Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
J’annorlunda, ii/i 8 och II §§ma föreskrifva.” I 8 §:n är föreskrifvet, att vid mantalsskrifningen skall uppgifvas redskapens beskaffenhet i så måtto, som urskiljas bör, huruvida hon är inrättad alt drifvas omedelbart med eld eller med ånga: men då till rättelse för den som verkställer förseglingen nödigt är att veta, huruvida pannan är inmurad eller ej, emedan han endast i förra fallet, utan särskild tillsägelse eller annan rättelse än uppgiften vid mantalsskrifningen, är förbunden utt infinna sig vid gården, der pannan finnes, för att verkställa förseglingen; så fordras, till undvikande af onödiga resor för kronobetjeningen, som har med förseglingen att skaffa, att denna § på så sätt förtydligas, att efter orden: huruvida den är inrättad alt drifvas omedelbart med eld eller med ånga, tillägges följande mening: samt om den ar inmurad eller begagnas sorn lyftpanna.
Uti 19 S:n föreskrifves, att stämplingen alltid skall vara synlig å en inmurad panna.
Det måtte väl ej kunna anses för ett brott, oni något murbruk råkat dölja stämplingen.
Äfventyret för en sådan händelse att stämplingen är dold genom inmutningen bör derföre ej blifva böter; och anser Den sy Juni {. m. jag derföre, att uti denna § efter ordet ”synlig*’ bör tilläggas: vid äfventyr att stämpeln uppsökes genom borIrifning af hvad som döljer densamma.
Uti a6 §:n talas om huru förseglingen skall verkställas.
Efter min åsigt böra alla eller också intet afkylningsredskap förseglas.
Första mom. beskrifver huru redskapen skall förseglas, nemi. så att afkylningsredskap m. m. skola sättas ur stånd att begagnas, men slutar med att befria från försegling de i smärre bränneriet' till ångornas afkylning begagnade pipor.
Likväl äro båda delarna afkylningsredskap.
Ägare af mindre lyftpannor hafva, till följd af detta sednare stadgande, icke fört sina afkylningsredskap till förseglingsmölet, hvarefter de blifvit tagna i beslag och ägaren dömd att böta 33 r:dr 16 sk. b:co.
Mig synes onödigt alt försegla någon afkylningsredskap, enär förseglingen anbringas på panna, hatt och reetificator.
I afseende på tiden för verkställande af förseglingen, bör Landshöfdinge-embetet, på kronobetjcningens reqvisition, bestämma dagen, afpassad efter kronobe!jeningens ledighet, för lyftpannornas försegling uti utfärdade tryckta kungörelser, hvilka böra uppläsas minst i4. dagar före bränningsterminens utgång.
De inmurade pannorna förseglas, der de, enligt 8 §:n äro uppgifna att linnas, för hvilka förrättningar de uti 10 §:u föreskri Ina förteckningar må tjena till ledning.
Vidare bör uti denna § eller 26 §:n tilläggas:
Skulle ej alla uppgifna lyftpannor blifva framlemnade till försegling den pålysla dagen, böla den uteblifne 32 sk. b.co, och utsändes derefter vederbör, att på pannc-ägarnes bekostnad verkställa försegling å da pannor, sorn å den utlysta dagen icke blifvit till försegling framhafda.
Skulle anmäld inmurad eller lyftpanna blifvit försåld, eller såsom bränrivinsredskap onyttig gjord under bränningstiden, skall förseglaren derom underrättas, emot bevis, vid utlyst förseglingsmöte.
Sker det ej, ersätte den, hvilken den uraktlåtna skyldigheten ålåg, förseglingsmannen dess resekostnad, derest lian till försegling af sådan redskap sig infinner.
Hvad derefter sjelfva hufvudsaken angår, så får jag i allo förena mig uti hvad Frih. Hamilton yttrat.
Jag anser det vara enda sättet för brännvinsbrännarne att komma till det mål, hvartill vi syfta, och dit vi icke komma, om vi fortfara alt tillverka denna vara efter gamla systemet.
Om Svenska folket kunde afsäga sig allt bruk af spirituösa drycker, vore det alltför lyckligt; men säkert gör man sig alltför stora förhoppningar, örn man tänker sig möjligheten större för den Svenska, än för andra nationer, att helt och hålö. let bortlägga bruket deraf, särdeles hvad den lägre classen beträffar.
Men då Sverige behöfver ett spirituosum, som till en del kommer från andra länder och till en del tillverkas inom landet; så anser jag klokast vara alt laga sä, att allt hvad som behöfves eiler consuraeras, tillverkas af D e 11 37 Juni f. m. oss sjelfva.
Om Sverige kunde åstadkomma både vin, arrack oell rom så val sorn brännvin, så vore det visserligen en betydlig vinst för landet; men derföre att man icke kan åstadkomma allt, bör man ej förbjuda tillverkningen af hvad man förmår producera.
I sammanhang härmed förekommer en fråga, som är of mycken vigt, nemi. den frihet uti brännvinshandel, som för narvar. äger rum emellan Sverige och Norrige.
Ända från Strömstad och 5o ä 60 mil uppåt Norrska gränsen consumerns på Svenska sidan endast Norrskt brännvin.
Om nu skatten på brännvinet ökas, skulle säkerligen ännu mera brännvin införas från Norrige, emedan varan Lomme att stiga i pris.
Jag skulle kunna anföra bestämda facto till stöd för sanningen af hvad jag sagt.
Härpå vill jag fada Ulskrs uppmärksamhet, till ledning för Utsk. att äfven i detta hänseende taga nödiga mått och steg för att vinna ändamålet af ett högre pris; i hvilket fall Utsk. torde böra tillstyrka RiksSCn alt ingå till K.
M. med und. framställning 0111 ändamålsenlig ändring uti den emellan Sverige och Norrige i detta hänseende gällande öfverenskommelse, enligt hvilken man äger att öfver gränsen från Norrige medföra i5 kannor brännvin.
En person kan ju Juilia i5 drängar eller flera, sorn hvarje dag öfverföra hvardera i5 kannor brännvin, och 0111 flera förfara på samma sätt, skola inom år och dag många hundratusen kannor brännvin kunna inpraktiseras.
Jemte det jag anhåller om åkerren] iss, får jag härmed tillika öfverlemna ett betänk, ifrån erfarna tjenstemän vid tullverket på Norrska gränsen, innehållande interessanta upplysningar i ämnet, som jag anhåller mätte få åtfölja till Utsk., till hvars uppmärksamhet jag recommenderar detsamma.
Kammarherren
Hr C. von Qvanten har anmodat mig att lemna ett med sanna förhållandet öfverensstämmande utlåt. om handelsförhållandena, isynnerhet rörande spirituosa och colonialvaror emellan Sverige och Norrige inom mitt bevakningsområde på Norrska gränsen; och får jag härigenom äran lemna Hr Kammarherren de upplysningar, som jag vet vara med rätta förhållandet öfverensstämmande.
På de tio sistförflulna åren, eller sedan K. M:s nåd. förordn. angtde Sveriges och Norriges ömsesidiga sjöfarts- och liandelsförhållanden af den 24 Maj 1820 hade till nåd. efterlefnad utkommit, har under mitt bevaknings-område säkert icke 20 kannor spirituösa varor från Sverige lill Norrige blifvit utförda; deremot vågar jag tryggt påstå, att på samma terrain, och under samma tid, flera hundratusen kannor blifvit från Norrige till Sverige införda.
Någon bestämd beräkning på de införda qvantiteterna kan naturligtvis ej bekommas efter närvar, förhållanden; men så väl jag som manga andra hafva under resor vid gränsen gjort följande ungefärliga calcul.
B e n aj Juni f. m. 4 13'
Rian har beräknat, att på de större och allmännare vägarna, såsom Svinesund, Halle, Högen, Sandviken, Hån o. s. v. per medium a5 till 3o hästar afgå till, och lika många från Norrige hvarje dag uti 4^5 månader om året, och på de mindie, men talrika vägarna är trediken äfven då ganska lillig under de år nemi., då brännvinsbränningen hos oss är förbjuden.
De varor, som då allmänneligen till Norrige utföras, uro äfven i missvextår: spanmål, trädvaror, jern, kol och lefvande kreatur samt något kummin, Iinfrö och viclualievaror, såsom smör, ost, talg och fläsk.
Under innevar. år är utförseln af spanmål det vanligaste; och jag begagnar således denna, för att visa hos hvilketdera
Riket vinsten eller förlusten af denna handel skall stanna.
Den sprn vill tillbyta sig en ankare brännvin för varor af egen afvel, medtager vanligast till Norrige en tunna råg Och 2!ne, d:o hafre, för hvilket medelpriset i Norrska städerna är, för låg q och för hafren 4 r:dr ‘iksg. tunnan —■ således för lasset 12 r:dr b:co.
Bonden köper sig först en ankare brännvin, som kostar 10 r:dr b:co, och har nu öfver på s.itt lass 2 r:dr, hvilket är otillräckligt för de nödvändigaste behofverna under en resa af omkring från 8 till 20 och 3o mil
Iram och åter; men han kan ock icke hemkomma från Norrige utan att i sina fickor medföra några vackra dukar, band o s. v., samt i sitt skrin något få kaffe o. s. v., för bvars uppköp han alltid måste medhafva en särskild cassa.
Hade det nu varit bonden tillåtet att sjelf få af sitt spanmålslass tillverka brännvin, så hade han deraf erhållit 'ij kannor.
Arbetet vid tillverkningen, ved och nötning af brännvinsapparaten är fullkomligt ersatt genom den besparade långa resan; och dr a rik en må vara oberäknad, så blir dock en vinst af 12 r:dr 3?. sk. på hvarje forslande.
Efter denna ganska lågt tilltagna beräkning, tillföres Norrige en vinst af minst 3i6 r:dr 3?. sk. b:co dagligen på hvarje större farväg, men som blir iida större, om man beräknar alla de luxartiklar vår allmoge vant sig att, så obemärkt och utan att kunna förhindras, hemplocka , hvilken ovana nu kan anses vara hos den öfvergången till ett behof, på alla mot Norrige tillstötande gränsorter.
Det har till och med lyckats Norrska köpmannen att inympa hos en och annan Svensk bonde smak för vin, men den otroligt större mängd kaffe, som, genom handeln med Norrige, kommit i bruk i aila gränsorter, mot i Rikets inre provinser, är dock mest synbar.
Efter mindre gynnande sädesskördar, då brännvinsbränningen hos oss inslälles, märkes alltför väl, huru Norrska brännvinstillverkningen med dubbel kraft forceras; och de stora Norrska brännvinsfabrikanterne synas då genast hafva i beredskap en mängd brännvinskärl , afpassade elter den tillåtna införsels-qvantiteten hos oss, för att dermed förse vår i mängd tillströmmande allmoge. 4 > 4 Den sj Juni f. ra.
Under mina många, mödosamma och nästan alltid fruktlösa resor vid gränsen, i afsigt att kunna förekomma otillåten införsel af brännvin m. m., har jag alltför ofta med ledsnad fått erfara med hvilken färdighet vår allmoge lärt
Sig eludera tullförfattningarna emot Norrige, så att en otillåten införsel opåtaldt och öppet sker, under skydd af samma författning, som var ämnad alt förekomma den.
Jag, så väl som den vid gränsen posterade tullbevakningen i allmänhet, har ofta fått erfara, att större brännvinsfastager blifvit från Norrska städerna upptransporterade till gränsen, och der påfyllda mindre kärl, samt af bönder, torpare, drängar och pigor öfverförda, under föregifvande att hvarje tillåten andel vore den forslande tillhörig, ehuru det sannolikt och säkert varit, att hela foran var en enda ägares tillhörighet.
Under sådana förhållanden blir alltid en nitisk tulltjenslemans piigter ganska ledsamma; ty den oftast obildade trafikerande roar sig åt att kunna bedraga, smäda och skymfa den, som, oftast med uppoffring af vida öfver råd och lägenhet, sökt visa mesta uppmärksamhet i tjensten, under det att andra, hvilka icke lärt känna rätta förhållandet, likväl torde anse den mest nitiska tjenstemannen för en efterlåten oduglig tölper.
Årligen tilltager i stor scala detta olyckliga handelsförhållande, dock mest under de år, då brännvinsbränningen hos oss är förbjuden, efter inträffade roissvexter.
I min tanke lärer denna från vana till snart sagdt behof nu öfvergångna sed ej kunna förekommas, om icke införselstillåtelsen af alla spirituösa varor nedsättes till högst arne kannor; colonialvaror nedsättas till högst en tiondedel af den nu tillåtna qvantileten, och det stadgande införes, att varor, hvilka efter tulltaxa ej öro i Riket till införsel tillåtna, icke i större eller mindre mängd få från Norrige införas.
Med en sådan ändring i den nu gällande nåd. förordningen, skulle, i min tanke, allt missbruk med Norrska handeln kunna förekommas laltasl på det sätt gränse-tullverket nu är organiseradt, dock torde någon ökning af gränseridare-personalen vara behöflig, och bevakningskedjan delas så, att halfva personalen posterades vid gränslinien och andra hälften vid vägarna emellan gränsestäderna, med skyldighet för båda bevakningskedjorna att sträcka sina patrulleringar till gränsen.
Qvantensburg den 18 Juni i835. C. G. Lendahl, Bevaknings-controlleur inom Dahlsland samt Gillebergs, Normarksoch Näs härad i Wermlands län.
Alt undertecknade hafva, under våra tjensteresor på Norrska gransen, gjort enahanda observationer, som dem Hi Den ij Juni f. m. 4.5 Controlleur
Lendahl här ofvan har anmärkt, rörtde handeln med Norrige, få vi äran äfven tillkännagifva.
Som ofvan Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph:
Da jag fullkomligt delar den åsigt i afseende på principerna fölen blifvande lagstiftning för brännvinsbränningen, som Frih. Hamilton, Hugo, nu och i sin reservation framställt, vågar jag, i likhet med honom, anhålla om nu föredragna betänkandes återremitterande, med den önskan, att Ulsk. för de förändrade föreskrifter, hvilka det för denna näring kommer att föreslå, ville taga till grund det al samme Frih.
Hamilton uti hans reservation framställda förslag.
Då jag trodde det varit länge och allmänt erkändt, att husbeliofsbränningen är den kräfta, som tär Svenska nationen, förundrar det mig, att Utsk. ej ingått på Frih. Hamiltons förslag, att brännvinsbränningen skulle blifva en för hvarje Svensk medborgare fri, från jordbruket skiljd och af detsamma oberoende näring.
Om så skett, skulle detta onda, denna riksförderfliga husbehofsbränning, upphöra afsigsjelft, utan att någon kunde klaga öfver fråntagna rättigheter, helst uti en tid, då allmänna lösen är frihet; brännvinsbränningen skulle blifva fabriksnäring, och husbehofsbränningen skulle ej mer amma upp en notion af försupna.
Det är mer än troligt, alt ifall brännvinsbränningen blefve en fri, en fabriksnäring, skulle priset på denna vara, äfven om den blefve högt beskattad, ej fördyras; väl det! så länge brännvin i Sverige förbrukas, bör det också i Sverige kunna tillverkas uti behöflig mängd och till någorlunda jemnt och billigt pris; blefve brännvinsbränningen antingen förbuden eller priset på brännvinet mycket bögre än hos utländningen, hade man visst icke vunnit det dermed åsyftade ändamålet, att minska dryckenskapslasten — man hade blott lagt dertill ett nytt brott, lurendrejcriet.
Men blefve brännvinsbränningen fabriksnäring, skulle vi dock derigenom vinna tvänne stora nationalfördelar: den första och största, den moraliska.
Mängden af Svenska nationen, bondens söner och tjenstehjon fingo ej sin uppfostran vid brännvinspannan, det uppväxande slägtet skulle blifva räddadt, och en kommande generation skulle gifva utländningen full orsak alt ändra den tanke den fattat om Svenska folket, att det målte vara en nation af drinkare.
Jag vågar icke föreställa mig, att dryckensknpsbegäret skulle mera vara ett nationalfel för oss Svenskar, än för våra bröder Danskarna.
Huru många af spirituosa öfverlastade personer man dagligen kan få se här, känner enhvar.
Jag har vistats i Köpenhamn i tvänne år, och under denna tid såg jag, ehuru brännvinet der ej är dyrare och skall vara mycket bättre än hos oss, ty denna näring O. Öman, E. O. Gränsridare.
Larsson, Tulluppsyningsman. 4»6
D e n sj J ii n i f. ra. iir så tungt beskattad — efter miiskekarens kubikinnehåll — alt man ej tinner uträkning vid nit bränna af annat än hvete*), der icke iner än en enda öfverlastad person och hade den hugnaden att höra: ”der går en Svensk!”
Men i Danmark är brännvinsbränning fabriksnäring, bondens tjenstehjon oell söner hafva ej blifvit vande vid brännvin från barndomen såsom här hos oss; ej heller ingår, såsom här, brännvin uti den dagliga kosten; telet måste således ligga uti sjelfva uppfostran.
Den andra stora nationalfördelen var den ekonomiska, ej heller att förakta uti ett fattigt land, hvilket vårt är; dessa fabriker skulle dr ifvås med beräkning och vinst.
Det är allmänt kändt, mine herrar! att uti ju större scala brännvinsbränningen drifves, ju mera behållning lemnar den i proportion lill de råämnen, som dertill användas; husbehofsbränningen lemnar intet annat än förlust.
Då man, liksom jag, i sammansatta Utsk. haft tillfälle att deltaga i den discussion, som der föregått; då man hört de korsande och olika åsigter, der sökte alt göra sig gällande, huru det ena intresset daglingade med det andra, och huru man omsider, då ingenting på annat sätt kunde uppgöras, grep till voleringssedlarna för att låta nummerstyrkan bestämma; hos den bör ett sådant resultat, som det ifrågavar. betänk., ingalunda väcka någon förundran, såsom jag här hört yttras.
Men det har ytterligare hos mig stadgat den öfvertygelse, att det alltid måste gå så, då man uppgör en lag på andra än rationella principer, oell att någon annan rationel princip för denna lagstiftningsgren finnes än den Frih.
Hamilton uti sin reservation, äfvensom nu i sitt muntliga anförande så förtjenstfull! framställt, är icke förenligt med min tro.
Det liufvudsakligaste skäl jag hört an dragas mot denna princip, är, att supandet skulle tilltaga, derigenom att priset på brännvinet föll.
Dervid får jag blott anmärka, alt priset åter kan höjas genom beskattning på tillverkningen, så långt nian anser det rimligt och nyttigt, hvadan också hela skälet således förfaller, — Vidare har man härstädes i dag in vandt mot systemet, att det skulle föranleda smygbrännerier.
Detta förefaller mig besynnerligt att påstå, emedan smygpannorna endast kunde vara små, och den lilla redskapen, efter hvad man uppenbart känner, går med förlust i förhållande till den större, som drifves mera planmessrgt, I afseende ■ ')
Måhända det för controllens skatt är nödvändigt att laga mäskekarens kubikinnehåll till måttstock för beskattningen; det torde dock, om skatten klefve hög, medföra det mehn, att man till brännvinsbränning blott kunde använda de ädlare sädesslagen, hvilka af minsta mäskmassa gifva mest sprit.
I Danmark, hvars provinser, såsom isynnerhet Lolland och Falster, frambringa mycket mera säd, synnerligen hvete, än potates, betyder . detta ingenting. . j
Den aj Juni f. m. 4*7 Seende på de mångå declamationerna, jag hört mot brännvinets skadliga inflytande, är jag visserligen af den öfvertygelse, alt brännvinet icke åstadkommit något godt, och att man är skyldig att söka minska frestelsen till dess Ortiåttliga bruk, så Vidt sig göra låter, ulan alt falla i etl ännu Värre ondt genom sin nitiska öfverdrift.
Men män bör dock besinna, alt brännvinet i och för sig sjelf! icke är något Ondt, utan blott ett medel, hvarmed det onda kan åstadkommas.
Det är Ined brännvinet Sorn t. ex. med krutet eller boktryckerikonsten.
Likasom dessa kan det missbrukas, men yttersta grunden till detta missbruk ligger icke bos sjelfva materialet, utan hos den , som använder detsamma.
Om brännvinet n ju tes Omättligt, så är skälet dertill Vanligen en brist på mod Och lefnadslust, som man genott! den Stimulerande drycken söker att ersätta.
Huruledes åter en sådan slapphet och svaghet i lynnet hos folket bör söka alt botås, det är efter min tanke sjelfva problemet i fråga om nvkterhetens befrämjande, men ligger utom gränsen för närvar, öfverläggning.
Jag bar blott velat antyda detsamma.
Jag förenar mig med dem, sorn yrka återrémiss, och hoppas, att
Utskrn komma att antaga frihetsprincipcn till grund för sitt nya beslut.
Förmår den ej att göra sig gällande, så måste man naturligtvis in på den gamla vägen af restrictioner m. m.; och liksom split och tvedrägt kominor att hvila öfver dess uppkomst, så blir lagbrott och elände de säkra följderna deraf.
M:s nåd. skrifvelse, som föranledde detta betänk,, bade jag tillfälle att uttala mina åsigter i ämnet, hvilka hufvudsakligen äro desamma som Frih. Hamiltons, hvarföre jag fullkomligen instämmer uti hvad HrFrihm yttrat, så väl muntligen, som tili den vid betänk, fogade reservationen.
Jag får blott tillägga några ord i anledn. af de anmärkmr, som tiar i dag blifvit gjorda.
Om jag ej missförstått Hr Sandelhjelm, sade lian, alt binäringar äro för allmogen nyttiga och nödvändiga, och alt brännvinsbränningen
Vöre alt anse såsom en binäring, utom hvilken innebyggarne i åtskilliga trakter, enligt talarens förmenande, icke skulle kunna subsistera.
För min del anser jag åtminstone denna binäring mera Skadlig än gagnande; och min öfvertygelse är, att så länge brännvinsbränningen kommer att fortfarande tillböra landtbruket, skall landtboo finna sin fördel uti sädesodlingen, men 1 samma man landtbon mera vinlägger sig om sädesodlingen, blir ängsodlingen eftersatt, ehuru man i sednare tider så väl i Sverige som andra länder kommit under fund med, ätt ilugsodlingen, Verkställd antingen genom circulation ellef den vanliga temolhei-igenliiggningen är vida fördelaktigare än sudesproduetionen.
I Sverige är ängsodlingen fördelaktigare än 8 H. 53 Den 37 Juni f. m. i andra länder, derföre att säden i Sverige, åtminstone i de norra provinserna sällan mognar.
Man har i dessa provinser sett, att broddén om våren varit mycket vacker, samt lofvat gifva goda skördar, meri ändock icke mognat, samt att slutet blifvit total missvexf.
Hade landtbrukaren i stället begagnat ängsodlingen, hvilken aldrig till samma grad är beroende af temperaturens omvexlingar, så hade de undsättningar icke behöfts, som de norra provinserna åtnjutit.
Detta är ett ytterligare skal, sorn jag anser böra verka derhän att skilja brännvinsbränningen från jordbruket.
Vidare bär man anmärkt, att ingen näringsgren i sednare tider gjort så stora framsteg som jordbruket, just i följd af brännvinsbränningen.
Man har då icke betänkt, att Svenska folket består af andra, än jordbrukare.
Dessa utgöra visserligen en del, men ej den största delen deraf.
Skulle nu hela den öfriga delen af Svenska folket, som ej äro jordbrukande, nödgas vidkännas ett lidande, derföre att en del deraf skulle hafva sin fördel af denna näring?
Detta kan jag ej föreställa mig hafva varit don värde talarens mening och afsigt.
Om det är en sanning, att brännvinssupande! i landet tagit öfverhand, och att det ar skadligt; kan då landtmannens fördel af denna näring blifva ett skäl för dess bibehållande till alla öfriga inbvggares lidande?
Man har anmärkt, att så länge städerna uteslutande åtnjuta vissa näringsförmåner, borde jordbruket äga något motsvarande uti brännvinsbränningsrättigheten.
Men näringsfrihet i allmänhet kan, och, som jag hoppas, kommer att snart blifva införd, och något undantag bör då ej äga rum i afseende på brännvinsbränningen.
Man har äfven anfört, att antagandet af detta betänk. vore detsamma som ett generelt förbud mot brännvinsbränning.
Om så förhöll sig, skulle jag vara bland de första, som tillstyrkte bifall dertill.
Jag tror likväl fulla motsatsen, nemi, att detta betänk, är det mest gynnsamma för de små s. k. lyftpannorna.
Uti betänk, heter det på 5:té sidan : ”Som tillverkningskostnaden för hvarje kanna brännvin ■"blir relativt högre för de mindre pannerymderna, samt ”större delen af brännvinsbrännare, i följd af det mindre ”värdet å den jord de innehafva, äro nödsakade att för de”ras brännvinsbränning begagna en mindre pannerymd, baf”va Utskm trott billigheten fordra, att brännvinsbrännings”afgiften för enkla pannor från och med 20 kannors rymd ”och derunder minskas med 5 proc. för hvarje enhet i brännvinspannans kannerymd.” Pag. 9 §. 6 stadgar: ”På landet ”vare 2:11c eller flere åboer å samma eller särskildta herneman, hemmansdelar eller lägenheter, då dessa äro inom ”samma socken och högst på en mils afstånd från hvarandra belägna, obetaget alt, emot samfäldt erläggande afdén ”på gemensamma brännvinsredskapen belöpande brännvins”bränningsafgift och behörig anmälan, deras brännvinsbrän”ningsrättighet utöfva med en gemensam panna på den af Den 37 Juni f. m. ”dessa lagenheter, som dertill uppgifves, hvilken panna dock ”aldrig må öfverstiga högsta tillåtna pannerymdcn.”
Härigenom har allmogen erhållit! 2tne förmåner: den ena, att den, sorn bränner med mindre panna, erlägger mindre afgift, än den större i förhållande till rymden måste erlägga; och den andra, som består deruti, att om några vilja bränna med större panna, kunna 2tne eller flere förena sig om en sådan.
Derigenom hafva de smärre jordbrukarne blifvit betydligen gynnade.
Följden blir utan tvifvel den, att de blifva ensamme om brännvinstillverkningen i landet, och alt fabriksbränningen och konstbrännerierna komma att alldeles förqväfvas och upphöra.
Huruvida det kan vara nyttigt för landet, lemnar jag lill Ståndet att bedömma.
För min del måste jag afstyrka det, såsom, i min öfvertygelse, af ett högst skadligt inflytande för landet i allmänhet.
Jag förenar mig således i anhållan om återremiss af betänkandet.
Hr Tornerhjelm, Rudolph Victor: