Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade trott, alt det ej vore förenligt med ordning att börja med bestämmandet af en dag, innan ännu genom en författning vore stadgadt, hvad som fordras för att göra de i följd af denria dags utsättande nödiga föreskrifter möjliga att verkställa.
Jag har i anledn. af Gr. af Wetterstedts förslag, att frarnflytta markegångssältningen till Jan. månad, då det förevar, yttrat, att en sådan förändring vore af nytta i händelse den markegång, som då sattes, blefve gällande för det årets uppbörd, under hvilket den sattes, men att deremot förslaget ej kunde tillämpas, om markegången sattes för det föregående årets uppbörd.
Vi måste ihågkomma, alt allm* civillageii bestämmer dagen för uppsägning af räntor till d. 21 Dec.
Om markegången sättes i Jan., kan således denna stärn - Den a3 April f. iri. stämmodag icle tillämpas.
BondeSt. har beslutat, att uppsägningen borde få ske inom Jan. månads slut; men som detta är stridande mot allm. lagen, kan ett sådant beslut ej verkställas, utan alt en förändring i allm. lagen beslutas, tjppbördeti kan icke ske utan föregående debitering af räntornas belopp i penningar, och denna debitering kan icke ske, innan markegångén blifvit satt.
Om, utan förändring af tiden för uppbördsslämmornä, markegångén sättes i Jan., så är det följaktligen omöjligt, att debiteringen och uppbörden kan ske inom Febr. och Mars månader, så att redogörelsen kan vara afgifven den sista April.
Framflyttas åter uppbördsstämmorna tili Maj, Juni och Juli, så följer deraf, att de skulle inträffa på den årstid, då allmogens frånvaro från jordbruket blefve ganska skadlig, och att staten ginge iförlust af |:dels års inkomster, utan någon ersättning.
Jag skulle derföre tro, att sedan nu jemväl BondeSt. instämt deri, att markegångén bör sättas i Jan., R. o. Ad. kan till StatsUtsk. förklara, att de af StatsUtsk. uppgifna hinder för upptagande af Gr. af Wetterstedts motion samt mitt derjemte framställda förslag till ändring i i8i5 års författning, hvilket i den hast det uppgjordes, nemi. inom 48 timmar, naturligtvis är underkastadt grundade anmärkntr, dem jag förmodar StatsUtsk. vara i tillfälle att framställa, numera upphört, samt att StatsUtsk. på grund deraf äger inkomma med förslag till den författning, hvarenligt märkegången skall sättas.
Gr. af Wetterstedt utgick i sin motion från den synpunkt, att markegångspriset skulle vara en riktig bestämmelse af de pris, sorn varit löpande under det föregående året.
Om detta kan vinnas genom den författning, som för markegångssättningen uppgöres, så instämmer jag med Gr. af Wetterstedt i afseende på nyttan af den ömsesidiga uppsägningsrättens upphäfvande.
I sådant fall blir dess upphäfvande förenligt med rättvisa; men uppsägningskältens afskaffande är deremot orättvist, så länge mafkegången bestämmes af s. k. ståndsdeputerade, hvilka äga fält att besluta om priset efter egna hugskott, utan afseende på Verkliga förhållandet, såsom nu kan ske, enär hvar och en torde finna, att deras åliggande, att till prot. uppgifva skäl för prisuppgifternas frångående, icke iemnar någon garanti för att dessa skäl äro grundade; och man bör ihågkomma, att de ändringar, som i KammarColItm kunna beslutas i följd af Kainmarfiscalens yrkande, ej blifva gällande för den enskilde medborgaren, och att de rättelser, sorn Oppå enskilda besvär beslutas , endast gälla för den klagande
Och icke för allmänheten.
Frågan är således äf högst ingripande vigt såväl för staten soni för den enskilde, och det går icke an att för det närvar, instämma i BorideStrs inbjuda., innan ännu förslaget till dén lag, sorn bör ligga till grund för ifrågavar. förändring, undergått pröfning.
Jag får derföre, 21 IX, > 1 Den a3 April f. m. i motsats till Gr. af Wetterstedts begäran, anhålla, att R. o.
Ad. ej matte nu instämma i BondeSt:s inbjudn., men att R. o. Ad. måtte till StatsUtsk. remittera ett prot.utdr., hvarigenom Utsk. förständigas att inkomma med utlåt, i anledn. af Gr. af Wetterstedts motion om utsättande af tiden för markegångssättningen till Jan. månad, samt att derjemte yttra sig öfver de framställningar, som vid remitterandet af denna motion ägde rum, hvilka StatsUtsk. undandragit sig att upptaga på den grund, att 2:ne Ständ icke hade i frågan beslutat.
Innan jag ingår i ämnet, uther jag mig att få erinra om de yttranden jag förut i ämnet afgifvit, till undanrodjande af den inconsequens, man deruti kunde vilja söka.
Jag yttrade, då frågan första gången förevar, att jag ansåg all rubbning i den reciprocitet, som hittills varit räntetagare och räntegifvare förunnad, vara en orättvisa, hvartill jag ej ville lenina min röst; men jag yttrade också, i anledn. af hvad sedermera blifvit föreslaget, att denna rubbning skulle upphöra att vara en orättvisa i den stund, då en sådan framflyttning skedde i tiden för markegångssättningen, att den ovisshet undanröjdes, som bereder äfventyrel i förhållanden emellan räntetagare och räntegifvare.
Denna ovisshet trodde jag undanröjd, då markegångssättningen framflyttades till någon dag i slutet af Jan. månad, emedan, såvidt jag förstår, det är en sanning, icke blott att räntegifvaren då vet, huru mycket spannmål han erhållit, och derefter kan bedöma de approximativa prisen, utan äfven att sjelfva de gångbara prisen då redan äro temligen allmänt kända, samt sålunda den ovisshet blifvit undanröjd, som utgör äfventyret af rubbningen i berörde reciprocitet.
Sedan en motion om markegångssättningens framflyttande blifvit gjord af H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt, har R. o. Ad., till svar å BondeStrs inbjudn. till antagande af StatsUtsk:s förslag, meddelat det yttrande, att R. o. Ad. ej kunde bifalla inbjudn. derföre, att tiden till markegångssättn. ej var flyttad.
När nu egentligen blott detta skal blifvit af R. o. Ad. anfördt till BondeSt., så öfverlernnar jag till R. o. Ad., om icke, sedan BondeSt. undanrödjt det hinder, som ligger i detta skäl, derigenom att BondeSt. bifallit framflyttningen af tiden för markegångssättningen, det skäl, R. o. Ad. i sitt förra yttrande meddelat, innebär , om icke rent af ett band, åtminstone en pligt, hvars förbiseende lindrigast kunde tydas såsom inconsequens hos H. Ståndet.
Jag har egentligen begärt ordet för att rätta ett misstag i den siste värde talarens framställning.
Han har åberopat civillagen, och ingenting är billigare, än att en man, hvars pligt det varit att känna civillagens innehåll, varnar R. o. Ad. för att dela det misstag, som ligger i den gjorda framställningen.
Det är sannt, att allm. civillagen bjuder, att Den a3 April f. m. 163 Thoma; dag skall vara uppsägningsdag, meri icke för räntorna (deruti ligger misstaget), utan för hemmansbruket.
Nu liar detta icke något att göra med räntornas uppsägning.
Den författning, som stadgar, att hemmansräntorna böra uppsägas före Thomae dag, är af helt annan natur.
Den tillhör icke allm. civillagen, utan är en oeconomisk författning, som visserligen kan förändras.
Jag skulle äfven, fastän jag ej tillåter mig att motsäga Presidenten i KammarColkm, som säger, att verkställigheten af ifråga var. förslag skulle möta hinder vid allm. uppbörden och redogörelsen, våga tro, att om R.
St. skulle fatta det beslut, hvartill BondeSt. inbjudit, så blir frågan i alla fall ett önskningsmål, och jag föreställer mig derföre, att K. M. hör KammarColkm; och om
KammarColkm då ådagalägger omöjligheten af verkställigheten, lärer K.
M. icke bifalla beslutet, utan detsamma komma att ej erhålla någon verkställighet.
Instämmande med den siste värde talaren deruti, att R. o. Ad. tyckes, genom sitt beslut i anledn. af BondeStrs förra inbjudn., hafva likasom tagit på hand att bifalla den nu förevar., äfvensom gillande hvad samma talare yttrat i afseende på den ändring i civillagen, som ifrågavar. beslut skulle föranleda, vill jag nu desto hellre inskränka mig till att endast yttra mig i anledn. af Frih.
Cederströms förmenande, att bifall till denna inbjudn. skulle lägga hinder för verkställigheten af allm. uppbörden och redogörelsen derför, som redan i sjelfva saken är så mycket ordadt, att ingen inom detta hus finnes, som ej varit i tillfälle att bedöma, hvad rätt och billigt i denna fråga är.
Cederström har trott, att genom framflyttandet af tiden för markegångssättningen till d. 8 Jan. skulle förorsakas en väsendtlig rubbning i uppbördsterminerna, samt oredor föranledas, hvarföre nödiga ändringar i nuvar. stadganden först borde bestämmas, innan man fattade ett sådant beslut.
Jag är af en motsatt öfvertygelse, grundad på de författningar, vi nu äga.
Under en föregående discussion har jag, med citation af författningarnas ordagranna lydelse, bevisat, att efter nu gällande författningar skall ingen uträkning af räntornas markegångsvärde vara gjord vid första uppbördsstämman.
Det ligger äfven i sakens natur, att denna uträkning då ej kan vara verkställd, ty markegången sättes nu i början af November och första uppbördstämman inträffar samma månad.
Författningarna säga endast, att contanta penningar skola vid första uppbördsstämman betalas och att uträkningen öfver räntornas markegångsvärde skall vara gjord d. 8 Jan.
Således är det först vid andra uppbördsstämman, som de skattskyldiga äro berättigade att få sina räntepersedlar uträknade efter markegången.
Denna uppbördsstämma inträffar i Febr. eller Mars månad, och det synes mig således klart, att om markegångssättningen Dr ii a.'
April f. m. framflyttas till <1. 8 Jun., har kronobetjeningen mer än tillräcklig tid att verkställa denna uträkning efter markegången.
Följaktligen kunna samma terminer för uppbördsstämfnorna, som hittills ägt rum, bestå med antagande af förändrad tid för markegångssättningen.
Den enda fråga, sorn den framflyttade markegångssättningen medför, rörer uppsägningen och levereringen af räntorna.
I denna fråga har BondeSt. redan fattat det beslut, att, i stället för alt uppsägning till betalning in natura skulle vara gjord inom d, 3i DeV., uppsägningstiden bör framflyttas till d. 3o Jan. och att levereringen skall verkställas i Mars månad.
Örn afven it. o. Ad. fattar samma beslut, så äro alla hinder undanröjda, och vinner detta beslut K.
M:s fastställelse, så ligger det i sakens natur, att den författning, som utsätter uppsägningsdagen till d. 21 Dec., blifvit i lagenlig ordning förändrad.
Jag kan således icke annat än tillstyrka bifall till BondeStrs inbjudm, icke allenast på grund af it. o. Ad:s förut gjorda förklaranden i denna fråga, utan äfven med full öfvertygelse, att det är förenligt med nu stadgade förhållanden i uppbördsväg.
Hvad åter angår H. Ev.
Hr Gr. af Wetterstedts framställning, att R. o.
Ad. skulle, efter att hafva gillat BondeStrs inbjudn., besluta en remiss till Statsklok att inkomma med fullständigt förslag i ämnet, tager jag mig friheten anmärka, att derest R. o. Ad. i allo instämmer i BondeStrs beslut, så erfordras, efter min öfvertygelse, icke något ytterligare förslag, och det vore olämpligt, sedan alla 4 RiksStrn beslutat i frågan, att derom inkomma med ett nytt förslag.
StalsUtsk. åligger utan remiss att, efter erhållen kännedom örn hvad RiksStrn beslutat, inkomma med jemnkningsförslug, hvilket naturligtvis äfven skall innehålla voterrsproposrr för den händelse, att icke de föreslagna jemnkningarna af alla 4 Stånden antagas.
Jag inskränker mig således till att yrka antagande af BondeStrs förevar, inbjudn.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust.r Emot BondeStrs inbjudn. har en värd talare uppträdt och ansett omöjligt att deruti instämma, emedan sådant vöre stridande emot författningarna.
Denne talare bör för detta sitt yttrande hafva stor auetoritet, såsom högste embetsmannen i det verk, sorn är pligtigt att derom hafva mesta kännedom.
Men det har fägnat mig att höra en annan värd ledamot, som äfven är högste embetsman i ett verk, hvilket ej har mindre, utan kanske ännu större auetoritet, såsom domare öfver det förra, yttra, att de hinder, den förste värde talaren framställt, icke äro så beskaffade, att ju R. o. Ad. alltför väl kan bifalla BondeStrs inbjudn.: tv derigenom har åtminstone hos mig det första intrycket blifvit alldeles ulplånadt, och jag ansi r den ena aucloriteten hafva upphäft den andra.
Jag kan således ej annat än lita pä verkslällbnrheteu. af hvad eu
Dcu 23 April f. m. K.
M:s rådgifvare tillstyrkt, helst lian måste vara bäst i tillfälle att vela, livad verkställande magten kan utföra eller icke kan utföra i följd af Rikets gällande lagar.
Jag tillstyrker således i allo bifall till BondeSt:s inbjudn., och det så mycket hellie, som jag anser, att afslag dertill vore en kränkning af den ordhållighet, som jag förmodar yara rid(Jersmannens förnämsta prydnad; ty sedan R. o. Ad. sagt, att endast det hinder, som nu af BondeSt. blifvit undani’ödjt, fanns för bestämmande i BondeStts önskan, förmodar jag, att icke något med ordhållighet förenligt medel numera finnes att undandraga sig antagandet af det förslag, hvartill BondeSt. påräknat R. o. Ad:s bifall.
Hr af Dalström, Gust. Jac.:
En sjukdom har hindrat mig att från början öfvervara och deltaga i discussionerna öfver detta angelägna ämne, som sä djupt ingriper uti samt så nära rörer räntetagares och räntegifvares ömsesidiga förmåner.
Jag hade likväl tillfälle att nätt och jemn t uppkomma i det plenum, hvarunder frågan om BondeSt:s förra inbjudn. i detta ämne afgjordes, för att få deltaga i voteringen.
Jag fann dervid contrapropos:n vara af den besynnerliga beskaffenhet, att den, i fall den segrade, ej kunde tjena till annat än att likasom gifva BondeSt. på hand i de liufvudsakliga delarna af dess uti inbjudn. uttryckta önskan.
Denna contrapropos. segrade också vid voteringen.
Jag stadnade således i minoriteten, sorn icke delar den mening, att räntegifvarne ensamma borde äga förmånerna på räntetagarnes bekostnad.
Jag gillar i högsta grad , att markegångssättningen framflyttas till Jan. månad, emedan prisen då äro mera bestämda och allmogen då uttröska! sin spannmål, hvilket icke är händelsen i Nov.; men jag hade väntat, att StatsUtsk.
, innan ett sådant beslut blefve fattadt, afgifvit utlåt, öfver H. Ex Hr Gr. af Wetterstedts motion och äfven öfver det sakrika och fullständiga anförande, som Frih.
Cederström i sammanhang dermed afgaf, emedan jag finner Frih.
Cederström i detta anförande hafva framställt euda möjliga sättet att kunna framflytta tiden för markegängssättningen.
Då jag gillar denna framflyttning af tiden, ar jag likväl icke öfvertygad om möjligheten att nu göra den förenlig med författningarna om debiteringen och redogörelsen för räntepersedlarna.
Gillande den åsigt, att tiden för markegångssättningen bör framflyttas, kan. jag ej gilla den åsigt, BondeSt. ansett sig böra göra gällande, att endast räntegifvarne skola vara förbehållna förmånerna af räntepersedlarnas leverering in natura på ränttaegarnes bekostnad.
Jag ser deruti en stor orättvisa.
Hvad den indelta armeen beträffar, så känna vi, att den i afseende pä sina inkomster blifvit kringskuren.
Genom bevärlsmanskapets tillkomst har den till -i blifvit ökad; men aflöningen har ej blifvit ökad i förhållande till dc ökade besvären, så att de tillskott, R.
De ii 23 April f. nj. gjort, knappast varit tillräckliga för armeens torftigaste bergning.
Jag vill visa, att icke egennyttan förestafvar mina ord vid detta tillfälle, utan att jag önskar, det rättvisa och billighet måtte å ömse sidor äga rum.
Jag gillar högeligen, att, såsom grund för markegångsprisen, ett medelpris af io års markegång må komma att antagas, och att detta pris egentligen må blifva grunden för räntegifvares och räntetagares ömsesidiga rättigheter; men jag önskar då tillika, att icke ensamt räntegifvare!] må tillerkännas rättighet att uppsäga sin spannmål till leverering in natura, utan att samma rättighet må tillerkännas räntetagaren.
Min tanke är således, att man bör gå en medelväg, som öfverensstämmer med billighet och den rätt, som hvarje Svensk medborgare har att fordra, nemi. att rättigheter och skyldigheter jemnt afvägas, och på sådan grund får jag framställa min åsigt vara den, att de år, då årsmarkegången i districtet är lika med eller understiger medelpriset af io års markegång, det må vara förbehållet såväl räntetagare som räntegifvare att uppsäga räntepersedlarna till leverering in natura; hvaremot, och på det allt prejeri må kunna undvikas, hvilket jag dock icke tror i allmänhet äga rum, oaktadt man någon gång derför beskyllt räntetagarne, jag vill påstå, att, då årets markegångspris öfverstiger medelpriset af io års markegång, det icke må vara tillåtet på någondera sidan att uppsäga räntepersedlarna till leverering in natura.
Jag anser billighet och rättvisa "vara så noggrannt iakttagna i denna framställning, att jag hoppas det de flesta ledamöter af R. o. Ad. skola dela denna min tanke.
Jag kan således icke derföre, att BondeSt. medgifvit framflyttning af tiden för markegångssättningen till Jan. månad, tillstyrka bifall till BondeSt:s inbjudn., utan nödgas jag deremot anhålla om afslag dertill; men skulle afslag ej meddelas, så anhåller jag, att StatsUtsk. må få sig ålagdt att behandla denna fråga, såvidt tiden för riksdagens afslutande sådant kan tillåta, samt sedermera inkomma till R.
St. med förslag till bestämmande af räntetagares och ränte-, gifvanes ömsesidiga rättigheter och skyldigheter.
I anledn. af den siste värde talarens yttrande och det af honom gifna förslag tager jag mig friheten hemställa, huruvida R. o. Ad. i närvar, stund kan till pröfning upptaga något annat än BondeSt:s inbjudn. R. o.
Ad. har olyckligtvis redan i denna fråga beslutat, och något annat förändradt beslut kan derföre icke äga rum än det frångående af beslut, som våra grundlagar tillåta i följd af inbjudn.
Jag har tillförne yttrat mig tillräckligt i denna fråga, för att icke nu behöfva säga, att jag fullkomligt instämmer i BondeSt:s inbjudn., såsom varande det enda sättet att rätta det orimliga i R. o.
Ad:s förut fattade, emot hvarandra stridande beslut i ämnet.
Ganska riktigt har den värde talaren sagt, att man bör jemnt afväga Den a3 April f. ra. riintetagares och räntegifvares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter; men jag hemställer till honom sjelf, om det är tänkbart att kunna argumentera, det ömsesidiga rättigheter skulle vara bevarade, då man redan beslutat ett lösningspris efter io års markegång och nu skulle, i rak motsats till denna princip, bibehålla den ömsesidiga uppsägnings rätten , såsom han föreslagit.
Jag är räntegifvare till det regemente, vid hvilket den värde talaren tjenar, och jag bör tillkännagifva, att jag för min del icke har det minsta emot delta regementes sätt att upptaga sina räntor, oaktadt de upptagas i en aflägsen ort; men jag skulle tro, att om ett så onaturligt förhållande inträdde, som den värde talaren önskade samt ansåg såsom ett rättsförhållande, så skulle, emot räntetagarnes egen önskan, orimligheter och orättvisa komma att äga ruin, och jag tror icke, att den yärde talaren då skulle vara nöjd med att hafva medverkat till ett sådant resultat.
Jag kan icke nu bestämma min öfvertygelse, huruvida ett beslut, grundadt på ifrågavar. inbjudn., skulle medföra en så total rubbning i hela uppbördsverket, som Hr Presidenten i KammarColhm här förespeglat.
Visserligen mäste stol-a svårigheter uppstå att sammanjemnka, hvad i följd deraf Liefve rubbadt; men några omöjligheter tror jag icke hindra denna sammanjemnkning, om en god vilja söker undanrödja svårigheterna.
I alla fall kommer, såsom redan är oinnämndt, förhållandet att undergå vidare pröfning af Regeringen, och af Regeringen beror då att tillse i hvad mån hinder möta verkställigheten af ifrågavar. beslut.
Jag kan således ej finna annat, än att på den bana, R. o. Ad. redan beträdt, någon annan utväg ej finnes än antagande af BondeSt:s inbjudn., såsom enda sättet att uppnå ett rättsenligt resultat.
Jag har begärt ordet i anledn. af 9.:ne välda ledamöters nu afgifna yttranden.
Jag kan icke annat än gratulera Hr Presidenten af Billbergh till dess tro på möjligheten att genomföra ifrågavar ändring, utan förändring i uppbördsförfattningarna ; men då jag icke anser lagstiftningen böra grundas på tro, utan på velande, så kan jag icke instämma i något annat af hvad han yttrat än det, att debiteringen af räntorna ej kan ske, innan markegången blifvit fastställd; och då nu markegången kom me att sättas i Jan. oell således ej förrän i Febr. kunde blifva fastställd, sä torde deraf uppkommande resultat vara påtagliga för den, som vet, huru författningarna skola tillämpas.
Det har af den siste värde talaren rätteligen blifvit anmärkt, att föremålet för öfverläggningen endast är BondeSt:s inbjudn.
Hr Gr. o. Landtm:s propos. till bifall deraf har redan blifvit begärd, och jag begär deremot propos. till afslag å denna inbjudn. samt önskar, att vi snart må komma till votering derom, öfyertygad, att, sedan R. o. Ad, afslagit inbjudn , Den 23 April f, m.
Ståndet kan komma i tillfälle att förständiga Stats.Utsk. alt företaga pröfningen af den remiss, som R. o. Ad. meddelat å Gr. af Wetterstedts motion.
Ru är dock endast fråga om bifall eller afslag å BondeSt:s inbjudn.
Jag anhåller om afslag och får derjemte anmäla min begäran om votering.
Frih. Rantzou, Joh, Alb.: Efter det beslut, R. o. Ad. redan fattat i detta ämne, anser jag att, med bibehållande af det anseende, jag önskar Ståndet måtte bevara, för R. o.
Ad. ej återstår annat än att instämma i BondeStts inbjudn.
För min del instämmer jag helt och hållet i hvad Hr Cederschjöld anfört.
Den propos., sorn H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt begärt, innehåller 2:ne särskilda omständigheter; men på det icke en sammanblandning deraf må föra till ovisshet i beslutet, anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, täcktes skilja dem åt och gifva oss först propos. till bifall å BondeSt:s inbjudn. och sedan i andra rummet propos. på den anmodan till StatsUtsk., som i Hr Gr. af Wetterstedts begäran finnes framställd.
En värd talare har påstått, att R. o. Ad. genom ett föregående beslut i denna fråga redan har, såsom orden föllo, bundit sig att bifalla BondeSt:s inbjudn. i det ögonblick, BondeSt. hade bestämt en dag i Jan. månad till markegångssättningens verkställande.
I fall så förhölle sig, vore all öfverläggning i detta ögonblick utan ändamål; men för min del tror jag icke, att R. o. Ad. på detta sätt för sig afskurit sin pröfningsrätt. R. o. Ad:s förra gången fattade beslut innehåller, att Ståndet förklarade sig nödgas afslå det beslut, som innefattades i BondeStls inbjudn., emedan R. o. Ad. ansåge det icke vara antagligt annorlunda än i förening med bestämmandet af tiden för mårkegångssättningen till någon dag i Jan. månad.
Således, i förening med en sådän tids bestämmande, skulle ett sådant beslut kunna af R. o. Ad. fattas; men det hindrar icke, att åtskilligt annat kan, örn det behöfves, förenasmed detta beslut.
Beviset, att så förhåller sig, ligger redan deruti, att BondeSt. sjelft, som yrkat detta beslut och utsatt en dag i Jan. månad, funnit, alldenstund Ståndet remitterat Anders Danielssons motion om åtskilliga sfadganden, som borde vidtagas i förening med detta beslut, att sådana stadganden verkligen äro oundgängliga.
Inom detta rum har H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedt yttrat detsamma, då han likaledes önskat, att StatsUtsk. i detta fall måtte inkomma med. nödiga förslag.
Inom detta rum vet jag ingen annan än Hr Presidenten af Billbergh och dem, hvilka förklarat sig tro på honom, utan att eftersinna sakens verkliga sammanhang,' som ansett detta Jbeslut vara verkställbar! med de fö'rfaftn:r vi - Den a3 April f. m. vi nu iiga.
För att desto säkrare bevisa overkställbarhéten, önskade jag, att denne höge embetsman och de, sorn tro på honom, måtte, i fall BondeStts beslut blifver R.
St:s, få sig uppdraget att verkställa det, likväl med förbehåll, att ingens rätt förnärmas.
Får någons rätt förnärmas, så är verkställigheten lätt; men detta lärer icke vara eller kunna blifva R.
St:s mening, och minst K. M:s.
Om det är tillåtet att, obehindradt af R. o. Ad:s redan fattade beslut, yttra sig i detta ämne, hvilket jag tror mig redan hafva bevisat, så anhåller jag att få fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet på åtskilliga svårigheter, som möta verkställigheten af det beslut, BondeSt. fattat, i händelse dermed ej förenas hvarjehanda andra vilkor och beslut, som göra utförandet möjligt.
BondeSt. säger till en början, att medelprisen, hvarefter markegångsprisen böra rättas, skola tagas från höstens början och vidare under dess lopp intill slutet af Dec.