Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jo att han, seende sig mad all sin makt oförmögen att hindra handeln med England, sjelf blef den största lurendrägaren i sitt rike, sålde licencer såsom Påfvarne fordom aflatsbref, och drog häldre vinsten sjelf, än att låta andra lurendrejare göra det.
Således är det sluteligen just desse för - Bert 25 Junii e, m. hatlige lurendrägare som öfvertygat regeringarne om sina misstag på samma sätt som hvarje stor brottsling merendels alltid gifver en läxa åt lagstiftningen, i det han visar hennes brister.
Hvad man sagt om
Spanien är af samma beskaffenhet som clet man yttrat om England.
I den tid Spanien var förenadt med de närig», fritt och vidsträckt handlande Nederländerna samt innan Americas penningar ännu bade tillströmmat, v»r Landet lyckligt; men när förhållanderna blefvo förändrade och förbuden fingo öfverhand blef Landet olyckligt.
Den som vill göra sig mödan att efterse skall finna huru ofta Spanska Soldateme lefvererat batailler med sina egna lurendrägande medborgare i Pyreneerne och annorstädes.
Likaså ser man äfven den Engelska Marinen slåss med sine egna lurendrägande handelsfartyg.
Äfven vi hafva en liten försmak af dessa inbördes krig; i den beväpnade kusibevak. ningen.
Vili man strängt fullfölja systemet så skyndar man på dess upplösning af sig ejelft.
Det tilltagande lurendrägeri som ägt rum, sedan de stränga iörfattningarne af 1820 utkommo, bevisar att samma orsaker måste hafva samma verkningar på alla tider och i alla Länder här, så väl som annorstädes.
Jag vill ej vidare uppehålla Ridderskapet och Adeln med mer än en enda anmärkning, sora jjg ej hort någon annan göra; Det står nemligen i Bevillningsutskottets Betänkande, att om uti en Stad, Tull- Båk- och Lots-medel icke under treane fredsår uppgå till 14,000 D«n 2S Junii r, m. 7*9 R:dr, förlorar Staden sin infötselsräft, intill dess Stadens Tull uppbörd åter inbringar denna summa.
Om nu en Stad förlorat rättig* heten att införa varor, huru skall man få ve* ta när den tull å dem som eljest skolat inkomma, stiger nog högt för att utgöra den äskade summan.
Detta synes vara ett misstag, 60m torde rättas om återremiss sker, hvarom äfven jag anhå l r Friherre Cedirstrom, Jacob-, Innan jag gar att yttra mig om Betänkandet, vill jag yttra mig om formen, hvarunder det inkommit ifrån Utskottet till Rikets Ständer.
De motioner, som blifvit gjorde i detta ämne, hafva till största delen blifvit remitterade, så väl till Bevillnings- som Oeconcomie-Utskottet.
De ligga ännu på bordet i sistnämnde Utskott, i afväg» tan på communication från Bevillnings Utskottet , om åsigter i ämnet, och böra enligt Ståndens Remisser, gemensamt behandlas, helst det är Utskottens ovilkorlig» pligt, att hörsamma Remisser, då de icke innom föreskrifven tid dem återlemnat.
Det 6ynes således utom all fråga , att icke någotdera af Utskotten lagligen kan undandraga sig skyldigheten , att gemensamt bearbeta frågan; hvarförutan, i händelse Bevillnings-Utskottet, tillbörligen urskiljdt frå-3 gans natur, i afseende på rättigheten att införa varor från den (Riksens Ständer ensamt tillhörande) att bestämma tullafgifterna för de till införsel tillåtne, det icke kunnat undgå att finna, det ju förra frågan står i oskiljaktigt sammanhang med det systeme för nå - f 719 Dm j8 Junii e, rn. ringar af alia slag, hvilket Riksens Ständer kunnaflnna. skäl att antaga, i anledning a 1 OeconojnieUtskottets, i afseende på dessaämnen afgifvande Betänkanden,och attsåledes frågan gemensamt tued Oeconnomie-Utskottet bordt handläggas.
Beträffande sjelfva ämnet, tror jag det vara fullkomligen utredt, så val af erfarenheten som genom flere Ledamöters nu afgifne yttranden, att ett prohibitiv-system i längden ej medför bstydliga resultater, utan att frihet i Näringar är den enda väg, hvarpå man med visshet kommer till ökadt välstånd.
Men efter erkännandet af denna grundsatts, är det angeläget, att ej försöka brådstörtande komma till målet, utan fast hellre långsamt, men säkert, på det enskildte, hvilken i god tro på gällande Författningar, gifvit riktning åt sina nårinJ gar, genom de successive förändrade förhållanderne må komma i tillfälle att vidtaga ds forändringar, sorn de nya grundsattserna göra nödvändige; och således icke genom dem bereda sin oundvikliga undergång:
Med sådana åsigter har Oeconnomie-Utskottet behandlat grunderne för en allmän Näringsfrihet.
I den laon en utvidgad Näringsfrihet bereder ökade varutillverkningar af alla slag, bör en större handelsfrihet bereda afsättning åt de ökade varu-qvantiteterna, och det sker genom nedsättning af Tullen uppå alla sådana inkommande varor, hvilka icke inom Landet produceras till behöflig qvantitet.
Den tankan är barnslig *lt tr° 0sS kunna hos Utlänningen få föryttra våra öfverflödiga effecter emot endast guld eller silfver.
Emottaga vi ike andra varor, så upphör snart möjligheten för oss, att föryttra våra Den 28 Junu e, m. 711 annorlunda, än för ett alldeles nedsatt värde.'
Det är endast då, när Guld eller Silfver på en ort äro, relatift till andra varor, mindre värda än på en annan, som dessa Metaller med fördel kunna åtkommas; och lika förhåller det sig med varor i allmänhet.
Om Rikets Ständer, sorn jag förmodar, dela frågan, och icke beslut* öfver, hvilka varor sorn böra fåinföras, helst detta bestämmande såsom Oeconomiskt, egenteligen tillhör Konungen , utan endast i önskninggväg frambära den hemställan, att man måtte närma sig ett friare handelssysteme, i den mon genom utvidgad närings-frihet ökade varuqvantiteter, tarfva afsättnings-tillfälle; och deremot besluta öfver Tullafgifterna, på de varor, hvilka äro eller blifva tili införsel tillåtna ; så tviflar jag icke, att
Styrelsen med glädje omfattar ett sådant tillfälle, att gå Ständernas önskningar till mötes, och att på aljt sätt befordra det nya systemet.
Endast pä ett sådant sätt kunna, i min tanka, lyckliga resultater af Rikets Ständers Beslut i dessa ämnen påräknas.
I det förhållande, hvari vi befinn* oss, är det omöfligt, att i förväg bestämma, hvilka varor med fördel till införsel böra tillåtas, beläggas med hög oföränderlig tull, eller alldeles förbjudas.
Sådant måste bestämmas, i förhållande till hvad som innom Landet produceras, jemfördt med consumtions-behofvet, och len\- nade friheter eller förändrade tull-afgifter i ett relatift förhållande endast successive meddelas, och sådant kunna ej Rikets Ständer, utan endast Styrelsen, hvilken under tidens lopp af Ten i3 Juni i e, m. erfarenheten kommer i tillfälle att bedöma behofven.
Med BeviUnings
Utskottet instämmer jag deri, att frihet till införsel af alla slags varor
Ir nyttigj msn det är målet, dit vi nödgas successive arbeta oss fram genom alla de prohibitiva anstalters successiva upphäfvacde , hvilka hittills hindradt detta.
Af några Ledamöter hafva blifvit yttrade sattser, som jag anhåller att få försöka vederlägga.
Friherre Boija har ansett Sveriges geographiska läge och klimat orsaka större kostnader för frambringandet af produkter af alla slag härstädes, än i Länder med ett mildare climat, och således med föra behofven af större förlagssummor. Wisserligen har Länders climat ett direct inflytande på alstringen af åtskilliga produkter; men deraf är ock en följd, att dessa Länder frambringa olika alster.
De naturliga frambringas städse för den minsta möjliga kostnad, endast de onaturliga blifva för dyra.
Denna na-’ turens anvisning af Länders behof af ömsesidigt utbyte af varor, lemnar för hvarje serskildt Land tillfället!, att afyttra öfverskottet af sina naturliga producter , emot andra Länders , hvar-; igenom behofven på begge sidor blifva afhulp* ne.
Friherre Boje har ytterligare anfört, att Tulltaxan icke var ett tillräckligt correctiv emot Lurendrejeriet, utan att Tullförsnillning derigenom skulle komma att intaga det rum, som Lurendrejare hittills haft.
Deruti instämmer jag i händelse Tulltaxan genom höga avgifter gör Tullförsnillning oberoende af den Den sS Junii e n. 7]3 dermed förenade risqus, till ett lönande yrke.
Men genom Tulltsxans nedsättande till afgifter, hvilkas erläggande icke medför en kostnad, svarande emot den, sorn åtföljer Tullförsnillning, förefaller denna farhåga; ty der det ej lönar mödan att vara förbrytare, der finnes ingen sådan.
Ytterligare har Friherre Boije yttrat, att sådane varor, som äro förbudne till införsel, äfven böra vara förbudne till förbrukning.
Vid detta förslag uppstå åtskilliga betänkligheter-
Af sådane varor kunna betydliga qvantiteter redan fionae innom Landet, såsom porcellainer, möbler m. m.
Om deras bruk blef förbudet, skulle det medföra en direct beskattning på alla deni, som ägde sådane effecter; hvilken till äfventyrs förmänga icke blefve möjlig att bära.
Jag skulle tro enligt hvad jag redan yttrat, det vara nyttigare, att successive aflägsna förbuden.
Herr af Ekenstam bar yttrat att näringsfrihet vore ett tamt ord, om Handelsfrihet införes.
Jag förmodar att om som jag yttrat, dessa grenar af Industrien få utvidgas i ett jemnt förhållande, så blir det ej ett tomt ord och jag hemställer, hutu man väl kan föreställa sig nyttan af näringsfrihet , derest ej afsättningstillfälle för producter* na beredes, genom en friare handel.
Herr Tham har redan besvarat de af Grefve von Platen gjorde anmärkningar, rörande behofvet af myntets fixerade värde, innan andra utvägar vidtagas till Industriens upphjelpande. jag förbigår således att vidlöftigt besvara dem, instämmande i detta afseende med Herr X^ani* JaS tror ej att man behöfver fästa sig mera vid en 714 Bera 28 Junii e, m, detail än vid en annan.
Mynt likasom andra varor kunna vara af bättre och sämre beskaffenhet
De gälla icke i utbyte mera, än hvad da äro värde, relatift till andra varor och behofvet.
Uti Herr Munk af Rosenschjölds yttrande, att mani Oeconomiska ämnen bör handla conseavent och icke fragmentariskt, instämmer jag fullkomligen.
Just derföre har jag trott att målet borde behandlas gemensamt af Bevill» nings och Occonnomi-Utskotten och deruti skiljer jag mig från Herr Rosenschöld, som trott att målet, ehuru enskilt behandladt af Bevillnings-Utskottet utan afseende på grundsattserna för en möjligen blifvande Näringsfrihet, likväl kunde afgöra®.
Herr Tham har yttrst, att Östersjö-Compagniet blifvit afslagit, i följd af prohibitiv-systemet.
Östersjö-Corn-: pagnict föreslogs 1814 och antogs ej af Riksens Ständer 1815, emedan det hade medfört monopoliska rättigheter för Interessenterne till den grad att det privilegierade Bolaget tillerkändes rättighet införa varor äfven till bloqverade eller belägrade Städer, af på nederlaget befintelige Östersjö-produkter, hvaribland, som man vet, finnas proviantpersedlar af alla slag, vapen och ammunition m. m.
Af sådan grund var det, som förslaget icke ansågs nyttigt.
För öfrigt skedde icke eller någon teckning af det Silfver-Capital som Bolaget skulle insätta , innan det kunde komma i verksamhet.
Jag hat visserligen icke misstänkt Bevillnings-Utskottets motiv hafva varit, att inkräkta på andra Ut» skotts rättigheter och deri torde ingen bestrida Herr Tham.
Med Herr Hjerta instämmer jag Den 2 g Juni i «, m. jri5 deri, att det visserligen är likgiltigt, hvilket Utskott som behandlat ett mål, endast det skett conseqvent och bra ; likväl fordras dertill att det Utskott, som behandlar ett mål, skall hafva tillgång till alla erforderliga Handlingar, jemte de till ämnet hörande upplysningar, och derest sådane endast hos andra Utskott finnas bör det sammanträda med det eller de Utskott som hafva dem.
Till hvad jag nu yttrat, vill jag endast tillägga, i anledning af en anmärkning af Grefve von Schverin , rörande Tullen på trösorter, att jag skulle förmoda, det intill dess sådana frön kunna blifva en export-artikel eller de inom Landet befintliga frösorier fullt svara emot behofvet, frön snarare böra emot ingen eiler högst låg tuli få inkomma, än beläggas med hög tull, helst deras användande medför ea direet nytta för jordbruket.
Sedan ett så betydligt förråd af skäl för och emot handelsfriheten blifvit framlagde, skulle jag göra mig förebråelse om jag med framställande af mina, ville vidare sätta Ridderskapets och Adelns tålamod på prof.
Jag utbeder mig endast att få göra några få anmärkningar vid Utskottets Betänkande, och, att innan jag kommer dit, få yttra min tanka rörande åtskilliga meningar, som här blifvit framkastade.
Jag har hört prisas våra förfäders råhets-tillstånd, i jemförelse med vårt.
Jag delar ej å»igten om företrädet i detta afseende.
Min tro är grundad på någon historisk kännedom.
Jag tror att den yttersta luxe då tillhörde några Ders ‘j8 Junii t. i?», fä rike , men att de öfrige lefde i uselhet.
Den nu varande generationen deremot lefver uti en mera allmän vällefnad; företrädet är således obestridligt.
Hvad angår att man blott skulle inskränka sig till nyttjande af egne tillverkningar, så är det omöjligt.
Om vi börja med att granska vår egen klädnad, så är det få af oss, som icke bär på sig någon artikel sorn är rakt förbuden till införsel, men sorn modet gör att man icke kan undandraga sig att nyttja.
Nu är frågan att göra ett förbudssystem till ett Tull-tariffs-system, och att ge, norn undanrödjande af lurendrägeriet samt be-; stämmande af afpassade Tullafgifter, befordra lagarnes efterföljd och tillökning i Kronans inkomster.
Jag tror att hela discussionen hade kunnat förkortas, om man mera bestämdt hållit sig vid Utskottets Betänkande, som blott innefattar en Tull-tariff, som bör upptaga alla möjliga handelsvahror, hvilka kunna komma i fråga.
Jag tror att man blott bordt fästa sig vid den delen af Utskottets Betänkande, som upptager sjelfva Tull-tariffen, och jag tror att Utskottet misstagit sig, uti den bestämda förutsättning ali alla utländska vahror skola vara till införsel tillåtne; jag tror så mycket mera, att detta varit ett misstag, som jag hört Utskottets Ledamöter sjelfva erkänna det som sådant.
Man hade fortare kommit till ett resultat, om Utskottets Betänkande blott innehållit den åsigten, att Utskottet trott sig böra framställa till Riksens Ständer, att det i alla afseenden vare fördelagtigare om ett sädant Tull-system införes, hvarigenom tull De:i 2* Junti t. m„ ålagges sådane vahror, hvilka förut varit förbudne, men sorn behöfras inom Landet.
Då hade ingen fråga uppstått om collission med den oeconomiska lagstiftningsrätten, hvarvid Konungens beslutande rätt efter Grundlagen är obestridelig.
Man hade äfven kunnat säga att efter de beräkningar Utskottet kunnat göra, en så och så stor inkomst skulle uppkomma.
Man äfventyrar ingenting med att göra en sådan öfverlåtelse till Kongl.
Maj:t, att efter omstäodigheterne jemka de delar af Taxan som kunna ingripa i annan mans rätt, och genom hvilka Fabrikerne kunna vara förnärmade, äfvensom de förhållanden som kunna vara beroende af andra Länders Tullförfattningar.
Jag tror att man så mycket häldre borde vidtaga ett sådant öfverlåtande som Riksens Ständer säkerligen kunna och möjligen torde komma att besluta, det Tullmedlen directe skola inflyta till RiksgäldsContoiret-
Derigenom blifver
Styrelsen satt utur den frestelsen att, för att skaffa sig medel till fyllande af Statsbehofven, ändra och höja Tull-Taxan, och dess afseende blifver endast vändt på Rikets sannskyldiga nytta.
Jag skulle tro, att under sådan hade saken ej mött någon svårighet för antagandet.
Då jag dessutom af en Ledamot uti Oeconomie-Utskottet hört, att samma mål hvilar till afgörande uti OsconomielJtskottet, så blifver ännu tillfälle för Riksens Ständer, att öfverlägga om de böra till Kongl. Maj:t ingå med en bestämd önskan rörande hufvudfrågan, angående utsträckning af handelsfriheten.
Jag skulle hafva trott att dia - Den s8 Juni i e. m. cussionen mera fiufvudsakligt hade bordt fäst» sig vid detaillerne af sjelfva Tull-Tariffen, men hvad dem angår finnér jag att man föga upp-hållit sig dervid.
Af min oförmåga att nagelfara dessa detailler, slutar jag till andras; och jag tror, att med ali tillförsigt till det arbete Utskottet lemnat, misstag deruti likväl möjeligen kunna äga ruin.
Ibland skälen att öfverlemna jemkningsrätten uti detaillerne till Styrelsen, torda äfven böra tagas i betraktande, hufvudsakeligen, att det är så långt emellan våra sammanträden och att Rik* sens Ständer derigenom, i anseende till sina beslut, underkasta sig ett ansvar, hvilket de ej behöfva åtaga sig, då vi hafva en Styrelse.
Jag tror derföre, att om vid öfverlemnande af Tull-Tariffen, en sådan tillåtelse lemnäs, det tillika bör begäras, att Riksens S'änder vid nästa Riksdag mätte blifva underrättade om de förändringar, som blifvit vidtagne samt om de motiver, som dertill föranledt.
Jag vill ej längre uppehålla; jag har i förväg yttrat, att här icke är fråga om handelsfriheten, utan blott om en Tull-Tariff.
Endast ett yttrande vill jag upptaga, som för min enskilfa del gifvit den största styrka för antagande af Utskottets Betänkande; nemligen Friherre Skjöldebrands supposition att subsidier från England voro att påräkna, om England viste att ett sådant förslag här vore å bane.
Jag skulle verkligen tillstyrka ensådan subsidie-tractat; och förmodar att Regeringens Ledamöter, som ej deltagit i denna discussion, och således haft tid att begrunda denna vigtiga fråga, säkerligen icke lära vilja / Den 2S Juni i e. m. 7 19 utställa sig för kommande Ständers billiga klander i anseende till en uragtlåtenhet i en för Riket så vigtig omständighet, hvarigenom Bankens reela Fond aldra lättast kunde komma att förstärkas, myntvärdet att bestämmas, och säkrare fördelar Riket tillskyndas, än sjelfva handelsfrihetens ifrigaste försvarare
Htaf den ensamt våga hoppas; jag kan ej tro annat än, att Friherre Skjöldebrands förutsättning måtte äga grund uti säker kännedom om det förhållande , som af honom här till vårt besinnande blifvit framstäldt.
Herr von Qvanten, Carli Jag kan på intet sätt dela den åsigt , som af Herr Rosenblad, Friherre Cederström och flere blifvit framställd, att ämnet vid återremissen borde behandlas af de sammansatte Bevillnings- och Oeconomi-Utskotten.
Jag anser att Utskottet i denna del handlat alldeles enligt Grundlagen.
Enligt 60 §.
Re* geringsFormen tillhör det Bevillningsutskottet att bestämma tullen och accisen.
Detta har Utskottet genom sitt Betänkande framlagt.
Vidare tillhör det Utskottet enligt 34 §.
Riksdags-Ordningen, att uppgifva grunderne till Bevillningen.
Detta har ej kunnat ske annorlunda än genom aflemnsndet af en sådan tariff, som Utskottet framlagt.
Om denna sak skulle bedömmas äfven af OeconomieUtskottet, så skulle den till hälften kunna blifva ett önskningsmål, hvilket ej är lämpeligt.
Hvad nu deremot angir sjelfva hufvud frågan, så har Ben 28 Junit t. m.
Utskottet nogsamt insett, att allt tillhör Konungen att afgöra hvilka varor böra vara til— låtne till införsel, och att om Konungen så för godt finner, förbjuda dem alla.
Häraf inhämtas, huru litet vådeligt det är att antaga Utskottets betänkande och huru litet det afviker ifrån nuvarande förhållande, då Konungen sålunda äger att afgöra hufvudfrågan.
Deremot är jag fullkomligen öfvertygad att med anledning af de framställningar, som göras af Riksens Ständer Kongl. Maj:t går oss till mötes, i vära önskningar då dessa framställningar äro gjorde uti den goda mening att gagna fäderneslandet, och afböja de oredor och missbruk, sorn äro en följd af nu varande författningar, enär varor hvilka äro förbjudna till införsel, snart sagt äro anbefallte till bruk.
Jag har hört ropas, att alla Fabriker derigenom skulle fälla.
Om vi skulle sakna alla de varor som äro förbjudna, men äro oss smaklige, så vore det åtminstone något ändamål med deras förbjudande, men desse varor sakna vi aldrig; ty de lurendrägas in och finnas öfver allt; till öfverflöd och om
Fabrikerne skulle stå i fara genom detta förhållande, borde deras fall visserligen vara helt nära, i anledning af den mängd lurendrägade varor, som nu nyligen åtgått för högtidligheternes skull.
Man kan bruka varor af utländsk tillverkning, utan att Fabrikerne derföre falla; ty huru mycket Fransysk! och Engelsk Kläde har icke blifvit anvåndt till den mängd af uniformer och råckar som till dessa högtidligheter blifvit förfär-i digade.
J»g Den 28 Junii r, rn, Jag vill ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med besvarande af de anmärkningar, sorn af några få Ledamöter blifvit gjorda emot Be. tänkandet, ehuru jag uppteknat dem i sådant ändamål, hälst redan så mycket är ordadt i detta ämne, att hvad jag skulle yttra, förmodejigen ej lärer åstadkomma någon förändring i den öfvertygelse , hvilken troligen redan hunnit stadgas hos en och hvar.
Jag slutar således, och får blott äran tillägga , att Utskottet aldrig haft för afsigt, att på minsta sätt ingripa, i de rättigheter, hvilka i denna fråga äro Konung och Ständer genom Grundlagen förvarade.
Herr Morath, Anders Wilhelm:
Jag skall icke, då sa mycket blifvit i detta ämne taladf, länge upptaga Bidderskapets och Adeina dyrbara tid.
Det är ej för hufvudfrågan som jag begärt ordet; hvad den angår vill jag blott förena mig med Friherre Skjöldebrand; men det är för att lemna en upplysning rörande en af Herr Ribens många och vidsträckta anmärkt ningar, i afseende på Herr Stats-Secreteraren af Klintbergs yttrande.
Herr Riben anser Consulerne böra betraktas såsom vanlige Tjenstemän af Staten lönade* och att deras uppgifter om varuvärden^ å de Orter, der de residera} borde tagas såsom ofelbart tillförlitlige.
Jag bör, såsom Embets - Ridd, o. Ad.
Prot. V. Band. 46.
J23 Den 2% Junii e, m, man i det Verk, derunder Consulerne kunna sägas vara lydande, gifva Herr Riben en underrättelse, hvarigenom Herr Riben kommer i tillfälle känna huru rätta förhållandet är, i och hvarmed hans anmärkning 1 denna del , såsom origtig , förfaller, och denna underrättelse står i fullkomlig öfverensstämmelse med hvad Herr Stats-Secreteraren af Klintberg yttrat Consulerne hafva icke i allmänhet, åtminstone på många ställen, hvarken så kallade Consulat-afgifter eller löner att påräkna.
De äro oftast Utlänningar som söka Consulsbeställningen derföre att de såsom merendels Handlande derigenom vinna mera commercielt anseende eller ock blifva i tillfälle, att såsom Commissionärer åt Svenske Handelshus uppgöra affairer för desse sednares räkning.
Jag lemnat åt hvar och en att döram» om icke , vid ett sådant förhållande, man på sätt Herr af Klintberg yttrat, kan finna Utskottets förslag så vidt det angar varuprisernes uppgift från Consulerne, till grund för Tull afgiften ganska betänkligt.
Herr Grefven och Landt-Marskalken hemställde.
; om icke Ridderskapet och iVdeln ansåg Bevillnings-Utskottets ifrågavarande Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar till Utskottet återremitteras.
Den 28 Junti e. m, Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adelö behagade i nästa Pleno utvälja 12 Ledamöter till den Nämnd, hvilken skulle äga, att enligt 103 §.
Regerings-Forraen döma, huruvida Högste Dom* stolens samtlige Ledamöter gjort sig förtjente, att i deras vigtiga kall bibehållas.
Hvarefter Herr Grefven och Landi-MarJkalken föreslog, att vid ifrågavarande val, endast 12 Ordinarie Ledamöter måtte utväljas, samt att de 4 , hvilka dernäst erhöllo de flesta röäteina, kunde anses såsom Suppleanter.
Jag får un derställa, om icke eD sådan ordning vore t strid med den, sorn iagttogs vid sista valet till Ledamöter i Förstärkta Stats-Utskottet, Då valdes på 27 personer, hvaraf 21 blefvo Ordinarie Ledamöter, och 6 Suppleanter.
Herr Grefven och LandtMarJkalken yttrade, att, enligt hvad in Pleno den 11 dennes, blifvit af Riddarhus-Secreteraren upplyst, Ridderskapet och Adeln vid föregående Riksdagar, förfarit på båda sätten; och dä, enligt Herr Landt-Marskalkens öfvertygelse, Ridderskap^ och Adeln icke utaf någon i Grundlagarne befintlig föreskrift, rörande vahlsättet, vote ?bunden, samt det af Herr Grefven och Den 28 Juni i J, m, Landt-Marskalken föreslagne, föranledde dertill, att valförrättningen kunde på kortare fid, än annars vöre möjligt, verkställas, ansåg Herr Landt-Marskalken sig böra förnya dess, i detta afseende , förut gjorde proposition ; hvillken af Riddfcrskapet och Adeln biiölls.
Herr GrefVtii och Landt-Marskalken förklarade vidare, att, om Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter behagade nu, likasom vid valet till Förstärkta Stats-Utskottet, upprätta sine Vallistor i Alphabetisk ordning, skulle derigenom icke allenast mycken tid, utan ock en serdeles lättnad, i afseende å anteckningen vid valet, vinnas.