Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I fråga öm bevillning äger väl ej den skattskyldige att få rättelse, om lian ej anmäler sig inom viss tid; men detta rörer blott hvad som kan vöra honom för högt ålagdt; Misstag kunna emedlertid begås äfven af skickliga embetsmål!, och ännu är ej förordningen så klar, att de icke kunna undvikas i följd af olika förstånd om dess mening; Detta är anledningen till de hufvudsak ligaste anmärkningarna, och i sådant fall är ingenting naturligare, än att den, som blifvit för lågt debiterad, skall betala; Men en viss tid bor vara, efter hvilken han är fri, och denna är redan stadgäd till 3 år.
Jag kan ej finna, att man utan * våda kan frångå denna grundsats; ty öm man stod i ansvar för låg debitering, men vöre ulan ansvar för den höga, skulle hvarje debiterande påföra det högsta möjliga och derigenom åstadkomma för de skattskyldiga mera besvär och förluster, än dem man veiat Undvika; Jag får tillstyrka bifall å Utsk:s utlåt:de. Gr. Cronhjelm:
I afseende på elen reciprocitet, som den siste talaren velat finna i dessa frågor, bör den ej så 7 II.
2 D * n ts Maj f. m. benämnas, om förordn. skulle så tillämpas, som lian tror.
Jag hemställer till de Hrr Landsliöfdingar, hvilka äro här, om de haft att communicera några anmärkningar öfver för hög debitering.
Har den skattskyldige blifvit för högt debiterad och betalt beloppet, så får han det icke åter.
Är debiteringen för låg, bör han ock sedan slippa ersätta skillnaden, emedan det är tjenstemannen, som felat.
Är den enskilde för högt debiterad, får han alltid sjelf' söka att vinna rättelse.
Visserligen finnes en prescriptionstid, inom hvilken reservationskraf skall göras.
Sedan det blifvit gjordt, äga revisorerna att utfärda anmärkning, när tid och tillfälle det medgifva.
Således kan, genom en felaktig debitering, den skattdragande, som betalt sina utskylder, komma att betala ytterligare skatt för samma år, flera Ar efter.
I anledn. af hvad den siste talaren anmärkt, som skulle icke skyldigheter och rättigheter emellan Kronan och den skattskyldige vara reciproka, får jag erinra, att de likväl äro det, så vidt bevillmsförordn. medgifver; men de sista hevi limsförordningarna hafva icke tillåtit
Kammarrätten att göra anmärkningar på hvad som är för högt debiteradt, emedan det är den enskildes skyldighet att sjelf bevaka sin rätt.
Detta medgifver jag har sina svårigheter i fråga om de fattigare; också sker det ej så ofta, sorn det borde ske.
Jag skulle derföre önska, att anmärkning äfven skulle göras, när det skett den skattskyldige för nära.
Clefve detta förhållandet, så vore rättigheterna reciproka.
Anmärkningarna skola göras inom den tid, som i allmänhet är föreskrifven i afseende på Kronans utskylder, nemi. 3 år.
Reservationskraf sker, sedan en anmärkning är gjord; är den oriktig, så kan man bestrida den, och den skattskyldige kan till betydlig grad skylla sig sjelf, om en anmärknings resultat drar ut på tiden.
Jag tillstyrker bifall å utlåtandet.
Jag ber att slutligen få fasta uppmärksamheten på en ytterligare oriktighet, som raan skulle begå, i fall man bifölle utlåt.
”Då godkännandet af hvad motionären föreslagit icke allenast skulle föranleda dertill, att taxeringsman nödgades, för iakttagandet af egen säkerhet, debitera de skattskyldiga snarare för högt än för lågt” etc.
Detta är en uppenbar oriktighet.
Det ar ej taxeringsmännen , som debitera; men äfven om de det gjorde, riskera de intet, ty de äga ingen ansvarighet för sina åtgärder.
Detta är således en oriktighet.
För öfrigt blir resultatet detsamma, antingen utlåt, bifalles eller afslås.
Frågan tyckes nu i öfrigt vara tillräckligt utredd.
Af discussionens gång borde man linna oriktigheten af att alltför länge fortsätta densamma.
En sida har yrkat bifall, och en annan afslag; i båda händelserna förfaller motionen.
Det enda* som kan vinnas, är, att båda qvarblifva vid sin mening och Den 12 Maj f. m. yrka votering, hvarigenom hela förmiddagen förbigår utan resultat.
Jag hemställer således, då den största consequensen, nemi. den envishet, som slutar med begäran om votering, torde linnas på den sidan, som yrkar afslag, om vi ej kunde förena oss om afslag å utlåtandet.
I afseende på hvad som blifvit yttradt, att taxeringsman ej skulle stå i något ansvar, får jag erinra, att gränsorna emellan debitering och taxering i bevillmsförordn. äro så obestämda, att taxeringsman nen ej sjelfva kunna bestämma, hvad som hör lill deras åtgärd, eller icke.
Jag skulle tro, att om man frångår den princip, att hos den skattskyldige utkräfva det anmärkta beloppet, får man ingen norm för taxeringen.
En värd ledamot har påstått, att det vöre oriktigt, som det ock verkligen är, om någon linge genom för hög debitering betala för mycket; men då det är den skattskyldiges egen sak att vårda sin rätt, må lian tillse, att den icke förnärmas.
Att yrka, det Kronans embetsmän, hvilka skola bevaka hennes rätt, äfven skola bevaka den enskildes, låter vackert; men i verkställigheten torde det visa någon sjelfmotsägelse.
Det skulle blifva såsom att spela schack med sig sjelf.
Jag förmodar ock, att detta varit skälet, hvarföre Mikels sist församlade Ständer icke stadgade något sådant.
Man bör också erinra sig, att för de anmärkningar, som Kammarrättens revisorer göra öfver för Jåg debitering, få de deras proc,; men om de nu skulle göra anmärkningar öfver för hög debitering och Kronan förlorade, så frågas, hvem som skulle betala anmärkningsprocenten, eller om den anmärkande skulle blifva utan lön forsin möda, i samma proportion som Kronan förlorade?
Beträffande anmärknipgen , alt förslaget ej rörer taxeringsman , kan jag ej linna annat, än att, såsom ordalagen lyda, taxeringsman icke äro mera än någon annan fria från ansvar.
Motsatsen kunde ock leda till skadliga följder.
När, såsom mig synes, intet skäl finnes att bifalla motionen, skulle det vara besynnerligt, om B. o. Ad , blott för att göra dem till viljes, hvilka hafva den ihärdigheten att ej låta sig rättas, skulle alsia utlåt.
Jag tror, att man bör göra hvad rätt är, och att Ståndet följaktligen bör bifalla utlåtandet.
Då ett afslag å utlåt, skulle försätta saken i samma skick, som den kommit genom de åtgärder, hvilka vid sista riksdagen togos och hvarom Gr.
Cronhjelm upplyst, får jag förena mig i den åsigt örn afslag, sorn Frih.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde propoSitill bifall å StatsUtsk:s utlåt.
Den 12 Maj f. m. H. Ex. framställde derefter propos. till afslag å samma utlåtande.
H Ex. förklarade, att han funnit ja vara den rådande meningen vid svaret a den af H. Ex. sednast framställda proposition.
En anmärkning har blifvit gjord, utan att vederläggas, den nemi., som Hr af Harmens framställt.
Det torde förtjena att tagas i öfvervägande af StatsUtsk,, om icke utslag i anmärkningsmål borde, då anmärkningen ogillas, varda utlemnade utan lösen.
Jag får således anhålla om återremiss, . Gr. Cronhjelm:
Om den siste talaren hade tagit närmare kännedom om bevilln:sförordn. sk ville lian hafva funnit, det han icke haft anledning till sina tvenne sista yttranden, Hvad det förra angar, hör det ej hit att derom yttra sig, Sedan utlåt., enligt Hr Landtnäs förklarande, är afsiaget; men hvad den sista anmärkningen beträffar, att den, som klagar och vinner, skulle hafva sitt utslag fritt från lösen, så är den saken redan bestämd; den skattdragande, sorn vinner, har alltid utslaget kostnadsfritt.
Hr Gr. p. Landtm, yttrade, det H, Ex. ansåg sig böra ytterligare förklara, att 'H. Ex, vid svaret 3 dess sednaste propps, funnit ja rådande, i följd hvarafStatsUtsk:s utlåt.
N:o 66 blifvit af R. o. Ad. afsiaget.
Jag får då blott göra den anmärkning, att jag ej hör, att, då flera propositioner af Hr Landtm, göras, det alltid är den sista, som med öfvervägande ja besvaras.
Företogs till pröfning StatsUtsk:s d. 2 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 67, ang:de tull- m. fl. bevillnings-, medels lefverering till Riksg.cont, Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
Mig synes, att Utsk, nog knapphändigt affärdat denna ganska yigtiga motion.
Det har nemi. endast sagt, att inga skäl derför blifvit anförda; jag kan likväl ej påminna mig annat, än att motipnären åberopat de skäl, sorn anfördes af 1823 års StatsUtsk. och 1823 års Ständer.
Det beslut, som dessa sednare fattade, äfvensom de skäl, uppå hvilka de stödde sin mening, att derå ej hehöfdesäliKönungpns sanction, tillika med K.
M:s vägran att anbefalla beslutets verkställighet finnas införda i nämnde års riksdagsbeslut.
Vid sista riksdagen förekom denna fråga ånyo, men blef i StatsUtsk., hvilket då i mångå afseenden var långt efter 1823 års, afstyrkt, Utlåt, åtföljdes likväl af flera reservationer och bland dem afen, såsom jag vill minnas, utaf Hr Riben, hvilken ganska fullständigt och ovedersägligt ådagalade motionens riktighet. R. St., som äfven i mångt och mycket Den is
Maj f. m. voro ganska medgörliga, biföllo Utsk:s utlåt., och frågan förföll.
Detta är historiken af sakens behandling; men jag hemställer, otn det kan vara tillfyllest för Utsk. att blott, utan något slags utveckling af ämnet, decretera, att det ej finner anledning att frångå ett beslut, som är fattadt vid sista riksdagen, då detta beslut likväl är rakt stridande mot det, som på hittills ovederlagda skäl fattades vid den föregående.
För min del tror jag åtminstone ännu, att dessa skäl äro de riktiga.
Jag ser nemi. ingen anledning, hvarföre ej tull- och brännvins-bevillningarna, lika väl som den allmänna bevillningen, böra ingå till ett R.
Jag tycker, att principen härför är enahanda.
Man vet också ganska väl, att derigenom, att revisionsförrättningarna äro så långt aflägse frände år, för hvilka revision sker, en tillförlitlig controll måste saknas deröfver, att de betydliga öfverskott, som utöfver de påräknade inkomsterna årligen inflyta, i rättan tid komma Riksg.cont. eller Statsverket tillgodo; i anledning hvaraf ett obehörigt vångel med dessa medel kan misstänkas.
Jag skulle tro, att då Riksg.cont. så ofta, för att fylla statsverkets behof, måste upptaga lån, det vore väl, om Cont. hade att tillgå öfverskotten å tullmedlen till förstärkning af sin cassa och derigenom kunde undvika att låna, samt således bespara ej ringa ränteförluster.
Jag yrkar återremiss och att StatsUtsk. måtte taga i öfvervägande ej blott mina nu gjorda anmärkningar, utan äfven 1823 års Ständers beslut i ämnet.
Såsom utlåt, nu är uppstäldt, innefattar det intet slags utredning af ämnet.
Ilr Stuart, Carl Gust., uppläste följande:
Det nu vid 3:dje riksdagen framställda förslaget, att alla de afgifter, R.
St. såsom bevillning sig åtagit, måtte till Riksg.cont. ingå, synes i samma mån, som detsammas antagande skulle komma att medföra större fördelar för det allmänna, vinna mindre framgång.
Vid 1823 års riksdag, då Riksg.cont. ännu ägde ett obegränsadt creditiv på Banken, och då det följakteligen icke var af någon synnerlig vigt för Cont., om detsamma förr eller sednare erhöll de till dess utgifter anvisade tillgångar, beslöto R.
St., att tullmedlen skulle till Riksg.cont. inlefvereras, hvilket beslut dock, enligt hvad Constit.Utsk. vid sistförfluten riksdag anmärkt, icke blef till verkställighet befordradt.
Den om dessa samt alla öfriga bevillningsmedels ingående till Riksg.cont. vid nyssnämnde riksdag väckta motion understöddes väl af dåvar.
StatsTJtskrs Riksg.-afdelning, men afstyrktes uti Utskrs häröfver afgifna och af R.
St. gillade betänk., oaktadt det visserligen varit för Riksg.cpnt. fördelaktigt att, sedan dess creditivrättighet i samma riksdag blifvit till en viss tid af året och inom en bestämd summa inskränkt, så snart som möjljgt kunna disponera de å ifrågayar. medel uppkommande öfverskott.
Nu deremot, då Riksg.cont. äger en högst betydlig räntelaärande
Den 12 Maj f. m. skuld oell K.
Statscont. under årets lopp uttager nästan liela den s. k. statsbristsumman, samt följaktligen de enda antagliga skäl, som, hvad tullmedlen och brännvinsafgiften åtminstone beträffar, förefunnits för omförmälda motions afstyrkande, upphört att vara gällande, har, så vidt af förevar. betänk, kan inhemtas, det uti ofvanberörde hänseende ånyo väckta förslag icke blifvit af någon utaf StatsUtskts ledamöter imderstödt.
Vid sådant förhållande hyser jag visserligen numera föga förhoppning, att ifrågavar. förslag skall vid denna riksdag kunna genomdrifvas.
Jag har dock ansett mig icke böra underlåta att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet å de med tull- och bränn vins-be vi II riin gens lefvererande till Riksg.cont. förenade fördelar för det allmänna.
Enligt StatsUtsk:s nyligen afgifna betänk., ang:de statsverkets inkomster, har tulluppbörden, efter afdrag af omkostnader och afkortningar, öfverstigit det vid sista statsreglering påräknade belopp, för år 18J2 med.
. . 408,000 r:dr. och för år i833 med 494j°°° » eller tillsammans för dessa begge år med 902,000 r:dr.
De af Riksg.cont. emot 5 procrs ränta sedan sista riksdag upplånade medel, hvilka för närvarande uppgå till ett belopp af omkring 1,640,000 r:dr, utgjorde vid sisth års slut i,3o5,ooo r:dr.
I den händelse åter, att Riksg.cont., som först mot slutet af detta år har att från Statscont. förvänta öfverskotlen på statsverkets inkomster för år 18:12,, fått under loppet af uppbördsåren emottaga och till sina behof använda endast omförmälda öfverskott på tullmedlen, hade, äfven örn den derå anvisade ersättning för saltpetergärden afdrages, Cont:s upplåning vid början af innevar. år troligen icke behöft öfverstiga en summa af 600,000 r:dr, och såmedelst en ränteutgift af mer än 3o,ooo r:dr, hvilken förr eller sednare måste genom skattebidrag ersättas, kunnat för detta år besparas.
Den föreslagna förändringen i afseende på tullmedlens lefverering torde för öfrigt numera icke, på sätt förut kunnat inträffa, komma att betydligt inverka på Riksg.- contrs utbetalningar å den till statsbehofvens fyllande å Cont. anvisade summa, enär Statscont., jemväl under nuvarande förhållanden, redan i början af Mars månad, eller så snart förskott å denna summa för det löpande året få meddelas, derå gör reqvisitioner, oaktadt, enligt hvad K.
M. vid sist— förflutna riksdag för R.
St. tillkännagaf, Svenska statsverket genom dess upplagda tillgång af 5 millioner r:dr kan bestrida det löpande årets utgifter, Utan de kostsam 1113 och besvärliga anlicip a tioner på inkomsterna, som i andra länder äga rum.
Genom det anförda förhållandet med öfverskotten för år i83?., och då värdet af de Riksg.cont. tillkommande öfverskott, deraf desamma, hädanefter likasom hitintills, först D cn 12 Maj f. m. nine år sedan de i uppbörden ingått, varda till Cont. aflemnade, minskas med 10 proc., eller den ränta, soin Cont. linder tiden måste erlägga för ett motsvarande belopp af dess upplånade medel, torde It. o. Ad. finna, att förslaget om tullmedlens ingående lill Itiksg.cont. icke är så onyttigt, som StatsUtsk. vid sista riksdag förklarat detsamma vara.
Den af detta Utsk. jemväl yttrade åsigt om olämpligheten att på Itiksg.cont. öfverflytta den Statscont. nu tillhörande befattning med tulluppbörden, torde icke heller vara fullkomligt riktig.
Ifrågavar. befattning består nemi. endast deruti, att emottaga Bankens insättningsattester samt, enligt desamma, låta anteckna oell bokföra de summor, hvilka Gen Tullstyrelsen, såsom statsverkets behållning af tullmedlen, låter tid efter annan i Banken för Räntekammarens räkning insätta.
Något öfverinseende öfver Tullverket skulle, i händelse af förslagets antagande, hädanefter lika litet komma att tillhöra Riksg.cont., som något sådant hitintills varit Statscont. uppdraget.
Med uppbörden af b rännvinsbevill ningen äger Statscont. enahanda befattning, som Riksg.cont. med allmänna bevillningen; och då den sednare redan från längre tid tillbaka blifvit från landtränterierna till Riksg.cont. insänd och inför detsamma redovisad, konirae något ökadt besvär icke att förorsakas för vederbörande landsstatstjenstemän, derest de penjningeremisser, som från orterna till Riksg.cont. afgå, hädanefter jemväl skulle innefatta brännvinsbevillningsuppbörden.
Enär således tullmedlens och brännvinsafgiftens aflefvererande till Riksg.cont. icke är förenadt med den ringaste olägenhet, utan deremot skulle för detta verk och följaktligen äfven för det allmänna medföra en ganska betydlig besparing, anser jag StatsUtsk. hafva bort föreslå: att fr. o. rn. nästk. år behållningen af tulluppbörden, restantierna för de föregångna åren deruti jemväl inbegripna, skall på enahanda sätt, som densamma nu lefvereras till Räntekammaren, ingå till Riksg.cont., samt att den brännvinsbevillning, R.
St vid denna riksdag sig åtaga, likaledes skall jemte den allmänna bevillningen till samma verk insändas; hvaremot Riksg.cont. bör af de influtna medlen tillhandahålla Statscont. de summor, hvartill ifrågavar. inkomster äro för hvarje år uti Riksstaten påräknade.
Vidkommande deremot postmedlen och chartaesigillat*- afgiften samt städernas saluaccis, torde icke tillräckligt gällande skäl förekomma att för närvar, tillstyrka någon förändring i Iefvereringssättet för dessa medel.
Hvad Hr Dalmans yttrande emot Utskrs utlåt, angår, har jag varit olycklig nog att ej finna några skäl af honom deremot anförda.
Han har yttrat, att Utsk. nog knapphändigt besvarat motionen; jag får derpå svara, att motionen var nog knapphändig.
Man i6
Den 12
Maj f. m. linnde visserligen med Hr Dalman leda sig till de skäl, sorn 1823 gjorde sig gällande; men man kunde ock leda sig till dem, som varit verkande vid sista riksdagen.
Jag tror, att svaret varit på behörigt sätt uppfattadt, och när motionären åberopar skäl, som varit anförda vid en föregående riksdag, tror jag, att Utsk. äfven kan hänvisa till skäl, som varit vid en annan riksdag anförda.
Dessutom har Utsk. åberopat ett visst betänk., så att ingen ovisshet om de skäl, som Utsk. menat, kan uppkomma.
De åtskilliga reservationer, som skulle varit bifogade vid sista riksdagen, inskränka sig till Hr Ribens, hvarmed en ledamot sig förenat.
Denna Hr Ribens reservation innehöll egentligen det, som Hr Stuart nyss anfört emot Utskts utlåt.
Dessa skäl äro visserligen flera; men vid närmare granskning finnes, att de ej äro verkliga, utan blott skenfagra.
De fördelar, Hr Stuart tror deraf uppkomma, att medlen gå directe till lliksg.- cont., tror jag skola befinnas ej vara tili i verkligheten, emedan, om tullbevillningen lemnar några öfverskott, de i Statscontoret användas till bestridande af dagliga couranta utgifter, i stället för att Statscont. i annat fall varit nödsakadt att requirera från Riksg.cont. på slatsbristsumman.
Således skulle, om än dessa öfverskottsmedel genast inginge till Riksg.- cont., ingen större behållning än nu uppkomma, emedan då så mycket större del af statsbristsumman erfordrades.
Det obehöriga vångel med dessa medel, som Hr
Dalman ansett kunna misstänkas, tror jag ej, att många verkligen misstänka; ej heller har jag funnit, att någon revision varit i tillfälle att finna anledning dertill, att något sådant vångel ägt rum.
Jag tror således, att det ej kan vara skäl för en annan opinion, än den StatsUtsk. ådagalagt.
Det enda skaij som egentligen är anfördt för dessa medels ingående directe, vore de besparingar, som derigenom kunde uppkomma; men jag har derom redan yttrat min opinion, och det torde vara för hvar och en klart, att sådant icke skall inträffa, när, i fall sjötulls- och brännvins-medlen skola ingå directe till Riksg.cont., detta Cont. finge lemna så mycket mera till Statscont. för att fylla de årliga behofven, hvilka ej kunna fyllas utaf den behållning af 5 millioner, hvarmed räkenskaperna paradera.
Genom i832 års revision torde Upplysning vara vunnen om dess natur
Och att blott en ringa del deraf är ren behållning.
Detta åter är ett stående förlag, men kan ej räknas såsom en tillgång, hvarigenom de årliga utgifterna kunde minskas, utan endast såsom en hjelp vid deras bestridande, derföre att inkomsterna ej kunna ingå så fort, som utgifterna utgå.
Jag anser således förslaget onyttigt, emedan det ej skulle medföra någon verklig fördel, hvarken i det ena afseendet eller det andra.
Intilldess någon bestämd fördel deraf blifvit visad, tror jag ej, att man hehöfver ingå i vidlyftig discussion om de olägenheter, det skul - Den 12 Maj f. m. »7 skulle medföra; ty en ändring bör alltid vara föranledd af de fördelar, man ser, att man skall vinna.
I annat fäll skulle man komma i oupphörligt fram- och tillbakagående.
Jag tror till och med, att man redan har ej obetydlig känning af de olägenheter, sorn omogna beslut medföra.
Som jag vid sista riksdagen var ledamot i StatsUtsk. och i denna fråga var en af dem, som tillstyrkte Utsk:s åtgärd, ber jag att med några ord få framställa de grunder, på hvilka jag tror, att Ulsk. rätt fattat sitt beslut.
Det är redan en anomali, att Riksgicont. uppbär några slags bevillningsmedel, Riksg.coot:s ändamål är att hafva att göra med Rikets gäld och ej att utgöra ett embetsverk, som skall directe ingripa i verkställigbetsåtgärder, hvilka tillhöra styrande magten.
Så vida styrande magten skall kunna vara fri i sina rörelser och underkastad en riklig controll af den andra magten, böra båda magterna vara rena och ej sammanblandade med hvarandra.
Det kan ej vara rätt, att ett R.
St:s verk ställes i directa Verkställighetsåtgärder tillsammans med andra verk, som utgöra Styrelsens organer.
Det vore önskligt, om Riksg.cont. kunde blifva befriadt från all annan uppbörd än den, som sker emellan Statscont. och Riksg.cont.
Om de hafva liquider med hvarandra, böra dessa ske, sedan räkenskaperna äro afslutade och man kan se, hvad som tillkommer det ena eller det andra; den skall ske emellan dessa tvenne de högsta topparna af penninge-administrationen.
Att Ständerna nu skulle taga flera uppbörder under ett af sina verk är ett felaktigt begrepp om, huru en stats administrativa verk böra vara organiserade.
Då man ej kan få all uppbörd från Riksg.- cont.
, bör man åtminstone ej lägga dit ännu mera.
Hvad angår vinstfrågan , har Frih.
Palmstjerna anfört det enda, som kan anföras och som jag tror vara tillräckligt, nemi., att om Riksg.cont. får dessa mede! litet tidigare, blir äfven Statscont. satt i nödvändighet att inkomma med tidigare ieqvisitioner; det får gifva med den ena handen och taga med den andra; ingen räntevinst uppstår.
Så föreställer jag mig saken.
Jag tillstyrker bifall å Utsk:s utlåt., såsom fullkomligen öfverensstämmande med rena och riktiga grundsatser för en stats administration.
Palmstjerna har emot det af mig anförda skäl för tullbevillningens ingående till Riksg.cont., nemi. att en räntebesparirtg derigenom skulle beredas, anmärkt, att Statscont., i fall det ej finge emottaga några öfverskott, skulle nödgas tidigare an nit göra reqvisitioner å statsbristsumman, och att således den i Riksg.cont. innestående behållning häraf komme att i samma mån minskas, som Cont:s tillgångar ökades.
Det af Frih. anförda förhållande kunde visserligen hafva inträffat före sista riksdagen, då van7 H. 3 i8 Den u
Maj f, m. ligtvis vid hvarje års slut futinos i Riksg.cont. inneståentle 8 ä goo,ooo r.‘dr af statsbristsumman; men enär numera Statscont. i allt fall under årets lopp uttager nästan hela statsbristsumman, uppkomme för Eiksg.coiit. icke någon annan skill id i afseende på denna summas utbetalande, än at.t densamma möjligen några månader förr blefve af Statscont. requirerad.
Den räntevinst, som vore förenad dermed, att Riksg.- cont. kunde ett par år förr än nu disponera så betydliga tillgångar, sorn ifrågavar. öfverskott, skulle för öfrigt fullt ut motsvara den genom dessa tidigare requisitioner för Cont. uppkommande förlust.
Den af Frih. meddelade upplysning cm de 5 millionerna är för mig, likasom troligen för mänga andra, nedslående, ehuru jag visserligen icke vågat hoppas, att denna behållning skulle vara af annan art.
Frih. liar yttrat, att det ingalunda kunde bestämmas, huruvida det förändrade lefverenngssättet af tullbevillningen skulle för Riksg.- cont. medföra någon fördel.
Jag tror deremot, att det nästan med cont., genom tillfallet att i år förr kunna till sina behof disponera omkring 4°o,ooo rtdr, årligen skulle vinna, enär Cont. i förhållande dertill kunde inskränka sin upplåning.
Hr Lef1'e'ns anmärkning, att en sådan åtgärd, som den ifrågasatta, skulle medföra ett ingrepp i styrande magteus verkställighelsåtgärder, kan jag ingalunda godkänna.