Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men den värde Talaren har utsträckt sitt yttrande blott till fråga o rn fränder inom StatsRådet, é(huru jag äfven nämnde, att RiksdagsÖrdningens 41 §. om val till Utskott jemväl förutsätter ett beroende, utan ätt härföre något stöd af Allmänna Lagen kari åberopas, jaenna förekast har i berörde §. tillkommit under deri period, då vår Statsförfattning utarbetades, och bevisar således, att beroende' äfven i dea blifvit förrhodadti Den värde Talarén här sagt, ätt allt grundade sig å en satts, den hän ej för-' stöde, att det grundade sig på ett misstroende, sorn häri ville kalla något annat, om han ej fruktade ätt det vere stötande.
Jag vet ej hvad han ville kallå dét, rilén orri benämningen ars bléfve aldrig så stötaridé, skulle jag drick tro, att den vore mera tillämplig till dem, srim sammanfattat 180*9 års Grundlag, der beroende på mera än ett ställe är förutsatt, ari till deri enskilde motirirläiren, 60m väcker förslag om ett Ståndets oeeohomieurri. i •.
Den värde Talaren har vidare utbredt sig JKéW, ». Ad.
IX. B, And, Afd. 6.
SS Den 17 Octoler e. m. Öfver Styrelsens inflytande.
Ehuru detta egentligen icke hörer till ämnet, har jag dock med nöje afhört honom; och om jag ej kan ingå i allt hvad dervid blifvit yrkadt, anser jag dock större delen vara å goda grunder fotadt.
Jag anhåller likväl att få upptaga ett par omständigheter.
Talaren har anfört, att en omoralisk
Styrelses inflytande å Representanterne förutsätter immoralitet hos dem*
Men det må tillåtas mig anmärka, att icke blott immoralitet utan äfven okunnighet kan bana väg för ett sådant inflytande; och möjeligen skulle”, för att göra tillämpning till vårt ämne, RiddarhusSecreteraren, då han ensam är i tillfälle att meddela upplysningar, dem andre ej känna, kunna i högre grad än andre hafva ett inflytande, äfven utan någon immoralitet hos dem, som behöfde upplysningarne.
Den värde Talaren har väl nämnt, att mitt förslag skäligen kunde utsträckas jemväl till de öfrige RiksStåndens Secreterare.
Jag vet dock icke, att något sådant nu är i fråga, då det beslut jag tillstyrkt är detta Ståndets ensak, likasom det lärer bero af de öfrige Strnden, att fatta enahanda beslut, om de det vilja.
Men jag skulle likväl tro, att RiddarhusSecreterare-tjensten är långt vigtigare, än de öfi lige tillfällige StåndsSecreterarnes; ty RiddarhusSecreteraren är den ende permanente Embetsman inom NationalRepresentationen.
Här har slutligen blifvit ifrågasatt, om icke min motion borde tills vidare hvila pi bordet.
Jag inser val, att måhända någon fördel deraf kupde vinnas i afseende å göromålens hastigare gång, men jag kan ej finna, hvarföre icke motionen Den 17 Octoler e. m. ti lika gerna kan till RiddarhusUtskotfen remitteras, dä dess göromål för närvarande icke äro öfveihopande.
Jag anhåller derföre, i afseende a min rnoiion, om tillämpning af RiksdagsOrdnin gens 49 §.
Då jag nu åter be gärt ordet, är det ingalunda för att vederlägga de anmärkningar, som vid mitt förra yttrande blifvit gjorda, ty jag anser mig icke vara af dem i någon måtto vederlagd.
Jag förmodar ock, att Ridderskapet och Adeln redan tillräckligen hört hvad vi å ömse sidor kunnat anföra, så att några vidare upplysningar torde vara öfverflödiga.
Jag anhåller derföre blott att få fästa uppmärksamheten vid några få facta i som böra närmare upplysas.
Det är ganska sant, att jag nyss gjorde allusion på en händelse i England och då man sagt, att det var ransak ningen rörande Engelska Drottningen _ har man sagt hvad jag menade.
Jag får dock erinra, att det icke var en förlorad pluralitet, men tydeliga indicer till en förlust af pluraliteten, som gjorde slut på Rättegången, ty emellan för-, sta och andra uppläsningen af Ministrarnes bill, blefvo rösterne inom Parlamentet så förändrade, ehuru voteringen der sker offentligt, och hvarje Lords namn med dess votum sättes i Allmänna Tidningarne, att Ministrarne funno för godt, oaktadt de vore förmådde till processens företagande af en ännu högre auctoritef, att icke låta billen komma till tredje uppläsningen.
Talare har gjort anmärkning vid hvad jag yttrade, angående RiddarhusSecreterare-tjenstens jemt *4 Sin 17 Öciséer •* mJ förlighet med några andra sysslor i Staten.
Jag trör mig hafva sagt några vissa sysslor och få t hu nämna, att när jag uppräknat några sådane, dem dén värde Talaren jemväi åberopat, jag dervid glömde en, hvarom jag ej nu vill påminna.
I öfrigt mertgifver jag visserligen , att Riddarhusfiecreteraren är en permanent Tjensteman, men han är icke någon Folkets Embetsman* ty, ehuru jag sätter ett ganska stort värde å det
DiksStånd, hvaraf jag har den oförtjenta äran att vara medlem, skall jag dock aldrig vilja yrlea, att detta Stånd ensamt representerar Folket, eller att våra Embetsman böra kallas Folkets, ty jag kan icke annat tro, än att vi alltid böre sätta oss i parité med våra MedStander, och vi må då äfven i detta fall gå tillväga med den Varsamhet, som osa egnar.
Friherre Cederjirom, Jacob :
Det är egentligen tvenne af Grefve von Schwerin gjorda uppgifter, som föranledt mig att begära ordet.
Gref-* ve von Schwerin har först yttrat, att en NotariiRublici syssla icke vore förenbar med någon annan befattning i Statens tjenst, jag kanner icka den Författning, som skall förbjuda detta, mert jag vet bestämdt, att Notarii Publici äfven hos oss finnas, de der tillika äro Embetsman.
Ueri andra uppgiften är den, att Ridderskapet och Adelh beslutat, att RiddarhusSecreteraren icke skulle få deltaga i Ridderskapets och Adelns deliberationer.
Ett sådant beslut är dock alldeles omöjligt , ty det är icke lagligt.
RiddarhusSecreteraren kan nemligen icke från Representationä-räften uteslutas, »när haft är Adelsman, len 17 Gtiebtr e, m. H I afseende på sjelfva sa'ken , beder jag att fä fästa uppmärksamheten derå, att RiddarhusSscre'erareo visserligen är Rjdderskapets och Adelns enskilde Embetsman’ men Riksens Ständer äga Fullmäktige i Banken och RiksgähUContoiret; de äga en Justitieombudsman, oell alla desse äro berättigade, att innehafva andra sysslor i Staten.
Jag underställer nu, om desse Fullmäktiges befattning är mindre ansvarsfull, än RiddarhusSecreterarens?
Om JuBtitiseOmbudsmannens
Embete är af beskaffenhet, att tåla mera inflytande fran Styrelsen ? eller om icke snarare detta sistnämnde Embete af alla minst tå! främmande impuls, så vida det »kall till sitt ändamål verka ?
Jag skulle emedlertid förmoda; att denna öfverläggning egenteligen borde komma i flaga, då Instructionen för RiddarhusDirectionen förekommer, och att Grefve Cronhjelms motion då bordt upptagas, såsom en anmärkning vid berörde Instruction.
Man hade derigenom feeredt Ridderskapet och Adeln tillfälle, att företaga pröfningen af Instructionen, utan att afbida svaret å Grefve Cronhjelms motion, hvilket, efter denna långa öfverläggning, icke kan så hastigt från RiddarhusUtskottet inkomma, emedan hela discussionen dessförinnan skall utskrifvas.
Jag Underställer derföre den Värde Motionairen, om. icke han må vara bäst belåten, likasom Ridder— skåpet och Adeln säkert skall vara det, i fall frågan finge i sammanhang med Instructionen afgöras, helst Ridderskapet och Adela hat rätt, att utan åteirenxiss i ämnet besluta.
Den 17 October t. m.
Herr von Hartmansdorff, Auguft‘.
Jag delar fullkomligen deras mening, som tro, att RiddarhusSecreterare-tjensten bör kunna, pl sätt RiddarhusUtskottet jemväl lärer föreslagit i den på bordet hvilande Instructionen för Riddarhusirectionen, med annan tjenst förenas, enär denna senare icke är hinderlig för utöfningen af den förra.
Saken är i öfrigt så väl utförd å alla sidor, att föga torde vara att tillägga, och hvad jag egenteligen ämnade säga, har Friherre Cederström redan före mig anfört.
Jag vill dock lika med honom vitsorda, att en Svensk Notarius Publicus kan tillika innehafva annan tjenst, och jag är beredd att om så påfordras uppgifva den person, hvarmed detta inträffar.
Man har sagt, att genealogiernas uppgörande mellan Riksdagarne kunde tjena till att underhålla RiddarhusSecreterarens verksamhet såsom Embetsman.
Jag bör dock anmärka, att en genealogie hvarken är något snillefoster eller kan räknas för något tankeöfvande etnbets-värf.
Det fordrar blott att ordentligt antekna hvad sig i detta afseende till* drager, och sådant kan väl icke utgöra någon öfning för efterfankan.
Det har verkeligen förundrat mig att höra samma värda Ledamöter, som yrkade att Riksens Ständers Justitieombudsman skulle få med denna befattning förena Embete i Statens tjenst, nu icke vilja medgifva, att RiddarehusSecreteraren må innehafva någon annan beställning.
JustitiiB-Ombudsmannen skall likväl under fem år handla med full sjelf-verk*- samhet såsom Ständernas Embetsman, och vaka öfver samma Styrelses åtgärder, af hvilken han tillika innehar ett Embete.
RiddarhusSecrete - Den 17 Octo ier t. m. 27 raren skall deremot icke handla på egen hand, eller med någon af Ridderskapet och Adeln oberoende sjelfverksamhet; han är blott anteknare af hvad i hvarje Plenum sig tilldrager.
Man har anmärkt , att justeringarne af de hos Ridderskapet och Adeln förde Protocoll skedde alltför summariskt.
0<n detta är något fel, så är det förmodeligen den värde Ledamotens eget, som hvarje gång då Herr LandtMarskalken frågar, huruvida Protocollet skall uppläsas in extenso, icke besvarar frågan med Ja.
Och om man från Plenum så tidigt bortgår, att man hvarken får höra eller besvara denna fråga, så är det äfven ens eget fel.
Också jag tror visserligen, att ?den förevarande frågan kunde hvila, intill* den dithörande §. i RiddarhusDirectionens Insiruction till pröfning förekommer; men måhända skulle denna långa öfverläggning då förnyas.
Till förekommande deraf och då Grefve Cronhjelm uppgifvit, att RiddarhusUtskottet för närvarande har god tid, tilbtyrker jag vördsamt, att motionen nu genast må till bemälte Utskott remitteras.
Grefve Cronhjelm'.
Det skulis verfceligen vara för mig ganska smärtande, om jag blifvit så missförstådd , när jag sist yttrade mig , att man deraf, att jag nämnde det RiddarhusSecreteraren vore Folkets Embetsman, skulle kunna draga den slutföljd, att jag ansett Ridderskapet och Adeln ensam representera Svenska Folket.
Jag föreställer mig icke möjligheten af en sådan slutföljd, men då jag hört en värd Ledamot taga SS Beti 17 Of t sier c. m. idensamma för gifven, anhåller jag nu att få re»ervera mig emot en sådan tydning af mitt yttrande.
Hvad i öfrigt angår frågan, huruvida mia motion må förblifva hvilande eller icke, så tyckes det alfvarsamma sätt, hvarpå denna motion i dag blifvit behandlad, tillkännagifva, att den, icke är utan interesse; och jag förnyar derföre, min anhållan om remiss deraf, Herr Riben:
En värd Ledamot har anställt t«n jemförelse mella,n RiddarhusSecreterare-Embetet och Fullmägtigskapet i Banken och RiksgäldsContoiret, och då det sednare icke är oförenligt med ett Embete i Statems tjenst, så har den värde Ledamoten trott, att äfven samma förhållande borde vara med det förra.
Det torde dock dervid hafva undfallit friherre Cederström, att Fullmägtige i Banken väljas endast från Riksdag till Riksdag, dä deremot en RiddarhusSecreterare troligen aldrig blir skiljd, från sitt Embete annorlunda än genom döden, egen anhållan em afsked, eller ransakning 9?h doga, Herr Tham’.
Jag ber, om förlåtelse att jag ytterligare upptager tiden, men jag skall vara ganska kort.
Det är alldeles icke för att, ingå i någon vederläggning af hvad sorn emot mitt anförande blifvit yttradt efiersom. jag ingalunda tror detsamma vara ved.erlagdt \ det är blott för gtt rätta, ett misstag, sorn jag begärt ordet.
Jag tror det var Herr Hammarsköld, sprn talade om RiddarhusS.ecreterä£ens befattning, med uppgör an - ®e« 17 Cktober c, nu jlet af genealogier och slägtextract, på hvilka dea värde Ledamoten sätter så mycket värde.
Han bör emedlertid vela, att denna befattning icke tillhörer RiddarhusSecreterarne, utan utgör den ene RiddarhusCanzlistens göromål.
Secreteraren är således alldeles fiån detta genealoliska yrke.
Herr Hammarsköld har begått ett nytt misstag, då han t trott, att jag gjort en panegyrik öfver RiddathusSecreteraren.
Jag gör icke några panegyriker, och han behöfver dem ej.
Den, som läser Protocollet skall finna,j att jag talat om det framfarna och orri det kommande, men icke «m de lefvande.
I öfrigt är allt, hvad man till stöd för Grefve Cronfajslms motion här anfört, grundadt på misstroende till personer, och detta misstroende kan lika väl sträcka sig till personer med publik tjenst, sorn till personer, sorn äro utan sådan tjenst.
Jag aphåller derföre att få fråga de Herrar af denna aktningsvärda Samling, sorn förut haft tjenst, om de ansågo sig sämre, när de voro Embetsman än nu, och dem, som ännu nu innehafva publik] tjenst, om de tro sig vara sämre än de förre?
Herr Grefven och Landt Ma rjk a t téri hemställde, om icke Grefve Cronhjehns ifrågavarande Motion hnge, tillika roed de af åtskilige Ledamöter, i anledning deraf, nu afgifne yttranden, till RiddarhusUtskottet remitteras, hvilket bifölls.
Företogs till pröfning StateUlskottets den 3 dennes under N:o 515 afgifne, samt den 9 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde Utlå - 9° Den 17 Octoher c, m. tande, angående väckte anspråk på ersättning af Svenska Staten för Svenska Medborgares lidne förluster genom uppbringningar af Magter, med hvilka Riket varit i fredligt förhållandet Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus'.
Då jag nu uppstår för att yttra mig öfver Stats— Utskottets Utlåtande, rörande reclamationsfrågan, -torde det blifva ganska svårt att i ämnet säga något, som icke är Förut sagdt; men jag nödgas bekänna, att, efter flera gångers genomläsning af Setänkandet, jag dock funnit det vara omöjeligr, att komma till samma slutsatser och resultat som det Högloflige StatsUtskottet.
Om jag går till sjelfva grunden, så finner jag, hvad vi redan förut veta, att det egenteligen är fråga om den besynnerliga händelse, som år 1812 inträffade, att nemligen Sverige qvittade sin skuld till Fransyska undersåter, till ett belopp af öfver 8 millioner — ett steg, som föranleddes af de kränkningar i folkrätten af alla slag, hvilka Franska Regeringen antingen genom sine Auctoriteter eller kapare emot Svenska Medborgare utöfvade.
Det är allmänt bekant, att långvariga negociationer egde rum, hvarunder man söLte förmå Fran. ska Styrelsen på alla sätt att lemna någon ersättning; men förgäfves, allt afslops.
Slutligen fann man det vara omöjeligt, att tillvägabringa ändamålet annorlunda än genom repressalier.
Nu frågar jag när ibland de lidanden, som inträffade, och hvaribland äfven var occupationen af Pomern, betydliga förluster tillfogades Svenska undersåter, icke under öppet krig, ty då måste hvar och en taga sitt öde, så som det faller sig, men Den 17 Octobcr e. m. 91 under ett 6å kalladt freds—tilIständ, jag frågar, säg<?r jag, om icke desse undersäter voro berättigade, då tillgång fanns af Fransk egendom, att deraf tillgodonjuta någon ersättning?
Om icke de
Itta millionerne i silfver betraktats såsom Fransk egendom, hade väl icke Svenska Staten kunnat tillgripa dem.
Nu var det dock, efter min öfvettygelse, med fullkomlig rättvisa öfverensstäm. mande, att, enär all ersättning nekades de Svenske undersåterne, Svenska Kronan begagnade de medel, som erbjödo sig, för att skaffa henne rätt.
Att göra annorlunda då, och låta tillfället gå sig ur händerna, hade varit en löjelig laggranhet vid denna tidpunkt, derom var jag då öfvertygad och är det ännu , och sjelfva fienden skulle hafva skrattat deråt.
Men när imedlertid så skedde, att vi nemligen qvittade vår gäld, lågo derföre till grund de förluster, som genom Franska Styrelsens mesurer drabbat Svenske underslter, och hvilka Franska Kronan eljest rättligen bort betala.
Är det icke då tydligt, att, enär hvarken Staten bemägtigade sig Fransk egendom, denna äfven åtog sig att liquidera och godtgöra dem, som dertill genom förlust gifvit anledning?
Detta synes vara en gifven följd, och den antogs jemväl för en del af de Svenska fordringsägarne.
En deiliqviderades nemligen af Riksens Ständer.
Hvarföre skulle icke då äfven de öfrige njuta samma förmån och rättvisa?
sannt är det väl, att alla anspråk på ersättning icke voro ■vid de senaste Riksdagarne utredda, men det, som ej då hann utredas, hade ofelbart i alla fall lika rätt.
En Committé nedsaöes för att göra denna utredning; och denna Comitté, lagligen tillkom - Éen \y Oetoicr e. m. men, vnäste naturligtvis äga vitsord.
Jag kan ät-?
rpinstone för min del så mycket mindre misstro, dess åtgärder, då jag fin,rier, att så betydlig reductipn egt rum, och Handlingarne bevisa, att Comitteén ej gjort afseende på fordringar för uppbringningar gjorda under kriget, elfer hvarvid andra oformeligheter funnits vara begångne.
Åtminstone miste jag antaga detta för gifvet, intilldess Lagligen blifvit styrkt, att Comittéen, handfat orätt.
Val ser jag, att man i Betänkandet vill göra skillnad imellan, de förluster, som härleda sig från kap.erier, och dem, : sota förorsakats af Regeringens directa åtgärder.
Detta är dock något alldeles nytt, sorn icke förr varit införde i StatsRättenutan vanligen har man vid, dylika tillfällen hållit sig tili förl.usterne i massa, eftersom alla kaperier mäste undergå pröfning af sitt Lands Domstolar, innan de godkännas, och således kaparnes åtgärd miste likaväl gillas af Högsta Makten, suni de åtgärder dess auctorii.eter rpera omedelbart verkställa»
Men för att komma ännu mera ifrån saken, säger man, att något anslag till betäckande af ifrågavarande förluster icke finnes att tillgå eller blifvit gjordt.
Man torde, dock kunna fråga, huruvida, enär vi qvittat åtta millioner skuld till Franske
Dndersåter, man val då må kunna säga5i att icke någob tillgång finnes.
Jag medgifver •gerna, alf om man hade en fordran hos Fran-, ska Regeringen, men icke mede! att ersätta den rmed, vore det ganska illa., att genom ett krig söka skaffa tillgångar dertill.
Men nit vöre dessa tillgångar uti våra händer»
Om ds ock blif^
Den 17 O cl ober e, m.
Vit använda till annat ändamål, sä lärer val ingen kunna säga, att deras rätt derföre är mindre, sorn ega lagliga anspråk på eh liten del af berörda tillgångar.
På samma satt förehåller det sig med de i Carlshamn och Götheborg, genom confiscationerj tagne 1200,000 R:dr,ä dem vi öppet bekänna vara till krigsrustningar begagnade.
Ar då rättigheten tili ersättning mindre, än om denna summa icke redan blifvit använd?^
Mjen sluteligen torde jag få anmärka én högst besynnerlig omständighet.
Man lärer nemligen draga sig till minnes, att utom de genoni Pranska Regeringen Svenska Medborgare tillskyndade förluster, och tiilgångarne att ersätta dem. det jemväl är fråga om förluster, dem Svenske Undersåter lidit genom Danska Regeringens och dess Undersåters medverkan, och hvilka förluster till beskaffenheten Undergått samma pröfning som de förstnämnde.
Det är bekant, att äfven häröfver många hegociationer förehadesj men att man förgäfves sökte i godo bilägga saken.
Sluteligen kom Sveriges Krigsförklaring, hvari berörde förluster stå upptagne såsom etf skäl till kriget; och utgången deraf är nogsamt känd.
De anledningar
Danmark gifvit till krigsbrott, och hvilka icke annorlunda kunna ursägtas, än på den grund att detta Rike agerade under Fransk impuls, vållade att Svenska Arméen föll in i Holstein och kostade Danmark KonungaRiket Norrige.
Må nu hvar och en hafva siri tanka orh värdet af denna aqvisitiqri för Sve - 94 Den' 17 Otloher e, m. rige.
I min tanka är det den nyttigaste och den största vinst, Sverige kunde göra; ty den consoliderar och betryggar Svenska området; och jag tror således, att aldrig något blifvit bättre användt i Sverige, än det som tillfallit
Danmark i recompensation för den förlust det gjorde.
Ibland de ersättningar, som skola vara t Kieler-friden uppräknade, säger StatsUtskottet, att äfven reclamationer för de förluster, Svenske Undersåter under kriget med Danmark lidit, skola finnas intagna.
Men då detta Freds-slut i Utskottets Betänkande åberopas, sker det i öfversättning, med den högst besynnerliga tillsatsen af ett ord, som förändrar hela meningen, och som jag hemställer till språk-kännare, huruvida det i Fransyskan igenfinnes.
Den åberopade Artikeln lyder sOm följer: ’'Sa Mcijesté le Roi de Suéde renonge en faveur de Sa JYlajefté le Roi de
Dannemark ä toutes les reclarnations pour les navires et chargemens Suédios, cap~ tures par les Corsaires Danois> depuis Pepoque de la paix de Jonköping, fitsqu' a celle du commencement de la guérre actuelle.
Der är väl nu , si allmänt sorn möjligt, afgjordt öfver alla de förluster , Svenske
Undersåter genom Danske kaperier lidit men deremot har dock StatsUtskottet i sin öfversättning tillagt ett ord, som jag icke kan utleta, hvarifrån det kommit då Utskotten säger, att Konungen af Sverige till förmän för Konungen af Danemark afstätt Siue anspråk &c. Hvar finnes väl tecken till detta ord Sine uti det Franska Originalet?
Oax någon kan utfinna det, bekänner en 17 Octoier e. m. 95 jag, att jag är mycket okunnig iTFranska Språket, och dess ordbemärkelse.
Men, på sätt jag visat, tror jag det varaj gifvet, att hela uppställningen är alldeles falsk.
Jag hemställer således, när ett så hufvudsakeligt fel är begånget, om icke hela det derpå bygde raisonnementet är felagtigt ifrån början till slut?
Och jag måste bekänna, att ehuru svårt det än är, att afgöra och besluta sig till en så betydlig utgift, som den ifrågavarande, helst när icke tillgångar finnas , jag ändock, ehvad jag är rik eller fattig, måste låta rätt vara rätt, eller också risquerar mau en dag, att sjelf få rätt bytt till orätt.
På grund af allt detta tror jag mig ega fullt giltiga skäl, att yrka återremiss af StatsUtskottets Betänkande, och jag vågar hoppas af Sveriges första Stånd, att ehuru dess medlemmar icke hafva någon andel i frågan, de dock skola af anboren rättkänsla, den jag är öfvertygad aldrig skall försvinna ifrån detta rum, finna en förnyad pröfning af förevarande ämne vara nödvändig, och ej tillåta, att hela meningen af ett beslut, genom ett ord till eller ifrån förtydes.
Friherre Ceder/iröm Jacob:
Med instämmande uti hvad Grefve von Platen härstädes, samt Fagman Noreus, Biskopp Wallenberg och en del af hvad Herr Hjerta i StatsUtskottet anfört, anhåller jag att få, jemte begäran af återremiss af Betänkandet, yttta, det jag anser Utskottet icke med det alvar och den lugna pröfning, som i en fråga af denna beskaffenhet erfordrats, hafva handlagt ämnet.
Utskottet har icke uti sitt Ut - 9$ Bm 17 Ö et oler t. m, låtande ådagalagt sig hafva ingått i den speciella pröfning af hvarje reclamations anspråk, sorn likväl varit nödig, innan Utskottets afstyrkands generelt för alla desse reclamationer blifvit afgifvet. fjtskottét har, som det af Betänkandet synes, icke ens serskildt Upptagit och granskat de af Herrar (Comitterade godkände reclamations^ mål, utan summariskt framställt reclamations-anspråkehs natur, och bestridt
Statens skyldighet ätt ersätta enskildes, genom uppbringriingar iråkade förluster.
Det fordras, i rbin tanka, för ätt Riksens Ständer må komma i tillfälle, att med någon sakkännedom 1 ämnet besluta, att Utskottet uppgifver, hvilka grundet Herrar Comitterade följt, vid granskningen af reclamations-anspråkén, om några anmärkningar dervid åro ätt göra böra de uppgifvas: äfvensom om, vid behandlingen af desse reclamations- anspråk, skiljägtigheier förefunnits, med ett ord, målet liadé bordt varå så utbredt, att Riksens Stander kunnat af Utskottets Utlåtande finna, hvilka bland reclamations-anspråken äro mer eller mindre grundade , eiler orri de älla äro af lika beskaffenhet och således lika berättigade till ersättning.
Herr Pereswetoff Morath, Anders Wilhelm: Grefve von Platen
Har så tydeligen ådagalagt orättvisan af det förslag, StatsUtskoitet i detta ämne framställt, ätt jag icke har något hufvudsakligen att tillägga.
Jag vill derföre icke uppehålla Ridderskapets bch Adelns tid med mera än enda anmärkning, den hemligen, att StatsUtskottet icke gifva akf på Riksens Ständfers deri U 22 Den 17 October e'. m. g 7 §2 Maji J810 till Kongl.
Maj;t aflåtne underdå-? niga skrifvelse.
Denna skrifvelse, jemförd med allt hvad i öfrigt uti målet förekommit, synes tydligen visa, att Riksens Ständer sjelfva redan då ansett sådana ersättningar, som de nu ifrågavarande böra äga rum.
Jag vill ej här uppläsa nämnda skrifvelse; men jag förmodar, att StatsUtskottet, efter genomseende deraf, skall finna nödigt att omändra dess nu afgifne Betänkande, hvilket jag anhåller må varda återremitteradt.