Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det hade varit min afsigt, att då mitt på bordet liggande memorial föredrogs, få göra några tillägg i afseende på den af mig deruti nämnde frihet i näringar, med anledning af Herr Friherre Cederströms örn corporationers ©ch skråordningars afskaffande redan till vederbörligt Utskott remitterade memorial samtHerr Hammarskölds dervid gjorda anmärkningar, men då Herr von Hartmansdorff nu begärt att 39« Den l5 Febr nar ii. nämnde mitt memorial ännu längre skulle få hvila på bordet, hvaremot jig icke har att påminna, anhåller jag att inför Höglofl.
Ridderskåpet och Adeln få uppläsa hvad jag i detta ämne antecknat.
Allmän klagan höres om medborgares förlägenhet och behof af hjelp, denne sednare påyrkas under yttrad fruktan att förlägenheten eljest kan öfvergå till nöd Jag tillstår mig dela dessa farhågor, m*'n hoppas att hjelp kan finnas, icke genom våldsamma förändringar af adre och nyare författningar, de må angå financer, jordbruk, bergsbruk, handel eller näringar; men genom omtänksam eller varsam utgailring af dem, som förfela eller motarbeta sitt ändamål samt införande af sådana, som öfverensstämma med tidens fordringar och sakernas skick.
Jag anser ej möjligt att penningelörfägenheten på en gång kan afhjelpas, m^r. jag hoppas att Riksens Ständer skola utfinna och stadga medel, som säkert, fastän må hända långsamt leda till målet och då vågar jag tro, att ett bland de kraftigaste deribland är, att lossa de bojor, hvari Svenska näringsfl ten ännu tvingas Mine Herrar! om olika åsigter kunna bland oss väcka olika öfvertygelse, så öfveiensstäroma vi dock alla uti det stora ändamålet att söka bidraga till fosterlandets välgång.
Denna visshet och min rena afsigt gifva trög hopp om tillgift för de ofullkomligheter och misstag mitt yttrande kan innehålla; jag Den 15 Fcbruarii, 391 begär ej bättre än rättelse och upplysning af den mer kunnige och erfarne.
Då näringsfrihet omtalas, bör det som jag tror, ske m<-d afseende på hela landet, ej blott på vissa delar deraf; hufvudstaden må vara af hvad vigt sorn helst, får dess enskilta fördel och beskaffenhet ej lägga hinder i vägen mot författningar, nyttiga för och påfordrade af antingen bela det öfriga, elier största delen af det öfriga landet, sä mycket mindre, som vid tillfälle af behof undantag kan ske för den d<“l af samhället, hvars locala om* ständigheter sådant fordrar.
Till denna anmärkning föranledas jag af de, från dylika omstän: digheter hemtade skäl, Herr Hammarsköld anfördt till försvar för Skråordningar.
Han emottog ett på folk, näringar och näringsflit utblottadt land, som länge varit en blodig tummelplats för utländskt våld och inhemsk oenighet; för att upphjelpa näringarne och i afseende på dem göra landet lika oberoende sorn han gjort det emot utländsk öfvermage nödgades han införskrifva Tyska mästare och tillåta dem, att njuta samma privilegier som voro införda uti deras af små Stater och mägtiga Städer bestående land; der hade Skråinrättningarne vunnit burskap.
Jag medgifver äfven att de vid införandet här medförde nytta, men frågar: göra de ännu lika nytta, befordra de uti vårt vid - 392 Den 15 Februarii. sträckta fädernesland, der egenteligen endast s:ne större Städer finnas, lika Ordning, lika visshet om förfärdigande af goda varor, lika tilltagande näringsflit och näringshåg, sorn dermed varit åsyftad, och är ett systeme, 60m uti i6:de Sedet gagnade Tyska Hanspstäderna, nu mera nyttigt i Sverige eller bör det, om äfven skadeligt, bibehållas för dess Germaniska anda?
Jag nekar det dristigt och tror att Svenska folket,. sorn från oberoende förfäder ärft egen nationalanda, bör uti den uppsöka grunden til sina lagar och efter den inrätta dem.
Af samma anledningar som Gustaf den Itste vid införskrifvandet af Tyska handtverkare tillät dem bibehålla sina Skråordningar, af lika anledningar medförde de Bruksidkare och smeder, som Konungarne Carl den 9tde och Gustaf den e:dre Adolph med Here af Sveriges omtänksamme
Regenter från utländske orter införde de privilegier# och ordningar, hvilka voro gällande uti de land derifrån de kommo, och af anförda skäl böra äfven desse nu undergå ändring uti allt som lägger hinder uti näringarnes tillväxt och förkofran.
Nu frågas: i:o Äro
Skråordningarne ännu uti allt eller till någon del nyttiga för hufvudstaden; erhålles genom dem af alla slags handtverkare goda varor, för bästa möjeliga pris, och blir den som tilli tat handtverkaren betjent med ordning och villighet; befordras eller motarbetas täflan, genom dessa ordningar?
Den kia. gan här höres öfver långsamhet, öfver bort - Den 15 1Februarii, % skämdt arbete, öfver dyrhet, orsakad af sammansättningar emellan handtverksclasser, talar åtminstone icke till deras fördel. 2:0
Äro Skråinrättningar oumbärlige för Stadens proviantering; kan priset för kött, bröd och dricka, alltid med säker billighet bestämmas af Policemagten och rätta medelvägen träffas emellan säljarens vinningslystnad och köparens behof, eller skulle denna gräns, som här med möda måste sökas, icke af sig sjelf visa srg, om frihet meddelades att utan skråtvång införa, sälja och köpa dessa varor?
Jag vågar icke bestämdt besvara dessa frågor, men kan ej förneka min öfvertygelse, att uti allt hvad handtverkeri heter, skråtvång mtra skadar än gagnar.
Täflan uti tillverkningen af goda varor kan ej med skrå-inrättning förenas, så länge skråmästaren är säker, att endast han kan tillitas, frågar han föga efter afnämarens fördel.
Uti våra tider talas och skrifves öfverallt om menniskans medfödda fri- och rättigheter, om rätts-känsla och det rätts-enliga: kan skråtvång härmed stå i bredd, eller böra ej dessa grunder tillämpas vid användandet af medborgares arbetsförmåga; är det intet näst personliga friheten , samhälls-menniskans dyrbaraste rättighet, att då hon ej förnärmar sina medmenniskor och utgifver till Staten hvad af hennes förmåga billigt kaa fordras, obehindradt få använda sin arbetsförmåga och de kunskaper hon förvärfva^ och finnes någon naturligare och med erfarenheten mer öfverensstämmande utväg än sådan arbets- och 39 i Den 15 Fcbruarii, näringsfrihet, för att uppväcka täflan och ernå förbättring uti tillverkningarna ?
Hvad Stockholms proviantering åter be. träffar, tilliror jag mig icke lemna något yttrande ; det tillhör deni som varit eller äro i tillräl 1 e att undersöka och bedöma hvad dermed gemenskap äger; men om för hufvudstaden svårigheter sig yppa att uti allt upphäfva Skrålnrättningarne, möta dock, enligt min tanka dessa hinder icke för den öfriga delen af landet
Att dom3 efter den tillförsel, rom nu finnes uti alla Rikets öfrige Städer, der landtmannen sjelf mången gång på torget köper landtmannavaror för båttre pris, än uti sin egen hemort, så må^te uppbäfvandet af allt skråtvång äfven uti Städernas proviantering med lora fördel både för säljare och köpare.
Att ökadt afsäitnirgstillfälle med frihet från skråtvång åstadkommer och ökar tillgångarna progressivt, sådant har alltsedan 180 ögonskenlig! visat sig vid Göth* Canals arbetsstationer i Skaraborg* Län samt sednare åren vid den i mitt grannskap uti en mager ort påbegynta V/arnäs Fästning.
Vid början af dessa arbeten måste ptoviant anskaffas för hela ar~ betstrouppens behof, men efter hand har detta behof betydligt blifvit mipskadt genom ymnig tillförsel, utan att densamma aftagit för provincens Städer och aldrig med uppstegrade, nilen ofta med fallande priser.
Orsaken är enkel, den igenfinnes uti behof, ajs ii t liimgs tillj a lie och frihet Otjenligheten af skråtvång uti alia handtverkerier så väl i småstäderna som på Den 15 Februarii, 395 landet ligger i öppen dag lör hvar och en, sorn uti dessa orter något är hemmastadd-
Mao träffar icke sällan på landet goda handtverkare, som ald.ig lärt uti Mästare-Ski å och deremot rätt oha uti stnåstäderne, de som föga duga, så är åtminstone ej sällan förhållandet uti Städerna inom Skaraborgs Län, hvad Skräddare, Skomakare, Stin der och Vagnmakare angår Frihet att efter anmälan hos örtens auctoritet idka det handtverk man kan, skall otvifvelaktigt väcka täflan för att tå förtjenst och såmedelst skaffa föi bättrade tillvtrkningar
Blifva derjemie törfattningarne i afseende på lär— gossar och gesäller lämpeligen förändrade och dessa förpligtade att taga tjenst på år, samt förbudna att som tiggare och lättingar stryka omkring landet, skall bättre ordning dem emellan erhållas och landtmannen belrias från de olägenheter deras kringvandrande orsakar* Hvad SkråOrdningar äroför handtverkerierna, äro uteslutande privilegier för manufacturer och öfiiga näringar, ofta af behofvet införda, nyttiga någon gång, men merendels i längden skadliga , om de ej rättas, modifieras eller äfven understundom alldeles uppbäfvas; exempel torde bäst upplysa detta.
Uti vår Svenska Bruksrörelse var infördt det skråtvång, att vissa Stångjerns-Bruk ickeägria rättighet smida annat tackjern, än sådant, hvartill lättaste tillgången tycktes finnas den tid då Bruks-privilegier utfärdades} bergskarlen ägde rättighet sälja sitt Tackjern till hvem 39^ Den ig Februariii han ville, Städernas Borgare {ingo dermed fritt köpslaga; nien om Bruksägaren handlade af desse, till tri försäljning berättigade, var han förfallen till plikt och tackjernets confiskation, om det ej vid viss masugn var tillverkadt; denna författning ansågs länge för Bruksägares palladium, ändteligen blef den högt öfverklagad, af vår om rätta sammanhanget upplysta Konung uppnäfvtn, jag tror för 3 eller 4 år sedan, och erfarenheten har visat, att ingen olägenhet derigenom har uppstådt, utan tvärtom deraf blifvit en följd att den Bergsman, hvars tackjern är elakt, nödgas genom inblandning af goda malmer eller förbättringar vid sin tackjernsblåsning göra sin vara till försäljning mera begärlig.
Huruvida den ibland dem, som vid stort vite inskränker Bruksägares rättighet att årligen smida utöfver ett visst Skeppundtal, är af behofvet påkallad i afseende på de Bruk, som begagna köpekohl och köpe-tackjern, derom tilltror jag ej mig ingå i pröfning, ty annan mans lika goda gällande rättigheter kunna härvid komma i fråga; men att Bruk finnas, hvilka ägande egna kohl, egen malm och eget tackjern, och sådant oagtadt hvarken till andra få afyttra öfverskottet af deras tillverkade tackjern, sedan deras eget behof är uppfylldf, ej Beller deraf smida så mycket Stångjern de medhinna, då de derföre villja till Staten erlägga afgiften, detta vågar jag anse vara ett Den 15 Februariil 39? olämpligt ingrepp uti medborgares!) rättighet att begagna sin egendom och ett lika onödigt, 60m onyttigt
Statens förmynderskap för dea enskilta medborgaren.
Ägande-rätten tyckes i sin grund innehålla den rättigheten, att ägaren på sätt han bäst finner får förbättra sin egendom, följakt* ligen fritt använda och förädla de natur-alster der finnas.
Data har icke allenast varit, det är äfven ännu förknippadt med många hinder af undersökningar, protester, resolutioner och derigenom orsakade uppehåll och kostnader, vid snart sagt anläggandet af hvad verk eller manufacturer sorn hälst.
Jag påstår icke att alla sådana författningar böra upphäfvas, men jag tror, att de mycket kunde förenklas och förkortas, mycken för Embetstnän derigenom förspild tid besparas och för anläggaren äfven mycken kostnad, som bättre kunde användas på sjelfva inrättningen.
Vid dessa förslager, till fördel för näringsfriheten, möter mig må hända den anmärkning, att bevillning betalas till Staten för alla Skrå-rättigheter, och att för många privilegier och derpå grundade verk och inrättningar, ej allenast betalas bevillning men äfven grundränta-
Att så förhåller sig, känner jag fullkomligt; men då hvarje medborgare i Staten, i nion af sin handtering, näringsfång eller egendom, ovilkorligen är skyldig, att skatta för det skydd han i samhället åtnjuter, och jag är öfvertygad, att näringarne skola genom 398 Den ig Februarii. frihet i hög grad förbättras och förökas, så blifva ökade inkomster för Staten deraf en naturlig följd och full ersättning skall således ei hail as för de skatter, som försvinna genom upphäfda eller modifierade Skråförfattningar och uteslutande privilegier.
Med sann tillfredsställelse har den för laglig frihet nitälskande medborgaren, tid efter annan s^tt flera Författningar och Kongl. Resolutioner utkomma, som efter hand visat flera på Svenska näringarne Jagde band, eller motat skrå-andans försök att upplifva den samtiden förlamadtj om Riksens Ständer efter allvarlig, men varsam, undersökning om hvad uti dessa vigtiga frågor till fosterlandets förkofran bör vidgöras, till KonungaThronen derom framföra sina underdåniga framställningar, skall Konungens vishet och kärlek för sitt folk, visserligen skänka landet författningar , som skola bidraga till dess förkofran och sällhet.
Jag skulle förnärma de ädla tänkesätt, som tillhöra det Stån J, hvaraf jag har den äran vara en medlem, om jag anhöll om tillgift för den tid jag upptagit till föredragande af ett ämne, så vigtigt för landet sorn detta, men om jag emot min innerliga önskan, gjort framställningen derom ofullkomligt och illa , det anhåller jag vördsamt måtte mig tillgifvas.
Jag anhåller ödmjukast att detta anförande blifver communiceradt med de öfriga RiksStånden, samt jemte mitt förra memorial om Ven 15 Februarii, 399 handels- och näringsfrihet remitteradt till vederbörligt Utskott.
Bilagor till PleniProtocollet för tl. 17 Februari!. N:o 1.
Friherre PalmJIierna, Carl Otto; Ett ögonblick får jag utbedja mig, för att fåita Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vid ett ämne af vigt för Fäderneslandets framtid, af vigt för allmänna vettets utbredande i samhället.
Ingen upplyst man lårer bestrida nyttan af sådana Skolors allmånlighet ingen lårer bestrida nyttan deraf, att hvarje medlem i samhållet får inhåm. ta dessa första grunder till upplysningen, råtta ursprunget till all ordning i en lagbunden Stat, till all ändamålsenlig verksamhet, all Industrie, all medborgerlighet och ali sann känsla af den allmänna anda, hvilken bör utgöra föreningsbandet emellan Statens så skildta medlemmar.
Förbättringen af de gamla låroanstalterne och 'Den 17 Februariii upprättande af nya, har ock i en sednare tid varit föremål för Regeringens omtanka och för patriotiska bemödander af tänkande ädle medborgare ; men dels har detta verkstälts Ldott ivid Gymnasier och Högskolor, dels genom locala inrättningar här och der.
De ännu gällande Författningar om barnaundervisningen uti landtförsamlingarne hafva redan långe visat sin ofullståndighet och hundradetals Socknar sorn äro utan några slags skolor, vittna om nödvändigheten att vidtaga någon allmänt verkande åtgärd uti detta hänseende.
Den med mångahanda omsorger bekymrade Landtmannen, saknar på de flesta ställen medel att enskilt afhjelpa denna brist.
Bonden, som framför allt måste utgöra sin betydliga skatt till Prästen, torde ock med billighet kunna fordra dennes bestämda tidiga hjelp vid sina barns bildande till nyttiga medlemmar af samhället.
Detta var äfven förr uttryckligen föreskrifvet, men denna skyldighet har sedan blifvit öfverflyttad till större delen på församlingarne sjelfve och till en del på Klockarne, hvilkas oduglighet i allmänhet i detta afseende år tåmmeligen väl bekant.
Nu åro visserligen de nitisKe Prästmän ej sällsynte, hvilka hvarken spara tid eller möda, att efter omståndigheternes möjliga medgifvande, arbeta på sina Soeknebarns tidiga undervisande, men lika obestridligt år ock, att detta på de flesta ställen ej sker förrän barnen nalkas manbara åldern och då sker ytterst ytligt; samt att ali sådan undervisning - Den 17 Febr tiar ii. hing motverkas af det obestämda uti skyldigheten för lärande att undervisa grundligt ocH t-ilM räckligt, samt för föräldrarne, att längre tid sända sina barn till undervisnings erhållande, oberåknadt den tidspillan, som föråldrade läromethoder medföra.
Derföre ses äfven ällmårtligen Allmogens barn sakna all annan uppfo* strän ån den personliga erfarenheten kunnat gifva dem, samt så mången vårdig lärare skörda ringa frukt af sin härvid använda betydliga mödai
Det år i betragtande af våra stora behof utaf folkundervisningsanstalter och af de möjliga tillgångar som kunna vara att påräkna uti vårt fattiga Fädernesland, söm jag kommit till den öfvertygelse att, åtminstone uti de mera tätt bebodda trakterne af Riket, nödige simpla Elementarskolor kunna med nu ägandé tillgångar småningom bildas i alla Sockrtar, ont för handen varande medel rigfigt begagnas, och den nyare låromethod, som äfven uti Fäderneslandet på flera orter en god tid varit nyttjad, till allmänt användande införes.
De för handen varande medel, hvilka 1 detta afseende kunna användas, anser jag Vara: 1) Alla Klockarelöner uti Rikets Landsförsamlingar.
Om till Klockare blott antagas sådana personer, som lill lärare uti låsa* skrif— Eil, till Ridd, 0. Ad.
Pr. i Band- 26 Den *7 Februarii, va, råkna efter nyare läromethoder kunna användas om de tillsattes af Consistorierne i den mon så beskaffade Candidater kunde fås oell ledigheter sig yppade, om det blef dem ålagdt att dagligen besörja barnaundervisningen under Pastors tillsyn om det förböds att en Klockare tillika fick vara Torpare eller Hemmansbrukare, samt om
Författningarne bestämdt ogillade hvarje annorlunda qvalificerad Klockare med lön, så torde förnämligaste bristen derige^ nom afhjelpas. g) Åtshillige Pastorsboställen och stom-* mar.
Om på de orter, der localen det medgifver, Församlingar eller Socknar förenades med angränsande Pastorat och Prästerskapets vanliga befattning på dessa orter verkställdes utaf ett något mindre antal personer, under det att lärare af detta stånd åtnjöt de öfverflödiga Boställenas afkastning, med vilkor att förestå vissa Skolor.
På slåttbyggderne uti några tråk. ter af Riket, torde detta kunna verkställas på ett och annat ställe. 3) Hemmanstionde uti en del orter, der ovanligt stora Pastorat finnas; om dessa delades så, att Pastor af sin Församling uppbar tertial» och qvecktionde till ett värde af 120 till l8o tunnor spannmål, samt att det öfriga nu årligen utgående af denna tionde, afgafs till Skollärare af PrästeStåndet, hvilken vöre att anse såsom PastorsAdjunct, Den t1?
Februarii. 4oS 4) Begagnande af åtskilige redan, fast titan särdeles nytta anslagne privatbidrag.
Öfvertygad att Herrar Biskoppar samt HögVÖrdige PråsteStåndet med sann patriotisk känsla omfatta hvarje ny anledning att visa det vackra outtröttliga nit för allmänt väl, för stigande upplysning samt för en allmännare cultur, hvarmed detta Stånd från lång tid tillbaka hår utmärkt sig framför andra länders, får jag äran framlägga denna min motion ”om ett förbättradt Skolväsende uti Lcindtjörsamlingarne till barns fullständiga och tidiga undervisande uti låsa, skrifva och räkna, med ödmjuk anhållan om remiss deraf till Allmänna Besvärs- och OeconouiieUtskottet, hvars mog_ na bedröfvande torde afgöra huruvida förslaget år användbart elier icke.
N.-o 2o Herr Heijkenskjöld, Carl Vilhelm'.
För att i minsta mon upptaga en tid, egnad åt flera vigtiga föremål, vill jag i all korthet framställa mitt ämne, angående en billigare bevillning för jerntillverkningen.
Hår har flera gånger blifvit ordadt om landets närvarande svåra ställning och i synnerhet Jordbrukets betryck, Samt om lindring och hjelp under förevarande omständigheter, hvaribland ock med skål yr kats HeminansbevUlningens nedsättning i öfverensstämmelse med fa#iig,hetern«» Den 17 FebruariL
Du mera fallna värde.
Samma afseende förtjenar jemväl den Rikets hufvudnåring som står i bredd med landtbruket, jag menar Bergs- och Jernhandteringen.
Från 1807 till 1815 voro vål de flesta Bergsmän och Jerntillverkare i yttersta trångmål, derefter återhämtade de sig tåmmeligen igen under några få års gynnande Jernconjuncturer, då år 1821 afsåttningen åter började aftaga och Stångjernspriserne betydligt och hastigt föllo; sistledne år gaf ett ännu sämre resultat och det nyss ingångna lofvar föga båttre.
All skadan häraf har egentligen drabbat Stångjerns- och Manufactur-tillverkaren, som måste erfara den så mycket hårdare, då närvarande bevillning å Bruk är på den grund uppgjord, att minst en sjettedel af Hammarskattsjernets pris skall anses för behållning å hvarje Skeppund tillåtet smide, Utan fruktan att blifva vederlagd, vågar jag påstå, att Bruk, grundade på köpetackjern och till stor del äfven på köpekoi, knappast vid något tillfälle lemnat en så dryg behållen inkomst, utan oftast högst en sjettedel och ej sällan blott en niondedel.
Maxijnitabellen utsätter en tredjedel af Hammarskattsjernets värde, såsom
Bruksägarens gifna förtjenst å det privilegierade smidet; äfven de så kallade sjelfständiga Bruksegendomarne lära sällsynt kunna producera en lika vågbehållning, men väl få stanna vid en fjerdedel eller en sjettedel deraf.
Hammarskattsjernets pris blifvit mera råttadt efter de högsta" prisen å Stapelstadsvågarne, än Den 17 Felruarii.
4o5 afseende gjorts å det som Bruksägaren kunnat erhålla, samt bevillningssumman måst utgå, om ock de olyckligaste omständigheter mer eller mindre hindrat smidesrättighetens fulla begagnande, och slutligen, bevillning jemväl erlägges för sjelfva grundegendomen, så kan med fog sågas och yrkas, att nuvarande smidesbevillning år tryckande, och åtminstone behöfver pn jemkning, att den ej må förblifva obillig både i princip och verkställighet.
Vid detta tillfälle anser jag det mindre nödigt ingå uti vidare detaiiler, eller föreslå bestämdt sätt till smidesbevillningens uträknande och fördelning på nya och drägligare vilkor; men blifva närvarande grunder för smidesbevillningens utgörande bibehållna, hvarvid jag får erinra, att
Hammarskattsjernets lösen aldrig borde få blifva så uppsatt, att Bruksägaren eller Jerntillverkaren förmås aflämna det in natura, till StatsCassans ringa båtnad, så skulle jag vid deras tillämpning våga föreslå, att då Bruk nu endast fördelas uti 4 Classer nemligen; till en tredjedel, en fjerdedel, en femtedel och en sjettedels behållning af Hammarskattsjernets vår. de, så borde classerna utsträckas till de vid en sjundedel, en åttondedel eller en niondedels behållen inkomst, inskränkta
Bruk ty så många och stora skiljaktigheter finnas verkligen Bruksegendomar emellan, i anseende till läge och tillgångar rn. m. och böra tagas i noggrant betraktande, om ej bevillningen skall blifva allt för ojemt fördeld.
Den 17 Febr nar ii, Jag förmodar det nu vara nog att hafva väckt uppmärksamhet på ifrågavarande ämne och få det hånvist till BevillningsUtskottet, hvilket, å denna framställning torde i sinom tid göra allt möjligt afseende; och anhåller derföre att detta mitt anförande matte till nämnde Utskott blifva remitteradt» N:0 3.
Om någon större liflighet i tänkesätten visat sig vid detta Riksmöte, ån sorn' yttrat sig vid de föregående, vågar jag tro, att den mindre haft sin grund från något hufvudsakligt missnöje med det framfarna i landets styrelse än uti de allvarliga förhoppningar Nationen hyser, att dess önskningar innefattade uti RepreSentanternes — hädanefter icke skola lemnäs utan afseende.
Då beslut, och önskningar, uti samma ämnen, som vid förra Riksdagar, äfven siu komma i fråga, då Riksens Ständer icke utan noga betänkande å nyo låra framställa dem, år det af vigt att de söka göra sina förr hoppningar gällande om verkställigheten derå.
Uti RiksdagsBeslutet för 1815 års Riksdag? intogs Ständernas framställning om nödvändigheten af en ny och rättvisare fördelning af extra Roteringen i landet hvilket uti en brådskande 6tund af Konungen anbefalltes och med lika brådska måsta i Provincerne provisionelt
Den 17 Februari i. verkställas; Indelningen efter Hemmantal kunde icke blifva annat än orättvis, då tid icke gafs för en ordentlig undersökning af Hemma» nena beskaffenhet om Embetsmanr.aåtgåi der vid RoteringsCommissionerne torde sträckt sig mera till uppnående af en 6tor numeraire exlra Soldater, ån till begagnandet af de upplysningar för en billig minskning deraf, som för ögonblicket kunde vara att tillgå.
Flere Säterier hade eli Öfverdrifvet Hemmantal, delta var för ägarna likgiltigt så långe Hemmanet var så fritt för orera som han årft eller köpt detsamma, oell hvilken frihet, icke rättvisligen bordt förloras utan ersättning.
Men då detta emellertid beslöts, borde en ny beskattning, lagd på en del af Nationen, utan någon motsvarande lagd på den öfriga delen, åtminstone gjordts så litet tryckande som möjligt.
Förmedlingar hafva sedermera under mötande af alla inöjliga i vågen lagda hinder blifvit verkställda å flere sådana roterade Hemman.