Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Följaktligen skulle det derigenom inträffa, att de andra hemmanen genom den föreslagna förändringen bragtes i en förmånligare kategori i detta hänseende än säterierne; och detta må väl icke vara öfverensstämmande med någon billighet; helst man bygger liela anspråket uppå denna förmenta grund och dervid förebär, att allmän likhet i åligganden eftersträfvas.
Man må väl icke heller lemna ur sigte att de åtskilliga förmåner, dem säterierne lagligen åtnjuta, hafva otvifvelaktig!, vid alla transaktioner af arfsfördelningar och egendomsköp, blifvit tagna i betraktande och värdet af dessa gärdar i jemförelse med andra af mindre fördelaktig natur, kommit i beräkning.
Kan man då, billigtvis, utan någon den ringaste ersättning pålägga säteriernas nuvar. innehafvare något sådant onus”.
Man kan svårligen upsöka några bättre och fullständigare skäl, än i detta yttrande finnas anförda, emot bifall till TJtskis betänk., hvilket jag således anhåller måtte af R. o. Ad. afslås.
Annu fullständigare bekräftelse af denna åsigt finner man vid genomläsningen af K.
M:s nåd. stadga ronde de bestyr, som fjerdingsman åligga.
Man må se saken från hvilken synpunkt som heldst och säga att fjerdingsmans-befaltningen utgör ett kommunalbestyr, så står det likväl fast, att alla de åligganden, som tillhöra densamma, göra dess innehafvare rent af till ett biträde åt den executiva magten inom samhället men ingenting annat.
Således när man betraktar saken från denna sida, såsom den enda riktiga, blir det alltid ett fruktlöst försök att påstå, att det ypperliga frälse! skall deltaga i fjerdingsmans-befattningen derföre att den är ett menighets-bestyr.
Också hafva både Hr Fåhraeus och Hr Wejdenhjelm medgifvit att fastän namnet blifvit ombytt ifrån hvad det fordom var, nemi.
Kronobesvär, så har likväl derigenom sjelfva saken icke undergått den ringaste förändring.
Ostridigt är då, Mine Hrr, på sätt Gr.
Mörner jemväl bevisat, att det ypperliga frälset genom åtagande af detta bestyr gemensamt med öfriga hemman skulle blifva beskaltadt med en afgift, hvarifrån det f. n. är befriadt.
Deraf åter är klart, att
Säteriernas värden skulle minskas med kapitalet, lill den ränta, hvilken utginge i form af afgift till fjerdingsmännen.
Jag är icke ibland dem, som vill, hvarken för min person eller den egendom 4 H. 23 354 Den 12 Mars f. m. jag skulle kunna äga, undandraga mig någon skyldighet, då denna af det allmänna bästa oundgängligen påkallas.
Men en sådan nödvändighet är nu icke för handen, och då fordrar rättvisan, att en dylik befattning, som den ifrågavar., icke ålägges annorlunda än med eget begifvande af den, som tillförene icke varit pligtig att vidkännas detta besvär, och på ett sätt att han njuter en motsvarande ersättning för den fördel, han förlorar.
Jag måste alltså för bibehållande af den princip, som bör vara rådande, nemi. att rättvisa skall vederfaras alla, bestrida Utsk:s förslag i förevar, afseende, ehuru jag erkänner alt det är fördelaktigare för den privilegierade jordens innehafvare, än det, som vid sisth riksdag af Utsk. framställdes.
Man har här velat påstå, att den utfärdade instruktionen för fjerdingsman skulle uptaga åtskilliga bestyr, hvilka tillförene skulle för dem hafva varit främmande.
Sä förhåller sig icke.
På sätt en talare förut ganska riktigt anmärkt har man endast gjort en sammanfattning utaf de åligganden, som tillhört fjerdingsmännen sedan uråldriga tider; men just denna sammanfattning har haft den olägenheten med sig, att när man fått se dessa åligganden på en gång, man blifvit förskräckt för densamma.
Det är så naturen af alla tjenstebefattningar.
Få tjenstebefattningar finnas, dem man icke skulle tveka att emottottaga, i fall man finge framför sig en lista på alla de mångfaldiga åligganden, hvilka befattningen åtfölja.
Det synes mig derföre, som skulle måhända Regeringen handlat försigtigast, om den icke bifallit R.
St:s anhållan vid sista riksdag om utfärdande af en sådan instruktion som den ifrågavar.
De skyldigheter, som ålägo fjerdingsmannen voro så allmänt kända, att den exekutiva magien icke hade svårt att bestämma hvad han borde göra eller icke; men just derigenom att man ville på en gång upräkna dem alla, framkallade man de klagomål, som motionärerne anfört öfver den mängd sysslanden, hvarmed fjerdingsmännen är öfverliopad och öfver omöjligheten för honom alt kunna dem fullgöra.
När nu ostridigt är att fjerdingsmännens tjenst uti ingenting annat består än att vara biträde åt den exekutiva makten, och, ehvad benämning man än må gifva detta deras bestyr, icke kan uphöra utan måste, till följd af en ökad folkstock och många derigenom upkomne förhållanden, till sin verksamhet snarare utvidgas än inskränkas, så skulle jag, för min del tro att, innan man skrider till afgörande af denna fråga om säteriernas deltagande i fjerdingsmans-hestyret, vare sig med kontanta bidrag eller på hvad annat sätt som helst, en fullständig reglering borde upgöras af fjerdingsmans-distrikten inom riket och, efter det K. M. i detta afseende hört
Sine befallningshafvande och rikets collegier, ett fullständigt förslag upgöras, huru dessa tjenster skola för framtiden förvaltas och huru de personer böra vara qvalificerade, som böra till deras bestridande förordnas.
Mörners framställning i detta hänseende.
Man må icke säga, att Staten skulle, genom en så beskaffad reglering och genom fjerdingsmanstjensternas upförande på stat, med allt för dryga löneanslag betungas.
Ty kan det icke bestridas, att fjerdingsmännen är sista länken i kedjan af den executiva mak - Den 12 Mars f. m. 355 tens organer, synes mig ingenting mera rätt och billigt än att lian också allönas utur Stats-kassan, till hvilken alla rikets innevånare bidraga, utan att man för detta ändamål påför den privilegierade jorden en skatt, hvarifrån den allt hittills varit befriad.
Jag fortfar att tillstyrka afslag å betänk, och får för öfrigt fästa upmärksamheten på det oformliga deruti, alt enl.
Utsk:s förslag boställena äfven skulle deltaga i fjerdingsmans-bestyret; en Kronofogde, som är executorn och den egentliga Poliskommissarien inom fögderiet, skulle då, t. ex. få deltaga i aflöningen till en honom underordnad tjensteman, hvars befattning icke är någon annan än den, alt fullgöra Fogdens befallningar.
Detta kan icke vara hvar ken billigt eller med sakens natur förenligt; och deruti ligger alltså ett ytterligare skäl lill afslag å Utsk:s betänk.
Lagerbjelke, har tillvitat mig att jag icke skulle hafva skiljt de båda frågorna, som här utgjort föremål för öfverläggning.
Jag trodde att jag minst af alla skulle gjort mig skyldig till den förebråelsen alt icke hafva skiljt frågan om instruktionen ifrån dem om Säteriernas deltagande i fjerdingsmansbestyret.
Jag har icke yttrat mig öfver sistnämnde fråga; derom är tillräckligt taladt inom detta hus.
Jag har börjat med att jag ämnade hålla mig till instruktionen och jag ville undersöka, huruvida betänk, innehöll svar på motionen.
Jag motsätter mig icke hvad som är billigt, och hyser den tankan, att om fjerdingsmansbestyret blir, hvad det bör vara, en väsendtlig del af kommunalvården, så böra säteriegare, likasom andra, deri deltaga; men jag vill hafva en ändring i instruktionen, enär densamma gör fjerdingsmannen till en dräng åt Länsmannen; derifrån har jag utgått.
De grundsatser, som jag hyllar, hafva R.
St. ouphörligt uttalat sedan 1828.
Jag vill att R. o. Ad. nu skall vidhålla samma grundsats, som förut är uttalad och jag har ogillat Utsk. derföre att denna grundsats är frånträdd, och Regeringen derföre, att den utfärdat en instruktion, som är i strid med dessa åsigter.
Motionerna innefatta hufvudsakligen anmärkn-.r emot instruktionen.
Jag ville då, säger jag, alt Utsk. skulle hafva gjort det afseende pä motionerna, att denna instruktion blifvit granskad och att man soffrat ifrån fjerdingsmännen åligganden, som de icke hade före instruktionens utfärdanden och som icke kunna sägas utgöra kommunalrbestyr.
Derpå har man här svarat, afl de åligganden, som här äro uptagne, skulle hafva ålegat fjerdingsmännen förut.
Då jag sagt motsatsen, så skulle visserligen den enas nej vara så godt som den andras ja; men ehuru jag nu icke är försedd med de handlingar, hvarigenom jag skulle kunna bevisa att så icke är, som man upgifvit, så vill jag likväl försöka ur minnet vederlägga mina motståndare och genomgå åtskilliga af punkterne uti den ifrågavar. instruktionen.
Den 6 § 1 mom. innehåller ”att då gröfre brott blifvit begånget, eller något förehafves, som störer eller hotar allmänna säkerheten eller hus- och hemfrid eller om död menniska träffas ute å mark eller eljest dödsfall förekommer i förening med ovanliga 23* j 356
Den 12 Mars f. m. eller misstänkta förhållanden, fjerdingsmannen bör genast sådant inberätta lill Länsmannen eller Kronofogden samt lemna den laga handräckning, som vid sådana tillfällen kan påkallas.”
Jag har ingenstädes funnit något sådant åliggande för fjerdingsman och upmanar mine motståndare alt upgifva hvilken författning, som före instruktionen ger dem detta åliggande.
Det fjerde mom. innehåller det åliggande att, ”när fjerdingsman derom anlitas, biträde Kronans upbördsmän vid indrifning af oliquiderade upbördsmedel emot rättigheten att för sålunda indrifna medel åtnjuta hälften af upbördsmannens andel i stadgade stämmoböter”.
Detta stadgande har jag icke heller någonstädes funnit.
Det stadgas visserligen i en och annan gammal förordning att fjerdingsmannen skall tillstädesvara vid utmätningar.
Bien det är just på grund af hans åliggande att vara kommunens föreståndare, värdare af folkets rätt, som han skall vara tillstädes, såsom ett viltne för att biträda folket att tillse det Kronans embetsman icke begå någon orättvisa, ej för att vara handtlangare åt Länsmannen eller efter hans updrag verkställa till det allmännas tjenst hörande göromål.
Man har försökt att tolka ordet menighetsbestyr på det sättet att fjerdingsmannen skulle vara en kronans tjensteman, ehuru aflör:ad af kommunen.
Jag hemställer om någonsin detta begrepp har varit fästadt vid ordet menighets-bestyr.
Jag åtminstone kan för min del icke finna det.
Dessutom har man sagt, att jag skulle hafva haft orätt i att yttra att betänk, vore principlöst; hvilket man velat bevisa dermed att BondeSt. bifallit betänk.
Jag har så mycken aktning för BondeSt.
, som någon annan ledamot af detta hus; men jag tror icke på auktoriteter i allmänhet och tager mig den friheten att, ehuru BondeSt. bifallit betänk., göra den anmärkn. deremot, att detsamma är princip/öst.
Denna fråga är en gengångare från föreg:de riksdagår och den kommer att ouphörligt blifva en gengångare ända till dess, på sätt åtskilliga talare och ibland dem en K.
Befh:de här yttrat, den lägre polisen på landet blir ordnad.
Anstalter i denna syftning måste vidtagas, det erkänner jag; men tror man att detta ändamål är vunnet dermed att man öfverenskommer om att aflöna en dräng åt Länsmannen.
En talare har sagt, att denna kostnad vore ganska obetydlig, och att en fjerdingsman icke behöfde i lön mera än 50 r:dr b:co.
Jag bekänner att ett stort ändamål vore vunnet, om vi kunde få en verksam polis i hvarje socken för 50 r:dr b:co, och att det vore ett förvånande godt pris; men jag tror aldeles icke, att det lyckas, och vet af erfarenheten, att de illusioner man i detta afseende gör sig, alldeles icke motsvaras af verkligheten.
Inom den kommun jag sjelf tillhör hafva vi en sådan aflönad fjerdingsman.
Han aflönas icke med 50 r:dr, utan med 110 r:dr b:co och derutöfver någon spanmål.
Nåväl, polisen inom en socken, kan ingalunda vara sämre än der.
Ingen duglig person vill åtaga sig den befattningen, äfven för det priset och polisen är alldeles jemmerlig.
Kan man väl då tro, att en god tjensteman skulle i våra tider Den 12 Ma rs f. m. 357 kunna erhållas för 50 r:dr b:co, en tjensteman, som skulle vara dräng åt Länsmannen, som skulle lyda alla hans kallelser och lemna handräckning vid alla tillfällen; allt delta för 50 r:dr b:co.
En ledamot af Ståndet, en K.
Behfule har anfört åtskilliga bevis på olägenheten af det nuvar. förhållandet, lian liar sagt att en fjerdingsman ofta är borta när han behöfves.
Nåväl, tror man att det skall uphöra hädanefter?
Tror man väl att en person, som är allönad med 50 r:dr b:co, skall uteslutande sysselsätta sig med sin tjenst?
Det onda måste hotas ifrån roten:
Polisen inom länen måste ordnas.-
Det är en annan sak, men ingalunda vinner man det på sätt, som här är föreslaget; i fordna tider hafva visserligen verkställande maktens organer kunnat vara alldeles okunniga personer, som icke ens kunnat läsa och skrifva, men civilisationen har nu gått framåt för mycket, för att en sådan person numera skulle kunna blifva en organ för den verkställande makten.
Rältsförvecklingarne äro för stora, för att en sådan person skulle kunna lyckas alt. utföra den verkställande maktens bestyr.
Låt oss betrakta de updrag, som instruktionen ålägger fjerdingsmännen.
De äro på ena sidan af den grannlaga beskaffenhet att de fordra en man med omdöme och kännedom af gällande författningar; på den andra sidan vanliga hancltlangare-bestyr; huru vill man förena dessa åligganden hos en och samma person.
Jag fruktar alt jag alltför länge uppehållit R. o. Ad.
Jag har tagit mig friheten framställa de betänkligheter jag hyser emot betänk.
Jag uprepar det ännu en gång: jag är långt ifrån att vara motvillig att åtaga mig kommunala bestyr inom socknen, men jag fordrar att bestyret reduceras till hvad det hör vara.
Jag förnyar min anhållan om återremiss af betänk.
Gr. Sparre har i sitt första yttrande förklarat alt sådana skyldigheter, som den K. stadgan innefattar, icke kunna fjerdingsmännen åläggas.
Jag får fästa upmärksamheten derpå att den ifrågavar. stadgan innefattar en faktisk vederläggning af denna upgift, ty då skyldigheterna redan blifvit dem ålagda, och så har det redan skett, som Hr Gr:n påstår ej kunnat ske.
En helt annan fråga är åter den huruvida sådant bordt ske; men den frågan tillhör icke n. v. öfverläggning, emedan den bör i annail form behandlas.
Hvad som deremot här utgör föremål för öfverläggning är, huruvida fjerdingsmans-besfyret bör åläggas flera än som nu hafva denna skyldighet och huruvida skyldigheterne böra undergå någon förändring eller icke.
I förra fallet liar man på ena sidan sagt, att frågan är af privilegii natur.
På andra sidan har man bestridt sanningen deraf.
Enl. min åsigt kan man i viss mån ha rätt å båda sidor.
Frågan är icke af privilegii natur i min tanka, så vidt man dermed menar R. o. Ad:s privilegier; ty i och med detsamma R. o.
Ad. medgifvit att så beskaffade hemman linge innebafvas af andra än frälsemän, så har frågan upliört att vara ett privilegium för R. o. Ad., men den fortfar ännu att vara af privilegii natur hvad sjelfva jorden beträffar; ty derigenom att R. o.
Ad. medgåfvo för andra rättigheten att be - 358 Den 12 Mars f. m. sitta sådan jord, uphörde icke sjelfva jorden att vara priviligierad, heldst det just var förmånen att få besitta den privilegierade jorden, som af R. o. Ad. åt öfrige samhällsmedlemmar medgafs.
Vidare har man sagt, å ena sidan, att frågan är af beskattnings natur och å andra sidan har man bestridt delta.
Jag tror att man äfven deruti har rätt A båda sidor.
Frågan är nemi. icke af beskattnings natur, så vidt man endast betraktar rättigheten för den som detta onus nu åligger, att sins emellan träffa öfverenskommelse om bästa sättet att det fullgöra.
Frågan är deremot af beskattnings natur, sä vidt den afser att ålägga dem, som icke hafva detta onus, att äfven utgöra detsamma.
Det synes mig nemi. vara alldeles obestridligt att om man vill ålägga ett hemman ett onus, som det ej har förut, det må nu bestå uti en natura prestation eller i penningentgift, så är det en beskattning; men det är icke nog att det är en beskattning utan det är dessutom en sådan beskattning, som det ej tillkommer R.
St. att befatta sig med.
Det är visserligen efter 57 §:n R.F., R.
St:s ovillkorliga rättighet att beskatta Svenska folket, enär den innehåller att ”Svenska folkets urgamla rätt, att sig beskatta, utöfvas af R.
St. allena”; men hvaruti denna beskattningsrätt består, det. linner man af 59 och 62 §§ R.F. R.
St:s beskattningsrätt beslår nemi. deruti att, sedan Konungen up gifvit Statens behof och hvad som tarfvas utöfver de ordinarie inkomsterna så ega R.
St. åtaga sig en deremot svarande bevillning.
Härtill inskränker sig således R.
St:s beskattningsrätt; men deremot utgör det ett bestämdt våld, i min tanke, om R.
St. tillåta sig att förflytta onera ifrån den ena jordnaturen, på hemman af en annan jordnatur, som nu äro fria derifrån.
Det nu ifrågavar. onus är måhända af mindre betydenhet, men principen qvarstår.
Anser man R.
St. ega rätt att förflytta ett onus från ett hemman på annat, som icke förut har detta onus, så kan man med samma rätt fullkomligen principenligt vid ett annat tillfälle förflytta alla onera ifrån kronohemman på frälse-hemmanen, eller tvertom, men sådant är i min tanke icke att utöfva en beskattningsrätt, utan att föröfva ett uppenbart våld.
Härvid förekommer likväl hvad serskildt denna sak beträffar, efter milt förmenande, en omständighet, som icke bör förbises.
Man bör nemi. skilja emellan de skyldigheter, som voro förenade med fjerdingsmans-bestyret den tiden då R. o. Ad. ensam egde den privilegierade jorden, och dc skyldigheter, som sedermera tillkommit.
De förra, kunna i min tanke icke på något hemman af annan jordnatur öfverflyltas, utan hemmansegarnes frivilliga åtagande; men alla de skyldigheter, som sedermera tillkommit, böra fördelas på alla hemmansegare, och jag hemställer således att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, på det att Ekon.Utsk. må noga utreda hvilka de skyldigheter äro, som af ålder ålegat fjerdingsmännen, och att det icke må kunna åläggas frälsehemmanen att deltaga i några andra skyldigheter, än dem, som på sednare tiden tillkommit för fjerdingsmännen.
En talare har anmärkt, att man ingenting förlorade vid en sådan öfverflyttning af fjerdingsmans-bestyret, emedan, om man fick
Den 12 M a rs f. m. 359 ett större onus för frälsehemmanen, så fick man deremot så mycket mindre onus för sina skattehemman.
Detta låter mycket bra, och det är ganska rätt, så vida man är egare till både krono- och frälsehemman i samma proportion ; men jag tror det icke vara fallet med alla och då lärer det vara en uppenbar orättvisa emot dem, som icke åro i en sådan lycklig belägenhet.
Hr Drakenhjelm:
Jag får blott reservera mig å Utsk:s vägnar emot en så beskaffad återremiss, som skulle blott i allmänhet klandra Utsk:s förslag och dess behandling af de remitterade motio nerna ifrån BondeSt., utan att upgifva i hvilka punkter Utsk. har misstagit sig och utan att upgifva någbt förslag, som Utsk. sedan må underställa R.
Något sådant har nemi. icke blifvit upgifvit af den talare, som yttrade sig näst före den siste.
Af den siste värde talaren deremot har ett sådant förslag blifvit framställdt, och kan ingen nu vederlägga hans framställning, så har jag intet emot att betänk, återremitteras.
Jag förutser alltför väl de skäl, som Utsk. har att tillgå och vill nu icke besvära med deras uprepande.
Deremot vill jag fästa upmärksamheten derpå, alt BondeSt. sjelf fästat så liten vigt vid de motioner, sorn derifrån utgått, ronde detta besvär och sjelfva författningen, att ingen enda af dess 12 ledamöter i Ekon.Utsk. hyst den minsta betänklighet vid att antaga Ulsk:s nu afgifna förslag.
Icke eller har någon enda af dem reserverat sig.
Det enda, som yttrades, var att, i afseende på hvad 4 mom. i 6 § innehåller, ronde ersättning och arfvode för biträde af fjerdingsman, yrkades att fjerdingsmannen skulle få lika arfvode med Länsmannen; men Utsk. fann icke skäl att gå in på en sådan tanka, hvarigenom skulle läggas en ny börda på de fattigaste inom kommunen.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, tillkännagal alt anslag blifvit utfärdad! till fortsättande af plenum kl. 6 e. m.
Hr von Hartmansdorff; Gr. Wrangel har anmärkt en omständighet och gjort det 2:ne gånger, vid hvilken man måhända icke fästat nog vigt, och hvilken jag derföre anhåller att få uptaga.
Utsk. föreslår i sitt betänk, alt Boställen skola för framtiden deltaga i åliggandet att godtgöra fjerdingsmannens bestyr.
Detta synes mig vara både obilligt och orättvist.
Det är obilligt derföre, att ingen är sämre lönad än arméen, neli emedan ifrågavar. åligganden följaktligen skulle medföra en löneförminskning för dem, hvilka snarare borde få en löneförhöjning.
Det är dessutom en orättvisa; ty fjerdingsmans-bestyret är, såsom jag vid föreg:de riksdag sökt ådagalägga, ett krono-besvär.
Om det är ett sådant, så är det följaktligen elt bestyr, hvilket åligger Tjenstemän _ och deras underordnade biträden i annan väg än den militära.
Äro nu militärer skyldige att hjelpa Kronofogdar och andra förvaltande embetsman med deras göromål, så kan man äfven ålägga officerare att hjelpa domare med deras förrättningar och 360 Den 12 Mars f. m. alt hjelpa Prester eller hvilka som helst med utöfningen af deras kall.
Orimligheten af ett sädant förhållande måste enhvar inse.
Huru vill man då begära att Boställshafvare, af hvad slag de än må vara, skola med sina löners förmindskning hjelpa andra att sköta sina befattningar.
Här har tvistats huruvida updraget är ett krono-besvär eller ett menighets-bestyr.
Att del är ett krono-besvär, visar sig deraf, att fjerdingsman haft och på sina ställen ännu innehafva boställen af Kronan.
Att de förlorat dem, det är R.
St:s eget fel, men icke mitt.
Jag har sträfvat deremot så mycket jag kunnat, fast förgäfves.
St. rubbat den grund, sorn för dessa tjenstemän» aflönande före fanns, så fä de också vidkännas de olägenheter, sorn deraf följa.
Att det är ett krono-besvär bestyrkes ytterligare af denna frågas föregide behandling.
Det var på grund af densamma, som R. o. Ad. vid näst föregide riksdag förklarade, att detta åliggande var stridande emot deras privilegier.
Det var ock derföre, som vår dåvarande högt aktade Landtmarskalk icke underskref R.
St:s skrifvelse utan reservation mot de 3 öfriga Ståndens beslut, att Säteri, rå och rörs samt insockne frälsehemman skulle deltaga i fjerdingsmanna-bestyret.
Till följd af denna reservation, fann Konungen, oaktadt de öfriga Ståndens afvikande mening, icke för godt att henne godkänna.
Fastän K.
M. har i Fjerdingsmans-instruktionen kallat hans befattning för ett menigbets-bestyr, så har Konungen dock genom undantaget, i hufvudsaken ådagalagt, att Han tänkte annorlunda.
Detta är ett bevis att befattningen är ett krono-besvär.
När nu frågan är af denna beskaffenhet, så säger man, som detta är ett krono-besvär, så bör det äfven af kronan betalas.
Detta är sannt; men huru skall sådant tillgå, om det icke godtgöres af hemmanen?
Jo, det skulle väl ske af Allmänna Bevillnm.
Men om man deraf tager fjerdingsmannens aflöning så kommer hon att drabba icke blott jordegare på landet, utan jemväl Stadsboer.
Nu är likväl förhållandet, alt de sednare sjelfve aflöna sina stadstjenare och upbördsmän.
Kan man då begära, att Stadsboerne skola aflöna sådana betjente äfven för landet?
Städerne skulle då få betala dubbelt.
Delta visar att ifrågavar. besvär icke lämpligen kan falla på någon annan än landsbygdens innevånare, på sätt som hittills skett.
Men som det icke är ett menighets-bestyr utan ett krono-besvär, så kan man icke undra derpå att såsom åtskillige talare yttrat, det ogerna åtages af boställshafvare, eller andra, som hittills icke varit desamma underkastade.
Jag är icke boställshafvare och har icke varit det, äger icke heller något slags fastighet.
Hvad jag här säger, dertill är jag således icke föranledd af enskilda förhållanden.
När jag vid föregnle riksdag bestridde det ypperliga frälsets beläggande med detta besvär så skedde del derföre att man då pockade derpå, emedan det påstods vara ett menighets-bestyr, uti hvilket alla hemansägare kunde tvingas att deltaga.
Nu erkänner man sitt misstag i detta hänseende.
När så sker, kan jag icke annat än instämma uti hvad Gr.
Lagerbjelke i den delen har yttrat.
Jag yrkar dock att boställena mätte undantagas och jag skulle tro, att de Hrr Ledamöter af R. o. Ad., hvilka vilja godkänna Den 12 Mars f. m. 861 hufvudsaken i det skick, hon nu är framställd, borde medgifva ett undantag för boställen; ty både jag och många andra, som vilja bifalla hufvlidfrågan, skulle nödgas att säga nej, om man ville ålägga boställena att deltaga i förevar, skyldighet.