Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kronoutskylderna kunna t. ex. icke utgå, ty icke kan kronofogden laga emot ett papper, som icke är mynt, ingen bördsskilling kan uppvisas inför en häradsrätt, ingen liqvid kan i laglig väg uppgöras, dä intet mynt finnes.
Allt detta, jemte del skill jag förut anfört, alt
Ständerna icke borde sjelfva förutsätta, att de skulle brista i sina förbindelser, gjorde att Utsk. fann det vid J834 års riksdag uppgjorda förslaget olämpligt.
Jag vidblifver mitt yrkande om bifall till den första delen af Usk:s förslag.
Den 2S Januari. 565 Hr von Hohenhausen:
Jag hoppas alt icke upplefva (len dag, då R.
St. sjelfvilligt skulle draga olyckan öfver landet genom att tillåta Banken inställa sin silfverutvexling; men om en sådan olycka inträffar, så skulle det nu ifrågavar. stadgandet endast föranleda ytterligare en olycka, nemi. alt stalsmakterne äfven hröto grundlagen.
Vida hällre än alt dölorat skulle slås till, anser jag dä att man inskränker sig till den föreskriften, att Banken icke vidare får utgifva nya sedlar.
Bankens fordringar och öfverskott utgöra alltid ett stort värde, äfven om dess metalliska cassa skulle blifva uttömd, så att, derest inga andra olyckor tillstöta, så kunna dessa sedlar, såsom creditpapper dock icke särdeles falla, då icke några flere sedlar få utgifvas, och man finge dä åter fundera på att utgifva någon sorts riksgäldssedlar, som finge sättas på egen inlösen.
Dessutom böra vi komma ihåg, att begreppen om myntförhållanden nu äro mera allmänt spridda än fordom, så att man icke så lätt kan göra bedrägerier, och hvad enskilda fordringar beträffar, så kunna de lika väl som alla cassör precavera sig från förluster, dä deras förbindelser kunna ställas på riksdaler i silfver.
På dessa skäl, jemte dem, som af andra talare blifvit anförda, finner jag intet hinder att bifalla Ulsk:s förslag.
Det vid 1834 års riksdag uppgjorda förslaget innehåller den ansvarsbestämmelse, att Banken förlorar sin rättighet alt utgifva sedlar, så Hinge den icke inlöser dem med silfver efter deras lydelse.
Skulle deremot det första mom. af Utsk:s förslag ensamt antagas, så innefattar det alldeles icke någon ansvarsbestämmelse.
Skulle åter det sednare mom. jemväl antagas, så förlorar Banken, vid en sådan oförmodad händelse, för alltid rättigheten att åter utgifva sedlar, ty jag kan icke lyda delta inom. så som Gr.
Horn, helst grundlagen bör tydas efter bokstafvera
Pä de skäl, som i öfrigt af andra talare blifvit anförda, hemställer jag, att R. o. Ad. måtte fatta samma beslut, hvaruti alla fyra Stånden vid förra riksdagen stannade.
Afhörandet af denna discussion ger mig anleda, att vördsamt till 11. o. Ad. hemställa, huruvida man icke, under det berömliga sträfvandet alt garantera Bankens inlösande af sina sedlar enrot silfver, i sjelfva verket, om man närmare tänker sig in i det praktiska af saken, griper efter ett moln, emedan de påföljder man här vill utstaka, svårligen lära kunna sättas i verket.
Den svåraste af de stadgade påföljderna vore troligen den, alt Banken skulle förlora sitt privilegium att utgifva sedlar, sedan den upphört alt vexla; men om man tänker sig huru detta skall gå till, så torde svaret blifva svårt.
Ständerna, som redan vid en föregående riksdag hafva lörcskrifvit om Bankens sedelutgifvande och förordnat om dess styrelse, lära väl icke verkställa detta lagens bud emot Banken.
Detta skulle således ankomma pä Regeringen; men huru skulle Regeringen kunna hindra Banken att utgifva nya 566 Den 2S Januari. sedlar och fortfara med sin lånerörelse?
Det är mig icke klart, men måhända kommer det af bristande uppfattning å min sida.
Jag skulle vilja ställa hela saken på en annan fot, och i st. f. dessa tillägg, utesluta ur grundlagen den mening, som handlar om alt Bankens sedlar skola såsom mynt i Riket erkännas.
Om delta stadgande icke funnes i grundlagen, så måste naturligtvis
Ständerna vara ännu mera måna och omtänksamma derom, att Bankens sedlar skola bibehålla sin credit, genom Bankens egen förmåga att deni inlösa.
Nu har man deremot kommit lill en motsägelse, en ,conlradiclio in adjeelo, till ett beslut, som genom sakernes egen gång måste blifva tillintetgjordt eller eluderadt.
Pä grund häraf skulle det vara mia önskan, att de, som vilja det afsedda önskvärda ändamålet, måtte, i st. f. att ifra för någon af de nu föreslagna redaetionerna, afslå Utsk:s förslag och i stället inom Const.Utsk. väcka den motion, att den mening helt oell hållet uttages ur grundlagen, som handlar om att Bankens sedlar skola för mynt i Riket erkännas.
Den fara man deraf kunde frukta, är icke så stor, då Bankens sedlar naturligtvis i alla fall skulle mottagas i Rikets uppbörd, så länge Banken fullgjorde sina förbindelser; och likasom nrivatbankssedlarne nu gä såsom mynt, ehuru de egentligen icke äro något sådant, skulle detta naturligtvis ännu mera ske med Bankens sedlar, så länge den uppehöll sin credit.
Om jag, såsom Hr Lagerhjelm anmärkt, kallat Utsk:s tvenne särskilda förslager för alternativer, så har jag emot min vilja begått ett misstag.
Min mening var, att Utsk. uppställt tvä momentcr i st. f. ett, oell det synes temligen påtagligt, att Utsk:s mening har varit, att dessa båda momenter skulle vara oberoende af hvarandra, så att det ena skulle kunna antagas och det andra förkastas.
Det är just detta, som jag ogillar, emedan jag linner det .alldeles olämpligt, att i grundlagen fastställa ett förbud, hvars öfverträdande man icke belägger med någon påföljd. — 1 afseende vidare på den frågan, huruvida den af Utsk. föreslagna påföljden är bättre, än den som vid sista riksdagen var i fråga, så liar man sagt, att det vore lämpligare att göra påföljden omedelbart verkande på Banken, än på sedelinnehafvarne.
Detta är godt och väl, men hvad verkan skulle denna påföljd hafva på Banken?
Jo, endast att han icke får utgifva nya sedlar, lian har redan visat sin oförmåga att inlösa de sediar, som presenteras i baneoluekan, och det torde då måhända vara-honom temligen likgiltigt, om han får utgifva nya sedlar eller icke.
Han har ändå sin vinst af aila de sedlar, som redan äro utelöpande, sä länge han slipper inlösa dem.
Häremot anmärkte lie von Hohenhausen, att det icke är troligt, att
Banken någonsin skulle blottställa sig för att komma uti den här förutsatta förlägenheten, annorlunda än tillfälligtvis, eiler för kortare tid, och att dessutom sedelhafvare» bar säkerhet i Bankens Iåuehaudlingar.
Ja, så vida det icke är fråga, att alltid tillhandahålla sedelinnehafyaren det mynt Den 28 Januari.
507 han äskar, utan endast att betrygga honom mot slutlig förlust, sä har sedelinnehafvaren verkligen säkerhet i lånehandlingarne; men endast lill dess det faller statsmakterna in att säga, att han icke eller får taga sin betalning der; ty ingenting hindrar statsmakterna att säga sådant, och' vi böra, mine Hrr, påminna oss, att hela delta förslag endast går derpå ut, att ställa garantier emot statsmakternas missbruk af rättigheten alt utgifva sedlar.
Derföre anser jag det, för min del, vara bättre att lägga påföljden för Banken deruti, att icke dess myntrepresentativer vidare få anses såsom mynt, hvarigenom hela nationen blir så godt som tvungen till det största intresse för realisationens bestånd.
Man säger, att alltför stora olägenheter skulle uppslå genom bristen på allt mynt, till dess R.
St. hunnit sammankomma för att organisera saken på ett annat sätt. litt sådant förhållande är visserligen en ganska stor olägenhet; men olägenheter kunna under de här förutsatta omständigheter pä intet sätt undvikas, och det är endast fråga om, åt hvilka man skall gifva företrädet.
Utan alla liejvidationsmedel blir man naturligtvis i allt läll icke, enär bancosedlarne visserligen icke förlora allt värde, ehuru ingen menniska blir skyldig alt emottaga dem såsom mynt.
De komma i stället att gälla så mycket de kunna, såsom curserande papper, och man måste, likasom tillförene, hjelpa sig fram dermed så godt man kan, lill dess alt R.
St. hunnit företaga en ny organisation af saken, antingen genom att återupphjelpa Banken och upphöja sedlarne till sitt fulla värde, eller, om de finna att Banken blifvit så illa förvaltad, att detta icke lönar sig, genom att införa några andra mvntrepresentativer.
I båda fallen har det af mig förordrade förslaget, det företräde, alt en sådan organisation kan åstadkommas vid samma tidpunkt, som olägenheterna visat sig, under det att man, efter Utsk:s förslag, måste dröja till en annan riksdag.
Då jag förra gången hade ordet, glömde jag att fästa den sista talarens uppmärksamhet derpå, alt här verkligen förekommer tvenne frågor, och att Utsk. således varit tvunget alt skilja dem i två momenter.
Den första frågan är, huruvida man anser, altg i rundlagen skall utsättas, att Bankens sedlar böra med silfver inlösas.
Anser man att detta icke bör vara ett i grundlagen infördt åliggande för Banken, så kommer naturligtvis det andra icke i fråga.
Men man kan ganska väl vilja hafva ett sådant stadgande, utan att derföre vilja ålägga Banken något straff eller någon förlust, i händelse en sådan inlösen försummas.
Frågorna kunna således verkligen delas.
Jag har önskat att få fästa uppmärksamheten deruppå, att i olycksfall, då Banken icke kan vexla med silfver, blir nöden lag, och der hjelpa inga former eller juridiska föreskrifter, utan såväl Ständerna som
Styrelsen nödgas att i alla fall låta sedlarne gå såsom mynt.
Genom det 5G8 Den 28 Januari. nyare förslaget vore då åtminstone det goda åstadkommet, att Banken icke finge öka sin sedelstock, och att Ständerna kunde hjelpa landet, utan att ändå behöfva bryta grundlagen.
Dessutom händer det, när förbud icke står utsatt, alt det går likasom det gått förut och sednast 1809, att man fortfar efter vexlingens slut att utgifva bancosedlar.
Jag anser således det nyare förslaget vara vida bättre, och tillstyrker båda momentens antagande.
Jag befarar, att så som tänkesätten i vårt land äro beskaffade, torde det ännu dröja länge nog innan Bankens sedlar blifva försäkrade, vare sig genom lag eller grundlag.
Under sådana omständigheter tror jag verkligen, att Hr Hjertås förslag vore det aldra bästa, nemi. alt taga bort ur grundlagen det orimliga privilegium, som Banken har, alt, utan något ansvar eller deremot svarande påföljd, utgifva sedlar, som för mynt i Riket skola gälla.
Troligen finnes icke i något lands grundlag en sådan rättighet införd.
Vi hafva emedlertid icke rätt att nu på delta rum väcka en sådan fråga, utan må det vara riksdagsmän förbehållet att göra det inom Coust.Utsk.
Under sådana förhållanden hemställer jag, om R. o. Ad. ej ville, såsom sin gemensamma tanka, förklara, att äfven det nu sist framställda förslag vore onyttigt.
De stridiga åsigter, som härstädes i detta ämne blifvit yttrade, hafva hos mig väckt den öfvertygelse, att måhända intetdera af de båda framställda förslagen är antagligt.
När jag derjemte besinnar, att 1830 års banklag innehåller, såsom mig synes, tillräckliga garantier derföre, att
Banken måste inlösa sina sedlar efter den dä bestämda myntfot, och då jag ytterligare tager i betraktande, att Konungen, såsom högste vårdare af rättvisan och den enskilde medborgarens säkerhet, icke lärer underlåta att hålla händer deröfver, att denna banklag varder satt i verkställighet, derest den olyckliga händelse skulle inträffa, alt sådant behöfdes, så synes det mig, att någon slags förklaring af 72 § Reg.F. icke är af nöden.
Ehvad stadgande man der införer, så kan jag nemi. icke finna, alt Bankens ställning derigenom blir mera eller mindre garanterad än den nu är.
Kan Banken icke inlösa sina sedlar, sä äger
Konungen redan nu genom en civillag rätt att förbjuda all vidare sedelutgifning, och icke lärer Hans kraft till detta steg blifva stärkt, derigenom att detta stadgande införes i Reg.F.
För min del vågar jag derföre vördsamt föreslå, att R. o. Ad. förklarar för sin gemensamma tanka, att Const,Utsk:s förslag icke är antagligt.
I motsats mot den siste talaren anser jag det ligga en betydligen ökad säkerhet deruti, alt ett stadgande införes i grundlagen, hvilken icke kan förändras viii en Den 28 Januari. 56!» en riksdag.
Hvad Hr von Hartsmansdorff anfiirt om att borttaga allt stadgande om Bankens rättigheter ur grundlagen, är jag rädd skulle, om det sattes i verket, leda till en stor villervalla, och alt vi derigenom komme ur askan i elden.
Då skulle jag hellre vilja ingå, på del förslag, som Frih.
Raab framställt och Hr Gunther på ganska goda skäl understödt, men aldrahelst skulle jag se om Utsk:s förslag antoges.
Den ytterligare säkerhet, som Hr von Hohenhausen anser skulle uppkomma, derigenom alt ett i grundlagen intaget stadgande icke skulle kunna annorlunda än vid två påföljande riksdagar ändras, anser jag ingalunda vara för handen.
Jag anser deremot en tillräcklig säkerhet i detta fall redan finnas uti 1830 års banklag.
Vi veta nogsamt, att ingen civillag får stiftas med rättighet alt äga retroacliv verkan.
Skulle det hända, att R.
St. blefve sä glömska af hvad deras ära kräfver, alt de ville förändra denna banklags grunder, och skulle, hvad som vore än värre, Konungen kunna nedlåta sig att gilla ett sådant förslag, så kunde det åtminstone icke tillämpas på innehafvarne af Bankens förut utgifna sedlar, och detta är all den säkerket, som kan vinnas.
Jag tillstyrker således, att R, o. Ad. måtte såsom sin gemensamma tanka förklara, att detta förslag hvarken är nödvändigt eiler ändamålsenligt.
Öfverläggningen ansågs nu vara fulländad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o.
Lagerbjelke föreslagit, att första delen af ifrågavar. förslag till förändrad redaction af 72 § Reg.F. måtte af R. o. Ad. antagas, för att såsom R.
St:s utlåt, hvila till nästa riksdag, men att deremot sednare delen deraf, eller det ytterligare tillägget, som Utskottet ansett böra särskildt pröfvas, för den händelse, att den förra delen blefve antagen, icke malte af R. o. Ad. godkännas; Frih.
Raab hade åter föreslagit, ätt R. o. Ad. skulle såsom sin gemensamma tanke antaga den redaclionsförändring af 72 §, som vid sista riksdag blifvit af samtliga RiksSt:n antagen, och slutligen hade Hr von Hartmansdorff, med hvilken Hr Printzenskjöld förenat sig, föreslagit, att R. o. Ad. måtte såsom sin gemesamma tanke förklara, att Utsk:s förslag vore hvarken nödigt eiler nyttigt.
Det är någon skillnad emellan Hr Printzenskjiilds och mitt förslag, men jag anser del vara förgäfves att göra några förslag, och vill således återtaga mitt.
Efter tillkännagifvande, att de framställde förslagen skulle blifva föremål för propos. i den ordning de blifvit väckte, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. behagade återremittera €onst.Utsk:s mern.
N:o 23, med antagande af Gr.
Lagerbjelkes förslag såsom Ståndets gemensamma tanke.
Då härefter propos. framställdes å återremiss, med anta6 IL 72 570 Ben 28 Januari. gande af Frih.
Raabs förslag såsom Ståndets gemensamma tanke, hlef denna propos. besvarad med starka nej, blandade med ja.
Proposition å återremiss, med antagende af Hr Printzenskjölds förslag såsom R. o. Ad:s gemensamma tanke, blef sedermera framställd oell jemväl besvarad med starka nej, blundade med ja.
Sedan alla de särskilda förslagen nu äro genomgångna, så lärer väl icke återstå något annat, än att godkänna Ulsk:s förslag till grundlagsenlig behandling. H. Ex. IlrGr. o. Landtm, yttrade, att om lian icke misstagit sig, hade alla de framställde proposrme blifvit med öfvervägande nej besvarade, och att deraf Liefve en följd att Ulslcs förslag komme att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
I sådan händelse får jag anhålla om vote ring, samt att mitt förslag måtte få utgöra eontrapropos.
Nu återkommer en fråga, hvarom man en gång tillförene bar öfverlagt vid denna riksdag, nemi. om ilian har rätt, alt, sedan en propos. blifvit framställd och besvarad, och en annan derefter framställd och afslagen, dä gå tillbaka lill den första propos. och deröfver begära votering, såsom om ingenting hade tilldragit sig emedlertid. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, behagade i anledn. af denna framställning fästa uppmärksamhet derpå, att han icke tillkännagifva, huru propos:rne blifvit besvarade, förrän de alla tre hade blifvit framställde.
Jag har också fästat uppmärksamhet dervid, att Hr Gr. o. Landtm, icke tillkännagifvit sin uppfattning af R. o. Ad:s svar å propos. om bifall till Frih. Raabs förslag, och att således detsamma icke för närvarande kan anses afslaget; men då Frih.
Raab nu begärt votering, så blir fråga om eontrapropos., och dervid torde Hr Printzenskjölds förslag äfven komma under öfverläggning.
Jag medgifver visserligen, att Hr Gr. o. Landtm, icke förr än pä en gång förklarat sig öfver alla propositionerna; men jag vågar tro detta sätt alt gå tillväga icke vara så alldeles riktigt.
Om män finge veta huru Hr Gr. o. Landtm, uppfattat svaret på hvarje propos., så visste man också när man skulle begära votering eller icke.
Nu kunna möjligen alla de särskilda förslagen återigen upptagas och framställas såsom coutraproposilioner, hvarom kan tvistas.
I anledn. af detta Hr von Hartmansdorffs yttrande, tilikännagaf H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm., att han antagit såsom grundsats, att då flere propos:r voro äskade, icke tillkännagifva huru han uppfattat svaren, förrän någon proposition blifvit med ja besvarad.
Denna grundsats afsåg dock endast de i allmänhet fö - Den 28 Ja nuari.
571 rekommande fall, ty i en sådan fråga, som den nu förevarande, erfordrades icke att någon af de begärde propos:rne vunne Ståndels bifall; men i allmänhet ansåge H.
Ex. rätlast, att icke, innan någon propos. blifvit med öfvervägande ja besvarad, förklara huru han uppfattat svaren, på det alt R. o. Ad. icke måtte blifva blottställd för möjligheten deraf, att slutligen icke något beslut skulle komma alt blifva fattadt, hvilket kunde hända, derest den sisla propositionen blefve afslagen, sedan derförinnan alla de föregående propos:rne förklarats vara besvarade med nej, och således icke vidare kunde komma under pröfning.
Det förklarande, sorn Hr Gr. o. Landtm, nu täckts lemna, måste naturligtvis förklaras nöjaktigt af hvar och en ledamot; men jag tillåter mig likväl anmärka, att det är förlåtligt om man tror, att en propos. blifvit förkastad, då en ny proposition framställcs.
Det skulle verkligen kunna hända, att, då jag hör en ny proposition framställas, jag allägsnar mig frän Riddarhuset, derföre alt jag tror den första propositionen redan vara förfallen.
Den ledamot, som skulle aflägsna sig från Riddarhuset, derföre alt han ansåg en proposition afslagen, dä en ny framställcs, måste i sanning skynda sig, enär propos:rna framställas omedelbart efter hvarandra.
Mig förefaller frågan enkel.
Landtm, för R. o. Ad. tillkännagifvit hvilka olika meningar, som under discussiouen blifvit yrkade, så framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. å dem alla, och dä de alla blifvit besvarade, förklarade han sig hafva funnit, attR. o. Ad. svarat nej till dem alla, vid hvilket förhållande Hr Gr. o. Landtm, ansåg, att Gtsk:s förslag skulle antagas.
Dä först kunde jag begära votering, och derefter kommer frågan om conlrapropos.
Dervid tror jag, att det är hvar och en af de Hrr ledamöter, som framställt något förslag, ohelaget att yrka del till contraproposition, och skulle icke R. o. Ad. derom blifva ense, så få vi derom särskildt votera.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att han trodde det vara lämpligast, alt det förslag, hvilket af Frih. Raab, som begärt voteringen, blifvit framstäldt, blefve upplaget i ja-propositionen och att conlrapos. endast komme att infatta: ”vinner nej, antages icke Frill.
Raabs förslag lill gemensam tanke”.
Den af Hr Gr. o. Landtm, framställ da frågan om propositionernas beskaffenhet är fullkomligt riktig, så framt någon votering om Frih.
Raabs förslag skulle äga rum.
Raab måste väl medgifva, att dä Hr Gr. o. Landtm, nu förklarat, att han alltid framställer propositioner på de olika förslag, som blifvit gjorda, den ena efter den andra, så länge de med nej besvaras, och då Hr Gr. o.
Landtm, efter Frih.
Raabs förslag framställde eli annat förslag; sä måste väl det första alternativet hafva blifvit afslaget, och då ingen votering dervid begärdes, så lärer den icke nu lagligen kunna äga rum.
Men 572 Den 28 Januari. om lif Gr. o. Landtm. ändock bifaller att votering om Frih.
Raabs förslag får äga rum, så kan coulrapropos. icke blifva någonting, annat, iin ogillande af Frih. Raabs förslag.
I anlcdn. häraf ytlrade II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att votering om bifall till Frih.
Raabs förslag destomindre kunde förvägras, som propos. å detta förslags antagande blifvit besvarad med så blandade ja och nej, att det äfven för H. Ex. varit svårt att bedömma, hvilkeldera af dessa svar varit öfvervägande.
Sådana här öfverläggningar äro alltid obehagliga, och jag hemställer, om det icke vore bäst att framställa propos. på antagande af Ulsk:s förslag, hvilket ännu icke skett.
Denna kunde sedan sältas lill ja-propos. emot någon af de andra.
IIr Gr. o. Landtm, förklarade, att någon propos. om antagande af Ulsk:s förslag till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag hvarken behöfde intagas i voter.propos. eller kunde efter voteringen blifva nödig, emedan det efter pröfningen af anmärkn:rne, derest de alla förföllo, följde af sig sjelfl, alt Utsk:s förslag komme att hvila till nästa riksdags afgörande.
Palmstjernas åsigt blir gällande, nemi., att Frih.
Raab äger rättighet all erhålla votering öfver sitt förslag, så lärer väl också rättigheten för mig stå öppen att få votering öfver mitt förslag, och jag får således förbehålla mig denna rättighet.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade i anledn. häraf, alt enligt hans öfvertygelse både Hr Printzenskjöld och Gr.
Lagerbjelke voro berättigade alt, likasom Frih.
Raab, söka få sina förslag antague, genom särskilda voteringar.
Äfven efter min uppfattning kan hvarken den ena eller andra af de åsigler, som under discussionen blifvit* framställda, anses undertryckt, men vid det förhållande, som nu af Hr Gr. o. Landtm, blifvit frainstäldt, vågar jag hemställa, om man icke lämpligast kommer till målet, genom alt först uppgöra, hvilket af dessa förslag, som skall antagas till contrapropos.
, så kunde man kanske slippa med en votering.
Härvid fästade H.
Raabs uppmärksamhet derpå, att om 2:ne af de framställde förslagen till gemensam tanke vid voteringen antogos såsom ja- och nejpropos:r, så blefve deu mening förqväfd, som afsåg alt Ulsk:s förslag mätte oförändradi hvila till pröfning vid nästa riksdag; hvarföre det vore nödigt att, i en sådan fråga som denna, hvarje anmärkn. särskildt blefve föremål för pröfning.
Till hvad Hr Gr. o. Landtm, svarat Frih.
Raab anhåller jag alt fä lägga, alt om man ogillar flera ledamöters tankar, så vill man icke vid voteringen blifva tvun - Den 28 Ja n uari.
573 gen att antaga någonderas, utan man ber ödmjukast alt förkasta dem allesammans, den ena efter den andra.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde härefter, att voter. propos. om Frill.
Raabs förslag nu måtte få uppsättas för alt blifva uppläst lill justering, och att sedermera, derest detsamma blefve afslaget, de öfriga förslagen må komma under pröfning, i fall votering derom yrkades; hvilket bifölls.
Till följd häraf företogs utskrifningen af voter.propos., men under tiden begärdes åter ordet af Frih.
Raab, som dervid yttrade:
Sedan jag trott mig hafva erfarit, att icke min mening har någon chauce att vinna IL o. Ad:s bifall, så får jag afstå frän den af mig begärda voteringen.
De skäl, som blifvit anförda både mot Frih.
Raabs förslag och det nu framställda, äro af den vigtiga beskaffenhet, alt jag icke för min del kan underlåta att underställa dem R. o.
Ad:s pröfning medelst votering, hvilken jag hermed anhåller måtte verkställas, i händelse icke R. o. Ad., på förnyad proposition af Hr Gr. o. Landtm, meddelar ett sä bestämdt förklarande för alslag, att Hr Gr. o. Landtm, deraf kan draga en bestämd slutföljd.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., att, sedan han en gång tillkännagifvit, att han trott sig hafva funnit att propos. å bifall till Hr Printzenskjölds förslag blifvit med öfvervägande nej besvarad, kunde denna propos. icke förnyas.
I sådant fall får jag vördsamtan liåtla om votering.
Den som bifaller Hr Printzenskjölds förslag, alt Coust.- Utsk:s meni.
N:o 22 må återremitteras, med den gemensamma tanke, att Utsk:s föreslagna tillägg vid 72 § Reg.F. icke äro nödige eller nyttige, voterar ja; Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, afslås Hr Printzenskjölds ofvanberörde förslag.
Vid voteringens slut befunuos rösterne hafva utfallit, som föijer Ja — 17.