Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag önskade, att man ville stadga ett minimum intill nästa riksdag och då bestämma, huruvida någon successiv ökning bör aga rum.
Med hänseende till Bankens grundfond är Bankens vexlingsförmåga satt utom allt tvifvel.
Enligt min tanke är det för tidigt att nu ingå i de yttersta detailler 0111 det understöd, som Banken må äga i sin förmåga att gifva åt näringarna.
Låtom nästa Ständer göra något.
De komma att Lafva några års längre erfarenhet än vi, och en erfarenhet, som blifvit samlad, under det Banken fullgjort sin bestämmelse.
Den erfarenhet, vi äga, är af motsatt beskaffenhet, och jag frågar, hvilkendera erfarenheten, antingen den, sorn man vunnit under det Banken fullgjort sina functiouer, eller då den icke gjort det.
Jag skulle derföre tro, att kommande Ständer blifva mera behöriga än vi att bedöma, i hvad mån Bankens ställning kan tillåta, att den sträcker en .hjelpsam hand åt näringarna.
Några värda talare hafva menat, att minimum af Bankens silfvercassa borde vara någorlunda stort för att betaga all oro i landet.
Men jag får erinra, att det finnes mer än ett slags oro i afseende på denna cassa, nemi. icke blott fruktan för dess uttömning, utan äfven fruktan för medlen till denna olyckas förekommande; och det är detta sednare slags oro, jag fruktår mest.
De åtgärder, som Banken skall vidtaga för att vidmagthålla en viss proportion eller för att hindra cassan att sjunka under ett visst minimum, nemi. att Banken skall börja försälja sina statsobligationer, inköpa silfver, indraga lån etc., dessa åtgärder skola helt visst sprida en sannare och varaktigare oro än den, som endast enfaldigt folk kan hafva, att hela den reella fonden kan taga slut, hvilken oro jag tror snart skall förgå af sig sjelf.
Derföre, ju senare den tidpunkten infaller, då Bancostyrelsen skall nödgas vidtaga dessa åtgärder, desto lugnare tror jag, att allmänheten skall blifva, just emedan sådana olyckor i detta fall icke åtminstone så snart skola inträffa.
En värd talare har yrkat, att Bankens fond måtte ökas årligen med 100,000 r:dr> En annan värd talare har ej allenast bestridt detta, utan har t. o. 111. tyckts antyda, att fonden alldeles icke skulle få ökas.
Den a4 Juli f. ra.
Bancsotyreisen icke böra med konst hvarken söka befordra eller förhindra fondens förökande.
Om handeln och näringarna tilltaga, är klart, att silfver insattes emot sedlar och att sålunda Bankens fond icke kan annat än ökas.
Men jag förstår knappt, huru man genom konst skulle kunna med varaktighet öka bankens silfverfond; försöket skulle åtminstone helt visst blifva olyckligt.
En värd talare har upplyst, hvad jag redan förut funnit, att ändamålet med proportionen emellan Bankens silfverfond och utelöpande sedelmassa ej var blott att betrygga vexlingens fortgång, utan fastmera att sätta Bancostyrelsen i tillfälle att efter näringarnas behof öka rörelsecapitalet.
Jag fann ganska lätt, att det var detta, som låg till grund för hela förslaget om denna proportion, och jag får säga, att det just var detta, som mest skrämde mig för denna proportion.
Den afser ett godtyckligt ökande af sedelstocken; men hvad var orsaken till Bankens olycka, om icke den, att sedelstocken blef 1808 och 1809 godtyckligen ökad?
Och af alla åtgärder, som alltsedan 1815 års riksdag blifvit vidtagna för att bereda en möjlighet till Bankens reglerande, har den första och förnämsta varit att icke vidare godtyckligt öka sedelstocken.
Men vore det då skäl, att nu, då vi vilja öppna bancoluckan till vexling, stadga, att vi återigen skola börja öka sedelstocken och sålunda börja realisationen med samma fel, som varit orsaken till luckans igenstängning?
Det är således i min tanke alldeles nödvändigt att stadga, det icke några nya sedlar få utgifvas godtyckligt eller med annat vilkor än emot silfver, som insattes i Banken.
Men hvad har Utsk. gjort i afseende på silfvers anskaffande?
Jo, det har föreslagit, att då coursen faller under pari, skall silfver uppköpas under vilkor, att priset å silfver ej med mer än transportkostnaden får öfverstiga vexlingsgrunden.
Men då coursen är under pari, är intet behof af silfveruppköp för Banken, ty då är derstädes ingen efterfrågan.
Uppköpet skulle således endast hindra coursen att falla ytterligare 4^5 skillingar, eller så mycket under pari, att silfver kunde med vinst införas och utan Bancostyrelsens omsorg inströmma i Banken.
Sålunda skulle hela denna åtgärd endast vara att hindra coursens fallande.
Men hvad är meningen nied en realisation, om icke den, att coursen skall erhålla full frihet att antingen stiga eller falla omkring 5 sk. öfver eller under pari.
Jag tror derföre, att man bör i detta afseende vara fullkomligen passiv och låta näringarna hafva sin jemna gång.
Behöfva de ett större rörelsecapital, så inkommer silfver af sig sjelf; och minskas detta deras behof, så strömmar något silfver ut, och dermed är balancen jemnad.
En värd talare har sagt, att åtgärderna till proportionens vidmagthållande böra tagas så tidigt som möjligt.
Jag har förut sökt vederlägga det och visat, att de» vore desto bättre, ju senare de blefve vidtagna, och der - Den i!\
Juli f. m. 97 derföre Tille jag helst hafva sådana villkor stadgade, alt dessa åtgärder aldrig hehöfde vidtagas.
En värd talare har frågat, hvad Bancofullmägtige skola göra, sedan Bankens cassa nedsjunkit till minimum.
Jag får erinra, att svaret derpå finnes i de följande punkterna af TJtsk:s betänk.; ty der får man se, hvad som skall göras, nemi. att Fullmägtige äga anlita creditiver m. m. d. Samma värde talare har sagt, att man icke borde tala om creditiv för Bancostyrelsen, och att det vore en skam, att R.
St. skulle anlita utländska capitalister för att göra realisationen; hvaremot talaren trott, att R.
St. borde förse Bancostyrelsen med tillräckliga egna medel dertill.
Men jag får erinra, att först och främst finnas 'u8a andra medel dertill än silfver, och man må gifva Bancostyrelsen aldrig sä säkra hypotliek i fastigheter o. d., så äro de af intet värde i bancoluckan, hvarest gäller endast silfver; och då detta ej kan fås annorstädes, anser jag ej för skam att derom anlita utländningar.
Jag har aldrig hört, att det räknats de största Europeiska magter till skam, att de begagnat utländningars capitaler för alt bekriga sina grannar; och då måtte det väl ännu mindre vara skam för Sverige att anlita sådana för det nu ifrågavarande, vida ädlare ändamålet.
En värd talare liar klandrat den af Utsk. föreslagna proportion och yrkat, att minimum af Bankens cassa skulle utsättas till 3 millioner r:dr specie.
Men som talaren sjelf uträknat och bevisat, att proportionen af x till 3 är lika med ett minimum af 3 millioner, synes mig, att han vederlagt sig sjelf.
Dessutom anser jag icke hans påstående riktigt, att ju större minimum vore, desto mindre skulle påkänningen blifva.
Om någon påkänning blifver i Banken, är det helt visst icke af fruktan, att minimum skulle vara för litet, helst när allmänheten får upplysning derom, att samma lagstiftande magt, som bestämt detta minimum, tillika stadgat, huru cassan skall förstärkas, då hon nedsjunkit till detta minimum.
Jag kan derföre icke annat tro, än att bäst vore att utsätta minimum till i millioner r:dr specie, och får således föreslå följande redaction af 2:a punkten: "att Bankens metalliska cas"sa ej må sjunka under 2 millioner r:dr specie."
Då jag haft äran att blifva vald till en af detta Stånds ledamöter i BancoUtsk., har jag, tvärtemot hvad någon såsom oformligt anmärkt, viii detta tillfälle ansett min pligt vara att först höra, hvad man har att anmärka mot Utsk:s förslag, och sedan tala.
Om jag skulle följt en motsatt gång, skulle jag ej kunnat göra annat än taga TJtsk:s betänk, i hand och uppläsa det från början till slut, hvarmed R. o. Ad. lärer varit föga belåten.
Ku kan jag inskränka mig till en kort framställning af de åsigter, som här blifvit yttrade.
Jag ber att få gå litet längre tillbaka; me'n jag skall bjuda till att i alla lall vara kort, io H, ij Den a4 Juli f. m. så vida ämnets beskaffenhet sådant tillåter. II. o. Ad. täcktes draga sig till minnes, huru tänkesättet yttrade sig vid riksdagens början.
Åtskilliga ledamöter kommo hit, uppskrämda för realisationens verkställande på den grund, att de fruktade, att silfverfonden icke vore tillräcklig.
Andia åter uppkoramo uppskrämda af den föreställning, alt realisationen, äfven örn den hade bestånd, skulle medföra ett strypsystem för näringarna.
Dessa tvenne motsatta tänkesätt sökte då göra sig gällande och uttalade sig bestämdt såväl under öfverläggningarna i Utsk., som vid ätevremissen af Utskrs första betank. i ämnet.
Utsk. har ej kunnat undgå att vid sina öfverläggningar såsom en ledning för Utsk. uppfatta inre beskaffenheten af dessa motsatta åsigter.
Då har det varit naturligt, att Utsk. borde göra sig redo för, från hvilken grund dessa särskilda åsigter kunde härleda sig.
Utsk. har naturligtvis funnit enklaste grunden ligga deri, att Banken är sammansatt af 2:ne hufvudsakliga elementer, då den dels ar vexelbank och dels lånebank.
Vore 11.
St:s Bank icke sammansatt af dessa hufvudsakligen olika elementer, skulle dessa frågor, sorn i dag förevarit, ej vara så svåra att reda.
Men nu är förhållandet sådant det är, och den practiska mannen måste derifrån utgå.
När jag således tager i öfvervägande åtskilliga talares opinioner, som yttrat sig i tendens att försäkra realisationens bestånd såsom hufvudsak, uti hvilken mening jag är böjd att instämma under vissa vilkor, som jag framdeles skall framställa, kan jag icke undgå göra den anmärkning, att dessa Hrr fästat sig vid vexelbanksfunctionerna.
Då jag återigen betraktar de andras åsigter, som tänka på rörelsecapitalets förökande i samma mån, som näringarna gifva tillkänna ett större behof, kan jag icke undgå att fästa uppmärksamhet derpå, att dessa Hrr i hufvudsaklig mån fastat sig vid lånebanksfunetionerna.
Denna karakteristik visar oss på eria sidan det så ofta omtalade strypsystemet och på den andra sidan ett system af sedelemissioner utan motsvarande valuta.
Utsk., som ständigt bort bålla sig för ögonen dessa Bankens dubbla functioner, har måst afse vexelbanken såsom hufvudsak, emedan pligten är på den sidan; ty Banken är pligtig att hålla utvexlingen vid magt och kan icke för näringarnas understödjande våga sitt sjelfbestånd, utan endast afstå något af sina rättigheter.
Begäret att med lån biträda näringarna kan således icke moderera åliggandet för Banken att göra folket rätt i bancoluckan.
BancoUtskts system ligger, efter njitt förmenande, midtemellan dessa tvenne ytterligheter i åsigter, och jag hoppas, att detta skall finnas af hvar och en, som med uppmärksamhet följt discussionen samt läst Utsk:s förra och nu förevar. betänk.; ty det medium, som Utsk. föreslagit, är icke taget på måfå, utan ett medium, som häller stånd håde emot dem, som yrka endast oafbruten vexling, och dem, sorn begära, att Banken i låneväg skall biträda näringarna.
Den 24 Juli f. m. 99 Efter denna allmänna framställning öfvergår jag tillden nu förevar, frågan.
Om man skulle säga med några ledamöter, att Bankens silfvercassa skall bestämmas till en viss qvantitet silfver, den må utgöra 2, 24 eller 3 millioner, såsom af olika talare blifvit föreslaget, och å andra sidan icke medgaf Bancostyrelsen rättighet att, om hon också skulle kunna skaffa sig silfver till betydligare belopp, än nu finnes i Banken, utställa någon ny sedel i creditväg, så skulle man närma sig till deras åsigter, som beräknat, att Banken skall hopa en silfvermassa, som sålunda skulle ligga död i Banken.
Skulle man åter medgifva creditivers utställande för näringarnas behof, så skulle man gå Utsk.vs förslag till mötes; men jag tror, att detta icke är dessa Hrr:s mening, åtminstone har en af dem, Hr v. Hartmansdorff, bestämdt sagt, att han ej ville någon förökning af lånen intill nästa riksdag.
Medgifver man åter en viss proportion, på sätt Utsk. föreslagit, med rättighet för Bancostyrelsen att i creditiv-väg utställa nya sedlar, så vidt det kan ske med bibehållande af den stadgade proportionen, har man gått näringarna till mötes, utan att förnärma vexelbankens functioner, sorn alltid upprätthållas genom rättigheten att bereda sig creditiver och belåna sina liypotheker af alla slag.
När det nu blifver fråga om, hvilken proportion är den rätta, antingen 2 till 5, 1 till 4) eller r till 5, så finna de Hrr, som äro skarpa i frågan om att biträda näringarna och som äro mycket måna om vexelbankens functioner, att siffran bör hållas hög, emedan då blifver mindre latitud för sedlars utställande.
De vilja således hellre gå tillbaka till den förra af Utsk. föreslagna proportionen af 2 till 5, än antaga den, Utsk. nu tillstyrkt.
Hrr åter, som yrka sedelemissioner till näringarnas biträde, äro interesserade af proportionens nedsättande till 1 till 4? eller 1 till 5, i stöllet för 1 till 3, emedan latituden då blifver större.
När 1111 förhållandet är sådant, blifver följden, att alla de, som med BancoUtsk. vilja gå medelvägen, måste, i händelse någondera af dessa ytterligheter söka göra sig gällande, kasta sig på andra sidan för att göra motvigt.
Jag hor till dem, som egentligen ifra för vexlingen och frukta, att man kan gå för långt i nitet för näringarna.
Jag har låtit tala vid mig uti mycket; men jag hör till dem, som gå öfver till Hr Cederschjöld eller Hr v.
Hartmansdorff, i fall den motsatta sidan vill taga hol t alla restrictioner och lemna fritt för Bancostyrelsen att, efter dess supposition om näringarnas behof, utsläppa nya sedlar; ty de personer, som vilja iakttaga försigtighet, hafva icke någon annan utväg, än att ställa sig på Hr v. Hartmansdorifs sida, i fall man ej vill antaga Utskts förslag.
Skulle man återigen söka en ytterligare utväg emellan dessa tvenne satser, kunde den finnas deri, att man antoge proportionen 1 till 3, eller 1 till 4 ' fråga om den tid, då Banken skall vidtaga åtgärder till cassans förstärkande, men der - 100 D c n 24 Juli f- ni. jemte bestämde proportionen såsom 2 till 5 ifråga om de nya creditiverna.
Detta är ett förlikande förslag, som uti a:ne siffror uttrycker de tvenne olika ideer, som ligga till grund för den af Utsk. föreslagna proportionen 1 till 3.
Vill man söka säkerhet på ena sidan mot sedelemissioner, höiman gå till proportionen 2 till 5; och vill man icke för hastigt förstärka Bankens metalliska cassa, bör man nedsätta proportionen 1 till 3 till 1 till 4 såsom den punkt, då creditiverna först skola anlitas.
Jag tror inig icke böra vara vidlyftigare, men ber att få framställa 2:ne speciella punkter, sorn af vissa talare blifvit vidrörda.
Man säger, att allmänheten skulle vara mera tillfredsställd, om den visste, att Banken hade ett visst qvantum silfver, än om en proportion Liefve stadgad.
De, som utgöra största antalet af Svenska medborgare, äfvensom de, hvilka vistas utom Sverige, hafva icke förmåga att jemn föra Bankens särskilda lånerörelses förhållande till miuimifonden.
De kunna falla på den misstanka, att lånerörelsen kanske blifvit utsträckt, under det fonden i allmänhet icke är större.
Men om en proportion blifver stadgad, veta de, att, ehuru stor lånerörelsen än må vara, metalliska cassan dock alltid motsvarar
L af sedelstocken, emedan bancolagen fordrar ett sådant förhållande.
När det således blifver fråga om att tillfredsställa den stora massan af allmänheten i afseende på Bankens ställning, synes mig, att den bör vara lättare tranquiliserad genom kännedomen, att en viss proportion mellan silfver och sedlar existerar, än derigenom, att en viss silf— vercassa alltid finnes.
Hvad återigen beträffar frågan att utsträcka crediten, så kan det icke nekas, att det är ett sätt att få penningar i landet för godt köp; ty posito, att näringarna skulle behöfva 1 million r:dr, och att man icke hade rättighet att utställa denna million i sedlar med annat vilkor, än att man lade in i Bankens hvalf 1 million i silfver, så skulle denna för näringarna behöfliga 1 million kosta landet 1 hel million i silfver, hvilken man nödgades införskaffa genom vexelköp.
Skulle man åter tillåta Banken att, emot det att der deponeras 333,333 r:dr t6 sk. i silfver, utgifva 1 million i papper, skulle ju näringarna insupa denna million med mindre uppoffring för landet och reella cassans bibehållande i samma förhållande till sedelstocken.
Jag tror, att man icke bör hindra rörelsecapitalets ökande på sådant sätt, ty här får man icke säga, att förut begångna missbruk böra förmå oss att frångå det sanna af saken.
Bancostyelsen måste veta, när de skola kunna uti creditivväg släppa ut medel; men deras händer böra icke vara bundna, så att man tvingar landet att i Banken nedsätta silfver för hela den summa, hvarmed rörelsecapitalet ökas.
H. Ex.'Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum kommer att fortsättas kl. 6 i eftermiddag.
Den 24 Juli f. m. 101 Hr von Hohenhausen, Mich.
Jag får först framställa en reflection i anledn. af hvad här blifvit yttradt, rör:de vårt sätt att öfverlägga i detta vigtiga och vidt omfattande ämne, hvilket sätt blifvit jemnfördt med bruket i andra länder.
Det är brukligt i andia länder, att först talas om hela det ämne, som är före, och ingen äger rätt att mer än en gång yttra sig derom; men derefter häfver ämnet punktvis föredraget för att sedermera genom votering afgöras i sin helhet.
Detta borttager visserligen mycken tid, men ämnet blifver deremot grundligare behandkult; och jag tror, att våra former icke lägga något hinder emot att på samma sätt förfara.
Det ifrågavar. ämnet är af en ganska stor omfattning i afseende på vår Banks ställning, och den, som har den mest utsträckta både practiska och theoretiska kännedom om, huru en enskild bank bör förvaltas, kommer dock till korta vid bedömandet af huru vår Bank bör inrättas och styras, emedan vår Bank hittills och kanske för en längre tid utgifver det enda gällande myntet i landet.
Uti intet annat land i verlden hafva, oaktadt alla de exempel, som här blifvit åberopade, »Statsmagterna genom låne-anstalter gjort så mycket för näringarna sorn här.
Öfverallt annorstädes har det blifvit lemnadt till det enskilda interesset, capitalinteresset på ena sidan och näringsinteresset på den andra.
Af andra, vare sig stats- eller privatbanker, hafva sådana lån blifvit lemnade endast såvida de varit förenade med actieägarnes egna interesse, och det är meningen med accumulerade capital i landet alt nedsätta räntan och sålunda gifva lif åt näringarna.
Hos oss har man gått en annan motsatt väg.
Man har trott, att genom rörelsecapitalets förökande man skulle kunna sprida lif uti rörelsen, och följden af i sådant ändamål vidtagna åtgärder har varit, att myntet fallit i värde och hela rörelsecapita let icke blifvit mera värdt än förut, men med den stora skillnad, att de förut utlånade capitalerna genom myntförsämringen blefvo minskade och således ej kunde fylla ändamålet.
Bancoförordningarna visa, huru man sökt att lätta lånerörelsen och nedsätta räntan genom konstlade medel, hvartill sista steget gjordes vid 1823 års riksdag.
Det är på detta sätt vi fortskridit, utan att tänka på cassans förstärkning och det abderitiska deri, att de lånebehöfvande kallade dessa sedelemissioner en förökning af cassorna, fastän det var tydligt, att cassan, i proportion till myntets högre värde, kunnat lemna större låneunderstöd.
Det har blifvit nämndt af en värd talare, Gr.
Frölich, att i denna punkt borde stadgas, att när en viss summa fixerades, och emedan det vore en skam för nationen att bestämma en credits öppnande på andra länder, borde
Bancostyrelsen ej tillåtas att annorlunda än genom köp förstärka metalliska cassan.
Jag kan icke förneka, alt ett sådant yttrande syntes mig nästan löjligt; ty örn begagnandet af cre - Den 24 Juli f. m. ditiv på utrikes ort vore en skam för nationen, mäste äfven inköp af silfver från främmande land vara skamligt, och äfven i andra länder, der handelsställningen är god, inköpes silfver från främmande länder, hvarest det kan fås för bättre köp.
Man har ytterligare föreslagit, att sedan man bestämt en minimisumma, hvilken dock icke uppgifvits till bestämdt belopp, och cassan hade sjunkit under denna summa, borde Bankens principaler sammankallas, likasom det sker i andra länder, för att deröfver döma och taga beslut.
Jag får dock fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på den stora skillnad emellan andra bankers och R.
St:s Banks principaler, den nemi., att i en annan Bank har en och hvar af principalerna interesse af upprätthållandet af Bankens sedelvärde; och jag lemnar till Herrarna att bedöma, om förhållandet är sådant här, om icke R.
St. sjelfva sökt att förstöra sedelvärdet.
Men äfven de enskildas interesse, som vore skuldöfverhopade, skulle vara för sedel värdets försämring, emedan de derigenom kunde med så mycket mindre återbetala sina skulder.
Jag vill härmed icke säga, att ett sådant enskildt interesse inom
Representationen skall göra sig gällande emot den moraliska känslan, utan jag har blott velat visa den ofantliga skillnaden emellan principalerna för denna och andra banker.
Yi hafva äfven inom landet sett en art privatbank i Malmö discont, derest en del actieägare af okunnighet, och andra för att skörda, medan skördas kunde, och sedan sälja sina actier, bedref sin rörelse så, att den gick öfverända, och att Ständerna, för att ej sätta en hel provins i förlägenhet, måste taga dem under armarna.
I den punkt, sorn nu är föredragen och som man egentligen mäste hålla sig vid, stadgas endast om den proportion, som hör vara emellan sedelstocken och den reella fonden, och den har här blifvit föreslagen såsom 1 till 3, d. v. s. i afseende på närvar, sedelstock, svarande mot 3 millioner v:dl‘ i silfver.
Jag anser, att om äfven en lindrigare proportion antages för att derigenom sätta Banken i mindre oro och lugna allmänheten för farhågan, att vi snart skola komma till den svåra punkten, och sålunda t. ex. proportionen 1 till 4, eller också ett minimum af 2^ million, stadgas, så vore i hvardera fallet lika mycken säkerhet för realisationens bestånd.
Jag beder Herrarna äfven fästa sin uppmärksamhet dervid, att realisationens bestånd ingalunda är beroende på den arithmetiska beräkning, som BancoUtsk. framställt, eller uppå dess modifierande i mer eller mindre grad, ty den stora omständighet, som verkar på realisationens bestånd, är handelsställningen; och när, på sätt Gr.
Frölich föreslagit, R.
St. blifvit sammankallade i anseende till reella fondens sjunkning, hvad skulle väl Ständerna då göra?
Hvad kunde de väl göra annat, än de nu komma i tillfälle att göra, då frågan om tullsystemet förekommer?
Det är derpå, som Den a4 Juli f- m. realisationens bestånd hvilar, äfvensom på näringarnas uppblomstrande inom landet.
För min del tror jag derföre, på sätt som Hr Lefre'n nyligen föreslagit, att man alltför väl kunde här utsätta en proportion såsom i till 4, eller en minimisumma af 2-| millioner, men att någon vidare utgifning af sedlar utöfver d<-t belopp, hvartill sedelstocken nu är beräknad, icke bör ifrågakomma, förrän proportionen 5 till 8 emellan silfver och sedlar uppkommer, dock alltid med bibehållande af hvad som i n:te punkten stadgadt linnes.
Det torde förefalla mången underligt, att jag, såsom ledamot af BancoUtsk., nästan i hvarje punkt är af olika tanke med Utsk.; men för dem, som fäst någon uppmärksamhet vid min reservation, torde synas, att jag fullgjort min pligt att afven inom Utsk. uttala min opinion.
Innan man ingår i pröfning af de garantier, sorn Utsk. framställt, är det angelaget att göra sig reda för den styrka, Banken äger att påräkna.
Jag kan icke undgå att öppet erkänna, att jag anser vår Bank vara svag i anseende till de capitaler, den ager att tillgå, svag i anseende till allmänna opinionen och svag i anseende till dess lånerörelse.
Under sådana förb Handen är det angelaget, att R.
St. eller Statsmagterna fullkomligt och i laglig form erkänna sin skyldighet att suppf era hvad sorn i säkerhet kan brista.
Det ar på eli sådant erkänn .0 de, so a. en statsbanks credit ytterst mäste hvila Ja ; kan deicaici ann t ä't ogilla de garantier, >1 varpå Utsk. grundat «> ,ppet oin realisationens bestånd och landets lugn.
Jag anser nemi. de garantier, som omnämnas i punkterna 2 t. o. m. 10, vara alltför svåra att iakttaga, såsom bindande händerna på Fullmägtige.
Jag anser dem vara oroande för landet, emedan de förespegla sedelindragning och iåneuedsättning.
Jag anser dem vara stridande emot den i landet högt uttalade opinionen mot möjlig skuldsättning.