Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Yi stå på den punkt, att vi hört tvenne ledamöter uppgifva alldeles stridiga förhållanden inom Konungens Conseil, och man har uppgifvit, att en Statsrådsledamot tillstyrkt en åtgärd, hvaremot hela det öfriga Statsrådet reserverat sig.
Om också ingen annan slutföljd talar för hvad en värd ledamot här på förmiddagen förklarat, att nemi. R. St., jemte det de lägga ett Constit.Ulskrs memor. till handlingarna, skola kunna handla på egen hand och begära entledigande af en Statsrådsledamot, så tillstår jag, att här synes vara stort skäl dertill, om man skulle rätta sig efter hvad här blifvit tillkännagifva; och jag tillstår, att vi af Constit.Utsk:s ordför. emottagit upplysningar, som kunde gifva anledning att begära den Statssecret:s entledigande, som vågat tillstyrka, hvad samtliga öfriga Statsrådsledamöter afstyrkt.
Cederström, om han icke skulle vilja göra gällande den grundsats, han på förmiddagen framställde, att R.
St. skulle kunna begära en Statsrådsledamots entledigande, utan att ens behöfva nämna orsaken dertill.
För min del anser jag sådant, efter våra grundlagsformer vara orimligt; men jag tillstår, att man kommer till en sådan orimlighet genom det sätt att behandla frågan, sora på förmiddagen blef godkändt.
Först får jag den äran att upplysa den värde ledamoten, Frih.
Ehrenborgh, som här motsagt mig, han må för öfrigt icke bry sig om hvad mina anmärkningar kunna innehålla, att jag har i min värjo afskrifter 8 H. 5t D en 3o Juni e. m. af begge de nn ifrågavar.
K. brefven och således är i tillfälle att bedöma förhållandet, samt derföre ännu qvarblifver •vid min uppgift, att det första brefvet, contrasigneradt af Statssecret.
Nordenfalk, angår blott en förberedande åtgärd och ett beslut, som är af ingen betydenhet, innefattande, att saken först skulle komma att erhålla hufvudsaklig behandling, då Statscont. inkommit nied upplysningar, att de ifrågaställda besparingarna funnos.
Det är således blott Utskrs utlåt, om det sednare brefvet, som klandret bör drabba.
Constit.Utsk:s lättsinnighet har jag visserligen icke vid detta tillfälle nämnt eller bedömt; men åtminstone har Hr Frih. sjelf gifvit något prof derpå, då Frih. på förmiddagen förebrått en värd ledamot för det han omtalat, hvad som handt d Constit.Utsk., och nu sjelf på eftermidd. omtalat tilldragelser derstädes.
Ilr Frih. har vidare sagt, att Constit.Utsk. jcke har någon skyldighet att redovisa de skäl, hvarföre Utsk. ogillar derstädes väckta anmärknrsfrågor.
Om så är förhållandet, fordrar jag, att tjtsk. icke afviker från sin pligt och lemnar några upplysningar, som det icke är dess skyldighet och således ej heller dess rättighet att lemna; ty om det är dess pligt att förfara så hemligt med dessa ärentler, är det jemväl dess skyldighet att icke efter grace utminutera än den ena än den andra upplysningen.
Frih. har sagt, att sakens förhållande blifvit intrassladt, och att jag troligen derföre ej kunnat få reda derpå.
Constit.Utsk. har verkligen sökt intrassla saken; men jag tror att genom de uppgifter, jag förskaffat mig, saken blifvit här någorlunda utredd.
Jag vidblifver, hvad jag förut yrkat, att nemi. utlåt.
N:o 12 må ogillas och N:o 7 läggas till handlingarna.
Jag instämmer fullkomligt med Frih. Ehrenborgh deruti, att ConstitUtsk. alldeles icke bryr sig om hvarken mina anmärkningar eller den opinion, som Svenska Representationen och Svenska Folket i närvarande ögonblick hyser om de 10 eller 11 ledamöter, som inom Utsk. utgjort majoriteten.
Derpå har Utsk. gifvit tillräckliga prof. Hr Dalman, Wilh. Fredr.:
Jag har med förundran hört Frih.
Ehrenborgh säga, att det K. bref, som utgör föremålet för den första af StatsUtsk. uppgifna anledningen till anmärkning emot f. d.
Statssecret.
Nordenfalk, och hvarom Constit.Utsk:s betänk.
N:o 7 handlar, skall innehålla någonting helt annat, än Utsk. i delta betänk, uppgifvit.
Skulle förhållandet verkligen vara sådant, torde Hr Frih. dock linna billigt, att jag anser Utsk:s uppgift böra gälla, intilldess vi fått afskrift af det K. brefvet, för att sjelfva se, i hvad mån Utsk. kunnat afvika från sanningen.
Utsk. säger nemi., ”att Statssecret. och Statsrådet hemställde i und., att "då besparingar å hufvudtitlar äro hvarje år underkastade ”förändring, och sådant troligen skulle innan årets slut inträffa med åtskilliga på besparingarna å 3:dje hufvudtiteln De n 3o J u 11 i c. m.
"anordnade utbetalningar, Statscont. måtte i nåder anbefallas att, rör:de tillgången på sistnämnda besparingar för 1831 "och följande åren intill nästa riksdag, afgifva det ytterligare utlåt., hvartill möjligen timade förändringar torde för"anleda, och det så tidigt inom i83o årsslut, att pröfningen ”af tillgångarna för det nu anmälda behofvet kunde före ”l83i års början medhinnas.”
Då jag icke kan föreställa mig, att den K. skrifvelse, sorn i anledn. af detta beslut Lief expedierad, innehåller någonting annat än samma beslut, linner jag ock, att denna K. skrifvelse cj innefattar någonting annat än en befallning till Statscont. att uppgifva, huruvida tillgångarna medgåfvo förhöjda löneanslag, och att det således berodde på ytterligare pröfning, huruvida denna anvisning på besparingarna skulle ske eller icke.
På detta sätt har jag äfven fattat förhållandet i anledning af de särskilda upplysningar, jag inhemtat, och derföre tror jag ock, att anmärkningen mot Statssecret.
Nordenfalk, såsom föredragande af ärendet, första gången det förevar, bör förfallaj hvaremot jag anser ConstitUlsk. hafva alldeles oriktigt betraktat den på det sednare K. brefvet grundade anmärknrsanledningen.
I betänk.
N:o i a linner jag nemi. så besynnerliga åsigter uttryckta, att hvarje vän af vår frihet och constitution mäste desamma ogilla.
Utsk. har icke blott sanctionerat den mening, att inga anordningar på besparingarna vore underkastade anmärkning, utan Ulsk. har jemväl förbisett, att anvisning derå till utgifter för af R.
St. pröfvade, men afslagna behof icke kan komma under samma kategori med utgifter till sådana ändamål, som icke blifvit af R.
St. pröfvade, utan äro oförutsedde.
Om denna sednare Constit.Utsk:s grundsats godkännes, och K.
IM. således skulle hafva sig öppet att, utan afseende på R.
St:s omdöme öfver utgifternas nödvändighet eller deras bifall eller alslag derå, inom titeln besluta anordningar till hvilka ändamål som helst, skulle man för ett och annat år kunna innehålla på den ena och andra af 11.
St. fastställda ordinarie staten, för att bereda tillgång för extra anslag och lönförhöjningar å andra stater inom titeln, t. ex. göra besparingar på anslaget till krigsmateriellen, och deremot, ehuru blott provisionel gifva medel till den af R.
St. afslagna llakctcorpsen.
Kan sådant väl vara rätt eller ens rimligt?
Vi hafva af R.
St:s revisorer sett anmärkas, att om jag ej orätt minnes, icke mindre än 79,000 r:dr, hvilka städse tillhört samt jemväl varit beräknade och uppförda på Krigscollegii ordinarie stats reqvisitionsförslag, derifrån öfverflyttades till extra anslag för försvarsverket, hvarigenom naturligtvis cti besparing af 79,000 r:dr bereddes inom tredje hufvud titeln.
På detta sätt är det icke rätt svårt alt få besparingar, och om dessa besparingar derefter skulle få användas till af R.
St. pröfvade, men såsom onödiga ansedda ändamål, kunna statsmedlen, R.
St. ma afslå hvad som helst, komma att användas till intet al de 4°4 D e n 3o Juni e. m.
Lehöf, Representationen fastställt, utan endast till sådana flärdfulla och onyttiga ändamål, som tilläfventyrs nu behaga Regeringen.
Ett sådant förhållande lärer doct icke kunna vara öfverensstämmande med vår grundlag, och i motsatt fall tillstår jag gerna, att jag hvarken kan läsa grundlagen innantill eller begriper dess tydliga föreskrifter.
Jag vågar derföre fälla det omdöme, och det må stå för min räkning, att jag finner Utsk. hafva alldeles orätt uppfattat grundlagens mening i detta fall.
Hvad åter beträffar den stora magt för Constit.Utsk., som Frih.
Ehrenborgh på f. m. yrkade, och som han då förmenade alldeles icke vara vådlig, så tror jag, att vi redan fått exempel på vådan af denna magt, då Utsk. kunnat så bortkrångla denna i sig sjelf enkla sak.
Då Hr Gr. o. Landtm, på f. m. vägrade propos. på återremiss, och R. o. Ad., fastän med den knappa pluraliteten af endast 2 röster, gillade denna vägran, torde det icke löna mödan att nu påyrka en återremiss; men jag förenar mig med Gr. Horn och Frih.
Cederström deruti, att jag, som anser frågan så utredd, att beslut deruti utan återremiss kan fattas, anhåller om Hr Gr. o. Landtnäs propos. derpå, huruvida R. o.
Ad. anser Rikets väl kräfva, att K.
M. från embetet skiljer contrasignanten af det.
K. bref af d. i5 Jan. i83i, som är föremål för Constit.Utskts utlåt.
Att jag för min del ej kan ogilla den af Constit.Utsk. yttrade åsigt, att Utsk. ej anser sig af grundlagarna förbundet att för R.
St. redovisa de skäl, som föranledi Utsk. att ogilla genom andra Utsk. väckta anmärkn:sfrågor, faller klart af de yttranden, jag i förmiddagens plenum afgaf, ang:de form och sätt för Utsk:s behandling af sådana frågor.
Horns till mig ställda uppmaning att göra gällande mina åsigter, ang:de R.
St:s rättighet att, utan afseende på Constit.Utsk:s utlåt., begära Statsrådsledamöters entledigande, får jag till hans efterrättelse nämna, att jag går ingen annans bud.
Ehrenborgh: Om Gr.
Cronhjelm gått R. o. Ad. tillhanda med att uppläsa de K. bref, hvarmed han är försedd, hade det bäst kunnat upplysas, hvem som har orätt, han eller jag.
Han hade då äfven kunnat gå Hr Dalman tillhanda med upplysning om hvad det första af dessa bref innehåller.
Constit.Utsk. har ej ansett sig pligtigt att hålla sig till annat än rådslagen.
K. RI:s beslut äro icke föremål för Constit.Utsk:s bedömande, utan endast rådslagen, och ifrågavar. rådslag är till punkt och pricka infördt i Constit.- Utsk:s raemor.
N:o 7. Huruvida det K. brefvet öfverensstämmer dermed, derom torde Hr Gr. sjelf bäst kunna lemna upplysning.
Efter detta korta svar borde jag icke hafva något iner att tillägga.
Jag vill dock erinra, att det torde vara angeläget att göra sig underrättad, huruvida Statssecret. för krigsärenderna hade grundlagsenlig rätt att vägra sin Den 3o Juni c. m, 4o5 contrasignation.
Jag förblifver vid den tanke, att lian ej Lade rätt dertill, och önskar dem lycka, som anse Rikets väl kräfva, att en person skiljes från sitt embete, som ej är öfvertygad om brottslighet.
Då här för en stund sedan blifvit sagdt, att Constit.Utsk. enhälligt fattat sina beslut i förevar, frågor, får jag äran nämna, att, såvida jag minnes rätt, existerade denna enhällighet blott i afseende på det mål, som är föremål för betänk.
N:o 7. Hvad det i betänk.
N:o 12 förekommande beslut beträffar, reserverade jag mig deremot.
Jag ansåg icke rätt handladt af Konungens rådgifvare att tillstyrka ett användande af 18,564 r:dr till lÖneanslag, då Statscont. hade uppgifvit, att bela den tillgång, som möjligen kunde påräknas, ej steg till högre än 19,000 r:dr, och K. M. således, till följd af ett sådant beslut, sattes alldeles ur stånd att för oförutsedda behof göra några anvisningar på besparingarna för de följande åren.
Detta ansåg jag icke vara öfverensstämmande med Rikets sannskyldiga nytta och tillstyrkte derföre, att saken skulle såsom anmärkning anmälas hos R.
St., äfvensom jag särskildt reserverade mig emot det beslut, Utsk. genom votering fattade.
I fortsättning af det omdöme, jag i förmiddagens plenum hade äran afgifva om gränsorna för Constit.Utsk:s magt, blir nödvändigtvis mitt omdöme nu, att Constit.Utsk. har orätt i det yttrande, Utsk. tillåtit sig, att det ej är skyldigt någon redovisning för sina skäl.
Men, mina Hit, tillåten mig att litet frångå frågan.
Jag har hört talas om sqvaller, och af sjelfva den man, som nämnt detta ord, har jag egentligen hört sqvallret; jag kallar så allt, hvad som ej kan hemtas ur officiella källor.
Jag vet icke hvad Statssecret.
Nordenfalk och andra Statsrådsledamöter inom Conseillen gjort eller icke gjort; och nar jag eftersinna!', att de constitulionella förhandlingarna derstädes omgifvas af en constitutionel hemlighet, har jag svårt att inse, hvad här derom blifvit anfördt för annat än sqvaller.
Men frågan är helt enkelt den:
Har Konungen sig förbehållen rätt att disponera besparingarna, eller bartian det icke?
Jag tror, att K.
M. har denna rätt, och mig synes, att de värda ledamöter, som bestridt Conslit.Utsk:s betänk., hade bort framställa de grundlagsbud, i följd hvaraf besparingarna ej skola anses tillhöra Konungens disposition.
Derpå livilar hela frågan, och intilldess sådant blir utrönt, synes mig, att dessa värda ledamöter orätt bedömt frågan.
Jag vill likväl säga, att det gifves en grannlagenhets-ansvarighet och en juridisk.
Jag skulle tro, att Statssecret.
Grip felat mot grannlagenhetens fordringar, då han, några månader efter det R.
St. bade afslagit anslaget, expedierat ett deremot stridande beslut; meri någon juridisk ansvarighet derför tror jag honom 4«6
Dea 3o Julli e. m. icke kunna underkastas i det fall, att dispositionen af besparingarna tillhör K. M., och det synes mig således, att de värda ledamöter, Gr.
Cronhjelm och Hr Dalman, som talat emot betänk., bort säga oss, hvilken § i grundlagen förbjuder K.
M. att disponera de besparade medlen.
Finnes någon sådan §, så är Statssecret. i juridiskt afseende felaktig; men i annat fall är han det icke, och kan hans förbiseende af grannlagenhetens fordringar ej föra till resultat utaf straff, då saken för ingen del kail bedöinas innefatta Rikets väl.
Det är väl en rättighet och nästan en skyldighet att söka reda sig utur en labyrinth i en debatt sådan sorn denna, för alt veta, huru man skall kunna besvara en fråga, som här kan komma att framställas.
Under denna debatt har den ministeriella ansvarigheten blifvit tagen i högt anspråk.
Det har ej skett i en laglig väg, såsom jag skulle önskat; men förhållandet har dock af Constit.- Utskls ordförande blifvit så framdraget, att jag blifvit rubbad i den öfvertygelse, att denna sak ej bort föranleda till någon åtgärd.
Mig synes sjelfva saken af ringa vigt, både i anseende till summan, hvarom den handlar, och i anseende dertill, att jag tror Konungen äga rätt att disponera besparingarna inom titeln.
Jag har ej trott, att frågan haft en så elak natur, som Frih.
Ehrenborghs framställning utreder, då han upplyst, att hela Statsrådspersonalen reserverat sig och Statsecret. ensam icke gjort föreställningar emot detta beslut.
Det är derföre, som jag är villrådig, huruvida något yrkande om ansvar bör riktas emot honom.
Här är visserligen icke fråga örn brott emot något lagrum, och jag tror ej, att Utsk. kunnat tillämpa Reg.formens 106 §; men om så förhåller sig, att hela Statsrådet reserverat sig och Statssecret. likväl vågat åtaga sig den moraliska ansvarigheten, kunde sådant vara anledning till en und. begäran, örn hans entledigande.
Som vi likväl ej hafva att vänta återremiss af betänk., vågar jag förena mig med Gr.
Cronhjelm i begäran om ogillande eller afslag å betänk.
N:o 12, och då återstår den utväg, Frih.
Cederström visat oss, att Hr Gr. o. Landtm, likväl kan framställa propos., huruvida R. o. Ad. anser Rikets väl kräfva, att Statssecret. för krigsärenderna, i anledning af ifrågavar. anmärka., blifver entledigad ifrån sitt embete.
Denna propos. skulle förmodligen besvaras med nej; men jag tager mig friheten anhålla, att frågan må så blifva behandlad.
I afseende på den större eller mindre enhälligheten eller majoriteten inom Constit.Utsk., har nu Hr Cederschjöld upplyst, hvad jag icke varit i tillfälle v att känna, nemi., att enhälligheten icke var särdeles stor vid det sednare af nu förevar, betänkrns afgörande, utan att skiljaktighet uppstått, och särskilda reservationer i Utsk:s prot. finnas.
Det är också klart, att enhälligt kumle Constit.- Den 3o Juni .c m. 4°7 Utsk. afstyrka anmärkntsanledningen i memor.
N:o y, emedan den första åtgärden, såsom jag förut sagt, icke innebar någon verkställande åtgärd.
Ehuru jag flera gånger haft med mig afskrifter af ifrågavar.
K. bref, är jag nu icke försedd med dem, emedan jag glömde bort att medtaga dem, då jag gick hit; men jag skall ej underlåta att framdeles härstädes framlägga dem, och då hoppas jag, att R. o. Ad. skall finna, alt i det första K. brefvet, contrasigneradt af Hr Nordenfalk, K. M:s vilja, att gardesregtterna skulle få förhöjda löner, väl är tillkännagifven, men att detta är utstäldt till en annan tid, samt att Statscont. är anbefaldt att uppgifva, när tillgångar för detta ändamål vore att påräkna.
Då jag sista gången hade ordet, glömde jag att upptaga Frih.
Ehrenborghs yttrande, att Statssecret.
Nordenfalk icke i anseende till detta mål nedlagt sitt embete.
Jag är öfvertygad, att Hr Frih. känner, huru dermed tillgått, och att, då han motsagt mig, han visserligen har rätt, om man med embetets nedläggande menar dess frånträdande i den ordning, grundlagen omtalar, ty så har härvid icke tillgått; men det är allmänt bekant och Frih.
Boye har ganska rätt i sin anmärkning, att det endast är i sqvallerväg, man kan känna det, då vi hafva ett sådant Constit.Utsk.; det ur bekant, säger jag, att Hr Nordenfalk nekade, alt contrasignera ifrågavar. beslut, och då jemnkades saken så, att den fick hvila, tills den nuvar.
Statssecret. tillträdde detta embete.
Nordenfalk nedlade sitt embete de facto, om icke i den ordning Reg.forinen fÖreskrifver, och reste från staden.
Han är således berättigad att förklaras oskyldig i denna sak.
Jag har aldrig talat med honom och har inga relationer till honom; men jag anser för min pligt att förklara hans oskuld, emedan det ej är nationen likgiltigt att känna, hvilka rådgifvare fullgjort sin pligt och hvilka icke gjort det.
Efter det blifvit fråga om de olika uppgifter, som Statscont. lemnat om de möjliga tillgångarna, synes det vara anmärkningsvärd!, att Statscont. den ena gången förklarade, att besparingarna endast uppgingo till 9,000 r:dr, och då genom ett K. bref blifvit tillkännagifvet, att åtgärden kunde fördröjas, kommer Statscont. ^ år derefter in med en annan uppgift, innehållande, att Cont. upptäckt en tillgång af ig,5oo r:dr.
Detta torde styrka, att då man vill ett anslag, finnes alltid någon tillgång dertill, och att det således är af vigt, att den grannlagenhetsansvarighet, som Frih. Boye nämnt, gör sig gällande inom Conseillen.
Denne värde ledamot har framställt den fråga, huruvida Konungen har grundlagsenlig rätt att disponera besparingarna inom titeln.
Någon grundlagsenlig rätt dertill finnes visserligen icke; men Constit.- XJtsk. har ganska beskedligt gått tillbaka ända till 1810 års riksdag och citerat alla de särskilda beslut, hvarigenom R.
M. öfverlemnat för hvarje gång en sådan rättighet.
Det är sannt, alt första beslutet i detta fall togs vid 4o8 Den 3o J u 11 i e. m. riksdagen 1810, och att R.
St. då beslöto, att K.
M. kunde fritt disponera tillgångarna inom hufvudtitlarna; och sorn detta äfven ägde rum yid 1812 års riksdag samt sådana dispositioner sedermera opåtaldt skett, har man per analogiam yttrat, att K.
M. ägde rätt att i detta fall efter godtfinnande förfara.
Jag vill icke utsträcka ansvarighetsprincipen derhän, att jag påstår, det Statssecret. varit pligtig att vägra contrasignation; men den nuvar.
Statssecret. var till punkt och pricka underrättad om hvad hans företrädare gjort vid detta mål, och han kände sålunda, att det fanns ett sätt att förfara, som var mera lämpligt, än att vägra contrasignation, nemi. att lemna den Conseil, der man ej kan göra sina rådslag gällande, isynnerhet då hela Statsrådet, med undantag af en enda ledamot, reserverat sig mot hela åtgärden. 63 § Reg.F., hvilken är den enda § i grundagen, som omtalar detta fall, säger: "Såväl
Rikets ordinarie statsmedel oell inkomster, som hvad, pä sätt ofvan för"mäldt är, under namn af extra ordinarie utlagor eller be"villningar till statsverket af R.
St. anslås, vare under Konungens disposition, att till de af R.
St. pröfvade be"hof och efter den upprättade staten anordnas,” Nu är likväl icke detta anslag anordnadt efter den upprättade staten.
Jag vill medgifva, att saken icke så svårt drabbade contrasignanten, om icke något R.
St.*s beslut föregått, att gafdesreg:terna ej skulle få detta anslag.
Men när man jemnför beslutet med förenämnde 64 § och med det förhållande, att frågan några månader efter Ständernas åtskiljande förekom och på detta sätt afgjordes, linnes Statssecret. hafva handlat i bestämd strid med grundlagen och till den grad öfverträdt grannlagenhetens fordringar, att jag anser R.
St. äga full grundlagsenlig rätt alt begära en sådan persons entledigande, om de sådant önska.
Jag beder dessutom att få påminna den värde talare, som ansett frågan helt och hållet hero af den rättighet, Konungen kan anses äga i detta fall, alt om det vore ett bestämdt grundlagsbud, som här blifvit öfverträdt, hade saken bort till Riksrätt öfverlemnas, ty det är endast Riksrätt, som enligt 106 § Reg.F. skall bedöma brott emot grundlagen; men att det just är den opinionsdom, hvilken i 107 § omnämnes, som kan tillämpas, der grannlagenhetsansvarigheten blifvit för nära trädd.
Jag anser visserligen icke Rikets väl kräfva, att contrasignanten af det sednare K. brefvet blifver hos K. M. anmäld, såsom den der bör afträda från sitt embete; men jag anser afvigt, att en gång få afgjord den konstiga procedur, som Frih.
Cederström på förmidd. omtalade.
Frih. har nemi. sagt, att Constit.Utsk. gjort rätt, om det icke motiverat sitt afslag, utan endast sagt:
Vi hafva från StatsUtsk. emottagit en anmärkntsanledn.
, som vi pröfvat, och icke funnit skäl, att densamma till påföljd gilla, d. ä. att vi ej bort få veta någonting; meh Den 3o Juni c. m. men sedan är Frih. sä liberal, att lian säger, det vi, när Utskrs memor blifvit lagdt till handlingarna, kunna begära ett aflägsnande för hvilken som helst af Statsrådets ledamöter.
Detta sätt att förfara anser jag vida vådligare, än hvad jag och de, sora tänkt lika med mig, på förmiddagen föreslagit; men lika med Gr.
Horn, och på det vi må få den formfråga afgjord, som blifvit framkastad af en så hög auctoritet i grundlagstolkning som Frih. Cederström, så, under det jag förklarar, att jag skall med nej besvara propos., vågar jag hos Hr Gr. o. Landtm, anhålla, att sedan förevar, betänktn blifvit, det ena lagdt till handlingarna och det andra ogilladt, Hr Gr. o. Landtm, ville göra propos., huruvida B. o. Ad. anser, att Rikets väj kräfver, det contrasignanten af det K. bref, hvarom betänk.
N:o 12 handlar, må blifva från embetet skiljd i den ordning, 107 § Reg.F. uppgifver.
Jag ur till största delen förekommen af Gr. Cronhjelm.
Jag begärde nemi. ordet för att bemöta Frih.
Boyes yttrande, att man borde åberopa en viss grundlags-5, sorn vore öfverträdd, då man yrkade, att 107 § Reg.F. kunde tillämpas.
Jag är af den öfvertygelse, som Gr.
Cronhjelm nyss yttrat, att då en grundlags-§ blifvit öfverträdd, bör saken bedömas enligt Reg.Fts 106 §.
107 § är deremot en opinions-^, under hvilken Konungens rådgifvare blir ställd, då grundlagen ej bestämdt blifvit öfverträdd , ehuru stora fel kunna hafva blifvit begångna, för hvilka han ej kan juridiskt åtkommas.
Jag skulle likväl tro, att det fel, som blifvit begånget af contrasignanten af det sista K. brefvet, augtde gardesregJternas löneanslag, jemväl är så gravt, att t. o. m. 106 § skulle kunna tillämpas å detsamma, såsom innefattande en öfverträdelse af 64 § Reg.F.; och jag kan alldeles icke till rättigheten att disponera besparingar hänföra ett öfverskridande af de anslag, R.
Det är visserligen icke min mening, att 107 § kan och bör tillämpas i och för ett enstaka fall; och jag blir således äfven en bland dem, som med nej vill besvara den propos., som jag af Hr Gr. o. Landtm, begärt, nemi. huruvida R. o. Ad. anser Rikets väl kräfva Statssecretrs för krigsärenderna entledigande; men då jag, lika med Grefvarne Cronhjelm och Hern samt Frih.
Cederström, anser af vigt, att en sådan propos. för prejudicatets skull blir framställd , interesserar jag mig mycket för att densamma af Hr Gr. o. Landtm, erhålla.
Jag nödgas än en gång uppträda för att försöka öfvertyga Gr.
Cronhjelm, att lian i sitt sednare anförande åter framställt tvenne fullkomliga oriktigheter.
Det är en tillfällighet, sorn är ledsam både för honom och mig, att han icke haft med sig afskrifterna af de K. brefven: men till lycka för den sats, jag drifver, upplyser 8 H.' 52 Den 3o Juni c m.
Constit.Utskls så illa sammanfattade betiink. hela förhållandet.
Uti mentor.