Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frih. von Döbeln, Napoleon: Jag anser R. o. Ad. utaf beslutet, ang:de betänk.
N:o82, ingalunda vara förhindradt afgifva beslut öfver det nu förevarande.
Jag finner visserligen, att sedan Högsta
Domstolen nu utöfvat functionerna af en verklig instans, är antalet af dessa verkligen för stort; men om altså en instans skall försvinna, hemställer jag, om det ieke är bättre, att härads- än lagmansrätterna afskaffas.
Det förefaller mig klart, att då endast en instans kommer att finnas under Hofrätt, är det af högsta vigt, att skicklighet och erfarenhet der råder, på det målen i fullkomligt utredt skick må komma till Hofrätten, hvarest alltid måste saknas den närmare localkännedom, som erfordras för att åt alla tvistemål lemna den tillförlitliga utredning, som kan utgöra grunden för ett domslut.
Jag hemställer då, om icke en sådan större skicklighet snarare bör vara att påräkna från lagmans-än från häradsrätterna; och dessutom äro lagmännen högre embetsmän och domare, än häradshöfdingarna, hvadan jag icke kan finna billigt, att de skola stå efter för de sednare.
Jag har måhända icke uttryckt mig nog klart; men min mening är, att om en af våra domstolar skall borttagas, bör det hellre blifva häradsrätterna än lagmansrätterna.
LagTJtsk:s betänk.
N:o 82 blef af R. o. Ad. afslaget.
Vid förnyad föredragning af LagUtsk:s d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 84 öfver Hr G.
Holms motion, att skriftliga berättelser uti mål, som hos rådstufvurätt fullföljas, måtte varda afskaffade, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogs och bifölls LagUtskts d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 85 öfver Hr G.
Holms motion om upphäfvande af en del särskilda domstolar eller s. k. fora privilegiata.
Jag har ansett det ändamålslöst att borttaga tiden med en discussion i detta ämne; men D e n 16 Augusti f. ra.
101 jag fär härvid för första gången afgifva min reservation emot ett R. o. Ad:s beslut.
Jag skall skriftligen utveckla mina skäl.
Föredrogos ånyo och bi föl lös LagUtskrs d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänkm:
Nro 86. öfver Hr Rob. Cederschjöld* motion om ändring i 17 cap. 3i § Rätteg.bm; Nro 87. öfver Riksd.fullm.
Lars Hanssons från Götheborgs och Bohus län motion, angrde förändring af ratlegångstimrnan å landet; Nro 88. öfver Hr G.
Montgommeries förslag, örn upphörande af Krigs-Hofrätten samt öfra och nedra Borgrätterna, eller förändring i dessa domstolars organisation; Nro go. öfver Riksd.fullm.
Pehr Jönssons från Öland motion, om förändring i hvad arig:de communications-resolutioner från öfverrätt nu stadgadt är; N:o gi. öfver Hr W. F.
Dalmans motion om förändring af nu gällande föreskrifter, angrde skyldighet för domare å landet, att vid s. k. extra förrättningar före afresan från förrättningsstället till parterna utgifva prot. och utslag.
Företogs till pröfning LagUtskrs d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
Nro 8g öfver väckta motioner om ändring af 2 § och ett tillägg till 3 § i 12 cap.
Rätteg.bm. Frih.
Den, som någon lid haft landthushållning och sålunda icke kunnat undgå obehaget af rättegångar, bör icke kunna annat än biträda motionen.
Nro 82 förevar och jemväl i dag hafva åtskilliga yttrat sig om nödvändigheten att bereda skyndsamhet åt rättegångars afgörande.
Jag har sjelf erfarit, att en klar sak ofta måste uppskjutas 3 ä 4 ting för det paj terna uteblifva eller icke förse sig med erforderliga upplysningar; och det är naturligt, att domaren icke skall vara obenägen mot uppskof, enär det tillskyndar honom större tingslösen.
Motionären har, till rättelse i nämnde afseende, föreslagit en förhöjning till 2 rrdr brco för kältande eller sökande, som är förfallolös borta, då han vid häradsrätt uppropas såsom part.
Utsk. har härvid erkänt, att de böter, sorn nu äga rum för en slik försummelse, äro för ringa, men här likväl ansett, att behofvet af deras afmatta förhållande lill öfriga böter för likartade urakllåtandeu utgjorde hinder för bifall till den äskade förhöjningen.
Jag får då erinra, att Utsk. i betänk.
Nro 82 uti flera fall föreslagit ökade bötesbelopp; och behofvet af en sådan ökning uti ifråga var, omständighet anser jag vara vida mera för handen.
Vidare har sam» me motionär föYeslagit det tillägg till 3 5 i omberörde 12 cap.
Rätteg.bm, hvarigenom domaren kunde berättigas alt utställa mål, som fordrade ytterligare handläggning, till an - 102 Den iS Augusti f. m. nan dag under samma ting och förelägga parterna vite att då inställa sig.
Det är en annan känd sak, att domaren, tvärtemot lag, endast uppehåller sig vid tingstaden under ransakningsdagarna, men derefter hemma å sin vanliga bostad expedierar det öfriga af tingsarbetet, samt slut), återkommer till tingsstället för att i största skyndsamhet afkunna utslagen.
Det förefaller mig då besynnerligt, att Utsk. sagt, det domaren icke är hindrad af lag att så förfara, som motionären föreslagit.
Det synes föga båta, att man vet, det domaren kan göra så, da man oek känner, alt han icke gör så, saint att det är hans vinning att icke göra det.
Jag anser Utsk. hafva bort fästa mera afseeende å flera 1000 personers fördel, än på domarens, sorn i alla fall är en väl lönad embetsman.
Jag tillstyrker bifall å motionerna samt anhåller i sådant afseende 0111 återremiss af betänk., då detta yttrande torde få medfölja.
Jag anhåller om upplysning, huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga.
Ri d d. Sec r e t.; Förevarande betänk.
N:o 89 är af de öfriga Stånden bifallet.
Jag skall då icke tvista med Frih.
Raab i detta ämne.
Jag får endast erinra, att hvad motionären i sednare afseendet yrkat redan finnes stadgadt; och tillvaron af missbruk torde icke kunna åberopas såsom skäl för ändring i sjelfva lagen.
Jag är till en del förekommen af Frih, Ehrenborgh.
Raab påbördat
Utsk. en ioconseqvens så vida, att Utsk. på andra ställen icke skall hafva låtit det skäl gälla, hvilket Utsk. uti ifrågavar. afseende anfört emot den af motionären begärda förhöjning i böterna för uteblifvande, och Hr Frih., för att ådagalägga denna inconseqvens, åberopat Ulsk:s betänk.
N;o8?,, der han trott bötesbeloppen hafva blifvit utsatta till högre belopp än i allmänna lagen, så har Hr Frih. icke gjort sig mödan att jemnföra de i samina betänk, förekommande bötesbelopp med dem, sorn finnas i oförändrade §§ af 1734 års lag; såvida han behagar anställa en sådan jemnförelse, skall han också finna, att ehuru redactionen af åtskilliga lagens rum genom samma betänk, blifvit förändrad, har dock förändringen icke sträckt sig till sjelfva bötesbeloppen.
Dessutom synes Hr Frih. hafva förgätit, att obetydligheten af bötesansvaret just uti det ifrågaställda afseendet medför minsta olägenhet; ty domaren är i de flesta fall icke af svarandens uteblifvande hindrad att afdöma saken, och dessutom äger domaren magt alt vid målens uppskjutande genom vitén tillhålla parterna att sig inställa.
Med förnyadt åberopande af de skäl, Frih.
Ehrenborgh anfört, yrkar jag altså bifall till betänk.
Den iG Augusti f. m.
Hr Thara, Wolrath:
Om det numera tjenade till något, sk lille jag förena mig nied Frih.
Raab i yrkande om återremiss.
Jag afstår nu derifrån, men kan icke undertrycka att tillkännagifva rnin åsigt.
LagUtsk. har vid 1823, 182g och sednast vid denna riksdag conseqvent sökt undertrycka den gamla lagen i dess genomgripande principfrågor; men då partiella förbättringar ifrågakomuiit, hvilka icke ingripit i det hela, har Utsk. alltid afslagit sådana.
Sådant Frih.
Raab framställt förhållandet, befinnes det äfven i min ort.
Långt ifrån att domaren stadnar qvar på tingstället hela tinget, händer det, att han utsätter målen att uppropas på 2a3 dagar, förer dervid ett stort memorialprotocoll, reser bort och kommer tillbaka för att på en half dag afkunna utslagen och så aflysa tinget.
Af detta maner följer, att så mycket, sorn möjligen kan, måste uppskjutas; och de obetydliga vitén, som utfästas, förorsaka uteblifvanden ting efter ting, ty sällan bestämmes äfventyret af talans förlust.
Men, som sagd t är, Utsk. har varit consequent uti alt söka domarens fördel på partens bekostnad.
Ehrenborgh och Hr Strussenfelt hafva sagt, att det redan är domaren ålagdt, hvad motionären begärt.
Jag är icke lagkarl; men åtminstone öfverensstämma de värda lalarnes uppgifter icke med Utsk:s betänk., hvari står, att det föreslagna icke är domaren förmenadt.
Men molionen åsyftar bestämmandet såsom skyldighet för domaren a11 utsätta målen till fortsättning å annan dag under samma ting.
Om t. ex. en rättegångsdag i veckan höljes och målen på stället utarbetades, skulle troligen mångå uppskof till ett påföljande ting undvikas.
Oaktadt jag med nöje funnit mina åsigter delade, samt jag vågar hoppas, att R. o. Ad. icke (einnar erfarenhetens vitsord i denna del utan allt afseende, afstår jag likväl från återremiss, enär betänk, af de öfriga Stånden är bifallet.
Hr Strussenfelt: Hvad Frih.
Raab önskat har motionären icke begärt; ty motionen innefattar ej, att domaren skall åläggas, utan att domaren må äga, om så ske kan, &c. &c.
Då delta icke är honom i lag förbindradt, vet jag ej, hvarföre man då skall behöfva der uttryckligen införa en så beskaffad tillåtelse för domaren.
Hr Tham har beskyIlat
Utsk. att gynna domaren på parternas bekostnad.
Jag tror, att denna beskyllning saknar ali grund; likasom hvar och en torde inse, att den väckta motionen icke kunnat gifva anledning till ett så beskaffadt förslag, som Frih. Raab och Hr Tham önskat.
Discussionen synes mig visst öfverflödig, sedan 3 Stånd afgjort frågan; men jag vill blott till Frih. Raab och Hr Tham hemställa, om, på sätt de påstått och jag icke vill bestrida, olagligheter i deras ort kun - na äga rum, det icke vore bättre att remittera frågan härom till vederbörande advocatfiscalsembetes åtgärd, än till LagUtskottet.
Jag begärde endast ordet för att anhålla om propos. till afslag i stället för till återremiss.
N:o 8g blef af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
N:o q2 öfver en motion af Hr G. G. Uggla, 0111 förtydligande af föreskrifterna, rörtde beliofvet af fullniagt vid besvärsskrifters och ansökningars ingifvande till K. M. samt Hof- och Öfverrätter och om upprättande af formulär till besvärshänvisningar.
N:o 92 är återrernitteradt af PresteSt. och bifallet af BorgareSt.; hvaremot BondeSt. afslagit 1 :sta punkten, men gillat den 2:dra.
Om den behandling, BondeSt. följt i afseende å förevar, fråga, varit grundlagsenlig, skulle jag anhållit, att densamma äfven här måtte vidtagas; men då jag anser nämnde behandlingssätt grundlagsvidrigt, måste jag yrka återremiss af betänk, för alt vinna samma resultat, hvartill BondeSt. redan, ehuru på en oriktig väg, kommit.
Hi’ Dalman, Wilh.
Motionen är troligen föranledd deraf, att Högsta
Domstolen varit af skiljaktig tanka, huruvida en skrift, undertecknad af sakägaren, men inlemnad af någon person, som dertill icke varit lagligen befullmägtigad, borde till pröfning upptagas eller icke.
Om, hvad jag icke tror, förklaring i detta afseende är af nöden, skulle jag vilja lemna en emot Utsk:s alldeles motsatt förklaring, nemi. att, då en skrift vore af parten sjelf undertecknad och erkänd, fullmagt för densammas inlemnande icke må erfordras.
Jag anser nemi., att en tillräcklig controll för missbruk finnes deruti, att skriften är genom namnteckning erkänd af målsäganden, som bör röna så få hinder som möjligt att fullfölja sin talan.
Jag tror altså, att Utsk. här icke följt den rätta principen, och yrkar fördenskull afslag å betänk.
Dalmans anmärkning, att han skulle önskat, att Utsk. på motsatt sätt, mot hvad nu skett, hade förklarat det ifrågavar. stadgandet, får jag blott erinra, att det i allmänna lagen finnes stadgadt, att ej må någon för annor kära eller svara, utan han dertill häfver fullmagt.
Det var således omöjligt för Utsk. att gå på någon annan sida, än det gjort, så vida Den 16 Augusti f. m. b »>• 10, vida det åsvftade ändamålet, nemi. ett förtydligande af hvad sorn, redan förut stadgadt, skulle vinnas.
Jag vet ganslja väl, att LagUtsk. icke äger motionsrätt och således icke kunnat ändra lagen så, som Hr Strussenfelt trolt^ att jag önskat.
Jag har tvärtom sagt, att jag ansåge den nu befintliga 1812 års förordning tydligen inpefatta den mening, att en af sakägare undertecknad skrift borde emottagas och pröfvas, allenast den vore inom behörig lid ingifven, så att, om en förklaring tarfvades, den bort blifva motsatsen af Utsk:s. LagUtskrs betänk.
Till pröfning företogs LagUtsk:? d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
N:o g3, i anleda, af väckt motion om återställande af rättigheten att i ringare mål begagna muntlig stämning.
Jag anhåller, att Hr cret. behagade upplysa om de öfriga Ståndens beslut i denna fråga.
LagTJtskfs betänk.
N:o g3 är bifallet af Preste- och I5orgareSt:n, men återremitteradt af BondeSt.
Ett sådant beslut är förut fattadt af BondeSt., det enda, som saken egentligen rörer.
Jag vill icke bestrida, att skriftliga stämningssättet är det rättaste; men localer gifvas, der det icke är tillämpligt och der man verkligen behöfver den muntliga stämningsrätten.
Det är naturligt, alt i ett land, der folkmängden i förhållande till vidsträcktheten af de landskap, den occuperar, har proportioner t. o. m. som en till 70, kunna samma stadganden icke öfver allt vara passande.
Min tro är, att rättigheten att muntligen stämma icke bör fråntagas de nordliga provinserna, utan bibehållas till dess folkundervisningen hunnit den utbildning, att skriftliga Stämningar kunna utan alltför stora kostnader åstadkommas.
Måhända är förhållandet uti denna del i de norra orterna mindre kändt.
Jag vill då icke tala örn bygderna omkring kyrkorna, hvilka äro mera bebodda, och der således alltid någon skrifkunnig person finnes; men nybyggare t. ex., som bo g ä 12 mil från socknens medelpunkt och ofta sålunda nödgades tillryggalägga denna väg för att få en stämning skrifven, och derigenom måste ådraga sig kostnader, understundom högre än målets värde.
Jag anhåller 0111 propus, till återremiss och förmodar, att R. o. Ad. behagar fästa afseende dervid, att de flesta ledamöter af BondeSt. förenat sig med motionären. 12 11.
14 io6 Den 16 Augusti f. ra. % Frih.
Jag har icke uppträdt för att bestrida återremissen, då densamma är påyrkad af en ledamot, som känner localforhållpndet, och dessutom beslutad af BondeSt, Men anledningen, hvarföre jag tror, att Utsk. ej förändrar tanka, är deri, att orsaken till afskaffande vid sista riksdagen af den muntliga stämningsrätten var, att man ville borttaga den tvetydighet, som låg i lagens dislinetion af ringa mål.
Genom denna otydlighet ansägos stora olägenheter kunna för parterna uppkomma, emedan invändningar ofta gjordes, att stämningen icke var behörigen verkställd.
Då uppstår en särskild fråga härom, och det måste alltid vara orätt att uti sjelfva stärnningssättet nedlägga ett frö till ny tvist; och jag hemställer till den upplyste ledamoten, huruvida det icke skulle förefalla underligt, om man nu, efter 5 års förlopp, lattade ett retrograderande beslut i denna del, då likväl upplysningen borde anses hafva gått framåt jemväl i de norra provinserna under dessa år, hvarom också dessa provinsers riksdagsmäns bildning icke otydligen vittnar.
Hr Dalman, Wilh. Fredi-.:
Jag finner Utsk:s betänk. väl grundadt och kan icke tro, att man för vissa orters beqvämlighet bör frångå en riktig princip.
Olägenheterna af det muntliga stämningssättet äro af Utsk. tillräckligt visade, och hvar och en finner till hvilka otydligheter och tvister detsamma kan leda.
Jag tror, att upplysningen bos Svenska allmogen fullkomligen medgifver den fastställda förbättringen, och jag yrkar derföre, att vi dervid förblifva samt sålunda bifalla Utsk:s betänk.
Jag medger visst, att det är conseqvent att icke för vissa orters skull afvika från en allmänt riktig princip; men jag tror, att det i afseende å den ifrågavarande bör ihågkommas, att ett undantag för de norra provinserna, till nytta för dessa och utan skada förde öfriga, kan äga rum.
Ehrenborgh för det han icke bestridt återremissen, men jag kan icke med honom finna, att det ifrågavar. steget kan anses retrograderande emot sjelfva principen, den jag i allmänhet äfven gillar.
Jag begärde nu egentligen ordet för att besvara, hvad Frih. yttrat ang:de ringa mål.
Jag begär icke, att vi skulle återgå till den förra otydligheten i detta fall, utan föreslår, att meningen med ringa mål må sålunda bestämmas, att dermed menas de, hvilka ej uppgå till 5o daler, d. v. s. sådana, som icke få fullföljas vid lagmansrätt.
Wto g3 återremitterades.
Vid förnyad föredragning lades till handlingarna LagUtskts d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåttn.
W:o 94. i anledn. af såväl gjord anmärkning vid Utsk:s Den 16 Augusti f. v/i. memorial
Nto 80 derom, att de lagstadganden, sorn vid innevar. riksmöte beslutas, af sådan beskaffenhet, att de till— Iiöra allmän civil- och criminallag, måtte, så vidt ske kan, varda i ep enda författning kungjorda, som ock Riksd.fullm. Wils Strindlunds från Westernorrlands län väckta motion i samma ämne.
Wto 101. i anledn. af återremisser af åtskilliga från Utsk. afgifna betänktn.
Ånyo föredrogos och biföllos LagUtskts d. 3o sisth Juli e, m. på bordet lagda betänkm.
N:o 95. öfver väckt motion om ändring af i5 Cap. 1 och 2 §§ af Rätteg.btn; W:o 97. öfver väckt motion om skyldighet för svarande part, som erlägger ved emot underdomstols beslut, att inora i4 dagar derefter sin vederpart härom underrätta; Wto 98. öfver Riksd.ful lin. Wils Insul ins motion om inrättande af förlikningsdomstolar; W:o 99. öfver Hr Lars Hjertås motion, angrde offentlighet vid underdomstolar och poliskamrar; W:o 100. öfver Hr C.
Svedenborgs motion, det ingen må vara berättigad att vid häradsrätt något ärende anmäla, sedan de af domaren vid tingets början bestämda rättegångs^ dagar äro förflutna; W:o io3, öfver Riksd.fullm.
Lars Larssons motion derom, att nämndemän måtte förklaras berättigade och skyldige att påteckna stämningsresolutioner emot stadgad lösen, och domhafvanden icke äga att härför af parten fordra någon särskild betalning; Wto 105. öfver Hr G. W. Olbers' och Ur B. M. Lundins motionep om ändring i åtskilliga delar af rättegtsordningen m. m.
Vid förnyad föredragning af LagUtskts d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåt.
W:o 96 i anledn. af återremiss å Utskts betänk.
Wto 19 öfver väckta motioner om ändring i det nu gällande stadgandet, angtde öfverdomstol i tullmai m. m., blef betänk.
Wto 19 bifallet med de i utlåt.
Wto g6 tillstyrkta redactionsjemnkningar.
Företogs till pröfning LagUtskts d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
Wto 102 öfver väckt motion om förlängd tid för invånarne i Lappmarken, Worrbotten oell Westerbotten att fullfölja rättegångsärender från HofräLt tili K. M. Frih.
Rutbergs motion vara väl grundad; man må betänka afståndet bär emellan och de ifrågavar. orterna och, snart sagdt, omöjligheten af att der inhemta kännedom om Hofrättens domslut Den 16 Augusti f. m. så snart, att svar inom den nu befintliga fatalietiden kan hinna återgå, huruvida niålet bör fullföljas eller icke.
Jag anser, att Hofrätten icke behöfver någon särskild föreskrift i detta afseende, utan må äga vid hvarje tillfälle lemna en sådan, rättad efter parternas boningsort.
Jag yrkar äfven återremiss.
Het är en sanning, att den korta tiden gör, att fullmägtige för personer i de nordligare orterna ofta, för att bevara fatalierna, nödgas fullfölja målet, innan de hunnit inhemta hufvudmännens tanka derom.
Jag vill visst icke befordra långsamhet i rättegångar, men den nu begärda utsträckningen af fatalietiden är nödvändig för de norra provinserna, LagUtskrs betänk.
Ånyo föredrogs LagUtskrs d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 106 öfver Hr A. L.
Strussenfelts motion 0111 åläggande för uteblifven svarande part att å den tid, hvartill uppskjutet mål utställes, utan särskild underrättelse sig infinna m. m.
Jag anhåller örn upplysning, huru de öfriga Stånden afgjort denna fråga.
Ridd.secret,: LagUtskrs betänk.
N:o 106 är bifallet af Preste- och IjondeStrn, men afslaget af BorgareSt.
Jag anhåller, att Hr Hessles och Frih.
Stael v. Holsteins reservationer må uppläsas.
Den begärda uppläsningen af reservationerna verkställdes.
Under åberopande af de skäl, reservationerna innehålla, och på de grunder i öfrigt, hvilka jag nyss anförde, då jag emot Frih.
Raab yrkade bifall å det då förevar, betänk., yrkar jag nu afslag å detta.
Der lagen förut är tydlig, men domaren missbrukar den, är det icke lagstiftningen, som deremot skall anlitas, utan lagskipningens väktare.
Hr Strussenfelt', Adolph Ludv.:
Ehrenborgh icke yrkat återremiss, såsom bruket vanligen är, när man icke vill antaga ett betänk., sorn första gången är under öfverläggning, utan yrkat afslag på grund af de uli Hr Hessles och Frih.
Stael von Holsteins reservationer åberopade skäl, torde det tillåtas mig att erinra, det flera under Utsk:s förslag inbegripna casus gifvas, hvilka, icke finnas förutsatta i 12 cap.
Rätteg.btn, som är det lagrum, reservanterna ansett i dess närvar, skick motsvara det med Utsk:s tillstyrkande afsedda ändamålet.
Nämnde lagrum omtalar först den händelse, att hvarken kärande eller svarande kommer tillstädes, alt sva - Den 16 Augusti f. m. randen kommer, men käranden blifver ule, och alt käranden kommer å första ting eller rätteglsdag, men svaranden är utehlifven, i hvilken sednare händelse föreskrifves, alt domaren bör döma på de skäl, käranden företer.
Huru åter bör förhållas, då svaranden uteblifver i så beskalfadt mål, der tredskodom ej gerna kan äga rum, t. ex. i jordatvister, elter du han uteblifver å aldra tinget och rätteglsdägen, i hvilket fall tredskodom ej heller lärer kunna äga rum, finnes ej omnnmndt hvarken i 12 cap. ej heller bestämdt i något af de öfriga cap. uti Rätteg.bln.
Att lagen i denna fråga icke är tydlig, finnes derutaf, att praxis deruti är fullkomligt olika.
Vanligen föreskrifves, att käranden skall kungöra svaranden beslutet, i fall målet blir uppskjutet; men jag kan åberopa en auctoritet för ett helt annat förfarande, nemi.
Häradshöfd.
Lagmannen Thorbjörnsson.
Denne utmärkte domare ålade sällan käranden att kungöra svaranden beslutet, och äfven nuvar.
Just.rådet Backman följde denna praxis, då han var underdomare.
Mig kan också icke synas annat, än att, enär 1704 års lag stadgar ovilkorlig pligt för svaranden att afhöra rättens beslut, det också måste vara svarandens pligt att fullgöra, hvad i detta beslut föreskrifves, utan att käranden behöfver hafva besvär med detsammas kungörande.
Jag tror, att man bör söka förkorta rättegångarna så mycket som möjligt och icke belasta käranden med obehörigt rätteglsbesvär.
Derföre har jag väckt motionen, om hvars ändamålsenlighet jag är fullkomligen öfvertygad.
Jag vill icke ingå i det theoretiska af frågan; men då erfarenheten visar, huru svårt det är att få rätt på en person, då raan skall stämma honom, huru mycket svårare måste det då icke vara att få rätt på honom för att communicera honom de beständiga uppskofsbesluten.
Jag sätter mycket värde på de afgifna reservationerna; men då jag vet, att flera lagfarna män äro oense om tillämpningen af det befintliga stadgandet i denna del, anser jag nyttigt, att betänk, bifalles.
LagTJtskrs betänk.
N:o 106 bl ef af R. o. Ad. afslaget.
Hr Strussenfelt reserverade sig emot R. o.
Ad:s nu fattade beslut. H. R. o.
Från IJ.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hade underteckn.
Ridd.secret. cmoltagit ett så lydande bref, som upplästes: II» Den lG Augusti c. m.
Till Hr Riddar hussecr eter aren!
Som jag af enskilda angelägenheter är hindrad att infinna mig genast vid början af det tilt i dag eftermiddag kl. 6 hos R. o. Ad. utsatta plenum, torde Hr Ridd.secret, anmoda den äldste närvar, ledamoten af R. o. Ad. att mottaga klubban och föra ordet, intilldess jag hinner till plenum uppkomma.
Stockholm d. 16 Augusti 1834-- JicoD Dn la Gabdie, I anledning häraf hade äldste Grefven, H. Ex. Hr Gr. Brahe, Magn,, såsom ordförande öppnat plenum.
Upplästes till justering och godkändes Exped.Utskts under
N;o ioi afgifna förslag till R.
St:s und. skrifvelse till K. M,, angtde båtsmäns och kronoeffecters transporterande sjöledes, Ånyo föredrogs Oecon.Utskts d. 3o sisth Juli e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 97 i anledn. af gjorda anmärkningar vid Utsk:s betänk.
1X067, angide ryttares, soldaters och båtsmäns dagsverksskyldighet till församlingarnas pastorer, Hr Riben, Carl Wilh.: