Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Min öfvertygelse är således, att den af mig föreslagtie ordinarie Discont-rått i Banquen, endast bör begagnas till — uppköp i de Provincer, som för året hafva Spannemål öfver eget behof, för att dermed samma år undsätta andra Län, der yppad brist uppdrifvit
Sädespriserna — och till underhållandet af ett nödigt Upplag för Arméens och Flottornas behof.
Men innan jag yttrar mig öfver nästföljande punkt, bör jag icke obemält lemna den förmodan, att om anläggning af SockneMagaziner befordrades i de Orter, der sådana ännu saknas, och dylika Magazins. inrättningar allestädes blefve, enligt riktiga grunder förvaltade, så skulle innom korrt tid ingen misväxt mer vara vådelig eller åstadkomma behof af Utländsk bpannemåls införskrifning.
I ord* III.
Den 16 Maji 5i3 I ordningen följer nu det andra Medlet, nemligen: !Tull-afgrftir ä Utländsk Spdnnemäl.
Alla förena sig säkerligen derom, att denna så bör beräknas, att en tunna Utländsk Spannemål icke kan säljas! i Sverige täll lägre pris än dot, hvarvid man för året vill bibehålla den inhemska Sädén, same att Tull-afgiften bör nedsättas i samma mot), som Svenska Spannmålen uppstigit öfver det fixerade priset för året.
Detta låter i principen ganska enkelt, men i verkställigheten skall man vid hvarje steg möta de största svårigheter och sjeliva omöjligheten, om icke omsorgen är anförtrodd åt eli enda, och om icke Denne, med erfarenhet, drift och kunskap, förenar det varma-ste Embetsmanna-nit.
I Länder, som till hela deras vidd ligga under ett blidare luftstrek, och eler eulturen öfver allt uppnått ungefärligen samma höjd, uppkomma aldrig så s^ora afbrott, som Skäne och Norrbotten framvisa.
— Det gifves Länder, hvarest Spannmåls-priset i vissa stora HandelsStäder någorlunda kan tjena till rättelse för bedömmandet af årsväxten och det blifvande priset för året, i hela Riket.
— Men huru skall väl ett medelpris i Sverige utan misstag uträknas?
Och vid hvad tid skall denna calcul göras, för att på en gång-vara tillförlitelig och så tidig, att anstalter kunna vidtagas på grund af det resultat, som Ridd. och Ad, Prot.
N.‘0 65, 66» Den 16
Maj. calculen lemnat?
Att till grund för calculen taga samteliga Länens MarkegångsTaxor, frugtar jag vore högst opåliteligt.
I Länder, der climatet inedgifver en beständig segelfart, kan ett misstag lättare rättas, men i Sverige blifver vådan deraf eftertänklig, då undsättningen är omöjlig under tredjedelen af året oell deröfver.
Det är naturligt, att Chefen för Magazins-inrättningen skulle äga rätt, att med samteliga Landshöfdingarne directe brefväxla, och af dem infordra underrättelser, men desse kunna icke meddelas säkrare, än de kunna af Landshödingarne sjelfve ägas.
Det är om hösten, efter slutad skörd, medan segelfarten ännu är öppen, som Chefen för Magazins-inrättningen har nödigt att känna, huruvida Provincen för året får behof af UndsättningsSpannmål, eller kan påräkna öfverskott till afsalu, och det är icke förr än i Februari, efter slutad trösk, då denna upplysning med tillförlitlighet kan lemnäs.
Men svårigheter yppas vid alla mensk; liga företag, och de böra icke leda till overksamhet, eller afskräcka från vidtagandet at sådana anstalter, som närmast kunna uppfylla ett stort föremål.
Det ifrågavarande skall, i min oförgri* peliga mening, märkeligea befordras deraf»
Ven 16
Maj. att den, på förr beskrifna sätt stadgade, Tullen å Utländsk Spannmål, aldrig utan högsta behof upphäfves, häldst locala missväxter kunna med lätthet fyllas, dels på sätt redan nämndt är, genom andra
Läns öfverflödiga tillgång och förbättrade SockneMagazioer, dels, och förnämligast, genom Magazins-inrättningens upplag, som bör vara så stort, att Arméens och Flottornas Spannmåls-behof för mindst års Campagne, dermed må kunna fullkomligen bestridas.
Till detta ändamål har jag ansett Inrättningens närvarande fond tillräcklig, med biträde af den föreslagne ordinarie Disconträtten, som, Väl använd, årligen skall föröka Magazinsinrättningens verkliga behållning.
Om, vid ett mindre gynnsamt år, Allmänna Magazins-inrättningens lager skulle medtagas till vissa Provincers undsättande, är min tanke, att Utländsk Spannmåls uppköp ändock icke borde komma i fråga förr, än hopp saknades, om inhemsk ersättning af årets växande gröda.
Det är således endast med en erkänd allmännare missväxt, och då, efter en svag skörd, missväxt för kommande året befaras, som jag anser användandet af den projecterade extra Discont-rätten kunna äga rum.
Riksens Ständers rätt, att moderera och indraga de låne-biträden, som till nästa Lagtima Riksdag bevilljas, tror jag böra Deri 16 Maj. vara förbehållen.
Bland alla bekymmer, som möta vid omsorgen, att utan våda för Riket, till Åkerbrukets uppmuntran, hämma införandet af Inländsk Spannmål, lärer intet yppas af svårare beskaffenhet än det, att kunna utestänga Tysk Spannmål från Mecklenburg — Preussen— och andra frammande orter, sorn, under namn af Pommersk, oss påföres.
Å ena sidan kunna Konungens Pommerska Undersåtare svårligen beröfvas friheter, som varit dem af ålder tillerkända, å den andra, synes det hårdt att Sveriges jordbruk skall lida, till förmon för en ultramarinsk posession, hvilken icke delar de bördor, som Sverige får vidkännas.
I min öfvertygelse kunde dessa hansig.’ ter närmast förenas, och säkraste controll vinnas, om all Spannmål ifrån Sveriges Tyska Provincer ålades den stadgade Utländska Tullen, och Konungens Undersåtare 3 Pommern och Rugen blefve berättigade till T ull-ersättning etter bevis, att den Säd de för egen räkning låtit hitföra, verkeligen varit vuxen å egen jord.
Hvad hitintills af mig är föreslaget, åsyftar egentligen sättet, att förekomma vanpris å inhemsk Spannmål, i den mon sådant tillkommer, genom onödig införsel af Utländsk Säd.
Det återstår att uppgifva, huru vanpris skola förekommas, dä inhemska productio - JJen 16
Maj. nen så ökat sig, att den öfverstiger Landets behof, sedan Magazins-inrättningens största lager är fyldt, och oaktadt Utländsk Spann-; mål, genom förhöjd Tull-afgift, blifvit ute* stängd.
Om, det Himlen gifve, detta lyckliga förhållande innan nästkommande Riksdag skulle inträffa, anser jag detsamma utan all våda på det sätt kunna afhjelpas, att Riksens Ständer till Kongl. Majrt i underdånighet lemna rättighet, att då en så oförmodad förmon vore för handen, stadga så stora Export-premier, att de, jemte den Tullfrihet, som för Sveriges Åkerbruks producter i Norrige lärer vara att förvänta, kunde utgöra skillnaden emellan Utländska Spannmålens pris i berörde BrödraRike, och det pris på Svensk Säd, som för vårt Jordbruks bestånd, finnes vara nödvändigt.
I saknad af andra tillgångar, skulle Fond till denna välgörande utgift beredas, genom
Lån mot StatsContoirets obligationer med 5 Procents renta, hvilka obligationer, vid först blifvande Riksdag, genom Riksens Ständers anslag, ovilkorligen borde inlösas.
Jag är nu vid det ställe i mitt Memorial, der granskningen bör fästas vid det tredje medlet till stadgade Spannmålspris, nemligen:
Fri Brännvins-bränning och strängt förbud af Utländskt Brännvins införande-
I denna del af ämnet, förenar jag mig helt och hållet med de Riksdagsmän, sorn förmodat, att en 'alltid tillåten husbehofs-btmniag, både äf ett Den lG
Maj. vilkor för Jordbrukets tillväxt, och ett rättighet för Landtmannen, sorn hitintills obilligt varit förmenad , att på det för sig tjenligaste sätt förädla sin förnämst» product.
Min erfarenhet som Jordbrukare och Embetsman besannar ock, att den ädlare
Säden snarare till Brännvin användes, då bränning är förbuden, än under de tider, då densamma för största delen af året varit tillåten.
Men, då jag yttrat min tillstyrkan att Brännvins-bränning under alla årstider icke må förbjudas, har jag med flit nämnt husbehofbränning, och varit långt ifrån att dermed mena frihet till anläggning af Bränn* vinsFabriquer, hvilka jag anser skadliga, under alla möjliga hänsigter, utom den, att vid stora Brännerier, ett större qvantum Brännvin erhålfes af Spannmåls-tunnan. / •
Jag vill icke trötta Höglofl.
Ståndets tålamod med upprepandet af alla de skäl, hvarföre jag på det högsta yrkar, att större Kannerymd än den nu tillåtna, aldrig må komma i fråga, och Brännings-rättigheten aldrig tillåtas andra, än ägare och brukare af hemman.
Detta mitt sista uttryck visar allaredan, att jag anser Städernas brännings-rättighet såsom ett skadeligt intrång i en handtering, till hvilken de endast äga anspråk, i dea tnån de, emot ändamålet af deras anläggning, Dan 16 Maj. och till Landets gemensamma skada, äro Spannmåls-producteurer.
Det vare långt ifrån mig, att, förd af något enskildt interesse, yrka upphörandet af en rätt, som Städerna hitintills åtnjutit; jag stöder mig blott vid öfvertygelsen, att olika behof endast kunna lifva handel och rörelse, och jag önskar i det mindsta, lika ifrigt, att åt Städerna må beredas andra förmoner, som närmare bidraga till deras och Samhällets rätt förstådda fördel.
Ehuru jordbrukare, har jag så mycket mindre en ensidig afsigt, som min önskan ar, att
Brännerier i Städerna må hädanefter drifvas för Allmänna Magazins-inrättningens räkning, och blifva ett medel, att vid flera på hvarandra följande ymniga år lätta uppköp af Spannmål, samt genom SpannmålsLagrets reducerande till mindre volum, mindska behofvet af alltför kostsamipa Magazins-byggnader.
Då jag, såsom premiss för hela min framställning förutsätter, att Magazins-inrätt-} ningen icke må kunna grundas på principer, som endast passa för ett enskildt Bolag, utan med ovilkorligen fästad hänsigt å den allmänna nyttan och egentliga föremålet, följer deraf, att StatsBrännerier endast vid ymniga år kunde sättas i gång, och att de provisioner af Bränvin, som till Flottans och Arméens behof voro förvarade, i nöd - 520 Den 15
Maj. fall finge beg.agnas till afsalu vid svåra år, utan större tillökning i pris, än sorn svarar emot magazinerings-kostnaden, och en högst måtteUg vinst, till Fondens förkofran. £.. t <t• .; , • t . . • * < 1 C111 i . ! Säkerhet, att Utländskt Brännvin aldrig får infötskrifvas, (icke en gång från Pommern) skall visserligen lära enskildte, att vid ymniga år förvara det qvantum, hvarmed behofvet under mindre lycklig årsväxt någorlunda kan fyllas, och Kronans Brännvins-tillgång endast behöfva anlitas, tiil förekommande af allt för höga Brännvinspris, hvilka jag, ehuru jordbrukare, skulle anse mycket olämpeliga i ett Land med det climat som Sverige, hvarest den Folk-class, som icke har tillverknings-rätt, må hända af alla, är i största behofvet af en sup, såsom dess enda tillgängeliga förfriskning.
Hvad nu sluteligen rörer andra Näringars upplifvandetill beredande af en utvidgad inhemsk SjannmdlsConsurntion; så är i den vägen så mycket af andra Riksdagsmän anfördt, att jag för min del endast vill tilläga den önskan, att den utsigt för våra Bergslager, som öppnats medelst Gjuteriers anläggning, så må understödjas, att Svenskt Gjutgods må blifva en betydlig export-vara, och Bergslagerna derigenom sättas i tillfälle, att till någon del ersätta den saknade afsättning, som uppkommit genom nedlaggda eller inskränkta Stångjerns-smiden.
Den if) Maj. : i 5*1 Men annu har jag icke uppgifvit det Spannmålspris, som i min tanka vore lämpligt att söka underhålla.
Att stadga det t BancoSedlar, utan afseende pä Coursen, vore i min öfvertygelse orimligt, och skulle förfela hela ändamåletj — ty det är solklart, att Spannmålspriserna böra höjas eller sänkas i samma mon, som representativa myntet försämras eller förbättras, i förhållande till Sillver.
Med öfvert/geise, att Penningestocken, då Sedlarne med Silfver kunna inlösas, bör blifva dubbelt så stor som den var efter Realisationen i Konung Gustaf den 5:djes lid, anser jag Spannmålsprfsen hädanefter böra beräknas i Silfver, till dubbelt emot flen tidens pris.
— Om, till exempel, en tunna
Råg den tiden i medelmåttiga år gällde 2 R:dr, så bör den nu gälla 4 R:dr i Silfver, hvilket vid 96 Sk.
Cours på Hamburg, vill säga 8 Rrdr Banco.
Faller Coursen till 72 Sk-, bör enligt detta exempel Råg-tunnan endast gälla G Rrdr i BancoSedlar ; stiger Coursen till 108 Sk., bör Rågpriset öuas till 9 Rrdr i berörde Sedelmynt.
Ständer till Kongl. Majrt i underdånighet framställa grunden till deras önskan, måste det i min tanka r ‘ ..
. ske med underdånig tillförsigt, att Kongl. Majrt, enligt densamma, ville i Nåder pro. portionera prisen å alla öfriga Sädesslag, med Nådigst afseende derå, att till så väl 5*4 Den 16 Maj. första Löningsanslaget, enligt Kongl.
Brefvet till Kongl. KammarCollegium och StatsContoiret.
Det fanns således en tid då denna sysla, hvars nödvändighet vär insedd, kunde besättas med personer af den skicklighet och erfarenhet, sorn till bestridande af en så granlaga tjenst är oundgänglig; men denna möjlighet lörsvan då, genom Kongl. Maj:ts Nådiga Bref den 4 April 1797, stadgades, att LäneBok hållare Lcnerne öfver hela Riket skulle blifva lika, och uppbäras med ICO R.dr i penningar.
Från denna tid hafva LäneBokhållare, som sett sig ur stånd att af den ringa lönen äga lifsbergning, och derjemte saknat ali möjlighet att i en tjenst, som dem helt och Milit sysselsatt, försörja sig med enskilda commissroner, endast betraktat syslan såsom en väg till befordran, och sökt sig till mindre ansedde men mera brödgifvande tjenstår, hvarigenom handt att
Landshöfdingarne med saknad förlorat fofvande ämnen till Landskamrerare-tjensler så. fort de hunnit förvärfva erfarenhet; och hvilket förhållande varit enahanda med" nybörjare, som i de afgåendes ställe blifvit inöfvade.
Följden af 1797 års indragning har blifvit så mycket svårare, sorn Landskontoren fått vidkännas tyngsta delen af de sedan den tiden tillkomne nya göromål, hvaremot den nådigst beviljade tillökning i Expeditionslö* Den 16 Maj.
5*5 sen är mindre båtande för Landskontoren, hvarifrån jemnförelsevis ett högst ringa an. tal Utslag utfärdas.
Ett ännu ytterligare missöde för Landskontoren har varit totala förlusten af den indelta lön, stor 534- R:dr, sorn på i6?6 års Stat åt Kontorsskrifvare varit ti Udel t, och sorn på sätt här ofvan är . nämndt åt LäneBokhållaren anordnades; ty denna indelta lön har alt sedan 1797, dä LäneBokhållare lingö kontanta penninglöner, varit till Kronan indragen, och första LandsContoristen, alltsedan 1797, fått åtnöja sig med endast 53 Rtdr 16 sk. i penningar.
Vid detta Riksmöte, då Riksens Högloft.
Ständer sjelfve insett nödvändigheten att med indelta löner förse samtliga Rikets tjenstemän, bör jag så mycket mer hoppas att LäneBokhållaren och Landskontoristen i Vestmanlands
Län må återfå deras fordna lönevilkor, som detta med största lätthet kan ske på det sätt, att LänsBokhållaren tillägges den indragna indelta LandsGevaldiger Lönen, som med Respenningar utgör R:dr 70, och att LandsKontoristea likaledes får upbära den åt honom på 1696 års
Stat uppförda men till Kronan indragna indelta Lönen 55 R:dr 16 sk.
En sådan förändring till Lands-kontorefs förmon, är så mycket mera nödvändig, som närvarande tids förökade göromål ändock
Den 16 Maj. icke kunna bestridas, utan att
Landskam* reraren af egna medel underhåller 2-ne Extra Kontorister.
Otn, i några aflägsna Län, tillgång skulle saknas att, på sätt jag föreslagit, för. se LäneBokhållarne och Landskontoristerne med indelt
Lön, bör det så mycket mindre hindra vidtagandet af en högst nödig anstalt i de liesta Länen, som Landskontorsgöromålen i de aflägsnare provincerna äro mindre vidsträckta, och tjensteinänncn der dessutom af Kronans bchållne Rentor kunna med motsvarande lönförmoner blifva försodde.
Jag bör härvid icke obemärkt lemna att, då vid den mängd miiitaira och civila förrättningar i Länet, som nu åligga Landshöfdingen, LandsKamreraren å resorna är följaktig, och LäneBokhållaren, som under dess frånvaro utgör en medlem af LandshofdingeEmbetet, tillhör liela ansva. ret för alla de ärenden, som i Landskontoret böra beredas och afgöras; så uppstår deraf för det Allmännas väl och ärendernas oafbrutr.a gång största angelägenhet, att Läns.
Bokhållare-tjensten må kunna beklädas af personer med vunnen erfarenhet.
Detta mitt vördsamma anförande an.' håller jag må blifva till Höglofl.
Statslitskottet remitteradt.
Den 16 Maj. 5^7 Ytterligare upplästes ett af Grefve Lill. jencrafitz inlemnadt, så lydande Dictamen:
Då en större noggrannhet vid Mantals, skrifningarne i Riket blifvit ansedd nödvändig, icke allenast till beredande af en mera säker statistisk kännedom, utan äfven, i anseende till det inflytande, som rätt verkställde Skattskrifningar äga på Bevillningen, har jag icke ett ögonblick tvekat, att anförtro Mantals-skrifningen åt Härads-skrifvarne, som äga en närmare kännedom ora Landet, än tillförordnade Commiss uier, hvilka personer dessutom aldrig kunna vara så kände af Landshöfdingarne och af dem icke med lika lätthet, tili ordentlighet hållas, som förstberörde Tjenstemän; men då jag till denna min anstalt varit föranledd af Embetsnit, åligger mig å andra sidan , att icke uraktlåta ett billigt afseende å Härads-skrifvarne, hvilka, genom dem i sednare tider ålagda öfriga göromål, allare-' dan äro utur stånd satta, att sina tje-nster utan biträde förrätta, men deremot icke hit*, intills hafva blifvit hugnade med ett, emot deras tillökta möda och kostnad svarande arfvode.
Den af Härads-skrifvarne i Westmanland till mig, med åtföljande Calculer, iDgifne ansökning, sorn jag ödmjukeligen bifogar detta mitt Memorial, utreder ej allenast deras närvarande lidande, utan ock, att deras befattning med Berednings.
Laxeringarna och Mantals-skrifningarna, pä iångt när^ icke lemna den inkomst, som 5 2 S Den i(å Maj. med hänsigt å myntvärdet, i fordna tider uppbars för blotta Mantals-skcifnir.gen.
Jag får derföre vördsainligen tillstyrka, att Hä råd s- sk r i fv ar ne i allmänhet, mätte få uppbära hvart eg-, nteliga Mantalspenningar;!!?, sorn Capita, tion eller Bevillning enligt Jtsta Art. } hvar* jemte jag, för Westmanlands Härads-skrifvare särskildt, ödmjukeligen anhåller, att de för Mantalsskrifningen år 1813, må komma i åtnjutande af den ersättning', enligt nu gällande Författningar, som de" hitintills sakna.
Detta mitt vördsamma Memorial anhåller jag må blifva remitteradt till Höglofl.
Bevillningsutskottet, och om nödigt prof* vas, äfven till StatsUtskottet.
Högvälborne Herr Grefve, Hofmarskalk, Landshöfding?, sa nt Riddare af Kongl. Majtts Nordstjerne-Orden !
Då Högvälborne Herr Grefven och Landshöfdingen ansett Mantals- och Skattskrifnings-förrattningarne aflöpa med ettbättre iakttagande af Kongl. Majrts och Kro. nans höga rätt, när de verkställas af Härads, skrifvarne, än af tillförordnade Comissarier, och således sökt bibehålla de förre vid dessa förrättningar, ehuru de, genom Komgl. Majrts III.
Den 16 Maj.^ '53g Majits Nådiga Skrifvelse till Dess evt, r;_ kets KatnmarCollegium af den 30 Septei... ber l8l2, derifrån blifvit befriade, skedde sådant med den yttrade billiga förmodan, att de derföre skulle njuta en ersättning, Sorn satte dem i tillstånd, att, till sitt nödiga biträde, bålla Skrifvare, hvarförutan de omöjligen kunna medhinna de ökade göromål, som så väl annars, som genom dessa förrättningar uppkommit.
Att den fördubblade provisionen, som genom Kongl, Kaim marCollegii Skrifvelse den 2 November l3l3 blifvit oss tillagd, icke en gång förslår till omkostnader och resor i och för blotta Skattskrifnings-förrättningarna, mindre till Skrifvare-biträde, kan i djupaste ödmjukhet med bilagde Calcul visas. Hvad åter Bevillnings-procenten angår, så utgör behållningen deraf, efter anordnade afdrag, ontkring 25 fkdr på Fögderietj hvarmed Berednings-förrättnings-omkostnaderna, derifrån vi förut varit befriade, nätt och jemt godtgÖras, hvadan icke heller deraf någon behållning till Skrifvare-underfiåll blir öfrig.
Procenten på Brännvins-bevillningen, heldst
Vid inskränkt tillverkning, hinner icke till arfvodet för tillförordnade Fiscaler, som, enligt Kongl. Majits Nådiga Bref den 4 No. vember i8l2? deraf skola lönas: således få Härads-skrifvarne deraf alldeles intet.
De blifva således utan någon tillökning i lön för tillökade göromål, sorn sätta dem i nödvändighet att hålla Skrifvare.
Prat. N:o 67* 68. 53» J1«» »C Maj.
Hr^välborne Herr Grefveu och Lands}, ;ouingen, som äger den närmaste kännedom af våra öfriga göromål och alla de åtgärder, som åtfölja Mantalsskrifningen, medelst flera Exemplar Längders författande och en mängd Förteckningars utskrifvande, och sådant just under den tid då åtskillig debitering, Capitations-uppbördsboks upprättande och Uppbörds-resor skola ske, täckes hÖggunstigast inse och behjerta vår bekymmersamma belägenhet och vår olika aflöning mot förr, då göromålen voro medhinneliga
Utan något jemt och kunnigt biträde, som nu är oundvikligt, om vi skole kunna fullgöra våra åligganden.
Vi våge derföre förnya vår förra aldraödmjukaste anhållan, att få till godo njuta den befrielse från Mantals-skrifnings-förrättningarna, som Kongl. Majit oss Nådigst tillagt, eller ock, Om vårt frikallande derifrån icke är möjligt, eller ej anses förenligt med Kronans förmon, derföre njuta en ersättning, motsvarande de kostnader, som för oss uppkomma genom dessa förrättningar.
Om ett raisonnement härutinnan oss må tillåtas, så våge vi anföra, att då Mantalsskrifvare tillförordnades, och deras lön bestämdes till hvart 60:de Mantal, motsvarade denna Tolfskilling i det närmaste en tredjedels tunna Säd.
Att bibehållas vid en sådan aflöning, kunne vi hvarken begära eller hoppas, då Kronans egen intrad härutinnan förmindskats genom penningens ali - t}en
Maj 531 tnänna fall i värde.
Men dessa förluster har StatsCassan fått sig godtgjorda genom andra bevillningar, hvaraf likväl Skattskrif. värne fått intet till ersättning för sina i och för Skattskrifningen, icke lika stora, utan mångdubblade göromål emot förr, då denna åtgärd, mycket lättare än nu, likväl så hederligen belöntes, nemligen med Sextionde, delen af Kronans egen hela Bevillning.
Egenteligen är Mantalspenningen, eller sorn är det samma, Capitations-afgiften, icke nu 12 sk. person, utan, efter sista Bevillnings-’ Förordningen, 1- R:dr för Mankön, | R:dr för Qvinnkön.
Då Capitations-afgiften nu sålunda utgöres till Kronan, synes billigheten påkalla* att
Skatt-skrifvarens aflöning så väl i detta sorn förra fallet, med proportionens bibehållande, åtföljer StatsCassans inkomst, och beräknas till hvart Mantal af den sammanlagda Capitations-afgiften eller Mantals-penningarna och Bevillningen efter 1 Art. i nu gällande Stadga.
Denna aflöning vore visserligen icke tillhinlig att löna och underhålla en duglig Skrifvare, som säkert kostar 200 Rcdr Baned på året, men skulle dock mindska den förlust oss nu så kännbart drabbar, och, på ofvan anförda skäl, innebär åtmindstone egenskap af billighet så medelst, att Kronan ej ger i annat och större förhållande än hon njuter den renta, som grundlagt Mantals-skrifningsi, provisionen.
Sluteligen torde ännu ett andragande
Den i fi M*j. oss höggunstigast tillåtas. l8l3 års Mantals, skrifntng, hvarifrån vi, genom Högst omförmäldta Kongl. Maj:ts Nådiga Förordnande voro befriade, förrättade vi dock med alla dess besvärliga åligganden, och sådant i anledning af Högvälborne Herr Grefvens och Landshöfdingens yttrade åstundan, samt under godt hopp om tillgodonjutande, äfven för detta år, af den blifvande belöningen.
Likväl tillåter Höglofl.
KammarCollegii Bref om hvart 3o:de Mantals beräkning, icke början dermed ske förr än för lgl4.
Hvad vi för i8l3 gjort, och de kostnader sådant medfört, skulle således blifva alldeles oersatt, ehuru det icke var en ovilkorligt åliggande skyldighet, utan ett åtag, föranledt af vår innerliga böjelse, att vara Staten gagnelige, och efterkomma vår vördade och Höga Förmans, Herr Grefvens och Landshöfdingens yttrade vilja.
Genom Högvälborne Herr Grefvens och Landshöfdingens kraftfulla åtgärd och ömma behjertande af vår belägenhet, hoppas vi vinna bifall antingen till vår befrielse eller, om den är alldeles omöjlig, att erhålla den aflönings-förbättringj vi vågat, såsom på anledning grundad, föreslå, samt att den vidtager med året 1813.