Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. anvisas, Amnels egen stora, ehuru länge förbisedda vigt föranleder mig i främsta rummet härtill.
Jag har äfven en annan omständighet tillika härvid i sigte.
Det är nemi. kändt, att fastighetspriserna i hufvudstaden, — och der skulle väl det ifrågav:de Institutet eller Seminariet lämpligast förläggas, — voro under flera år i oafbrutet stigande; men för närvarande äro de det icke.
Det torde likväl ej vara att förmoda, att de gå tillbaka till sitt fordna låga belopp.
Eastinera kan det antagas såsom sannolikt, att, vid inträffande för bättrade handelskonjunkturer, fastighetspriserna åter börja stiga.
Det är alltså just under närvarande tid jag tror man bör passa på tillfället, så snart det yppar sig, att, för det magtpåliggande och af behofvet så länge förgäfves påkallade ändamålet, till billigt och skäligt pris inköpa och använda någon härtill lämplig lokal.
Af detta skäl är det ock som jag önskar, att R.
St. redan under nu ingångna statsreglerings-period ville anvisa erforderliga medel, till det i förslaget, under litt.
A. uptagne belopp, för ett sådaut fastighetsköp: 120,000 Rdr rmt.
Likaledes föreslår jag vördsamt anvisandet af de till Institutets första ordnande — uptaget i förslaget under litt.
B. — nödige möbler, husgeråd, linne m. m., fördeladt på 2:ne år, med 10,000 Rdr rmt hvardera året, tillhopa 20,000 Rdr rmt.
Beträffande den under litt.
C. i förslaget vidrörda punkt, innefattande den för årsunderhållet af besagde Institut nödiga summa, 131 Den 9 November. företer sig en liten skiljaktighet å 250 Rdr rmt emellan Dep:sChefens föregående detaljerade upgift å behofvet, samt den af honom sedermera förordade summa, hvilken sistnämnde antecknats till 16,500 Rdr rmt.
Men som jag i aflönings-, material- och premiestaten m. m. ej kunnat finna någon detalj för högt uptagen eller böra vidkännas förminskning, utan skada för anstalten, hemställer jag, att till det vigtiga och samhällsgagneliga ändamålets desto fullständigare ernående, R.
St. täcktes anvisa den ursprungligen afsedda årsanslagssumman med 16,750 Rdr rmt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att del ifrågav:de Erot. innehöll, bland annat, ett af ofvanbemälde
DepitsChef upgjordt förslag till inrättande af ett Institut för Lärarinnor, för hvars genomförande skulle erfordras: 1:0 till inköp af ett för inrättningen lämpligt hus, för en gång 120,000 Rdr; 2:o till Institutets första ordnande, inköp af möbler m. m. 20,000 Rdr; och 3:o såsom årligt anslag 16,500 ltdr; att detta förslag nu blifvit af Frih.
Cederström såsom en af honom väckt motion uptaget, och att, vid sådant förhållande, R. o. Ad. torde finna, att den K.
Skrifvelsen jeftite Frih.
Cederströms yttrande borde remitteras till StatsUtsk.
Hr von Hofstens, Sten Erland, d. 5 d:s bordlagde motion, att K.
Svenska Aktiebolaget för jernväg mellan Köping och Hult måtte återbekomma återstoden af de i K.
StatsKontoret såsom säkerhet för jernvägens fullbordande nedsatta, till Staten förverkade medel.
Jag begärde i förra plenum denna motion på bordet, då jag hörde, att motionären begärde återfåendet af den nedsatta summan utan något förbehåll; emedan det är kändt, att åtskilliga brister ännu förefinnas i als. å fullbordandet af jernvägen mellan Arboga och Orebro, synnerligast i afs. å byggnader, hvilka icke kunna af Bolagets egna tillgångar bestridas.
Jag trodde det derför vara nödigt, att vid återfåendet fästa det vilkor, att denna summa skulle användas för den redan färdiga jernvägens kompletterande, äfvensom till förökande af materielen, som snart torde visa sig otillräcklig.
Men då jag nu erhållit uplysning om, att meningen är just att använda de deponerade medlen på det sätt jag antydt, anhåller jag blott att denna förklaring, som jag trott mig böra afgifva, måtte få åtfölja remissen till Utsk.
Öfverläggningen förklarades slutad och motionen jemte yttrandet remitterades till StatsUtsk:t.
Dea 9 November. las Efter skedd föredragning af Hr Stjernefeldts, Claés Ferdinand, på bordet hvilande motion ang:de reorganisation af Folkskole-styrelserne m. m., yttrade Hr Bibbing, Arvid:
Jag erkänner ganska väl vigten af flera af de anmärkningar, som blifvit af motionären framställda; men jag vill dock fästa upmärksamheten derpå, att folkskolan numera synes kunna hoppas en bättre framtid, sedan vi fått kännedom af K. M:s Nåd.
Propos. om densamma.
Der förekommer bland annat något rörande en punkt, som länge blifvit vid Riksdagarna framhållen såsom enskildas önskningar, nemi. att åt särskilda personer skulle updragas tillsyn öfver folkskolorna.
Då kan man äfven hoppas en lycklig lösning af de svårigheter, som mångenstädes visat sig, der klockare- och skollärare-sysslorna äro förenade; och det bör hädanefter icke möta någon svårighet för en församling, som vill blifva af med sin folkskolelärare, att afskeda honom, oaktadt han tillika bestrider klockaretjensten, hvilken i sådant fall bör sättas i andra rummet.
— Jag anhåller, att detta mitt yttrande måtte få åtfölja motionen till Utsk:t.
Härmed ansågs öfverläggningen afslutad; och blef denna motion, tillika med anförandet, remitterad till Allm.
Besv-o. Ekon.Utsk:t Hr Ehrenhoff, Gustaf Herman, upläste en motion, så lydande; BankoReglementets g 168 medgifver enskilda personer, att på Upp- och Afskrifning insätta penningar i RiksBanken.
Instruktion bestämmer 75,000
Rdr såsom den högsta summa hvarå ränta får beräknas.
Bolag och Allmänna Inrättningar äro från Upp- och Afskrifnings-rätt uteslutne, således äfven Enskilda Banken i Stockholm.
Detta oaktadt är det en känd sak, att Enskilda Banken, på sina Bolagsmäns, Direktörers och Tjenstemäns namn lärer insätta betydliga summor på den räkningen, — man vill tro ända till millioner.
Min pligt likmätigt, får jag vördsamt fästa R.
Stms upmärksamhet på detta förhållande, ty utom det att RiksBanken på en sådan rörelse måste göra betydliga förluster, så kan, om Enskilda Bankens tilltag på RiksBanken icke i tid stäfjes, den förre snart blifva mästare både öfver R.
Stms Bank och realisationen.
Väl vore om BankoUtsk:t, genom den myndighet, sora eger att vaka öfver lagarnes helgd, kunde få kännedom om, under hvilken rubrik i Enskilda Bankens räkenskaper, Upp- och Afskrifningsräkningen på RiksBanken är uptagen, och om Lagen för de Enskilda Bankerna, i detta fall, kan anses vara bruten.
En sådan uplysning vore af dubbel nytta, ty dels kunde R.
St. få ett ytterligare skäl till vaksamhet, dels kunde Svenska folket få en klar belysning öfver den grund, på hvilken landets finans- och privatbanks-väsende är bygd. 126 Den 9 November.
BankoUtsk:t liar visserligen ilen stora lyckan att inom sig ega den högsta kännedom om allt hvad som rörer Enskilda Bankens operationer, och bör naturligtvis alltid kunna påräkna, att ur första hand få fullständig reda på det förhållande jag antydt, samt säkraste medlet att utsina den ådra, som leder en del af Riks-, Bankens vinst in i Enskilda Bankens kassakista; men enär jag äfven är skyldig afgifva ett förslag, så får jag vördsamt hemställa, om icke R.
St. skulle finna skäligt besluta:
Ett tillägg i 168 § BankoBeglementet, som utesluter från Upp- och Afskrifnings-rält Bolagsmän och Direktörer öfver de Enskilda Bankerne samt deras Tjenstemän.
Lade3 på bordet.
Hr Montgomery, Gustaf, afgaf följande motion:
Så vidt det är en pligt för alla så väl civila som militära Embets- och Tjenstemän att med nit, omtanka och skicklighet upfylla sin bestämmelse, att med allvar, redbarhet och oförtröttad samvetsgrannhet arbeta i sitt kall, åsyftande, befrämjande, befästande endast och allenast det allmännas bästa, rättvisans och sanningens laglikmätiga fordringar, lika otvifvelaktigt är det också Statens åliggande att ej allenast löna dem så under tjenste- och arbetstiden, att de bekymmerlöst kunna lifnära sig och de sina, men äfven, sedan de af ålder och sjuklighet ej mer, som sig bör, kunna utöfva sina embets- och tjensteåligganden, de derefter för sin återstående lifstid må erhålla pensioner, hvilka motsvara lefnadsbehofven, så vidt åtminstone att de undgå på gamla dagar lida nöd och elände.
Utom denna förbindelse å Statens sida kan af embets och tjenstemännen ej fordras och påräknas den oegennytta, den hängifvenhet för pligtupfyllelsen, den allt enskildt bästa förbiseende omtanka på biförtjenster, som Utgöra vilkoret för en rättrådig, osviklig och outtröttlig embets- och tjensteutöfning, hvars befrämjande likväl bör vara Statsmakternas heligaste och samvetsgrannaste ögonmärke.
Också hade sista Riksdagens 8t:r den förtjensten, att handla i denna syftning, då desamma rättvisligen höjde de närv:de embets- och tjenstemänneus löner, likasom de derefter afgåendes pensioner.
Men de glömde, oförklarligt — att ej säga oförsvarligt — nog, de förut afskedades, i allmänhet mycket ålderstignes lika beskaffade, om ej större behof af samma, på en gång rättvisa och billiga pensionsförhöjning.
De sednares lefnads-, beklädnads- och hushyremedel voro då och äro ännu lika beskaffade, lika dyra, som de förres.
Med årens och hjelplöshetens börda, ökades deras bekymmer att kunna lifnära sig med bitterheten i hjertat deröfver, att ha sett sig glömde af Statsmakterna, under det deras yngre kamrater, med större krafter att försaka, hugnas med högre pensioner.
Dessa förebråelser, innehållande anmärkningar, att ej säga anklagelser, höras från alla orter och många skrifvelser, upmaningar och böner ha ankommit till mig att på denna obilliga, ja orättrådiga fördelning af pensionsförhöjningarna fästa Rikets nu församlade Ständers behjertande upmärksamhet..
— Ehuru varm anhän - Den 9 November.
127 gare af sparsamhet i allmänhet och liflig motståndare till obehöfliga och ofruktbara både enskilda och statsutgifter, anser jag dock för en samvetspligt och tror att R.
St:r dela samma riksnyttiga oeh statsvärdiga åsigt, att ej hushålla, ej gnida på behöfvande, vid grafvens brädd stapplande, 70 å 80-åriga, utslitna, silfverbehjessade oeh sjukliga eller orklösa embets- och tjenstemänners bekostnad, på det deras nödrop och möjliga förbannelser ej må drabba otacksamma folkombud och deras principaler, ett kärt fosterlands innebyggare!
Denna statsutgift, om den ock vore större än den ringa den i verkligheten är, blir ej långvarig, ty de ålderbrutna, som kunna deraf draga nytta, lemna snart, den ena efter den andra, lifvets tummelplats, välsignande de Ständer och den Statsmakt, som gjort deras sista dagar bekymmerlösa.
Om denna motions delgifvande de resp.
MedStm och om remiss till StatsUtsk:t anhåller jag vördsamt, ingalunda betviflande MedStms och Utsk:ts behjertande af hvad jag haft äran framställa.
Kommunicerades MedSt:n och remitterades till StatsUtsk:t.
Åkerhjelm, Johan Carl, väckte ett förslag af följande lydelse:
Under en tid, då så väl Staten som enskildte göra stora upoffringar för landtbrukets utveckling och förkofran, är jag förvissad, att hvarje förslag, som afser denna fäderneslandets hufvudnärings bästa, skall, med det intresse saken kräfver, af lagstiftande makterna omfattas; och vågar fördenskull föreslå ett af förändrade förhållanden påkalladt tillägg till K. M:s Nåd.
Stadga om Skiftesverket^ i Riket d. 4 Maj 1827, i här nedan omförmäldte hänseende.
Åtskilliga sjösänkningar, årensningar och större afdikningar hafva på sednare tid, ofta med bidrag af allmänna medel, blifvit verkställda af bolag, bestående af egarne inom flera särskildta skifteslag, i ändamål att förvandla föga gräsbärande kärr eller kärrängar till odlingsbara fält; men det har visat sig, att detta ändamål icke nöjaktigt kan ernås, med mindre ändring i redan förrättade etrodelningar, af hvad namn de vara må, få ske, emedan på åtskilliga ställen förra egoskiftenas form är af beskaffenhet att lägga nästan oöfvervinnerliga hinder deremot.
Att förhållandet är sådant, anhåller jag, att med endast ett af de många exempel, som erbjuda sig, få åskådliggöra genom bilagde karta öfver sanka egorna till Rahla by i Kumla socken af Orebro län, hvaraf visar sig, art dessa 480 tidd stora egor, vid år 1849 förrättadt laga skifte, blifvit delade i t. o. m. 7,400 fot långa, men endast 20 till 110 fot breda egolotter, hvilkas utseende således närma sig det af en fjerdedels mil långa gator.
En sådan egornas delning kunde visserligen under de förhållanden, som vid laga skifteslörrättningen förefunnos, och då egorna uteslutande användes till slotter eller bete, vara både rättvis och ändamålsenlig; men sedan Rahla-åns, med bidrag af allmänna medel, verkställda rensning, som afsåg afdikning af ej mindre än 1,782 tnld vattendränkt mark, beredt möjlighet för ifrågav:de egors odling, har förra förhållandet helt och hållet ändrats, och med 128 Den 9 November. en blick på kartan inses lätt dels hurusom dessa egor här, likasom annorstädes, der större afdikningar skett, äro af sådan belägenhet, att hvar och en af de aderton delegarne lätteligen kan erhålla sin andel i ett för odling synnerligt ändamålsenligt skifte, och dels att, en sådan skiftesförrättning förutan, de nuv:de lotterna alls icke kunna, med ringaste hopp om framgång, ordentligen odlas och skötas, och således icke heller de fördelar, som med den kostsamma årensningen blifvit jordegarne beredde, komma dem till godo.
Då nu gällande skiftesförfattningar lägga nästan oöfverstigliga hinder i vägen för åvägabringaudet af ett så beskaffadt nytt skifte, som det här ofvan omförmäldta i de fall, der en- eller laga-skifte egorna förut öfvergått, och den enda möjliga utväg för ett sådant nytt skiftes erhållande, eller samtlige delegarnes begifvande deråt, efter hvad erfarenheten visat, högst sällan, om ens någonsin, står att vinna, synnerligast der skifteslaget består af flera egare med större eller mindre delar, så har jag trott mig böra, på upgifne skäl, vördsamt föreslå följande tillägg till 1 kap. 3 § åberopade Nåd.
Stadga, nemi.:
Har genom sjösänkning, årensning eller afdikning utöfver hvad i allmänna lagen 6 kap.
ByggningaBalken föreskrifves förut sanka egor undergått sådan förändring, att de till åker kunna odlas, då må, utan hinder af förut meddelad fastställelse på redan verkställdt skifte, de genom afdikningen förbättrade egorna, på en eller flera delegares begäran, ånyo skiftas, om en för egornas odling och bruk ändamålsenligare indelning derigenom kan åstadkommas; och bör vid sådant skifte alltid innehafvet läggas till skiftesgrund.
Om remiss af denna motion till vederbörligt Utsk. anhålles.
Hermelin, Carl Alfons, anförde skriftligen:
Erfarenheten torde säkerligen icke jäfva, att jordbrukets och näringarnes tillstånd är den hufvudsakliga gradmätaren af ett lands välstånd och framåtskridande.
En förut nog långvarig missaktning af dessa häfkrafter inom fäderneslandet har dock under sednare tider blifvit förbytt till en mer rättvis upmärksamhet.
Ju mer dessa krafter insågos nödvändiga för all förkofran och utveckling, ju mer de nödgades anlitas, desto mer framstod ock nödvändigheten att vårda och omhulda dem.
Hvad som hufvudsakligast och fortgående trycker jordbruket och näriugarne, hvad som förhindrar ett rikligare begagnande af der befintliga tillgångar, är bristande rörelsekapital.
Tillvaron af denna brist är alltför framstående för att kunna förnekas.
Drn har varit känd och erkänd sedan flera decennier, hvarunder åtskilliga medel att motarbeta eller förebygga den, icke blifvit lemnade oförsökte.
Ibland de mer framstående äro hypotheks-lånen, hvarigenom betydande summor blifvit i landet intörde och som onekligen i åtskilligt bidragit till jordbrukets höjande.
Den genom dessa och andra förhållanden hastigt ökade penningetillgången gaf dock snart åt spekulationsandan en onaturlig riktning.
Hypothekslånen blefvo
Den 9 N ovember.
12» blefvo nästan uteslutande betraktade endast såsom medel till afbetalning af högt updrifna fastighetsköp.
Penninge- eller jordvärdet förändrades, och de, på grund af ett ökadt rörelsekapital, afsedda jordförbättringarne undanträngdes till en alltför aflägsen framtid.
Jordbruket qvarhålles sålunda på en alltför låg ståndpunkt, icke af bristande kännedom om der befintliga rikedomar, utan af bristande tillgångar att tillgodogöra dem.
Förmögenhetens, om ock billigare fördelning till följd af sednaste arfs-lag, de till framtida nytta fortgående laga skiftena hafva dock framkallat en styckning af jord oeh en skuldsättning, som, i förening med spanmålskonjunkturernas vexlingar, aflägsnat både hopp och förmåga af ändamålsenliga jordförbättringar.
Enär derjemte jordbruket endast långsamt, om ock säkert, återgäldar derpå använd kostnad och möda. måste, under närv:de penningeförhållanden och under en kort, ofta oviss belåningstid, månget nyttigt företag inskränkas eller uteblifva.
Tillfällen gifvas sålunda, när den enskilda företagsamheten måste af det allmänna understödjas, och under den åsigt, att det allmännas och enskildas välbefinnande stå till hvarandra uti ett bestämdt vexelförhållande, har jag här icke tvekat att söka vinna samhällets stöd för den enskildes förkofran.
Icke så likväl, att den enskilde, såsom jag befarar förut egt rum, uteslutande njuter fördelen, under det samhället nästan uteslutande erfar bördan deraf.
Ju mer direkt denna samhällets omvårdnad framstår, desto mer synbar måste ock blifva dess deraf erhållna fördel.
Förutan den samma, skall samhällets uteslutande medverkan endast framkalla städse nya, städse stegrade anspråk derpå, och föranleda denna tröghet, denna bristande företagsamhet och denna oförmåga af sjelfverksamhet, som bringar förderf åt individen och samhället.
Här är sålunda icke fråga om några nya, några störrre upoffringar af samhället, här ifrågasätt.es endast dess oundgängliga stöd, dess ordnande medverkan och dess kontrollerande myndighet.
Samhällets omkostnader måste tvärtom återgälldas, dess stöd underlättas och betryggas genom en, om ock blott ringa, andel af de nyskapade tillgångar, hvartill det medverkat.
Dessa åsigter, vågar jag tro, kunna lörverkligas förmedelst en med statsmakternas garanti organiserad låne-bank för jordbruket och dess binäringar.
Om man tänker sig en lånefond, som, för att af den större allmänheten tillgodogöras, äfven lemnar smärre räntelöpande amorteringslån på 4 till 7 år, så torde utan tvifvel en oeh hvar, som vid odlingsföretag, vattenaftappning, grunddikning m. m. häraf erhållit understöd, vara både hugad oeh i tillfälle att, sedan det räntelöpande lånet blifvit inbetaldt, ytterligare lemna något åt det allmänna för dess väsendtliga medverkan.
Att t. ex. årligen för hvarje tind nyodlad mark (hvilket, såsom kändt, redan afkastar 6 å 7 t:r säd eller motsvarande hövärde) lemna */4 f;a säd under samma antal år, som amorteringslånet åtnjutits, torde icke synas öfver höfvan betungande.
Blir det äfven denna framställnings öde, att under tystnad begrafvas, utbeder jag mig dock, att framhålla några grunddrag af H. I. 9 130 Den 9 November. den lånebank för jordruket och näringarne, som jag härmed har äran föreslå.
Banken, med en belåningsfond af minst 3 mill. rdr, står under K.
St:rs vård och kontroll, utöfvad al dess Fullmäktige.
Bankens hufvudkontor är i hufvudstaden; dock gifvas till lättnad för lånsökande 2:ne afdelningskontor, ett uti södra och ett uti norra Sverige, der filialafdelning finues af R.
Lånefonden fördelas på dessa 3:ne lånekontor efter af BankoFullmäktige uprättadt förslag och enl.
St:rs beslut; dock må lånemedel, efter att en viss tid hafva legat obegagnade, öfverflyttas från en låneafdelning till en annan, för att der göras fruktbärande.
Lånen, enl. derför befintligt reglemente, inbetalas under 4 till 7 år, och löpa med 5 proc. ränta; hvarförutan Banken, efter låntidens slut och under samma antal år, som lånet åtnjutits, ytterligare godtgöres det belopp, som af låntagaren och taxeringsmännen blifvit bestämdt.
Svn och taxering till erhållande af lån verkställes efter skedd anmälan hos Kronofogden i orten, som sammankallar 2:iie ojäfvige, närmast boende taxeringsman, som af K. M:s Bef:de årligen väljas utaf ledamöter inom hvarje Hushålis-nämnd.
Ersättningsbelopp för erhållet lån bestämmes enl. företagets beskaffenhet, antingen uti en viss procent af ifrågasatte lån eller »in natura», att enl. ortens markegångs-pris lösas och på vanligt sätt upbäras.
Taxeringslängd, jemte låneansökan, granskad och godkänd af K. M:s Bef:de, företes, jemte säkerhets-handlingarne, vid lånekontoret, hvarefter, sedan lånet blifvit beviljadt, detsamma å Landskontoret antecknas till efterrättelse för blifvande upbörd.
Hvart 3:dje år skall, efter derom af K. M:s Befide skedd anmälan, ledamöter, utsedde af länets Hushållnings-sällskap, granska de med dylika lån inom länet fortgående företagen, och derom afgifva berättelse, som intagas uti K. M:s Bebdes årsberättelser samt uti Hushållnings-sälskapets handlingar.
Till beredande af tillgångar för förenämnde ändamål, utbedjes slutligen få fästa upmärksamhet dels på en större eller mindre andel af den för missväxtår reserverade undsättningsfonden, utgörande nära en och en half million, hvaraf, efter afdrag af de utaf K.
M. äskade 150,000 rdr, likväl återstår omkr.
1,300,000 rdr, dels derpå, att medelst någon lindrig importtull å spanmål öka ifrågav:de lånefond.
Till jordbrukets och näringarnes nödiga förkofran, till minskning af stegrade anspråk på samhällets uteslutande medverkan och till vinnande af en stadigvarande, sig småningom förökande lånefond för jordbruket och näringarne, vågar jag utbedja, att denna fråga måtte af R. o. Ad. till Ekon.Utsk:t remitteras.
Ett af de vackraste minnen, som vår nyss hädangångne Ko - [Den 9 November, 131 nung lemnade åt Sveriges folk, var Hans gåfva af Helgeandsholmens byggnader.
Men dessa byggnader qvarstå ännu och skräpa på en plats, som kanske kunde blifva utan motstycke i någon stad i Europa.
Kanhända tänker dock mången, att, då naturen gjort så mycket för Stockholm, vi sjelfva äfven böra göra något.
Kanhända tänken J, Mine Hrr! att Sveriges hufvudstad icke allenast är boningsplatsen lör 100,000 menniskor, utan ock är representanten inför verlden af hvad fäderneslandet har framstående och stort i upfattning af det sköna i konst och smak.
Under Konung Oscars regering har Sverige vunnit i materielt välstånd mera än det någonsin tillförene under en lika kort tiderymd, och sanningen kräfver att erkänna, att denna Konung, genom frisinnade åsigter, mycket bidragit dertill.
Böra vi icke då skatta något af vårt välstånd till vår ära?
Böra vi icke snart gifva fullbordan åt en Svensk Konungs önskan, att konungaborgen måtte fritt och obehindradt blicka öfver en förskönad stad.
Jag föreslår, att B.
M. anmäla sin underd. önskan, att K. M. täcktes till E.
St:r aflåta propos. om ett nytt hofstalis byggande, på det att åtminstone på 12:te året sedan gåfvan gafs, gödselhögarne må börja att bortköras och träplanken att nedrifvas.
Kanske säger man, att vi nu äro för fattiga.
Ja, Mine Hrr! vi äro fattiga, men på vilja att ännu vara en nation.
Det är denna rikedom, denna vilja, som mer och mer börjar fattas Svenska folket.
Eiksdag från Eiksdag hörer man huru provinser, menigheter söka anlita statskassan för intressen, med hvilka Staten intet har något att göra, som helt och hållet äro deras egna, och då fordrar man, att medel alltid skola vara att tillgå.
Blifver det deremot fråga om något, som kan ingifva nationen större förtroende till sig sjelf, som gör, att Sverige kan bära hufvudet högre inför Europa, då finnes vanligtvis intet.
Jag hoppas dock, att nationen denna gång måtte hedra en älskad Konungs minne, och Helgeandsholmen snart iklädas en värdigare drägt.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att sedan den af Hr Brakel nu väckta motionen blifvit till profit skriftligen affattad, den skulle till remiss föredrages.
Hr Brakel anförde ytterligare:
Jag ber att få föreslå, hvad jag vid sistförflutna Eiksdag äfven föreslog, men hvilket då af E. o. Adin förkastades, nemi. att Adin direkte in pleno skola välja Elektorer.»
Skälen för detta valsätt finnas på så många ställen i E. o. Adis protir fullständigt utvecklade, att jag anser det vara fullkomligt öfverflödigt, att nu uprepa desamma.
Jag ber endast, att nu få framhålla, huru bänkmans-indelningen urartat från sitt ursprungliga ändamål.
Detta var, att de, Den 9 November. som suto på samma bänk, skulle taga närmare kännedom om hvarandra och inom sig utse den värdigaste och anseddaste att välja Elektorer.
Vi veta alla, huru nu Ad:n vid Riksdagens början massar sig tillsammans på det ena eller andra stället, allt efter de olika åsigter, man hyser, för att kunna kringgå bänkmansvalet och direkte välja Elektorer.