Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror, alt, i samma mån sorn man later ett sådant billigt villkor slå qvar i ett contract, hvilket tvifvelsutan hvarje enskild i sina transactioner söker att se iakttaget, Staten å sin sida har så mycket större anspråk på att icke ersättningsanspråk må väckas i fråga om sådana missräkningar, som bort kunna vara förutsedda.
När man vill vara sträng i afseende på villkors och contracters uppfyllande, så måste man också vara billig.
Jag tror således, att, långt ifrån att detta villkors borttagande skulle medföra mer eller mindre säkerhet för statsverket, det just i dess bibehållande ligger ett slags garanti att Ständerne icke i oträngdt mål skola besväras med ersättningsanspråk af en mängd corporationer, som fått anslag sig beviljade.
Det är ett vigtigt moment i sanning, att, då man contrahernr om allmänna företags fullbordande, beslutet må anses definitivt, och kommande Sländer icke besväras med ersättningsfrågor.
På dessa skäl anser jag lämpligt vara att detta villkor qvarstår.
Jag instämmer med Frih. Sprengtporten, men vill tillägga, att om man skulle vänta på kommande Ständers beslut, kunde det hända, att fördelarne af ett företag, som inom en eller tvänne år kunnat vara fullbordadt, ginge förlorade, och att, om man yäntade tilldess kommande Ständer hunnit sammanträda, det alltid vore osäkert, huruvida de ville lemna ens något till samma förelag.
Utsk:s förslag till 5 punkt blef derefler bifallet med den förändring, alt emellan ordet di recin och ordet anslag skulle införas orden: af R.
St. till beloppet b es4 amda.
De n 29 Mars e. m. 6 punkten.
Hr Lefre'n: Denna punkt lyder sålunda: ”Menigheter, bolag eller enskilde, till hvilka statsmedel anvisas, böra ställa af’ K.
M. pröfvad och godkänd säkerhet, så val för återbetalning af låneunderstöd, med derå stadgad ränta, som för fullgörandet af de contract, hvilka i afseende på arbetets verkställighet upprättas;” jag vill tro att häruti ligger ett misstag.
Meningen kan väl icke vara, att Konungen och Dess rådgifvare skola personelt sitta och pröfva säkerhetshandlingar och dem godkänna; utan tolde mom. böra förändras så, att i stället för Konungen, införes vederbörande embetsmyndighet, så att ordalydelsen skulle blifva: af vederbörande embetsmyndighet pröfvad och godkänd säkerhet.
Jag anhåller om propos. härå. / lindert.
Secret. upplyste, att Preste- och BorgareSlrn antagit denna punkt.
Ehuru jag blifvit upplyst att 2:ne
Stånd redan bifallit denna punkt,' kan jag ej annat än instämma i Hr Lefrens anmärkn., då jag anser alldeles olämpligt och oriktigt att sätta Konungen, som den högsta makt i Staten, i nödvändighet att ingå i pröfning af saker sådana sorn den ifrågavar.
Konungen kan naturligtvis icke så noga känna de förhållanden, som kunna och böra inverka på en säkerhets antaglighet eller förkastande, som den embetsmyndighet, hvilken är i den ort, der bolaget eller den enskilde finnes, som vill komma i åtnjutande af dessa statsmedel.
Jag tillstyrker således samma förändring som Hr Lefre'n. Frih.
Då det i alla fall blir Konungen, som i sista instansen, och i hvarje särskildt fall då anslag är i fråga att beviljas, skall upptaga och pröfva, huruvida för ett företags fullbordande alla förberedande åtgärder äro vidtagna och alla förhållanden utredda sa att ett anslag må beviljas, kan jag ej se huru Konungen kan undgå alt pröfva, om den säkerhet, man vill ställa för medels erhållande, är sådan som Konungen anser böra äga rum.
Alt tolka detta mom. så ordagrannt, som att Konungen skulle sätta sig ner enkom för att granska alla vederhäftighetsbetyg ocb se till all de vore alla i vederbörlig ordning rn. m., bar visserligen icke varit min eller StatsUtsk:s afsigt, utan endast att, innan Konungen beslutar ett anslags utgående, Konungen bör känna att alla villkor äro iakttagna sorn böra iakttagas.
Jag vill dock medgifva, alt det må endast hela — godkänd och pröfvad säkerhet, i stället för af Konungen godkänd och pröfvad säkerhet.
Utsk. har ej tänkt sig något annat, än att
Regeringen skulle äga i hvarje fall att pröfva säkerheten, sorn kan vara af mångfalldig beskaffenhet, såsom t. ex. den som kan erfordras då en stad Den 29 Mars e. ra.
543 begär elt Ian för en hamnbyggnad, eller dä fråga är 0111 elt odlingslån &c.
Nog tnedgifver jag, ali Frih.
Sprengtporten har rätt deruti, alt Konungen slutligen skall afgöra saken, då alla omständigheter, som vid målets afgörande måste vara utredda, tagas i betraktande som grunder för beslutet; men då komma också tvifvelsutan just dessa af vederbörande myndigheter pröfvade säkerheter att öfvervägas.
Som punkten nu är iedigerad, kunna Konungens rådgifvare ställas inför riksrätt och dömmas till ansvar för ^itt hafva godkänt en säkerhet, sorn sedermera icke befunnits innebära någon säkeihet.
Jag fortfar i min begäran om utbyte af ordet Konungen emot vederbörande myndighet.
För att komma ifrån saken utan att på något sätt binda ansvaret vid högsta makten, föreslår jag att i morn. skulle inflyta — behörigen pröfvad och godkänd, i stället för af K.
M. pröfvad (Stc.
Hr Lefre'n instämde med Hr Printzensköld.
På de skäl, som af Hr Lefre'n blifvit anförda, instämmer jag i yrkande af en redactionsförändring och anhåller om propos. på, alt ordet vederbörligen må införas i stället för af Konungen.
Denna dhcussion kan visserligen förkortas, då jag förklarar att, såvidt jag tänkt mig saken, och likaledes Utsk., har meningen icke varit att Konungen skulle ingå i någon detaljerad pröfning af sådana säkerhelshandlingar, som kunna erbjudas, utan blott att Konungen skulle bestämma säkeiheiens beskaffenhet i hvarje fall.
Föi' öfrigt instämmer jag i Hr Rosenblads redactionsförslag.
Landtm, yttrade, alt om han rätt fattat meningen, vore den, att orden "af K.
M.’ skulle utbytas emot ordet vederbörligen.
Hr P r i n t ze n s k ö I d: Jag vill visserligen icke strida om ord, ty behörig och vederbörligen kunna svara mot Vivallannat, men jag tror alt i lagspråk är det förra ordet bättre än det sednare, hvarföre jag hemställer, att R. o. Ad. må besluta: behörigen pröfvad säkerhet.
För min del måste jag anse, att det egentliga ordet är vederbörligen, efter det afser vederbörande, som pröfval säkerheten. R. o. Ad. biföll dei efter 6 punkten med den förändring, att orden ”af K.
M.” skulle utbytas mot ordet vederbörligen. 7, 8, 9 och 10 punkterna. 544 D e 11 29 Mars c. m
Dessa 4 punkter, som blifvit af Preste- oell BorgareSt:n godkände, blefvo äfven af R. o. Ad. bifallne. 11 punkten.
Denna punkt hade blifvit bifallen af PresteSt., men afslagen af BorgareSt.
Jag tillstyrker bifall på punkten, endast summan, som blir förändrad, borttages.
Om summan borttages — hvad kommer då alt stå qvar?
Vissa procent.
Jag föreställer mig, att då man så rundeligen förfarit vid sjelfva anslagen, så skulle dessa 5 proc. kunna afkortas och punkten utgå, på sätt BorgareSt. beslutat.
Enär R. o. Ad. icke funnit för godt att, enligt Frih.
Tersmedens förslag, borttaga mellanmeningen i 5 punkten, utan den qvarstår; så måste också denna 11 punkt antagas för de medels skull, hvilka lemnäs såsom ersättning vid inträffande oförutsedda olyckshändelser.
Någon ovillkorlig följd, hvarför denna 1 i punkt bör bibehållas derföre att mellanmeningen i 5 punkten qvarstår, kan jag just ej inse, ty det heter i denna punkt: ”utan att kunna afStaten påräkna något ytterligare bidrag, utom den ersättning, som för arbeten, hvilka genom directa anslag och icke medelst lån af Staten undel stöd jas, må kunna äga rum för oförvållade betydligare olyckshändelser, eller sådana hinder för företaget, som ej kunnat förutses och beräknas.’’
Der står således, att en ersättning skall lemnäs, men tiden är icke nämnd och således icke heller att en sådan ersättning skall lemnäs innan nästa riksdag.
Alltså är det icke heller nödvändigt, att något ytterligare bestämmande göres, ty säkerheten alt ersättning fås är förut gifven.
Jag instämmer visserligen med Frih. Tersmeden, i så måtto gillande riktigheten af hans anmärkn., att det knappast är anledn. förmoda, att sådana företag, hvarom fråga är, blifva så hastigt fullbordade, att icke genom de tillgångar, som finnas, utvägar äro för handen att fortsätta dem till nästa riksdag, och att, om något bolag eller Corporation hade på grund af contract fullkomliga anspråk på ersättning, en sådan kunde lemnäs vid nästa riksdag.
Jag skulle således vilja föreslå alternativt, antingen att punkten ginge ut, eller också att summan kunde ned - Den 29 Mars e. m. 5'45 nedsättas till en rund summa, betydligt understigande den föreslagna.
Här är det en dividend af liela anslagssumman, men det är ej sagdt att denna sednare utgår lill sitt fulla belopp, icke heller att oförutsedda olyckshändelser i alla fall skola inträffa.
Om en bestämd procentsumma utsattes, så innebär det en slags uppmaning att länka sig olyckshändelser i alla fall, hvarföre jag tror alt det lämpligaste vore att endast i och för de fall, som i 5 punkten äro förutsatta, nu bestämma en rund summa af t. ex. 10 eller 15,000 r:dr, såvida man icke vill biträda den tanken alt liela denna 1 1 punkt bör utgå.
Det sätt för utgåendet af de i 5 punkten fullkomligt beviljade tillskott, sorn Frih.
Sprengtporten sednast föreslagit, återkallar i minnet hos mig hvad jag flera gånger hört vid denna riksdag, då fråga varit om utbetalning af anslag, till hvilka man ej gerna velat bevilja medel, nemi. att de borde bestridas af under händer hafvande medel, sedan man dock på förhand försigtigt vis afskurit att några under hand hafvande medel kunde användas.
När nu för bestämda föremål äro anvisade vissa summor, så kan ej på deraf möjligen uppstående besparingar eller öfverskott anvisas anslag till andra ändamål, ty det kan ju hända, att inga öfverskott finnas att tillgripa.
Et! sådant sätt att gå tillväga vore detsamma, som alt afbryta ett arbete helt och hållet till en kommande riksdag och att tillintetgöra hvad vi beslutat i den 5 punkten, och vi kommo då till resultatet af ett afslag, ty det berodde på kommande Ständer att bestämma huruvida någon ersättning borde lemnäs.
Jag anser att man bör bifalla denna punkt, men sluta den med orden allmänna arbeten, så att alltsammans från och med orden ''utgörande efter beräkning,” till punktens slut, må utgå.
Då StatsUtsk. tillstyrkte denna summa af 48,216 r:dr b:co, trodde icke Utsk. att de Öfriga Stånden, icke ens R. o. Ad., skulle visa sig så frikostiga som besluten vitsorda, och detta förhållande föranleder mig alt begära afslag å denna punkt.
Jag tror icke att dessa 48,216 r:dr äro behöfliga sedan så stora anslag äro gjorda, och skulle så vara, kan ersättning vid en blifvande riksdag komma i fråga.
Hvad jag är öfvertygad om, det är, att dessa anslag icke ens till sitt halfva belopp komma att intill nästa riksdag utgå, ty innan så stora bolag, förslag och conlract blifvit ingångna och uppgjorda, som företag, hvartill dessa anslag skulle användas, påkalla, så hafva så väl detta som nästa år lupit till ända.
Jag beklagar att Frih. Sprengtporten, i detta fall, gått ifrån den mening, som han yttrat vid 5 punkten, då jag instämde med honom.
Om 22 H. 69 546 Den sg Ma r s c. m. R. o.
Ad. i vissa fall höjt anslagen öfver hvad Utsk. föreslagit, så hafva ock i andra fall de föreslagna anslagen blifvit alldeles bortprutade, såsom t. ex då 600,000 r:dr gmgo förlorade för Strömsholms canal.
Jag instämmer för öfrigt med Hr Rosenblad, anhåljandes att R. o. Ad. ville bibehålla punkten ända till och med orden ”allmänna arbeten, ” hvarigenom man tillika bestämt procentförhållandet.
Jag har visserligen icke frångått min mening om den 5 punkten, i hvilken Hr von Hartmansdorff behagade instämma.
Denna punkt innehåller ingenting annat, än godkännande af ett rättsanspråk hos de corporationer, som åtaga sig allmänna arbeten, i motsats hvartill Ständerne hafva det rättsanspråket att se de åtagna förbindelserna fullgjorda och hvarföre äfven medel för arbetenas bedrifvande äro anvisade.
Om jag biträdt Frih.
Tersmedens mening, så har det skett derföre, att jag ej kan förutse att ersättningsfrågor skola uppstå i alla händelser, och att följaktligen icke helier den dertill här föreslagna summan vöre behöflig, samt dernäst, att jag icke ansåg sannolikt att arbeten skulle hinna så skyndsamt företagas, att icke, med godkännande af rättsanspråken, med dessas motsvariga fyllande skulle kunna anstå till nästa riksdag, då dessa stodo lika klara och obestridliga som förut.
Af dessa skäl har jag velat fästa uppmärksamheten deruppå, att beviljandet af hela detta anslag icke synes vara nödvändigt; likvisst och då erkändt är, att en sådan ersättning kan komma i fråga, och del ej heller ligger utom möjlighetens gräns att ett sådant behof kan uppstå innan nästa riksdag, vill jag förena inig i den åsigt, att något må beviljas, och hemställer att för sådant ändamål måtte anslås eu rund summa af 20,000 r:dr.
Jag anser mig hafva samma skäl, som Hr Westfelt, att förmoda att icke dessa anslag komma att utgå; men i händelse vid något enda af dem det rättsanspråk skulle komma att äga rum, som i 5 punkten är förutsatt, så skulle
Konungen vara förhindrad att låta det åtnjuta full rättvisa ifall penningar icke funnes, ty om äfven icke det största anslaget utgått, lärer det ej vara Konungen öppet lemnadt att deraf anvisa något för annat ändamål, än hvartill det blifvit ämnadt.
Sålunda synes nöd vändigt att någon summa afsätles, helst den stränga conseqvensen sådant fordrar; och tror jag att 20,000 r:dr kunde vara tillräckligt.
Utan att inse behofvet af detta anslag, afstår jag ifrån att yttra något i afseende härpå, under förhoppning att Frih.
Sprengtportens mening måtte blifva den rådande.
Som meningarne synas för - Den 29 Mars e. m. ena sig med Frill.
Sprengtporten, skall jag afven biträda densamma, då det kunde komma att liela:— —"som icke kunnat förutses och beräknas, ställes en summa af 20,000 r:dr.
Efter några jemkningar i redaclionen förenade It. o. Ad. sig derom, att 11 punkten skulle erhålla följande lydelse: "att till K.
M;s disposition, för bestridandet af sådana ersättningar, sorn, enligt hvad Utsk. här ofvan hemställt, ina utgå för oförvällade olyckshändelser eller sådana hinder för företaget, som ej kunna förutses och beräknas, skall ställas en summa af 20,000 r:dr.” Hr von Hohenhausen:
Då R. o. Ad. otvifvelaktigt önskar att någon verkan skall följa på den reda ctionsförändring, som R. o. Ad. beslutat i 5 punkten, och vi redan erfarit att 2.-ne
Stånd antagit densamma oförändrad och möjligtvis äfven ett 3:dje Stånd, torde det vara angeläget att en inbjudning måtte göras till de öfriga Stånden att instämma i R. o. Ad:s beslut i denna del; och får jag härå begära Hr Frih. o. Landtnäs proposition.
Jag vill icke motsätta mig den begärda inbjudningen, men hemställer, om ej den skedda förändringen i den omnämnda §:n är så obetydlig, att man alltför gerna kan öfverlemna åt Utsk. att inbjuda de öfriga Stånden att öfvergå på R. o. Adis mening.
Jag tror visserligen alt Utsk. skulle så kunna göra, derest icke en majoritet af 3 Stånds beslut linnes.
Här är fråga om förändring i sak och icke blott i form, och det torde vara skäl att inbjudning går ifrån Ståndet.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. att inbjuda de öfriga RiksStm till instämmande i R. o. Adis beslut att uti 6 punkten af föreskrifterna för utbetalningen och användandet af de summor, som till de i utlåt.
C omförmälda föremål anvisas, orden ”af K.
M.” skola utbytas emot ordet vederbörligen.
Jag får äfven för min del anhålla, att R. o. Ad. måtte inbjuda de öfriga Stånden att sig med R. o. Ad. förena i dess beslut ang:de anslag till Emman och Stångån. R. o. Ad. beslöt, uppå derefter framställd propos., att inbjudning skulle till de öfriga RiksStm afgå till instämmande i Ståndets, rör:de medels anvisande för Stångåns och Emmåns upprensning, fattade beslut.
Jag vill blott hafva i prof. antecknadt, att jag icke har hört ett enda ja vid besvarandet af den sist framställda propositionen.
Den 29 Mars e. ra. c).
Utsk:s yttrande i afseende å det belopp, som vid i84o års slut kunde finnas odisponera dt af det extra statsanslag, sorn af R.
St. vid sistförflutna riksdag beviljades till vätte n corn m unicalioner och allmänna arbeten. B i fells. Fri'.:.
Sedan R. o. Ad. nu fullbordat pröfningen af litt.
C. i detta StatsUtskrs betänk., anhåller jag alt få i prot. antecknadt, att jag icke deltagit i R. o. Ad:s beslut i fråga om afslag å medels anvisande till slussbyggnaden vid Forshaga, och icke heller kunnat biträda hvad R. o. Ad. beslutat till förmån för hamnarne vid Götheborg och Landskrona, emedan jag ej ansett dessa frågor vara så utredda, att något beslut i afseende derå bort fattas.
Icke heller har jag kunnat biträda R. o.
Ad:s mening att bevilja ett lån till Linköpings stad på andra villkor än dem StatsUtsk. föreslagit, emedan det är angeläget, att anslag, som vid denna riksdag beviljas, icke vid en kommande gifva anledning till anspråk å den corporations sida, till hvars förmån lånet blifvit beviljadt.
Lades på bordet nedannämnda från Allra.
Besvärs- och Ekon.Utsk. ankomna utlåtanden: N:o i38, i anledn. af väckta motioner cm presterskapets aflöning; N:o 139, i anledn. af väckta motioner om förändring af lönevillkoren för presteadjuncler i allmänhet, samt ora inrättande af sacellanier i Lunds stift; N:o i4o, ang:de slångjernssmidet och den gröfre jernhandteringen samt kolhandeln i Riket; N:o r41» i anledn. af återremiss å betänk.
N:o 116; N:o 142, i anledn. af erhållna återremisser å betänk.
JV:o 119, ang:de stapelstadsrätt för köpingen Döderhultsvik; Nio i43, i anledn. af motion, att en del göromål, som nu tillhöra Kammar-coII:m, må åt K. M:s Bef:h:de öfverlåtas.
Ad. åtskiljdes kl. f till 11 om aftonen.
In (idera protocolli, F. O. Silfverstolpe.
Den 3i Mars. 549 Onsdagen den 3i Mars i84i.
Justerades 1 prot.utdr. för den 22, 2.4, 27 oell 2g dennes, innefattande Ii. o. Ad;s i anledn. af SiatsXJtsk:s utlåt.
N:o 435. litt.
C. faltade beslut.
Hrr Electorers lista till val af en ledamot uti Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. efter N:o 1768.
Hr Schmitterlöw, fullm.
Hr Ribbing, Arvid, och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1774.
Hr Berck, fullm.
Hr Tornerhjelm, Elik.
Likaledes öppnades Hrr Electorers lista till val af en ledamot att inträda i Const.Utsk. under den ledighet, som blifvit beviljad N:o 107.
Hr Ulfsax, fullm.
Hermelin, August Söderling, och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1226.
Hr Gripenstedt, Johan August.
Tersmeden, Wilh. Fredr., uppläste följande.
St. af den 16 sisth November — införd under N:o g3 i 1 sami. af hillänget — synes det tydligen, att rotehållarne vid indelta armeen, enligt den af K. M. och R.
St. år 1818 dem gifna försäkran, skulle allt framgent varda befriade ifrån all annan afgift för soldatens beklädnad, än den bestämda andel af soldatmunderingens värde efter riksmarkegång, som de då åtogo sig alt i contant till regementets beklädnadsdirection erlägga; af samma nåd. skrifvelse synes det äfven, att rotehållarne vid Uplands regemente, det oaktadt, fortfarande till och med år 1840 utbetalt en årlig afgift af 26 sk. 8 r:st. b:co per rote, under namn af klädespenningar, hvilken afgift dock förklaras hädanefter skola upphöra.
Uplands regementes rotehållare blifvit befriade för framtiden ifrån erläggandet af en afgift, som de med rätta för 21 år sedan borde hafva sluppit att betala, är visserligen ej mer än billigt; men lika öfverensstämmande med billighet och rättvisa är det, att Svenska medborgare, som i 21 år utbetalt en dem oriktigt påförd skatt, återfå det belopp, som denna afgift utgjort. — R. St., vid innevar. riksdag, hafva i frågor, likartade med denna, visat huru de anse att sådana frågor böra behandlas, genom det bifall de lemnat till StatsUtsk:s i betänktna N:is 3oo—356 tillstyrkta restitution af för vissa städer oriktigt erlagd rotefrihets-bevillning; och är det i full tillit till R.
St:s rättvisa och billighet, som jag, med stöd af 56 §:n Riksd.Grdn., härmed får föreslå, det R.
St. 55o Dea 3i Mars. måtte besluta, att Uplands regrles rotebållare må af statsverket återfå hvad dem under namn af kladespenningar blifvit oriktigt affordradt, utgörande för ai år, ifrån och med år 1820 till oell med år 1840, efter 26 sk. 8 r.-st. b:co årligen per nummer, för 1200 nummer, en summa af 14,000 r:dr b:co. — Såsom ytterligare stöd för denna min motion, tager jag mig friheten upplysa, att
Uplands regemente bör vara det enda regemente inom hela den indelta arméen, hvars rotehållare erlagt ofvannämnda afgift sedan år 181g.
Frih. von Kraemer, Robert, anförde skriftligen: Frill.
Tersmeden* motion får jag i alla afseenden understödja, såsom grundad på billighet och rättvisa.
Enligt linektecontractet ined rotbållarne vid Uplands regemente, ägde desse årligen att till statsverket inbetala 26 sk. 8 r:st. b:co per rote, eller för 1200 nummer tillsammans 666 r:dr 32 sk. b:co, som beklädnadsbidrng, hvilket af vacante rotar äfven blifvit erlagdt.
Då år 1819 en beklädnadsdirection stiftades, föreskrefs i dess reglemente, att alla, utom de i detsamma bestämda, bekiädnadsbidrag skulle upphöra.
Det oaktadt hafva Uplands regementes rotehållare oafbrutet utbetalt årligen de ifrågavar. 26 sk. 8 r:st., hvilka ingått till Stats-cont., och således kommit statsverket tillgodo, ehuru på ol ik tigt sätt.
Häröfver har ingen rotehållare, hvarken inom Upsala eller Stockholms län, mig veterligen, anfört klagan, förrän vid denna riksdag, med anledn. hvaraf äfven K.
M. nådigst pröfvat skäligt, på vederbör, auetorite ters tillstyrkan, att bifalla den gjorda underd. framställningen, nemi. alt afgiften från och med 18.41 måtte komma att upphöra.
Men samma skäl, som tala för upphörandet af denna orätt a/fordrade utgift, synas mig äfven fullt gälla för en restitution från och med 1820, då bevisligt är, alt Staten icke dertill haft minsta rättighet.
— Summan är ej heller af den betydenhet, att den kan inverka på stalsreglertn, då den tillsammans för dessa 21 år utgör endast 14.000 r:dr b:co.
Jag har äfven anledn. tro, att rotehållarne icke äro obenägne att anslå denna summa till beklädnadsfondens förstärkning, sorn väl är deraf i behof, hvarigenom äfven statsverket, som betalar halfva beklädnadsbidraget, tillskyndas en fördel.
— Dock beror detta på en framställning till rotehållarne, sedan, som jag hoppas, R.
St. beviljat den sökta billiga och rättvisa ersättningen.
— Jag förenar mig om remiss af denna motion till StatsUtskottet.
Det billiga uti det nu väckta förslaget vill jag visserligen icke bestrida, men jag vill endast fästa uppmärksamheten derpå, att hvad som nu möjligen kan komma att återbära; till roteinnehafvarne, kan ej komma någon lill godo för flera år än han sjelf under denna tid ifrån år 1820 innehaft roten.
Denna ersättning är nemi. ej att betrakta såsom eu förmån, hvilken åtföljer Den Si Mars. 55i roten, utan blott såsom ett återställande af en afgift till roleinnehafvare, som förut fått densamma vidkännas.
De sorn genom köp blifvit ägare af ett sådant roteradt hemman, hafva ej derigenom förvärfvat rättighet till ersättning för hvad den förre innelinfvarén utgifvit.
Hvad beträffar sjelfva grunden för delta anspråk, så anser jag, att då hvar och en, som tror sig vara obehörigt uppförd till utskylder, har rättighet att klaga och yrka återbäring deraf, och då en viss tid för en sådan återbäring är bestämd, så må hvar och en passa på sin tid.
Att nu restituera dessa afgifter, vore att uppmuntra vederbör, betalningsskyIdige att ej se upp med ögonen, på det att R.
St. sedan skola bevilja dem afskrifning för hvad de genom sin försumlighet förlorat.
Mörner i de anmärkn:r, han framställt, får jag ytterligare tillägga några ord, för att visa det motiven sakna all grund för sig.
Hvad sjelfva saken angår, så faller det sig klart, åtminstone för mitt begrepp, alt, i händelse den vinner framgång, derigenom skulle bildas ett praejudicnt af en ganska vådlig beskaffenhet, emedan det innebure ett erkännande af rättighet till restitution utur Statens cassa af dit influtna afgifter för huru lång tid tillbaka som helst, om det ock vore i oo år sedan medlen blifvit erlagda ; ty då ingen prasscriptionslid respecteras, kunna anspråken sträckas lika gerna ett eller två sekler, som 21 år tillbaka.
För den värde motionären bör det likväl icke vara obekant, alt i våra lagar en viss tid finnes stadgad, så väl för K.
M. och Kronan att utkräfva sin rätt hos skattskyldige, som för denna sednare alt återfordra livad han, på grund af oriktig debitering, för mycket till Kronan inbetalt.