Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Staten måste i första rummet söka göra de inrättningar så ändamålsenliga som möjligt, af hvilka statens tjenst har att påräkna frukterna.
Antager man den princip, att allmänna anslag skola lemnäs för hvilken slags undervisning som helst, då blifva, för hvilket folk som helst och med huru stora anslag som helst, dessa likväl otillräckliga.
Hr Munck af Rosenschöld, Eberh. Zach.:
Då fråga är om nya inrättningar och anslag för dem, är det i ett fattigt land nödvändigt att tillse, om icke äldre tillgångar finnas, innan nya anslag beviljas.
Jag skulle således uti ifrågavar. fall vilja gifva anvisning på en del kyrkors öfverflödiga inkomster och, hvad flera från Danmark eröfrade provinser beträffar, på den s. k. helgonskulden, anslagen till klockare såsom lönetillökning, emot skyldighet för dem att undervisa församlingarnas barn uti att läsa, skrifva och räkna.
Denna inkomst är för en del klockarelägenheter ännu så betydlig, att flera af dem blifvit förvandlade till löner åt kyrkoherdarnas adjuncter, hvarigenom man altså tagit en del af helgonskulden från folkundervisningen för att bereda pastorerna lättnad i deras utgifter till sina medhjelpare.
I öfrigt deltaga de klockare, som fått be- , hålla helgonskulden, föga uti barnens undervisning.
En värd talare har sagt, att förslaget till ny organisation af undervisningsverken hvilan i god ro.
Vill han dermed säga, att man med de anslag, som hittills blifvit lemnade, ingenting uträttat, så får jag erinra, att ehuru Ständerna endast nämnde lärarepersonalens förseende med högre löner, och fastän detta är uppfvldt från och med d. i Jan. i83o, hafva likväl af besparingar 3:ne nya skolinrättningar blifvit stiftade, nemi. en i Eskilstuna, en i Philipsstad och en i Åmål. Dessa skulle sålunda hafva funnits för efterkommande, äfven om R.
St. vid denna riksdag emot all förmodan icke beviljat anslagens fortfarande, och vittnat om de uppoffringar, 1829 års Ständer gjerde för samhällets intellectuella förkofran.
Dessutom D t n a Juni f. ra. 3? äro 78 tunnor årliga räntor inköpta i Ärkestiftet emot 9160 r:dr.
Slutligen skola de besparingar, sorn vid utgången af innevar. år möjligen blifva att tillgå, användas till den materiel af taflor, glober m. m., som nu i skolorna öfverhufvud saknas eller befinnes i dåligt skick.
En talare har sagt, att försöket med nya elementarskolan i Stockholm icke leinnat tillfredsställande slutföljder.
Den, som är billig, torde uppskjuta detta omdöme, tilldess några lärjungar från denna inrättning utgått till universiteten och således fått visa, livad de duga till.
Jag torde dock få erinra, att den method, sorn användes i den ifrågavar. skolan, icke är den, som af uppfostringscornmitte'en yrkades och som jag, för min del, biträdt, nemi. den ambulatoriska, hvilken redan genom ephori egen försorg är införd i ett stift och ännu vidare kan införas utan någon större reform; utan den method, som i nya elementarskolan begagnas, är densamma, som nyttjas vid Carlberg, eller den yttersta motsatsen mot gamla skolformen.
En talare har yttrat, att anslagen egentligen afsett förhöjning i de redan befintliga lärarnas löner och icke löner för nya lärarebeställningar, hvadan han trott, att tillförordnade lärare icke kunde ifrågakomma.
Jag får deremot upplysa, att läroverkscommittéen föreslagit nya lärarebeställningar i naturalliistorien, i moderna språken, i gymnastik och i teckning, eller tillsammans 4 v'd hvarje gymnasium.
Man har anmärkt, att utaf kyrkornas inkomster kunde någon del användas till folkskolor.
Det är icke heller underlätet i Skåne, hvarest kyrkorna egentligen hafva större inkomster, än de behöfva.
Det har ofta händt, att K.
M. der tillåtit sådana medels användande till skolor.
Man har äfven talat om begagnande af den åt klockare anslagna helgonskulden.
Jag tror visserligen, att det säkraste och bästa sätt att förbättra folkundervisningen öfver hela Riket vore att förena skollärarebefattningar med klockaretjenster, om man nemi. lade särskilda löner till dem, som för klockarne redan finnas, och jag får i sammanhang dermed nämna, att församlingarna inom Lunds stift hafva af helgonskulden beviljat bidrag, om ej till sockenskolorna, dock till stiftets gymnasium, eller den cathedralskola i Lund, som man i stallet åstundat, hvadan önskningarna i detta afseende redan äro på sitt sätt uppfyllda.
En värd talare, Hr Lagerhjelm, har directe till mig ställt den fråga: af hvad skäl jag icke tillstyrkt ökade löner och nya professioner?
Jag tror, att jag tydligt uppgifvit det, och får nu ytterligare upprepa mina skäl.
Jag nekar icke, att geologien och mineralogien äro skiljaktiga från chemien och fordra särskild profession; jag nekar icke heller, att en adjunct i physiken är af behofvet påkallad; vidare icke heller nyttan- af att draga riktningen 38 D e n 2 Juni f. m. åt sådana håll, deraf näringarna och industrien hunna åtnjuta fördelarna; men jag har bestridt och bestrider ännu, att dessa innovationer skola vidtagas plockvis. K. M. har på R.
St:s begäran nedsatt en committé' till undersökning af våra undervisningsanstalter.
Dess arbete är öfverlemnadt till allmänhetens granskning, anmärkningar äro deröfver inkomna, och likväl, om också hela förslaget icke för närvar, hvilar i god ro, hvilar det dock.
Vi hafva icke ännu icke fått emottaga någon K. propos. i ämnet; och då vi veta, att vi böra hafva en sådan att förvänta, anser jag det vara orätt att företaga partiella organisationer, innan vi kommit i tillfälle att pröfva ett fullständigt förslag i ämnet.
Om jag ännu är representant, då frågan i sådant skick förekommer, skall det blifva mig en dyrbar pligt att tillstyrka såväl den af Hr Lagerhjelm påyrkade som öfriga förbättringar.
Skulle vi nu bifalla en och annan, så kunde det hända, att, då hela förslaget framstod, vi kunde finna andra mera nödiga <5{c.
Jag har med flit dröjt att yttra mig i ämnet, förrän discussionen fortgått en stund, emedan jag, i saknad af någon i system uppställd ledning för omdömet, icke trodde mig kunna tala deri med erforderlig sakkännedom.
Nog kan man inse ett behof, men dettas förhållande till andra eller rätt till företräde framför dem kan man icke med visshet sluta till, utan att man är i tillfälle öfverskåda det hela.
Hr v. Hartmansdorff har trott, det jag afsett, att medlen icke blifvit använda till de bestämda ändamålen.
Sådant har aldrig varit min mening; men då dispositionen nu blifvit ifrågaställd, ber jag att få erinra, det de anslagna medlen lågo i ro till i8'33 års slut, ehuru de då utdelades med retroactiv rätt från i83o.
Dröjsmålet synes dock bevisa, att bebo fv et icke varit så trängande.
Jag anser visserligen, att det är orätt att vara njugg, då det är fråga om föremål af förevar, beskaffenhet; men förrän vi för vårt omdöme fått någon tillförlitlig ledning från Styrelsen, anser jag mig icke kunna ingå i något partielt beslut till bifall af det ena eller andra anslaget.
Förra gången, jag yttrade mig, glömde jag efterkomma uppmaningen att lemna underrättelse , huruvida en af Ständerna begärd utredning öfver ecclesiastikstaternas tillgångar ännu vore fulländad eller icke.
Jag får nu upplysa, att de infordrade uppgifterna ännu icke, oaktadt skedda påminnelser, inkommit från KammarColRm och Statscontoret.
Måhända torde Presidenten i Kammarcolltm kunna upplysa oss om skälen till di-öjsmålet, hvilka förmodligen icke äro några andra än uteblifna eller ofullständiga uppgifter från vederbörande i landsorterna.
Skälet, hvarföre utdelningen af anslagen till elementarläroverken icke ägde rum förrän år i833, är det, att den nödiga utredningen icke förr blef fullständig.
För *tt komma sannin - Dea % Juui f. m. 39 gen så nära som möjligt, måste flera undersökningar anställas.
Till följd deraf fick man ock reda på 19,260 r:dr, som befunnos samlade i stiften, utom de årliga tillgångarna.
Att utarbeta en fullständig plan till läroverkens allmänna organisation skulle jag tro vara Regeringens och icke R.
St:s sak.
Skulle de annorlunda än i granskningsväg befatta sig med en sådan åtgärd, fruktar jag, att ingen organisation blefve uppgjord, utan att den redan befintliga blefve sönderrifven.
Hvar och en, äfven bland män med högre upplysning och öfversigt af det hela, söker, så vidt möjligt är, skaffa inkomster åt den corps eller det stift, han tillhör, lemnande derhän de ojemnheter och den obillighet, som deraf skulle uppkomma för de öfriga.
Redan har jag deraf haft tillräcklig erfarenhet både bland stiftens styresmän och enskilda riksdagsmän.
Från hvilken landsort någon må vara, anser han dess behof störst och dess anspråk bäst grundade.
Blott för det, att skolrevisionen föreslagit förminskning af en skola, i hvars granskap en vida större upprättas, hafva und. föreställningar deremot med bilagor på 4 särskilda språk inkommit.
I ett stift, som fått en ny skola, har dess styresman, icke nöjd dermed, velat hafva en annan skola utvidgad med en umbärlig lärare, och, för sitt ändamåls vinnande, satt
Landshöfdingen och andra män af inflytande i rörelse.
Skulle hvar och en på samma sätt gå tillväga för läroverken i sitt stift, så befarar jag, att förbistring blefve slutföljden.
Mig synes således bäst, att R.
St. anslå den uppgifna runda summan och att, då den blifvit af K.
M. till sina bestämda, af läroverkscommitte'en och skolrevisionen redan detaillerade ändamål använd, R.
St. granska dispositionen deraf likasom af hvarje annan.
Jag medgifver riktigheten af den siste värde talarens påstående , att fördelningen af anslaget bör lemnäs åt K. M.
Men öfver sjelfva läroverkens organisation böra Ständerna få yttra sig.
Man har sett andra organisationer vidtagna af Regeringen, med hvilka man icke haft anledning att vara nöjd; och den nu ifrågavarande är alltför vigtig för att öfverlemnas åt ovissheten.
Samma värda talare har jemväl sagt, alt han sjelf är angelägen, att förändringen kommer till verkställighet, och har äfven erinrat om otjeniigheten att hafva tjenstemän på rörlig, constituerad fot.
Genom den åtgärd, jag föreslagit, skulle sålunda R.
St. gifva den värde talaren ett nytt skäl att kunna på vederbörlig ort göra sina åsigter gällande om nödvändigheten att påskynda organisationsfrågans afgörande.
Då blott en enda ledamot är af motsatt tanka med mig i detta ämne, ville jag äfven söka vinna honom på min sida.
Han utgår hufvudsakligen från den synpunkt, att man icke bör bifalla anslag till partiella förändringar, innan vi få se eD fullständig plan framlagd, erne - 4° Den a Juni f. m. dan han vill vara öfvertygad, att de partiella förändringarna passa in i systemet.
Jag ber blott att, beträffande de delar, för hvilka jag talar, få till den värde ledamotens ompröfvande framställa följande omständigheter.
Uti uppfosti ingscommitteen voro åsigterna så delade, huruvida läroverken borde bibehållas i det skiek, de äro, eller om nya principer om methoder der borde införas och iakttagas, att man nästan kan säga, att de vägde så godt som lika.
Men uti den omständighet, att vissa nya professioner och adjunctfirer voro nödiga, derom var öfvertygelsen allmän; och då de af mig påyrkade tillhöra de förslag, i afseende hvarå tankarna icke voro delade, hemställer jag, om det nu finnes något skäl att, i afbidan på antagande jemväl af det mindre gifvet nödiga och nyttiga, uppskjuta att införa det all/nänt såsom nyttigt erkända.
Jag tror, att den enskilde, om han med vederbörlig grannlagenhet granskade hela systemet, skulle komma i mycken tvekan, innan han ville afgöra deröfver; och huru mycket mera skäl till en sådan besinning skall då icke den hafva, som har hela Rikets väl sig anförtrodt.
Min tanke är således, att några års betänkejid ganska väl erfordras, innan man skrider till afgörande i ett ämne, som ingriper i hela samhällets bildning och fortfarande moraliska lif, och att man icke under tiden bör återhålla beviljandet af de i alla händelser nödiga anslag.
Det torde vara öfverflödigt att besvara den siste talaren, sedan Hr von Hartmansdorff så fullständigt vederlagt honom, då han fästat vår uppmärksamhet å den förbistring, som uppkommer, då man icke omfattar frågan i dess helhet, utan den ena söker genomdrifva ett och en annan ett annat anslag, hvar och en afseende blott partiella interessen; och det torde vara nog strängt att tadla representanten för det han säger sig icke vilja ingå i någon pröfning af en administrativ fråga, utan att äga ledning för omdömet i förslag från Konungen, hvilket synes vara lika lätt att afgifva, i fall behofvet är gifvet och angeläget, som det synes vara billigt att påräkna, och hvilket säkerligen så mycket skyndsammare afgåfves, om Representationen förklarade, att den dessförinnan icke lemnar några ytterligare anslag i denna väg.
Med det anslag, Utsk, föreslagit att på stat uppföras och som utgör 60,000 r:dr, tror jag icke, att det är omöjligt att reglera våra undervisningsverk; ty frågan om methodernas förbättrande är oberoende af ökade anslag.
Ämnet har visserligen icke undfallit Styrelsens uppmärksamhet, och jag tror, att om de ifrågavar. anslagen, på sätt Utsk. föreslagit, uppföras på stat, skall Regeringen, med ledning af de förberedande åtgärder, som redan finnas vidtagna, komma i tillfälle att före - Den 3 Juni £. m. 4' retaga reorganisationer.
Hittills har Styrelsen icke kunnat lägga någon afgörande hand härvid, emedan anslagen icke voro permanenta.
Då de antaga denna natur, är jag öfvertygad, att Styrelsen skall företaga ärendet, som af henne med lifligaste värma omfattas.
Jag anhåller således, alt anslagets uppförande på stat må, såsom Utsk. föreslagit, gillas.
Palmstjerna, Bror Knut, hade inlemnat ett så lydande anförande: StatUtsk., som blott omnämnt de skäl, hvarmed jag motiverat min motion, utan att kunna ingå i vederläggning af desamma, anser sig likväl, med öfvertygelse derom, att Hr Ling icke ”lärer” låta efterkommande gå miste om frukterna af en vetenskap, den han sjelf utbildat och åt hvilken han egnat hela sitt verksamma lif, ej kunnat till— styrkat något ytterligare anslag till författaren för att sätta honom i tillfälle att utgifva ett fullständigt gymnastiskt arbete, hvaraf den afhandling, som han förbundit sig att till trycket befordra, blott utgör en mindre del.
Med den närmare kännedom, jag äger om ifrågavar. mans oafbrutna nit att gagna sitt fosterland och hans alltid växande ihärdighet, ju större hinder han har att bekämpa i banan för sin rastlösa verksamhet, instämmer jag gerna i StatsUtskrs öfvertygelse , att Hr Ling icke lärer låta efterkommande gå miste om frukterna af sina forskningar; ty jag hoppas, att om han ock aldrig upplefver den tid, då nationen med allvar vill tillegna sig hans erfarenhet, han likväl icke skall underlåta att nedskrifva sitt gymnastiska system till gagn för framtida generationer.
Jag fruktar dock, att detta arbete aldrig kan komma att så fullständigt, som författaren uttänkt det, af trycket utgifvas, derest han icke af allmänna medel för ändamålet understödjes, medan han ännu äger förmåga att sjelf ordna sina ideer, och jag är fullkomligt viss derom, att han af skyldig känsla såväl för sin talrika, obemedlade familj, som för sitt eget honom öfverlefvande rykte, aldrig skall våga att med anlitande äf sin credit äfventyra utgifvandet af ett så vidlyftigt och, i anseende till det oundgängliga planchverket, kostsamt, vetenskapligt arbete.
Jag har ingalunda väckt den motion, som föranledt ifrågavar. betänk., i någon hemlig afsigt att, under förevändning af understöd för arbetets utgifvande, tillskynda författaren en pecuniär vinst, utan endast med afseende å den allmänna nytta, som deraf otvifvelaktigt skulle sprida sig i flera riktningar inom nationen, för att skydda Hr
Ling för en gifven förlust vid företaget och — jag tillstår det — för att bereda honom den tillfredsställelsen att slutligen se sig vara förstådd och sin sak omfattad af samtiden, den enda belöning, som han rätt skulle värdera.
Då StatsUtsk. emedlertid tyckes grunda sitt afslag å min 8 IT. 6 41 D e ii i Juni f. m. motion endast p& den goda öfvertygelse, det uger om Hr Lings fortsatta sjelfuppolfrandc uthållighet för sitt syfte, vågar jag vördsamt hemställa om, med ringaste sken af billighet, man kan fordra, att en man, sorn snart ett halft århundrade användt siu tid och sina krafter för ett erkändt nyttigt ändamål af så allmän omfattning, ännu på sin ålderdom skall tillsätta af egna knappa tillgångar för att vidare gagna?
I anledn. häraf önskar jag återremiss af betänk, och att detta mitt anförande målle till Utsk. åtfölja, samt att R.
St. täckas förelägga StatsUtsk. att inkomma med ett förslag, som betryggar Hr Ling för all förlust vid utgifvandet af dess gymnastiska arbete med erforderliga plancher, så fullständigt, som författaren i theoretiskt och practiskt afseende uttänkt det.
Fredr , hade ingifvit följande anförande:
Då jag är hindrad att fortfarande bevista discussionen anglde regleringen af tolde hufvudtiteln, har jag likväl, för den sannolika händelse, att återremiss beslutes, trott mig icke böra förbigå framställningen af några anmärkningar vid Utskis betänkande.
Jag tillstår, att det synes mig, som hade Utsk. i detta betänk, i allmänhet, utan tillräcklig pröfning af behofvet och anslagets gagn, tillämpat en sparsamhetsgrundsats, som likväl vid flera tillfällen, då det gällt för samhällets fortgång vida mindre väsendtliga utgifter, blifvit öfverträdd.
Redan i sista plenum tog jag mig friheten atti detta fall yttra mitt klander å Utsk:s frikostighet vid regleringen af gide hufvudtiteln för näringarna, jemnförd med Utskis njugghet emot de intellectuella bildningsanstalterna.
Jag vill här icke ingå i någon utveckling af de många och vigtiga skäl, som tala för understöd åt läroverken; den, som icke med hjertat oell det moraliska sinnet fattar bildningens nödvändighet och framför allt annat öfverlägsna värde just derföre, att den är samhällets högsta ändamål, den fattar icke denna tanka i följd af något slags deduetion.
Jag inskränker mig således att endast och allenast från den materiella sidan betrakta ett af våra läroverks tillstånd, och jag viii jer dervid företrädesvis universitetet i Lund, emedan jag närmast känner detta samt är lifligt öfvertygad, att de lärare, hvilka der komme alt genom ett ökadt anslag erhålla någon förbättring i sina ytterst bedröfliga vilkor, äro deraf fullkomligen förtjenta, och emedan detta universitet eljest troligen äfvenlyrar att förlora flera på vetenskapernas bana raskt framskyndande män och ynglingar.
Jag får således först fästa R. o. Adis uppmärksamhet [)å den betydliga skillnad i lönevilkor, som äger rum emelan Lunds och Upsala universitet och hvilken är utredd i en Den a Juni f. m af Hr Professor Westman i detta ämne framställd, af StatsUtsk. behandlad motion.
Deraf inhemtas, att den sammanlagda löneminskningssumman för en professor i Lund emot en i Upsala, dä lönerna i alla grader sinsemellan jemnföras, uppgår till öfver i i,ooo r:dr b:co.
På samma sätt förhåller det sig med den yngre lärarepersonalen; ty utom det, att adjunclslönen i Lund med i5 t:r understiger den i Upsala, hvilken skillnad, i följd af de i Skåne alltid lägre spannmålsprisen, blir än mer betydlig, finnas ännu vid Lunds academi 3:ne ordinarie adjueter, hvilka blott uppbära hvardera i5o r:dr, eller föga mer än trejedelen af hvad som erliål les för en motsvarande befattning vid Upsala universitet.
Flera af de yngre lararne hafva i decennier intill sisth års början varit alldeles lönlösa och, i anseende lill öfverflyttning på institutionerna af 3:ne års anslag, galt miste äfven om hvad de med det ringa anslag, som vid sista riksdagen beviljade» bort kunna påräkna.
Här är icke stället att klandra den fördelning af det vid sista riksdag beviljade anslag för universiteten, hvilken blifvit genom Ecclesiastik-expeditioneu tillsvidare fastställd.
Enieflexion, som likväl, efter ofvan framställda förhållanden, otvunget erbjuder sig, är, att Lunds universitet vid denna fördelning blifvit, i jemnförelse med Upsala, ganska stjufmoderligt behandladt, och hvartill, utan att gå särdeles djupt i forskningen, och efter någon liten slags jemnförelse emellan de nådebetygelser, som i allt öfrigt tillfalla Upsala, det ej torde vara så särdeles svårt att upptäcka någon mer eller mindre tillräcklig anledning.
Vid sådant förhållande anser jag det vara representantens pligt att, så vidt han förmår, förekomma, att dessa, lindrigast sagdt, ojemnheter emellan statens till samma förmåner lika berättigade medborgare och tjenstemän varda på ett med rättvisa och billighet öfverensstämmande sätt jemnade; och jag vågar således anhålla, att StatsUtsk. efter tagen kännedom om speciallönestaterna ej mindre för Upsala jin Lunds universitet, i likhet med hvad som skett vid regleringen af K.
Cancelliet, täcktes antingen anslå hvad sot» ytterligare erfordras för att ställa båda universitetens lärare i samma kategori af löneförmåner och hvartill säkerligen icke erfordras mer än 2 ä 3,000 r:dr årligt anslag, eller ock tillstyrka R.
St. att hos K. M. i underdånighet anhålla, det K.
M. täcktes fördela det redan belintliga anslaget för universiteten på det sätt, att, såsom Utsk. jemväl i sitt nu föredragna betänk, antydt, de väsendtligaste behofven kunna genom en ändamålsenlig disposition fyllas.
Statsverkets knappa tillgångar och det emot min önskan å 9:de hufvudtiteln tillvägabragta bifall hindra mig att understödja de öfriga, visserligen jemväl nyttiga, anslagen för undervisningsväsendet; och då jag icke finnér något förslag till ändamålsenlig organisation af folkskolor från R«- 44 Den a Juni f; m. geringens sida framlagd t, bekänner jag öppet, att jag ieke ens för dessa, i inin tanka, företrädesvis angelägna föremal vågar tillstyrka något anslag, för hvars användande till ett specielt anvisadt föremål jag icke äger full garanti.
Hr Strussenfelt:
Cronhjelm, har yttrat, att Regeringen icke inkommit med förslag till en allmän reglering af undervisningsverken, och att han derföre icke kan bifalla de nu ifrågaställa anslagen.
Jag kan, för min del, icke inse annat, än att det betänk., som blifvit utarbetadt af Uppfostringscommitteen, innehåller fullständigt förslag i afseende å behofvet af nya lärares tillsättande; och Statssecret:s förslag grundar sig på samma plan.
Jag tror således, att endast medel fattas för att skrida till verkställighet.
I afseende å hvad Hr Cederschjöld sagt, att det nemi. skulle blifva svårt att föreläsa laghistorien i hvad den ceconomiska lagstiftningen beträffar, emedan de principer, man uti densamma följt, skola vara så stridiga, får jag blott erinra, att laghistorien egentligen innefattar historien ang:de utvecklingen af rättsförhållandena under olika tidehvarf och således egentligen omfattar privaträtten och criminallagstiftningen, mera än de ceconomiska lagarna; men äfven i afseende å dessa, och om man antager, att olika principer i denna lagstiftningsgren blifvit följda, är historien derom alltid af nytta, emedan den lemnar tillfälle till jemnförelser emellan de olika åsiglerna och sålunda bildar en säkrare möjlighet att välja de rättaste.
Jag har nyss af en Konungens rådgifvare, vid hvilken jag faster mycket förtroende, hört, att Regeringen ämnar med ali kraft angripa det ifrågavarande organisationsverket; och detta torde innebära en vederläggning af den siste talarens påstående, att regleringen redan är fulländad.
Jag är åtminstone i fullkomlig saknad af ali kunskap om hvad Regeringen tänker i afseende å Uppfostringscommitteens förslag, och jag kan icke derpå grunda några åtgärder, förrän jag förvissat mig om hvad Styrelsen hyser för åsigter i frågan.
N:o 88 återremitterades.
Upplästes och lades på bordet nedannämnda betänk:n och utlåt:n från StatsUtskottet:
Nro 118. om den af Utsk. förrättade granskning af Riksgäldscont. , f. d.