Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
, Lades på bordet ncdannämnde från Ulsk:n inkomne betanien, mern. och utlåt., nemi. från Bevill nings-U t skottet: N:o 12, ang:de lullbevillningen. Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utskotten: N:o 4, i anledn. af RiksStms olika beslut, ang:de grunderne och villkoren för tillverkning oell försäljning af bränvin; N:o 5, i anledn. af Hr Gustafssons, uti väckt motion, bland annat gjorda framställning om sättet och villkoren för controllstämpling af inkommande utländskt guld- och silfverarbete; N:o 6, i anledn. af Pehr Mattssons frän Westernorrlands län motion i afseende å handels- och sjöfarlslractaten med Ryssland; Banco-Utskottet:
N:o 34, i anledn. af väckt fråga örn afhjelpande af penningeförlägenheten i allmänna rörelsen; N:o 35, i anledn. af Bonden Jan Pehrssons i Guldsmedshyttan ansökning om eftergift af ränta å ett från Bancodisconlen ut gifvet lån; N:o 36, i anledn. af K.
St., ang:de åtgärder för ordnande af Rikets penuingeväsende; N:o 37, med förslag till sammanjemnkning af RikslSt:ns beslut i anledn. af Ulsk:s betänk.
N:o 23; Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet:
N:o 96, i anledn. af väckt motion om ändring i K. förordn. d. 29 Januari 1831, ang:de stämplingen af tackjern; N:o 97, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af K. förordn. d. 19 Juni 1843, augule kolmätning inom bergslagen; N:o 98, i anledn. af återremiss utaf betänk.
N:o 69; N:o 99, i anledn. af väckt fråga om försäljning af Kronan tillhöriga oanvändbara persedlar och effecter; N:o 100, i anledn. af väckta motioner, ang:de befordringsförfatlningarna för prester; N:o 101, i anledn. af väckt motion om bestämmande af vissa grunder för befordringarne inom PresteSt.; N:o 102, i anledn. af väckt motion ang:de R.
St:s underrättande om de åtgärder, som i afseende på folkskolorna blifvit vidtagna ; N:o 103, i anledn. af väckta motioner om förordnande af en comité, lill granskning och ordnande af Rikets ekonomiska författningar ; N:o 104, i anledn. af väckt motion i afseende å användan5 H. 61 482 Den 18 December e. m. det af de onder namn af ”besparade pastoralier” till sliftensbyggnadscassor ingående medel; N:o 105, i anledn. af väckt motion om beredande af lindring för allmogen i väghållningsskyldigheten; N:o 106, i anledn. af väckt motion derom, att förbudet emot fiskande med harkla mätte upphäfvas; N:o 107, i anledn. af väckta motioner, dels att arbetsskolor måtte i förening med folkskolorna inrättas, och dels att vid alla läroanstalter och folkskolor i städerna och på landet undervisning mätte meddelas ej allenast uti gymnastik och fäktning, utan äfven i andra vapenöfningar; N:o 108, i anledn. af vackt motion derom, att privatbankbolagen måtte åläggas hålla ett utvexliugscontor i Piteå stad; samt IN:o 109, i anledn. af väckta motioner ang:de Presterskapets löneinkomster.
H. R. o. Ad. åtskildes kl. 2 e. m.
In fidem protoeolli, Albert Munek.
Justerades ett prot.utdr. för denna dag f. m. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tiflkännagaf, att K.
Vetenskapsaeädemien öfverlemnat 50 biljetter för dem af II. o. Ad:s ledamöter, som ville bevista Academiens sammanträde nästa Fredag, samt att dessa biljetter kunde erhållas af Ridd.fisealen.
Fortsattes den på f. m. började pröfningen af Baneo.Utsk.-s d. 4 och 11 dennes pä bordet lagda betänk.
N:o 29, med förslag still en i vissa delar förändrad reglering af Bankens lånerörelse m. m.
Hr Åke rman, Fredr.:
Ehvad man må hafva att anmärka emot BancoUtsk:s behandling af den vigliga frågan om penuingeväsendet (äfven mina anmärkn:r äro flere: och jag har tili min reservation uttalat dem), så må man likväl göra Utsk. den rättvisa, att det har haft ett ganska svårt problem att lösa.
Ä ena sidan och måhända allmänt yrkar man med rätta realisationens upprätthållande, såsom det, hvartill man förnämligast bör sträfva: å andra sidan talar man om den svåra belägenhet i afseende på penningerörelsen och circulationsmedlen, hvaruti landet sig befinner, Den 18 December e. m. 483 och icke blott yrkar, utan fordrar med häftighet ökade lånelillgSngar lill afhjelpande af denna förlägenhet.
Dessa åsigler hafva, efter hvad jag inhemlat af läsningen utaf Fullmäktiges prolocoll äfvensom vid betraktandet af hancoreglementets innehåll, redan länge velat göra sig gällande; men de i reglementet, af de särskilda åsigtcrna dicterade stadganden komma sä ofta i strid med hvarandra, att häraf bäst synes, alt man velat förena hvad som svårligen låter sig förena.
Det har äfven visat sig af Fullm.s öfverläggningar, att då man å ena sidan velat sätta realisationens upprätthållande främst,, och till stöd för denna åsigt åberopat §§ i reglementet, har man likaledes haft andra §§ i samma reglemente att stödja sig pä, då man å anr, dra sidan talat för det inflytande, en penningemdragning skulle hafva på näringarne och för tillfredsställandet af individernes behof att läna.
En talare på f. m. har i ett ganska vidlyftigt anförande, under åberopande af ett arbete, som snart vore att förvänta från trycket, uttalat åtskillige åsigter, som efter mitt omdöme och mina uppfattningar hafva ett och annat för sig såsom principer betraktade; men jag hemställer, huruvida under de fcrv hållanden, till hvilka vi hafva kommit, genom att en lång tid hafva följt ett — jag medgifver det — oriktigt system, huruvida, säger jag, rätta tidpunkten nu är att säga: flat justitia, pereat, mandus?
Ty otvifvelaktig! skulle, om man nu på en gång började tillämpa alldeles, nya principer, följden blifva den, att en mängd medborgare skulle gå en säker undergång till mötes, och derifrån ett ganska stort elände för landet i allmänhet härleda sig.
Såsom jag nyss nämnde, har jag i min reservation uttalat åtskilliga an-, märkmr, sorn jag ansett mig böra göra emot Utsk:s betänk.
Jag vill icke här upprepa, dem, utan uppmanar dem, som behaga fästa något afseende derå, att genomläsa reservationen.
Hvad jag huf*. vudsakligast deruti lägger Utsk. lill last är, att Utsk., efter mitt förmenande, icke bestämdt uttalat den princip, som bör stå främst, eller att man, utan afseende på enskilda olyckor, derest sådane icke skulle kunna undvikas, bör ställa realisationen främst, såsom det enda och säkraste villkor derföre, alt hvad man äger, verfc-- ligen har något värde.
Delta är af ett större och allmännare intresse, än de partiella förluster, som verkliggörandet af denna sats möjligen kunde åstadkomma.
Detta har Utsk. väl på flere ställen antydt, likväl icke i så bestämda ordalag, som jag skulle • önskat, och jag instämmer i detta fall med en annan talare, Hr Lefrén, som på f. m. kraftigt yrkat, att sådant måtte i bestämda ordalag af Utsk. varda uttryckt.
Emedlertid synes mig, att ibland, det H.
Ståndets ledamöter 2:ne meningar isynnerhet sökt göra sig gällande: den ena nemi., att man till realisationens upprätthållande bör gå tillväga på den, om jag så må säga, radicala vägen, d. v. s. genom att, utan afseende på enskilda olyckor och förluster, draga in sedelstocken och derigenom tvinga till sparsamhet och hushållning samt en minskad import; den andra åter yrkar, att man, utan alt taga i betraktande frågan om realisationens alla förhållanden för framtiden, endast skall tänka på den närvaranden nöden och släppa ut penningar.
För mia del anser jag 484 Den iS December e. m. på den punkt vi nu befinna oss, att begge dessa åsigler innefatta ytterligheter, och att raan i delta, såsom i många andra fall, kan gå en medelväg.
Denna medelväg anser jag beslå deruti, allman i frågan om lånerörelsen, later det förblifva vid livad det är oell på samma gång garanterar Banken i afseende på dess inrättning och rörelse så, att Banken kan, vid möjligen inträffande ofördelaktiga conjuncturer, fortsätta sitt åliggande, alt vid anfordran inlösa sine förbindelser.
En talare på f. m., Gr. Frölich, har ansett, att, för att vinna ändamålet med realisationen och Bankens inrättning, det vore för Banken nödvändigt alt bibehålla lånerörelsen, på det ali Bancostyrelsen måtte, när så behöfves, kunna minska utlåningarne och derigenom inverka på Bankens ställning och förhållanden emellan ylen reella valutan och den utelöpande sedelstocken.
Denna sats är visserligen riktig; men jag hemställer, huruvida utförandet deraf ens är möjligt, man må paragrafera huru man vill?
Man har under öfverläggningarne inom BancoUtsk.
, som utgör en delegation af R, St., sett, alt ehuru dess samtlige 36 ledamöter insågo vigten deraf, att realisationen icke sattes i något äfventyr, så hafva de likväl, enligt hvad betänk, utvisar, icke kunnat emotstå skriket på mera penningar i rörelsen.
Jag frågar då, huruvida det är rätt och klokt att skjuta ifrån sig hvad man icke sjelf kan eller vågar utföra; om man kan påräkna ändamålets vinnande genom att öfverlemna ett så beskaffadt åliggande till Bancostyrelsen, och om man icke tvertom bör frukta, alt denna, åtminstone pluraliteten deraf, oaktadt den bästa vilja, slutligen måste gifva vika för de upprepade ropen pä lån, som troligen icke skola kunna stäfjas förr, än de ropande fått sin vilja fram?
Frölich har gjort BancoUtsk. den förebråelse, att det vill göra Banken rik och individen fattig.
Resultatet är sant, och jag beklagar att vårt lånesystem tagit den riktning, som det gjort, nemi. alt staten accumulerar på den enskildes bekostnad; men den värde talaren har varit orättvis i sitt bedömmande af Utsk., då han sagt, att Ulsk. hyllat denna mening.
Ulsk. har nemi. väl ansett nödvändigt, att Banken har en bestämd fond, att vid behof tära på; men Ulsk. har tillika föreslagit, att denna fond icke skulle gå högre, än lill 10 millioner, och att det som infiyter sedan detta maximum är uppnådt, skulle öfverlennes (ill Riksg. cont. för att användas till Statens allmänna ändamål.
Att likväl detta icke mätte föranleda minskning af skalterne, utan åstadkommande af större producliva företag är åtminstone min önskan i afseende på desse räntevinsters användande.
En annan ledamot, som uppläst ett skriftligt anförande, har yttrat sig om orsakerne lill vår nuvar. förlägenhet; han har bland annat åberopat förhållandena med luxen och till och med ingått i en noggrann beskrifning på luxuriösa middagar.
För min del önskar jag, att vår nation måtte komma i den belägenhet, att den kan tillegna sig icke allenast våra alster, utan äfven utländningens, och om vi äro i tillfälle att godtgöra honom derföre, torde någon anmärkning dervid icke kunna göras.
Deremot finner jag den egentliga orsaken till vår fattigdom ligga i en böjelse hos nationen till fåfänga Den 18 December e. m. 485 och afund jemte en brist på förmåga att cael idera.
Likasom i folkens råhetstillstånd, tänker man icke på framtiden, utan lefver endast för dagen.
Detta onda genomgår alla classer inom värt samhälle; den ene vill i sitt lefnadssätt vara lika god som den andre, och betraktar man förhållandet inom arbetesclassen, så finnér man ofta, att om arbetaren på tvenne dagar förtjenar så mycket, att han deraf kan lefva de öfrige dagarne af veckan, så befattar han sig icke med något arbete under den återstående tiden, utan lägger händerna i kors.
På sådant sätt samlas inga rikedomar.
Samme värde talare har äfven gjort anmärkn. emot Utsk:s förslag, att de ifrågakomne obligalionerne borde, för alt göras begärlige, af Riksg.cont. utfärdas, på den grund, att K.
M. -icke äger något inflytande i Riksg.cont. och således icke kunde garantera att det fullgör sina förbindelser.
Detta är just förhållandet med Ranken, der har K.. M. icke något alt säga; men om obligationerne utgifvas af Riksg.cont., så kan K.
M. garantera dem, derföre att 11.
St. enligt grundlagen äro förbundne att ansvara betalningen af Riksg.- cont:s förbindelser, och fullgörandet deraf sker, om icke annorlunda, genom åtagande af ökade skatter.
Man säger i afseende på desse obligationer, hvilka för åtskilliga ledamöter icke synas vara särdeles populära, att de innefatta en väg till utländsk skuldsättning.
Jag tror, att deruti ligger ett mistlag.
Den utländska skuldsättning, som genom desse obligationer kan komma i fråga, den är redan grundlagd genom 11.
St:s föregående beslut.
Det finnes nemi. en § i nu gällande bancoreglemenle, som innehåller, att Rancofullm., när så behöfves, äro berättigade att förskaffa sig utländska län, (det heter visserligen creditiv, men är dock egentligen ingenting annat än lån) ända till 2 millioner r:dr silfver; och derigenom är ju redan den fruktade skuldsättningsvägen beträdd, i fall någon sådan behöfver komma i fråga; och det är just för att minska behofvet af skuldsättning, som Utsk. föreslagit utvägen af obligationer.
Det är nemi. gifvet, att om den metalliska cassan skulle komma i den ställning, att Bancostvrelsen icke sage annan möjlighet att upprätthålla förhållandet emellan silfver och sedlar enligt hvad vederbörligt vore; sä skulle styrelsen tillgripa den utvägen, att skaffa sig utländska creditiver, hvarvid, om det vore fråga om en större summa, naturligtvis skulle erfordras underhandlingar med främmande handelshus, som skulle lemna lånet, och hvilket allt möjligen skulle kunna föranleda så stor tidsutdrägt, alt då ändlligen lånet vore beviljadt och färdigt att indragas, crisen måhända redan vore öfverslånden och vexelcurscn så förändrad, att silfret kunde ingå på en naturlig väg.
Om man nu åter, såsom (Ilsk. föreslagit, förser Banken med obligationer till ett ringare belopp, föreslagna till 500 r:dr, men nedsatte ända till 125 r:dr; sä säger det sig sjelf, att man i mån af behof kan utsläppa 10, 20 eller 100, allt efter som förhållandena föranledde, och icke nödgas på en gång vidtaga en åtgärd, som efter någon tid måhända kunde anses obehöflig.
I Utsk:s betänk, förekommer äfven en punkt om privatbankerne, emot hvilken jag hört åtskilliga anmärkmr framställas.
Man 486
Den 18 December e. m» säger, att Utsk. genom densamma uttalat en åsigt till desse backers förmån, och att man dermed har tagit på hand för dess existence.
Jag ber att få yttra några ord i afseende på desse privatbanker, som blifvit icke blott impopulära, utan äfven, för att säga ordet rent ut, hatade.
Jag är sjelf icke delägare i någon af dessa banker, och har således icke det ringaste privatintresse i detta afseende.
Jag medgifver, att dc hafva sina olägenheter^ hvaribland de hufvudsakligaste bestå deruti, att deras mynt icke kan användas i uppbörden eller vid sådane tillfällen, då enligt lag ett legalt mynt bör komma i fråga, hvarigenom de hos allmänheten förorsaka bryderi.
De hafva dessutom troligen funnit mycken afund, derföre att man fästat sig vid de stora vinster, som actieägarne dragit af denna rörelse.
Jag vill icke ingå i något bedömmande, huruvida dessa äro för stora eller icke; hvad som är säkert är, att de som deltagit deruti hafva utsatt sig för en icke obetydlig risk, genom det betalningsansvar, som de iklädt sig* Då de emedlertid redan finnas med en utsträckt utlåning och en circulerande sedelmassa, och dessutom inom orterne för affärsmännen medföra beqvämlighet, så lärer man väl finna, att de nu icke kunna på en gång borttagas, såvida man ej vill sälta någonting annat i deras ställe.
Då blifver frågan: hvad skall man sätta i stället?
En talare har önskat, att Banken skulle etablera filialcontor i orterne, och genom dessa låna ut, hvad som förut i sådan väg från privatliankerne utgått.
För min del tror jag dock, att detta vore ett det aldra olyckligaste beslut.
Man vet redan, att Bankens utlåningar här i Stockholm, oaktadt bästa vilja hos dess styrelse, icke kunnat ändamålsenligt bedrifvas, ty den kan ieke vara i tillfälle att känna de lånesökande, som sig bör, då låndistrictet innefattar mer än halfva Riket.
Skall en utlåning bedrifvas med nytta, bör det ske sålunda, alt penningarne utlånas i productiv väg, d. ä., att den som erhåller lånet, använder detsamma för att öka sina tillgångar, men icke för att tillfredsställa sin fåfänga eller för någon tid uppskjuta en i alla fall oundviklig sjelfförvållad undergång.
Huruvida åter penningelån utlemnas i den riktning jag nyss omnämnt eller icke, det kan ingen bättre bedomina, än den enskilde; och denna fördel tillkommer privalbankarue vid bedrifvandet af deras lånerörelse.
En tänkare har framställt såsom en paradox, att man endast bör låna åt sådane, som icke vilja låna.
Den låter i sanning besynnerlig, men blifver riktig, om man reducerar den derhän, alt man endast bör låna åt den, som har säkerhet.
Säkerheten kan dock vara af 2:ne slag; nemi. reel, då hypotheker finnas, och moralisk, då redbarhet i karakteren försäkrar, att det medgifna lånet skall rätt användas och följaktligen äfven återbetalas.
Sådant kan icke den centraliserade styrelsen för ett penningeverk bedömma, utan är detta blott möjligt för den enskildes kännedom.
Jag skulle derföre för min del tro, att det lyckligaste sättet för att undanrödja olägenhelerne, men bibehålla fördelarne af privatbankarne vore, att åstadkomma sådane associationer, deruti Staten deltoge med de enskilda medborgarne och associationen rörde sig med statsbankens penningar.
Den 18 December e. m. 487 Ilvad jag nu härom i korthet haft äran anföra, skall jag, i händelse, såsom jag förmodar, betänk, blifver återremitteradt, söka att i Utsk. närmare utveckla.
O Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh.:
Atskillige ledamöter så väl inom som utom BancoUtsk. hafva dels uti här afgifna skrifllige och muntlige anföranden, dels ock uti de reservationer, hvilka åtfölja Utsk:s betänk., anklagat Utsk:s majoritet derföre, att Utsk. skulle obehörigen hafva gifvit vika för det allmänna ropet pä elt vidgadt rörelsecapital och föreslagit R.
St. att ännu ytterligare, under närvar, för Bancorörelsen critiska period, öka sedelstocken.
Till desse
Hrr vågar jag ställa den anhållan, ali de ville något närmare bestämma på siffran sina uppgifter, emedan jag icke är i stånd att i Utsk:s betänk, hafva upptäckt någon annan positiv förhöjning af sedelstocken, än 107,000 r:dr på fastighets belåningen och 63,000 r:dr såsom fond till belåning af actier och puplika papper.
Alla andra förhöjningar gälla föreslagne creditiver, och höra således till en helt annan rörelse, än den egentliga och, såsom det vill synas, skadligaste lånerörelsen.
Utsk. har dessutom beräknat, att den stora summan af desse creditiver, ända till och med 1,000,000 ndr, skulle komma alt för beständigt blifva innestående och sålunda höra till de outtagne medlen.
Då nu förhöjningen inalles icke utgör mer än 900,000 ndr, så återstår ■emedlertid 700,000 r:dr, som äfven, under förutsättning alt allt uttages, som hittills utgått, i alla fall blifva innestående.
Utsk. har visserligen föreslagit en förhöjning af 448,815 r:dr 25 sk. 4 r:st. på creditivet för handels- och näringsdisconten; men Utsk. bar icke positivt bestämt, att denna summa ovillkorligen skall utlånas och utgå, utan har Utsk., enligt 12 punkten, som förut i dag af en ledamot blifvit för H.
Ståndet uppläst, hemställt, att Bancofullm. må, då de finna sådant med Bankens fördel och säkerhet öfverensstämmande, vägra nya lån och creditiver, äfven när intet är att anmärka emot säkerheten.
Det är således klart, att ehuruväl creditivet för Handels- och Näringsdisconten är föreslaget alt utgöra 3^ millioner, så kan det väl hända, att denna summa blifver förminskad lill ett vida mindre belopp, och att således den utelöpande sedelstocken icke blifver förökad roed 448,815 r:dr, 25 sk. 4 r:st.
Det är så mycket sannolikare, att sä icke kommer att ske, i fall Bankens ställning icke skulle tåla denna förhöjning, som Fullmäktige, i händelse betänk., sådant det nu är, i afseende på den 12 punkten blifver bifallet, erhålla föreskrift, att indraga lånerörelsen, då Bankens ställning det fordrar.
En värd ledamot har på f. m. vid 12 § anmärkt, att han icke anser det deruti förekommande stadgande: ”att Bancostyrelsen äger rättighet alt vägra nya lån och creditiver”, tillfyllestgörande för de principer, hvilka han anser böra ligga till grond för R.
Sl:s lagstiftning öfver bancorörelsen, utan är den värde ledamotens tanka, att R.
St. skulle föreskrifva, alt när Bankens ställning så fordrar, så skola Fullm. indraga lånerörelsen, och anser han derigenom lånerörelsen böra ställas i andra rummet, hvaremot l:sta rummet skul - 488 Den IS December e. m. le tillegnas Bankens förmåga i afseende på vexlingen.
Jag får likväl hemställa, huruvida i lag annorlunda kan stadgas, än som Utsk. föreslagit?
Om vi föreställa oss den föreskrift gifven åt Bancofullm. , att de skola, när Bankens ställning så fordrar, indraga och förminska lånerörelsen; så sätter lagstiftaren derigenom Bancofullm. i nödvändighet att bedömma om och när Bankens ställning sådant fordrar.
Nu finnes här i 12 § det stadgande föreslaget: ”då styrelsen finner sådant med Bankens fördel och säkerhet öfverensstämmande;” jag tycker att det ena ordet kan vara lika godt som det andra.
Jag vill blott antyda, att ingenting är vunnet genom en så beskaffad förändring, om man icke är i stånd att uppgifva den gräns eller de kännemärken alt så definiera den allmänna rörelsen eller Bankens ställning vid den tidpunkt, då operationeu skall ske, att Bancofullm. icke derpå kunna misstaga sig.
Jag skall således taga mig friheten uppmana den värde ledamoten att lemna Utsk. en bestämd definition på den Bankens ställning, då det genom lag skulle vara ovillkorligen nödigt för Fullmäktige att indraga'lånerörelsen, hvarom jag anser Utsk:s föreskrift i 12 § vara liklig.
Jag erkänner, att Utsk. i detta betänk, nedlagt mycken förtjenst.
Om man också icke kan instämma uti allt hvad Utsk. deruti föreslår, sä har likväl Utsk. utredt förhållandena, framställt dem ganska klara för K.
St. och äfvenväl försökt att genom allvarliga och vigliga förslag föra våra hankförhållanden på den väg, som Utsk. har ansett vara den rätta.
Dä jag nu tager mig friheten att vid Utsk:s betänk, göra åtskilliga anmärkmr, ber jag, att detta icke mätte anses såsom något klander i sjelfva hufvudsaken, utan ber jag Ivertom få förklara, att jag mycket betydligt instämmer i den syftning, som Ulsk:s förslag afser.
Jag vill icke uppehålla mig vid grundsatserue i allmänhet , utan till undvikande af tidsutdrägt gä till det praktiska af frågorna i den ordning, som Utsk. funnit för godt att framställa dem.
Först framställer
Utsk. frågan om grundfonden, som enligt Utsk:s förslag skall bestämmas till 10 millioner; kommandes allt hvad som efter afslutade räkenskaper till Banken derutöfver inflyter, att till statsbehof användas.
Under nuvar. omständigheter instämmer jag helt och hållet i denna grundsats.
Hvad beloppet af 10 millioner angår, så måhända skulle jag icke vilja sträcka tillökningen uti fonden så långt, såvida vi icke redan vore vid detta belopp; men dä sådant öfverskott i Banken finnes och jag icke vill ifrågasätta, att utgifva öfverskotlet uti sedlar, utan någon fond i motsvarande reel valuta, så instämmer jag härutinnan med hvad Utsk. föreslagit.
Uti 2 punkten säger Utsk., att grundfonden skall bestå af 5 millioner lili obligationer.
Jag anser likväl, att Bankens grundfond kan helt och hållet få bestå af obligationer, såvida de nemi. äro räntebärande; äfvensom jag anser, att obligationernes beskaf fen - Den 18 December e. m. 489 fe »het val bör omnämnas, dock icke förmedelst namn på dem, som endast inom Riket äro kände, ulan anser jag, att Utsk. i detta afseende mätte inskränka sig lill följande bestämmelse: ”räntebärande obligationer, som äga full credit på utrikes handelsplatser.”
Uti 3 punkten kommer Utsk. till det förslag, att sedan beloppet af de Riksg.cont:s obligationer, som Banken redan innebar, blifvit genom capilalafbetalniugar nedsatt från 3,608,000 till 3,500,000 r-.dr, alla vidare capilalafbetalningar å dessa obligationer upphöra.
Härutinnan kan jag icke instämma.
Jag är af den tanka, att, dä man nu vill öfvergå till att begagna sig af Riksg.conl:s obligationer i större män än hittills, då man vill grunda Bankens säkerhet och anseende på dem, dä får man icke börja med att afstå från den rätt man redan förut bar på de obligationer man äger, och icke eller vänja Riksg.cont. eller dess principaler vid alt slippa med sä godt pris, som det att icke fullgöra de åtagna förbindelserna.
Jag anser således, all capitalafbetalningen bör fortgå.
Uti 6 punkten föreslår Utsk., att utlåning emot pant af Låncbanco-obligalioner och silfver-sedlar må från oell med 1S45 års början upphöra.
Häruti kan jag icke eller instämma.
De som äro ägare af dessa obligationer, hafva hittills på Banken gjort sä stora förluster, att man väl bör unna dem alt kunna få belåna obligationerue i Banken, när de dervid finna sin uträkning.