Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag utbeder mig likväl,, att blott få erinra derom, citt af alla de värde Ledamöter, som i denna §. trott sig finna en motéatt mening, har ingen enda sökt grunda sitt påstående pd §:s ordalydelse, utan alla hafva, blott dberopat GrundLagens mening, hvilken de genom analogi och vidlyftiga deductioner sökt utfinna.
Jag har för min del aldrig vågat be» stämdt påstå, att Riksens Ständer verkeligen böra äga ifrågavarande pröfningsrätt, emedan jag trott, att tid behöfts innan en opinion härom hinner stadga sig.
Men jag väntar också samma moderation af dem, som äro af en motsatt mening, och om de skulle inbilla sig, att i sitt omdöme vara infaillibla, så får jag förklara, att de just derigenom väcka misstänka om ensidighet i afsigten och misstag i omdömet.
Det synes således vara billigast, att två Alternativer blifva till kommande Ständer öfverlemnade, för att då kunna antaga det, som dem kan synas nyttigast.
Om , för att förvandla ett tydligt Lagbud till otydlighet, icke beJ höfves mera än viljan och ihärdigheten, att ej erkänna tydligheten, så beror hvar enda §. i Regeringsformen, till sin tydlighet, ensamt af hvar och en Riksdagsmans godtycko.
Då *jag skildrade] de särskilta Magter , hvaraf vårt Constitutionella Regeringssätt består, betragtade jag Regeringssättet i sin fullkomlighet.
Må hvem som vill anse Ministé; Den 23 Maji. 173 rens Ledamöter för integrerande delar af Majestätet, så gör jag det icke, och den tid torde länge uteblifva, då Ridderskapet och Adeln skulle göra det.
Utgöra nu StatsRådets
Ledamöter icke delar af den Monarkiska Magten, och icke heller delar af den Democratiska, hvilket är så mycket mera gifvit, som denna magt icke'existerar oftare än vid Riksdagar, så följer tydligen, att de utgöra en Aristocratisk Magt, hvars återhållande förmåga ligger i den rätt StatsRådets Ledamöter äga, att göra underdåniga föreställningar emot Monarkens vilja, när den ej skulle inträffa med Lagars bud och Personers rätt.
Denna Aristocrati är af en välgörande natur, och såsom sådan har jag talat om den.
Sådan var den icke före IS09, då Conseillens Ledamöter hade ingen ansvarighet och inga band, och då också någre Ledamöters inflytande ansågs vara af mera betydlighet, än Konungens egen afgörande rätt.
Med nöje medgifver jag, att vårt nu-’ varande StatsRåd är helt annat} men jag vet icke heller, hvarföre frågan om en §. j RegeringsFormen skall förvandlas till fråga otn vårt nuvarande StatsRåd.
Då Friherre af Wetterstedt yttrar, att de stridiga meningarna om rätta förståndet af 107. §. 2.
Moment, som här i samma ämne blifvit framställde, till ConstitutionsUtskottet varit remitterade, misstager sig Herr Friherren eller jag.
Genom den vägrade Propositionen till åter^ 174 Den 23 Maji. remiss af frågan, uppkom den högst besynnerliga principe, att Utskottet ej en gång behotae fä del af de olika tankarna.
Ståndets pluralitet bestämde genom votering, att det ej äskade framställning af den vägrade Propositionen, och härigenom hindrades anmärkningen att komma till Utskottet6 kännedom- Lyckligtvis kunna hvarken voteringar ellet beslut som praejudicat verka för eller emot GrundLagens tydning i framtiden, och Minoriteten äger alltid hoppet, att möjligen en gång få Majoriteten på sin sida.
Jag har för öfrigt så vidlyftigt yttrat mig i ämnet, att jag anser öfverflödigt åter upprepa det} men då Friherre af Wetterstedt ännu påstår, att Riksens Ständers opinions-rätt icke börjar förr än ConstitutionsUiskottet bestämdt yttrat sig emot någon Rådgifvare, måste jag å nyo svära, att Riksens Ständers hela magt i sådan händelse skulle inskränkas till blotta under^ifvenheten för Utskottets opinion, och aldrig medgifva uttrycket af en egen.
Jag kan ej med Friherre af Wetterstedt dela den tankan, att en Aristocrati är mindre farlig, derigenom , att dess utöfvare kunna ombytas genom Regenters blotta vink.
Detär händelserna och ö‘det, som gifva Regenterna åt Folken, och dessa emottaga dem till caracteren starka eller svaga, till lynnet goda eller onda.
För att jemna sådana i naturen grundade olikheter } för att trygga Folken, hafva desse vetat tillkämpa sig lagbundna Statsförfattningar}' och Rådgifyares ansvarighet inför Nationen var enda medlet att försäkra den emot oviss - Den 23 Maji. heten om kommande Regenters egenskaper, hvilka icke står i Folkets magt att bestämma.
Historien visar oss ej få exempel af Rådgifvare, som till den grad bemägtigat sig Regenter, att de aldrig vinkat:
Folket bör derföre, i min tarka, åtminstone få bibehållas vid sin rättighet, att genom sina Representanter kunna vinka , och dett% är all dess magt, hvarom nu fråga är.
Hos tnig har visserligen aldrig uppstått den förmodan, att Friherre af Wetterstedt, af esprit de corps, m öjel igen skulle varit föranledd att tyda Svenska Språkets ordalydelse i likhet med Friherre Adlerbeth, men jag tror det icke vara första gången , sorn Svenska Academiens Språk varit i motsägelse med Svenska Folkets, och som jag blott känner det sednare , utan att ens äga hopp, att någonsin komma att be* gripa det förra, så får det förlåtas mig om jag tror, att verkan af de Aderton på Svenska Folkets Opinion är lika liten, som verkan af ConstitutionsUtskottets
Tjugefyra genom Lag kan blifva det på RepresentationsOpinionen.
Jag har ej rosat de tider, då Rådet af Riksens Ständer sattes egenmägtigt af och till; jag bär blott åberopat dem , som bevis, att skicklighet och talanger funnos och beständigt nyfödas, oagtadt de ofta otacksamt och orätt» vist behandlades.
Om den af Friherre af Wetterstedt upprepade vers är af så authentique beskaffenhet, att den innebär en obestridelig målning utaf tiden , lemnar jag derhän ; men finner tillika, att den möjligen kunnat blifva li; 1/6
Ven 23 Maji, ka användbar, der endast döden förmådde skil* ja Rådgifvarne från sina platser.
Lika med en värd Ledamot, som nyss talat, Hans Excellence, Herr Friherre af Wetterstedt, känner jag lifligt svårigheten utaf att yttra mig i ett ämne , der man kunde så tillsägandes anse mig äga ett enskilt intresse.
Jag skulle icke heller höja min röst, om det nu vore fråga om ett afgörande besFut, Men då afsigten nu endast är, att bereda ett resultat, som skall hvila till nästa Riksdag, för att då afslås eller gillas, tror jag mig kunna underställa Eders Excellences och Högloft Ridderskapets och Adelns pröfning några allmänna grunder, som vid ett sådant tillfälle synas mig förtjena uppmärksamhet.
Dessförinnan måste jag likväl erinra, att då en värd Ledamot förklarat mitt anförande i frågan om 90. §:ns i RegeringsFormen tillämpning , åsyfta en inskränkning i yttranderätten, vädjar jag tryggt till framtiden och ef: terverldens dom.
Jag har väl hört några ogillanden och förtydningar af hvad jag sagtj men jag har icke hört några egenteliga skäl anföras till vederläggning af mitt påstående, och ingen har kunnat beskylla mig för en origtig citation eller tillämpning af de ställen i Grundlagarne, jag bokstafligen anfört.
Så länge detta icke kan ske , hvilar jag också lugn vid medvetandet af mina afsigter, och jag hoppas, att en gång, när intet nanat återstår att pröfva, än sjelfva saken i sitt naturliga Dm 23 Maji. lil haturligä Skick, Skall mäh nogsamt finna* öm jag velat bereda eti minskning i Ständers rätt, eller om jag sökt vårda den och förekomma ékadeliga missbruk.
Nu* 1 det ämfte, Som är egentliga fördmålet för .'.öfverläggningen * ar ej fråga om pröfning eller afslag af hufvudsaken, utan endast* att undersöka, öm den Redaction, sora blifvit föreslagen , är enlig med ändamålet och med Constitittionens anda?
För min del baf jag redan vid ett annat tillfälle yttrat mia tänka i detta amne, och söra deri föreslagna tilläggrtingeti Uti 107 §. är ett förtydligande af samma mening * kan jag ej annat än gilla den*
De inkast jag sedermera hort göras, hafva ej kunnat ändra min öfvertygelse.
Jag tror det är Natiöflens eget bästa, sorn fördrar* att den ej skall ingå 2 pröfning af Mål, sorn den ej kan fullkomligen] känna och således ej med säkerhet bedömrna.
Jag tror* ätt Constitutiönen tydligen utmärkt denna syftning, då densamma uttryckligen föreskrifva* hvilka ordalag, sorn, i fall äfen anmärkning emot vissa Émbetsmän, finge nyttjas, och således utvisat* ätt man ej Ville, att ConstitutionsUtsköttet, Vid profnirtgen af saken, skulle ledas af andra intryck, än af den kännedom* sorn igenom läsning af Protocollerne skulle inhämtas.
Consti* tutionsUtskottet handlar vid detta tillfälle 1 egenskap af en Jury, söm i sin granskning omfattar det hela af en Embetsmalns förhållande* 6ch det ar också endast efter en sådan pröf^ Ridd. 0. Ad.
Aid. 53, 54, 178 Den 23 Maji. ning af förtjenster och af syftningen af en Embetsmans bemödanden i deras sammanhang, som ett rigtigt omdöme kan fällas, emedan det icke är blott i anledning af en anmärkning för ett isoleradt factum, så vida det ej är af en särdeles egenskap , som en anmälan om endtledigande af en Embetsman bör göras.
Det är först då, när ConstitutionsUtskottet funnit anledning till en sådan hemställan, som Ständernas afgörande rätt vidtager, och det är då, som de säga: vi linna saken af den vigt, att 107.
§. bör tillämpas, eller vi anse frågan af den beskaffenhet', att. den bör förfalla.
Att vilja, det Riksens Ständer, sedan Utskottet, som kunnat granska det hela af en Embetsmans förhållande, ej funnit skäl till ett tilltal, skola likväl kunna följa, att sådant borde äga rum, det kan jag för min del ej finna vara rätt.
Då kunde, med sammaEskäl, hela Constitutions-' Utskottets åtgärd upphöra, ty det gifves vid en vidsträckt Embetsförvaltning ingen möjlighet att göra alla till nöjes, och det kan icke blifva svårt, att få en anmärkning väckt emot en Embetsman, i synnerhet som ingen reconvention för ett sådant anfall äger rum.
Stånden skulle emellertid dämma, endast i följe af en Enskilds anmälan af ett enda factum, och Ståndens Plena skulle således blifva ett fält för alla de partier, som af en eller annan orsak skulle vilja afsätta en Embetsman eller försvara honom.
Skulle icke följden blifva, att
Embetsmännen blefve mera angelägne att icke stöta något partie, eller att handla i enlighet med åsigterne hos det, som de tillhörde, Den 23 Maji.
179 eller som de trodde mägtigast, hellre än att endast fästa sig vid fordringarne af det All-i mannas fördel?
Skulle icke häraf ett vacklan-' de och en lamhet i Regeringsåtgärderne upp^ komma, som det är Nationens verkliga in-j teresse att förekomma?
Jag tror mig i det-J ta fall kunna vädja till erfarenheten, och jag frågar, hvilken är deti dom , som efterverlden fällt öfver de fleste af de Rådsherrar, hvilka ifrån 1739 till 1770 så ofta till- och afsattes ?
Har man derföre funnit dem brottsliga, eller har man icke snarare, uti dessa ombyten, igenkänt verkningarna af särskilta partier, som sökte att ömsom efterträda hvarannan?
För att komma till Rådstolen, antog man skepnaden af OppositionsChef, och sedan man vunnit sitt ändamål , blef man störtad af en, som gick samma väg.
Anfallet är i en sådan ställning vida lättare än försvaret , och om man lyckas att återföra samma förhållande, skall det icke heller blifva svårt att nylt-i ja samma utvägar.
Men att detta är nyttigt, att det skulle gifva enhet åt Styrelsen eller styrka åt Nationen, det har jag ej kunnat fatta.
Visserligen kan sådant dana talangen och bana väg för Enskilta, men för Styrelse systemet i det hela, tror jag ej det kan vara annat än skadligt.
Angående hvad nyligen blifvit sagdt, att StatsRådet skulle anses som en integrerande del af Majestätet, måste jag bekänna, att jag ej förstår, huru man kunnat hysa en sådan tarn; ka. StstsRådets hela inflytande är inskränkt
Ben 23 Maji. derhän, att gifva upplysningar och råd.
Det hvarken bör eller kan göra mera, och äfven såsom Aristocratisk Magt är dess inflytande obetydligt, så snart man dermed menar, hvad
Söm egentligen kallas få-väide.
I alla Stater, sorn styras af en Regent, gifvas elementerna till Monarchi, Aristocrati och Democrati, emedan det alltid måste gifvas emellan Regenten och Folket några Personer, som igenom sitt anseende, sin verkningsförmåga och 6in förmogenhet hafva ett visst inflytandemen man har vanligtvis icK*. sagt, att dessa trenne ele* menter utgjorde verkliga delar af Constitutionella myndigheterna, förr än de hade någon slags verklig magt, och det är denna, som St it Rådet, enligt nu varande Constitution, icke kan egentligen sägas hafva.
Deras rättighet är endast att till Protocollet säga sina tankar, och den nytta de kunna göra bestå uti de upplysningar de böra meddela.
Det är blott för Constitutionens helgd, som de fått en liten del af den återhållande förmåga, hvilken egentligen finnes hos Ständerna under Riksdagarnej men för öfrigt har StatsRådet intet diteet inflytande annorlunda, än igenom det förtroende , hvarmed Konungen täckes hedra det.
Jag kan derföre ej annat än reservera mig emot ett uttryck, sorn skulle gifva det anseende att vara eller åstunda något mera.
Då för öfrigt det tillägg till 107 §. i Regeringsformen, som nu är föreslaget, endast synes mig vara ett förtydligande af den sam-:
De» 23 Maji. m ma, och fullkomligen öfverensstämmer med Constitutionens mening, kan jag ej annat än gilla dess antagande till den kraft och verkan, som vid nästa Riksdag deraf kan blifva en följd.
Sorn jag förut nämnt, är det yttrande af tvänne olika opinioner innom detta Riksstånd, som hos Constitutions-j Utskottet påkallat utöfningen af dtn skyldighet 81 §.
RegcringsFormen
,det samma åläg-' ger, att till Riksens Ständers pröfning afgifva förslag till förändring, förklaring eller tillägg i GrundLagarne.
Då nu tvänne tydningar af dessa Lagar kunna göras, hvarpå närvarande
Discussion är ett ytterligare bevis, kan denna omständighet gifva anledning till den förmodan, att GrundLagen i det nu för hand varande ämne icke synes alla tillräckligen klar, hvarföre ConstitutionsUtskottet ansett sig skyldigt, att en förklaring deraf föreslå.
Jag kan således på denna grund ingalunda anse det af Herr Schönström emot Utskottét utkastade Epithet, att detta var ett djerft företag, vara förtjent.
Den, som försummar sin pligt, eller 6om genom missbruken af skyldigheters utöfning kränker andras rätt, den förtjenar en sådan beskyllning, men ej den, som gör motsas senj ty jag kan aldrig föreställa mig, att uti framställningen af en olika tanka med en annan vid detta tillfälle ligger någon djerf, het.
En värd Ledamot Herr Cederskjöld har framställt ett annat förslag , såsom Alternativ emot det af Utskottet nu gjorda; Ja 182 Den 23 Maji får dervid blott anmärka, att om RiksStånden förb. hajla sig prötningsrätt , älven af ds anmärkningsmål , sorn icke af ConstiturionsUtskottvt tidigt \r7 §. till deras pröfning anmaits, böra åtminstone alia de Handlingar, af hv: ca, enligt 105 RegeringsFormen, Constiiuc' < nsUtskottet ensamt är depositaire, och som nämnde Ut: kott, enligt GrunriLagen , icke k. 11 utlemna, älven till RiksStånden öfverlemna ?, emedan, efter min öfvertygelse och de Ibegrepp, jag har om ett rättvist bedömmande i dylika Mai, slikt ej af en pröfningsrätt»kan erhållas, om ej så val anmärkningarne, som de åklagade åtgärderne kunna granskas och undersökas.
Emellertid önskar jag, att Riksens Ständer icke genom samma Auctoritet utg öfva enahanda rätt, emedan följden möjligen skulle blifva olika opinioner och olika beslut öfver ett och samma ämne, hvilket jag för min del anser afvika från den billighet i dybka fall, som RegeringsFormens föreskrifter åsyfta.
Påföljden härutaf skulle ju kunna blifva, att det, som ConstitutionsUtskottet remitterat till RiksRätts pröfning, skulle af RiksStånden kunna förklaras antingen tillhöra OpinionsPormfolens, eller böra alldeles förfalla, eller att det, som ConstitutionsUtskottet, i stöd af skedd granskning af de uti StatsRådet hällne Protocoller, ansett hvarken,; kunna lämpas till 106 eller 107 behandling, utan böra förfalla, likväl af RiksStånden blefve upptaget och prötvadt.
Ogerna återkallar jag i minnet den o* Den 23 Maji.
183 lyckliga tidepunkt, som föregick 1809 års Statsförändring; mea då en värd Ledamot, Friherre Boye, erinrat derom, och dervid yttrat, om jag rätt fattat hans ord, att den, hos dåvarande Konungens ConseilLedamöter befintlige för stora Aristocratiska magt, hvarigenom Konungens magt för mycket inskränktes, var orsaken till Sveriges olyckor; så får jag förklara, att jag anser orsakerna till Sveriges olyckor vid berörde tillfälle hafva legat alldeles i motsatsen.
Då Herr Grefve Mörner så fullkomligt lyckats att öfvervinna de svårigheter, han tillkännagaf som hinder för sig att tala i detta ämne, bör det ej förtyckas mig, om jag ännu dristar ett försök till vederläggning af Herr Grefvens yttrande, att ingen under rigtägt åberopande af GrundLagens rum, bestridt Herr Grefvens tankar om Riksens Ständers rättigheter, eller påstått Herr Grefven hafva orätt citerat, Friherre Anckarsvärd afbröts, då nu anmältes och emottogs Hans Excellence, HofCancelleren, Herr Friherre af Wetterstedt, hvilken å Kongl. Maj:ts höga vägnar aflemna? de trenne Dess nådiga Propositioner: 1:0
Om ett Additament till Riksacten etnellan Sverige och Norrige. 2:0 Angående beviljande~af ett Låne-bi? 184 Den 23 Maji. träde af *00,000 R:dr Banco TransportSedlar till understöd för Götheborgs Stad. 3:0
Angående vidtagande anstalter för att anhålla och tilltala sådana Personer, hvilk* fjegå förbrytelser i ett af de förenade Rikena, Sverige och Norrige, samt derefter afvika till del andra.
Mans JEjxcellence, Herr Grefven och Dandt* Marhalken anpipdadp Haps Excellence, Herr HofCancelleren, att för Kongl, Maj:t tolka Bidderskapets och Ådélns underdåniga vördnad och tillgifvenhet, jemte försäkran , att Kongl Majrts nu meddelte nådiga Propositioner skulle skyndsamipeligen tili handläggning förekomma, Sedan Hans Excellence, Herr HofCaneeJJeren blifvit på vanligt sätt utbeledsagad, forh för Friherre Anckarsvärd vidare; Jag pårpinner mig med Herr Grefven af* ven i sådan fråga hafva varit af olika tanka, då Herr Gifven velat nyttja 90.
§. sorn anledning att hindra Motipnairen att åberopa fa? cta spm premisser till sin begäran af rättelse eller ändring uti något för dess öfvertygelse felagtigt; pär 90.
§. ej innebär ett sådant förhud , kan det visserligen ej anses annorlunda gn som pn böjelse för inskränkning i Riksén? ^tänders rättigheter, att åt sjelftagna förnuft?? skäl vilja gifva laga kraft och verkan.
Den 53 Maji, 185 Det är ganska sannt, att det nu ifrågavarande förslag till ändring uti Grundlagen först vid nästa Riksdag till antagande eller förkastande får företagas j men dess godkännande som antagligt förslag är den åtgärd , vi deråt böra lemna, hvarföre äfven 56. §. tydligt bestämmer, att återremiss bör och får äga rum, för, att såmedelst kunna behörigen samman, jemka de olika Ståndsmecingarne till ett resultat, och detta genom CotsstitutionäUtskottets förstärkande till Nämnd, der vanlig utväg frugtJöst blifvit använd Herr Grefve Mörner anser Nationens eget bästa derpå hvila, att den ej får inkomma i pröfning af saker , som den ej förstår bedomina ; men man måste uppgöra sig ett rigtigt begrepp om hvad sora är i fråga här; och snan skall saart finna, att det icke är för att dömma de positiva öfvertradelser af Lagen, som 107, §. synes vara tillkommen; det skall lika tydligt framställa sig, huru omöjligt det varit, att för hvarje möjlig mänsklig handling skapa
Lag, som befaller eller förbjuder; underlåtenhet af det nyttiga och goda, som af Lagen icke positivt befalles, bedömmes af opinionens domstol, och häruti ligger grunden till den rättighet Folket af Lagstiftaren blifvit förvarad, att genom sina Representanter i underdånighet begära förändrad Miaistére, när förtroendet upphört till den varande, Man måste noga besinna, att det är blott en önsknings-’ rättighet, hvarom är fråga, och att det sakralt?
correctiv emot dess missbrukande ligges 186
Den 23 Maji. uti Konungens magt att afslå en begäran, som Han efter mogen pröfning kunde finna otidig elier föranledd af mindre goda grunderj och lika så säkert det är, att så opolitisk Konung näppeligen lärer komma att finnas, som ej uppoffrar sin enskiidta känsla för sina Rådgifvare åt
Folkets lagliga opinions yttrande, då det är föraniedt af skaij lika sä troligt är det, att en önskan i denna del skulle blifva overksam, om den vore obillig, i hvilken händelse den visserligen skulle kunna af ett rådande parti möjligen blifva framförd, men aldrig af Nationen gillad:
Jag förstår ej, hvartill 2. mom. uti 107. §. hade tjent, om det irsta af Lagstiftaren varit erkändt som tillräckligt, om dess mening varit den, att Rådgifvare icke skulle underkastats någon annan opinion, än ConstitutionsUtskottets j jag förstår ej hvad som åsyftats med den åt Motionairen lemtiade rättigheten, att äfven väcka frågor i detta ämne, om afsigten ej varit att lemna Represen» tanten tillfälle till en controll på Utskottet, och att lemna honom förmåga att lästa uppmärksamheten vid sådana kände händelser, dem Utskottet skulle vilja underlåta att sjelfmant upptaga.
Efter den principe, man tyckes vilja införa, skulle rättigheten att väcka frågor cm förändrad Ministére , vara blott ett ordspel, då Constitutions- Utskottet genom blotta öfverenskommelsen att innom Utskot. tet stadna två Stånd emot två , skulle kunna låta den mest grundade, den af Nationalopinionen mäst understödda anmärkning emot Konungens Rådgifvare förfalla, och blifva u* Ven 23 Maji. 187 tan påföljd; det måtte vara tillförekommande deraf, som Lagstiftaren ordagrannt förbehållit Riksens Ständer rättigheten att afgöra, om de genom underdånig önskan vilja göra sin öfvertygelse verksam, sedan man genom Constia tutiorisUtskortets hörande ägt ett i Lagen fö* reskrifvet tillfälle att stadga den.
Utom detta vore friheten ett narri, ett ord, och ej den verkställighet, för hvilken hon af Oss alla prisas.
Då sjelfva naturen af saken förbjuder öfverlåtelsen till Stånden af StatsRåds-Protocollens directa granskning, förstår jag ej, huru man af mina yttranden kan draga den slutföljd, att jag härutinnan skulle önska ett för-' ändradt skick; jag finner alldeles oemotsägligt 1 rigtigt,- att
ConstitutionsUtskottet 1 1 samt äger tillgång lill StatsRåds-Protocoilen; och jag har aldrig velat bestrida nödvändigheten af ConstitutionsUtskottets förutgående hörande; jag har tvärtom alltid yrkat det, som enda utväg för Riksens Ständer, att försitt Optnions-beslut vinna all möjlig upplysning, men jag påstår alltid, att Utskottet i sådana händelser ej äger någon större magt, änden, att tillkännagifva, hvilken eller hvilka af Rådgifvare, som tillstyrkt en klandrad åtgärd eller icke reserverat sig emot ett för Riket menligt, eller till intrång uti Enskiltes rätt ledande beslut.
Då man fann sig föranlåten att uti 5 80g ars Con. stitution införa den 20 år förut så kraftfullt motsagda Säkerhets-acten , då man fann nödigt, till Konungens välbehag öfverlemna rättigheten att från Embetet skilja Innehafvare af Förtröende-sysslor 3 anser jag så naturligt böra Den 23 Maji. följa, att det icke varit slumpen, som dicterat 107. §
Moment, utan att det varit Lagstiftarens fullkomliga afsigt, att lemna Nationens Representanter en laglig rätt att yttra sin opinion om innehafvarne af Folkets Förtroende-sysslor, som icke kunna vara andra, än Konungens Statsråd.
Grefve Mörner har framkastat den fråga, huruvida de utaf rådande Partier understundom afsatte Riksens Råd af efterverlden blifvit ansedde brottslige?
Jag är ej den, som har påstått, att de varit det; oskicklighet torde någon gång varit orsaken till ombytet; mets jag har långt för detta yttrat den högagtning och den rättvisa man är Talangen och Snillet skyldig, då jag förklarat min ötveifygelse om deras mera än vanligt allmänna tillvaro hos Rådsherrarne, som den tiden ofta orättvist bedömdes: men mera betänklig är den invändning, att mången ifrade mot Rådet, i afsigt att sjelf få intaga Råds* Stolen.
Det vore i sanning ett förskräckande inkast, om Representationen ännu ägde rättigheten att af- och tillsätta StatsRådet; ty äfven med den lilla kännedom jag äger, tror jag, att de, som nyttjat Opposition som väg till RådsStolen, uti den förgätit känslan för Folkets rättigheter, dem de med nog värma uti Oppositionen försvarat, och att de ansett consequence i handlingssätt bestå uti den fullkomligaste förändring ef tänkesätt.