Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Förgäfves stred han, som numera vår Svenska Konungason, för landets väl och ära att afskudda sig oket af våldets politiska förtryck, och återfå den förlorade sjelfständigheten: man ansåg sig kunna ana annat än dessa stora föremål och böra högljudt i tal och skrift på mångasätt fördunkla verkningen af framgångame, ja man tvingade hans alltid vaksamma politik lill större ansträngningar just derigenom, att man icke ville förstå honom, och hans konungsliga sinne för sitt land, uppmanade honom sjelf (genom de Hrr som närmast berättigade till hans höga förtroende och vänskap såsom ambassadörer värdigast kunde och borde föra sin talan direkte) införa sitt land i stadgad förbindelse till Europas mäktigaste stater, som lyckades så fullkomligt vederlägga all orättvisa emot hans tänke- och handlingssätt, att Sverige erhöll stöd för sig, och det med sig äfven genom K. Carl Johans medling förenade brödrarike uti den Europeiska politiken, och vi minnas alla huru och på hvad vis man hugnades genom II. M. Ryska Kejsarens besök hos vår Konung.
Manne det likväl fick gälla för hvad det var, nemi. en ära vederfaren Sverige, för dess Konungs stora anseende och makt; nej det skulle ännu en orättvisa drabba, och jag erkänner med glädje mig icke haft deri den ringaste del såsom representant, emedan jag var frånvarande vid alla öfverläggningar derom.
— Det biet åt Konungen sjelf lemnadt att såsom arf till sin egen dynasti öfverlåta kabinetts-kassans gjorda skuld för allt hvad lill rikets trygghet, ära och sjelfbestånd mast genom alla dessa svåra omsorger af Konungens vishet åtgöras; härmed visade sig Sverige på ett efter min åsigt vanärande obetänksamt sätt i det allmänna omdömet, så väl för dessa som öfrige välgerningar; hvaribland må nämnas riks-skuldens betalande och penningeväsendets samt alla öfriga näringsverks förbättringar, enligt Hr Edenhjelms värdiga anförande.
— Slutligen för det 3:o, hade jag hoppats för rikets ära, att dess ombud vid detta tillfälle bordt förklara sin stora skuld till Konungahuset för den flärdfria och dock omsorgsfulla uppfostran, den yngre K. familjen fält njuta, utan all tunga för landet, hvars välsignelserika följder af ren och sann Gudsfruktan, rättskaffenhet i ord och handling, jemte mångsidiga kunskaper skola sprida det höga välgörande ändamålet häraf i alla rigtningar till folkets kärlek och belåtenhet.
— Man ägde nu ett önskadt tillfälle att betyga folkets tänkesätt härom, det skulle säkrare än nu afgifva svar på det af Konungen visade behof för H. K. H.
Kronprinsens hofhållning, hafva yrkat genast anslående af den äskade summan, i st. f. det obestämda att utgå först då H. K. H.
Sig förmäler.
— Häraf har jag ansett mig föranledd nedlägga min reservation emot detta beslut med villkor, emedan jag önskat summans uppförande nu vid riks-statens uppgörande, samt den redaktions-förbättring deraf att R.
St. blott anmäla sina 8 Den 4 Mars e. m. und. förhoppningar att anslaget då H. K. H. sig förmäler må anses tillräckligt.
St:s Electorer vid valet afR.
St:s just.- ombudsman hållna prot., så lydande:
Ar 1848 d. 1 Mars sammanträdde R. II.
St:s valde Electorer, för att utse 11.
St:s just.-ombudsman; och hefunnos, sedan valsed-' larne blifvit öppnade, rösterna hafva utfallit som följer:
Kammarrådet och häradshöfdingen Sven Lorentz Theorell .
. 27 röster.
Vice Presidenten och Ridd.
Carl Ludvig Landin . . 2,1 „ I följd hvaraf kammarrådet ock häradshöfdingen Sven Lorentz Theorell blifvit utsedd att vara R.
St:s just.-ombudsman.
Ut supra. A. F. N.
EV. Stjernstedt.
Hedrén.
A. Hl. Brinck.
Olaus Ericsson.
Äfvenledes upplästes samma Electorers vid valet af R, Stssjust.- ombudsmans suppleant hållna prot. af följande innehåll:
Ar 1848 d. 1 Mars sammanträdde R.
H. St:s valde Electorer, för att utse den man, som skall efterträda R.
St:s just.-ombudsman, ifall han innan nästkommande riksdag skulle med döden afgå; och befnnnos, efter valsedlarnes öppnande, rösterne hafva utfallit som följer:
Hofrättsrådet och Ridd. Gr. Carl Göran Detlof Mörner, 26 röster, Hofrättsrådet och advokat-fiskalen Carl Henrik Pfeffer, . 21 ,, Hofrättsrådet Carl Göran Heijkenskjöld 1 „ varande alltså till R.
St:s just.ombudsmans efterträdare utsedd Hofrättsrädet och Ridd.
Gr. Carl Göran Detlof Mörner.
Ut Supra. A. F. N.
IV. Stjernstedt.
A- M. Brinck.
Uppå Hr Gr. o. Landtm» i anledn. häraf gjorda hemställan, beslöt R. o. Ad. anmoda Exped.Utsk., att uppsätta och till RiksSt:n inkomma med förslag till de förordnanden, som för de sålunda utsedde personerne borde utfärdas samt till den und. skrifvelse, hvilken ronde ifrågavar. val borde till K.
M. afgå.
Hrr Electorers lista vid val af en suppleant i SlatsUtsk. efter N:o 1620.
Hr Lagerborg, Samuel Wilhelm; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2051.
Hr Furuhjelm, Elis.
Hrr Electorers lista vid val af en suppleant i Bevilln.-Utsk. efter N:o 2309.
Hr af Dalström, Gustaf Jakob; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: INT:o 2231.
Gr. Ronde, Gustaf. Likaledes öppnades Hrr Electorers lista vid val af en ledamot
Den -i Mars f. m. 9 i Ridd.-Utsk.: efter N:o 11.
Ilr Bonde, Fullm.
Frih. Bonde, Knut Philip; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 325.
Hr Appelbom, Fullm.
Gr. Lagerberg, Carl Sven Axel.
Upplästes till justering och godkändes Exped.-Utsk:s nedannämnde förslag till R.
Sirs und. skrifvelse!- till K. M.:
N:o 22, ang:de af K.
M. i nåder föreslagen nedsättning uti den af Stora Kopparbergs bergslag utgående kopparränta m. m.; N:o 23, i fråga om upphörande af de bland Statsverkets ordinarie inkomster upptagne gerningsören; N:o 24, angalo jordafsöndring frän bostället
Selleberg lill byggnadsplats för skolhus i Rackeby församling inom Skaraborgs län; N:o 25, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om eftergift af kronans rätt till ett efter trumpetaren M. Wippe! fallet danaarf; N:o 26, ang;de eftergift af en liäradsskrifvaren J. E. Engström ådömd ersättning; N:o 27, ang:de väckt fräga_ om eftergift af ådömd ersättning i följd af f. d. kronofogden Chr.
Ohboms balans; N:o 28, ang:de väckt fråga att öfverjägmästare-bostället Gate måtte till Arvika köping öfverlåtas; samt N:o 29, ang:de fältkamereraren Canons sterbhusdelägares befriande från ådömd ersättningsskyldighet.
Föredrogs ånyo Lag-Utsk:s d. 19 och 28 sisth Febr. på bordet lagda betänk.
N:o 20, i anledn. af K.
M:s nåd. propos., med förslag till förordning ang:de handelsboks vitsord.
Frih. Cederström, Claes Rud.:
Vördsammast får jag anhålla att förevar, betänk, måtte blifva punktvis föredraget, pä det sätt att hvarje § af ifrågakomne lagförslag kunde särskildt för sig få blifva föremål för diskussion och beslut.
Landtm, härom täckts framställa propos. och i händelse
Ståndet finner för godt att besluta en sådan ordning för ärendets behandling, torde det tillåtas mig att framdeles i sjelfva saken få yttra några ord.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att Utsk:s betänk, nu i sin helhet blifvit föredraget, samt att på diskussionen, enligt hvilken proposm jemlikt 54 § Riksd.Ordn. borde inrättas, komme att bero, huruvida särskilda propos:r öfver vissa delar af betänk, borde framställas.
Så länge heder, vederhäftighet och pålitlighet icke med säkerhet kan påräknas hos hvar och en, innebära kreditlagar något godt och nödvändigt, äfven om de skulle grunda sig på förhållanden, sorn man icke i allo gillar.
Särskildt är det nödvändigt i fråga om den mindre handeln, dervid liqviden svårligen kan vid dagligen och stundligen förefallande köp genast uppgöras kontant eller med skuldsedlar, att lagen stadgar något som garanterar denna handels obehindrade fortgång; men detta kan ske, och kreditlagar kunna stiftas utan åsidosättande af aktning för och behörigt afseende på den grundsats, som bör gälla för all lagstiftning, att nemi. lagen bör i möjligaste måtto gälla lika för alla. 10
Denna grundsats har hittills varit underkänd genom stadgandet i 17 cap. 2 § rätteg.balken.
Delta förhållande har med rätta blifvit klandradt såsom orättvist och vudligt.
Orättvist derföre att den der omnämnde rättighet varit handlande ensamt förbehållen och icke delats af landtbrukare och andra medborgare som haft effekter att aflåta, samt derför alt hela bevisningsrätten tillkommit handlanden, nemi. först genom sin handelsbok och sedan genom sinedgång; Och vudligt derföre, att vinningslystnaden möjligen kunde förmå dem till falsk ed.
Endast ett. parlielt afhjelpande af förstnämnda olägenheter skulle genom det föreslagna stadgandet vinnas, enär handlanden i alla fall skulle hafva qvar den honom egna rättigheten att åt hans bok lemnäs bevisningsrält.
Hvad åter edgången beträffar, fruktar jag att det onda snarare skulle förvärras genom dess öfverflyttande från säljaren till köparen.
Den bildade allmänheten hyser gemenligen den föreställningen att mened för det närvar, är ett sällsynt brott; men om man rådfrågar erfarne domare, tror jag alt denna föreställning lätt försvinner.
Det är sannt att detta brott mera sällan blir bevist och straffadt; men våra brottmälsannaler lemna dock en åtminstone moralisk öfvertygelse om alt, bland den mindre upplysta delen af folket, mången, vare sig af verklig depravation eller bristande insigt af edens vigt, är nog svag att begå detta brott för vinnande af materiella syften.
Man måste visserligen i allmänhet erkänna riktigheten af den grundsats, Utsk. anfört, eller att, med ed må man svara men ej kära; men med stöd af förutnämnde förhållande, torde det vara önskligt att oftare än det hittills inträffat, att handlande af vinningslystnad äggats att begå mened, det skulle hända, ifall det förevar, betänk, antages, att bland mängden af köpare, flere af behof eller bristande förmåga att betala sin skuld, skulle frestas till detta brott för att derigenom blifva sin borgenär qvitt.
Och om också, enligt det föreslagna stadgandet, domaren kunde hindra sådana personer frän att gä ed, sä är det dock intet som hindrar att dylikt folk komma att borga varor i det lugna medvetandet att i värsta fall kunna svärja sig frie från allt kraf.
Utom åstadkommandet af en lämplig garanti för krediten, utgör äfven afhjelpandet af nämnde våda syftemålet med det stadgande om motbok, som innehålles i 4 § af det förslag till författning, som finnes i den K. propos:n.
Utsk. har afstyrkt nämnde § på den grund, alt det icke skulle tillhöra lagstiftaren att ingå i bestämmelser om enskildta förhållanden, hvarförutan Utsk. ansett att motbokens verkan bör ankomma på domarens pröfning och att edgång bör af lagen föreskrifvas för alla tvistiga fall. ålen jag hemställer om icke det både ur juridisk och moralisk synpunkt vore vida lämpligare om lagen väl icke uttryckligen stadgade, för att icke för strängt och uteslutande binda bevisningen vid en form, men anvisade ett bevisningsmedel, som är utan all våda, och att deremot på domarens pröfning må ankomma om edgång skall ske i detta, som i andra fall.
Mig synes derföre att lagstifningen i förevar. fall borde vara så stäld, att lagen anvisade motboken som en garanti för krediten och att den, behörigen upprättad, borde få gälla såsom fullt bevis emot gäldenären, att handlandernes egna handelsböcker alldeles icke böra tillerkännas annan eller större bevisnings - Dea 4 Mars f. ra. tl kraft, än hvarje annan dylik af kärandeparten upprättad handling, oek att icke minsta stadgande örn edgång må i författningen om denna sak inflyta; ulan att domaren må pröfva om och af hvilken eden skall gås; i händelse nemi. han finner omständigheterna sä tala för eller emot fordrans giltighet, alt han anser den ene eller andre böra fylla sin bevisning med ed.
Ingen ordentlig handlande skulle deraf något lida; ty med sina ständiga kunder skulle han i sådant fall hålla motbok, och af andra vederhäftiga köpare som tillfälligtvis hos honom handla, kan han taga antingen kontant betalning eller ock ett qvitto af den beskaffenhet att det motsvarar en skuldförbindelse.
Och hvad kunder af annan art beträffar, vore det en fördel att, genom säljarnes varskoddhet, krediten ej utsträcktes till dem, som ej ha vilja eller förmåga att betala.
Tvist skulle då långt mindre ofta uppkomma än nu; och i de jemförelsevis få fall det skedde, skulle domaren icke sakna ledning för sin pröfning; om t. ex., såsom uti 4 § af K. M:s nåd. propos. förutsättes, köparen skulle dölja eller hafva förstört motboken, så vittnar detta om att saken å köparens sida är sjuk och domaren lärer i sådant fall ej tveka alt låta säljaren gå eden.
Med undantag af sista morn., kan jag icke annat än gilla och förorda de stadganden, som K. M. uti nyssberörde § af Dess nåd. propos. föreslagit och önskar, om jag ock icke hoppas, att Utsk. ville, efter förnyad pröfning af frågan, inkomma med ett förslag i hufvudsaklig öfverensstämmelse med denna §.
Och anhåller jag af sådan anledn. om betänk:s återremitterande samt alt detta mitt yttrande dervid mätte få åtfölja.
Gillande i hufvudsakligaste delar de af Lag-Utsk. uti förevar, betänk, uttalade principer, anser jag mig dock böra underställa H. R. o. Ad:s pröfning en, efter min tanka, förekommande ofullständighet i 3 § af nu föreslagna författning.
— Denna § föreskrifver, alt derest räkning blifvit köparen tillställd på sätt i 2 § sägs, men köparen icke inom 6 månader derefter antingen bevisligen tillsagt säljaren, att räkningen icke godkännes, eller öfver räkningen hos domstolen fört klander, skall räkningen vara lika utmätningsgild, som förfallet skuldebref.
— Härmed är likväl icke något stadgadt, huru förfaras skall, sedan köparen vidtagit den ena af de till hans godtycke öfverlemnade åtgärder, nemi. den, att hafva bevisligen tillsagt säljaren om räkningens förmenta oriktighet.
— Man kan visserligen härvid anmärka, att vid en så beskaffad händelse, tillkommer det uppenbarligen säljaren, att vid behörig domstol göra sitt förmenta fordringsanspråk emot köparen gällande; nien mig synes nödvändigt, att någon lid, inom hvilken sådant ovillkorligen skall ske, bör vara föreskrifven, och jag stödjer denna min åsigt på de af Utsk. pag. 8 anförde ganska riktiga grunder, såsom att oreda och osäkerhet föranledes af långvariga bokföringar; att således lagstiftaren bör söka förekomma sådane; samt att, derest handelsbok alltjemt medförde vitsord, det fall kunde inträffa, alt en person, när han efter flera års förlopp kräfves för en bokskuld, lilifver, änskönt att han anser krafvet oriktigt, nödsakad, att låta utslaget ankomma på säljarens 12 Den 4 Mars f. m. eller bokförarens edgång, hvilket åter kunde leda till de vådor, hvilkas förekommande utgjort egentliga anledn:n till den nu föreslagna lagförändringen.
Det är ostridigt, att derest icke någon tid bestämmes, inom hvilken en handlande åligger, att underkasta domstols pröfning den köparen tillställda, men af denna sednare icke godkända räkningen, kan handlanden fördröja utsökandet af sitt förmenta kraf inpå 10:de året, och hvarigenom såmedelst förfelades, i afseende på nu antydda händelse, det mål, som genom den föreslagna författningen åsyftats.
— Jag vågar således föreslå förändring och tillägg i 3 § på det sätt, att efter orden ”genom rättegång klandrats,” tillägges: eller har riik ningen blifvit genomköparens påskrift godkänd, vare dä räkningen lika gild, som förfallet skuldebref.
— Hur köparen pä nyss nämnde sätt tillsagt, att han räkningen icke godkänner, äligge det den, som varorna utborgat, eller hans rällsinneh afva re, att inom natt och ur derefter vid behörig domstol sitt förmenta fordringsanspråk anhängiggöra, sä vida den handelsbok, hvarpå krafvet sig grundar, skall i detta hänseende äga det vitsord 1 § omförmäler.
Beträffande det af K. M. i Dess nåd. propos. föreslagna stadgande i 4 §:n angale upprättad motbok emellan handlande och den till hvilken han utborgat varor, så, och ehuru, på sättlllsk. anfört, det föreslagna stadgandet, med de dervid begagnade ordalag, skulle för kredithandeln medföra den icke obetydliga olägenheten, att änskönt motbok lemnats oklandrad, köparen likväl ägde rättighet, att, då motboken emot honom åberopades, söka att deri visa fel, och derigenom göra dess verkan såsom bevisning ytterligare beroende af tvist, och såmedelst uppehålla fordringsägaren i dennes tillständiga rätt, samt änskönt, i enlighet med hvad Utsk. jemväl upptagit, verkan af motböcker städse pröfvats efter de allmänna grunder för bevisning, som lagstiftaren meddelat, jemförde med beskaffenheten af samma motböcker, kan jag likväl, för min del, icke godkänna Utsk:s förklarande, att en lagstiftning i den syftning, som den, hvilken innefattas i nyssnämnde 4 § skulle vara både olämplig och ofördelaktig, och till följd hvaraf Utsk. jemväl ansett samma § böra från den föreslagna författningen helt och hållet uteslutas.
Hvar och en, som i någon mån känner handelsrörelsen i vårt land, kan icke vara okunnig derom, att handlande med sina s. k. årskunder vanligast föra motbok, äfvensom att ett sådant förhållande nästan utan undantag äger rum vid bruk, fabriker och verkstäder; och då den nu föreslagna författningen skulle innefatta bestämmelser om den bevisning, som skulle tillkomma handlandes och varuförädlares böcker, så kan jag icke inse, hvarföre föreskrifter ang:de de så allmänt brukliga motböckerne skulle uteslutas och dessa motböcker derigenom liksom ställas utom lagen.
— Häraf skulle allmänheten lätteligen kunna draga den slutsats, att motböcker numera icke skulle komma att medföra något vitsord, samt att, derest en sådan vore af handlande förd, denne sednare icke skulle i afseende på sin ägande fordran kunna förfara på sätt nu föreslagna författning om handelsräkning påbjöd, en slutföljd sorn likväl icke vore förenlig med de af Den 4 Mars f. m. 13 Etsk. i dess betänk. angifne grunder.
— Mig synes således icke allenast lämpligt, utan alldeles nödvändigt för ifrågavar. författnings fullständighet, att föreskrift derutinnan meddelas ang:de motböcker, hvarföre och då den i K. M:s nåd. propos. upptagne 4 §, efter min åsigt, icke innefattar tillräckliga bestämmanden, jag vägar föreslå, att samma 4 g måtte, dock med följande lydelse, bibehållas; Är emellan handlande och den, till hvilken Iian varor utborgat, motbok förd, du skall den i begges ‘personliga eller deras ombudsmäns närvaro ärligen a/slutas.
Godkännes icke räkningen, eller inställer sig icke köparen för motbokens af slutande, eller företer han icke motboken, så att den fullbordas kan; late dä handlanden ur hufvudboken utskrifva räkning, och Järf ares i allo dermed, som här ofvan om räkning på grund af handelsbok stadgadt är.
Jag tror, att genom denna uppställning af §:n skall reda i räkenskaperne vinnas, och motboken förtjena vitsord, samt icke kunna af gäldenären begagnas för vinnande af obehörig tidsutdrägt med sin skulds godtgörande.
Ehuru den förste värde talaren tycktes hysa vissa betänkligheter emot flere delar af den föreslagna förändringen af lagstiftningen an g: de handelsboks vitsord, hoppas jag dock att han i hufvudsaken, eller i fråga om principen, icke har något att deremot invända.
Denna förändring har varit af allmänna opinionen högt påkallad; och vid sednaste riksdag blef af R.
St. ett beslut i ämnet fattadt, hvilket dock icke af K.
M. sanktionerades i anseende till någon af högsta domstolen anmärkt ofullständighet.
Jag tror för min del att alla, som derå tänkt, äro ense om orättvisan och olämpligheten deraf, att tillåla köpmannen icke allenast att förebringa första hälften af bevisningen genom företeende af handelsbok, utan äfven komplettera denna bevisning genom att sjelf med ed styrka sin på boken grundade fordran.
En förändring härutinnan bör således oundgängligen ske.
Men dervid bör man icke öfvergå till den andra ytterligheten eller alt frånkänna handelsboken allt vitsord, ty det vore lika olämpligt, utan endast fråntaga säljaren rätt till edgång och öfverlåta den åt köparen, så vida nemi. hinder deremot ej möta, hvilka domaren i hvarje fall äger att pröfva.
En talare har sagt alt edgång icke ovillkorligen borde föreskrifvas, utan att man borde å hvarje särskildt fall ät domarens pröfning öfverlemna huruvida edgång bör äga rum eller icke.
Men detta är just hvad den föreslagna lagen förutsätter och bestämmer; således torde den invändningen icke förtjena något afseende.
Vidare har en värd talare, den som sist hade ordet, yrkat, att i lagen borde stadgas en viss tid, inom hvilken handlanden borde underkasta domstols pröfning den köparen tillställda, men af denne sednare klandrade räkningen; och har han derföre föreslagit en preskriptionstid af natt och år.
Det är visserligen sannt att man derigenom skulle kunna åstadkomma en inskränkning i den tid, som vanligen åtgår innan affärerne emellan handlanden och säljaren formligen uppgöras; men jag hemställer likväl huruvida det skulle vara lämpligt att gö - 14 Den 4 Mars f. m. ra en sådan ytterligare inskränkning i den bevisningskraft som man numera velat medgifva handelsbok.
Jag kan icke eller inse orsaken hvarföre man skulle i detta fall stadga en preskriptionstid af natt och år, då fordringsägare i allmänhet hafva en längre tid inom hvilken de kunna göra sina anspråk gällande.
Man måste så vidt möjligt är undvika att lägga allt för tunga band på handel och vandel.
Slutligen är emot Utsk. anmärkt att den 4 §:n af den K. proposm blifvit i betänk, utesluten.
Såsom skäl för upptagande i den föreslagna lagen af ett stadgande derom har man anfört, att dylika motböcker vore nyttiga och nödiga såsom ett bevisningsmedcl, att lagstiftaren borde anvisa ett bevisningsmedel så lämpligt som detta och att det i alla fall berodde på domarens pröfning hvad vitsord kunde en sådan handling tilläggas.
Dertill får jag svara: att ehvad denna 4 § antages eller icke, så lärer berörde bevisningsmedel hädanefter som hittills komma att användas och då tvist derom uppstår, pröfvar domstolen hvad afseende å den emellan parterne upprättade motboken må fastas.
Jag kan verkligen icke förstå, hvartill ett stadgande i detta afseende skulle tjena; åtminstone borde väl lagstiftaren för att vara konseqvent upptaga alla andra möjliga bevisningsmedel, som uti ifrågavar. afseende kunna förekomma samt yttra sig öfver deras vitsord, och det lärer vara omöjligt.
Jag skulle möjligen kunna fatta ändamålet med ett dylikt stadgande, om det vore fråga om att i alla händelser lemna åt motboken fullt vitsord; men sådan är icke meningen med den i K.
M:s nåd. propos. förekommande 4 §, ty der heter det att endast i det fall att köparen vanvårdat motboken, så att den förkommit, eller att handlanden kunnat i den visa fel, som härrört af köparens åtgärd eller vållande, åger handlanden rätt att med ed styrka sin handelsboks riktighet.
Med en sådan inskränkning ansåg Utsk. denna § vara obehöflig; ty, såsom sagdt är, det ankomme i alla fall på domaren att vid motboken fästa det afseende han anser den förtjena.
Alla dessa af mig nu upptagna invändningar anser jag således icke kunna föranleda till betänk:s återremitterande och detta så mycket mindre, som det redan lärer vara af 2:ne stånd bifallet.
Jag anhåller om propos. till bifall å betänk, i sin helhet. H. Ex. Hr Gr. P osse:
Då jag anmälde mig var det egentli gen i ändamål att till besvarande upptaga de anmärkn:r, som en värd ledamot framställt emot 3 § af ifrågavar. förslag, men då den sista talaren redan tillräckligen utredt denna del af frågan, så återstår för mig endast att instämma uti hvad han yttrat.
Beträffande åter motbok och dess vitsord, anhåller jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att det nu förevar, betänk, ådagalägger huru lätt åsigter och omdömen kunna förändras.
Vid förra riksd. beslöto R.
St. en lag, hvarigenom åt motbok lemnades det vidsträckta vitsord, att den skulle gälla för fullt bevis emot köparen, så vida icke fel deruti kunde visas.
Vid denna riksd. åter har Lag-Utsk. i sitt afgifna betänk, uteslutit allt stadgande om motbok, hvaraf således följer att den icke skall äga annat vitsord, än det domaren, efter vid hvarje särskildt fall sig företeende omständigheter, kan finna för godt att Den i Mars f. m. 15 densamma tillägga.
Emellan dessa båda ytterligheter har K. M. i Sin nåd. propos. sökt finna en medelväg, då K.
M. deruti föreslagit li.
St. att stadga det motboken skulle gälla såsom fullt bevis derest köparen icke inom 6 månader efter sista utborgningen motboken klandrat.
För min del är jag öfvertygad om lämpligheten af ett dylikt stadgande; och om jag varit ledamot af Lag-Utsk. hade jag ansett mig böra tillstyrka den nåd. proposis antagande i dess helhet.