia Canal- Discont, genom det af Utskosh n foreslagne Liq vidationssätt, fä större utdelning, än de. rimligen kunde påräkna , otn de finge
Disconterne sjelfve utreda.
Det vore derföre äfven destomindre billigt att göra någon å'sk>llnad em.
Han Ägare af TreprocentfFordiingarne i ofranämnde. bägge Disconter, som Resultatet af utredningen icke kan på förhand med visshet bestämmas} och då de genom Statens mellankomst och eftergift få Den 17 Martti, e. m. 207 bättre vilkor än de annars erhållit, kunna de icke med skäl sins emdlan hålla läkning öfver den mer eiler mindre förmon, som tillfallit den ena Discontens Fordringsägare i förhållande till den andras*
Det säkra är, att Staten eller Banque» förlora på begge
Disconterna , och om i förhållande en större b:ist upp tår i Malmö än uti Götha CanalDiscont , sä har, på sätt förut är r ämndt, Barquen hafi någon fördel af den förra, då den på den sednare deremot endast haft och får löriuster att påräkna.
Ibland de Anmärkningar, sorn jag i öfrigt erindrai nng , iir den, att 4 Millioner och efter några Talares uppgifter, ännu större Summa skulle utur Rörelsen indragas genom
Disconternes försvinnande.
Denna berak* ning torde härleda sig hos somliga ilian förblandning af Disconternes Fordringars belopp med deras Papper, och hos andra deraf, att de beräknat Disconternes alla Skulder såsom löpande MyntR&presentatrver.
Att inbetalning af Skulder ej är minskning i Rörcls Capitalet, lärer icke fordra bevis, och Summan af de 11. telöpande TreprocentsSedlarne uppgår icke till 3 Millioner, så att en betydlig missräkning.äfven i detta fall inträffat.
Den förlägenhet i allmänna Rörelsen, som nu inträffat, bör visserligen alhj Ipas, men för mindel tror jag atc att helt andra utvägar böra dertill vidtagas, äa att utvidga Discoutrörelsen.
De medel , som kunna komma i fråga, utgöra föremål för den allmänna FinnnceRegleringen, och jag vill der: 3o8 Den 17 Martti, e. ni. ' ' före icke nu upptaga med något yttrande derom.
I afseende på svårighet för Discontefnes Gäldenärer att innom 5 år inbetala sina Län, uibedt-r jag mig Jikväl dels få erinra, att den är mindre, ari för Gäldenärer i allmän, het och för dem, som äro skyldige åt Riks* BancöDiscohfén *, dels få nämna, att jag i detina omständighet i Utskotten föreslagit en utväg till afbjélpande af Gäldenärerfies förlägenhet och till lättande af deras I.iavider i Filial* Discontérne, nemligen:
Att både Malmö och Götha CafiaiDiscont skulle emottaga så väl sine ASsignationer, som TreprocentsSedlaf efter deras lulla belopp i betalning för sina fordringar.
— Denna mening har icke blifvit af Utskotten antagen , och jag anhåller derföre att få undeisfälla Höglofl. RUdefskap-t och Adeln några af de skäl, som jag för den samma tror vara gällande.
Utom det hufvudsakligaste af dem alla, att, efter Allmänna Lagens föreskrift, gäld får emot gäld qvittas, och att BancoFullmägtige boidt undvika att i detta fall taga ett beslut, söm undanröjde Lagens kraft, hviL ket rätteligen blifvit anmärkt
Och klandradt, äro äfven flere skäl talande för detta Liqvidationssatt.
Att både Disconternes Gäldenärer Och Borgenärer skulle äga fötdel deraf visar sig lätt.
De skulle uppsöka hvarannan , och de sednare skulle i allmänhet hellre uliana till de förra sina TreprocentsFordriögar på längre tid, än låta dem ligga till cn del ofrugt» bara Den ; 7 Martti, g. ni. 30$ Éara i flere år.
Härigenom kunde en omflyttning af flere Millioner DiscontSkitlder tili Lån' hos Enskifte åstadkommas, som otvilvelagtigt vöre allmänt nyitig.
Banquen kunde väl mö* jeligen pä detta sätt förlora något afdeb täknade Räntor ne pä ae Lån, hvilka i följd ar den* na lättade inbetalning fortare ihflöto eller orh Sattes men då man å en annan sida berak
Har, att mangen Gäldenär, sorn blir Oförmögen* att inbetala sitt Lån, i samma mohn, som utvägar dertill försvåras, kunde bättre åstadkomma
DiscomSedlar^- så torde man finna att Bananens' befarade tori List på osäkra Låntagare skall pä' nyssnämnde satt minskas.
Dessutom bor' Banquens förlust i detta fall mindre beräknas på några 100,000 R dr, sora mer elltr mindro kunde inflyta, än på den verkan , som FilialBisconternes upphörande medför på dess egnS1 Sedlars Credit.
Jag tillstyrker således att denna ändringuti det föreslagna Liqvidationssättet bör fastställas.
I fråga om Götheborgs Discont, har jag äfven Varit af olika tankar med pluraliteten i Ut-i skotten, således, att jag ansett Staten icke böra' dermed taga annan befattning, än att m dgifVa lindriga' återbetalningsvilkor af Banquens Förskott till densamma, under vilkor att Directionen , Uti hvilken ett Banquens Ombud torde inträda, småningefm indref Fordringar» ne af sina Gäldenärer.
Uti denna Discont, alf Ridd. 0. Ad.
IV. B: II Afd. 27, 21u Cl» Den 17 Martil, t. m. full tillgång, och sannolikhet att ActieÅgarne få betydligt örverskott.
Statens betattning med denna Discont skulle således, på sätt Utskotten föiesiagit , ieke gagna antingen Gäldenärer, Borgenärer eliex ActieÄgare, utan snarare lemna de två senare anledning till klander af en befattning, som man utan behof och opåkallad åtagit sig.
Herr Aukarsparre, Ingemar August:
Med erkännande af HÖgloflige Stats och BancoUtskottens skäl att Staten bör öfvertaga FilialDisconterne och besörja deras Utredning, såsom enda säkra medlet att verkligen få dem utredda, och dermed, så vidt ske kan , hjelpa den iråkade orrdan , får jag dock göra några Anmärkningar vid det föreslagna Utredningssättet.
FilialDisconternes Sedlar, redan föremål för Speculationer och Agiotering, kunna i min tanka ej mer återvinna nog Credit, för att göra tjenst som Bytes medel, så framt de ej accrediteras , icke blott genom Riksens Ständers garanti* för deras inlösen på bestämd tid, utan de äfven emottagas åtminstone till någon del, såsom Hyt potheque i Riks-, Banco- och ManufacturDisconterne samt andra allmänna Lånelnrättningar, och hvarförutan samma menliga inflytande på Nä-! ringarne af RörelseCapitalets hastiga förminskning säkert kommer att fortfara, som om
Disconterne skulle inträda i ett ordentligt Concours-tillstånd.
JSfter de steg, som blifvit tagna Den ij Martn, e. m. 211 Vid första upptäckten af Disconternas obestånd, och i anseende till det högst betydliga inflytande deras Concourser skulle hafva pä PenningeVerket, tror >ag att den stiängaste rättvisa nu mera ej kan hafva något att påminna vid den af Staten sjelftagne befattning med desse
Disconters administration och slutehga utredning, så mycket mindre sorn dermed förenas både Gäldenärers och Borgenärers fordel emot en i vanlig Concöurs-ordhing gjord utJ redning.
Vid indrifvandet af Disconteines Fordringar medgifver jag att Gäldenärernes skonsamma behandling blifver det säkraste medel att nå ändamålet, hvarvid är nödigt så ställa till, att denna skonsamhet ej må urarta till vårdslöshet och ej heller blifva ett ämne för några Embetsman att ockra på förlägna Gäla denärers svåra belägenhet.
Höglofbge
Ut-i skotten nämna , att all upplupen och vidare upplöpande
Ränta försvinner-, denna Liqvida-f tioflsgrund synes mig leda till en nog betydi lig ojämnhet i den blifvande utdelningen , hvarigenom händer a tt den som äger en DiscontSedel, hvilken flere år med tre procents
Ränta varit löpande man emellan, eller hos en Person lörvarad , skulle ej derföre få mer än man fick för en annan af samma valeur, som varit uttagen några dagar förr än obeståndet blef bekant ; ett sådant förfarande synes mig så mycket orättvisare , sorn den till
Disconterne lemoade valutan för dessa Sedlar varit Contante medel insatte, endast emot hälften af den lagliga Räntan och utan annat Hypotheque, Jin tron på Disconternesförvaltning
Din 17 Martti) t. ta. gars redlighet och solidité.
Till följe häraf anser jag iä'tvisan kräfva att Räntan å Dis. conternes TreprocentsSedlar godtgöres Innehafvarena, åtminstone till en viss tid, tillexempel till den 1 Oetober 1817» eller* om det skulle blifva Staten tor känbart , åtminstone vissa procent af den till samma tid upplupne Ränta, hvarigenom någon pioportion vid liqviderne kunde vittnas.