Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Regeringen erkänner sjelf i sin propos. alt husbehofsbränningen gifver den ”minsta och sämsta ”produkten, både af sjelfva varan och alfallet, samt fordrar största ”qvantiteten bränsle och arbete,” äfvensom att denna näringsgren äfven under den nuvarande låga beskattningen, endast på de sednaste 8 åren nedgått från 55,043 till 34,474 pannor eller med öfver 23 a
Den 29 December. 20,000 stycken.
För min del drager jemväl jag deraf den slutsats, att hvarje klok jordbrukare redan anser husbehofsbränningen medföra en ekonomisk förlust, äfven med en lägre beskattning.
Men just derföre kan jag icke föreställa mig att någon alltförstor ”varsamhet” här är af nöden vid en förändring, eller att motståndet hos pl mali telen af förståndiga jordbrukare skulle blifva af särdeles \ betydenhet, om lagstiftningen bidroge att borttaga den falska frestelse till vinst, som ännu qvarhåller bränvinstillverkningen med husbehofspannor, och derigenom lyckades att hos ännu flera skingra den fördom eller villfarelse, att brånvinsbränningen utgör en fördel för jordbruket.
Denna föreställning härleder sig från helt andra förhållanden, både i afseende på tekniken af tillverkningen och formen för dess beskattning.
Men då, såsom det vill synas, en sådan fördom ännu lärer existera hos Sveriges allmoge, så vidt denna representeras vid Riksdagen, vore det visserligen önskligt om, i st. f. alt förespegla BondeSt. en skenfager men högst problematisk fördel, man kunnat utfinna ett medel att gifva jordbruket någon verklig ersättning för den förmenta upoffringen, genom minskandet af de flera skattebördor, som i och för sig sjelfva alllförmycket betunga dessa.
Men äfven utan en sådan ersättning belviflar jag ej att BondeSt. skolat fast heldre gå K.
M:s faderliga afsigter till mötes, om Regeringens propos. upställt en allmän frihet såsomprincip, med lika rätt för alla och ulan något försök att gå en medelväg, som långt ifrån att tillfredsställa någon, tvärtom gör alla misslynta och BondeSt. allramest, emedan det misstror afsigten vara sådan den angifves, eller att åt husbehofsbränningen reservera någon vinst.
Efter dessa allmänna anmärkmr tager jag mig friheten föreslå: l:o att bränvinsbrännings-rättigheten, jemte det den skiljes från Sin natur att vara ett privilegium för jorden, blir lika fri sorn hvarje annan näringsgren; 2:o att skatten bestämmes lill 16 sk. b:ko per kanna, lika för allt bränvin som bräunes; 3:0 att bränningstiden iuskränkes till 2 månader om året, och 4:o att den nya bränvinsbrännings-författningen må vinna tillämpning från och med härnäst följande bränningsår.
I afseende på beskattningsmethoden för s. k. fabriksbränning hyser jag åtskilliga betänkligheter vid antagandet af mäskekarens rymd, såsom grund derför.
För det första medför detta den olägenheten alt, då det råämne, som skrymmer minst, men gifver största produkten, naturligtvis korarae att företrädesvis användas, följden deraf blifver att till besparing af skatten, den båsta och stridaste säden offras åt bränvinspannan, hvaremot sämre säd och potates icke på delta sätt tillgodogöras.
Likaledes följer häraf, att bränvinsbrännaren anstränger alla sina bemödanden för att erhålla den största qvantiteten bränvin, då skatten blir lika stor, ehvad han producerar mer eller mindre; hvarförutan bränvinsbrännaren vederfares den orättvisa alt få betala skatt äfven för misslyckade bränningar eller s. k. underbränning.
Slutligen bör anmärkas, att beskatt - Den 29 December.
233 ningen efter mäskekarens rymd kan gifva anledn. tilf betänkliga underslef, derigenom alt mäskningen kan ske på annat ställe och i andra kar än just de uti bränneriet befintliga, t. ex. för de många utanför flera städer belägna större brännerier, hos stadens bryggare; hvarefter mäsken kan föras ut till bränneriet för att der begagnas.
Om deremot den Norska beskatlnings-methoden kunde införas, så alt skatt erlades för hvarje tillverkad kanna bränvin, blefve fördelarna deraf, dels alt sämre rudimateria kunde företrädesvis användas- till bränvinsbränning, hvarigenom en af de aldravigtigaste invändningar, som man hört i BondeSl. mot husbehofsbrånningens afskaffande, blefve undanröjd, dels att Staten verkligen kunde få skatt för hvarje kanna bränvin som tillverkades, dels slutligen, att bränvinsbrännaren icke af sitt eget interesse snart sagdt tvingades att forcera bränningen.
Med denna method för beskattningen, hvilken naturligtvis förutsätter dels husbehofsbränningens betydliga inskränkning, dels upgörande af minimi-tabeller för tillverkningsqvanliteten med de olika slagen redskap, blefve det dock nödigt alt, likasom i Norrige, konstituera justerare, kontrollanter och öfverkontrollanter, hvilka så tillräckligt aflönadcs, att de icke frestades att afvika från sin pligt; under hvilken förutsättning det äfven kunde medgifvas fabrikanten alt, i st. f. 2 månader, bränna i 6 månader, 12 limmar om dagen, eller från kl. 6 om morgonen till 6 om aftonen, då bränneriet skulle af vederbörande kontrollant tillstängas och det tillverkade bränvinet för hvarje dag upmätas.
Med iakttagande af dessa hufvudgrunder för den nya bränvinslagstiftningen, kan jag icke föreställa mig annat än att hufvudändamålet, eller bränvinets inskränktare både tillverkning och förtäring skulle vintras; hvarvid jag för min del vågar hysa det ringa undseende för bränvinssuparen, att jag icke ens skulle beklaga om bränvinet komme att kosta 2 R:dr b:ko kannan eller, efter den i Regeringens propos. gjorda beräkningen, 2 sk. 8 runst. b:ko per jumfru.
En annan sak, hvarom, förunderligt nog, alldeles icke handlas i Regeringens propos., är frågan om förändrade föreskrifter angrde försäljningen af bränvin.
Detta torde dock för superiets hämmande vara lika nödigt, som en förändrad lagstiftning för sjelfva tillverkningen.
Afven i della hänseende kan en god ledning hemtas från den Norska lagstiftningen, som, bland annat, gör en betydlig skillnad mellan rättigheten att försälja bränvin till iskänkning på stället (krogrörelse), hvilken icke får ske utan i förening med mat, och försäljning lill afhemtning, derför en minimi-qvantitet är bestämd.
Likaledes är det af högsta vigt, att den nya författningen förebygger att icke, såsom nu, nästan hvarje salubod tillika kan vara ett bränvinsmagasin, för att icke säga en krog.
Detta synes i det hela icke blifva omöjligt, såvida den qvantitet som, utom på hränVinsminuterings-ställen, finge försäljas, bestämdes till ett, eller åtminstone ett halft ankare, i stället för en kanna, som nu orimligtvis utgör minimum för försäljning partivis.
234 Den 29 D e c e m b er.
Vidare borde upmärksamheten här fästas vid nödvändigheten alt, om bränvinsmimiterings-afgiften anslås till kommunala behof, den ål minstone icke, såsom här i hufvudstaden, snart, sagdt uteslutande går till poliskassan och derigenom högst betydligt försvagar kontrollen på krogarnas tillbörliga hållande inom skrankorna eller möjligast största inskränkning; äfvensom det väl förtjenar att noga öfvervägas, huruvida icke, för allt fall, dylika afgifter, heldre än att ingå till socknens eller stadens enskilda kassa, borde tillflyta en länets allmänna, och sedermera, i mån af behof, fördelas på kommunerna, så att dessa åtminstone icke finge någon direkt fördel af det inom hvardera af dem förlagda större antal krogar.
Jag anser likväl, i dessa hänseenden öfverflödigt att upslälla några bestämda förslag, öfvertygad som jag är, alt det Särskildta Utsk., till hvars behandling jag anhåller att detta anförande må hänvisas, med lika mycken insigt som oväld och praktisk blick bedömer detta vigtiga ärende i hela dess omfattning.
Remitterades till det för behandling af frågor rör:de bränvins tillverkning och försäljning tillsatta serskildta Utskott.
Uplästes 2:ne jemväl af Ilr Dalman, Wilh.
Achates, inlemnade motioner af följande lydelse: 1:0
Ett stadgande, som särskilda gånger föranledi och möjligen ännu ytterligare kan komma att föranleda det obehöriga och chikanösa ingrepp i den genom Handelsordn. d. 22 Dec. 1846 medgifna frihet att lill salu hålla alla inhemska tillverkningar, dels af en dylik åtgärd följande skada och förfång, finnes införd! i 1807 års s. k.
Lagsamling, under 9 § 1 Kap. H. B:n (pag. 287).
Det består uti ett stympadt excerpt af ett d. 19 Dec. 1759, till CoramerceColhm atlåtel Kongl. Bref, innehållande, jemte föreskrift för handtverkare i allmänhet, att hvar för sig teckna alla sina tillverkningar med egen stämpel — hvilket kan vara oskyldigt nog och lända lill det gagn alt skilja den duglige arbetarens arbete från den odugliges, — att allt hvad med sådana märken ej finnes försedt och till salu anträffas, bör vara konfiskation underkastadt.
Detta stadgande, hvilket tillkommit under Skrå-embetenas florerande, till förekommande af förvexling mellan ”bönhasars och fuskares” samt de resp. skrå-embelsmännens tillverkningar, hvarföre den tiden äfventyret af konfiskation ansågs nödigt för alla varor, derå stämpeln icke utvisade att de voro af mästare förfärdigade, har dessutom, såvidt jag kunnat inhemta, aldrig varit, genom någon af K. M:s Commerce-Colhm eller Öfver-Ståtlnre-Emb. utfärdad kungörelse till allmänhetens efterrättelse promulgeradt, innan det, 50 år efteråt, infördes i den samling af Författningar och Stadgar, hvilken på K.
M:s nåd. befallning utgafs, hvarföre det i sjelfva verket aldrig kan anses hafva haft kraft och verkan såsom lag.
Då emedlertid, såsom jag förut omnämnt, ofvanomförmälde K.
Bref ännu af fåkunniga eller kitsliga åklagare åberopas såsom an - Den 29 December.
235 ledning till afredande af medborgares egendom samt påståenden om dess konfiskation, och slutligen, när dessa åtgärder af Domstolarna ogillas, lill skydd mot ansvar för den begångna olagligheten, har jag trott mig böra föreslå, att R.
St. må uti underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, alt K.
M. måtte i nåder gifva vederbörande myndigheter tillkänna, att högstberörde K.
Bref uphört alt vara gällande.
Jag anhåller att denna min motion måtte remitteras till Ekon.Ulsk. 2:o Uti den, på K.
M:s nåd. befallning, år 1807 utgifna Samling af Författningar och stadgar finnes, bland flera andra numera olämpliga föreskrifter, äfven intagen en K.
Kungörelse af d. 17 Mars J7S0, enl. hvilken ”den Civile Embetsman med Konungens Nådiga ”Fullmakt, som, utan underdånigt anmälande hos K.
M. och afbi”dande af dess Nådiga tillstånd, begifver sig utom Riksgränsen, och ”på utrikes ort öfver fyra eller högst fern dagar, förblifver, skall ”vara sin innehafvande tjenst förlustig.”
Detta stadgande har uppenbarligen afsett hell andra förhållanden än dem, som, efter den närvarande lifliga kommunikationen med utlandet, inträdt: det emanerade nemi. på en tid då Finland ännu tillhörde Sverige och Norrige Danmark, och då följaktligen helt andra ”riksgränser” funnos än nu, då, med undantag af den nordligaste gränsen mot Ryssland, de Förenade Rikena skiljas från det öfriga Europa genom sund och haf, och det följaktligen vid de flesta tillfällen skulle blifva omöjligt för en civil embetsman att utan K.
M:s nådiga tillstånd, göra ens den kortaste resa till utlandet.
Alt förhindra sådant kan likväl svårligen hafva varit afsigten med det ifrågavar:de stadgandet; och då t. ex. en resa t. o. m. med de snabbgående ångfartygen till Stettin eller Liibeck, erfordrar, äfven om. återresan sker med samma fartyg, minst 10 ä 12 dagar, samt inskränkningen till 4 å 5 dagar endast leder till onödigt hinder, eller ej sällan förorsakar både öfverträdelse af en ännu befintlig författning och underlåten tillämpning deraf, tager jag mig friheten föreslå: att R.
St. må hos K. M. i underd:het anhålla, att högstberörde Kungörelse af d. 17 Mars 1780 måtte förklaras icke vara gällande, samt K. M. i nåder bestämma någon längre tid af åtminstone 14 dagar, under hvilka det må tillåtas äfven civile embetsman, försedde med Konungens fullmakt, att för enskilde angelägenheter vistas å utrikes ort, utan afbidan af K.
M:s nådiga tillstånd dertill.
Jag anhåller, att denna min motion måtte remitteras till Ekon.Utsk.
Dessa motioner remitterades till Allra.
Besv. o. Ekon.Utskottet.
Vidare uplästes följande äfven af Hr Dalman, Wilh. Fredr.
Achates, inlemnade motion:
I öfverensstämmelse med de åsigter, dem jag under hela min förflutna riksdagsmannabana yttrat och framställt, och då, inom 230 Den 29 December. della hus, ingen annan väckt motion om Svenska undersåters af Mosaiska Trosbekännelsen ställande i likhet med andra infödde Svenske män eller här natnraliserade fremlingar, tager jag mig friheten att å denna fråga fästa förnyad upmärksamhet samt, under tillämpning af regeln, att det är bättre vinna något än intet, söka bereda, att åtminstone den största nu existerande orättvisa inskränkning af dessa medborgares bosättnings- och förvärfsrätt måtte undanrödjas; i hvilket ändamål jag vördsamt föreslår: att R.
St. må hos K. M. i underd:het anhålla, att Mosaisk Trosbekännare, som är född i Sverige, eller af K. M. blifvit till Svensk undersåte uptagen, jemväl må åtnjuta den, hvarje annan medborgare här i landet förunnade rättighet alt, utan föregången särskild ansökning hos K. M. få: a) köpa eller på annat sätt förvärfva fast egendom på landet; b) bosätta sig å hvilken ort i riket som helst; anhållande jag att Ilögl.
Ekon.Utsk., till hvilket denna motion lärer blifva remitterad, täcktes särskildt utlåta sig öfver hvardera af dessa punkter, så att R.
St. må blifva i tillfälle alt omedelbart med bifall eller afslag besluta öfver den ena eller andra delen af motionen.
I afseende på moliverna till denna min framställning, torde jag endast hafva af nöden alt hänvisa till de för Utsk. tillgängliga förhandlingarna vid föreg:de riksdagar, och deribland debatten härom hos R. o. Ad. d. 19 Mars 1851 f. och e. m., dervid uplysande och talangfulla yttranden till förmån för Judarnes ännu mer fullständiga emancipation afgåfvos af Frihme Palmstjerna Carl Otto, af Ugglas Curt Gustaf, Raab Adam Christian, Hamilton Hugo och v. Stedingk Styrbjörn, Hr Lillienstolpe Ax. Fredr., Hr Wejdenhjelm Ernst Aug., f. d. Landshme Edenhjelm Gillis, Lagerheim Lars Magn. och Grefve Horn Claes Fr., samt nuvarande Landshöfdme 0. J.
Fåhraeus och Fr. 0. Silfverstolpe, Grefve Mauritz Klingspor, Hr v. Kraemer, And.
Rob. m. fl.; hvarförutan jag äfven vågar åberopa den vederläggning af de hufvudsakligen af Hr von Hartmansdorff, Gr.
Liljencrantz och Frih. Rudolf Cederström framställda anmärkntne mot utvidgade rättigheter för Mosaiske Trosbekännare, hvilken äfven jag, i mitt under debatten afgifna mundlliga anförande, sökte åstadkomma.
För att icke belasta prot. med en afskrift af alla dessa yttranden, anhåller jag att få låta tillställa Utsk. det häfte af Höglofl. R. o. Ad:s prot:r, hvilket innehåller den serdeles intressanta diskussionen i detta från både toleransens, intelligensens och kulturens synpunkter vigtiga ämne.
Uplästes en af Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinhold, inlemnad, sålydande motion:
Ehuru jag anser det hvarken behöfligt eller för sakens bedömande nödvändigt, att ntt ingå uti någon pröfning huruvida den, Den 29 December. 237 (ill följe af Rikets åren 1847 och 1848 församlade Sländers beslut, hallands utsockne frälsehemman ålagde ordinarie rotering och deraf följande rotevakans-afgift är rättvis och billig, så kan jag dock ej underlåta, att, när nu dessa hemman erhållit en från äldre tider ända lill 1848 okänd pålaga, och vid betraktande deraf att ifrågavande hemman, hvilka i allmänhet äro af en serdeles svag natur, öfvergått lill sina nuvarande ägare under förutsättning att de varit från ordinarie rotering befriade — finna det vara en rättvis gärd af billigheten att så mycket skäligt är, lätta den nya bördans tunga.
Ifrågavar:de beskattning, såsom rättsfråga betraktad, torde endast genom vederbörligt domslut kunna afgöras och ligger således utom omkretsen för R.
Sl:rs verksamhet, men billighetens anspråk qvarstå och det är med stöd af dem sora jag vördsammast vågar föreslå R.
St. att, på sätt uti reservationerne lill sistl.
Riksdags StatUtskrs utlåt, i ämnet, JVf 221, finnes anfördt.
St:r, med vidblifvande i öfrigt af R.
St:rs vid 1847 och 1848 årens Riksdag beslut i ämnet, ville medgifva, att den utsockne frälsehemmanen i Halland då ålagde rotevakansafgift, måtte frän och med år 1854 nedsättas till hälften af det belopp, hvartill vakansafgiften för en båtsman i länet upgår, enl. de föreskrifter och beräkningar, som n» följas och framdeles i behörig ordning kunna meddelas och antagas till efterrättelse, och torde, i händelse R.
St. bifalla, hvad jag nu föreslagit, underd. skrifvelse härom lill K. M. aflåtas.
Frih. von Schwerins, Adam Otto, d. 28 dennes f. m. på bordet lagda motion om beviljande af expropriationsrätt till erhållande af tjenligt väglagningsämne.
Hr Lefréns, Joli. Pehr, d. 28 dennes f. m. på bordet lagda motion med anmärkmr och förslag i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om Decimals-systemets tillämpning på Rikets mynt.
Hvadhelst namnet må blifva på de nya myntsorterna, så anser jag att en ännu vigtigare omständighet förekommer, på hvilken jag önskar få fästa BankoUtsk:s upmärksamhet, nemi. den att åtminstone den lägsta af dessa nya myntsorter är incommensurabel i hela tal med nu brukliga enheter i penningeräkningen.
Deraf blir en naturlig följd att i den mindre rörelsen man och man emellan, särdeles emellan de minst odlade räknare, skola mångfaldiga svårigheter, trassel och oenighet upstå de första åren, då personer blifva tvungna att liqvidera en skuld med ett visst antal ören, eller med tiondedelar eller hundradelar af en riksdaler.
Det blir icke så lätt för en bonddräng eller torpare att veta hvad kan skall betala, och då skulle 238 Den 29 December. tvisten understundom komma att slitas på ett mindre angenämt räknesätt.
Jag vill derföre föreslå att R.
M. anhålla att, om de nya myntenheterna komma att antagas, en eller två sidor i de små almanachorna egnades åt en tabell, som utvisade huru mycket de nya enheterna från och med 1 t. o. m. 100 motsvara i hela tal af de gamla skillingarne och runstycken med de remedia, som kunna vara lämpliga, så att t. ex. en half af den nya lägsta myntsorten antages för ett helt och hvad som understiger värdet af en half antages för noll. Gr. Lagerbjelke, Gustaf: Hr Bråkenhjélms framställning om en underd. anhållan ifrån R.
M. rör:de intagande af uplysningar om de nya myntenheterna i de små almanachorna kan jag icke anse annorlunda än såsom en ny motion, hvilken bör remitteras lill Allm.
Ekon.Disk., och som jag anhåller matte få hvila på bordet.
Stjernstedt, Angust Wilh.: Jag
Vill visserligen icke motsätta mig det förslag, som Hr Bråkenhjelm har väckt, om införande i de små almanachorna af en tabell till uplysning för att allmogen må kunna lättare jemföra de nya myntsorterna med de gamla; men detta är en fråga som torde böra blifva oberoende af det förslag, som K. M. har framlagt för R.
St. om förändrad benämning af myntenhet samt tiotalsräknings införande, och hvilket förslag lärer komma alt behandlas i sammanhang med afgifna motioner i samma ämne.
Jag tror dessutom alt enär under förhoppning det K.
M:s ifrågavar:da nåd. propos:n blifver af R.
St:r bifallen, den deri föreslagna lagen skulle komma alt träda i verksamhet ifrån 1855 års början, så kunde i sådant täll den uplysning, som Hr Bråkenhjelm har åsyftat, kunna komma in i 1855 års almanacha och således i allt fall blifva gynnande; men äfven oberoende häraf är det dock af större vigt att ju förr dess häldre få frågan om förenkling i vår penningräkning afgjord, hvilken alltsedan 1844 års
Riksdag fortfarande varit föremål för R.
St:rs behandling och i vissa delar blifvit af dem godkänd.
Det är af så mycket större vigt att nu få denna fråga slutligen afgjord, som i händelse, såsom man bör hoppas, skalteförenkliiigsfrågan blifver i afseende på tillämpningen vid denna Riksdag slutligen afgjord, de nya myntenheterna och liotalsräkningen böra begagnas vid de nya jordeböckernas uprättande.
Emot Hr Lefréns motion rörde förändring af myntenhetens benämning, får jag göra den anmärkn. att det af honom föreslagna namnet å afdelningen under riksmark, såsom han kallat Riksdalern nemi. ”penning”, icke synes vara rätt lämplig.
Jag skulle häldre önska att, så vidt någon annan myntsort under R:dr eller Riksmarken skulle införas, än det i Kgl. prop. föreslagne minsta myntet med namnet öre, den till R:dr närmsta ^ benämndes öre och afdelningen derunder kallades penning, eller, således motsatsen af hvad Hr Lefrén föreslagit.
Om man nemi. går tillbaka till den tid då dessa benämningar af öre och penning nyttjades, så vet man alt öret var den närmaste afdelningen näst under dalem, samt att öret Den 29 December.
239 sedan delades i 3 örtugar och hvarje örtug i 8 penningar af hvilka det således gick 24 på öret.
Att nu omvända detta förhållande synes mig ingalunda lämpligt, utan om man vill ånyo i vår penniugeräkning införa benämningarne af öre och penning, såsom af gammalt kända namn, så bör väl den större myntsorten fä bibehålla namnet öre och den minsta heta penning.
Jag ber slutl. att det alternativ, som här blifvit framsläldt af en Ledamot, som Hr Lefrén nptagit, nemi. alt benämna tiondedelen af R:dr för Tiling, aldrig måtte godkännas, emedan jag finner den vara blott en föga lyckad härmning af den fransyska benämningen Decime.
Följdriktigt skulle väl dä också T^ benämnas handling, men jag hemställer om icke dylika benämningar vore verkligen så stötande för örat, alt hela förslagets antagande endast derigenom skulle möta svårigheter samt väcka ovilja hos allmänheten.
Jag afstår ifrån den af mig begärda bordläggningen.
Hr Bråkenhjelm: Sedan Gr.
Lagerbjelke återkallat den framställda begäran om bordläggning af min motion, afstår jag ifrån att yttra mig vidare i ämnet.
Remitterades till Banko-Utsk.
Föredrogos och remitterades till Bevilln:sUtsk.
Hr Fl aclis, Johan Fredr.
Philip, d. 28 dennes f. m. på bordet lagda motioner om åstadkommande af noggrannare kontroll öfver sanningsenligheten af upgifterne till Bevillningstaxering, samt att antalet af ledamöter i Städernes Taxerings-komiléer mätte för framtiden bestämmas lika af hvarje RiksStåiid äfvensom af ofrälse Ståndspersoner eller Embets- och Tjenstemän.
Föredrogs och remitterades till Statslltsk.
Hr Westerstrand, Pehr, d. 28 dennes f. m. på bordet lagde motion, ang:de den ordinarie räntans förvandling, i anledn. af Kongl. propos:n i samma ämne.
Hr Wäst fells, Otto, d. 28 dennes f. m. på bordet lagda motion, att den soldalen vid Södermanlands Reg:te anslagna spannmål måtte få utgå i fullrågadt mål.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 28 dennes f. m. på bordet lagda Mern. M 2, ang:de tillökning af Utsk:s tjenstemannapersonal.
Vid föredragning af StatsUtsk:s d. 28 dennes f. m. på bordet lagda Mern.
As 3, med den till Rikets nu församlade Ständer af Fullmäktige i Riksg:s-kont. afgifna berättelse, fann R. o. Ad:n 240 Den 29 December. detta Mern. ej erfordra annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Ekon.Utsk:s d. 28 dennes f. m. på bordet lagda Mern., med återlemnande af en utaf Riksdagsmannen E. J. Rudberg väckt motion.
Jag vågar vördsamt hemställa, huruvida underrättelse är ankommen ifrån BondeSt. rörande behandlingen af detta betänk.
Ridd.Sekreterare äran nplysa, att någon underrättelse om af Hederv.
BondeSt. i anledn. af förevar:de Mern. fattadt beslut icke ännu blifvit R. o. Ad. meddelad.
# Hr Silfverstolpe:
Jag hemställer vördsamt huruvida icke lämpligast vore att detta Betänk, huge hvila intilldess att underrättelse ankommit från BondeSt. huru frågan der blifvit behandlad.
Häruti hördes andra ledamöter instämma, hvarefter Hr G r. o. Landtm, förklarade att sedan förnyad handläggning af detta Mein. blifvit begärd, detsamma komme att ytterligare hvila på bordet.
Föredrogs och bifölls det för behandling af frågor ronde bränvins-tillverkning och försäljning tillsatta serskildta Utsk:s d. 28 dennes f. m. på hordet lagda Mern. M 1, ang:de arfvoden för tJtsk:s kansli- och vaktbetjening.
Hr Ribbing, Arvid, d. 28 dennes e. m. på bordet lagda motion, ang:de anslag af statsmedel för befordrande af hvithetsodling och för anläggande af fabriker till beredning af hvitbets-socker.
Besv. o. Ekon.Utsk. Hr Ribbings, Arvid, d. 28 dennes e. m. på bordet lagda motion om utfärdande af en förordning ang:de kostnadsersättning för grunddikning af åkerjord å boställen.
Föredrogs och lades lill handlingarne LagUtsk:s d. 28 dennes e. m. på bordet lagda Utlåt.
JYs 1, angide revision af lagarne om edgång.