Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot sista mom. af denna §, lydande sålunda: »Har man, i fall sist sagdt är, af egen drift förstört det förfalskade eller genom vidtagna åtgärder förebyggt all skadlig verkan deraf; vare från ansvar fri» — har jag den anmärkn. att göra, att det borde bestämmas någon tid, inom hvilken man skulle hafva förstört den ifrågav:de handlingen.
Eljest kan ju alltid anföras, att man haft för afsigt att förstöra densamma.
Jag ansor en återremiss för detta ändamåls vinnande nödvändig.
I kriminalrätten är det icke allenast handlingen som skall bestraffas, utan äfven upsåtet, så snart detta är otvetydigt utmärkt.
Om en person, som förfalskat en handling, förklarar sig hafva haft för afsigt att förstöra densamma, så kan derpå intet afseende fästas.
Det är blott i det fall att han genom vidtagna åtgärder tydliggjort denna sin afsigt, som han kan från ansvar frikännas.
De saker, om hvilka här är fråga, nemi. »papper, vara, mått, vigt eller annat, som med Statens eller andra allmänna stämplar eller märken tecknas», äro af den beskaffenhet, att en förfalskning af dem eller en sådan förändring, hvarigenom de kunna åstadkomma förvillelse, är en förbrytelse af den grofva 136 Den 26 Augusti. att, att ingen gerna kan tillåta sig något sådant utan ett dylikt syfte.
En sådan handling bör derföre icke heller vara straff-fri i annat fall än att den, som gjort den, sjelf gör det förfalskade obrukbart.
Någon preskriptionstid kan således icke stadgas, utan det är blott på ofvannämnda sätt som ansvarsfrihet kan ega rum.
Förev:de § bifölls. §§ S, O och 10.
Dessa §§ b i fö II os. § 11.
Här har Utsk. vidtagit en förändring i K. M:s Nåd. förslag, som jag icke kan gilla.
Regeringen har nemi. utsatt olika straff för förfalskning af inländska och utländska mynt, hvaremot LagUtsk. sammanslagit dessa båda brott och salt samma straff på dem.
Utan att vilja helt och hållet frånkänna de åberopade skälen all giltighet, tror jag dock det vore mera skäl att bifalla K.
Det lider nemi. icke något tvifvel, att man bör mera omhägna sitt eget lands mynt än ett främmande lands.
Det är nemi. klart att ingen menniska kan genom någon lag åläggas att begagna ett främmande lands mynt, då jag deremot måste mottaga mitt eget lands, och då borde väl allmänheten vara mera skyddad i afseende å det sednare än å det förra.
Då en förändring i delta afseende lättast och bäst torde kunna ske genom en återremiss, och då jag förmodar att äfven några andra punkter komma att återremitteras, anhåller jag, på grund af de skäl jag nu haft äran anföra, att denna § måtte så behandlas.
Den förändring
LagUtsk. i detta afseende tillåtit sig, står i närmaste sammanhang med lagstiftningen i främmande länder under sednare tider, äfvensom med den kriminallag, som inom brödrariket Norge för några få år sedan antogs.
I fordna dagar var förhållandet, att hvarje Stat skyddade sig sjelf och sitt mynt framför allt, och åt andra länders gaf det mindre hägn, som reoiprociteten kunde föranleda.
Men, på sätt en utmärkt ledamot af LagBeredningen anmärkt, finnes numera ingen grund för alt iakttaga en så beskaffad rangskilnad mellan Staterne, att man skulle belägga förfalskandet af eget mynt med högre straff än förfalskandet af det utländska.
Dessutom är det naturligtvis lättare att bedraga menniskor med ett utländskt mynt.
Den svensk, som tager det svenska myntet i handen, kan med temlig lätthet inse huruvida detsamma är falskt eller icke.
Om deremot en dansk eller en norsk Speciedaler företes, har man alltid svårare att bedöma, om någon förfalskning deraf egt rum.
Nu är klart att i gränse-orterna är såväl det norska och danska som det svenska myntet ute i rörelsen.
I Wermland t. ex. tvekar ingen att mottaga norska specier, och i Skåne är samma förhållande med de danska.
Det är äfven en annan omständighet, som gör den nu ifrågasatta skillnaden ännu mindre nödvändig.
I fordna lider, Den 26 Augusti. m då ingen latitud i straff egde rum, kunde det vara skäl att hafva en sådan skilnad.
Om någon förfalskar ett mynt på 10 öre, så är det obilligt att detta brott skall bestraffas högre än förfalskningen af en norsk eller dansk Species på 4 Rdr.
Det bör derföre öfverlåtas åt domaren att med afseende å sig företeende omständigheter skärpa eller mildra straffbestämmelserna.
Jag tror att då vi skola stifta en kriminallag, så måste vi göra afseende på de åsigter, som i fråga om kommersen inom den Europeiska verlden gjort sig gällande, och jag anser det derföre af synnerlig vigt, att främmande Staters mynt erhålla lika kraftigt skydd sorn det inom landet'gällande.
Jag vill fästa upmärksamheten på ett stadgande, som redan blifvit af Ståndet bifallet, och som innefattar en skilnad mellan inländska och utländska förhållanden.
Enligt § 9 är förfalskningen af norska handlingar belagd med högre straff än förfalskning af utländska..
Sparre anförde för en stund sedan såsom stöd för sin åsigt, att det
Vore svårare för en person, som får ett utländskt mynt, att kontrollera huruvida det är falskt, än om fråga vore om ett svenskt.
Samma skäl borde då äfven hafva, gällt här, och ledt till ett liknande stadgande i §9.
— Antingen har jag gjort ett misstag, eller också har Gr.
Sparre missförstått mig, då han nämnde, att detta skulle komma att ega tillämplighet på norska mynt.
Dessa äro i K. M:s Propos. satta i samma förhållande som de svenska, och frågan gäller blott de öfriga utländska Staternas mynt.
Jag har icke föreburit att det står »norska», men jag nämnde dem på samma gång jog talade om de danska, och det finnes ganska många skäl för att den sednare må erhålla lika skydd som den svenska specien.
Hvad beträffar skilnaden mellan handlingar och mynt, så är den ganska betydlig; de förra gå icke i kommersen, men myntet löper med så mycket större lätthet som skydd är deråt gifvet.
Jag tror således att denna förändring är nyttig, och vågar förorda densamma äfven på den grund, att alla nyare lagstiftningar antagit samma princip.
Efter först till bifall och sedan till återremiss å förev:de § framstälda propos.:r, som besvarades med blandade
Ja och Nej, blef förstnämnde propos. förnyad och besvarad med starka
Ja jemte åtskillige Nej; hvarpå Hr Gr. o.
Ja hafva varit öfvervägande. §§ 12 och 13.
Dessa §§ biföllos. § litti- von Koch:
Innan jag börjar mina anmärknir mot förev:de Betänk., vill jag med några få ord göra redo för anledn:n dertill. 138 Den 96 Augusti.
Jag anser frågan af så stor vigt, att det Sr högst angeläget, att den icke må falla genom några mindre väsendtliga meningsskiljaktigheter.
På den punkt, dit vi nu äro komna, har jag således ansett mig böra undertrycka min enskilda opinion i de punkter, i hvilka den eljest skulle afvika från hvad såväl K. M:s Propos. som Utsk:s Betänk, innehålla, emedan jag anser det fåfängt att nu söka genomdrifva mina åsigter, och jag skulle icke vilja sönderrifva frågan.
Uti förev:de g 14 förekommer i Utsk:s förslag den ändring i afseende å sjelfva definitionen, att Utsk. säger: »Eftergör eller förfalskar man sedel, som af It.
Stms Bank eller annat Rikets allmänna penningeverk, af annan Stats Bank, eller med tillstånd af in- eller utländsk regering, af enskildt penningeverk utgifven är, för att såsom penningar allmänneligen gå och gälla; dömes till straffarbete från och med fyra till och med tio år», då deremot K. M:s Propos. i samma g innehåller: »Eftergör man sedel, som af Rikets Bank eller annat Rikets allmänna penningeverk utgifven är; eller förändrar man dylik sedel så, att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde; eller utplånar man å makulerad sådan sedel tecken, hvarigenom utmärkes att den uphört att gälla; dömes till straffarbete från och med fem till och med tio år».
Jag tror för min del det vara nödvändigt att bibehålla ungefär samma redaktion som finnes i K. M:s Propos.
Det är nemi. icke tillräckligt, att i st. f. termerna »förändrar man dylik sedel så, att derigenom åt densamma gifves sken af högre värde; eller utplånar man å makulerad sådan sedel tecken hvarigenom utmärkes att den uphört att gälla», — att i st. f. dessa termer äger jag begagna endast ordet förfalskar, såsom Utsk. föreslagit.
I afseende å den förra delen af nyss citerade ordalag äro de måhända af mindre betydenhet, men deremot är det alldeles nödvändigt att bibehålla orden om mahulering.
Vi hafva under nuv:de lagstiftning exempel på, att domaren icke tilltrott sig att tillämpa straffet för förfalskning på den som makulerat en sedel.
Det finnes ett reskript af d. 17 Aug.
1801 som omförmäler ett dylikt förhållande, då en sedel blef makulerad och ånyo utsläppt i rörelsen.
Svea HofRätt hade hos K.
M. förfrågat sig huru den skulle döma, och då förklarade K.
M. att, enär det hvarken kunde rubriceras som sedel-förfalskning eller som stöld, så skulle Rätten döma efter Missg:sB:ns 8 Kap 2 §, som handlar om andra allmänna handlingar.
Jag anhåller på grund af hvad jag nu yttrat om återremiss af denna §, på det att den måtte omredigeras i den syftning jag nu angifvit, eller till öfverensstämmelse med K. M:s Propos. Gr.
Anledningen, hvarföre Utsk. vidtog denna förändring i redaktionen af § 14, är att Utsk. sammanfört förfalskning af RiksBankens sedlar med förfalskning af utländska StatsBankers och enskilda penningeverks.
Då Utsk. var af den mening, att den åtgärd, som den siste talaren omnämnt, eller att genom utplånande af makuleringsmärket försätta en sedel i sådant skick att den kan gå i rörelsen, voro att hänföra till förfalsk - Den 26 Augusti. 139 ningsbrott, ansåg Utsk. intet s8dant tillägg behöfiigt.
Det 3r emedlertid sannt, att en förfrågan i detta hänseende blifvit gjord, och att ett dylikt fall nu inkommit och är beroende på Högsta
Domstolens pröfning, samt att olika meningar derom yttrats; och då ingen princip här är i fråga, samt Utsk. genom att taga saken under förnyad pröfning möjligen kan komma att gifva en bättre redaktion åt §:n, så vill jag för min del icke motsätta mig återremiss deraf.
För min del får jag förklara, att jag föredrager den definition på ifrågavide förfalskningsbrott, som K. M-s Propos. innehåller, framför den som Utsk. framställt; och anser jag således att en ålerremiss hör ega rum för vinnande af rättelse i detta fall.
För öfrigt och då Utsk. i de följande §§ föreslagit väsendtliga förändringar och afvikelser från K. M:s Nåd.
Propos., så har jag, som nu måste aflägsna mig trott mig böra begagna detta tillfälle för att vördsamt hemställa, huruvida icke grannlagenheten fordrar att för hvarje g, deri Utsk:s förslag skiljer sig från K. M:s Propos., den motsvarande g i denna sednare äfven blefve upläst.
Då de talare, hvilka yttrat sig öfver denna g, yrkat återremiss, hoppas jag att detta också blir R. o. Ad:ns beslut.
Hr Cederschiöld yrkade återremiss på den grund att han ansåg, att straffet icke borde vara lika för förfalskning af riksmynt och privathankssedlar.
Jag vill icke lemna detta yrkande obesvaradt, på det Utsk. icke må anse det utgöra R. o. Ad:s gemensamma tanka.
Jag anser nemi. att Utsk. har ganska rätt i sitt uti motiverna framställda påstående, att resultatet af förfalskningen blir i båda fallen detsamma, att brotten dro lika stora och således böra medföra samma straff.
— Hvad aler angår Hr Cederschiölds förslag, att man skulle upläsa äfven K.
M:s förslag, så tror jag detta hl ifver öfverflödigt, om man vid upläsningen af Utsk:s förslag sjelf följer med uti den K. Propos:n.
Jag anhåller således att R. o. Ad. icke måtte varda härmed besvärad.
Efter min åsigt är en enskild Banks sedel att förlikna med en enskild skuldsedel; och så länge enskilda bankers sedlar icke få antagas i kronoupbörden och gälla som mynt, kan jag icke annat än lika som K.
M. finna att skillnad bör göras mellan dem och de sedlar som äro förklarade böra gälla som mynt i Riket.
Då en talare redan besvarat
Hr Cederschiölds yrkande i afseende å privatbankssedlarne, har jag föga att tillägga.
Jag vill blott fästa upmärksamheten derpå att, sedan 11. o. Ad. genom sitt godkännande af Utsk:s förslag i fråga om in- och utländskt mynt redan godkänt den grundsats att lemna lika skydd å de representativer, hvilka inom landet löpa som mynt, så hör denna princip äfven tillämpas i fråga om privathankssedlar.
Yi 140 Den 26 Augusti. veta att här i landet löpa dessa sedlar alldeles lika som Riksbankens, och att de på ganska många ställen äfven mottages i upbörden, är fullt säkert.
I flera landsorter finnes rent af icke tillgång på andra sedlar, och då i trafiken köpare och säljare måste mottaga dem, så böra de väl ock omgärdas med lika skydd som Riksbankens sedlar.
Skulle det vara billigt, att förfalskning af en Riksbankssedel å 32 sk. skulle straffas högre än förfalskning af en privatbankssedel å 100 Edr?
Jag tror det ej finnes skäl till stadgande af någon skilnad i detta fall, och anser det vara i kommersens intresse af vigt, att den ena sedelns förfalskning belägges med samma straff som den andras.
Ehuru en talare redan motsatt sig verkställigheten af hvad Hr Cederschiöld föreslagit, nemi. alt K. M:s Propos. skulle upläsas på samma gång som Utslcs förslag, har han dock underlåtit att anmärka det oformliga deruti, att en ledamot, som förklarat sig hindrad att vidare deltaga i discussionen, upgifver ett förslag hnru den efter hans bortgång skall föras.
Då han icke sjelf deltager i förhandlingarne, har han icke heller ondt af den tid som så bortslösas.
Hans rätt att framställa en sådan begäran är obetridIig, men jag har blott velat fästa upmärksamheten pä det oformliga häruti, och hoppas att man ej må understödja en så beskaffad framställning.
Ilr Cederschiöld: Gr. Sparres uplysning, att privatbankssedlar mottagas i Kronans upbörd, är för mig en fullkomlig nyhet.
Om sådant eger rum, så sker det på upbördsmännens eget ansvar, och jag tviflar på att någon af dem vågar insända dylika sedlar till StatsKont.
Sparres anmärkning om den inconseqvens, som skulle ligga deruti att den som förfalskat en af RiksBankens sedlar å ringa valör straffades svårare än den som förfalskat en PrivatBankssedei å större valör, får jag endast hemställa till Hr Gr:n, om icke samma inconseqvens då äfven finnes deruti att den som förfalskat en PrivatBankssedei (t. ex. å 10 Rdr) straffas Härdare än den som förfalskat en af Hr Gr. utgifven revers å 10,000.
Hvad beträffar den siste värde talarens anmärkn. mot mitt förslag, så får jag erinra, att jag icke framställt något yrkande, utan blott hemställt huruvida icke grannlagenheten mot K. M:s Propos. borde anses fordra att, då LagUtsk. framställt ett från denna betydligt afvikande förslag, den förra blefve samtidigt med det sednare upläst.
— Om emedlertid R. o. Ad. i detta afseende hyser en annan åsigt om hvad grannlagenheten fordrar, så står det naturligtvis R. o. Ad. öppet att lemna min hemställan utan afseende.
Jag vill endast nämna några ord med anledn. af hvad som blifvit yttradt om grannlagenhet.
Jag tror att till hvarje ledamot blifvit utlemnadt ett exemplar af K. M:s Propos., som är häftad här framföre Utsk:s förslag, och då torde all grannlagenhet, som skäligen kan komma i fråga, vara iakttagen.
Jag Dl!II 26 Augusti.
Ml tror för öfrigt icke alt det skulle ligga någon särdeles artighet deruti, att man läte samtidigt upläsa det K. förslaget, och hoppas att R. o. Ad. icke må finna mig hafva brustit i grannlagenhet.
Jag vill fasta upmärksamheten på att det är ett särdeles v i g t i g t och vidtomfattande lagförslag, som nu är föremål för öfverläggning, innehållande icke mindre än 47 särskilda §§:r.
Det är möjligt att Hr Nordenfelt och åtskilliga andra hafva förmåga att ordagrannt bibehålla i minnet allt hvad K.
M. deruti föreslagit.
För min del mäste jag bekänna att det är mig omöjligt, ehuru jag har någon vana att läsa lagar och lagförslag, och jag trodde att enahanda oförmåga i detta afseende skulle finnas äfven hos flera andra ledamöter.
För öfrigt, och då den nämnde värde ledamoten sagt, att jag icke har något att skaffa med hvad beslut som fattas, derföre att jag ämnar aflägsna mig, får jag föi klara att det är för mig, likasom för hvarje annan innevånare i Sverige, af största vigt, att uti denna vigtiga lagstiftningsfråga det bästa möjliga förslag varder antaget; och det var för att underlätta vinnandet af detta mål, som jag uttryckte den önskan, att ej allenast Utslcs utan äfven K.
M:s förslag måtte up. läsas, enär jag ansåg det sednare i flera delar äga företräde framför det förra.
Efter först till bifall å förev:de § framställd propos., som besvarades med Nej, blef densamma, på grund af de deremot gjorde anmärkn:ne, till Utsk. återremitterad. § 13.
' Gr.
Då nu den 14 §:n blifvit återremitterad, torde det blifva nödvändigt att vidtaga samma åtgärd äfven med den 15:de; och jag får då hemställa huruvida mun icke Lunde underlåta upläsningen af densamma.
Sparre och anhåller att 15 §:n måtte återremitteras, då ock upläsning af densamma torde vara öfverflödig. R. o. Ad. ansåg förev:de g böra i sammanhang med den 14 §:n till Utsk återremitteras. §§-.ne 16, 17, 18, 19, 20 och 21.
Dessa §§:r biföllos.
Pröfningen af återstående delarne af förev:de Betänk, upskjöts till nästa plenum.
Föredrogs och begärdes på bordet K.
M:s denna dag ankomne Nåd.
St:r, med förslag till Förordn.
.om ägors fredande mot skada af annans hemdjur och om stängselskyldighet. 142 Den 26 Ån gus ti.
Anmäldes och lades pä bordet nedannätnnde från Utsk:n inkomne Utlåt:n och Memorial, nemi. från SlatsUlskollcl : N:o 114, med ani. af återremisserne i fråga om anslags beviljande för den bland Statens jernvägsbyggnader föreslagna stationsgård på Södermalm äfvensom för reparations-verkstäder här i hufvudstaden; Bevillningsutskottet:
N:0 19, i ani. af verkställda omröstningar, ang:de ifrågastb 1
Ide förändringar i föreskrifterne om allmänna bevillningens utgörande; N:o 20, i ani. af verkställda omröstningar, ang:de ifrågaställde förändringar i vilkoren för bränvins-tillverkning; Allmänna Besvärs- och Ekonomiutskottet: N:o 108, i ani. af återremiss utaf Betänk.
N:o 97, såvidt detta rörer den i Upsala nuy:de Medicinska Fakultetens förening med Carolinska MedicoChirurgiska Institutet i Stockholm; N:o 109, i ani, af återremiss utaf Betänk.
N:o 81, i fråga om befrielse för svenska ångfartyg, som göra reguliera resor, från skyldigheten att taga lots då de komma från sjön.
Justerades ett prol:s-utdr., innefattande R. o. Adtns denna dag i afseende på Bevilin.Utsk:s Mern.
N:o 18 fattade beslut. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. half 10 på aftonen.
Den 31 Augusti. 143 Måndagen den 31 Augusti 1857.
Justerades ett prot:s-utdr. för d. 26 dennes samt pleni-prot* för d. 8 sistl.
Hrr Elektorers listor vid val af Utsk:s-ledamöler; och befunnos dertill utsedde i ConslitulionsUtskotlet efter N:o 140, Frih. Leuhusen, Carl Herman: N:o 11, Frih. Sparre, Fullm.
Sparre, Gustaf Adolf; SlatsUlskoltel efter N:o 3G6, Frih.
Hr von Troil, Samuel Gustaf: N:o 115, Gr.
Lagerbjelke, Gustaf; Allmänna Besvärs- och ElconomiUlskollet efter N:o 104, Gr.
Beckfriis, Corfitz: N:o 394, Frih.
Nordenskjöld, Fullm.
Hr Nordenfelt, Enar.
Öpnades Hrr Elektorers lista vid val af en supleant i Riddarh.
Utsk. efter N:o 2268, IIr af Wannqvist, Olof Fredrik, och befanns dertill hafva blifvit utsedd N:o 316, Frih. von Stedingk, Fullm.
Leijonhufvud, Carl Gustaf. Öpnades jemväl
Hrr Bänkmäns lista vid val af 4 Elektorer efter N:o 140, Frih.
Leuhusen, Carl Herman; N:o 327, Frih. af Wetterstedt, Fullm.
Gr. Lewenhaupt, Erik August; N:o 393, Frih. af Schmidt, Carl Johan Georg; och N:o 2221, Hr af Wirsén, Carl Thure; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 394, Frih.
Ilr Nordenfelt, Enar; N:o 189, Hr Rääf af Småland, Fullm.
Gr. Lewenhaupt, Casimir; N:o 2243, Hr Hadorph, Daniel; N:o 2253, Hr von Holst, Hans Gram.
Med anledn. af en längre bortovaro från hufvudstaden i tjensteärenden får jag härmed afsäga mig min plats såsom ledamot i Bevilln.Utsk., med vördsam anhållan att detta oaktadt varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall. 144 Den 31 Augusti.
H, Exc. Hr Gr. Sparre, Gustaf Adolf:
Vördsamt får jag nu afsäga mig den plats såsom ledamot i Gonst.Utsk., hvartill jag af R o. Ad:ns flrr Elektorer blifvit kallad.
Upläsles ett af Hr Mannerskantz, Carl Axel, insändt så lydande memorial:
Som jag af vigtiga enskilda angelägenheter finner mig förhindrad att f. n. kunna återinställa mig vid Riksdagen, måste jag hos H. 11. o. Ad. vördsamligen anhålla, att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig min plats såsom ledamot af BankoUtsk.
Efter härtill af R. o. Ad. lemnadt bifall, anmodade Hr Gr. o. Landtm.
Ilrr Elektorer att sammanträda till val af en ledamot i Const.Utsk. i st. f. H.
Sparre, en ledamot i Bevilln.- Utsk. efter Frih. Klinckowström, samt en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Mannerskantz.
Då utaf de till ledamöter i Förstärkt Bevilln.Utsk. utsedde medlemmar af R. o. Ad. ett icke mindre antal än 14 äro dels för en längre och dels för en kortare tid från hufvudstaden bortreste, tager jag mig friheten att anhålla, att vid början af nästa plenum måtte anställas val af ytterligare 8 supleanler i nämnde Utsk , emedan det eljest är omöjligt att fylla det antal af Ståndets medlemmar, som enl.
Grundlagen skall deltaga i voteringarne inom Utsk.
Uppå af Hr Gr. o. Landtm, i ani. häraf framställd propos. beslöt R. o. Ad. att i början af nästa plenum företaga val af ytterligare 8 supleanter i Förstärkta Bevilln.Utsk. Fortsattes pröfningen af LagUtskis Betänk.
N:o 40, i ani. af dels K.
Propos. med förslag till författn. ang:de ansvar för förfalskning och bedrägeri, dels enskilde motioner i enahanda syftning; och förekommo härvid nedannämndo §§:r uti Utslcs författningsförslag: § 22.
I öfverensstämmelse med det beslut R. o. Ad. i förra plenum fattade, att nemi. upskjutä pröfvandet af rubriken till Förordn:n, intilldess densamma blifvit genomgången, anhåller jag att med behandlingen af rubriken till den afdelning af Förordn:n vi nu gå att pröfva, äfvenledes måtte få anstå.
Hvad den nu föredragna 22 §:n beträffar, får jag förklara, att den förändring af den motsvarande 23 §:n i K. M:s förslag, som Utsk. här vidtagit, i min tanke utgör en förbättring.
Förändringen består deruti, att Utsk. föreslagit en ny straff-art, nemi. fängelse, att tillämpas jemte de af K.
M. föreslagna straffen, böter och Den 31 Augusti. och straff-arbete.
Men jag är af något olika tanke med Utsk. derutinnan, att, enl. min åsigt, den tillagda straff-arten fängelse borde få användas alternatift icke blott med böter utan äfven med straff-arbete.
Då vi hinna till åtskilliga efterföljande §:r, nemi. den 25, 26, 28, 29, 80, 31 och 32, skall jag taga mig friheten föreslå deras återremitterande i den nu af mig angifna syftningen; men hvad den nu förev:de §:n angår, så och ehuru jag för min del anser, att en återremiss deraf vore lämplig, på det att §:n kunde blifva så- omredigerad, att icke allenast den 23:dje utan äfven de af mig nyss upräknade §§:ne kunde i afseende å straffbestämmelserna derunder subsumeras; vill jag nu ej bestämdt påyrka §:ns återremitterande, enär man torde anse att §:n ändock kan omredigeras, till följd af R. o. Ad:ns redan fattade beslut, att antagandet af vissa <§§:r icke må förhindra de redaktions-förändringar deri, som kunna blifva en följd, af Ståndets beslut i afseende å andra delar af förslaget.
För min del
Sr jag icke af den siste värde talarens mening, att tillägget af en ny straff-art varit behöfligt och således utgör en förbättring af den K.
Proposm, utan anser de af K.
M. föreslagna straff-arterne, nemi. böter och straffarbete, vara de som böra tillämpas å bedrägeri-brotten.
För öfrigt finner jag att LagUtsk. gjort sig ett alldeles onödigt besvär genom att omarbeta den K.
Då densamma är upgjord med ledning af både LagKomiténs och LagBeredningens förslag, samt blifvit, efter Högsta Domstolens hörande, af StatsRådet enhälligt tillstyrkt, skulle jag föreställa mig, att det vore skäl att lita på dessa auktoriteter och antaga Proposm oförändrad, men att det deremot vore mindre välbetänkt att antaga LagUtslcs till största delen omskrifna förslag, enär det kunde hända, att sedan förslaget blifvit af R.
St:r bifallet och återkommer till K.
M. för att erhålla Hans sanktion, detsamma kommer att afstyrkas af Högsta Domstolen, som öfver det nya förslaget skall höras, och måhända icke tillerkänner LagUtsk. den högre vishet och lagstiftningsförmåga Utsk. utan tvifvel anser sig besitta, utan emot förslaget framställer sådana anmärkn:r, att K.