Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bar nemi. uppgifvit all tanke på att den andra kammaren skulle bestå af sjelfskrifvenheter eller ock af Konungen nämnda personer, ulan man yrkar nu, att den bör väljas med qvalification af endast högre ålder och för längre tid, d. v. s. den enda aristocrati, denna kammare skulle bilda, vore den större erfarenhet, den vidsträktare*sakkännedom, det lugn och den skicklighet, som äro oskiljaktiga dels från en mer stadgad Alder, dels från en längre tids deltagande i offentliga värf. i5 fl. ii 98 Den a: October e. tn.
Och hur kan man väl lala om alt den andra kammaren skulle bildas af mot den forsla fiendtliga eleinenler, då det bär föreslås, att den förra skulle utgå från den första, och begge två således från folkel?
En hvar vadje till sig sjelf, och han skall finna, alt han mången gång har en helt annan blick i saken och alltid ett mognare omdöme vid den andra riksdagen, än vid den lörsta.
Slutligen får jag yttra den önskan, alt R. o. Ad. vid detta tillfälle måtte betänka, att, om än frågan gäller en ögonblicklig uppoffring af U. o. Ad:s ärfda rättigheter, denna uppoffring dock hundradefallt återgäldes af det gagn, som derigenom beredes ett älskadt fädernesland.
Mine herrar! den stora pluraliteten af Svenska folket önskar en reform i vårt representationssätt; ja — den fordrar den allt mer och mer högljudt.
Den måste snart framtvingas af sakernas inneboende kraft.
Af R. o. Ad. nu högsinnad! gifven, skall den utan tvifvel åt detta Stånd till väsendtlig del återeröfra det anseende och de sympathier, som R. o. Ad. fordom ägt, men till stor del nu förlorat, förnämligast till följe af Ståndets oformliga sammansättning, hvilken visserligen icke sann t uttrycker majoritetens af R. o. Ad. verkliga opinion, och sorn gör det möjligt, att Ståndets beslut, fattade den ena dagen af ett talrikt och den andra af ett fåtaligt antal ledamöter, måste sakna den conseqvens och den karakter, som ensamt ingifver aktning åt folkets representanter.
Hufvudfrågan, mine herrar! i det vigtiga ämne, öfver hvilket vi nu öfverlägga, är icke, huruvida Svenska folkets representation bör grundas på ett så kalladt ett- två- eller fy r k a m ma r-s y s te m e, utanom det bör hvila på en förment rationel eller på en nationel grund.
Utsk. har utlåtit sig för den första grundsatsen, om ock i tillämpningen det funnit sig oförhindradt att godtyckligen derifrån afvika — måhända ett nytt bevis lör sjelfva grundsatsens oanvändbarliet.
Det yttrar sig nemi. sid. 18: ”Då TJtsk. här genast uttalar den öfvertygelsen, att hvarje medborgare, med sin bestämmelse för evigheten, har lika heliga anspråk på Staten, som denna, med sin genom tidell längre fortfarande tillvaro, har på honom, följaktligen också, att i mån af sin förmåga sjelf vaka öfver, att dess anspråk i Statens lagar iakttagas, följer häraf ock, att Utsk. icke kan anse valet af nationens representanter såsom några Stånds, eller classers, utan såsom hvarje medborgares angelägenhet, och således anser det vara både en rätt och en pligt för hvarje medborgare, som lemnar den borgen för insigt och oberoende, som Staten både för hans och sin skull äger fordra, att deltaga i val af de representanter, hvilka äga att å Den 2i Octobcr c. ra.
99 folkets vägnar vaka för allmänt väl.” — Till en början får jag fästa uppmärksamheten derå, alt det ingalunda är en rationel — en förnuftets fordran, alt hvarje medlem af Slaten, som anses lemna en viss borgen för insigt och oberoende, skall medel- eller omedelbart deltaga i lagstiftningen, men deremot fordra förnuft och rättvisa, att i möjligaste måtto Statens ändamål uppfylles, som Ur att skydda hvarje samhällsmedlem till lif och egmdoin, samt att gifva honom skydd och säkerhet för förkofran af enskildt välstånd för beredande af lycka och bildning för detta och ett kommande lif, och det sätt, på hvilket detta dyrbara ändamål bäst uppfylles, det är det rationellaste, oell vid valet häraf kunna icke ett folks under sekler fortgångna speciella utveckling, det vill säga dess historia, eller dess fordna och beståndande institutioner lemnäs utan afseende.
Vore det icke så , — fanns det en allmän typ för ordnande af ett samhälle och specielt af dess folkrepresenlation, så skulle samma representation passa i alla länder, under alla tidehvarf, för ett folk vid första inträdet på civilisationens bana och då det der uppnått den högsta höjd med de förmåner och de olägenheter denna medför (och som knappast hos tvänne folk alldeles lika utvecklas), eller föralt anföra exempel från vår tid, samma folkrepresenlation passa i England, i Turkiet och på Nya Zeeland.
Det land, der man följdenligast försökt att bilda ett samhälle efter en förment rationel grund, var Frankrike under constituerande församlingen.
Dessa försök leddes af män, otvifvelaktig! bland tidehvarfvels utmärktaste tänkare och med de renaste afsigter, och de understöddes af en allmän opinion inom ett af de upplystaste folk i Europa, men hvart förde dock dessa försök?
I stället för alt efter ändrade förhållanden ordna de samhällsbildningar, som utvecklade under r4 århundraden redan fitnnos, och som tillsammans utgjorde det dåvarande Frankrike och dess folk, nedref man allt hvad som förut fanns, för att grundlägga ett nytt Frankrike, eli konungadöme med republikanska institutioner; meri inom tvänne år var detta förmenta foster af förnuftets egen vishet ramladt, dess Konung mördad på schavotten, och den förfärligaste terrorism herrskare öfver folkets lif och egendom; och månne icke, om under de — om jag ej irrar mig — r > olika försök man sedermera gjort att återbilda det Franska samhället, man ännu icke lyckats att finna någon form, som funnit stöd i nationens tillgifvenhet, orsaken varit den, att man undanryckt alla rötter, hvarifrån tillgifvenhet kunnat framskjuta.
Spanien och Portugal visa oss ytterligare exempel på vådan att, med tillintetgörande af alla beståndande elementer, vilja grunda en ny samhällsordning på förmenta för— nuftsfordringar.
Man har der tillintetgjort till och med de varande democratiska institutioner, (vissa provinsers Fueros), 100 Den ii Octobcre. m. som under seklers oinskränkta konungamakt bibehållit sig, oell hvad bar man gifvit i stället?
Wänne, man skulle önska oss dessa länders periodiskt återkommande revolutioner oell våldsamma grundlagsförändringar, än framkallade af gardes-sergeanter, än af de större städernes pöbelhopar, eller månne der rådande säkerhet till lif och egendom, eller skydd för tillväxt i välstånd, lycka och bildning äro att eftersträfva ?
Förgäfves må man såsom motsatt exempel anföra de Förenade Staterne af Amerika.
Efter sjelfständighetsförklaringen inträdde väl en Unionspresident och en Congress i utöfningen af de hufvudsakliga rättigheter, som förut tillkommo Englands Konung, men de särskilda stalernes grundlagar och representation förblefvo med få förändringar desamma som förut, och för den, som känner litet mer än ytan af detta lands historia, visar det sig otvifvelaktig!, alt den Amerikanska democratiens skönaste och renaste tidehvarf icke varit efter sjelfständighetsförklaringen, utan under den lid, då Nya Englands Stater, erkännande Englands Monark såsom sin Konung, inom sig framvisade den likhet i förmögenhet, tänkesätt och bildning, samt den enkelhet och renhet i seder och lefnadsätt, som utgöra villkoret för de vanligen så kallade republikanska dygderna.
I motsats mot de misslyckade försöken, att efter en förment rationel allmän typ ordna samhällen och deras representation, visa sig de, som på nationel grund byggt samhällsförfattningarna, d. v. s. på det folks egna förhållanden, för hvilket den nya lagstiftningen göres.
På denna grund bar hvarenda politisk lagstiftning hvilat, som vunnit en framtid och sålunda kunnat uppfylla dess föremål, att grunda slägtens lycka, trefnad och skydd.
Bland de inångfalldiga exempel, historien erbjuder, vill jag endast anföra tvänne.
När Philip 11:s tyranni föranledde de 7 nordliga Nederländska provinserna alt uppsäga honom tro och lydnad och att afsluta Utrechtska unionen, så öfvergingo dessa provinser från att utgöra en beståndsdel af en monarki till republik, utan annan förändring i dess förutvarande urgamla institutioner och provincial-representation, än att ProvincialStänderne för hvarje stat särskildt och Generalstaterne, d. v. s. deputerade från alla 7 staterne, för de gemensamma ärendena trädde i Konungens af Spanien ställe; och månne denna aktning för det beståndande, äfven vid en eljest så radikal förändring i statsform, icke burit lyckliga frukter, och månne ej den både sjelf varit en verkan af och för de följande tider bevarat den ärfda redbarhet, sorn gaf Hollands folk förmågan att ärofullt genomgå den 70-åra striden med verldens då mäktigaste monarki, och att bland Europas nationer förvärfva ett anseende och ett välstånd, som öfverlefva! den efemera politiska makten, och som bevarat nationaliteten midt under ett främmande öfvervälde?
Den a i O c t o b e r e. m.
IOI Det andra exemplet jag vill anföra, är England.
Det är allmänt bekant med hvilken religiös vördnad man i detta land betraktar allt beståndande, och med hvilken varsamhet man ändrar äfven det uppenbart oriktiga, då det äger för sig häfdens talisman.
Det är icke svårt att i dess statsförhållanden uppsöka många brister; men månne man ännu i något land sett till den grad realiseradt det svåra problemet att förena en vidsträckt folkfrihet med en kraftfull regeringsmakt, och månne ej orsaken ar, att begge hvila på ärfda rättigheter och icke på ett dagens hugskott?
Och månne icke den styrka en kedja al folkinstitutioner måste äga, hvars början är samtidig med nationens och hvars utveckling följt men icke förutgått folkets egen, är det ankare, på hvilket Englands sjelfbestånd hvilar, och som räddat detta land undan stormar, hvilka brutit stater med vida färre elementer lill fara inom sig?
Äfven Sveriges institutioner och dess representation hvila på en nationel, d. v. s. på en folksenlig grund.
Utbildad jemte folket sjelft, hade vår representation i dess närvarande form åtminstone iigt bestånd i Irenne århundraden, när för första gången Konung Gustaf II Adolphs Riksd.Ordn. uppfattade den i skrifven lag.
Visserligen hafva sedan denna tid nya elementer i Svenska folkbildningen tillkommit och de gamla ordnat sig på nya sätt, och erkänner jag sålunda att ett förändradt ordnande af representationen kan anses behöfligt; men må man dervid iakttaga den Engelska varsamhet, som först noga betänker hvilket nytt, som verkligen erfordras, innan man upprifver de gamla grunderna, och med dem måhända stödet för sjelfva Svenska Statens bestånd!
Bland de anmärkningar, man gjort mot vår närvarande representation, är, att den ickeJi verkligheten representerar folket.
Det är visserligen sanni, att icke livar och en, som utan våda kunde deltaga i bildandet af representationen, dervid äger en röst, men med den utvidgning valbarheten i sednare tider erhållit, kan man med trygghet påstå, att ingen som hos sig känner förmågan att uppfylla en folkrepresentants kall, och dertill äger allmänt förtroende, numera saknar utvägar att blifva valbar, (besittningen af några SkS smide eller andel i en liten fabriksanläggning lemnar dertill rätt,) och troligen finnas få länder, der så allmänt alla samhällsintressen äro representerade, och der så svårligen inflytanden eller intriger, från hvilket håll som helst, kunna hindra den ena eller andra opinionen alt finna försvarare inom representationen.
Deremot visar erfarenheten från de länder, der allmänna val äga runi och der sålunda eu ensidig opinion äger så många medel att uteslutande göra sig gällande, att under det af Const.Ulsk. föreslagna representationssätt lätteligen cn stor del af Svenska folket — kanske ofta den upplys - 101 Den 2i Octobere. m. tåste — skulle komma atl sakna representanter för sina raeningar.
En annan förebråelse man gjort vår representation, är långsam heten af våra riksdagar.
Jag erkänner, att våra 16 månaders riksdagar äro mycket för långa; men är man rättvis, då man gifven skulden derför åt vår representation och dess fyrdelning?
Kan man glömma, alt med samma fyrdelning långa tidehvarf fortgått, utan att våra riksdagar någonsin öfverskrida få månader, men den tiden voro liksdagsformerna enklare och talsjukan mindre?
Mig har alltid förefallit besynnerligt, om än icke oförklarligt, hvarföre alla bemödanden att förenkla vår arbetsordning strandat mot motståndet just hos dem, som eljest alltid föra i munnen ordet reform.
Vidare har man förebrått vår representation att sakna förmåga att skydda emot ingrepp af andra statsmakten.
Vid hvilka tillfällen skulle det väl hafva varit, då denna saknad ägt rum?
Förmodligen vid förändringarna under Konungarne Garl XI och Gustaf lil, men månne dessa förändringar voro framkallade eller underlättade af formen för representationens sammansättning?
Var det icke missbruk af Rådets makt, som under Carl XI, och af för stor regeringsmakt hos Ständerna, som under Gustaf lil gjorde de verkställda förändringarna så populära inom landet, och dervid kom visserligen icke formen för Sländernes sammansättning i ringaste betraktande.
Tvertom skulle en sådan sammansättning elter allmänna val, som Utsk. föreslagit, och som upplöser motståndet inom sjelfva representationen emot en sin öfvervigt missbrukande majoritet, lätteligen kunna framkalla det partivälde, som tvingar de förtryckta enskildta intressena att söka skydd hosén ökad konungamakt, och sålunda i sin tur framkallar denna.
Och vill man granska förmågan i detta hänseende hos de representationer, som, lika med hvad Utsk. föreslagit, äro samansatta efter förmenta rationella grunder, så torde den hafva visat sig så ringa, all den föga kan anses öfverstiga nollpunkten.
Hvilken förmåga t. ex. ägde Franska representationen, sammansatt efter allmänna val, år 1799, att hindra General Buonaparte, understödd af några grenadierer, att tillintetgöra den beståndande statsförfattningen, eller hur stor var förmågan hos Spanska Cortesrepresentationen 1814 mot Ferdinand VII eller i8i3 mot Hertigen af Angoulcme, och detta i samma Spanien, der Napoleons hela makt, understödd af sveket och förräderiet, strandat mot Spanska ihärdigheten, då det gällde försvara intressen, som verkligen ägde folkets sympathier?
E11 ytterligare förebråelse man gjort vår representation, är den för oförmåga att befrämja landels väl.
Det ligger i menskliga insigternas ofullständighet och naturen af lagstiftande församlingar, att ingen kan fritagas från misstag; Den 21 Octobcrc. tn. io3 Dien nog tal vår jemförelsen med hvilken sorn helst, i afseende på dess samverkan med konungamakten lill åtgärder åsyftande allmänt väl.
En af de hos oss i sednare tider företagna, som ägt de på enskild rätt och allmän förkofran mest ingripande verkningar, är den såkallade realisationen.
En dylik liar också i Norrige ägt rum, men månne någon af de herrar, som så ofta för oss framställa Norrska representationen och Norrska förhållanden såsom mönster, skulle vilja utbyta det Svenska beslutet, som, då man ej mer hade det förflutna i sin makt, tryggade det befintliga myntvärdet och derigenom gaf säkerhet åt varande peiiningeförliållanden enskilda emellan, samt åt framtida credit och industriella speeulationer, — mot det Norrska, som sedan 1818 bragt landets då under halfva värdet sjunkna mynt lill pari, och derigenom efter hand mer än fördubblat till nominalvärde bibehållna enskilda skulder, embetsmannalöner och endel skaller?
Bland olägenheterna af de stora parlementariska inflytelser, hvilka vid allmänna val hos oss skulle lika litet uteblifva som i andra länder, är nödvändigheten för regeringsmakten att åt dem göra concessioner.
Månne man skulle vilja hos oss skapa behofvet, att såsom i England göra allmänna leverancer, sinecurer o. d. m. till medel att vinna parlementarisk öfvervigt, eller såsom i Förenta Staterna, göra alla embeten och således alla embetsinäns välfärd beroende af en förändrad personal inom Styrelsen?
Såvida följderna af vidtagna åtgärder kunna vitsorda en representalionsfnrmåga ali befrämja landets väl, månne ej då den Svenska kan täfla med hvilken som helst?
Stigande egendomsvärden, framsteg inom hvarje gren af industrien, försvunnen statsskuld, minskade skaller, månne dessa Svenska förhållanden kunna uthärda jemföielsen l. ex. med detta Frankrike, der sedan Julirevolutionen, under en allmän fred, statsskulden ökats med i,4°° millioner francs oell ordinarie budgeten med 200?
En jemförelse med Spanien, Portugal och de Spansk-Amerikanska republikerna, hvilka alla länder man försökt lyckliggöra med moderna representationer, torde vara obehöflig för hvar och en, som fästat ringaste uppmärksamhet å förhållandena i dessa olyckliga länder.
Slutligen och såsom ett kraftskäl för antagandet af Utskts förslag framstå lies nationens fordran på förändring, oell den adle Grefve, som förer ordet inom Utsk., liar nyss yttrat sin tanke, att om en appel nominal kunde utgå till landels innevånare af alla Stånd, så skulle den öfvervägande pluraliteten af alla Stånd frånkänna sig sin särskilda representationsrätt.
Beträffande ”nationens” fordran på förändring, torde det tillåtas mig betvifla behörigheten af deras målsmanskap, som egenmyndigt framställt sig såsom dess ombud, och samma tvifvel tillåter jag mig äfven i afseende på den förmodade verkan af en appel nominal, och Den 21 Octobcr e. ra. till oell med om denna verkan skulle vinnas, pa dess betydelse.
Af de 3 millioner menniskor, som utgöra Sveriges folk, saknar den ofantligen stora majoriteten den kännedom af de varande förhållandena, och de insigter för att grunda ett omdöme öfver livad som borde vara, för alt ett, på ett eller annat vis till vaga brag t, uttryck af deras mening på minsta sätt kunde antyda hvad Svenska folket, efter mogen samt med sakkännedom och lugn företagen granskning af alla med frågan gemenskap ägande förhållanden, skulle svala.
Deremot är det en gammal erfarenhet, huru lätt okunnigheten låter af partiviglaren inbilla sig, att ett ord, han icke förstår, antingen är orsaken till de enskilda olägenheter, från hvilka mänskliga lifvet aldrig är frikalladt, eller kan afhjelpa dem.
På detta sätt låter förklara sig, huru, under bristen på lefnadsmedel i Paris, dess lägre folkclasser instämde i rop mot Mine Veto, (då Konungen nekat godkänna en lag, som förföljde de prester, hvars samvete ej tillåtit dem underskrifva den såkallade Konstitution civique,) eller för att hemta exempel från en sednare tid och närmare land, huru lätt det var alt få personer att sjunga glädjesånger för förkastandet af den såkallade 72:011, hvilka icke gjort sig det ringaste reda för hvad det förkastade grundlagsförslaget verkligen innehållit.
Jag borde nu undersöka verkningarna af det af TJtsk. föreslagna representationssätt, ifall det blefve infördt.
Men dä jag redan nog länge upptagit tiden, inskränker jag mig till att i korthet uppgifva följande Irenne, som icke skulle uteblifva.
Delta representationssätt skulle underlätta medlen för intrigerna och parti vigla ren att göra sig gällande inom representationen, det skulle härigenom och genom de borttagna motståndskrafterna inom densammn, ehuru i motsats med hvad Gr.
Anckarsvärd förklarat och jag icke betviflar hafva varit Utskts tanke — högst betydligt försvaga konungamakten, och skulle slutligen genom borttagandet af den rot, representationen ägt inom folkets egna förhållanden, försvaga dess förmåga att gifva skydd mot yttre eller i 11 re ingrepp.
Men hvad fordra då .verkligen tidsförhållandena i denna vigtiga fråga?
Jo att bringa represen tationsel emeiiterna inom Svenska samhället i harmoni med deras nuvarande utbildning, men med bibehållande af samma nationella grundel-, från hvilka de utgått.
Härvid, mine herrar! tillåter jag mig återkomma lill ett ämne, jag ofta vidrört, men som är nog vigligt, att ej uppmärksamheten för ofta kan riktas ditåt; det är nödvändigheten alt närmare fästa de länkar af förtroende, tillgifvenhet - DenaiOctobere. ta. fo5 het och kärlek, som förena de olika classerna och de särskilda individerna af Svenska folket, och som tillhopa bilda den stora samhällskedja, hvilken ensam förmår gifva styrka och sjelfbestånd åt Svenska Staten.
Här, mine herrar] vänder jag mig lill personligheten i dess vidsträcktaste omfång, nemligen till alla personer inom Svenska samhället.
Del är delta samband, som så ofta räddat fäderneslandet och i kraft öfverväger hvarje numerisk styrka.
När det då verkligen fattiga, härjade, af inre och yttre krig ulsugade Sverige under Gustaf II Adolph för sjelfbestånd nödgades til] oafbrutna nya ansträngningar, sä var det detta samband, sorn i gemensam karlek och gemensamma olfer för Konung och fädernesland förenade alla, hög och låg, och utan att störas af enskildt» minnen, opinioner och intressen.
Bland de många vackra diag af hvad en ädel Svensk kunde olfra för Konung och fädernesland, den tidens historia erbjuder, tua jag återkalla, huru af tviinne söner af den Gustaf Baner, hvars hufvud fallit för Konung Carl lX:s bödelsyxa, den ene räddade hans sons, sin Konungslige Herres och väns lif, och den andre, den store Johan Bauer blef stödet för Carl lX:s sondotters thron, då efter slaget vid Nordhagen aila frukterna af Gustaf Adolphs segrar voro nära alt gå fötlorade.
Alen också var Gud med Sverige, och Svenskars fvratioåriga offer för fosterlandet funno sin lön icke endast i dettas och Svenska namnets stigande ära och anseende, utan ock i en, oaktadt ansträngningarna, tillväxt i ekonomiskt välstånd, öfversligande framstegen under något förutgående tidehvarf.
Den politiska makt Gustaf Adolph och hans närmaste efterföljares segrar gåfvo Sverige är längesedan förlorad , men det moraliska anseende, hans Svenskar gåfvo Svenska namnet, beror på oss dess efterkommande att bevara.
Må derföre särdeles de bland oss, hvars enskilda förmögenhet eller ställning gifver dem förmåga alt gynnande verka på underhal vandes och omgifvandes lycka, erinra sig alt det tillgifvenhetens och tacksamhetens band, sorn successivt sträcker sig från den lägsta kojan till slottet, i förmåga ail gifva kraft åt samhällskedjan, af ingen skrifven lag, af inga juridiska former, kail ersättas; må de sålunda bemöda sig att tillvägabringa den angelägnaste af alla reformer, nemi. aflijelpandet af den förslappning i våra sociala förhållanden, såsom emellan husbönder och underhafvande, emellan mästare och lärlingar o. s. v., hvilken tyckes i fruktansvärd grad tilltaga; må vi vidare alla, liberala och conservaliva, anhängare af fria eller inskränkande handelslager, med bortläggande af alla hatets och oviljans minnen, af alla fördomar, samlas kring vår åldrige Konungs thron.
Då , men endast på detta sätt, kunna vi, utan hinder af förut fattade meningar, Ömsesidigt upplysa hvarandra, och slutligen frambringa de beslut rörande vår representation, vår civil- och ciitninal-lug, saint våta näringsi5 H. 14 io6 Den ax Ocloher c. ra.
Jagar, hvilka för många slägter skola bereda Svenska folket lycka oell välstånd och bevara det Svenska namnets urgamla aktning och anseende.
Jag skulle icke hafva upptagit R. o. Ad;s tålamod att afhöra något vidare ifrån mig i denna fråga, helst då tiden är så långt framliden; men jag är skyldig mig sjelf att besvara en anmärkning, som en värd talare helt nyligen gjort vid mitt yttrande i f. m. plenum.
Måhända alt jag då uttryckte mig tvetydigt, kanske uppfattade anmärkaren mitt yttrande orätt; ty jag anser icke i afseende på det femte Ståndets inkallande till riksdagar, att personliga rätten hos hvarje medlem af denna medborgareclass är för närvar, förnärmad, då de icke hafva representationsrätt, utan jag sade, att
Staten borde tillegna sig denna classens fosterlandskänsla, bildning och förmögenhet.
Jag tror att mitt yttrande var sådant, åtminstone var min mening den.
Jag anser mig skyldig att betyga Gr.
Anckarsvärd, ehuru frånvarande numera, min tacksamhet för det lugna och värdiga sätt han användt för att gensvara hvad han i mitt anförande funnit sårande; men Grefven har misstagit sig deruti, att jag i mitt anförande skulle hafva åsyftat endast ledamöter af R. o. Ad., som tillhöra Const.Utsk., och ännu mindre Hr Grefven enskildt.
Jag har verkligen menat, hvad som äfven står i mitt anförande, hela majoriteten af Const.Utsk., de andra Ståndens ledamöter deruti inbegripne, n. b. dem som tillhöra majoriteten.