Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del skulle jag vilja tillstyrka antagandet af den ordalydelse PresteSt. gillat, emedan kronobonden i somliga orter utgöres af tre sädesslag.
Skälet, hvarför i allmänhet PresteSt. skiljer sig ifrån Utsk:ns förslag i fråga om aflöningen, tror jag ligga deruti, att PresteSt. tänkt sig, att dessa lönebidrag skulle direct utgå ifrån hemmansägarne till skolläraren, hvaremot Utsk:n hafva ansett att skolläraren ej borde hafva alt göra med någon annan än skolstyrelsen, och att det för bestridande äfven af andra utgifter, såsom skolrummets underhåll, inköp af böcker o. s. v., vore nödvändigt att hafva en skolcassa , dit samtliga bidragen ifrån socknen borde ingå.
I första rummet borde den föreslagna afgiften af 6 sk. dit ingå, och om den ej räckte, så skulle dertill komma ytterligare tillskott samt slutligen bidragen ifrån Statens sida.
Ifrån denna cassa skulle skollärarne aflönas, de barn få understöd, som det behöfde, och, med ett ord, alla nödvändiga utgifter , så vidt som möjligt , bestridas.
Deremot Deli 3 April f. m. borde skolläraren aldrig i detta afseende hafva direct med barnens föräldrar alt gö'ra.
Detta liar varit skälet, hvarför Utsk:n hafva ansett sig kunna tillstyrka att hälften of haus löneanslag skulle utgå i råg och den andra hälften i bafra.
Ulsktn kände visserligen att det fanns orter, der kronobonden icke utgjordes i råg utan endast i korn eller korn och bafra; men då Utsk:n ansågo, att bruket i Sverige gjort det till ett behof för hvarje hushåll att hafva råg, och då ingen svårighet ansågs kunna för skolstyrelsen uppstå att anskaffa så mycket råg, som härtill behöfdes, så trodde Ulsk:n det vara lämpligast, att lönen för skolläraren sålunda utgick.
Jag har blott velat upplysa detta, som förmodligen ej blifvit nämndt i PresteSt., men för öfrigt äger naturligtvis R. o. Ad. att deröfver besluta.
Utsk.n hafva likväl för sin del trott, att det ej borde bero på församlingarna alt bestämma i hvad sädesslag skolläraren skall erhålla sin lön.
Hamilton har misstagit sig om min mening.
Jag har ej bestridt att halfva lönen må utgå i råg och den andra hälften i det sädesslag, som jemte råg utgör det allmännaste i orten.
Men som det händer, att kronobonden utgår i flera än 2:ne sädesslag, så passa icke allestädes de ordalag, som blifvit begagnade i betänkandet.
Derföre föreslog jag, att man skulle antaga dem, som PresteSt. begagnat, emedan dessa just synas afse det af mig nämnda förhållandet.
Men om II. o. Ad. ej vill antaga dem, så hemställer jag, om icke den hälften, som ej utgöres i råg, kunde få utgå i det eller de sädesslag, som inom orter, jemte råg, lemnäs i kronotiondespanmål.
Jag ber den sista värda talaren om ursägt, men jag har en afskrift af PresteSbs beslut, och det innehåller i denna punkt, att orden ”hvaraf hälften råg och hälften det sädesslag, som, jemte råg, inom orien i kronotiondespanmål utgår,” utbytas mot dessa: ”i det eller de sädesslag och på det sätt k ron olion den inom orten utgår.’'
Med den ordalydelse, som PresteSt. således har beslutat, hemställer jag till Hr von Hartmansdorff, om det icke skulle kunna hända, att läraren erliölle t. ex. endast korn och bafra, men ingen råg, och jag tror att Hr von Hartmansdorff med mig instämmer deruti, att han åtminstone bör hafva något råg.
I sådant fall hemställer jag till Frih. Hamilton och Ståndets ledamöter, örn det ej vore skäl att sälta ”alla de sädesslag,” hvarförutan det alltid kommer att i åtskilliga orter blifva tvetydigt hvad man menar. i mom. bifölls med den förändring, att orden ”hälften det sädesslag,” skulle utbytas emot orden ”hälften i det eller de sädesslag."
Den 3 April f. m. 4 §:n 2 mom.
PresteSt. hade för detta mom. antagit följande lydelse: ”Skolläraren skall af församlingen förses med tjenlig bostad och nödigt bränsle.
Derjemte bör sommarbete och vinterfoder för en ko ät honom anskaffas ; skolande, der local eller andra omständigheter sådant förhindra, a t:r spanmål af förenämnda sädesslag i ersättning lemnäs.” Frih. Hamilton:
Sorn PresteSt:s förslag i denna del endast innehåller en förändrad commatering , hvilken otvifvelaktigt är bättre än Utsktns, så tillstyrker jag för mindel, alt R.. o.
Ad. antager PresleStls redaction.
När denna öfverläggning börjades, gjorde både Gr.
Horn och jag det förbehåll, att dessa afgifter må beslutas med det villkor , vi då nämnde.
Jag hoppas att det må komma under Ståndets pröfning, antingen genast, eller när de särskilda punkterna äro genomgångna.
Jag torde få fästa Hr von Hartmansdorifs uppmärksamhet derpå, att det endast är andra morn., som nu är i fråga, och hvartill PresteSt:s beslut blifvit uppläst.
Der förekommer ännu icke något om de afgifter, som skola ersättas genom capilationsafgiften, och det må blifva capitationsafgift eller ej, så skall väl skolläraren i alla fall hafva sommarbete och vinterfoder för sin ko. R. o.
Ad. beslöt att redactionen af detta i mom. skulle blifva densamma som PresteSt. antagit. 4 §tn 3 mom.
PresteSt. hade bifallit detta mom. samt beslutat att efter detta mom. skulle införas ett nytt af denna lydelse: ”4:o
Derjemte bör läraren åtnjuta en af församlingen bestämd afgift, hvilken antingen erlägges på en gång, såsom intr ädesafgift, eller ock utgår för vecka eller månad af hvarje barn, som begagnar undervisning i skolan, endast de utfattige undantagne.
Denna afgift bör vara större i fast skola än i de flyttbara, hvaremot läraren i de sednare bör under skoltiden åtnjuta kostnadsfritt underhåll.” Frih.
Anlednrn till, att PresteSt. föreslagit detta tillägg, ligger just i det förhållande jag förut omnämnt, nemi. att PresteSt. tänkt sig, att dessa afgifter skulle utgå direct till skollärarne.
Utskrn deremot hafva ansett att de borde gå in till skolcassan, i den mån de behöfdes, och jag tror, på sätt jag förut anfört, att detta sednare är lämpligare.
Skolläraren skulle eljest komma i beroende af församlingsboerna, Hvilket ej torde vara tjenligt.
Frågan har likväl varit mycket discuterad begge gångerna, då den förut förevarit i Stånden, äfvensom tillförene inom Utsktn, Man Den 3 April f. m. io5 Man har nemi. å ena sidan trott, att om lian erhdlle afgifter af hvarje barn, sa skulle det vara uppmuntrande för honom att sköta sin befattning väl, emedan han derigenom kunde få så mycket flera lärjungar; men Utsktn hafva deremot stannat i den meningen , att ett sådant aflöningssätt kunde leda derhän, hvarpå man redan sett exempel, att läraren mera skulle cajolera dem, som voro förmögnare och kunde betala mer, m. e. o., att detta skulle kunna leda till någon partiskhet å hans sida, hvarföre Utsktn trott det vara bättre att han erhöll sin inkomst ur cassan, och får jag för min del tillstyrka, att R. o. Ad. bifaller
Utskms förslag i delta fall.
Hr Frih. o. Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå alt, efter hvad han kunde finna, innehölle det nuföiedragna mom. icke någon fråga om hvarken den ena eller andra afgiften.
Jag vill blott anmärka, att den punkt, som Frih.
Hamilton nämnt, och som PresteSt. anfört, egentligen hörer till nästa moment.
Utskms förslag till 3 mom. blef af R. o. Ad. bifallet. 4 §:n 4 morn.
PresteSt. hade ogillat detta mom. och ansett alt ett deremot svarande under a:o skulle inflyta af följande lydelse: ”1 de församlingar, der icke öfverenskommet är om utgörande af den här ofvanföre i i mom. bestämda minimiaflöning, bör ett bidrag af minst 2 och högst 6 sk. b:co af hvarje skattskyldig person i församlingen årligen utgöras; kommandes så väl denna afgift, som den i föreg:de mom. omnämnda skolgäld att uppbäras genom försorg af kyrkorådet eller communalstyrelsen, i händelse en- sådan framdeles blifver organiserad, eller efter aftal med kronobetjeningen, samt att derefter inlevereras till församlingens skolcassa, för att till sina behöriga ändamål användas.” Frih.
Äfven här har PresteSt. utgått ifrån samma, efter mitt förmenande, orikliga synpunkt, som i föreg:de moment.
PresteSt. har nemi. sagt, att först skulle dessa bidrag in natura utgöras af församlingen, men om den ej kunde åstadkomma dem till fullo, så skulle denna afgift af 2 till 6 sk. af hvarje skattdragande inom församlingen utgöras.
Utsk:n deremot hafva tänkt sig saken §å, att penningarne borde erläggas till skolcassan till så stor summa, som är nödvändig, allt efter församlingens folkmängd.
Är folkmängden så stor, att 3 eller 2 sk. räcka, så blir det ej större afgift till denna lön.
Således måste denna afgift i första rummet erläggas, och först om den ej räcker till, skola församiingsboerne tillskjuta hvad som fattas i summan, hvilken måste vara så stor, att deraf kunna bestridas så val lönen 23 H. i4 io6 Den 3 April f. m. till skolläraren , som öfriga afgifler för skolan.
Jag anliåller vördsamt om Ståndets bifall härtill, med det tillägg, som Hr von Hartmansdorff föreslagit att i R. o. Ad:s beslut inryckas.
Äfven jag tror det vara bättre, att i denna punkt antaga Utsktns förslag, än alt instämma i PresteStis, emedan Utsk:ns ordalag äro så vidsträckta, att tillfälle kan blifva för skolstvrelsen att t. ex. gifva läraren en särskild förhöjning genom barnens veckopenningar eller terminspenningar.
Jag anser af högsta vigt, att sådana penningar varda läraren gifna, såsom ett tillskott, öfver minimum af hans lön.
Sådant kommer att verka fördelaktigt på hans nit och omtanke att, genom vård om barnen, gifva skolan förtroende och göra henne mera besökt.
Jag anhåller således om bifall till detta morn., men med det förbehåll, som jag tog mig friheten att göra vid början af denna öfverläggning. R. o. Ad. biföll 4 morn. med det förbehåll, att, såvida de flesta RiksSttn skulle finna för godt att af skyddsafgiften anslå erforderliga medel för allmänna folkundervisningen, de i detta mom. bestämda bidrag af hvarje skattskyldig person försvinna. 4 §:n 5 mom.
PresteSt. hade ansett delta mom. böra fördelas i 2tne. ”6:0
Skulle berörda personella bidrag icke räcka till skotlärnes aflöning, skall det åligga församlingarne alt dertill sammanskjuta det som brister, efter de i 2 art. af bevilln.- förordn. bestämda grunder, så framt ej frivillig öfverenskommelse derom annorlunda träffas. 7:0
Derest någon församling - - - - ändamålsenligt inrättande af sitt skolverk,” enl. 5 mom. i utlåtandet.
Då PresteSt. antagit detta mom.
, blott med den skilnad, att hafva fördelat det i 2tne och gjort en obetydlig förändring i det första, med afseende pä ett föregrde beslut, samt då, så vidt jag vet, detsamma lärer vara bifallet af de öfriga Stånden, så vore det förgäfves, om R. o. Ad. häruti skulle göra någon förändring.
Jag anser mig nu böra åberopa hvad jag förut har sagt, att om Statens bidrag ej skulle lemnäs för en gång, utan årligen erläggas såsom lönebidrag åt skolläraren; så kommer anslaget att föi fela sin nytta och penningarne att blifva förspillda.
Jag reserverar mig således mot ett dylikt sätt att använda Statens medel.
Utsklns förslag i 5:te mom. blef af R. o. Ad. bifallet. 5 §:n 3 mom.
PresteSt. hade ansett detta 3:dje£mom. böra utgå.
Den 3 April f m. 107 Frih. Hamilton:
Detta mom. är grundadt på den kännedom, som Ulskrn hade, att det finnes klockarelöner, beräknade till 90 t:r spanmål, och Utsktn trodde det vara onödigt, att församlingen skulle då utgöra nya bidrag till förökning i lärarens lön, när nb. en sådan tjenst ånyo besattes, oell då e n person kommer att förena skollärare- och klockarelönerna, hvarigenom han erhåller lika stor lön, som mången ordinarie prestman.
Det är blott på delta skäl, sorn ifrågavar. mom. influtit.
PresteSt. tyckes hafva borttagit det. derföre att Ståndet ansett en tjensteman ej kunna hafva för mycket, och detta är äfven ett ganska godt skäl.
På begäran af Hr von Hartmansdorff upplästes R. o. Ad:s förut fattade beslut rör:de 5 §:n 1 momentet.
Uppå derefter framställd propos., blef det nu föredragna 3 mom. af R. o. Ad. bifallet.
Utskrns yttrande ang:de ett årligt anslag af 00,000 r.dr för det i 4 §:n 5 inom. om förmälda ändamål.
På begäran af Hr von Hohenhausen upplästes PresteSI:s beslut äfven i denna del, af innehåll att Ståndet beviljat anslaget och att det kommer såsom förslagsanslag att å vederbörande hufvudtitel i riksstaten upptagas.
Jag anhåller vördsamt, att Pi. o. Ad. måtte fatta ett lika lydande beslut, emedan det är ganska ovisst huru stort beloppet kan blifva ; det kan blifva mindre eller möjligen äfven större, än det här blifvit utsatt.
Jag får fördenskull anhålla om instämmande uti hvad PresteSt. har beslutat, Hi' von Hartmansdorff:
Jag anhåller att få veta, huruvida de öfriga Stånden beviljat detta såsom ett förslagsanslag eller ej.
Ridd.Secret. yttrade, alt han visserligen kunde upplysa hvad Hr von Hartmansdorff begärt, men att lian fruktade att en stund skulle åtgå innan han kunde förete prot.utdrtn, hvilka nu för ögonblicket icke voro till hands.
Som jag sett dessa prot.- utdr., torde jag få upplysa, alt hvad summan beträffar, hafva de andra Stånden antagit Utskins förslag.
BondeSt. har likväl hufvudsakligen gjort det tillägget, att af dessa 5o,ooo r:dr inga andra städer borde blifva delaktiga, än sådana, der ändamålsenliga folkbildningsanstalter saknas, samt alt medlen skola fördelas först
Rikets alla län emellan, och sedan inom länen af en särskildt organiserad läns-comite socknarna emellan.
BorgareSt. har antagit förslaget sådant som det är.
Om man skulle fördela joS Dc n 3 April f. m. detta anslag efter folkmängden, såsom ett
Stånd lärer hafva beslutat, så vore det så mycket säkrare att medlen Liefve förspillda.
Jag hemställer derföre, om det icke vore bäst att antaga Utsk:ns förslag, hvarigenom man kunde hoppas öfverensstämmelse i RiksStrns beslut; ty frågan komme då att gå till förstärkt StatsUtsk., der Utskrns ordin, ledamöter väl matte vidhålla deras tillstyrkande, hvarigenom man kunde hoppas att medlen blefve åtminstone någorlunda väl använda.
Utskins nu föredragna förslag blef derefter af R. o. Ad. bifallet.
Till pröfning företogs BancoUtsk:s den sisth Febr. och den 3 sisth Mars på bordet lagda utlåt.
N:o i5o, i anledn. af väckt fråga om förstärkning af fonden för belåning af fast egendom i R.
St:s bank.
Frih. Stjernstedt, Hr Mannerskantz, Hr Stuart, Gr.
Frölich, Hr Cassel, Hr Bråkenhjelm, Hr von Hohenhausen , Hr Bogeman och Hr Gråå hafva, i reservationer emot detta betänk., så tydligen ådagalagt huru stridande emot all klok bancorörelse förslaget är, att jag ej tror mig behöfva för dem af R. o. Ad., som tagit kännedom af dessa reservationer, närmare utreda skälen, hvarföre jag tillstyrker afslag å betänkandet.
Jag bör dock tillägga, att när R.
St. vid denna riksdag beslutat, alt en million r:dr skall reserveras af den behållna bancovinsten , till bankens förstärkning, så kan det ej annat än vara ett deremot stridande beslut, om man, genom bifall till Utsk:s betänk., skulle borttaga hälften af denna summa och införa den i en lånerörelse, genom hvilken den först efter 28 år skulle återkomma , och hvarigenom den följaktligen blefve otillgänglig emedlertid, om banken skulle behöfva att för sin rörelse begagna medlen.
Jag instämmer till alla delar i den siste värde talarens åsigt, på grund af de skäl, som de nämnde reservanterne hafva framställt. BancoTJtsk:s utlåt.
N:o i5o blef af R. o.
Vid förnyad föredragning af ej mindre Hr Lefre'ns den 3 sisth Mars på bordet lagda hemställan anglde uppskof med pröfningen af PresteStls inbjudning i anledn. af Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utskms utlåt.
N:o 28, än ock af PresteSCs den 27 sisth Febr. och den 3 sisth Mars på bordet lagda nyssnämnda inbjudning, fann R. o. Ad. inbjudningen icke erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarna.
Den 3 April f. m.
Föredrogs ånyo Lag- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.- Utskrns den 27 sisth Febr. och den 3 sisth Mars på bordet lagda betänk.
N:o 35, i anledn. af väckta framställningar om förändringar och tillägg till K. kungörelsen den 24 Jan. 1781, ang:de religionsfriheten.
Då här så ofta citerasPresteSt:s beslut i frågor, som måhända ej alla tillböra deras compelence, till den grad, som den förevar., så må det tillåtas mig alt nu citera så väl PresteStrs beslut, som i största korthet några der afgifna yttranden i detta ämne, hvilket, då det en gång är väckt, är af stor vigt att få afgjordt på ett nationen värdigt sätt.
PresteSt. har till en början godkänt Ulsk:ns förslag och således afslagit motionen.
För det andra hafva samtlige pastorerne inom Stockholm, med den vördnadsvärde pastor primarius uti Storkyrkan i spetsen, afgifvit sin högtidliga embetsförklaring, att någon slags farhåga eller ens någon anledning dertill ej förefunnits, att inom de t. o. m. 36 år, som en af dessa herrar i staden tjenstgjort , vare sig catholicism eller metodism har på något vådligt sätt sökt göra sig gällande.
Jag har trott, att denna förklaring tålde att här citeras, då verkligen så många rykten omtalat motsatsen.
Hvad särskildt beträffar den catholska kyrkan, har i en tidning blifvit citeradt, och sedermera anfördt, äfven inom PresteSt,, att catholikerne uppfostrade 60 å 70 lutherska barn lill sin kyrka.
Det har likväl blifvit upplyst af pastorn inom Clara församling, att de lutherska barn, som kommit in i den catholska skolan, hafva kommit dit af följande anledning, nemi. att under kyrkobyggnaden användes fattiga barn, till bärande af materialier, och underhöllos af kyrkans medel, äfven under vintern, på det att man måtte hafva dem till sin disposition.
Den andra vintern fortforo de att gå i församlingens skola; men dessa barn hafva dock hos doctor Wallin anmält sig att få begå Herrans heliga nattvard efter lutherska läran.
Jag har blott velat nämna detta, derföre att så många rykten varit i omlopp, och anhåller för öfrigt att få veto, huru de öfriga Stånden utom PresteSt. i denna fråga beslutat.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att Preste- och BondeStm bifallit betänk.; BorgareSt. hade beslutat att utan godkännande af de utaf Utsk:n anförda skäl låta förblifva vid det slut, hvaruti Utsk:n stannat.
Frih. Fleming, Herman Reinhold, uppläste följande:
Det var icke lätt att förutse, att Lag- samt Allm.
BesvärsochEkon.
Utsk:n skulle så lösligen vidröra ett ämne af så grannlaga natur, så oäudligen stor vigt,som det, hvarom min motion, ronde Wesleyanska metodislseklen härstädes, handlade.
Det 1 10 D c ii 3 A p r i I f. ra. var icke lätt att förutse, att resultatet skulle blifva sådant.
Man hade väntat alt Utsk:n med något mer allvar pröfvat och ifrån en klarare synpunkt bedömt detta ämne.
Den detaljerade sakkännedom, som erfordras lill dess utredande, kunde man väl icke förutsätta hos Utsk:n ; men, med ledning af historien och de ibland oss redan synliga spåren af metodistsektens framfart, hade dock Ulsktn kunnat komma till en annan öfvertygelse, än den, att ”inga vådor äro att befara för Svenska kyrkan af härvarande främmande religionsförvandter, ” och att ”möjliga faror bäst och kraftigast afvärjas genom ett nitiskt presterskaps varma och upplysta bemödanden.”
Ulsktn synas endast hafva gatt ut ifrån deu allmänna synpunkten af religionsfrihet och derpå byggt sin hemställan, att ”de af motionären gjorda framställningar icke måtte till någon åtgärd föranleda.”
Fruktan för religionsoch samvetstvång, som harvid tyckes ledt Utskm, är berömlig; bemödandet alt afvända ifrån sig lill och med skenet deraf, ädelt.
Vår Evangeliskt-lutherska religion är af en så mild anda, och liden har omsider kommit till en sådan upplysning äfven i Irågan om divergenserna af religiösa meningar, att ingenting skulle vara förhatligare, än ett sådant religionstvång, hvaremot jag ock på det högtidligaste förklarar mig.
Men här är ju icke fråga om hvarken religionstvång eller religionsfrihet, utan om missbruket af dem båda.
När inträffar ett sådant tvång, som är menligt och inskränkande för den sanna friheten?
När man, med hänsyn lill ifrågavar. sekt, genom lagliga åtgärder, antingen ville tvinga metodisterne att blifva lutheraner, eller lutlieranerne att blifva metodister.
Intetdera har ännu varit satt i fråga.
Likväl kan det bestående, hvars fortfarande Utsk:n yrka, ingalunda förenas hvarken med vår kyrkas anda och sjelfständighet eller med K.
M:s nåd. religionsplacat af den ^4 Jan. 1781.
Skall det vara och förblifva såsom det nu är, så bör detina höga författning upphäfvas.
Men skall denna författning stå vid makt, så måste åtgärder vidtagas, sorn återföra de härvarande främmande religionsförvandters frihet i öfverensstämmelse med densamma.
Denna frihet inskränker sig enligt uttryckliga ordalydelsen i högbemälda författning till det, som utan skada för vår sanna religion, utan ändring i Rikets lagar och utan någon af K.
M:s egne underså t a res förfång, möjligen kunnat beviljas; der förbjudas främmande religionslärare att, vid 100 d:r s. m.; och dubbelt andra gången, intala någon sina religionssatser; lockar någon andra till deltagande uti främmande andaktsöfning och affall från lutherska läran, plikle 200 d:r s. m., låter han ej deraf rätta sig, miste förmån att här i Riket vistas.
Bevista lutherske christne främmande gudstjensler, böle 10 d:r s. m.
Främmande religionsförvandter skola icke vid sina gudstjenster inlåta andra än dem, som äro af deras trosbekännelse.
För - Den 3 April f. m. bildel mot proselyters värfvande bör med yttersta strängbet handhafva.?.
Detta allt stadgas i nämnda höga författning, oell likväl tillätes både calboliker oell metodister att bålla gudstjenst på Svenska språket.
Meningen dermed är val icke annan än ett lyst uppbafvande af förbudet mot proselyters anvärfning.
— Eller gilves redan catbolsk oell raetodistisk församling af Svenska undersåtare, sorn tarfva en sådan gudstjenst?
Och deras kyrkor slå öppna för hvem som helst.
Hvad metodisterne särskildt angar, tviflan jag ej, att en sådan församling redan är upprättad, ehuru utan att formligen vara skiljd från statskyrkan.
Deras ledare inberättar församlingens tillstånd oell behof till congregalionen i London; lutherske christne bevista hans gudstjenst; de inlåtas der med förnöjelse.
Han öfvar sin bigt och classledning; han har sina conventiklar och privata sammankomster i husen; han är oinskränkt herre öfver de honom undergifnas samveten; han är djerf och ofördragsam och har icke otydligt låtit förslå hvarthän han syftar.
Någon förföljelse mot honom kan ej rimligen påstås, ehuru han gifvetsig skenet af alt vara förföljd; snarare torde statskyrkans nitiske prester hafva att frukta något dylikt af metodisterne, om de icke foga sig efter sektens meningar.
Sannerligen, om ingen annan våda ännu vore att befara, så vore det vådligt nog att på sådant sätt eludera K, M:s lagar och författningar.
Hvad skall trygga kyrkans och statens bestånd, om ej lagarne hållas i helgd och aktning?
Metodisterne hafva dessutom genom nykterhets- och missionssaken satt sig i beröring med de flesta s. k. läsare i Sverige; och desse hafva i den grad blifvit intagne af raetodismen, att mången rätt.kafFens man fått uppbära deras förebråelser och blifvit ansedd och förkastad såsom en förföljare, för det man dristat sätta metodismeos läror, kyrkobruk och syften i ljuset.
Dessa läror äro i flesta fall afvikande från den rena Evangeliskt-lutherska religionens: de högvigliga sacramenten äro dem endast tecken, som ej medföra någon andelig verkan; menniskan skall, efter sektens föregifvande, redan här i lifvet uppnå en fullkomlig helighet, hvaraf födes högmod och öfverskattning af egna krafter till den gudomliga lagens fullbordande.
Deras andeliga rening böljas vanligen utvärtes ifrån; dermed sysselsätta de sig i hög grad och afsäga sig vissa verldsliga oskyldiga nöjen, för att visa hvilka andeliga martyrer de äro för sina religionssatser; då de endast strängt iakttaga dessa ofvannämnda utvärkes reningar, inbilla de sig verkligen sjelfve att redan äga himmelriket här på jorden.
Alldeles ej förundransvärd! då, om den mindre bildade och upplysta delen af folket gerna öfvergflr till metodismen, då de för så lätt köp kunna förvärfva sig himmelriket redan som egendom här i lifvet.
Redan den store Danske biskopen Pontoppidan ogillade på sin lid i sin skrift, kallad Menoza, metodisterne såsom en oäkta och 112 Don 3 April f. m. farlig selif; och alla upplysta kyrkans lärare och theologer hafva i alla tider sammanstämt deruti, att den är hvad de gamle kallade enthusiasmen och fanatismen tillgifven.
Dess disciplin svarar ock fullkomligen deremot samt leder ovillkorligen tili det farligaste och mest obehöriga samvetstyranni.
Jag frågar: är det rådligt att gifva en sådan sekt fria tyglar?
Äro vådorna ännu icke så uppenbara ?
— Det som föranleder våda är redan vådligt.