Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Måhända är det genom denna närmare handläggning vid sådane allmänna angelägenheter, de der äro af beskaffenhet att lämpligast kunna serskildt inom hvarje ort bestyras, som medborgaren förvärfvar den sakkännedom och erfarenhet, hvilken grundlägger eller ökar hans skicklighet att upplysaoch]gagna vid rådslagen om Statens vigtigare värf; jemte det ett oafbrutit samband sålunda underhålles emellan styrelsen och medborgaren af alla Classer, samt hos desse sistnämnde, tillgifvenheten för landets inrättningar befästes och hågen väckes att dem efter förmåga understöjda.
Då en men nighet eller ett mindre samhälle sålunda får inom sig behålla cch förvalta de medel, sorn för ett visst ändamål uppbäras, med eget inseende öfver både förhållandet emellan inkomster och utgifter och medlens användande, iagttages vanligen en sorgfälligare och noggrannare hushållning, än om local förvaltningen, ställd under en allmän förmyndarevård, å ena sidan påräknar, att genom dennas försorg kunna få behofven fyllde, men å den anJ dra icke äger någon säkerhet, att, i händelse af yppande öfverskott, å hvad inom orten 2.92
Den 12 Februarii, blifvit insamladt, få samma öfverskott till orteras enskilta fördel begagna.
Långt ifrån att derföre tillstyrka upphäfvandet af den slags municipal-inrättning, som LazarettsDirectionerne innebära, eller instämma i det förslag, som skall vara gjordt eller å bane, att treskillings-afgiften skalle ingå från alla Län till StatsCassan eller SeraphimerGillet, för att derifrån i mon af behofvet på Länen fördelas, genom verkstä’ligheten hvaraf de Län som gjort största uppoffringarne, icke vidtagit verksammaste åtgärderne för sin egen sjukvård, så att den med niåtteliga bidrag kan bestridas, hädanefter just derföre skulle komma att mest bidraga till sjukvården i andra
Län tror jag mig tvärtom böra tillstyrka, att nämnde inrättning gifves ännu mera utvidgning i sin bestämmelse och vidsträcktare tillfälle att gagna.
Det är ej allenast genom utrotande af veneriska smittan, ehuru vådelig och förstörande den än är, som en god helsövård befordras- Om landsbygden skall åtnjuta fördelarne deraf, fordras ock tillgång på Sockne-Apothek, och, om icke på examinerade Läkare, åtminstone på Barnmorskor och någon om allmännare sjukdomars behandling undervisad och kunnig person, serdeles i de från Städer aflägsnaste församlingar.
Det phy. siska välståndet står dessutom i för nära gemenskap med den moraliska bildningen, att menighetens uppfostran skulle anses vara ett främmande ämne vid frågan om befotdrande af dess helsa och kraft, hvilken icke kan an - Den 12 Februarii.
293 ses stadgad eller utvecklad, der sinnesslöhet och vanvårdade själsförmögenhet^ utesluta all egen syftning till ett förbättradt tillstånd- Växel* undervisnings-methoden, först i Riket införd, om jag icke bedrager mig af en värd medlem utaf detta Riddarhus, och sedermera af andra patrioter uti flera orter af riket tillämpad, erbjuder i detta afseende ett tillfälle, som endast behöfver någon uppmuntran för att all_ mänt blifva begagnadt Ändteligen äro ock inrättningar, der kringstrykande personer eller sådane, sorn antingen genom underlåtenhet att begagna ägande aibetsförmåga, falla orten till last, eller för någon tid blifva blottställda på arbete, kunna erhålla tillflykt och försörjning, jemte det de ledas till ordning, snygghet, arbetsvana och sedlighet, äfven vigtigt bidragande till den slags vältrefnad, som man genom helsovård och den såkallade medicinska policen söker befrämja.
Alla nu uppräknade inrättningar och deribland sjelfva Lazaretterne, äro dels sådane söm af ålder blifvit besörjde serskilt för hvarje del af riket, dels med dem likartad®, så vida de alla kunna hänföras till de, fordom hufvudsakligaste genom enskild välgörenhet tillkomme såkallade fromma stiftelser.
I afseende på Statens styrelse, försvarsverk och lagskipning, är visserligen hvarje del af samhället, i mon at sine tillgångar pligtig att lika bidraga; me» sådana oeconomiska anstalter, som, åsyftande folkets egen fördel, beqvämlighet och vältrefnad, ligga närmare gränsen af deas enskilt* m
Dea 12 Februarii. och husliga förhållanden, synes äfven folket i en constifu donel
Stat böra få efter olika Ioj cal-omständigheter sjelf inom sig ordna och förvalta.
Lagstiftningens åtgärd torde härvid kunna inskränkas till anvisande af de allmänna grundarns för en sådan förvaltning, till förvarande af mensklighetens rätt, emot den alltför långt drifna njugghet i dess understödjande, sorn möjligtvis r.ågonstäds kunde inträffa , och till förekommande, å andra sidan, att icke de auctoriteter, som vanligtvis utgöra berörde förvaltningars ledning och samband med Regeringen, måtte kunna uppdrifva afgifterne till ett öfverdrifvet och för landet betungande belopp.
Efter dessa grunder tar jag mig friheten föreslå att en afgift måtte fastställas, att från och med nästa års början i fem års tid utgå af hvarje mantalsskrifven person till veneriska smittans hämmande, öfriga helsovården, samt, om derefter blifver något öfverskott, till understöjande af uppfostrings- och correctionsanstalterne: att denna afgift mätte få serskildt inom hvarje Län af deputerade ifrån hvarje Säcken bestämmas, dock icke under 2 sk. och icke öfver 8 sk på hvarje sådan person: att Lazaretternes underhållande och behöfliga utvidgning samt veneriska patienternes vård och underhåll derstädes företrädesvis bör af nämnde sammanskottsmedel utgå: att LazarettsDirectionernes förvaltnings- och redovisningsskyldighet blifver enahanda sorn hittills och att Länens innevånare sjelfve få bestämma grun - Den 12 Februarii, 295 derne för användandet och förvaltningen af hvad till andra ändamål anslås, endast med å-j liggande, att genom Konungens Befallningshafvande derom göra underdånig anmälan hos Kongl Majt.
I öfrigt och då Kongl SeraphimerOrdens Gillets, uti dess till Kongl.
Maj t afgifne underdåniga b* rättelse upplyst, att Hospitalerne företrädesvis tillhöra Gillets omvårdnad och böra af de under des* disposition ställde tillgångar underhållas, lärer deraf blifva en följd, att Lazareiterne icke kunna från nämnde Verk. erhålla större anslag, än som utgör Hospitalern* s öfverskott; men på det grunderne lör tilldelningen åt så väl Hospitaler sorn Lazaretter måtte blifva bestämle, voro önskeligt det stadgas måtte, att hvarje Hospital först och främst skall åtnjuta hvad det samma af enskildta donationer tillkommer, och de allmänna medlen eller tillgångarne derefter på Hospitalerne fördelas i man af folkmängden inom de
Län eller Districter för hvilka Hospitalerne äro inrättade, äfvensom det öfverskott af samma tillgångar, som icke lör Hospitalerne och till den så kallade uppfo^tringshjelpen åt fattiga barn erfordras, fördelas på Lazaretterne efter den redan vid förra Riksdagen och genom Kongl. Maj:ts
Nådiga bref af den 8 Julii 1818 bestämde grund, eller i mån af de sjukes antal inom hvatje Län.
På detta sätt blifver Kongl.
OrdensGillet å ena sidan i tillfälle att uti Hospitalernes organisation bereda den redan påtänkte och vid Danviken Deli 12 Februarii, Utförde förbättring hvarigenom desse inrättningar, från blotta anstalter för vansinniges iörväring, kunna förvandlas till sådane. hvarigenom deras botande och återförande till sinnesfedighet åsyftas
Qch sålunda en inskränkning i deras antal och i kostnaden till deras underhäll för framtiden beredes; och å andra sidan förekommes, genom sålunda bestämde grunder, all anledning till tvist emellan Kongl.
Ordensdillet och LazarettsDirectionerne om det understöd desse sistnämnde äga att af Gillet påräkna.
För Länens innevånare, sorn sålunda få en af barmhertighets-inrättningarne. utan enskild kostnad fullständigt bisörjd, med rättighet att tili hälsovårdens fullkomnande i öfrigt jelfve bestämma och använda tillgångarjie, färekommes såmedelst ali skälig an ledning till den klagan öfver bristande understöd af Staten i detta afseende, som man ofta försport; och då den till bestämmande, utgörande och användande inom Länen föreslagne afgiften skulle utgå icke af jorden utan af personalen, beredes såmedelst ej allenast en behöflig lindring för jordbrukaren, hvilken de fläste onera enskildt drabba, utan ock ett biträde till meranämnde inrättningars understödjande, jemväl af de perosoner, sorn oftast äro och blifva i behof att anjita deras omvårdnad.
Om remiss af detta memorial till vederbörligt
Utskott samt dess communication med respective Medstånden, anhåtles vötd-r MOUOaSt, Den 12 Fehr ilar ii. 297 N-0 6, Herr Tham, Wollrath:
Vid de af Friherre Sköldebrand och Herr Gripenstedt gjorde motioner, anhåller jag ödmjukast få göra några tillägg.
För allmänna säkerheten är det icke allenast högst nödigt, att fängelserna bättre inrättas, så att de som der oumgängeligen skola hållas i förvar, icke såsom nu ofta händer lätt kunna rymma, och så att alla gröfre brottslingar blifva skiljde från allt sällskap och tillfälle, att genom öfverläggningar befästa sig uti Och fullkomna deras skicklighet till utöfvande och döljande af brott.
Det är icke allenast nödvändigt, att befria samhället från gröfre brottslingar, af hvilka ingen förbättring kan väntas, utan det är tillika oumgängeligt, att rättegångssätt vid brottmålsransakningar, undergår en fullkomlig förändring.
En ransakning öiver den grofsta bof, kan, om han vet att skickligt neka, åklagaren icke nog omtänksamt på en gång samlar eller kan samla alla bevis, eller Domaren hyser minsta böjelse för beqvämlighet och uppskof, räcka flere månader.
Emedlertid är Staten belastad med brotsslingens underhåll samt dess forslande emellan Domstol och fängelse, och bofven sjelf får flera tillfällen att rymma.
Under tiden glömmer mängden det begångna brottet och brottslingens sluteliga bestraffning blir för dem ett medömkan väckande skådespel.
VU *9* Den 12 Fcbruarii, da starkare intryck skulle straffet göra på sinnena, om det skyndsamt följde på brottet; mets detta kan sällan inträffa, så framt ej den förändring i brottmålslagskipnmgen kan verkställas, att hvarje ransakning öfver en till arrest skyldig känd brottsling, ifrån den stund han fängslad inställes för domstolen aldrig får uppskjutas, utan ovilkorligen bör af
Domaren innan han reser från stäUet genom sluteligt utslag vara till ändaförd och Domaren följak-s teligen äga alla nödiga medel, att inkalla vittnsn, att hämta dem, sOm ej genast utan laga förfall sig på kallelsen inställa samt att an skaffe alla bevis sorn kunna bidraga till brottmålets utredande; härigenom skulle den brottslige betagas tillfälle till rymningsförsök och att med andra lika sinnade befästa sig i lasten, samt öfverlägga om bästa sättet, att fräkt neka för brottet, och härigenom skulle äfven den oskyldigt anklagade och arresterade undgå ett långvarigt fängelse, sorn ensamt för den redlige medborgaren är ett svårt straff, samt skyndsamt kunna erhålla den upprättelse lagarne honom tillägga.
Med skäl har man i sednare tider Jfrat emot fångars misshandling och emot allt, som har afsende på tortur; men månne man ej gatt för långt i liberalitet, då man betagit Konungens Befallningshafvande ali rättighet att med extra judieiel bestraffning hålla kända missdådare och förvundna biottslingar i ordning?
Vore fängelserna så stora och så inrättade, att hvarje till urbota brott förvunnen eller derföre arresterad kunde förvaras i set - Den 12, Februarii. skildt rum, tror jag att föga annan Policeåfgärd , än en sådan isolering skulle behöfvas att späka öfvermod och.elakhet, serdeles om rättighet medgåives att vid behof utestänga dagens ljus, men då såsom nu större antal måste instängas i hvarje runi, då gudlöshet,fräckhet och högsta grad af lastfullhet, äger 'ull näring g* nom uppmuntran och eftersyn från de elakaste till de mindre brottslige och gatiom visshet att okynnet ej får tuktasj så tror jag det vara högst nödvändigt, att Korungens Befallningshafvande berättigas, att genom tjenlig husaga, i ordning hålla illgerningsman.
Jag finner härvid så mycket mindre någon betänklighet, sorn enligt våra lagar ingen oskyldig gerna kan arresteras och erfarenheten lärer kunna bestyrka, att om nöden något* gång föranleder brott, orsaken till dem, vid de flesta tillfällen är en fullkomlig upplösning af all religion och moralitet och att lättjan och elakheten blifvit bragt i system, tjufveri och rån ansedde som ett förmånligt yrke, skyddadt af lagstiftaren genom öfverdrifven liberalitet.
Jag anhåller att detta anförande må få åtfölja Herrar Sköldebrands och Gripenstedts memorialer till Höglofl.
Lagutskottet, N;o 7. Herr Ehrenborg, Casper:
Tvenne värde Ledamöter Herr Friherre Skjöldebrand och Herr Gripenstedt, hafva fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksam - 3co Den 12 Februarii, het å nödvändigheten af verksamme åtgärder till personliga och egendoms säkerhetens allmänna betryggande emot tjufvar och våldsverkare.
Kanske gifves det få framställningar hvilka, i den mån som desse, varit föranledde af den förflutna tidens händelser-, få ämnen, derå uppmärksamheten, serdeles hos den egentlige jordbrukaren, varit och är så fästad.
Öfverallt å landsbyggden, hör man uttryckas liflig» önskningar , att genom fridsförstörarnes allvarliga och ändamålsenliga bestraffning, vinna emot deras våldsamheter ett lika säkert värn, som landet, genom sin Konungs vishet och kraft redan länge ägt emot utländskt våld och förtryck.
Orsakerna till de öfverhand tagande tjufnaderne torde, så val som vanligen orsakerne till allt ondt, vara flerfalldige.
Vårdslösad uppfostran, förkolnad Christendom, vanhedrande straff för de första afvikelserne från lagens och sedlighetens bud och derigenom betagen utväg till uppkomst inom samhället, ofullkomlighet i bevaknings-anstalter, hvarmedelst tillfälle lemnäs till rymningar från fängelserne, samt till sysslolöshet och inläring i vanart under vistandet derstädes, torde gemensamt hafva bidragit till brottmålens , synnerligen tjufnadernes ökade antal.
Likaledes ock, utan att klandra de af ett billigt afseende å mensklighetens fordringar föranledde stadganden, sorn tid efter annan åtgått angående dels förbättrade anstalter till Arrestanters underhåll och beklädnad, dels deras skyddande emot godtyck - Den li Februarii, Jig behandling, måste man endast beklaga, det Statens tillgångar icke medgifvit, att låta sådane stadganden gå i bredd med anstalter till brottslingarnes moraliska förbättring , medelst deras afskiljande från hvarandra, eller sysselsättande med arbete; ty i samma mån som de nu tyckt sig finna att Staten sorgfälligt 6örjer för alla deras behof och lika sorgfälligt skyddar dem från allt annat lidande, är det i lagen bestämde straff, som de ofta genom bristande bevisning undgå, hafva de vant sig att anse frihetens förlust ersatt genom oberoendet af Husbönders inseende och genom den försörjning de utan behof af arbete åtnjuta.
Sammanträngde i häkten, hvilkas inskränkta utrymme ofta till betydelig del varit upptagit af sådane sakfällde personer, som i brist af tillgång skola aftjena böter och vitén , hafva de sins emellan bildat ett förtroligt brödraskap , som beklagligen ofta varit förstärkt genom tjufgömmare, hos hvilka hvarje brottsling, som undsluppit fängelseme, funnit en tillflykt, och ett förvarings-ställe för hvad han tillgripit.
Genom UnderDomstolarnes nuvarande organisation såsom icke p^rmanente, genom sådane uppgifter om å aflägsna orter begångne brott, hvilkas osannfärdighet icke genast kun. nät utrönas, men vanligtvis vid anställd ransakning befunnits, och gerom lagens stadgande att missgerningsman, som begått flere brott, skall dömas der han föröfvat det grofsta, utan afseende derå, om ransakningen der blifvit börjad och sedermera fortsatt på andre orter, derifrån arrestanten i sådant fall måste återföras, 3 02 Den 12 Februarii, 1 har tillfälle gifvits för många och långväga forslingar, hvilka, om ock arrestanternes rymning vid nu varande förbättrade fångforslingssätt, mera sällan blifvit derigenom föranledd, likväl gifvit dem, då de ledsnat vid häkteslifvetj ett önskadt tillfälle till ombyte, och underlättat deras bemödande att i det längsta undandraga sig det af lagen bestämda straff.
Bevisningen har varit försvårad då lagen fordrat den af lika beskaffenhet i brottsmål som i tvistemål, men tillgången derå, efter sakens natur vanligen måst vara ojämförligt mindre i de förra; och ändteligen har ock den lagligen fulltygade brottslingen, sedan han utstått det egenteliga kroppsstraffst, genom ihärdigt vägrande att undergå den uppenbara kyrkoplikten, ofta sökt att i det längsta fördröja tiden till dess försändande å fästning eller till allmänt arbete.
Det hörer till menskliga förstånds förmågan, att, vare sig i godt eller ondt, fortskynda sin utveckling i den rigtning som egne anlag eller yttre omständigheter deråt gifva, då hvarken någon moralisk kraft gifver förändrad ledning åt viljan eller yttre tvång återhåller verksamheten.
Så har ock, under den sistförflutna tiden, tjufvarnes skicklighet i sitt yrke, om man så får kalla der, verkeligen utbildat sig och kunskapens träd på det onda burit ymniga frukter.
Lika tillfredsställande det vid sådant förhållande är, att den allmänna olägenheten der - Den 12 Februari i* 303 af blifver framställd, och att till afhjelpande deraf uppgifvas så väl grundade förslag, som Herr Friherre Skjöldehrands; lika mycket hade det varit att önska, att den af Kongl. Majit tillförordnade LagComité, hvars af trycket utgilna förslag till lagstiftningen i tvistemål lemna så mycket hopp, att erhålla förbättring äf-< ven i brottmåls- och strafflagarne, hunnit full» borda äfven sistnämnde, kanske angelägnaste och vigtigaste del af sitt arbete.
Man hade då troligen fått se bevisningen i bråttmål underlättad genom inrättningen af Jurys, hvilka vid bestämmande af sitt endast på samvete och egen öfvertygelse grundade omdöme kunna taga i beräkning de serskildte omständigheter som i hvarje serskildt mål förekomma, men som aldrig kunna till alla sina olika förhållan-j den bestämmas och beskrifvas i någon lag, till grund för
Domarens inom dess tillämpning inskränkta pröfning:
Ransakningstiden förkcrtad genom inrättningen af permanente
Domstolar; och utvägar beredde till brottslingars förbättring, genom till sådant ändamål rigtade straff- och längelseanstalter , med undanrödjande eller förändring af de hittills varande ändamålslösa.
Då nu likväl icke tiden och det inskränkta antalet af verkliga arbetande ledamöter lära medgifvit fulländningrn af berörde arbete, synes man vara ställd emellan den vådan, att genom en partiel lagstiftning för tjufnadsmål, gå i förväg för de grunder, som den allmänna brottmåls-lagstiftningen kan komma att be - 3o4 Den 12 Februnrii. stämma, och möjligtvis rubba dem, eller dea, att under afvagtan å den nya brottmålslagen låta olägenhetem© af nu varande förhållande, obehindrade fortfara, under det en stor del af Nationen, med skäl uppbragt öfver sjelfsvåldets och varnartens tillväxt, högt påkallar lagstiftande magtens åtgärd till hämmande deraf.
Medelvägen synes i sådant fall blifva, att, ehuru erkännande behotvet af den vidsträcktare förbättring , hvaraf våra brottmålslagar äro i behof och hvilken de i ett sammanhang böra erhålla, lör närvarande inskränka sig till förbättrade police-anstalter jemte sådane förän.* dringar i nämnde lagar, hvilka, utan att i allmänhet rubba de nu varande grunderne för så val ransakning och bevisning , som straffbestämmelser, endast åsyfta en på samma grunder byggd jemkning i de delar, som angelägnast fordra rättelse, intill dess nya och i allo förbättrade grunder hinna i vederbörlig ordning bestämmas.
I sådant afseende och följande den väg Friherre Sjöldebrand anvisat, får jag ödmjukast tillstyrka: l) Att, till underlättande af bevisningen i tjufnadsmål, det måtte tillåtas målsägande, hos hvilken tjufnaden skett, eller hans husfolk, att så val i det fall, som 49 Cap. 2 §.
MissgerningsBalken bestämmer, som i andre fall, då den för tjufnad tilltalade är nied halft skäl besvärad* men i anseende till vanfrejd ej kan aa - Den 12 Pehruarii, anförtros värjemåls-ed, få, då målsaganden eller husfoket förmenar sig äga kännedom om förhållandet vid tjufnaden, fylla bevisningen ned egen edgång, på lika sätt sorn 24 Cap. 3 och 7 §• §• af förslaget till RåttegångsBalken i anseende på rättegångsordningen i tvistemål innehåller. 2:0 Att. till förekommande af Fångars önödiga forsling, ej allenast föreskriften i iö Cap- 21 § RättegångsBalked, att ttiissgerningS2 man som föröfVat flere brott, skall för deni alla dömas der det timat, som grofvaSt är* måtte så förändras, att dom får honom öfvergå vid den Domstol, der sista ransakningeti hålles» utan ock visst lämpeligt straff stadgas för den brottsling eller arrestant, sorn åtager sig annat brott, eller, för att blifva forslad till annan ort, pådiktar 6ig sådane, 6öm haa icke begått. 3:0
Att de böter, sorn för första gången stöld ådörnas alltid måtte förvandlas, icke till spö, utan till vatten och bröd, eller på sätt här Hedan skall förmälas, till arbete och i förening dermed, ej allenast den ovilkorliga föreskriften om kroppsstraff för vissa qvalificeradé stölder förfalla, utan ock den för första gången stöld Straffade, efter någon viss tids, t. ex. atneårs, visadt förbättradt förhållande, åter inträda i alla medborgerliga rättigheter, 4:0
Att den uppenbara kyrkoplikten mi Sil. till Ridd. o. Ad.
Pr, 1 Band, 29 Den 12 Februari!, i dess nu varande skick och såsom straff be— tragtad, afskaffas, enär af verkställande magten icke beror, att densamma i sådan egenskap till verkställighet befordra, men att deremot en hvar för brytare, sorn efter hittills gällande lag-bestämmelser skolat undergå uppenbar kyrkopl kt, bör, då han ställes på fri fot, infinna sig hos sin själesörjare och dervid söka inhämta sådan kunskap i Christendomen, att Pastor på grund deraf och vid visad förbättrad vandel kan åier intaga honom i församlingens gemenskap, på ett sätt, ledande icke till skymf utan till upprättelse.
Intill dess delinqventen sådant fullgjort, borde han fötblifva under en närmare uppsigt af policen, så att pass eller prästbevis icke finge honom lemnäs till vandring åt annan ort, visitation hos honom, sådan som 52 Cap. 2 §, Missge rningsBalken före^krifver, när sorn helst vara tillåten och husbonde eller mästare, som honom i tjemt eller arbete antagit, vara vid viss stadgad bot skyldig, att hos kronobetjeningen tillkännagifva, om och enär samma tjenst ellet arbete, medelst flyttning elkr afvikande, upphröde.
I afseende på de dejjnqventer åter, som efter utståndet kroppsstraff försändas till fästning el ler allmänt arbete för lifstid, och således förblifva under dervarande Prästerskaps själavård, torde göra tillfyllest att underrättelse om deras brott och straff kungöras i de församlingar, der brotten blifvit begångne. 5 0 Att Konungens Befallningshafvande må äga rättighet att då arrestanterne i Länshäk - Den 12 Februarii.
3o7 ten i ett eller annat afseende visa vanart och okynne eller åsidosätta den derstädes stadgade ordning, låta näpsa dem rmd måttelig husaga, utan s nurr anhang med eller afräkning å den bestraffning hvartill de i öfrigt kunna lagligen gjort sig skyldige. 6 0.
Att en för stöld afstraffad person, ej må äga antaga årstjenst hos någon, som för enahanda eller svårare brott är dömd eller till. talsd, eller sorn, efter derföre undergången ransakning, icke derifrån blifvit tillagd fullkomlig befrielse. 7:0.
Att de som för mord, rån eller tjufnad; r hädanefter blifva till lifstidsfästning döm-i de, måtte på sätt Herr Friherre Sköldebrand föreslagit, till annan verldsdel deporteras; och ett lika förhållande äga rum i afseende på alla de, som hitintills blifvit dertill förpligta-1 de, så vida de sjelfve dertill lemna sitt begifvande eller ock kronan antingen kan anvisa dem aibete i egen Coloni, eller ock vid deras Öfverlemnande till främmande magt, förbehålla sådarie vilkor, att de ej få vidkännas strängare straff, än dem blifvit ådömdt. 8:0.