Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogos och lades till handlingarne Lag-Utsk:ts den 2.3 dennes bordlagda Mem:r: N:o 52, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 34, öfver väckta motioner om förändrad lagstiftning ang. förvaltningen af omyndiges egendom, samt kontrollen å förmyndare; N:o 53, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 37, öfver väckta motioner om förändrade stadganden i afs. å böters förvandling; samt N:o 54, i ani. af återremiss af Lag-Utsk:ts Betänk.
N:o 38, öfver väckta motioner om ändringar i Konkurslagen.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts den 23 dennes bordlagda Betänk:n: N:o 55, i ani. af väckta motioner om ändring af lagens stadganden ang. borgen för annan mans gäld; N:o 56, i ani. af väckt motion om ett lagstadgande ang. belåning af varor, som af egaren blifvit under visst vilkor hos annan man eller allmän inrättning i förvar upplagde; samt N:o 57, i ani. af väckta motioner om förändrad lagstiftning ang. panträtt i lös egendom.
Hr Leijonanckers, Fredrik Wilhelm, den 23 dennes bordlagda förslag om inbjudnings utlåtande till Högv.
Preste-Ståndet att biträda R. o. Ad:ns beslut rörande 14:de punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt.
Jag anhåller att Hr Riddarh.-Sekreteraren ville upplysa, huruvida protokollsutdrag ankommit med underrättelse om de öfriga Ståndens beslut i frågan.
I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att Preste- och Borgare-Stånden bifallit den ifrågavrde punkten, Den 26 Maj e. m 509 samt att Bonde-Ståndet i afs:de derå fattat enahanda beslut som R. o. Ad.
Uå, enligt livad nu blifvit upplyst, frågan är med R.
St:rs rätt afgjord, torde remiss af inbjudningen icke kunna ega rum och densamma således icke påkalla annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
För mig är icke klart, att inbjudningens föremål skulle vara förfallet.
Visserligen har anslagsfrågan icke vunnit erforderligt understöd, men bär är icke fråga om något anslag, utan frågan gäller allenast en underdånig anhållan bos K. M:t, att K.
M:t täcktes i en framtid uppmärksamma ärendet, och, sedan en undersökning försiggått, till en kommande riksdag framlägga resultaterna deraf.
Mig synes derföre frågan stå öppen och på den grund, samt med afseende å ärendets stora vigt, hvilken vid ett föreg:de tillfälle blifvit tillräckligt ådagalagd, anhåller jag, att inbjudningen måtte få afgå.
Jemte det jag i allo instämmer med den siste värde talaren, ber jag att, under åberopande af hvad jag vid ett föreg:de tillfälle i ämnet anfört, nu få erinra huru synnerligen billig den begäran är, hvarom här är fråga.
Stats-Utsk:t har enhälligt förklarat den ifrågavrde kommunikationsleden vara af den största vigt, och samtlige Stånden hafva biträdt denna åsigt, ehuru anslag icke blifvit beviljadt.
Två Stånd, R. o. Ad. och Bonde-St., hafva, på samma gång Utsk:ts Betänk., sorn afstyrkte beviljande af anslag, bifölls, beslutat att till K.
M:t ingå med en underdånig anhållan, att K. M:t, med afseende å vigten af denna kommunikationsled, ville fästa nådig uppmärksamhet å densamma och, på tid och sätt som pröfvades lämpligast, till en kommande riksdag derom aflåta förslag.
Det är dessutom bekant, att inom PresteSt. ingen röst höjde sig emot ett enahanda yrkande, men att, till följd deraf, att vice Talmannen yttrade några betänkligheter i afseende å det formella af nämnde yrkande, talaren återtog sitt yrkande, som således icke kom under omröstning.
Hade så icke varit fallet, torde den underd. skrifvelsen redan hafva varit af R.
St:r besluten.
Det är också all anledning att antaga, att inbjudningen icke skall blifva ovälkommen, och jag får derföre, på de skäl jag haft äran anföra, anhålla, att R. o. Ad. behagade b ifalla in b j udningsförsl åge t.
Den 26 Maj e. m. Gr. Sparre, Erik:
Äfven jag hyser de största sympatnier för den ifrågav:de kommunikationsleden och är öfvertygad, att den för orten och kanske för hela landet skall blifva af det största gagn.
Men ehuru jag ur denna synpunkt lifligt intresserar mig för frågan, måste jag ännu mera vara intresserad för grundlagens hållande i helgd. 75 § R.
O. stadgar: »Till grundlags stiftande, upphäfvande, förändring eller förklaring fordras alla RiksStåndens sammanstämmande beslut och Konungens sanktion.
För beslut i alla öfriga ärenden, de mål undantagna, hvarom i Reg.-F:ns 66, 69, 70, 71 och 72 §§ särskildt förordnadt är, galle, jemte Konungens samtycke, tre Stånds mening; men skulle två Stånd stadna emot två, förfalle frågan och förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit, utan att samma fråga må kunna vid den riksdagen ånyo väckas eller upptagas.
Är åter frågan af sådan beskaffenhet, att den ej kan förfalla, gånge såsom i 73 § stadgadt är.» 66 § Reg.-F:n angår Riksg.-kontoret, 69 § Statsregleringen oell bevillningen m. m., 70 § Bevilln.-Utsk:ts åligganden, 71 § bevillningen, och 72 § R.
Nu lärer förslaget om en skrifvelse till K.
M:t i fråga om undersökning af en jernbansträckning icke kunna anses beröra hvarken Riksg.-kontoret, Statsverket, Bevillningen eller Banken, och vid sådant förhållande måste förslaget, då två Stånd stadnat emot två, vid denna riksdag hafva förfallit, ty icke kan man vilja att frågan, jemlikt 73 § R. O., skall underkastas votering i förstärkt Utsk., då det icke gäller någon utgift, utan endast en underdånig framställning.
Då frågan sål. förfallit, är det, efter mitt förmenande, omöjligt att genom en inbjudning bringa den till lif, och jag anhåller derföre om afslag å inbjudningsförslaget.
Af ordalagen i det af Gr, Sparre upplästa stadgande: »förblifve vid det, som tillförene stadgadt varit,» ådagalägges, efter min uppfattning, att grundlagen dermed afser helt andra frågor än den nu föredragna, ty i förev:de fall har icke hittills något varit stadgadt.
Pä sätt Hr Ehrenborg omnämnt, har Stats-Utsk:t lemnat ett gynnsamt omdöme om den ifrågav:de jernbanan, ehuru lJtsk:t af finansiella skäl ansett sig icke kunna tillstyrka anslags beviljande för densamma.
Nu har visserligen anslagsfrågan kommit på den punkt, att den icke kan fullföljas, men förenämnda i Utsk:ts första hemställan inkluderade mening har af 4 Stånd blifvit bifallen, och på den grund anser jag, att vi kunna affärda en inbjudning af det föreslagna innehållet.
Enär frågan är af stor vigt för det allmänna, anser jag äfven att vi så böra förfara, Den 26 Maj e. m. 511 R. o. Ad. torde nogsamt hafva funnit, att jag under det förflutna icke gjort mig skyldig att förorda inbjudningar, utan endast i undantagsfall, men här anser jag ett sådant undantagsfall vara för handen och yrkar derföre bifall till inbjudningsförslaget.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att det af R. o. Ad. fattade beslut, hvari Preste-Ståndet, enligt Hr Leijonanckers nu förev:de förslag, skulle inbjudas att sig förena, lydde sålunda: »att R.
St:r, med bifall i öfrigt till hvad StatsUtsk:t hemställt, måtte hos K. M. i underdånighet anhålla, att sedan, i fråga om beviljande af lån till föreslagen jernvägsanläggning mellan Fahlun och Frövi, R.
St:r visserligen icke ansett sig för närvarande böra sådant bevilja, men dock funnit den ifrågasatta kommunikationen vara af synnerligen stor vigt för utvidgandet af Sveriges bergshandtering samt för befrämjandet i öfrigt, af landets industriella utveckling och ekonomiska välstånd — K.
M:t måtte täckas åt denna kommunikationsfråga egna nödig uppmärksamhet samt vid den tid och på det sätt, som K.
M:t tjenligast linner, göra i ämnet nådig framställning till en kommande riksdag.»
Häraf torde R. o. Ad. finna, att Hr Leijonanckers förslag ej afeåg beviljandet af något anslag eller någon annan fråga, som, jemlikt Riksd.-0:ns föreskrift, skulle afgöras genom votering i förstärkt Utsk., derest två Stånd stannade emot två, utan endast rörde framförandet af en underd. anhållan till K.
M:t ang. en önskvärd jernvägsanläggning.
Då 75 § Riksd.-Ordn:n stadgade, att om, i mål af sådan beskaffenhet, två Stånd stannade emot två, frågan skulle förfalla, samt upplyst blifvit, att Preste- och Borgare-Stånden bifallit den 14:de punkten i Stats-Utsk:ts Utlåt.
N:o 80 utan något sådant tillägg, som R. o. Ad. samt Bonde-St;t beslutat, ansåge Hr Gr. o. Landtm, vid. sådant förhållande sig vara af grundlagens bud förhindrad att framställa propos. på bifall till det ifrågavide, af Hr Leijonancker väckta förslaget.
Sedan öfver!äggniugen härefter förklarats slutad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., det R. o. Ad. behagade finna, att Hr Leijonanckers förslag icke kunde föranleda till någon annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Den 28 Maj.
Mandageit den 28 Maj 1866.
.Justerades 3 prot.-utdrag för d. 26 dennes.
Upplästes ett utaf Hr af Burén, Didrik Pontus, inlemnadt mern. af följ:de lydelse:
I behof att efter 6 månaders vistande vid riksdagen tillse mina enskilda angelägenheter, får jag härmed afsäga mig min plats som ledamot af Banko-Utsk:t. med anhållan om fortfarande riksdagsmannarätt.
Sedan K. o. Ad., uppå gjord propos., härtill lemnat bifall, anmodades Ståndets Hrr Elektorer att välja en ledamot i Banko-Utsk:t efter Hr af Burén.
Hr Gr. o. Landtm, förmälte, att sedan Expeditionschefen Arendt Dreijer, hvilken vid innevarande riksdag blifvit af R.
St:r utsedd till R.
Stms Justitie-Ombudsmans suppleant, nyligen af K.
M:t utnämnts till Justitie-Kansler, nytt val af Justitie-Ombudsmans suppleant måste anställas; och finge Hr Gr. o. Landtm., af sådan anledning och i enlighet med hvad Riks-Ståndens Hrr Talmän öfvcrenskommit, nu hemställa, huruvida R. o. Ad. behagade nästa Lördag d. 2 Juni företaga val af de 12 Elektorer, hvilka jemte Elektorer från de öfriga Riks-Stånden skulle utse omnämnde suppleant.
Vidare hemställde Hr Gr. o. Landtm., att vid ifrågav:de val jemväl 4 suppleanter skulle utses, så att valsedlarne komme att innehålla namnen på 16 personer; hvilket jemväl bifölls.
Den 28 Maj. 513 Upplästes och godkändes ett från Riddarh.-Utsk:t inkommet förslag till R. o. Ad:ns underd. skrifvelse till K.
M:t ang:de förhöjning af afgifterne för introduktion å Riddarhuset.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande Stats-Utsk:ts den 23 och 26 dennes bordlagda Utlåt.
N:o 101, i ani. af Iv.
Propos. ang:de kostnadsfri utdelning af Post- o. Inrikes-Tidningar till alla kommuner i riket. mom. a. Hr Skogman, Carl Johan Alfred:
Jag har be gärt ordet endast för att tillkännagifva, att jag var bortrest, då detta ärende förevar till handläggning i StatsUtslct, och således icke deltagit deri, men att jag hufvudsakligen instämmer i den af Hr Hjerta afgifna reservation.
Det kan icke förnekas att det för
Regeringen måste vara af vigt att ega en officiel organ, men tankarne torde vara mycket delade, om det sätt för anordnande af en sådan, hvilket nu blifvit föreslaget, är det lämpligaste.
Hvad jag förnämligast måste ogilla är den gratisutdelning af Post- oeh InrikesTidningar till ordföranderna i kommunalstyrelserna, som blifvit ifrågasatt.
Genom en sådan skulle nemi. tidningen knappast blifva till något verkligt gagn för allmänheten, enär ordföranden icke kunde hafva någon skyldighet att tillhandahålla kommunens samtlige medlemmar tidningen och det äfven för dessa skulle blifva ganskn besvärligt att infinna sig hos honom för att af tidningen taga kännedom.
Det synes mig sålunda, att det åsyftade ändamålet, att de legala publikationerna skulle blifva allmännare spridda och kända, skulle på ett högst ofullständigt sätt vinnas, och att åtminstone någon förändring bör göras, hvarigenom större säkerhet för uppnående af det åsyftade ändamålet kan beredas.
Om man icke, såsom föreg:de talare yrkat, vill afslå denna punkt, så bör man derföre, enligt min tanke, återremittera densamma, hvarom jag anhåller om propos.
Såsom skäl för be viljande af ifråg:de anslag har anförts, att man bör bereda större spridning åt det tidningsblad, som innehåller de legala annonserna och att Regeringen bör ega en organ inom pressen, hvaruti uppsatser rörande dess årgärH.
Y. 33 r. 14 Den 28
Maj. der kunna inflyta, hvarförutom Stats-Utsk:t tillagt, att denna tidning borde innehålla redogörelser för representationens förhandlingar.
Jag liar mig visserligen icke bekant, att några olägenheter visat sig af det sätt hvarpå de legala annonserna hittills kommit till allmänhetens kännedom, men, äfven om så vore förhållandet, hvarom jag icke vill tvista, enär jag icke har tillräcklig sakkännedom, torde detta behof lämpligast kunna fyllas genom inrättande af ett annonsblad.
Sedan vi fått kommunalstyrelser, bör det väl öfverlemnas åt kommunerna sjelfva att draga försorg om att de erhålla del af de legala underrättelserna, och för spridandet af redogörelse för riksdagens förhandlingar är det väl lämpligast att här, såsom i andra länder, inrätta en riksdagstidning.
Hvad åter angår behofvet för Regeringen af en organ, hvarigenom den kan meddela allmänheten de upplysningar, som synas behöfliga för att förklara Regeringens åtgärder och utveckla grunderna för dess beslut, tror jag att den organ, Postoch Inrikes-Tidningar, Regeringen för det närv:de har till sin disposition, är fullt tillfredsställande.
De förklaringar, Regeringen har att afgifva, äro faktiska upplysningar med anledning af vrängda framställningar från pressens sida; men att
Regeringen skall gifva sig in på en daglig polemik rörande administrativa och politiska åtgärder, som blifvit föremål för klander, anser jag alldeles olämpligt.
Det format, Post-Tidningen nu har, har visat sig fullt tillräckligt; man ser att den har rum för beskrifningar öfver alla uppvisningar vid gardesregementen, för skildringar af alla möjliga hoffester, under den bekanta signaturen X—g, för notiser om mera marquanta personers helsotillstånd, jemte en hel mängd andra ämnen, som jag åtminstone utan afsaknad skulle se från den utteslutna.
Jag tror sålunda, att det äskade anslaget är alldeles öfverflödigt, och anhåller derföre om afslag å Utsk:ts hemställan.
Jag anhåller om ursäkt derför, att jag, likasom den föreg:de talaren, kommer att, som hastigast, beröra äfven punkten b), ehuru den icke är föredragen, men, då man yttrar sig i denna fråga, kan man svårligen undgå att beröra båda de punkter, .hvaruti Stats-Utsk:ts hemställan sönderfaller.
Äfven jag har till en början varit emot en dylik d. v. s. salarierad tidning; men då jag besinnar våra s. k. stora, dagliga tidningars sätt i allmänhet att referera riksdags-förhandlingarna, särdeles under innev:de riksdag, finner jag att det föreslagna bidraget till en dylik officiel tidning torde vara i allo behöfligt, helst man af en sådan tidning bör kunna vänta sanning och opartiskhet, Den 28 Maj. 515 åtminstone hvad riksdags-referater beträffar, hvilket för närv:de ingalunda varit fallet.
Den ena tidningen är frihandlare, den andra protektionist, o. s. v. Förutom att enskilda personers yttranden blifvit oriktigt och vanställande anförda, har det t. o. m. händt att referat af hela förhandlingar utaf ämnen af »mindre interesse för tidningsredaktionen» alldeles saknats, hvilket ej borde kunna hända af en tidning, som icke hör anses kunna ega rätt att intaga blott hvad redaktionen vill, utan hvad som verkligen händt och skett.
Nyligen var detta händelsen ang:de en för hela riket högst vigtig angelägenhet, eller rörande allmänna barnhuset, hvarvid det torde ursäktas mig att jag något vidlyftigare fäster mig, ingalunda dock för det frågan angick en af mig framställd motion, utan för motionens allmännyttiga omfattning.
Just för det allmännyttiga, som med motionen åsyftades, hade jag så mycket, som på mig berodde, sökt att arbeta för hvad jag begärt; och då, förrän jag försökt att få det ämne, som uti motionen äfven behandlades: prostitutionen, utaf dem det, närmast vederborde omfattadt och beifradt:
Polismästaren, Ofverståthållaren, ja t. o. m. R.
Stms Just.-Ombudsman, väckte jag motionen; och sökte jag, för motionens framgång, anlita allt biträde, som jag förmådde.
Jag t. o. m. vände mig, ehuru ogerna, till pressen, hvars stora inflytande ej torde kunna jäfvas.
Motionen, den jag låtit särskildt trycka, utdelades såväl kort efter densammas afgifvande i November förlidet år, som ock när den inom de respektive Riks-Stånden möjligen skulle förekomma.
Och med välvilja omfattades densamma äfven af 2:ne utaf hufvudstadens tidningar:
Dagbladet (synnerligast) och Fäderneslandet, ehuru med dessas knappa utrymme.
De stora tidningarnes (Nya Dagl.-Allehanda och Aftonbladet) redaktörer gillade mina bemödanden och lofvade saken deras biträde; men huru höllö de detta löfte?
Aftonbladet hade en artikel i ämnet färdigsatt; men behandlingen uppgafs hafva förekommit tidigare, än redaktionen förmodade; och Nya Dagl.-Allehanda, med sina i öfrigt för neutralt område öppnade, betalande spalter — nämnde ej allenast icke ett ord om motionen.
Uti tidningen intogs ej en gång det af en för tillfället anlitad referent (af förhandlingarna å Riddarhuset åtminstone) uppsatta mera utförliga referatet.
Sammaledes var förhållandet vid 2:ne andra, för hela landet vigtiga frågor, eller ang:de postportots förenkling (vi veta huru denna fråga af pressen i England behandlades före Hillska systemets antagande), äfvensom i afseende å e. o. tjenstemän och deras ställning.
Ej ett ord nämndes härom af de s. k. stora tidningarna, ehuru i dessa dagar (d. 19 Maj) Aftonbladet hade en utförlig artikel i sistnämnde ämne, eller ang:de embetsverkens omorganisation, utvisande att ämnet åtminstone för närv:de intresserar tidningen.
Sådan är tidningarnes opartiskhet nu för tiden, ehuru uti polemiken af förhandlingarne inom ett annat Riksstånd, af just samma tidningar uppgifvits att vår press är den., mest sanningsälskande opartiska press i verlden.
Onskligt vore således, enligt mitt förmenande, att genom bidrag till en sålunda officiel tidning, åtminstone riksdagsförhandlingarne må blifva sanningsenligt och opartiskt uppfattade och refererade.
Skulle ock denna tidning blifva, såsom pressen befarar, en s. k.
Regeringens tidning; så vore ju dermed ej heller så farligt; tvärtom skulle detta ju blifva en vinst för motsatta tidningar.
De visste ju emot hvilka de kunde vända sin opposition; och genom att anföra pro et contra framkommer ju lättast sanningen, hvaraf så väl allmänheten, som äfven dess s. k. organer, pressen, skulle draga fördel.
Jag röstar för bifall till Stats-Utsk:ts Betänk, och det föreslagna anslaget.
I motsats emot de trenne talare, som först yttrat sig, anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla Stats-Utsk:ts Betänk, i den nu föredragna punkten och ber att med några ord få söka försvara det framställda förslaget.
Post- och Inrikes-Tidningar bestå, såsom bekant är, af tre afdelningar, den legala, den officiela och den icke officiela.
Hvad nu först den legala angår, så har, på sätt bilagan till den K.
Proposm i ämnet utvisar, Lagberedningen i en underd. skrifvelse så fullständigt utvecklat skälen för en kostnadsfri utdelning af legala kungörelser och annonser, att jag dervid har intet att tillägga.
I fråga åter om den officiela afdelningen tala för dess kostnadsfria utdelning alldeles samma skäl som för utdelningen af Svensk Författnings-samling; och derest tidningen icke innehölle mera än dessa båda afdelningar, skulle sannolikt ingen förneka, att en sådan utdelning vore nyttig och lämplig.
Men nu tillkommer den icke officiela afdelningen, hvilken jag föreställt mig, om förslaget bifölles, skulle komma att intaga samma ställning till både Regeringen och allmänheten som hittills, nemi. att den förnämligast skulle innehålla från tillförlitligt håll hemtade redogörelser för Regeringens och andra förvaltningsåtgärder, för Dea 28 Maj. 517 representationens förhandlingar, statistiska och andra faktiska uppgifter, men fullständigare än det nuv:de formatet medgifvit.
För tidningens öfriga innehåll borde redaktionen och ej Regeringen fortfarande vara ansvarig i allmänhet; Regeringen dock förbehållet, att i tidningen få infördt allt hvad den vill hafva allmänheten meddeladt.
Deremot har jag icke föreställt mig, att tidningen skulle, såsom en talare här förmenat, intaga en egentligen polemiserande hållning emot andra tidningar, om än i vigtiga frågor eller oroliga tider ett upplysande eller lugnande ord kunde, äfven i denna tidning, finnas vara på sin plats.
Det är sagt, i den reservation, som här blifvit åberopad, att Regeringen i alla fall skulle göras ansvarig för allt hvad som stod i tidningen, och sålunda lätteligen blifva komprometterad.
Det har likväl hittills visat sig, att allmänheten, med en ganska fin urskilning, oftast riktigt bedömt hvilka artiklar, som flutit ur redaktionens egen penna, och hvilka, som blifvit officiöst meddelade; och om det behöfdes, vore det i alla fall en lätt sak, att så tydligt utmärka skilnaden emellan dessa artiklar, att något misstag i sådant afseende icke blefve möjligt.
Att Post-tidningens utdelning, som i öfrigt vore nyttig, skulle blifva i och för sig skadlig, endast derföre, att den jemväl har denna tredje, icke offfciela eller officiösa afdelning, torde väl knappt påstås; men man fruktar, att den genom det understöd Statsverket lemnar, skulle undertrycka andra tidningar, som utan sådant understöd icke kunde bestå i täflan med Post-tidningen.
Detta torde dock vara en alldeles öfverflödig farhåga.
Ingen tidning kan ensam tillfredsställa den allmänna vettgirigheten och nyfikenheten, och minst ett oflicielt blad.
Det menskliga frihetssinnet åtnöjer sig icke med att erfara endast hvad de maktegande tänka; man vill också se sakerna betraktade från folkets synpunkt; och en tidning, som icke kan ingå i klander af Regeringens handlingar, om det än aldrig så mycket vore påkalladt, kan icke uttömma den politiska diskussionen.
Det ligger dessutom i sakens natur, att en officiel tidning, som måste någorlunda fullständigt och nogsamt redogöra för vidlyftiga förhandlingar i förvaltningens alla grenar, icke kan blifva så begärlig för allmänheten, som de tidningar, hvilka ega friare händer att göra sitt innehåll mera underhållande.
Man kan visserligen tänka sig en så stor spridning af den offfciela tidningen, att det ej skulle löna sig för andra tidningar att aftrycka, hvad som varit infördt i den offfciela.
Men detta synes mig vara en ren vinst för dessa tidningar, som då kunde antingen minska sitt format och i följd deraf sina kostnader samt tillhandahålla sina tidningar för bättre pris, eller ock fylla sitt stora 518 Den 28 Maj. format med ett för den stora allmänbeten mera lockande innehåll.
Erfarenheten i andra länder visar ock, att en officiel tidning icke gerna kan hära sig utan statsanslag, och att ett sådant icke länder andra tidningar till förfång genom minskadt antal prenumeranter.
Deremot skulle det kunna tänkas, att en mycket stor spridning af den officiela tidningen, i det afseendet, koni att utgöra ett band på andra tidningar, att den verkade återhållande, om hos någon tidning skulle finnas en benägenhet att främja sina syften, genom oriktiga uppgifter och vrängda framställningar, enär den då kunde hafva att befara, att dessa blefvo vederlagda och blottade till sin rätta halt, i en tidning, som lästes af samma publik.
Men om en sådan verkan kunde förväntas, så hade man också lyckats åstadkomma ett bättre och oskadligare korrektiv mot tryckfrihetens missbruk, än som kan vinnas genom någon tryckfrihets-förordning.
En af reservanterna i Utsk:t säger, att det begärda anslaget skulle åsyfta, att bereda Post- och Inrikes tidningar ett mot de andra obilligt privilegium, men jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att det privilegium, som här åsyftas, skulle gifvas åt den allmänhet, som finge tidningen för intet eller för godt pris, och alldeles icke åt tidningen sjelf eller dess utgifvare.
För denne vore det tvifvelsutan fördelaktigare att fritt få bestämma sitt prenumerations- och annonspris, än att förbindas sätta detta ytterst lågt, endast emot försäkran om prenumeration af statsmedel å 2,500 exemplar, hvilket antal icke är tillräckligt för tidningens bestånd eller uppgår till hvad många andra tidningar hafva med relativt vida högre prenumerationspris.
Jag har mig också bekant, att Post- och Inrikes-Tidningars utgifvare alldeles icke önskar detta förslags genomförande, ehuru jag på samma gång liar anledning antaga, att han icke dermot skulle lägga något hinder, om hans samtycke af Regeringen begärdes.
Hvad åter det privilegium angår, som består i tidningens legala egenskap och företrädesrätt till officiela meddelanden, så är detta ett privilegium, gifvet åt Svenska Akademien, och tidningens utgifvare får genom arrende betala hvad detta privilegium kan anses vara värdt.