Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I 2 B anka-Utskottets Memorial, Nto /,?. mäktige delade jemväl denna åsigt, men då det syntes vara angeläget att få utred), för hvilka af ifrågavarande deposita afgiften kunde uttagas, så anmodades understyrelsen att, så vidt ske kunde, låta till Banken infordra afgiften för de af berörde deposita, som under ett eller flera år i Banken innestålt och om hvilkas egare understyrelsen kunde vinna kännedom, samt derefter hos Fullmäktige anmäla, för hvilket eller hvilka deposita afgiften ej kunnat utbekommas, jemte de binder, sorn derför mött.
Till följd häraf har Bankens Fiskals-embete, som skolat besörja afgifter— nes indrifniug, hos understyrelsen tillkännagifvit, att sådant icke kunnat verkställas för, bland andra, följande deposita, nemligen: l:o En den 14 Mars 1788 under N:o 2 inlemnad förseglad trälåda, med påskrift:
„Denna låda tillhör General-tull-arrende-societeten för år 1777 till och med 1782“; 2:o En den 21 Mars 1811, under N:o 4, af friherre C.
Rålamb inlemnad t.rä-ask, försedd å locket med följande påskrift:
„Denna ask tillhörer Sofia Magdalen» Gustafsdotter*; 3:o Ett den 30 November 1815, under N:o 5, inlemnadt konvolut, med denna påskrift: ^Tillhör fru Fredrika Charlotta Sturtzenbecker, född Marcks von Wurtenberg, och återtages af henne sjelf eller efter dess död af jungfru Johanna Wilhelmina Boman; 4:o
En den 23 Oktober 1817, under N:o 6, inlemnad låda med följande påskrift å ett, locket vidfästadt, papper:
„Denna låda, innehållande diverse handlingar, deponeras till förvaring i Rikets Ständers Bauk af aflidne advokat-liskalen M.
Ekmans sterbhusdelegare till verkställande af hans i lifstiden derom afgifna skrifteliga förordnande*; 5:o
Fyra bundna böcker, inlemnade den 29 Maj 1827 under N:o 17, hvarvid, jemte ett å den ena boken fastsatt papper med påskrift:
„Porla aktier”, finnes fogad en skriftelig anmälan, så lydande: „till förvar deponeras i Rikets Ständers Bank eif konvolut med påteckning, Porla aktier och försedd med Hans Excellence Herr Grefve Jakob de la Gardies sigill.
Carl O. Gravallius.
Regements-pastor vid Kongl. Svea Lifgardet*; och 6:o Ett den 12 December 1837 under N:o 380 inlemnadt mindre paket, med påskrift: ”Tillhör Kommis.
Ad. Fahlman1'\ Bankv-VtskoUets Memorial, N:o i3. 3 Varande, såsom hinder för afgifternas utbekommande, af Fiskals-embetet uppgifvet, dels, vidkommande det under l:sta punkten omförmäldta depositum, att, sedan Fiskals-embetet, med anledning af den derå befintlige anteckning, bos Kongl.
General-tullstyrelsen vackt fråga om depositions-afgiftens erläggande, samt Kongl. General-tullstyrelsen till Kongl.
Maj:ts nådiga pröfning i underdånighet hemställt, huruvida berörde afgift borde af Tull-verkets medel utgifvas, Kongl. Majit, genom nådigt bref den 1 Augusti sisth år, gifvit bemälde Kongl, styrelse tillkänna, att, enär säker upplysning icke kunnat erhållas om innehållet af omförmäldta depositum, Kongl.
Majit ej funnit skäl att om den ifrågaställa depositions-afgiftens utbetalning förordna ; dels att kännedom saknades om egarne till de under 2:dra, 3:dje, 4:de och 6:te punkterne beskrifua deposita, och dels hvad anginge det i 5:te punkten omnämnda depositum, att Regements-pastorn, Fält-prosten Gravallius•, af Fiskals-embetet erinrad att afgiften inbetala, sådant vägrat, under förklarande, att han med nämnde depositum icke ville taga någon befattning.
Med tillkännagifvande häraf, hafva Banko-fullmäktige, uti ett till Utskottet afgifvet memorial, anfört, att, då åtskillige af ofvanberörde äldre qvarstående deposita upptogo en ej obetydlig del af det nog knappa utrymme, Banken kunde afse såsom förvaringsställe för paketer eller annan flyttbar egendom, hvilken i Banken uedsättes, samt det följaktligen syntes vara i sin ordning, antingen alt afgift för dem betalas eller ock att Banken befrias från deras vidare förvarande och derigenom försättes i tillfälle att kunna emottaga andra deposita, för hvilka afgift erlägges; så och enär de för vinnande af detta ändamål redan vidtagna åtgärder icke medfört åsyftad verkan, tillstyrkte Fullmäktige att, som den under lista punkten omförmälda låda, enligt påskrift, tillhörde General-tull-arrende-societeten, hvilken upplöstes långt före den tid eller vid 1828—1830 årens riksdag, då Rikets Ständers beslut fattades om afgifts erläggande för i Bankens vård redan befintlige eller derefter inlemnande deposita, och den myndighet, eller Kongl. General-tullstyrelsen, som det förmodligen ålåge att vårda General-tull-arrende-societetens handlingar, protokoll m. m., sannolikt allt hitintills saknat kännedom om detta depositum, afgiften derför måtte eftergifvas och nämnde depositum till Kongl.
General-tullstyrelsen, emot qvitto, från Banken utlemnas, samt att, emedan, hvad öfriga deposita beträffade, dels kännedom om egarne till desamma saknades, dels vederbörande vägrat att 4 Banko-Utskottets Memorial, lY:o 13: belöpande depositions-afgift betala och icke torde kunna dertill förp lig! as, kungörelse angående dessi deposita matte i allmänna tidningarne införas, med rättighet för
Fullmäktige att låta öppna det eller de af berörde deposita, hvartill egare, inom viss förelagd tid, sig icke anmält.
I betraktande af hvad Bankofullmäktige anfört, och då Utskottet, för sin del, anser lämpligast vara, att underrättelse om tillvaron af samteliga ifrågavarande deposita och således jemväl af det, General-tull-arrende-societeten tillhöriga, genom offentligt kungörande, meddelas, får Utskottet vördsamt hemställa, att medelst kungörelse, som införes i Post- och Inrikes-tidningar, beskrifning må lemnäs å samtelige här ofvan upptagna deposita, med anmaning till den eller dem, som innehafva depositionsbevis derå eller eljest kunna styrka sin eganderätt lill det nedsatta godset, alt inom ett år från den dag, kungörelsen blifvit första gången i tidningarne införd,, den upplupna afgiften erlägga och depositum återtaga5 hvarjemte, för det fall, att ett eller flera af dessa deposita icke skulle inom den sålanda bestämda tiden uttagas, Utskottet föreslår, att, hvad angår det General-tull-arreude-societeten tillhöriga depositum,, detsamma må afgiftsfritt erbjudas Kongl. General-tullstyrelsen samt dit aflemnas och öppnas i närvaro af ett utaf Bankofullmäktige utsedt ombud, som skall åligga att möjlige rättsinnehafvares anspråk dervid bevaka; samt att
Bankofullmäktige må berättigas att låta öppna öfriga tilläfventyrs qvarvarande deposita och i fall deras innehåll skulle föranleda till någon upplysning om egarne, derom dem underrätta, antingen genom kungörelse i tidningarne, eller på annat lämpligt sätt; börande Fullmäktige hos Banko-utskottet vid en kommande riksdag föreslå de åtgärder, sorn anses erforderliga i afseende på dem af oftanämnda deposita, sorn, efter vidtagandet af omförmälda förfoganden,- kunna i Bankens förvar qvarstå.
Banko-Vtskotlets Ullålande, N;o 14. 5 N:o 14.
Ank. till Exp.-Utsk. d. 1 Mari 1S51, kl. 10 f rrr.
Ullålande, i anledning af vackt motion, angående begagnande af ett utaf L. W. Olde uppfunnet sedelpapper.
Uti cn inom Hedervärda Bonde-ståndet väckt och den 14 December nästlidet år till Utskottet remitterad motion, har riksdagsfuHmägtigen A. IV.
Uhr från (irebro län förmält, att, då säkerheten mot sedelnvnts efterapning och förfalskning borde ligga icke blott i den å sedlarne anbragta gravyr, hvilken, huru väl den än blifvit verkställd, dock kunde af hvarje dertill skicklig person eftergöras, utan företrädesvis i sådant papper, hvars äkthet vore i ögonen fallande, och som icke kunde genom färger eller andra medel efterhärmas, samt en dylik säkerhet syntes kunna vinnas genom begagnande af ett utaf bruksförvaltaren Jj. IV.
Olde uppfunnet sedelpapper, finge motionären, med öfverlemnande af ej mindre åtskilliga, på försök tillverkade, profblankelter af så beskaffad! papper, hvilka likväl, jemlikt motionärens tillkännagifvande, i deras närvarande skick voro ofullkomliga, än äfven sakkunnige mäns meddelade intyg öfver uppfinningens beskaffenhet, nytta och användbarhet, fästa uppmärksamhet å fördelarne deraf, att cmförmälda slags sedelpapper varder användt af så väl Riks-banken, som alla Privat-banker och Kypotheks-föreningar.
Efter hvad Utskottet inhemtat, har bruksförvaltaren Gide erbjudit Banken till inlösen ifrågavarande uppfinning, hvarå patenträtt för en tid af 12 år blifvit honom beviljad, i anledning hvaraf Bankofullmäklige den 15 Februari 1849 sig utlåtit, att, som på deras pröfning vore beroende åtskilliga förslag till förändringar i så väl papper, som tryck å Bankens nu brukliga sedlar, Fullmäktige ansågo lämpligast, om det af Olde afgifna förslag lil! sedelpapper behandlades i sammanhang med de förre.
6 Banko-Utskottet* Utlåtande, lf:o 15. hvarigenom äfven tillfälle för Olde bereddes att, om lian så för godt funne, söka fullkomna den gjorda uppfinningen, hvilken i sitt dåvarande skick, enligt Oldes eget förklarande, erfordrade ytterligare utveckling och förbättring, för att kunna motsvara det dermed åsyftade ändamål.
Då, genom 131 § i Banko-reglementet åt Bankofullmäktige blifvit öfverlemnadt att besluta och till efterrättelse fastställa alla de förändringar i systemet för tillverkning af Bankens sedlar, sora kunna finnas erforderliga, och Fullmäktige, enligt hvad nyss är nämndt, förklarat sig dervid jemväl vilja taga Oldes ofvanberörde uppfinning i öfvervägande; så och enär det destomindre torde vara skäl anbefalla
Ban © ©7 kofullmäktige att denna uppfinning i afseende å Bankens sedelmynt tillämpa, som densamma ännu ej erhållit den för pröfning af dess användbarhet nödiga utveckling och förbättring, hemställer Utskottet, hvilket det icke tillkommer att yttra sig angående beskaffenheten af Privat-baukernes och Hypotkeks-föreningarnes sedel- och obligations-papper, att ifrågavarande motion ej må till någon Rikets Ständers åtgärd föranleda.
Ank. till Exp.-UUk. d. 1 Marg 1851 kl. 10 f. ra.
Utlåt ando öfoer vackt motion om utsättande af belöning för prof på (örbättradt sedelmynt m. m.
Med anledning af de förfalskningar och efterapningar af landets gångbara pappersmynt, som så ofta egt rum, samt den stora våda för det allmänna, en så - Banko-Utskottets Utlåtande, IS;o is. 7 »Ian osäkerhet medför, har hr von Knorring E. O., uti en hos högloft.
Ilidderskapct och Adeln väckt, samt till Utskottets behandling hänvisad motion, föreslagit, alt Rikets Ständer måtte utsätta en belöning af SCOt)
R:dr banko för den, som inom deri 1 Juni 1852 till Rikets Ständers bank inlemnar prof på ett mot efterapning mera betryggande sedelmynt, än det nu gångbara, under följande vilkor, nemligen: alt hvarje läflaude skall utföra 2:ne fullständiga prof, det ena för tryckning i kopparpress och det andra för tryckning i boktryckarepress, med iakttagande, att stämplarne blifva så utförda, att tryckningen kan verkställas enligt den förstnämnde methoden, utan större kostnad, än sorn vid tryckningen af sedelmynt i England eller Amerika eger rum, och enligt den sednare för lika billigt pris, sorn del, hvartill de i Bankens tryckeri utförda nya privalbanks-sedlarne lemnäs; att till utrönande af hvilket prof vore mot efterapning mest betryggande, det skall stå hvar och en af de täflande fritt att, inom den 1 Januari 1853, eftergöra hvarandras prof i sin helhet, då det prof, som beftnnes svåirast att eftergöra, belönas med det utfästa priset, 8000 R:dr; att Banko-fullmäktige, för bedömande af de sålunda eftergjorda profven, ega att utse en kommitté af sakkunnige mån, hvilkas utlåtande skall vara fäldt inom den 1 April 1853J, samt att, så snart pris-summan blifvit utbetald, den belönade skall vara ovägerligen förbunden att till Banken, utan vidare ersättning, aflemna fullständig skriftlig förklaring öfver sin method, att, vid tillverkningen af sedelmynt gå tillväga.
Härförutan, och då med faktiska bevis blifvit ådagalagd lättheten icke allenast att, förmedelst bläckskriftens uttagande, göra så kallade makulerade kartor och tullslämplar åter användbara, huru många gånger som helst, utan ock att efterapa det slags papper, som begagnas till nu varande charta; sigillatm-blanketter, tullslämplar och banksedlar, har motionären föreslagit, att Rikets Ständer måtte utsätta ett pris för den, som inom den 1 Juni 1852 inlemnar »fullständigt prof, såväl till gravyr som papper, med vattenmärke på en charlre-sigillata;- och en tull— stämpel14, hvilka, beträffande papperet, lemna säkrare garantier mot efterapning, än det nu brukliga, och i afseende å gravyren förebygga allt det missbruk, som kan uppkomma genom bläckskriftens uttagande.
Rikets Ständers sednast församlade revisorer anförde, uti 33 § af deras berättelse, hurusom Banko-fullmäktige anmält, att de, under afbidan på Kongl.
Maj:ts nådiga beslut, angående tiden för verkställighet af Kongl. Maj:ts och Rikets Stan - 8 BanJio-Vlskottels U:låtande,, AVo /3. ders förordnande om en ny räkue-euhet för svenska myntet m. m., ansett det <hestomindre vara angeläget att vidtaga några omedelbara åtgärder till förändringar i sedelsystemet, sorn eftertänkligare efterapningsförsök af bankens nu brukliga pappersmynt icke ifrågakomma, samt anledning vore till den förmodan, att, före beli ofve t af någon förändring i berörde system, uppfinningar kunna göras, ledande till större fullkomlighet vid nyå sedlars förfärdigande; och Banko-fullmäktige hafva, under åberopande häraf, hos Utskottet tillkännagifvit sig skola, efter det vederbörande hörde blifvit, taga i behörigt öfvervägande de serskilda förslag till nytt sedelmynt, som, tid efter annan, till Fullmäktige inlemnats, på det att banken må vara beredd att, då det af Kongl. Majit och Rikets Ständer antagna förändrade myntsystem bringas till verkställighet, kunna till allmänheten utgifva sedlar, hvilka anses mera betryggande mot efterapning, än de nuvarande.
I betraktande häraf, och då, efter hvad Utskottet inhemtat, Banko-fullmäktige, på grund af den i banko-reglementets 131 § dem lemnade rättighet, redan vidtagit åtgärder för tillvägabringande af en ändamålsenlig förändring i bankens nuvarande sedelmynt, samt den, för vinnande af omförmälda ändamål, utaf motionären föreslagna kostsammare utväg, vid sådant förhållande, icke torde få anses vara af behof påkallad; anser Utskottet sig icke kunna föreslå Rikets Ständer att, i anledning af berörde motion, hvad Rikets Ständers Banks sedelmynt angår, vidtaga någon åtgärd; tillkommande det ej Utskottet att afgifva yttrande öfver den del af ifrågavarande motion, som afser införskaffande af prof på Chartai-Sigillatse- och Tullstämpel-sedlar.
Nio 16. Banko-Utskottets Utlåtande, Di:o i6. 9 N:q 16.
Ank. till Exp.-Utsk. den 1 Mars 1851, kl. 10 f. m.
Utlåtande, i anledning af f. d.
Handlanden J. N. Peterssons ansökning om eftergift af öfver-ränta å 2:ne Ilandels-diskonllån.
Uti en till Ltskottct. ingifven skrift, har f. d. handlanden och bruksegaren J. N. Peterson anhallit om eftergift af upplupnc öfverräntan å 2:nc hos Rikets Ständers lane-kontor i Götheborg upptagne och år 1843 till betalning förfallne handelsdiskontlan, samt såsom stöd för bifall härtill hufvudsakligen anfört: att ifrågavarande 2:ne lån blifvit för hans svärfaders handlanden Pani Melins och dennes sons räkning upptagne och af dem använde, utan att Peterson deraf tillgodonjutit någon andel eller ens erhållit valuta för den af honom utgifne och till säkerhet för det ena länet hypothiserade skuldsedel; att Peterson det oaktadt och ehuru han, till följd af handels-bolaget Pani Melins £( Sons iråkade obestånd, nödsakats göra konkurs, sökt att efter yttersta förmåga fullgöra sina förbindelser till låne-kontoret, sorn, genom hans ansträngning och uppoffringar, blifvit från kapitalförlust skyddadt; samt att, då hela ränteskulden tillkommit under den tid, Petersons och hans medgäldenärers konkursmassor varit under utredning, hvars afslutande, i anseende till affärcrnes betydenhet och vidlyftighet, först under sistlidet år medhunnits, Peterson ej hade att förebrå sig någon försummelse eller uraktlåtenhet, som kunnat föranleda tillväxt af räntebeloppet, till gäldande hvaraf han icke hade utsigt att bereda sig någon tillgång.
Af Direktionens öfver låne-kontoret i Götheborg, i anledning häraf, infordrade utlåtande har Utskottet inhemtat, att, beträffande förenämnde 2:nc lan, det ena Bih. till R.
Prot. 1850 (f 1851. 6 Sami., 1 Afd., 5 Ilä/t.I 2 10 Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 16.
å 10,009 ndr utgått till förra grosshandels-bolaget Paul Melin fy
Son, mothypothek af J. N. Petersons revers, försedd med borgen af handlanden Simzon Kock, och det andra å 7,000 r:dr blifvit upptaget af J.
N Peterson, emot hypolhek af landtbrukarea J. P. Wedelius revers, med borgen af Paul Melin fy Son-, att samtlige gäldenärerne, före lånens förfallotid, afträde sin egendom till borgenärernes förnöjande, hvarefter låne-kontoret, på grund af anställde bevakningar, tid efter annan, uppburit utdelningar ur konkursmassorna, med tillsammans 11,940 r:dr 43 sk. 6 r:st., deraf å Paul Alelius fy Sons lån blifvit afförde 7,708 r:dr 35 sk. 10 r:st. och å J. JY. Petersons lån 4,232 r:dr 7 sk. 8 r:st., allt banko; hvarefter, och sedan konkursredovisningarne under loppet af år 1849 vunnit laga kraft, samt någon ytterligare utdelning ej varit att påräkna, återstoden af kapitalet, utgörande 5,059 r:dr 4 sk. 6 r.st. nämnde mynt, blifvit under den 7 och 28 September sistnämnde år, genom Petersons nitfulla bemödanden godtgjord; samt slutligen, vidkommande Petersons medgäldenärer för dessa lån, att Simzon Kock och Paul Melin numera aflidit i utfattigt tillstånd och att J. K. Melin, eller den andre bolagsmannen i handelsfirman Paul Melin fy
Son, vistas å utrikes ort och skall, efter hvad kändt vore, likasom förre landtbrukaren J. P. Wedelin, sakna all tillgång till gäldande af sine skulder.
Efter att sålunda hafva redogjort, för förhållandet med dessa lån, har direktionen, i fråga om den sökta eftergiften, förklarat, alt, då Peterson, ehuru han efter sitt, genom handels-bolaget Paul Melins fy Sons förvållande, iråkade obestånd, med hustru och flere minderårige barn, befunnit sig i knappa vilkor, likväl haft all möda och uppoffring ospard att förskaffa låne-kontoret full godtgörelse för ofvannämnde kapitalfordringar, samt sålunda förekommit den förlust på dessa fordringar, som låne-kontoret i annat fall troligen fått vidkännas, direktionen ansett dessa omständigheter gifva skälig anledning till den eftergift, som af Peterson blifvit sökt, och hvilken direktionen alltså, för sin del, funnit sig böra tillstyrka.
Enär emedlertid den å ifrågavarande 2:ne lån upplupue öfverränta tillsammans utgör 4,415 r:dr 29 sk. 2 r:st. banko, hvaraf belöper sig på det till Paul Alelin fy
Son utgifne 2,404 r:dr 5 sk. 6 r:st. och på det af Peterson upptagne 2,011 r:dr 23 sk. 8 r:st., samt det icke synes Utskottet lämpligt att, genom för långt sträckt efterlåtenhet, gifva anledning till obetänksamheten att ingå äfventyrliga borgens-förbindelser, har Utskottet ansett sig icke kunna i vidsträcktare mån tillstyrka bifall Banko-Utskottets Utlåtande, N:o 16.
11 till den gjorde ansökningen, än alt Utskottet, med fästadt afseende å de af så väl sökanden, som låne-kontorets direktion anförda ofvan omförmälde bevekande omständigheter, samt i betraktande jemväl deraf, att en del af öfver-räntan blifvit, enligt föreskriften i 192 § 2 mom. af 1841 års Banko-reglemente, beräknad efter 8 procent, och således till högre belopp, än hvad
Diskontens gäldenärer, under i öfrigt lika förhållanden, numera affordras, hos Rikets Höglofl.
Ständer vördsamt hem ♦ ställer, att halfva beloppet af den å förenämnde 2:ne lån upplupna öfverränta må f. d. handlanden J. N. Peterson eftergifvas, under vilkor, att han till låne-kontoret inbetalar andra hälften inom 1852 års utgång.
Stockholm den 28 Februari 1851. STOCKHOLM, f. d. Schultze’s Boktryckeri, 1851.
Banko-l'tskottets Utlåtande, AVo f7. 1 N:o 17.
Ank. till Exp.-Utsk. den 3 Mars 1851, kl. 1 e. m.
Utlåtande> i frågan om förhöjning i det till Bankens Brand-chef utgående anslag. lili en till Utskottet ingifven skrift har Bankens Brand-chef, kommissarien C. A. Netherwood, anfört, att vid förslå inrättandet af Bankens nuvarande eldsläckningsanstalter bestämdes för Brand-chefen, dels i arfvode och dels såsom ersättning för de ökade hyreskostnader han måste vidkännas genom nödvändigheten att bo i Bankens grannskap, ett sammanräknadt belopp af 400 r;dr banko, hvilket anslag likväl vid 1834—1835 årens riksdag så till vida nedsattes, att endast 200 r:dr derefter fingo utgifvas såsom hyreshjelp, hvaremot någon vedergällning icke tillädes Brandehefen för de många ansvarsfulla och besvärliga skyldigheter honom i öfrigt, enligt Bankens brand-reglemente af den 2 Februari 1832, åligga i och för brand-anstalterues underhåll och vård, tillsynen öfver vakthållningen och nattpatrulleringen inom bankohusen, öfuingarne och möustringarne med befäl och manskap, samt chefsskapet för detta sednare, utgörande, utom verkets egna ordinarie och extra ordinarie vaktbetjenlc, 40 i Bankens tjenst antagne sprutlagare, hvilka, jemlikt Banko-fullmäktiges beslut, nu mera undfå årligt arfvode samt serskild ersättning för hvarje dag de tjenstgöra, hvarigenom Brand-chefens göromål blifvit ytterligare förökade med redovisningen för dessa, af honom förskottsvis skeende, utbetalningar; och då den Bankens embetsr och tjenstemän i allmänhet åliggande pligt att åtminstone 2:ne hvarandra påföljande år tjenstgöra vid brand-anstalterne, ingalunda vore jemförlig med Brandchefsbefattningen, dervid både besvär och obehag skulle i betydlig mån minskas äfvensom verkets säkerhet tryggas, derest utväg funnes att bereda honom bostad inom lith. lill R.
Prol. iS50 f 1351.
6 Sami. i Afd. 6 Haft. 1 2 Banko-V Iskottets Utlåtande, iV:o il. Banken, men hvarom väckt fråga ansetts böra förfalla, så och enär den åt Brandchefen anslagna hyreshjelp, hvilken med 50 r:dr understiger hvad den honom underordnade brandmästaren årligen åtnjuter, knappast betäckte det ökade hyresbelopp, han för en bostad i Bankens granskap mäste erlägga, kunde Brand-chefen anses utöfva sitt uppdrag utan någon den ringaste ersättning; i anseende hvartill kommissarien anhållit, det Utskottet ville hos Rikets Ständer förorda, att Bankens brandchef hädanefter och intilldess hyresfri boning inom Banken tilläfventyrs kan åt honom anskaffas, matte få åtnjuta åtminstone enahanda förmåner, som från början varit åt brand-chefen anslagne, eller 400 r:dr banko årligen.
Efter hvad Utskottet inhemtat, utgick från början tili Bankens brand-chef ett belopp af 400 r:dr, såsom ersättning dels „för större hyreskostnader i anseende tili hans skyldighet alt bo i granskapet af Banken®, celi dels „för ökade göromål i och för befattningen med Bankens brandanstalter®; men vid 1834—1835 årens riksdag väcktes fråga om nedsättning i omförmäldta anslag, i hvilket afseende anfördes att, enär det måste åligga den tjensteman, som erhållit ifrågavarande uppdrag, att, likasom Bankens öfriga betjening, utan anspråk på serskild vedergällning, söka, så vidt han förmår, ej mindre bispringa vid inträffande olyckshändelser för det Verk han tillhör, än äfven bidraga till sådana händelsers förekommande, borde anslaget inskränkas till en lämplig och skälig ersättning för den ökade hyreskostnad, brandchefen måste vidkännas i följd af den honom åliggande skyldighet att bo i Bankens granskap; och blef, på grund häraf, anslaget nedsatt till den sedermera oförändrade summan af 200 r:dr.
I anledning af den nu gjorda ansökningen om återbringande af braud-chefsarfvodet till sitt förutvarande belopp, hafva Bankofullmäktige yttrat, att då, för ett rätt uppfyllande af de mångfaldiga, brand-chefen tillhörande vigtiga bestyr, hos denne fordrades serskilda egenskaper, hvilka icke innehades af alla, som, enligt Bankens Brand-reglemente, kunde till brand-chef utses, och då ingen torde kunna tvingas att detta ansvarsfulla uppdrag emottaga, hade, vid tillsättningen af brand-chef, svårighet för Fullmäktige mött att till befattningen erhålla lämplig och passande person; att förnämsta anledningen härtill varit det nu utgående lägre anslaget, hvilket icke ens vore tillräckligt att betäcka skillnaden i hyra för en våning i Bankens granskap och aflägset på malmarne, der flertalet af de Bankens tjenstemän, som Ranko-UtsholletS'
Utlåtande, N:o i7. 3 hade familj, nödgades välja sin bostad, än mindre lemnade ringaste ersättning för den möda och det ansvar, brand-chefs-befattningen medförde, samt att Fullmäktige, på dessa skäl ansågo sig böra tillstyrka den sökta förhöjningen i omförmäldta anslag.