Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och dd förslaget örn lånets upptagande, fastän dess hufvudsakliga syftemål är att bereda understöd ät gäldbundne jordägare, således skett jemväl under förutsättning, att Rikets Ständers beslut om myntbestämning och realisation gär i verkställighet, hvilket beslut blifvit till Kongl. Maj:ts bifall öfverlemnadt; får Utskottet, i anseende till den inverkan, som desse bägge åtgärder på hvarannan äga, föreslå att Rikets Ständer till Kongl. Maj:ts
Nådiga ompröfvande i underdånighet öfverlemna, att, i sammanhang med Dess Nådiga sanction å den af Rikets Ständer i underdånighet f öreslagne m yntbestämning och realisation, äfven utsätta tiden, då det nu faststäldta lånet må taga sin början.
Rörandes, i händelse Rikets Ständer sådant bifalla, hufvudgrunderna för upplåningen härefter rättas.
Emot denna stylisering hafva åtskillige reserverat sig, och ibland dem äfven jag.
Vi ansågo, att nian ej borde uttrycka detta samband emellan lånet och realisationens sanction, emedan vi togo för afgjordt, att Rikets Ständers beslut skulle blifva sanctioneradt, och att detta icke felslagit, derom äro vi nu förvissade.
Jag anhåller således, alt reservationerne må i denna omständighet antagas, och följande ord inflyta: att Rikets Ständer till Kongl.
Maj:ts bepröfvande öfverlemna, när början med länets upptagande må göras.
Jag begär
Den 3 Mars f. m.
Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till afslag å Utskottets Utlåtande i denna del, och bifall A hvad reservanterne föreslagit blott med uteslutande derutur af ordet jemväl.
Friherre Rantzou, Johan Albert:
Jag yrkar, att vi må afgöra första hufvudfrågan, om lånet skall äga rum, eller icke, innan vi komma till detaillerne.
Så mycket jag kunnat fatta af Herr Lefrens anförande, tyckes han hafva anticipera! på Herr Grefvens och LnndtMarskalkens föredragning.
Ty det Utlåtande, hvarom Herr Lefren talat, lärer ännu icke hafva blifvit framstäldt till öfverläggning.
Jag instämmer till alla delar i den framställning Herr Lefren gjort; men, såsom Herr Cederschjöld anmärkt, har den afseende på ett sednare Utlåtande.
På de skäl jag förut anfört, tillstyrker jag bifall å det nu föredragne Utlåtandet.
Jag är förekommen af de tvänne siste talarne i den anmärkning, att Herr Lefrens anförande angår Utlåtandet N:o 4’4» me'i jag skall anhålla få veta, hvilket Utlåtande nu egenteligen är före.
Haris Eoecellcnce Herr Grefven och 94 Den 3 Mars f. ra.
Län dtMar skalken yttrade, att StatsUtskottets Utlåtande N:o <$io vore det, sorn blifvit Ridderskapet och Adeln föredragit.
Jag ber om ursäkt, att jag misstagit mig.
Jag tyckte mig böra 414 i stället för 4I0> oc^ ^iar således talat i förtid.
En värd Ledamot har anhållit om Ridderskapets och Adelns bifall till StatsUtskottets Utlåtande N:o /\io.
Men det innehåller ingenting annat än Utskottets förklaring, att det till följd af 6g §.
RegeringsFormen ej kunnat, då tre Stånd bifallit det första Betänkandet, taga någon befattning med hufvudämnet.
Enär Ridderskapet och Adeln ej bifallit lånet, utan endast återremitterat frågan, synes mig det rättaste vara, att
Ståndet blott lägger det nu föredragne Utlåtandet till liandlingarne, utan något uttryck af bifall.
Friherre Kantzou:
Jag förenar mig med Herr von Hartmansdorff.
Som jag var den första, hvilken föreslog återremiss å första Betänkandet, borde jag vara mest benägen, att tillstyrka afslag å nu förevarande Utlåtande.
Men som i detta icke yttras annat, än att tre Stånd redan afgjort frågan, och att återremissen med de gjorde anmärkningarne således icke kan för - Den 3 Mars f. ra. 95 anleda till någon åtgärd, förmodar jag, att, i händelse Ridderskapet och Adeln ej vill anse Utskottet hafva handlat emot Grundlagarne, utan finnér det rigtigt hafva förklarat, att saken genom tre Slånds beslut blifvit afgjord, Ridderskapet och Adeln bör bifalla Utlåtandet, hvilket icke bestrider rigtigheten af de anmärkningar, som föranledt den af Ridderskapet och Adeln beslutade återremiss.
Jag tillstyrker således bifall å ifrågavarande Utlåtande.
Sprengtporten: Ehvad Ridderskapet och Adeln bifaller detta Utlåtande, eller lagger det till handlingarne, blir resultatet detsamma; men jag skulle tro, att bifall derå vore det formligaste.
Herr Cederschjöld'.
Sedan sjelfva saken blifvit af tre Stånd afgjord, vill jag för min del icke yrka, att Ridderskapet och Adeln skall afslå densamma; emedan man derigenom skulle betaga sig möjligheten att deltaga i discussion om detaillerne.
Men då det icke skulle tjena till något att aldeles opåkalladt bifalla lånet, anser jag den lämpligaste medelvägen vara, att lägga så väl detta Utlåtande, som det första Betänkandet, hvilket återremitterades, till handlingarne.
Jag förmodar, alt det är innehållet af Utlåtandet, sorn kommer att bestämma Ridderskapels Den 3 Mars f. m. och Adelns beslut.
Utlåtandet innehåller, att Utskottets första Betänkande blifvit af tre
Stånd bifallit; att frågan genom tre Stånds beslut är afgjord, och att Utskottet således till följd af 69 §.
RegeringsFormen icke kan med målet taga någon vidare befattning.
Sedan säger Utskottel, alt bland ofvannämnde anmärkningar förekomma äfven omständigheter, som kunna hänföras under de i ett par andra Betänkanden omförmälte ämnen, och att de komma att tagas under öfvervägande och besvaras vid pröfningen af de mot desse Betänkanden gjorde anmärkningar.
.Tåg skulle således tro, att Utlåtandet icke innehåller något, som Ridderskapet och Adeln icke kan bifalla, och hemställer, om icke Herr Grefven och LandtMarskalken i enlighet härmed skulle behaga framställa proposition.
Enär återremissen af det ifrågavarande ämnet hufvudsakligen yrkades af Herr Munck af Rosenschöld, sedan det redan var afgjordt af Ståndens pluralitet, förundrar det mig verkeligen, att han nu vill begära bifall på en sak, som befinner sig i samma skick som då.
För min del skulle jag önska, att Ridderskapet och Adeln, som första gången ej biträdde de öfrige Ståndens mening, ej eller nu måtte genom något uttryck af bi - fall gilla företaget.
När de, som önska Den 3 Mars f. m. 97 lånet, fått sin vilja fram i liufvudsaken, kunna de åtminstone lemna Ridderskapet och Adeln, som ej åstundnt lånet, den ti 11— fredsstiillelse, att, utan ytterligare strider, hafva vägrat sitt samtycke dertill.
Bifall till detta Utlåtande skulle vara så mycket origtigare, som det äfven omförmäler återremissen af lånedetaillerne, och man möjligen kunde säga, att detta bifall vore en anticipation på detail-förslagen, och således ett godkännande af hvad StatsUtskottet derom i vederläggningsväg yttrat.
Jag tillstyrker, att Utlåtandet må läggas till handlingärde, och anhåller, att Ridderskapet och Adeln ej måtte genom onyttiga strider om bifall eller afslag borttaga en tid, som bättre kan användas.
Grefve Frölichj David:
För min del tycker jag, att Herr Munck af Rosenschöld på ett tillfredsställande sätt upplyst, hvarföre, ehuru han förra gången yrkade återremiss, han nu, i anseende till innehållet af det senare Utlåtandet, bestrider, att det blott skall läggas till liandliugarne.
Ett annat förhållände hade troligen blifvit af Herr Munck af Rosenschöld iakttagit, om Utskottet ingått i någon utredning af frågan.
Då hade det kunnat blifva föremål för Ridderskapets och Adelns ytterligare yttrande i saken.
Men då detta nu blott innehållet det historiska factum, alt tre Stånd bifal* 64 H. 7 98 Den 3 Mars f. m. lit hufvud frågan, lon man gerna instämma uti Utlåtandet.
Likväl får jag såsom ett förslag lill förlikning föreslå, alt Ridderskapet och Adeln måtte förklara, alt Ridderskapet och Adeln vill låta vid de tre Ståndens beslut bero, och lägga Utlåtandet till handlingarne.
Hans Excellence Herr Grefven och LandlMarskalken yttrade, att af de båda nu föredtagne Utlåtanden N:o 382 och N:o 410 fordrade det senare ingen annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
En proposition till bifall eller afslag derå skulle föranleda ett beslut derom, huruvida Utskottet. förfarit grundlagsenligt, då det endast inberättat förhållandet; men som Hans Excellence ansåg Utskottet hafva grundlagsenligt förfarit, hemstälde Hans Excellence, om icke Ridderskapet och Adeln torde finna, att ifrågavarande Utlåtande endast borde läggas till handlingarne.
Ja och Nej. Friherre
Jag skulle önska, att Ridderskapet och Adeln behagade i denna fråga, likasom i andra, uttrycka en opinion, och således bifalla Utskottets första Betänkande N:o 382.
Herr Munch af Rosenschöld:
Af consideration så väl för den dyrbara tiden, som för Herr Grefvens och LandtMarskalkens nu yttrade mening, skall jag, då re - Dea 3 Mars f. tu.
99 sultatet blir detsamma, afstä ifrån votering, ehuru jag skulle förmoda, alt, när Utskottet handlat grundlagsenlig!, bifall å Utlåtandet ej kunde nekas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, alt då han nyss gaf sin öfvertygelse tillkänna angående Utlåtandet N:o 4io, ämnade Hans Excellence sedermera inhemta Ridderskapets och Adelns tanka om den åtgärd Ridderskapetoch Adeln kunde behaga vidtaga i afseende å Betänkandet N:o 38a; livad Hans Excellence anfört, angeck således endast Utlåtandet N:o 41 o; och förnyade Hans Excellence nu dess förut gjorde proposition, att samma Utlåtande N:o 410 mätte läggas till haudlingarne.
Hans Excellence framställde derefter proposition till bifall å StatsUlskottets Betänkande N:o 38a.
Hans Excellence gjorde proposition till afslag å samma Betänkande.
Ja och Nej. Hans Excellence föreslog, att berörde Betänkande malle läggas till Handlingarne.
Ja och Nej. 64 H. <00 Den 3 Mars f. m. Hans Excellence förnyade dessa trenne propositioner, men de blefvo alla åter med Ja och Nej besvarade.
Eburu jag är af den öfvertygelse, att Ridderskapet och Adeln gjorde bäst, alt bifalla Betänkandet, emedan det synes mig vara nyttigt, om denna opinion, sorn jag förmodår är pluralitetens, l»lef uttryckt, hvarigenom en styrka för saken skulle lemnäs, som ilen väl ej behöfver, då 3 Stånd bifallit den, men som ej vore skadlig, vill jag likväl ej yrka det för tidens korthets skull, utan anhåller, att Ridderskapet och Adeln måtte förena sig om att lägga Betänkandet till handlingarne, och låta bero vid hvad tre Stånd beslutat.
Vi hafva för liten tid qvar för att onyttigt votera.
Jag skall utbedja mig att få fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på betydelsen af ett Stånds beslut i mål, som redan äro af de tre andre Stånden afgjorda.
När fråga t. ex. var om realisationen, en sak, sorn varit ett öfverläggningsämne vid 3:ne Riksdagar; då var det vigtigt alt genom Ståndets beslut hylla en så allmänt erkänd och otvifvelaktig! rigtig princip.
Men belt annat är förhållandet nu, då det är fråga om ett lån, som först den sisla tiden af Riksdagen blifvit påtänkt, och hvars nytta ålmin - Dea 3 Mars f. m. stone af alla måste anses problematisk; helst som följderna komma att väsendtligen bero på det sätt, hvarpå det reglementariska afgöres.
När man ännu ej vet, huru de Reglementariska detaillerna komma att afgöras, vore det obetänksamt, att onödigtvis bifalla det ifrågavarande Betänkandet.
Jag vågar derföre vördsammast tillstyrka, alt Ridderskapet och Adeln låter bero vid. de andra Ståndens beslut, och endast lägger detta Betänkande till handlingarne; på det man åtminstone må kunna hafva sitt samvete fredadt, om saken skulle hafva olyckliga följder.
Hans Eoccellence Herr Grefven och LancltMarskalken hemställde, att, enär StatsUtskottets ifrågavarande Betänkande redan blifvit af de öfrige 3:ne RiksStånden bifallit, Ridderskapet och Adeln behagade för dess del dervid låta bero, samt tillåta, att Betänkandet må läggas till handlingarne.
Företogs till pröfning StatsUtskottets den 25 sistlidne Februarii under N:o 4*4 afgifue, och den 26 i samma månad e. m. på bordet lagde Utlåtande, i anledning af återremiss å Utskottets under N:o 383 förut meddeldle Betänkande, angående sättet för upptagandet af det Lån, Rikets Ständer, genom bifall till Utskottets Betänkande N:o 382, beslutat. 102 Den 3 Mars f. m.
Friherre Rantzou, Johan Albert, uppläste följande:
Den med realisationen sammanväfda Statslånefrågan befinner sig, ehuru tvenne gånger passerad SlatsUtskottet, likväl ännu i samma outredda skick.
Väl har Kongl.
Maj:t, jag är öfvertygad derom, till hela landels tillfredsställelse, genom det vid sanctionen å Myntbestämningen meddelade
Nådiga föiklarande, att derest några hinder skulle möta för den beslutade silfverutvexlingen, Kongl.
Majit då ville sammankalla Rikets Ständer, lugnat de hos allmänna opinionen allt mer och mer tilltagande farhågor för en brådstörtad verkställighet af den efter mångas omdöme högst bristfälliga och omogna financeplan, hvilken blifvit under innevarande Riksdag uppgjord.
Men då Kongl. Maj:t sålunda anvisat Rikets Ständer, att i dessa ämnen handla med eftertanka och yttersta försigtighet, torde det icke vara ur vägen alt vi följa denna vink, i afseende å den, om jag så får uttrycka mig, verkligen besynnerliga operation, som StatsUtskottet förelagt oss, i afseende å upptagande af de utaf 3:ne RiksStånd oåterkalleligen beslutade Statslån.
Ridderskapet och Adeln har varit urständsatt att hindra bifall till sjelfva principen, men vi böra åtminstone söka göra tillämpningen deraf så litet skadlig som möjligt, Den första anmärkning, som framställer sig, angår det uti förevarande Ullåtau - Den 3 Mars f. m. io3 rle gjorde tillägg, att Kongl. Maj;t, i sammanhang med Dess Nådiga Sanction, ”A den ”af Rikets Ständer i underdånighet föreslag”ne mvntbestämning och realisation, äfven ”täcktes utsätta liden då det fastställda lå”net må taga sin början.”
Denna redaction är högst tvetydig och obestämd, och synes också allenast hafva varit beräknad, för att oskiljaktigt förknippa Statslånen med Konungens Sanction af Realisationen.
Men ehuru förvissad jag är, att derest conjuncturerne icke skulle medgifva Silfverutvexling, med mindre Rikets Ständer sammankallas, Kongl. Maj:t i sin vishet icke eller lärer tillåta, att
Riket invecklas i en vid sådant förhållande ännu vådligare utländsk skuldsättning, anser jag dock, att Rikets Ständer böra tydligt och bestämdt yttra, huruvida de, för deras del, önska, antingen att skuldsättningen skall ske, innan realisationen är cle facto verkställd, eller ock icke förr, än vid samma tid, då en sådan verkställighet decreteras.
Hvad mig angår, röstar jag för den sednare meningen.
Mina skäl äro hufvudsakligen tvenne: för det första anser j.ig realisationen böra fördröjas, till dess Bankens Fond är tillräckligt consoliderad, för att icke behöfva hemta någon styrka af de Silfverkapitaler, hvilka för RiksgäldsContorets räkning skola genom lån anskaffas; och jag har från början motsatt mig hela det system, sorn åsyftat alt för realisatio - Den i Mars f. rn. nen inveckla Staten i skuld.
För det an-, dra, om sådane omständigheter af t, ex. krig, missväxt, trög export &e. inträffa, hvilka stegra coursell, och göra det omöjligt för Banken att, utan betydliga uppoffringar få köpa silfver, samt, derest vexlingen skulle öppnas, sätta det i Banken befintliga si 1 fret uti allt för stor fara, i följd hvaraf realisationen mäste uppskjutas; så finner hvar och en att det vore på det högsta hafva en betydlig skuld att betala i Utländskt Mynt (ty i Svenska Papperssedlar torde väl ingen Capitalist emottaga Statsobligationerna); och en sådan, ingalunda blott från inbillningen hemlad, brytning skulle lätteligen kunna leda ända derhän, alt det icke ens vid nästa Riksdag blefve möjligt, att reda våra financiella förhållanden.
Hela resultatet af de många projecterna, och den stora klokskapen , hade då varit — det arma Rikets skuldsättning hos utländningen, och den arme jordbrukarens hos RiksgäldsContoret.
Jag anhåller på dessa grunder, alt Ridderskopet pcb Adeln, med afslag å den ifrågavarande punkten i Utskottets Utlåtande, måtte besluta, det omförmälde lån ej må upptagas förr, än Bankens silfverutvexling börjat, eller samtidigt med densamma, på sätt Herr von Hartmansdorff i dess reservation framställt, och derest Ridderskapefc Den 3 Mars f. m. io5 och Adeln ej skulle förena sig derom, nödgas jag begära votering.
Jag instämmer med den sista Talaren fullkomligen i den sista meningen, nemligen att lånet icke bör upptagas förr än växlingen börjat.
Mina skäl äro följande:
Jag anser alldeles omöjligt, att en så betydlig sedelmassa, som ända till 5 millioner, skulle kunna utsläppas, utan att ytterligare försämra sedlarnes värde, så vida de fingo vara i rörelsen ett år, utan styrsel af fri silfverväxling.
Hvad som alltid förr bar skett och måst ske, skulle äfven nu inträffa, nemligen att i samma nion man utgåfve flere sedlar, skulle myntvärdet försämras, utan afseende derpå, om silfver inlades i Banken eller ej, emedan detta ej kunde stadga sedelvärdet, så länge detsamma och sedlarne ej stå uti communication genom Bancoluckan.
Ar 1818 var sedelstockens förhållande till Bankens Silfverfond vida sämre än nu; men Silfverfondens sedermera skedda betydliga förökning har likväl icke hindrat sedelstockens förökning att försämra myntvärdet och uppjaga Coursell eller rättare agiot ifrån 108 till 128 sk.
Då nu nära 2 millioner silfver, som under denna mellantid blifvit uppköpt och inlagdt i Banken, icke kunnat hindra de 3 eller 4 millioner, hvarmed sedelstocken blifvit ökad, att uppjaga agiot från 108 till 128; så kan man io6 Den 3 Mars f. m. lätt finna, att 2 millioner upplånt silfver, som instänges i Banken, icke heller skall kunna hindra 5 millioner nya Bancosedlar att i samma mån ännu ytterligare försämra sedelmynlets värde.
Det är således ovedersägligt, att silfret i Banken ej kan hindra sedlarne att falla i värde, så länge det ej utsläppés genom Bancoluckan.
Derföre är jag öfvertygad att, om en sedelulsläppning ägde rum ett år förr än växlingen skulle taga sin början, nemligen så långt förut, att varuprisen hunno sätta sig efter den ökade sedeltillgången, skulle coursell uppstiga omkring 5 eller 6 skillingar för hvarje million, så vida behofvet af bytesmedel blefve oförändradt.
Denna försämring skulle inträffa till trotts för Ständers beslut och Konungens Sanction, samt göra realisationen alldeles omöjlig att verkställa efter 128 sk , åtminstone utan de rysligaste olyckor.
Steg coursell t. ex. till i5o sk., hemställer jag om det vore klokt, att vilja realisera efter 128?
Jag kan derföre ej annat än tillstyrka, att det må åt Konungen öfverlemnas, att bestämma liden för lånets upptagande samtidigt med j eller ej ter , utväxlingens början.
Herr Tham, Vollrath:
Jag kan för ingen del instämma uti hvad Herr Cederschjöld yttrat om den försämring i vårt mynt, sora skulle uppkomma genom detta lån.
Jag tror ej, att Svenska myntets kurs försämras genom sedelstockens Ökning, då Den 3 Mars f. m. 107 vi inlägga motsvarande silfver i Banken.
Kursen heror ej på sedelmassan.
Denna sednare verkar ej på våra utländska handelsförhållanden, och kursen beror af dem.
Om våra handelsförhållanden blifva gynnande, faller kursen, utan afseende på sedelstocken.
Alt Svenska sedelmyntet emellan 180g och 1823 ofta varit i fallande, har berodt derpå, alt valuta ej funnits, eller kunnat erhållas, för den stora sedelutgifningen 1809, och allmänheten visste att dessa sedlar voro utgifne, utan att valuta för dem blifvit inlagd i Banken.
För de 1111 ifrågavarande penningarne skulle valuta införas i Banken, innan de utgåfvos.
Om varorne sliga i pris, verkar det ej på kursförhålianderne.
Vårt behof af vexlar beror på import och export.
Jag finner derföre icke, alt delta lån, om det upptages före realisationens början, skall verka menligt på kursen, eller lägga något hinder för realisationens verkställande.
Jag tror att, sedan man tagit ett beslut, som enligt min öfvertygelse motverkar realisationen, nemligen att inrätta en deposilräkning , rätta sättet att hjelpa detta är, att så fort som möjligt indraga det lån, som är satt i fråga, ty derigenom komma Fullmägtige i Banken i tillfälle, att få tillräcklig fond för att kunna anmäla, att realisationen kan sättas i verkställighet.
Man har bestämt en viss tid såsom den sisla, då realisationen skall ske, men man har ej förbudit, att den förr mä io8 Den 3 Murs f. m, taga sin början; och jag förmodar alt Fullmägtige ej skola försumma att anmäla, då allt är färdigt.
Jag tror att lånet snarare än att lägga hinder i vägen för realisationen, Ivertom skall underlätta den.
Jag ti 11- styrker derföre bifall, på sådant sätt som re-' serv.ationerne innehålla, nemligen att Rikets Ständer till Konungens bepröfvande öfverlemna, när början med lånets upptagande bör göras.
Sedan Rikets Ständer till Konungen framställt den första propositionen angående realisationens sanctionerande; sedan Konungen sanctiunerat åtgärderne, och sjelf gjort proposition om ifrågavarande lån, anser jag såsom en gifven följd, att Konungen ock är den, som hör och bäst kan utse tiden till lånets upptagande.
Jag anser att det vore lika oförsigtigt att säga, att lånet ej får ske förr än realisationen är gjord , som det vore oförsigtigt att säga, alt lånet ovilkorligen skall ske inom år i83o, ty förluster kunde derigenom uppkomma.
Jag tror det säkraste medlet att vinna den förmån man åsyftar vara, att öfverlemna till Konungen, på sätt reservanterne föreslagit, alt bestämma tiden.
Konungen lärer ej göra det utan att höra RiksgäldsContorets Fullmägtige, hvilka då kunna anmäla de förhållanden, som äga rum.
Då jag å ena sidan fullkomligen förenar mig med Friherre Kanlzou deruti, att missväxt, sämre handelsconjunctur eller krig uti Europa skulle så försämra vår kurs, alt realisationen ej blef verkställbar; då jag å andra Den 3 Mars f. m. 109 sidan anser tidpunkten vara inne, att göra slut på det medborgerliga krig, som härjat Sverige i 20 år emellan gäldenärer och borgenärer, och då jag anser, att denna tid borde förkortas, i synnerhet den mellantid, som äger rum emellan växlingen och myntbestämningen, tror jag rättaste sättet alt komma till målet vara, att upptaga ifrågavarande lån ju förr dess heldre.
Bankens silfvertillgångar äro 6,3oo,ooo R:dr.
Om dertill lägges detta lån, som minst uppgår till 1,800,000 R:dr, komma att finnas i Banken 8,100,000 R:dr, hvilka svara emot 21^ millioner Baticosedlar.
Sedelstocken utgöres af 28-2 millioner.
Om man dertill lägger de 5 millioner, som komma att utgå för lånet, utgör den 33,833,000 R:dr.
Afräknar man derifrån hvad som är utgifvit för belånade metaller, återstå 32^ millioner.
-|- deraf utgöra 20^ million.
Således tillgång 21-f million; behof 20^ million.
I det ögonblick, som detta lån är upptagit, befinner Banken sig i den ställning, att Fullmägtige kunna till
Konungen inkomma med rapport att den väntade perioden inträffat för utvexlingen.
I följd deraf tror jag, att det vore önskeligt att detta lån, såsom ett medel å ena sidan att tillvägabringa realisation, och å den andra att förhindra fastighetsägares förderf, gjordes ju förr dess heldre.
Likväl och då vissa hinder kunna möta, finner jag äfven att det rådligaste är, att följa reservanternes tanka, Den 3 Mars f. m. eller att till Konungens bepröfvande öfverlemna, när början med lånets upptagande må göras.
Herr Lefrén_, Johan Pehr:
Då jag förra gången hade ordet, och af misstag yttrade mig för tidigt, uttryckte jag den tanka, som Grefve Björnstjerna sednast framställt, att nemligen Ridderskapet och Adeln bör godkänna reservanternes mening.
Jag vill nu blott göra ett försök att bevisa, det Herr Cederschjölds premisser äro origtiga, då conclusionerne äfven blifva det; ty han bar logiskt dragit conclusionerne.
Lyckas jag att bevisa premissernes origtighet, förfalla äfven conclusionerne.
Han säger, att sedelstockens storlek, utan afseende på den i Bankens hvalf befintliga Silfverfonden, verkar på kursen.
Då nu icke nekas kan, att ett lands sedelmynt upprätthålles genom 3:ne omständigheter: 1:0 genom Silfverfonden eller Cassan; 2:0 genom utestående fordringar; och 3:o genom lagstiftningens och förvaltningens klokhet så att den vinner förtroende; så måste följa, att, om Herr Cederschjölds sjästern skall stå fast, det närvarande sedelmyntet borde vara upprätthållit endast genom de tvenne sednare omständighelerne.
Jag hemställer likväl till Herr Cederschjöld, om vårt närvarande penningevärde, nemligen 18 sk. i silfver för 1 R:dr B:co, ej äfven vidkännes något inflytande af silfverfonden.
Ty i annat fall
Den 3 Mars f. ra. 111 skulle följa, att de 16 millioner sedelfordringar, sorn Banken äger, skulle utgöra liela den grund, hvarpå dessa sedlar hafva ett värde; det vill säga att de 16 millionerne fordringar ensamt skulle upprätthålla värdet.