Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi vill inte överlämna Oss åt slutledningen att enskilda intressen råder till skada för den allmänna välfärden.
Vi förklarar därför, att Vi med välbehag åser alla mått och steg, som leder till att minska överflödet.
Vi förväntar att Våra ämbetsmän och övriga ansedda och förmögna personer, skall föregå med gott exempel.
Vid Våra resor genom Sverige förra sommaren kunde Vi med tillfredsställelse se, att man använde inhemska vävnader istället för utländska.
Inom kort kommer en författning, som skall bestämma förhållandet mellan brott och straff i avseende på lurendrejeri och tullförsnillning, vilken skall vara grundad på ständernas önskningar och förslag.
Vi har uppskjutit verkställigheten därav i hopp om att inte behöva vidtaga en sådan åtgärd.
Men då Våra bemödanden varit fruktlösa, anse Vi det som Vår plikt att visa de vådliga följderna som uppkommer vid förbrytelser mot lagarna.
Tullförsnillning drabbar varje skattedragares förmögenhet, då man berövar staten inkomst.
Lurendrejeri med för en mängd överflödiga, men ofta skadliga saker, skapar inbillade behov och undergräver allmänna och enskilda välfärden.
Det leder till en större efterfrågan på växlar, vilket är den första orsaken till Vårt nedsatta representativa mynts värde.
Man måste utrota grunden till det onda.
Sådan är avsikten med författningen, som ofördröjligen kommer att sättas i verkställighet och Vi är övertygade att Våra trogna undersåtar skall uppfatta detta som bevis på Vår faderliga omsorg för deras väl och att de skall tävla i nit att understödja Oss Stockholm 12 januari 1820 CARL JOHAN
Kungörelse angående den Stockholms stad tills vidare beviljade nederlags frihet för utländska till införsel i allmänhet tillåtna varor.
Stockholm 12 januari 1820 För att ytterligare befrämja huvudstadens exporthandel, har vi förordnat att utom den nederlags frihet staden redan har, bevilja nederlags rätt för alla de utländska varor, vilkas införsel är i allmänhet tillåten, införda både av svenska som utländska fartyg 1: o De varor som inte inbegripes i förordningen för nederlagsfrihet får ligga kvar i nederlag ett år.
Därefter skall de tullas.
Vid fördröjning kommer tullavgiften att höjas med 25 %.
2: o Varorna får inte läggas i andra magasinsrum än de, som är belägna i Staden mellan Broarna samt på Södermalm.
3: o Då varor från nederlaget exporteras skall vanliga bevaknings anstalter iakttagas.
Avsändaren skall från svensk konsul på den utländska destinationsorten ha bevis att varorna lossats.
Kungörelse angående sättet varpå tullavgifterna för varor som med utländska fartyg till riket införas, ävensom skeppsumgälderna för dylika fartyg hädanefter tills vidare skall beräknas och erläggas.
Stockholm den 24 januari 1820.
Tullen för varor som förs in med utländska fartyg skall betalas med svenska specie riksdaler eller i främmande silvermynt eller omyntat silver.
Detsamma gäller skeppsavgifterna.
Ingenting får längre betalas i växlar.
Stockholm den 24 januari 1820 CARL JOHAN
Cirkulärbrev till samtliga Konungens Befallningshavande angående Landsboks räkenskapernas insändande.
Stockholm den 24 januari 1820 Trots påminnelser har räkenskaperna som ligger till grund för riksbokslutet ofta blivit fördröjda.
Nu har förordnats att så väl landskamreren som länsbokhållaren bötar vardera 25 riksdaler om de årliga landsboks räkenskaperna inte är insända inom föreskriven tid.
För Stora Kopparberg inom 2 år och i övriga län inom 1 ½ år.
Stockholm den 24 januari 1820 Salomon Lövenskiöld
Cirkulärbrev till samtliga sjö- och gränstull rätter samt rådstugu rätter i de städer, där sjötull rätt ej finns, med föreskrift i vilka fall utslag i brottmål må verkställas, innan besvärstiden förflutit.
Stockholm den 25 januari 1820.
Kommers Kollegium har hemställt att när utslag i brottmål blivit kungjort för arrestanten och han förklarat sig nöjd, man inte behöver avvakta besvärstiden, utan straffet genast verkställs.
Detta har Kongl Maj: t funnit vara ogörligt, då brottslingen har rätt att ångra sitt godkännande av straffet, om det sker inom besvärstiden.
Stockholm den 25 januari 1820 A N EDELCRANTZ
Universal angående verkställighet av utslag i brottmål varmed häktad person förklarat sig nöjd.
Stockholm den 27 januari 1820 Kongl Maj: t har givit Hovrätten tillkänna att då den tilltalade förklarat sig nöjd med utslaget och förbliver i det förklarandet, kan verkställighet av straffet ske utan att man avvaktar besvärstidens utgång, om frågan ej heller äger rum om högre ansvar än vartill blivit dömt.
Dock har den som vid lägre domstol blivit dömd rätt att ändra sig inom besvärstiden och då kan straffet inte verkställas mot den sakfälldes vilja.
Stockholm den 27 januari 1820 H A v STROKIRCH
Kungörelse angående förhöjd tullavgift för s k krossat lumpsocker.
Stockholm den 1 februari 1820 Höjning från 10 runstycken per skålpund till 2 skilling och 6 runstycken Hamburger Banco.
Stockholm den 1 februari 1820
Kungörelse angående tullavgifter på inkommande utländsk spannmål.
Stockholm den 1 februari 1820 Sjötulltaxan för tillåten införsel av utländsk spannmål blir: En tunna vete 2 riksdaler En tunna råg 1 riksdaler 24 skillingar En tunna korn och en tunna malt 32 skilling vardera En tunna ärter 16 skillingar Ett lispund vetemjöl 24 skilling Ett lispund rågmjöl 20 skillingar Havre åtnjuter tullfrihet till den 1 mars, sedan blir tullavgiften densamma som 1816 nämligen 7 skilling.
Stockholm den 1 februari 1820 SALOMON LÖVENSKIÖLD
Kungörelse angående förhöjning av nederlagsvaror till betalande av recognitionsavgiften.
Stockholm den 7 februari 1820 Nederlags inspektionen i de städer som är beviljad nederlagsrätt skall om godsägaren inte inom 14 dagar efter erhållen räkning betalat, ha rätt att anställa auktion på så stor del av godset att det täcker räkningen.
Är godsägaren missnöjd med beslutet skall det ändå verkställas.
Han har dock rätt att genast erhålla vad han betalat i tull Stockholm den 7 februari 1820 A N EDELCRANTZ
Kongl Maj: ts förnyade seglationsordning.
Stockholm den 12 februari 1820.
Genom Vår i dag utfärdade förordning till förekommande av lurendrejeri och tullförsnillning har Vi funnit att seglationsordningen i flera delar måste ändras.
Art I Angående vad skeppare, inhemskt eller främmande har att iakttaga, före och vid ankomsten till inloppsort, samt intill dess han till lossningsort anlänt.
§ 1 Skeppare som kommer från utrikes ort, skall vara pliktig att nyttja lovliga och rätta farvatten.
De skall iakttaga vad karantäns författningarna stadga och hålla sig till följande: Landsort, Sandhamn, Furusund, Södertälje om man vill till Stockholm.
Hasslö till Nyköping, Baresund eller Arkö till Norrköping, Baresund till Söderköping, Spåresund till Västervik, Stora Kalvsund till Kungälv, Stora Askerö till Uddevalla, Öregrund och öster om Gräsö till Gävle.
Fartyg som kommer från Östersjön och skall till Söderhamn, Hudiksvall, Sundsvall, Härnösand, Umeå, Piteå och Luleå skall undergå första visitation i Öregrund.
De flesta stapelstäder får man insegla direkt.
Farkoster från Åland som inte skall till svensk stad, utan gå den vanliga postvägen skall anlägga vid Grisslehamn både vid inkommande och utgående.
§ 2 Mindre däckade och odäckade båtar får inte idkas i annan fart än till och från utrikes ort för att där lossa lovgivna exportprodukter och återföra varor producerade på lossningsorten.
Den som bryter mot detta bötar 500 riksdaler och mister båten och det otillåtna godset.
Vid all utrikes fart med sådana båtar iakttages följande: 1: o Skepparen anmäler sig i tullkammaren och uppger ordentligt sina varor, lastar under tullbetjänts inseende och erlägger tull.
2: o Han får inte fara förbi tullbevakningen vid utloppsorten utan visitation eller ta andra vägar än de för tulldistriktet angivna.
3: o Han får inte undandra sig visitation varhelst jaktuppsyningsmän eller tullbetjänter dyker upp antingen i öppna sjön eller skärgården.
4: o Skepparen skall vid återkomsten uppvisa verkrulla vid tullkammaren och inte ta annan farled än som för varje stad är bestämt.
5: o Tullkammaren skall föra diarier på fartygen, när de avgår och när de kommer tillbaka samt orten där de varit.
Skulle vid årets slut någon skeppare saknas i diariet, inkallas han för att redogöra för sin segling.
Föreligger missbruk skall han ställas till laga ansvar.
Undantag gäller farten mellan Finland och Sverige.
Postbåtarna får ta passagerare men inte gods utom de resandes och förnödenheter som fordras under resan.
Vad angår import och export av nederlagsgods, samt införsel av kaffe, socker, tobak, vin och arrak gäller 1818 års förordning.
§ 3 Tar skeppare utan bevisligt nödtvång annat inlopp än det tillåtna pliktar han 500 riksdaler och om han inte kan betala hamnar han på kronans fästning 9 månader.
Böterna kan halveras om han gitter bevisa att redare eller godsägare varit delaktiga i brottet.
Lossas godset på otillåtna ställen eller i öppna sjön straffas skepparen med 3 års fästningsarbete.
De redare eller godsägare som övertygas att haft med förbrytelsen att göra har förverkat sitt gods i fartyget och redaren mister sin del i fartyget.
Skeppare får inte ankra i skärgården om inte storm eller annat tvingar honom.
Dock kan han ankra vid fästning.
§ 4 Skeppare är skyldig att ta tullbetjänt ombord när de fordrar det och lämna underrättelser om både resa och laddning och visa alla handlingar.
Sätter sig någon däremot bötar han 250 riksdaler.
§ 5 Skeppare får inte segla in utan lots, om det finns sådan mot 75 riksdalers böter.
Han skall om tullbetjänt inte finns ombord ha ansvar för att lasten är orubbad.
Lots, som vid dessa tillfällen upptäcker sådant, som skall tas i beslag, får förutom den beslagarerätt han skall ha även uppmuntran och belöning från tullstyrelsen.
§ 6 Vi ankomst till inloppet skall skeppare sätta ankare minst ett muskötskott från land och inom 2 timmar inställa sig hos tullkammaren.
Men om natten får han inte gå iland om inte nödtvång föreligger.
Det gäller också skeppsfolk och passagerare.
§ 7 I verkrullan skall antecknas fartygets namn, lästetal och djupgående, besättningens antal och varje persons namn, var fartyget hör hemma och varifrån det kommer.
Dessutom uppförs persedlarna som fat, tunnor, fastager, kistor, lådor, balar och packor med nummer, namn på ägare och så vitt möjligt är innehåll.
Förrådet av livsmedel för skeppare och folk antecknas till mängd och beskaffenhet.
Skepparen tecknar orden: - Intet att tillägga.
Sedan verkrullan blivit ingiven skall tullbetjänten genast visitera fartyg och last och inga hemliga gömställen får undgås vid vite av 100 riksdaler.
§ 8 Tullbetjänten förses med skeppskost eller 24 skilling i traktamente.
Han skall se till att försegla alla luckor.
Undantag gäller sådan last som fordrar ständig tillsyn och skötsel.
Vill godsägaren ändra planerna på lossning och låta fartyget gå till annan ort in eller utländsk skall han anmäla till tullverket.
§ 9 Fullgör inte skeppare vad som åläggs honom bötar han 500 riksdaler.
Art II Om vad i lossningsort av skeppare och godsägare bör iakttagas.
§ 1 När skepparen kommer till lossningsorten sätter han ankar på samma avstånd som vid inloppet.
Tullbetjänten tar fartyget under bevakning och den förseglade verkrullan lämnas tillsammans med redogörelse för resa och last.
När skeppare kommer från ort där svensk konsul finns skall han ha ett dokument av konsuln som vid redovisning i tullkammaren skall stämma med skeppares sammandrag.
Är de skiljaktiga skall skepparen inför sjötullrätt inkallas och ge förklaring och lagligen ansvara.
§ 2 Finns lovgivet gods i fartyget som inte blivit uppfört i märkrullan, skall skepparen även om det är infört för att tullas eller läggas i nederlag, böta ¼ av värdet.
Det kommer att räknas som tullförsnillning.
Hittas förbjudna varor gäller lurendrejerilagen.
Gods som förkommit innan förtullning skett men är antecknat i verkrullan, är skeppare skyldig att ersätta.
Kan värdet inte bestämmas bötar skepparen 500 riksdaler.
§ 3 Godsägaren skall inlämna inlaga på sitt med fartyget inkomna gods inom några dagar från att båten kommit till lossningsorten och erhållit den första visitationen.
Blir varan inte uppgiven betalar ägaren tull som för bästa slag av sådan vara.
Har skepparen varor som till utländsk ort och återutskeppning är tänkta skall under tullförsegling varorna ligga kvar i fartyget och en tullbetjänt på skepparens bekostnad följa fartyget till utloppsorten.
§ 4 Överstiger godset i antal, mått eller vikt och värde ökas tullen.
Uppger någon felaktigt gods är det förbrutit och ägaren anklagas för tullförsnillng.
§ 5 Vin, olja, frukt och andra varor som förstörs vid lagring får ägaren ta efter visitation och lämna borgen för tullavgiften.
Han har också rätt att lossa hälften av spannmål och salt före förtullningen, om han uppfyller vissa villkor.
Skulle ägaren heller övergiva sina varor än betala tull för dem, tillfaller de Oss och Kronan.
§ 6 Tullen kall betalas inom 30 dagar.
Drar det ut på tiden erläggs 1 % i månaden i straffavgift.
Uttas inte godset inom 30 dagar ur packhuset betalas 1 % på värdet, vilket tillfaller packhusinspektören.
Dröjer förtullningen över 2 månader säljs så mycket av godset, att det täcker tullavgifterna.
§ 7 Har fartyg last, som skall till olika stapelstäder, betalas tull i varje stad för det som lossas där.
Verkrullan visas vid varje lossningsort.
§ 8 Från maj - augusti får lossning ske mellan klockan 6 - 8.
September, oktober, mars och april mellan 7 - 6 och övriga månader mellan 8 - 4.
En timmes ledighet för middag.
§ 10 Under lossningen får skepparen inte ha fler styckeportar öppna än tullkammaren tillåter.
Bryts försegling, som tullbetjäningen satt på luckor i öppen sjö eller skärgården, bötas 500 riksdaler.
Art III Vad godsägare och skeppare har att iaktta, då gods skall föras till utrikes ort.
§ 1 Skeppare som skall segla med last utrikes anmäler sig hos broinspektionen eller sjötullkammaren som ombesörjer lastningens bevakande.
50 riksdaler i böter.
Vill någon medsända varor skaffar han sig en frisedel.
Fartyget skall ligga still under hela lastningen.
§ 3 Efter slutad lastning inger skepparen förteckning på allt gods och godsägarens inlaga till tullkammaren med fartygets namn och godsets beskaffenhet.
§ 4 Innan fartyget får avsegla skall slutlig inspektion av behörig betjäning förrättas.
Uppskjuts avfärden på grund av motvind är fartyget under bevakning till dess avsegling sker.
§ 5 Ridderskapet och adeln har särskilda privilegier vad gäller utförsel av produkter.
§ 6 Har fartyget inte full last, utan skall fylla på mer i skärgården, skall anmälan göras hos sjötullkammaren.
§ 7 Anger någon att oförtullat gods utförs, får skepparen inte hindra verkställighet av lossning.
Han betalar kostnaden och 250 riksdaler i böter.
Angivaren får beslagare andel.
§ 8 Skeppare som seglar ut, tar samma väg som vid insegling.
50 riksdaler i böter om skepparen sätter fartyget för ankar i skärgården utan nödtvång.
§ 9 Inhemsk skeppare som kommer till utländsk ort med last, där svensk konsul finns, skall inom 3 dagar visa sitt tullpass.
Tjänsteman antecknar dag och ställe där passet blivit uppvisat.
När skepparen kommer till svensk hamn, skall han uppvisa det.
Art IV Om särskilda omständigheter, som vid tillämpningen av denna författning bör iakttagas.
§ 1 De som för kronans skepp, har samma skyldigheter som enskilda.
Vägrar han fullgöra vad tjänsteman ålägger honom mister han sin tjänst.
§ 2 Lotsar och fiskare får inte medföra utländskt gods under sin fart i skärgården.
§ 3 Överfaller någon med hugg och slag tullbetjänter i deras tjänstgöring eller med våld återtar gods arbetar han 3 år eller livstid på Kronans fästning.
§ 5 Då fartyget är förbrutet eller böter i pengar erläggs, njuter kronan och beslagaren hälften var.
Beslagaren skall njuta sin rätt framför Kronan.
Finns inga tillgångar straffas med arbete vid Karlskrona eller Vadstena arbetsinrättning.
Döms någon för flera brott straffas han för vart och ett så vida han inte blir livstidsdömd, då andra straff utgår förutom ärans förlust.
§ 7 I våldsbrott skall den missnöjda besvära sig hos Hovrätten.
Är den klagande på fri fot, skall han ha löftesskrift av två män som går i borgen för honom.
Är han så fattig att borgen inte kan ställas skall han ha bevis från domare eller pastor i församlingen, där han bor.
Befallningshavande skall tillse att den besvärande inte saknar nödvändigt biträde vid besvärens författande.
§ 8 Skeppare har vid vite av 25 riksdaler skyldighet att ha denna författning ombord och underrätta sitt folk och passagerare om innehållet.
§ 9 Det åligger tullstyrelsen att hålla allvarsam hand över denna författning Stockholm den 12 februari 1820 CARL JOHAN
Kongl Maj: ts förnyade nådiga förordning till förekommande av lurendrejeri och tullförsnillning.
Den förordning som gäller är inte tillräckligt kraftfull och Vi upphäver de redan utkomna författningarna och utfärdar en förnyad förordning.
Stadgade straff och ansvar bör jämkas.
Art I Om ansvar för lurendrejeri och tullförsnillning.
§ 1 Den som inför eller utför förbjudna varor förbryter sig mot lurendrejeri lagen.
Den som försnillar kronans tull på gods har förverkat varan.
§ 2 Den som första gången beträds med lurendrejeri eller tullförsnillning och varuvärdet inte uppgår till 50 riksdaler kan bli förskonad för böter.
Är värdet mellan 50 - 200 riksdaler bötar förbrytaren godsets värde.
Är varans värde 200 - 400 riksdaler pliktar man varans dubbla värde.
Uppgår värdet till över 400 riksdaler skall den brottslige hållas i allmänt arbete och anses inte värdig att delta i val, som beror av medborgerligt förtroende.
§ 3 Straff för dem som återfaller.
§ 4 Har någon blivit dömd två eller flera gånger skall han hållas i arbete till varans dubbla böter.
Är värdet över 400 riksdaler skärps straffet och förbrytaren ställs för en påle på torg i två timmar.
§ 5 Döms någon för brott av beskaffenheten urbota ansvar skall allmänheten få kännedom om förbrytarens namn och straff genom kungörelse i Inrikes Tidningar.
§ 6 Om någon råder eller hjälper, att utföra brottet döms han, som om han förövat det.
§ 7 Har flera del i brottet straffas var och en.
§ 8 Fiskal eller kronobetjänt som antingen själv försnillar eller hjälper någon, mister tjänsten.
§ 9 Ämbets- och tjänsteman som begår brott skall mista tjänsten, vara ärelös och arbeta på kronans fästning minst 3 år eller livstid beroende på brottets beskaffenhet.
§ 10 Ansvar för olovlig utförsel av mynt bestraffas efter särskild förordning.
§ 11 Utländsk man som förbryter sig förvisas från riket på 3 år.
Återkommer han efter denna tid och beträds med nya lurendrejeri- eller försnillningsbrott skall han utvisas för alltid.
Den av judiska nationen som ej vunnit svensk borgarrätt skall, även om han är född i Sverige utvisas för alltid, om värdet är 400 riksdaler.
Den som inte vunnit burskap på handel, har förverkat sin rätt till det, om han beträds med brott mot denna förordning.
Hantverkare och fabriksidkare som inför och säljer varor som liknar vad de själva tillverkar döms för lurendrejeribrott.
Döms han flera gånger, förlorar han rätten att driva sin näring Den som missbrukar sin nederlagsfrihet bestraffas med ärans och näringens förlust.
§ 12 Görs beslag av ämbetsman och beslagaren tiger med godset bötar han 100 riksdaler, hälften till angivaren och hälften till närmaste lasarett eller barnhus.
Han ersätter det undanhållna godset.
Tjänsteman
vid tull- och lotsverket, som undanhåller gods mister så väl beslagarandel som tjänsten.
Han skall ersätta värdet och straffas med 6 eller flera månaders allmänt arbete.
§ 14 Månglerskor eller andra personer, som finns i staden, och utbjuder förbjudna eller tullförsnillade varor skall genast fasttagas och dömas efter denna artikel.
§ 16 Det gods som beslagtas, skall upptecknas av domstol i närvaro av ägaren och beslagaren.
3 lämpliga personer skall värdera, en tillsatt av domstolen och en av vardera parten.
De förrättar prissättningen under ed.
§ 17 Beräkningar hur varans värde påverkar arbets straffets längd.
Ingen bör dock hållas längre än 3 år.
Arbetet bör den brottsliga undergå vid Karlskrona eller Vadstena.
Kvinna arbetar vid spinnhus om hon inte kan inrymmas i länets korrektionshus eller enskilda arbetshus.
§ 18 Den som påträffas med otillåtet gods har rätt att ställa borgen för böterna.
Är värdet så stort att han inte kan undgå urbota (som inte kan straffas med böter) ansvar, skall han hållas under bevakning tills domstolen sammanträtt.
§ 19 Den som köper en lurendrejad vara mister den och bötar dess halva värde.
§ 20 Den som har försäkrat förbjudna varor, som inte blivit tullade, får ingen ersättning vid sjöskada eller olycka, och kan inte återfordra försäkringspremien.
Premien delas mellan försäkringsgivaren och närmaste lasarett eller barnhus.
§ 21 Lurendrejat eller tullsförsnillat gods, nytt och obrukat som finns i sterbhus, anses inte som laglig egendom och kan inte ärvas om värdet uppgår till 100 riksdaler.
§ 22 Lämnas lurendrejat gods som pant för lån är det förverkat.
Låntagaren skall återlämna lånet § 23 Skulle auktionskamrar mottaga sådana varor, är de förbrutna och den som mottagit dem bötar 100 riksdaler.
Även den som lämnat varorna till försäljning straffas.
§ 25 Den som inkommer i landet kan inte tilltalas för sådana persedlar, som hör till hans klädedräkt eller personliga bruk.
Utländsk resande som inte är främmande makts sändebud bör låta uppteckna sitt olovliga gods, för att återfå det när han lämnar landet.
Nu menas inte skeppare eller besättning.
Är det varor som förskäms eller blir odugliga står den resande för räkningen.
Art II Om beslagare och deras rätt och andel.
§ 1 Den som upptäcker lurendrejade eller tullförsnillade varor, så att verkligt beslag följer, är beslagare och skall njuta hälften av böterna och 50 % av varornas värde.
Grips förbrytaren och värdet är över 400 riksdaler skall beslagaren förutom andel i böter och varornas värde även erhålla 75 % av tullvärdet.
Angivare och beslagare skall njuta samma skydd som tullbetjänter.
§ 2 Förbrytelser mot denna författning må inte angivas av föräldrar och barn eller av syskon mot varandra.
Detsamma gäller tjänstehjon mot husbondfolk.
§ 3 Styrman, som inte är i skeppares ställe, skeppsfolk eller passagerare som anses för beslagare skall genast efter ankomsten till hamn, uppgiva vad otillåtet gods, han vet är ombord.
Upptäcks detta gods vid visitation njuter angivaren beslagarerätt.
Art III Om försäljning av förbrutna dömde varor.
§ 1 Sedan gods genom utslag blivit dömt förbrutet, skall det säljas till högstbjudande på auktion genom Generaltulldirektionens försorg.
§ 2 Det gods som är till införsel förbjudet skall föras till sådan utrikes ort där svensk konsul är förordnad och försäljas.
Innan export sker skall värderingsmän och beslagaren närvara då tullbetjänterna noga besiktigar godset.
Det skall förtecknas och inpackas i förseglade fastage.
Ett exemplar av den upprättade och undertecknade förteckningen skall med posten översändas till handelsagenten.
Fartyget skall bevakas av tullbetjänt till öppen sjö.
§ 3 Så snart försäljningen på främmande ort utförts skall beslagaren få sin andel av tullmedlen.
Om handelsagenten lyckats sälja godset till högre pris än värderingen utvisat skall beslagaren få hälften av överskottet.
Skulle istället priset bli lägre betalar Kronan bristen.
Art IV Hur förfaras bör med inhemska och utländska stämpelbara tillverkningar, som finns ostämplade.
§ 1 Inhemska och utländska tillverkningar skall vara försedda med tullstämpel.
Dessa stämplar skall vara kvar på stycket så länge något av varan finns kvar.
§ 2 Den som säljer ostämplade fabriksvaror bötar varans fulla värde.
§ 3 De s k husvävnader som tillverkas på landet behöver inte stämplas.
§ 4 Den som använder falsk stämpel straffas enligt Missgärnings Balken och godset är förbrutet.
§ 5 Hallrätterna har ansvar för att fabriksidkare fullgör vad på dem ankommer och att allmogens behov av goda och försvarliga varor finns att tillgå.
Besiktningsmän och stämpelmästare skall noga pröva om varan är tillverkad i landet.
Skulle någon idkare stämpla fler varor än vad som kan anses rimligt med tanke på arbetarnas antal och verkets kända drift skall undersökning göras.
Finns utländsk vara uppgiven som inländsk skall den brottslige mista äran.
§ 6 Den som upptäcker otillåten stämpling skall få sin beslagarandel och dessutom 500 riksdaler av Kronans medel som belöning.