Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men ett faktori bör den hafva, på det att icke, i händelse ett större parti gevär skulle i hast behöfva tillverkas, Kronan i afseende derå må vara helt och hållet beroende af enskildes vilja eller förmåga att anskaffa hvad som erfordras.
Hr Aminoff gjort, att vid Carl Gustafs stads gevärsfaktori för det närvar, icke kan tillverkas så många gevär, som Staten behöfver, är riktig; men dervid bör erinras, att materialier der finnas för tillverkning årligen af ett nära tiodubbelt så stort antal, som nu derifrån levereras.
Vår nationalära och vårt sjelfbestånd bör icke göras beroende af enskildes tycke, utan den bör vara anförtrodd åt Konungens omvårdnad.
På grund af hvad jag nu och förut anfört, yrkar jag fortfarande på afslag å hela betänk.; men om denna mening ej vinner bifall, sluter jag mig till det förslag
Hr von Hartmansdorff här framställt.
Hr Aminoff har yttrat sin förundran deröfver, att åtskilliga ledamöter af Statslltsk. tillhörande detta Stånd talat emot förevar, betänk., utan att till detsamma foga någon reservation.
Jag får då fästa hans uppmärksamhet på en omständighet, som icke bordt undfalla honom, såsom en gammal Ulsk:s-ledamot, nemi. att man inom ett Utsk. kan komma att i någon fråga votera med majoriteten, ehuru man icke i allo gillar denna majoritets åsigter.
Om nu t. ex. uti denna fråga ja-propos:n inom StatsUtsk. innefattade tillstyrkande utaf en ovilkorlig utarrendering och nej-propos:n åter det förevar, förslaget, så, äfven om jag anser all skrifvelse vara öfverflödig, voterar jag dock nej, emedan jag funnit det förslag nej-propos:n innefattar vara mindre Den 24 Maj. 135 skadligt, och då den mening, för hvilken man röslat, haft framgång inom Utsk., kan man naturligtvis icke deremot sig reservera.
Detta bör dock väl icke hindra en Ulsk:s-ledamot att då frågan förekommer i det Riksstånd han tillhörer, der söka åstadkomma sådana modifikationer uti förslaget, som han anser lämpliga.
Sedan flera talare nu yrkat den utsträckning uti tiden för experimenterandet med Garl Gustafs stads gevärsfaktori, att. det skulle få fortgå till slutet af år 1850, sä anser jag den ifrågavar. skrifvelsen vara alldeles öfverflödig.
Det är nemi. nogsamt bekant, att vid slutet af är 1850 sammanträda R.
St. ånyo.
Kort förut skola det årets revisorer sammankomma.
Man kan då icke betvifla att ju desse sednare taga kännedom om det sätt, hvarpå oftanämnde gevärsfaktori blifvit förvaltadl, samt derom för R.
St. tillkännagifva sin åsigt, hvarefter R.
St. komma i tillfälle att fatta ett definitivt beslut i frågan.
Jag tror derföre det vara lämpligast, att uppskjuta all framställning ang:de ifrägavar. gevärsfaktori, till dess man kommer i tillfälle att bedöma verkningarna af de förbättringar, som nu äro i fråga att införas»
Då kan man afgifva en på sakkännedom grundad und. skrifvelse, i fall en sådan anses behöflig.
Alt nu alläta en sådan, vore förhasladt, emedan berörde faktori kan anses vara endast i början af sin verksamhet.
Jag tillstyrker derföre afslag å betänk, i denna del i likhet med hvad af Hr Adelborg blifvit yrkadt.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad, yltrade Hr Gr. o. Landtm, att, i afseende på den förevar. l:sla punkten af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 172 blifvit yrkadt, dels bifall till Utsk:s hemställan, dels af Hr von Hartmansdorff bifall till samma hemställan med den förändring, att årtalet 1849 utbyttes emot 1850 och i st. f. sista perioden infördes ”K.
M. täcktes i nåder låta med faktoriet vidtaga sådana åtgärder, som må anses tjenliga för uppnående af det med inrättningen åsyftade ändamål”; dels ock af Frih.
Raab bifall till Utsk:s hemställan utan annan förändring än att i st. f. 1849 infördes 1850, samt slutligen af 2:ne ledamöter afslag å Utsk:s hemställan; hvarjemte Hr Landtm., som ansåg propos. å bifall böra först framställas, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s hemställan i förevar, punkt.
Härvid ropades starka nej, blandade med ja.
Hr Landtm, hemställde vidare, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s ifrågavar. hemställan med den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring.
Denna propos. besvarades med ja och nej, hvarjemte Rr Ribbing, anmälde sig och yttrade:
Jag ber om ursäkt att jag icke observerade om den l:sta propos:n innefattade att årtalet 1849 skulle förändras till 1850.
I anledn. häraf upplyste Hr Gr. o. Landtm., att propos. å bifall till Utsk:s hemställan utan annan förändring än utbyte af årtalet 1849 emot 1850, ännu icke blifvit framställd, men att, 136 Den 24 Maj. på sätt Hr Landtm, hade nämnt, Frih Raab yrkat alt ett sådant beslut måtte blifva fattadt, och Hr Landtm, således nu finge hemställa om R. o. Ad. bifölle Utsk:s hemställan med endast den förändring, att i st. f. 1849 infördes 1850.
Afven denna propos. besvarades med blandade ja och nej.
Sedan härefter propos. till afslag å Utsk:s ifrågavar. hemställan blifvit framställd, men besvarad med starka nej, blandade med ja, yttrade Hr Landtm, att han väl icke kunnat bestämdt uppfatta R. o. Ad:s mening, men likväl trodde att flere röster höjt sig för bifall till den i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs förslag framställda propos., att för bifall till någon af de öfrige och Hr Landtm, derföre nu finge ånyo hemställa, om R. o.
Ad. bifölle Utsk:s hemställan med den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring.
Härvid ropades starka ja, blandade med många nej; hvarpå Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att ja nu öfverröstat nej.
Hr Ribbing begärde votering.
Jag anhåller att sekreteraren ville upplysa om han har någon kännedom om utgången af denna fråga inom de öfriga Stånden.
Efter de underrättelser jag fått, skall detsamma vara bifallet af alla de öfriga Stånden.
Jag vill dock icke uppgifva detta såsom säkert, emedan jag endast^ryktesvis hört det berättas.
Ridd. sek reterare, att prot.utdr. ankommit, som visade att BorgareSt. godkänt StatsUtskrs ifrågavar. utlåt., men att någon underrättelse om de öfriga RiksStms i ämnet fattade beslut ännu icke blifvit R. o. Ad. meddelad.
Upplästes till justering följande förslag till voteringspropos.:
Den som bifaller den i lista puukten af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 172, gjorda hemställan, med den förändring, att årtalet 1849 utbytes emot 1850, och, i st. f. orden: ”föranstalta om faktoriets utarrendering för Kronans räkning på sätt och under de vilkor, som af K.
M. pröfvas lämpligast eller ock dermed vidtaga andra åtgärder”, införas orden ”med faktoriet vidtaga sådana åtgärder”, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifalles berörde hemställan, utan annan förändring, än att årtalet 1849 utbytes emot 1850.
Jag hemställer om icke ordet ”nästkommande”, som förekommer i Utsk:s förslag till den und. skrifvelsen, äfven borde ur båda voteringspropos:ne uteslutas.
Efter i öfverensstämmelse med denna erinran införd rättelse Den 24 Maj. 137 i såväl ja- som nejproposm, blef det upplästa förslaget till voteringspropos. af R. o. Ad. godkändl; oell vid voteringens slut, befunnos rösterna hafva utfallit, som följer.
Då härefter 2:dra punkten af StatsUtskrs ifrågavar. utlåt., innehållande tillstyrkan att R.
St. måtte, för anskaffning af nya gevär till K.
M:s disposition å riksg:skont. anvisa en summa af 100,000 r:dr, att under åren 1S48, 1849 och 1850 med -|:del årligen utgå, företogs till afgörande, yttrade sig Frih.
Då man icke, oaktadt de af revisorerne ådagalagde förhållanden, velat å denna fråga fästa den uppmärksamhet, StatsUtsk. med dess i lista punkten af detta betänk, förekommande förslag till und. skrifvelse synes hafva åsyftat, skulle jag för min del anse nära på betänkligt, att bevilja ett så stort anslag till anskaffande af nya gevär, som de i denna punkt tillstyrkte 100,000 r:dr, utan att man dervid på något, efter mitt begrepp tillräckligt sätt, prsecaverat sig emot fortfarande af de vid berörde fabrikation anmärkte, mindre önskvärda förhållanden.
Likväl och som jag på enskild väg erhållit den underrättelse, hvilken jag hoppas måtte vara tillförlitlig, att de öfriga RiksStrn antagit Utskrs förevar, betänk, utan någon förändring, så finner jag mig föranlåten att, under denna förutsättning, samt med afseende å det angelägna af gevärsbehofvets oafbrutna fyllande, hvaraf jag erkänner den stora vigten, sjelfvilligt afstå från hvarje invändning mot den sednare punktens omedelbara antagande. R. o. Ad. biföll ifrågavar. sednare punkt af StatsUtsk:s utlåt.
N:o 173.
Föredrogs ånyo Bevilln.Utsk:s d. 17 och 20 dennes på bordet lagde utlåt.
N:o 15, i anledn. af gjorda anmärkn:r emot betänk.
N:o 11, ang:de stämplade pappersafgiften.
Detta utlåt, företogs punktvis till afgörande, hvarvid, i fråga om Irsta punkten eller det i 4:de § 3 mom. af chartse-sigillataeförordnrn intagna stadgande om chartering af bouppteckningar, anfördes af Frih. Raab, Adam Christian:
Då Bevilln.Utskrs hetänk.
N:o 11 förevar, biföll R. o. Ad. hvad Utsk. då hemställt i fråga om 4 § 3 mom. af nu gällande författning, angrde stämplade pappersafgiften.
De skäl Utsk. i nu förevar, betänk, rörrde denna fråga anfört, synas mig vara så talande för en förändring, att jag tillstyrker R. o. Ad. att, med frånträdande af sitt förra beslut, antaga hvad Utsk. nu sednast föreslagit.
För de ledamöters räkning, som tilläfventyrs icke hafva sig bekant hvaruti skillnaden emellan det förra och det nuvar. förslaget egentligen består, ber jag alt få nämna, att i st. f. det att i betänk.
N:o 11 blifvit fö - 138 Den 24 Maj. reslagit, att do utsatte karteringsbeloppen för bouppteckningar skulle beräknas för hvarje 100 r:dr, afdela beloppet, såharUtsk. i det sednare betänk, hemställt, att tillökningen i karteafgiften, endast skulle äga rum för hvarje fulla 100 r:dr utöfver nämnde summorne, hvilket grundar sig på billighet.
Afven jag anser det förslag till tariff för karleafgifter utaf bouppteckningar, som Bevilln.Utsk. nu sednast afgifvit, mera grunda sig på billighet och rättvisa än det, som i förra belänk. innefattades.
Således får jag i likhet med den talare, som nyss hade ordet, tillstyrka bifall till hvad Utsk. i förevar, betänk, derom hemställt.
Uppå härom framställd propus, beslöt R. o. Ad. att, med frånträdande af sitt förut i detta ämne fattade beslut, antaga den nu af Utsk. framställda förändrade tariff för bouppteckningars chartering. R. o. Ad. fann sedermera för godt, alt bifalla jemväl de öfriga punkterne af Bevilln.Utsk:s utlåt. iN:o 15.
För den händelse att Hr Gr. o. Landtm, ämnar fortfara med föredragning af de ännu hvilande ärendena, anhåller jag att R. o. Ad., i anseende dertill, att så få ledamöter af Ståndet äro qvar, ville till ett annat plenum uppskjuta föredragningen af LagUtsk:s betänk.
N:ris 47 och 49, hvilka angå frågor af större och allmännare vigt.
Palmstjerna nu anfört, har visserligen sin grund; men att i anledn. deraf fatta ett sådant beslut, som det han föreslagit vore, enl. min tanke, att stadga ett för framtiden vådligt prejudikat.
Då Ståndets ledamöter veta, att målen äro uppförda till föredragning i en viss ordning, är det deras eget fel, om de äro borta vid föredragningen af något vigtigt ärende.
Eljest kunde de klaga öfver öfverraskning.
Jag tror således att man nu bör vidblifva den stadgade ordningen, eller ock alldeles afsluta plenum.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf att han nu, då större delen af Ståndets ledamöter atlägsnat sig, trodde sig endast böra till bordläggning anmäla följande från Utsk:n inkomne utlåta), mern. och betänk., nemi. från Bevillnings-Uts kottet: N:o 13, ang:de lullbevillningen.
N:o 177, i fråga om äskadt statsanslag för islåndsätlande af de publika byggnaderne å ön S:t Barthelemy, äfvensom till förhöjning af aflöningsstaten för derstädes anställde tjenstemän; N:o 178, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, ronde ersättning till handels- och sjöfartsfonden för förskjutne medel lill slafvarnes friköpande å S:t Barthelemy; Den 24 Maj. 139 N:o 179, i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse, ang:de upplåtelse af en förre skogvaktare-bostället Fridened Brogården tillhörande jordrymd till plats för skolhus åt Frideneds församling inom Skaraborgs län; N:o 180, i fråga om det rotehållarne vid Westerbottens f. d. reg:te tillerkända understöds utgående för åren 1845 och 1846; N:o 181, i anledn. af sökt understöd för enke- och pupillkassan vid riksg:skont.; N:o 182, ang:de inlecknings-säkerheten för ett reg:ts-skrifvaren vid Kronobergs reg:te, kaptenen F. G.
Klingström meddeladt byggnadslån; N:o 183, i anledn. af ålerremiss å en punkt i mern.
N:o 126, ang:de aflöningen för RiksStms och Utsk:ns cancelli- och vaklbetjening; Stats-och Be v i 1 n ings-Uts ko 11 en:
N:o 14, ang:de ersättning åt de personer, som förordnas att, i egenskap af Krono-ombud öfvervara bevillms-stämplingen af spelkort; N:o 15, i anledn. af ifrågställd ersättning åt skepps-ombudsmannen vid Stockholms sjömanshus I.
S. Freese för uppbörden och redovisningen af det under berörde sjömanshus hörande sjöfolks kronoutskylder; N:o 16, i anledn. af väckte motioner om folkskole-afgiftens fortsatta utgörande samt om meddelande af närmare bestämmelser dervid; N:o 17, i anledn. af väckte motioner om afgifler till fattigvården , N:o 18, i anledn. af väckt fråga om förändring i vissa delar af föreskrifterne för utgörande af mantalspeuningarne, samt folkskole- och fattigförsörjnings-afgifter, N:o 19, ang:de väckt fråga om restitution af för högt erlagd bevillning för qvarnar och sågverk; N:o 20, ang:de väckt fråga om utsträckt portofrihet för kontraktprostarnes skrifvelser i embetsärenden; samt Allm.
N:o 91, i anledn. af väckle förslag, rör:de folkundervisningen i riket; Fl. R. o. Ad. åtskildes kl. ^ till 3 e. m.
In fidem prolocolli, Albert Munck. 140 Den 27 Maj.
Lörilagen den 27 Maj 1848.
Plenum kl. \ till 10 f. m.
Justerades 3 prot.utdr. för d. 24 samt pleniprot. för d. 15 dennes.
Hrr Eleclorers listor vid val af en ledamot i Banko- och en ledamot i Allm. Besv.- och Ekon.Utsk.; och hade dertill blifvit utsedde i Banko-Utskottet: efter N.o 778.
Hr Leijonankar; Fredrik Wilhelm Erik Carl; N:o 240.
Hr Gyllensvärd, Johan Wilhelm.
Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottet: efter N:o 70.
Hr Uggla, Carl Gusfaf; IS:o 77. Frih. Rehbinder, Fredrik.
Äfvenledes öppnades
Hrr Bänkmäns lista vid val af ;2:ne Electorer efter N:o 145.
Stjernstedt, Jacob Theodor och N:o 1481.
Hr König, Carl Fredrik; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde: N:o 15.
Hr Ribbing, Gustaf och N:o 2012.
Hr Hjort af Ornäs, Carl Jacob.
Upplästes följande af Prih. Manderström, Ludv. inlemnade memorial:
Beordrad att uti tjensteärender inom några dagar från hufvudstaden afresa, anhåller jag vördsamt hos H. R. o. Ad. att, med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig den Electorsbefattning som är mig uppdragen. R. o. Ad. lemnade härlill sitt samtycke; i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Bänkmän att sammanträda till val af en Elector, i st. f. Frih.
Sedan jag erhållit ordres att begifva mig till den arme'-corps, som sammandrages i Skåne; nödgas jag afsäga mig det ledamolskap i Ridd.Utsk., som jag genom R. o. Ad:s förtroende hittills innehaft; hvarjemte jag vördsamt anhåller, att vid min riksdagsmannarätt få varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade äfven härtill sitt samtycke, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, anmodade Hrr Electorer att i deras nästa sammanträde utse en ledamot i Ridd.Utsk. efter Hr von Axelson.
Föredrogs ånyo och bifölls LagUtsk:s d. 17 och 20 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 47, i anledn. af väckt motion om Den 24 Maj. 141 förändring af 5 § i 2 cap.
Utsökningsbalken, såvidt den angår liden, hvarinom lagsökningsmål, som af K. bef:de förklarats tvisliga, böra till domstol instämmas.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 17 och 20 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 48, i anledu. af väckt motion om förändring af vittneseden.
För min del kan jag ej tillstyrka bifall till hvad LagUlsk. här föreslagil. R. o.
Ad. täcktes erinra sig, att under loppet af denna riksdag ett likartadt fall redan förevarit, uti den motion, hvilken väcktes inom PresteSt. af Hr Biskop Hedren, åsyftande en förändring af slutorden uti den sednast påbjudna tro- och hnldhets-eden.
Det inträffade då inom det Utsk., som handlade frågan, att ganska många ledamöter försvarade den ide' som låg till grund för
Hr biskopens motion; men att man dock, oaktadt uttryckligt medgifvande af det gjorda förslagets företräde i vissa afseenden; ansåg det betänkligt, att göra allt för täta förändringar uti edernes ordalag, hvilka vanan tilllagt en helgd, som det ej vore skäl att rubba genom oftare utbyte af uttryckssätt; och godkändes af R.
St. detta Utsk:s omdöme.
Samma betraktelse torde äfven vara tillämplig å den föreslagna nya redaktionen af vittneseden uti 17 cap.
10 § Rä ttegångsbalken.
Dock, — jag medgifver det —, gäller ej det åberopade skälet fullt så starkt härvid, dels derföre ali förändringen ej inträffar så snart efter det förra formulärets påbjudande, dels ock enär det i berörde 16 § innefattade formulär onekligen är serdeles långt och ordrikt, hvadan någon förkortning derutinnan skulle möjligen utan skada kunna vidtagas.
Men att derföre utbyta hela §:n, mot en sådan som Utsk. föreslagit, det är hvad jag vågar bestrida, öfvertygad om olämpligheten af den nya redaktionen.
Deri utlofvas under edsförpligtelse att vittnet skall uppenbara allt hvad det vet i saken handt och sannt vara, ”ej mindre och ej mera”.
Månne det dock är så nödigt att just uti eden föreskrifva vittnet att icke fä säga mera och ej mindre än hvad till sakens upplysning hörer?
Man inser lätt overkställbarheten af en sådan föreskrift, om man eljest känner till den vidlyftighet, och den kring ämnet mångfaldigt sträfvande omständighet, hvarmed allmogen vet att förtälja hvad den har sig bekant.
Det vore verkligen icke gerna tänkbart att mängden af vittnen hos oss skulle kunna hälla en sådan ed, hvarmedelst den förbunde sig att utan alla digressioner, i korta och noga afmätta ordalag, afgifva sitt vittnesmål.
Ehuru önskvärd en dylik bestämdhet och kortfaltlighet visserligen vore, vinnes den ej genom att påbjudas; ty eflerlefnaden ligger ej alltid, tvertom ganska sällan, inom förmågans gräns.
Man torde, efter min tanka, bäst motsvara motionens syftemål, om man återremitterade betänk., och dervid anmodade Utsk. taga i betraktande huruvida ej den nu gällande viltnes-eden borde bibehållas, blott med följande förkortade lydelse: ”Jag N. N. lofvar och svär vid Gild och hans heliga 142 Den 24 Maj.
Evangelium, att jag i thenna sak skall vittna och gifva tillkänna allt hvad mig frågadt varder och jag vet handt och sannt vara, så alt jag icke skall något dölja och förtiga, som till sakens och sanningens upplysning lända kan, så sannt mig Gud hjelpe till lif och själ”.
Dervid uteslutas, ur nuvar. formuläret, följande ordalag: ”hvarken för vänskap, skyldskap, svågerskap, gåfvor och skänker, räddhåga, hat eller afund, nytta eller skada, eller hvad thet vara må”.
Derefter uteslutas längre fram orden: ”utan allt, thet mig therorn vitterligit år, redeliga på mitt samvete bekänna och uppenbara.”
De der mellanmeningarne torde kunna gå bort; dels emedan, på salt Utsk. anmärkt, de många uppräknade rnotiverua icke omfatta alla omständigheter, som möjligen kunna tänkas, och således blifva ofullständiga och dessutom äro onödiga, enär de innefattas i uttrycket: ”eller hvad thet vara må”; dels ock, hvad de af mig mot slutet af §:n anmärkte orden beträffar, emedan de innehålla ett upprepande i andra termer af hvad nyss förut är utlofvadt.
Nog behöfves det ofta att för allmogen flere gänger upprepa en sak, således har delta återtagande af i grun den samma förpligtelse väl haft sin orsak; men man har kanske derigenom affatlateden i något för långsträckt ordaställning; hvilket gör, säges det, att vittnet ej tillräckligt noga följer med i tankarna.
iMen om man vidtager den förkortade redaktion, som jag vördsamt föreslagit, så blefve formuläret ej längre än att hvarje vittne under hela tiden för edens Biläggande måtte kunna hålla uppmärksamheten fästad på hvad det säger.
Jag har likväl ej velat utesluta ett uttryck utur eden, nemi. att man skall lofva att svara på ”allt hvad som frågadt varder”.
Det är denna term, som motionären och Utsk. ansett kunna verka missledande, enär ”månget vittne” deraf ”skulle hemta anledn. att dölja upplysande förhållanden, då ej uppenbarandet deraf genom frågor uttryckligen påkallas”; men det är ju tydligt alt, så snart man svär ”att ej något dölja och förtiga, som till sakens och sanningens upplysning lända kan”, sä innefattar ju detta ett upphäfvande af allt hvad som i det föreg:de uttrycket kunde tänkas såsom inskränkande.
Hvaremot jag anser det alldeles nödvändigt, alt vittnet skall förbinda sig besvara ”allt hvad frågadt varder”, just på det att ej något vittne må inbilla sig kunna af tredska underlåta att besvara de frågor dem domaren aflåter.
Har vittnet svurit pä att ge svar, så torde samvetet förbjuda en otillbörlig förtegenhet under vittnesmålets utläggande.
På grund af hvad i ämnet anmärkt blifvit, anhåller jag vördsamt om återremiss af betänk.; hvarvid jag äfven torde få nämna, hvad jag i dylikt afseende har mig bekant, nemi. att detta utlåt, blifvit af Hederv.
BondeSt. återremileradt.
Derjemte anhålles, alt af Hr Ridd.secrelm upplysning måtte meddelas, huruvida prot.utdr. ankommit, med underrättelse om ärendets behandling uti de öfriga Stånden.
II i enligt ankomne prot.utdr.
PresteSt. afslagit och de öfrige BiksSlm återremitterat LagUtsk:s förevar, betänk.
Den 27 Maj. 143 Ilr Cederstråhle, Joh.
Casimir:
Genom det förslag, som Frih.
Cederström nu gjort, tror jag att man ej skulle vinna något serdeles; ty den olägenhet raan velat undvika, nemi. att det i den gamla eden befintliga uttrycket ”allt hvad mig frågadt varder” skulle verka missledande på vittnena, som dervid skulle fästa sig för mycket uteslutande och tro sig hafva fullgjort allt, då de blott besvarat hvad dem frågadt varder”, ty denna olägenhet, säger jag, skulle likväl qvarstå, om man antoge det af Frilun gjorda förslag.
Och denna olägenhet skulle ändå mera qvarstå, om, som jag tyckte mig finna i början af Frih:ns anförande, han ville hafva uteslutna de efterföljande orden: ”att ej något dölja och förtiga, som till sakens och sanningens upplysning lända kan”, hvilka innefatta ett slags korrektiv emot det förra mera uteslutande uttrycket.
Vid slutet af sitt anförande tycktes dock Hr Frih:n yttra sig för bibehållande äfven häraf.
Jag har inom Utsk. varit emot hela denna förändring, ehuru jag ej vidfogal någon reservation, emedan jag ansåg frågan ej vara af någon serdeles vigt.
Den gamla eden har varit i så många år, utan att, som jag tror, hafva orsakat några serdeles olägenheter; och jag skulle derföre tro för min del, att den utan skada kan bibehållas, så länge den gamla lagen varar.
Efter den erhållna upplysningen, att ett RiksStånd afslagit detta betänk.: och då, på sätt den siste värde talaren yttrat sig, det ej kan ligga någon serdeles vigt uppå hela den föreslagna förändringen; så finnér jag mig till tidens vinnande, föranlåten att frångå mitt förra yrkande af återremiss; hvadan jag förenande mig med Hr Cederstråhle, vördsamt anhåller om afslag å betänk.
Jag anhåller alf R. o. Ad. måtte afslå äfven detta betänk.
Jag tror, för min del, att upprepandet, oin man så vill kalla det, eller den vidlyftighet, som nu finnes i vittneseden, der det nemi. säges: ”så att jag hvarken för vänskap, skyldskap, svågerskap, gåfvor och skänker, råddhoga, hat eller afund, nytta eller skada, eller hvad det vara må skall något dölja och förtiga”, etc. är ganska nyttig, såsom påminnelse för dem, hvilka aflägga eden, och att om dessa ord bortloges, det snarare vore skada, än det medförer någon fördel.
Förändringen innebär också, i de ord, som Frih.
Cederström anfört, något i min tanka alldeles oriktigt, nemi. att man ej får säga mera\ ty det kan ej alltid iakttagas, utan vållar lätteligen ovilliga öfverträdelser.
Således, och på de skäl Hr Cederstråhle anfört, anhåller jag om afslag å betänk. R. o. Ad. afslog LagUtsk:s betänk. N:o 4S.
Då jag tyvärr försummade att vara närvar, vid föredragningen af LagUtsk:s betänk.
N:o 47, hvilket jag hörer att R. o. Ad. bifallit, så anhåller jag, att min reservation emot detta beslut mätte i protokollet blifva 144 Den 27 Maj. upptagen.
Utsk:s förslag först och främst hafva bordt vara affattadt, såsom ett lagförslag bör vara det, och ej som ett resonneradt betänk.