Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid den af Riksens Höglofl.
Ständer sista Riksdag vidtagne ändring med tjenstefolketg »?■$ Ben 28 FelruariU flyttningstid, torde mig 'illåtas gora, några ati3 märkningar, hvilka ei allenast jag, utan många med mig skulle önska föranleda till upphäfvande af detta kanske nog förhastade beslut.
Att härvid som vid många andra tillfällen landtmannens förde] ej korn i eonsideration, kunde hvar och en då genast inse, och har genom erfarenheten af de denna flyttningstid åtföljande olägenheter än mera besannats, lito n den olägenhet en under den sena årstiden skeende flyttning med tjenstehjonet, då dagar.- ne ä*o korna och väglaget ohast elakt, en olagenhet som Stadsboen knappsst vet af, torde i synnerhet få komma i betragtande den mera vigtiga skada denna sena flyttning medför för hvarje Landthushållare.
Så nära slutet af 0~ ctober månad äro på de liesta' ställen kreaturen längesedan redan upptagne af betet, för att inom hus fodras.
Hvad omtanka kan man väl i våra tider, då ty värr ej sällan, dåliga tjenstehjon, i synnerhet för ladugårdsskötsel^ träffas, vänta af sådana, hvilka redan vid in-1 bergningen af fodret, det de sjelfva ej, tänka uppfodra, varit likgiltiga vid dess mer eller mindre bättre behandlande?
Dessa få nu utfodringen om hand för 14 dagar, ofta 3 veckor j pch kan man då ej med skäl vänta att dessa nu behandla detta för landtmannen så vigtiga ämne med en vårdslöshet sorn nödvändigt skall hafva ett det mäst skadliga inflytande på utfordringen för hela vintern.
Huru svårt skall det icke äfven vafa för matmor att få emottaga den nya pigan, hvarä Den 2g Februarii' 975 duglighet hon ej det minsta känner och sorn genom en otta origtig orlofssedel ej eller kan iitrönas, just vid en tid då de mästa gö/omål titi ett hushåll förekomma.
Jag vågar således föreslå att flyttningstiden må förändras till början af Junii månad, hvilken tid jag tror mig funnit temmeligen skola accomodera Stadsboen, sorn då fick flytt— ningstiden för det senare halfva året i början af December.
Vid denna tid har landtmannen inga förefallande göromål som icke äro af den beskaffenhet, att alla händer dervid äro vane, och då i synnerhet ladugårdspigan, som för vintren skall besörja utfordingen, äfven kan få deltaga i bergningsarbetet och befordra, så vidt det i hennes magt står, att ingen ting blir försummadt.
Om ock släderne skulle finna sig bättra belåtna med den af mig öfverklagade än med den föreslagne flyttningstiden, bör det så mycket mindre lägga hinder i vägen för den önskade ändringen, om hvilken, sorn jag vågar tro, hvarje landtman med mig förenar sig, som den förmon de deraf kunna hafva , aldrig kan uppväga eller på något sätt jemföras med de olägenheter den nu nyttjade flyttningstid för iandtmän i allmänhet nödvändigt skall medföra, tiil och med öfverstigande i betydlig mohn, den förra i slutet af September inträffande flyitningstidens olägenheter.
Detta mitt vördsamma memorial, tror jag 974 Den 28 Februarii. böra de öfrige medstånden communiceras och till OeconomieUtskottet remitteras.
N:0 6.
Friherre Rehbinder, Johan Fredric:
Den för landsvägarnes grusning, från allmänna lagens föreskrift, sedan sista Riksdag förändrade tid, till midt i sommaren istället för om hösten, torde i anseende till den mindre nytta den medför äfven förtjena någon uppmärksamhet och önskansvärdt få återgå till samma årstid, förr varit vanligt att detta arbete förrätta, det vill säga i October månad.
Att en grusning om sommaren, då landsvägarne i allmänhet äro torra ej medför någon förmon, men deremot mycken olägenhet af förökadt dam, sorn i synnerhet inträffar der ej tillgång finnes på jordfritt grus är af erfarenheten besannadt, och tillräckeligen bevist derigenom , att kanske på de fläste trackter i Östergöthland, allmänheten redan frångått denna nya tid, hvartill Konungens Befallningshafvande gifvit sitt samtycke, med det vilkor att alla i ett district boende, derom skulle vara öfverens för att undvika Kronobetjeningens ökade besvär med på olika tider anställande vägsyner.
Men sorn på andra trakter, hvaribland äfven den j»g bebor, en sådan öfverenskommelse ej kunnat träffasj emedan en elier annan af de i disirctet boende harlocala förmoner af denna förändrade grusningstid> Den 28 Februarit.
975 och förändringen således bestridt, med åberopande af Riksens Höglofl Ständers derom vidtagne beslut} så har ingen ting dervid kunnat göras, utan pluralitetens önskan fått gifva vi: ka för desse enskilt» förhållanden.
Utom hvad jag förut haft äran anföra om olägenheten af att grusa om sommaren, torde jag äfven få fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på den skada denna grusning skall med ora för de hemmansägare, hvilkas ängar och gärden genomstrykas af allmänna vägar.
Säd och gräs stå då i sitt bästa flor, och torde föga vårdas af främmande, sorn der hafva sina vägstycken, utom, att vid afräfsningen af ali små sten, en stor del af orenlighet och ofta af okynne nedkastas på ängen, der den vid infallande slotter ej medför någon obetydlig olägenhet-
Egen erfarenhet talar ty värr med visshet i detta afseende.
Jag vågar således vör Isamt hemställa om ej allmänna lagens föreskrifter i detta afseende, hvilka äro så väl beräknade, om de noga efterlefvas, må åter upplifvas, och grusningen få hädanefter sorn förr ske om hosten, då om ej vanlig höstväta inträffar, längre och fugtigare nätter gifva anledning till det påförd* grusets sammanpackning på vägen och dess afsigtsenliga fyllning, i stället att förvandlas till dam först och smutts sedan då höstvätan infunnit sig, och ej sällan föranledt till förnyadt besvär, då ofta en kittslig LänsmaD deraf tagit sig anledning att sådant anbefalla, och i händelse af bristande åtlydnad, instämma Veil 2u Februarii. vägelottsägare, ej så mycket för att befordra dem till ansvar som att af dem utprässa en förlikning för att undvika rättegång, hvarå flere praejudicater äga rum, ehuru jag för egen del, nu ej hår något sådant att öfverklaga.
Detta mitt vördsamma memorial anhåller jag matte de öfrige respective Medstånden communiceras, och till behörigt Utskott remitteras.
N:o 7. Friherre Rehbinder, Johan Fredric'- Uti ett af Herr Tham, som jag vill min. jrsas, den ra Februarii ingifvit memorial, har blifvit yrkadt rättighet för Konungens Befallningshafvande att med en måttelig och efter beskaffenheten lämpad aga, hålla oregerligä
Och fräcka fångar inom deras skyldiga gräns.
Härmed får jag i allo förena mig, med tillagd önskan, att en sådan rättighet äfven blef utsträckt till Domare, hvilka af gröfre brottslingar under ransakningarne få uppbära det mäst oförskämda ovett.
Praejudicat härå har förleden sommar ägt rum, dä en undersökning föregick med tjuivar, hvilka förut sittande på Carlscrona Fästning, sjelfve angifvit sig för att hafva gjordt inhroUstölld 1821 uti Mogatha feyrka,'efter eget slutcligt yttrande för att under - Den 28 Februarii, .977 der den vackra årstiden få resa, och hvilka under hela ransakningen ej allenast på det oförskämdaste sätt mot Domaien utfor, utan äfven inblandade andra välfräjdade personer i en slags delagtighet af stölden, hvilket de äfven slutcligen återtogo med ett slags löje.
Under forslandet, var Länsmannen ej fri för näsvisheter.
Sedan nu mera spöslitning saknar den physiska verkan på en sådan bof och blott det hånliga af ett sådant straff är i be håll, hvilket på en så grof brottsling ej har något afskrämmandej så skulle jag föreslå att någon viss portion prygel kunde dem tilldelas för att hålla dem inom sina behörig» skrankor.
Hvarföre skulle ock brottslingen få obehindrad på sådant sätt framfara, då hvar och en annan som i rättegångsväg i och för Etn-r betet öfverfallet
Domaren, står derföre till ansvar efter lag.
Ått detta mitt vördsamma yttrande må till Lag-Utskottet remitteras, derom anhåller jag ödmjukast, för att der få läggas till Herr Thams i ämnet förr inlemnade memorial.
Grefve Lewenhaupt, Claes; Idéen till den motion jag nu går att väeÉ2il, till Ridd, o. Ad* Pr. i Band. 9?»
Den 28 Februarii, ka, kar
Jag hämtat i ett förslag om inrättning af privat Banker i Stockholm och landsorterre, hvilket för någon tid sedan åtföljde tidningarne.
Projrctet har synts mig innefatta ganska goda, solide uttänkta och tor Samhället välmenande afsigter, genom befrämjandet af en mera liflig rörelse, producenter och afnämare emellan.
Jag har förgäfves väntat att en skickligare penna än min, skulle upptaga och till öfverläggning framställa detta ämne; mea då motionstiden lider till slut, anser jag mig nu ej längre böra dröja med, att genom en så enkel framställning af ämnet sorn dess beskaffenhet medgifver, fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på ett förslag, hvilket jag tror innefatta möjligheten att återställa förtroendet och fixera en för närvarande vacklande credit.
Under en period då allmän förlägenhet öfverklagas, så af den mera bemedlade possessionaten, näringsidkaren och vår allmoge, förmodar jag att hvarje för sitt
Fädernesland och sin enskildta trefnad nitisk medborgare, gerna understödjer de företag, hvilka åsyfta befordrandet af idoghet och välstånd i alla Classer, samt ej visa det minsta tecken till enskildt förmån på det allmännas bekostnad.
Orsaken till den närvarande penningebristen, är mera uppkommen genom brist på afsättnings tillfälle för våra producter, än af öfverproduction eller en extenderad tillgång på varor, myntvärdets obestämdhet, förenadt i enskildt afseende med sådane stadganden, hvilkas obestridligt välgörande afsigter, för den skuldsatte, likväl kan hända för ofta gif - Den 28 Februarii, 979 yit anledning att missbruka ett lemnadt förtroende, hafva onekeligea varit hufvudskälet till stagnationen i all rörelselse, och åstadkommit det omvända förhållande i merkantilt afseende inom landet , att producenten ofta förgäfves söker consumenten, förgäfves till lågt pris och längre betalningstid utbjuder de courantaste aritklar, födoämnet.
Enskildta personers associationer i enlig - het med det förslag jag här åberopat, tyckas mig innefatta ett säkert hjelpemedel för detta onda; och i öfverensstämmelse med den sinnesstämning som allmänt är rådande, rörande penningeförlägenhet, samt brist på afsättning, vågar jag hoppas att alla på solida grunder byggda förslager hvilka åsyfta hjelp för de momentela bristerne, skola vara välkomne om än de gagnelige åsigterne af företaget, ej för allas ögon synas förr, än den välgörande elfecten blifvit påtaglig.
Brist på ett tillräckligt existerande rörelseCapital i landet, kan jag för min del ej erkänna vara egenteliga orsaken till den inre handelns, fabrikernes och våra allmänna näringars aftynande; i cred i t-brist och ett deraf uppkommande misstroende personer emellan ~ ligger det egenteliga felet.
Förrän detta genom kloka författningar åter stadgas, bemödar man sig förgäfves att genom något annat medel återföra välstånd och Industrie, hvars lif endast och allenast kan underhållas genom förtroendet, och sådaue antagne principer i 98» Den 28 Februarii. allmänna hushållningen, som bevara hvarjé persons ägande rätt och billiga anspråk lör missbruk.
Med agtnirtg för hvar och ens tankar och förut aFgifna yttranden i ett ämne af så stort omfång som fmanciella åtgärder i allmänhet, samt af så magtpåliggande interesse för alla, som den allmänna förlägenhetens afhjelpande, går jag nu att närmare Utveckla den nytta, jordbruket, bergverken, handel och slöjder skulle komma i åtnjutande utaf, om Sveriges nu församlade Ständer med egenskap af Fäderneslandets lagstiftare, skapade och antogo sådane Författningar, hvars anda och syftning befrämjade den allmänna och enskilda creditens återställande.
Med ordet credit lörstås förtroende, den kan Och bör ej existera der grunden för dess tillvarelse saknas säkerheten,* hvad under, då i en tidepunkt af generelt misstroende och midt under ropet af en nästan allmän svårighet att utgöra utskylder och reda enskildta affairer, det capitalisten häldre skrinlägger sina capitaler, än genom deras utspridande sjelf förköfrar sig och andra mindre bemedlade.
När lagarne af de flera händelser man skulle kunna citera, mera synas gynna missbruken på förtroendets bekostnad, än ålägga en ovilkorlig ordning och precision i ingångne förbindelser noggranna uppfyllande, så fruktar pennirigeägaren naturligtvis att blott; tälla sig för möjliga förluster eller tidsutdrägt, och afbidar häldre tåligt ett tjenligt tillfälle atf göra sitt gods fruktbart i sådane företag, som irih Den ‘2 g fe hr u aril. gen ri&que äro underkastade och der han med säkerhet kan påräkna ersättning.
Det finnes efter mitt begrepp ingen möjlighet att i rörelsen dessa på längre eller kortare tid döda capitaler, än a*t i vissa afseenden skärpa lagen så, att debitorer utan en öfver höfvan utsträckt tiderymd för en blifvande liqvid, åläggas vara ordentliga betalare, dag är fullt öfvertygad att capitalisten, om han med säkerhet kan påräkna att de förbindelser han bekommer, måste på dagen honoreras, och ej kunna eluderas af någre förevändningar, med nöje skall till lägre ränta än den närvarande, hos enskildta nedsätta sitt mynt häldre, än att låta det ligga ofruktbart.
Idéen med privatBanker åsyftar detta ändamål och är en enskildt association, isolerad från Banken, helt olika de i färskt minne varande nu upphäfde Filial-Disconterne.
I privat-Banken ansvarar det större eller mindre antal associerade personer, en för alla och aUa för en, med sin enskildta förmögenhet och genom en i yäxelBanken insatt betydlig summa, hvars utassignering ej kan öfverskridas, då jag förutsätter såsom nödvändighetför dessa privatBankers solidité, att intet creditiv på Banken får äga rum, hvarken på hypotheker eller reverser, utan blott den nämnde afskrifningsräkningen till så stort belopp, som i växelBankea för associationens räkning blifvit eller blifver insatt.
Skillnaden emellan dessa privatBanker och förra FilialDisconterne är i sitt förhållande till Banken, genast påtaglig; de sednare ägde ett utöfver sina fonder i BankéD vida uU 982 Den 28 Februarii. sträckt credidf och dessutom till sin inre administration berodde på några tillsatte
Direct°urers godtyckliga behandling, hvilka väl hade en så kallad ansvarsskyldighet, men hvars egenteliga existance ej berodde på Discontens credit.
I privatBankcn deremot ligger intressenternes hela timliga välfärd bevarad, eller risquerad, i fall missbrukande af cmskildtas förtroende agde rum.
FilialDisconterne folio och drogo med sig den allmänna crediten-, en privat Banks upphörande att betala, om så möjligen 6kulle kunna hända drabhar blott den eller de, sorn der insatt sina fonder, och då den, som jag sökt bevisa, är till, utan samband med Banken på annat vis, än genom en afskrifningsräkning, kan den aldrig blifva i det allmänna af någon menlig \7erkan.
För privat
Bankens organisering, efter den derom utkomr.e tryckta afhandling, tager jag mig friheten föreslå , det en lag måtte stadgas, sorn ålägger alla utgifvare, antagare och öfverlåtare af på viss tid, utstäldte assignationer, att vara underkastade samma ansvar, som trassenter, acceptanter och endossenfer af växlar, hvarigenom de in solidum skola ansvara för betalningen eller i brist deraf lagsökas på samma sätt som 1748 års växelstadgas XI Art, 4 §, föreskrifver. [ afssende g det reglementarisk» vid inrättandet af en sådan privat-Bank, sorn genom en på lagliga grunder hvilande FörfaU - Den 28 Februarii. ning bör bestämmas, gillar jag til! alla delar; de i det tryckta förslaget om privat-Hanks inrättningar uppgifne puncter, hvilka äro: 1:0.
Att hvar privat-Banks assosiation utgöres till det minsta af fem, för obetviflad förmögenhet och stadgad credit, ansedda personer.
2;o.
Att innan en sådan privat
Bank begynner sina utlåningar, bör hvardera af interessenterne för privat Bankens räkning uti Riksens Ständers växelbank, såsom fond insätta 50,000 R;dr Banco, och således hvarje association, sammansatt af minst 5 personer i växel-banken insätta åtminstone 250,000 Riksdaler. 3:0.
Att hvar och en »otti vill anförtro och aflemna penningar åt en sådan association, hvilket alltid bör ske genom insättning på Bo.
Jagets afskrifningsräkning i Riksens Högiofl.
Bank, må kunna enär som hälst, utassignera det hela eller en del af sin behållning hos densamma. 4:0.
Att alla sådane assignationer böra genast vid uppvisandet infrias, antingen med contanta penningar, eller med privat-Bankens anvisning på Riksens Ständers Bank.
Då de flästa produeter från landet, ström - ma till hufvudstaden och mången landtman sett sig nödsakad att ofta af brist på köpare 9*4 Den 28 Februarii, eller antagligt anbud för sin vara, upplägga och magazinéra den, hvilket medför en icke obetydlig utgift öfver produetionskostnaden, sä lärer väl ingen kunna bestrida att ju icke så vä! producenten, som förbrukaren elier speculanten å dess säljbara varor, både skulle betydligt underlättas och äfven vanpris förekommas vid sådane affairets uppgörande, om associationer funnos, lika de nu projccterade pri. vat~Banker5i hvilka genom contanta tillgångar för köpare, återföide liflighet i handeln inom landet} samt en rask och jämn afsättning.
Början med sädane privatBankers inrättning bör ske i hufvudstaden, centralpuncten för alla speculationer , derifrån torde de snart nog utgrena sig till våra öfriga större städer och kanhända äfven Landsorter; för att i de mindre penningerika districterne af riket, sådane associationer skulle kunna med mera lätthet formera sig, vore jag hågad, att utan afseende på principen för organisation af privat-Bankens formerande i Slockholm, där deo största tillgång på capitaler finnes, tillstyrka inrättandet af dylika Banker, genom ett större interessenfsMps medverkan, hvars interessenter, sjelfve actieägare, vöre mån om dess ordentliga behandling.
Genom de grunder bär blifvit föreslagne för creditens återställande och tillgång på rörelse-capital, är jag fullkomligt öfvertygad att dessa inrättningar skola äga bestånd, samt befordra det ändamål som i hela framställningen åsyftas.
Den 28 Februarii. 987
Så srmt växel-rätt tillägges nila pS virr betalnings-tid utstäldte assignationer och hvilka då få beskaffenhet af hvad i Kongl.
Växelstadgan meaas med sola-vexlar, förekommes ock ailt lättsinnigt utgilvande och accepterande af sådane, men för sila reverser, och de assignationer , hvilka äro ställde att vid uppvisandet betalas, torde iDgen växel-rätt böra komma i fråga, utan matte med deras incassserande och utsökande på hittills brukligt sätt förfaras-
Det här gjorda systemet lör privatBanks - inrättningar, medför ej det ringaste tvång för någon, emedan det ju hädanefter som hittills finge bero på hvars och ens fria vilja att antingen köpa emot contant betalning af landtmannen och andra producenter, utgifva eller acceptera sådane på viss tid ställde assignationer, eller utfärda sina förbindelser i lorm af vanliga reverser, allt, efter förut skeende frivillig öfverenskommelse, säljare och köpare emellan.
Lyckligt skulle jag anse, för en större utsträckning af detta på enskildt förmögenhet egentligen hvilande creditsysteme, om vår ställning för närvarande vore sådan att Rikets nu församlade Ständer, kunde genom bestämmandet af det nu till ex. existerande rörelsecapital i landet, taga sådane åtgärder mot dess framtida tillväxt, att detta bestämmande af qvantiteten för den utelöpande sedelstocken „ vore en borgen hos hvarje innehafvareaf Bancosedlar , att deras nuvarande numeraire i för», hällande till Bankens reela fond, bletve bi be Dea *8 Februarii. hållen.
Om du på en gång en realisation, mot ett åsatt silfvervärde, skulle äga rum af dtn utelöpande sedelmsssan, så tror jag för min del detta ej vore ett riksgagneligt företag, hvilket jag likväl öfverlemnar till hvars och ens egen öfvertygelse att afgöra} men jag är öfvertygad att den liflighet i rörelse, och möjlighet för speculanten att med producenten uppgöra ömsesidigt förmonliga affairer, hvilken genom privat-Banks associationer åsyftas, skall befordras derigenom, att mynt kommer i omlopp, om projectet vinner det bifall jag önskar, och blifva ett befordringsmedel till en framtida möjlig realisering, på så sätt, att förtroendet man och man emellan tillväxer och stadgas, samt capitalisten öfvertygas det maxi} mum af Bancosedlarnes numeraire nu är upphunnen, hvars framtida tillökning ej behöfves då mynt-representativet ersättes genom af på enskildt förmögenhet hvilande credittcckcn.
Fördelen af, att cassör finnas som under» lätta möjligheten för den inhemska producenten, att genom deras förskotter bidraga till försäljningen af det producerade, äfven vid de tider, det icke med lätthet kan ske i hemorten, är så påtaglig, att hvar och en som producerar något, icke lärer kunna bestrida den allmänna nyttan häraf.
Då den mästa utländska handel, drifves på den enskilta credit de tratiquerande äga hos hvarandra, hvilket verkställes genom växlar, och denna praxis i alla länder blifvit antagen, samt i sio egenskap af Den gg Ftbruarii. mynt-teckcn, till förfallodagen går man och man emellan, försedt med den säkerhet utgifvarens och acteptantens namn lemnar, så vet jag ej hvarföre vi i ett ögonblick då verklig förlägenhet på penningar existerar, skulle försumma att inom vart eget land begagna en resource, hvari så väl capitalistens, den säkre låntagarens, sorn producentens interessen finnas förenade.
Exempel anföres: en speculant i landsorten, hvilken sjelf eller hos sin commissionair i Stockholm äger credit, köper spannemål, jern, victualier &e.., men äger tor ögonblicket ej penningar i cassan; han utgifver då till säljaren sin assignation på 2 å 3 månaders betalningstid, ställd å dess commissionair i Stockholm, som derå tecknar accept.
Vill säljaren nu för denna assignation genast hafva väduren, så endosseras den af honom, och om blott ett af de 3:ne å assignation befintliga namn är väl kändt, så fås genast hos privatBsnken valutan.
Om affairen åter i Stockholm uppgöres, sker den på följande sätt: att säljaren utställer på köparen assignation å beloppet, erhåller dess accept, då hvarje innehafvare som på en dylik assignation vill hafva penningar, kan öfverlåta dan och i privatBanken bekomma beloppet; äro dessa assignationer försedda med säkra namn, är ingen tvifvel det de ju icke i allmänna rörelsen kunna begagnas såsom liquider till förfallodagen, utan endossement.
988 Den 28 Februarii
Min afsigt med denna motions väckande^ har egetneligen varit att bevisa den allmänna nytta hvar och en kan draga af Privat-Banks associationer, och då de bidraga till en lifligare rörelses befrämjande, äfven fa dem i likhet med hvad brukligt är i England och Norra America, inrättade här i landet.
Jag anser mig nu ej böra längre upptaga Ridderskapets och Adelns tid med detta ämne, utan hänviser hvar och en som önskar sig ett mera utveckladt begrepp i saken, än jag genom min framställning kunnat lemna, till den tryckta afhandlingen om Privat-Bankers inrättning.
Då egenteliga grundvalen för dess möjliga formerande, hvilar på det lagrum och den färfattning, hvad det reglementariska vidkommer, jag föreslagit, anhåller jag att detta mitt vördsamma memorial måtte först blifva de respeetive Medstånden communiceradt, och sedan, till Lagutskottet remitteradt.
N:0 9.
Herr Cock, Axel:
Knappt har öfver något ämne åsigterne.
Varit så delade , sorn öfver penningeställningen i vårt Fädernesland, dock lära nu mera alla deruti instämma att rörelsecapitalet ej är för stort.
Då således någon minskning derutaf ej kommer i fråga, uppkommer just deremot den:
Bankens årliga behållning skall åter på det nyttigaste sätt i allmänna Den 28 Februarii, 989 rörelsen utgå?
Detta öfverskott, på medborgares bekostnad samladt, utgör ej mindre än den betydliga summan af öfver 700,000 R:dr Banco.
Jag delar fullkomligt Riksens Ständers Herrar Revisorers åtsigt, att derigenom mycket nyttigt för allmänt bästa borde kunna uträttas, och hvilket äfven efter min öfvertygelse ingalunda sker genom nya utlåningar, hälst i hittills bruklig
Discontväg.
En rik man som på ett angenämt och nyttigt sätt depencerar sitt revenu för det hela, är mycket nyttigare än om han skulle kistlägga densamma, eller med räntor på räntor beständigt öka sitt capital.