Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad beträffar det, som Herr von Hartmansdorff anfört, eller att det förundrade honom att Utskottet hemställt till Ridderskapet och Adeln alt instämma i Utskottets först fattade beslut, och icke i det sednare, och den jemförelse Herr von Hartmansdorff tagit af en testamentsgifvare, så tyckes just denna jemförelse vara ett skäl att antaga ifrågavarande inbjudning, emedan den åsigt, som deri framställes, lär vara det som utgör Utskottets yttersta vilja i denna fråga, då Utskottet på goda grunder kommit ifrån sitt medlcrsta Betänkande, och funnit, att det ej var så orätt när Utskottet i det första Betänkandet hemställde detsamma, som nu innefattas i inbjudningen.
Äfven på detta skäl tror jag, att sedan Utskottet. 3:ne gånger återkommit till det, som Utskottet första gången hemställde, saken ej lär vara så oriktig.
Jag får alltså lill Ridderskapet och Adeln hemställa, om icke Ridderskapet och Adeln, med frångående af sitt beslut, ville förena si" med Preste- och BondeStånden.
O Herr von Troil:
Jag har icke kunnat öfvertygas af den siste talaren, att Ridderskapet och Adeln borde antaga båda inbjud - Den i F e l> r u a i i i e. m. ningarne af BondeStåndet, derföre att den ena saken är nyttig.
Jag tror, att om den är nyttig, så är det enklast att Öfverlemna åt hvar och en, som deraf skall draga fördel, att bedomina det.
Vidare har han sagt, alt om en Församling försökte att uppsluka den andra, skulle det ej vinna Konungens sanction; men då ser jag ej hvartill stadgandet skulle tjena.
Hvad för öfrigt den saken angår, att missbruk ej skulle kunna uppkomma, derföre att authoriteter skulle höras, så förändrar det intet i ohilligheten.
Då är det bättre att ingendera Församlingen höres; men om en skall höras, är det obilligt att den ena har större rätt än den andra.
Så länge de ej förenat sig, stå de till hvarandra i fullkomlig likhet.
Af dessa skäl förnyar jag min anhållan, att Ståndet måtte förblifva vid sitt beslut i frågan om röslberäkningen.
Att kyrkors sammanbyggande, under de villkor och förhållanden som Utskottet, i ett föregående Betänkande, föreslagit, är nyttigt, måtte icke kunna bestridas; men lika så säkert är ock, att delta ändamål skulle förfelas om hvarje Församling skulle hafva veto.
Vanor, fördomar, ambition, consideralioner göra att den mindre Församlingen vill hafva sin egen kyrka.
Om det vore något rättsförhållande, några rättigheter sorn 5o H. 8* Den i Februarii e, m. de förlorade med sin egen kyrka, skulle jag ej våga tillstyrka bifall till Preste- oell BondeStåndens förslag; men då jag ej kan inse att någons verkliga rätt på ringaste sålt kränkes, eller att någon derigenom lider ringaste förlust; så kan jag ej tveka tillstyrka Ridderskapet och Adeln att instämma i Preste- och BondeStåndens mening, hvilka Stånd närmast äro i tillfälle att känna huru och på hvilken sida billigheten ligger.
Jag skulle nästan vara benägen att tro, med den siste talaren, att det alkira rättaste hade varit, att ingendera Församlingen blifvit hörd, utan att Styrelsen kunde reglera sådana förhållanden ensam.
Men då ett motsatt förhållande blifvit föreslaget, och ett medel gifvet 'att kunna hoppas få förslaget i verkställighet, kan jag ej annat än tillstyrka accederande till Preste- och BondeStåndens förslag.
På sätt jag yttrade då delta ämne första gången var föremål för Betänkande, och återremiss begärdes, får jag nu förnya min anhållan, att Ridderskapet och Adeln måtte biträda den mening, som finnes i Preste- och BondeStåndens beslut.
Jag anser det första Betänkandet riktigt, och tror detta vara det enda vilkoret för möjligheten att på landet få skoleväsendet i någon ordning, åtminstone inom de fleste af våra provinser och i alla våra sjättbyggder, om medel sålunda Den i Februari i e. rn. ne lemina ernås för den enskilta undervisningen på landsbyggden.
Det var äfven ett af föremålen för Utskottets första Betänkande, och Utskottet antydde der controllér emot att den ena församlingen kunde belasta den andra, då Utskottet föreslog, på sätt som 2 Stånd beslutit, alt sammanbyggnad ej skulle komma i fråga förr än Kyrkan vore i förfallet skick, och att man skulle afse localen, samt sluteligen, att Consistorium skulle utlåta sig och Konungen besluta öfver ämnet.
Jag kan då ej finna annat, än att Utskottet utred t saken så bra, som möjligt är.
Jag kan ej tro, att man skulle behöfva fråntaga Församlingarne rätten att besluta i dessa mål, och lemna det ensamt till Consistorium.
Jag förenar mig alltså i den framställning, Grefve Gyldenstolpe gjort, att Ridderskapet och Adeln måtte öfvergå till samma beslut som Presteoch BondeStånden, hvarigenom äfven kunde vinnas det vigtiga ändamål, att slippa bilda Förstärkt EkonomiUtskott.
Jag får först upplysa, att den olikhet, som förefinnes i detta och Utskottets föregående Betänkande, härrör deraf, att det är beslutet genom omröstning af olika ledamöter, emedan inom Ridderskapet och Adelig äfvensom bland de andre Stånden, deputerade blifvit till betydligt antal ombytte.
För öfrigt får jag förena mig i den åsigt, som Den i F e b r u a r i i e. n».
Herr von Hartmansdorff yttrat, hufvudsakligen af det skäl, som af Herr Hjerta nu blifvit framstäldt, att sammanbyggnad af Kyrka ej kan komma i fråga utom då nybyggnad skall ske.
Visserligen ärdetsannt, att församlingarne genom, vanor och fördomar gerna bålla fast vid sin egen kyrka; men vid nybyggnad förekommer något, som beter byggnadskostnad, hvilket är ganska godt medel emot dessa fördomar.
Jag är således öfvertygad, att man intet risquerar, och bar af erfarenheten den öfvertygelse, alt det är bäst om hvar och en Församling får behålla den kyrka den bar; emedan kostnaden åtminstone skall förinta oförnuftiga vanor och fördomar.
Om det kan kallas en fördom att vilja hafva sin egen kyrka, då fråga är om nybjrggned, och denna fördom är af beskaffenhet att böra och kunna bestraffas genom tvånget att förena sig med en annan Församling; så ser jag ej, hvarföre icke Riksens Ständer skulle kunna förklara för en fördom, att en man vill bygga sitt eget bus, och ej bygga det tillsammans med andra, samt bestraffa honom med tvånget att bo tillsammans med dem.
Jag tror att, om man närmare ser på förhållandet, måste orättvisan af ett dylikt förhållande falla i ögonen.
Jag instämmer i den sista meningen af Herr Hjerta, att försam - Den i Februarii e. m. 1 ‘9 lingarne skola bibehållas i sin naturliga rätt att besluta, men jag kan ej instämma i bans resultat.
Jag tror, att det oftast vore de mindre Församlingarne, som skulle vilja sammanbygga kyrkorne.
I små Församlingar äro presterne vanligen illa lönte, och ligga sålunda Församlingarne till last.
För öfrigt ser jag ej, huru det skulle vara fördomar, hvilka skulle hindra saken.
Det är lätt att finna skäl, som kunde dertill föranleda såsom lång kyrkväg, in. m.
Dessutom, då en lagstiftande
Församling medverkat att underlätta en sak, har den gjort hvad på den ankommer, men ej bör den söka att använda tvång.
Jag tror att Styrelsen, och än mera lagstiftningen, bör undvika att för småaktigt inblanda sig i menighelernes angelägenheter, som de vanligtvis bäst sköta sjelfve.
Hvad beträffar att BondeStåndet insett sin fördel, så lemnar jag det derhän.
Hvad åter angår PresteStåndet, så kan dess fördel vara helt olika med de öfrige Ståndens, emedan sammanbyggnaden skulle ske der det varit två Prester och två kyrkor.
Dessa Prester hafva således predikat hvar Söndag.
Genom sammanbyggnaden behöfde de ej göra det mera än hvarannan.
Fördelen för det
Ståndet är således helt gifven.
Fråga om sammanbyggnad af kyrkor uppstår endast å slättland i starkt lie - 120 Den i Februarii c. ni. folkade provinser, förnämligast i Skåne och Westergöthland.
Annexet är i allmänhet en utflyttning från Moderkyrka; äger rum endast i glest befolkade trakter; der uppstår aldrig fråga om kyrkors sammanslående.
Tvärtom har
Regeringen för princip att tillåta den unga församlingens fullkomliga skiljande från Moderkyrkan, så snart den kan beslå för sig sjelf.
Annorlunda är förhållandet i de af ålder starkt befolkade provinser.
I Catholska tiden Tille hvarje by hafva sitt capell, och Munkar vandrade omkring och läste mässan i dem.
När detta förhållande upphörde och församlingarne försågos med ordinarie lärare, samt hvarje by gjorde anspråk att få behålla sitt bönehus, blefvo pastorater med 4 till 5 kyrkor, i hvilka Gudstjenst alternativt förrättas.
Det är detta förhållande, som man anser böra upphöra, och der tror jag det ingalunda vara orättvist, efter nödvändigt den ena måste vika för den andra, att låta pluraliteten få ge utslaget.
Församlingen har men deraf, att kyrkorna äro små och många och alt den derföre ej kan gemensamt samlas hvarje söndag.
Då Preste- och BondeStånden gemensamt önska bifall åt Betänkandet, vill det synas mig bättre att rösta för hvad desse
Stånd anse för nyttigt, än att envisas för hvad man anser för rätt.
Den i Febraa r i i e. m. 121 Hans Exccllence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridd. och Adeln, i afseende på hufvudfrågan, eller beräkningssättet af Församlingarnes röster, behagade förblifva vid sitt förut fattade beslut.
Hans Excellence framställde proposition till instämmande uti hvad Preste- och Ronde-Stånden uti denna del beslutit.
Uppå derefter framställd proposition beslöt Ridd. och Adeln äfven, att antaga det af BondeStåndet i afseende på löneregleringen gjorde tillägg.
Upplästes till justering ProtocollsUtdraget öfver det beslut, som den 22 nästlidne Januarii af Ridd. och Adeln blifvit fattadt, vid pröfningen af Bevillnings- Lag- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskottens Utlåtande N:o 3o, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:o 18 förut meddelte Betänkande, angående väckte motioner i afseende på Kongl. Majrts Nådiga Förordning emot oloflig införsel eller utförsel af varor, af den a3 Junii 1825.
Då denna fråga hos Ridd. och Adeln förevar, anhöll jag, att, med anledning af gjorde anmärkningar emot rcdactionen, i synnerhet i 3:dje punkten, och med godkän - 122 Den t Februarii e. lii. nantie af den förbättring., anmärkningarne åsyftade, vid justeringen få föreslå de rättelser, som jag kunde finna nödiga.
Jag ber att nu få anföra dem, och underställa Ridd:s ocb Adelns pröfning, om de få ingå i förslaget.
Den första är vid 2:dra punkten Lif. C.
Der står: till hus och boningsrum i skärgård.
Till närmare utmärkande af detta, ocb tydlighet för de verkställande, skulle jag hemställa, om icke till den meningen kunde få införas följande mellanmening: hos den, hvarest varor äro eller varit upplagde o. s. v. I 3:dje punkten förekommer följande föreskrift:
Att undersökning efter olof igen in för dt gods i annan enskilt persons boningsrum, hus eller gärd, än de förenämnde, ej vare tillåten, sä framt under sökningsmannen icke gitter bevisa, att sådant gods der inkommit inom de beslagsjörrättningen nästföregående 4$ timmar.
Med anledning af den härvid gjorde anmärkningen, får jag föreslå följande, till den fullkomligaste tydlighet det föreslagne stadgandet bringande, förändring.
I stället för vare tillåten, sä framt undersökningsmannen icke gitter bevisa, att godset &c., skulle det således lyda sålunda: ej vare laggihl, sä framt undersökningsmannen icke gittat bevisa, att godset der inkommit &c. Att dessa förtydliganden måtte få intagas i förenämnde punkter, anhåller jag, att Herr Grefven och LandtMarskalken täckes framställa till Ridd. och Adelns benägna bifall.
Den i Fe b r nar ii e. m. 123 Herr Hjerta, Gustaf: Jag Sr, i följd af vårt öfverläggningssätt och min försummelse, alldeles motverkad i afseende på beslutet i förevarande amne.
Jag var den, som uppgjorde contrapropositionen vid voteringen, och jag icke en gång, utan i o gånger vågade framställa, att alla dessa under a:a punkten varande momenter skulle afslås, och att det var bland just de sista, som de värrsta och onödigaste frågorne funnos; såsom till exempel att boningsrum hos den, som förut varit straffad, skulle vara underkastade husvisitation.
Jag trodde således, att, då jag framställde den proposition, att Ridd. och Adeln skulle anses hafva afslagit 2:dra punkten, meningen vore att allt vore om ända kastadt.
Nu bör jag att så ej var, utan att det endast var fråga om gator och torg, och att således ganska ringa är vunnet genom den öfverläggningeli och voteringen.
Jag kan således ej deltaga uti beslutet härom, utan anhåller endast att få reservera mig.
Hvad åter angår Friherre Åkerhjelms redactions-förändring, så har jag visserligen ej något emot det tillägg han föreslagit, men skulle bedja Friherre Åkerhjelm, att lian kunde ställa så till med begreppet om ordet Skärgård, att till exempel Stockholm icke kunde dertill räknas, äfvensom några andra städer.
Då Herr Hjerta varit frånvarande vid denna frågas prof - 124 Den i Februarii e. ro. ning, anser jag mig skyldig att för honom upplysa förhållandet härmed.
Vid Lit.
A gjorde Grefve von Fersen ett tillägg om kroppsvisitationer, och det var detta, Lit. A, som blef föremål för votering, och hvarvid afslag vann.
Hvad angår undersökning hos personer, som förut blifvit straffade, så verkar det ej på rummen, ulan på personens förhållande.
Hos en person, som förut hrutit emot lagarne, får visitation ske, ehvar han än bor.
Det förra hafva Utskotten föreslagit, men ej jag; ty jag kan ej anse rummen brottslige, utan personen.
Det är således emot honom, som denna föreskrift är riktad.
För öfrigt är detta ordagrant enligt med nu gällande författning, och har i många år ägt rum samt icke förordsakat något klagomål, emedan man ansett, att den som en gång öfverträdt sin lagliga rättighet, hör träffas af strängare ansvar, än den som hållit sig inom dess gränsor.
Jag för min del har intet att invända emot en redactionsförändring, som närmare instämmer med min mening, än det förslag som förut af Friherre Åkerhjelm var uppgjordt; men jag anhåller att blifva upplyst om i hvilken dags Protokoll denna förändring blir upptagen; ty i fall förändringen skall ske på så sätt, att i föregående pleni-protocoll förslaget blir upptaget sådant sorn Friherre Åkerhjelm det nu, i följe
Den i Februnrii e. m. af mine med fleres anmärkningar, förändrat, så komme åtskillige af våra anmärkningar ej att passa, utan synas olämplige.
Jag gjorde då t. ex. den anmärkning, att obehörig person kunde, vid ett obetydligt ansvar af plikt, äga rätt aLt göra visitation utan att finna något hos en i skärgård boende person, till och med om denne vore upphöjd öfver all misstanke att befatta sig med lurendrägeri.
Om icke i föregående pleniprotokoll något spår finnes lill att Friherre Åkerhjelm föreslagit, det visitation af obehörig person skall äfven få sträcka sig till hus och boningsrum i skärgård utan undantag, mot obetydlig plikt, om intet olofligt infördt gods finnes; så passar min anmärkning icke.
Korteligen, jag ber att blifva upplyst, om den nu först föreslagna retionsförändring kommer att blott i denna dags protocoll upptagas.
Om den värde ledamot, som sist yttrade sig, är ense i hufvudsaken, så blir det lätt att finna plats i protocollet för de anmärkningar, som i dag äro gjorde.
Men deremot anser jag nödigt att anmärkningarne, äfvensom den redaction, vid b vilken de gjordes, upptagas i den föregående dagens protocoll, sådane de då framställdes.
Nu justeras blott protocollsutdraget om beslutet, och får ett tillägg.
Skulle dertill behöfvas ett nytt protocollsutdrag, så lärer RiddarhusSecreteraren, Den i Februarii e. m. genom sin färdighet och vana vid dylika göromål, lätt hjelpa oss från den saken, så att allt passar tillsammans.
Tians E.rcellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det Ridd. och Adeln torde påminna sig, att, då ett Protocollsutdraguppläses till justering, hvar och en äger föreslå redactions-förändringar, då de ej verka på beslutet.
Att redactionsförändringarne skola intagas i den dagens protocoll, dä de föreslås eller beslutas, oell icke kunna återföras tili den dagens, då beslutet blifvit fattadt, hade Ridd. och Adeln vid så många tillfällen erfarit, att det vore öfverflödigt nämna.
Att något kunde sägas i ett plenum, som sedan kunde upptagas i ett annat pleniprotocoll, vore ej öfverensstämmande med formerne, och hade troligen ej någonsin skett.
Hans Excellencp ville alltså, i följe af Herr Munck af Rosenskölds anmaning, erinra, att, hvad nu rörande justeringen blifvit yttradt, komme att i denna dagens protocoll intagas.
Uppå derefter af Hans Excellence framställd proposition godkände Ridd. och Adeln ifrågavarande ProtokollsUtdrag, med iakttagande af de af Friherre Åkerhjelm föreslagne redactions-förändringar.
Upplästes och lades på bordet nedan - Den i Februari i e. m. 127 nämnde från Utskotten inkomne Utlåtanden och Memorial: Frän Stats- samt Allmänna Besvärs- och Ekonomi-Utskotten:
Af den 19 sistlidne Januarii: N:o 118.
I anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 94, angående jemkning i den Provinsen Skåne ålagda Ordinarie Rotering.
Af den 21 sistlidne Januarii: N:o 119.
Öfver gjorda anmärkningar i frågan om UppbördsProvision till Städernes Magistrater m. m.
Af den 23 sistlidne Januarii: N:o 120.
I anledning af erhållna återremisser å Betänkandet N:o 98', angående en jemnare fördelning af Roteringsbesväret vid Westerbottens Regemente.
Frän Bevillnings-Utskottet :
Af den 28 sistlidne Januarii: N:o 66.
I anledning af anmärkningar vid Betänkandet
N:o 67, med förslag lill fördelning af allmänna Bevillningen, samt till en blifvande Bevillnings-Förordning.
Frän Bevillnings- samt Allmänna Besvärsoch Ekonomi-Utskotten:
Af den 24 sistlidne Januarii: N:o 3i.
I anledning af anmärkningar
Den i F c b r n a r i i e. ni. viel Betänkandet N:o 21, rörande Taket-, Post- oell Forvagns-Inrättning.
I anledning af gjorda anmärkningar vid Betänkandet N:o 22, angående åtskilliga motioner 0111 Postinrättningen i Piiket.
Från Banco-Utskotten:
Af den 19 sistlidne Januarii: N:o 102.
Öfver anmärkningar från RiksStånden vid Utskottets, uppå motion af Herr B. H. Santesson, afgifna Betänkande ]NT:o 68, jemte hvad i sammanhang dermed lios Hedervärda BondeStåndet förekommit, angående Stats- Banco- och Ekonomi-Utskottens, uppå motion af Herr A.
Rothlieb, gemensamt afgifna, och af 3:ne RiksStånd bifallna Betänkande N:o 66, i fråga om serskilda föreslagna grunder för belåning af Spannemål.
Af den 23 sistlidne Januarii: N:o io3.
Angående Revision öfver LåneContorens i Götheborg och Malmö Förvaltning och Räkenskaper år 1829, och sedermera årligen intill nästa Riksdag.
Likaledes upplästes ett från Riddarhusutskott inkommit, så lydande:
Hör - lien i Februari i e. hi. 129 Hörsamste Memorial!
Ilos RiddarhusUtskottet har blifvit anmäld en af RiddarliusStipendialernes Inspector vid Upsala Akademi, Professoren O. Kolmodin, gjord hemställan, att då Reglementet för de såkallade lägre RiddarhusStipendierne innehölle, "”alt hvarje Stipendiat ^skulle vara ovillkorligen skyldig att, innan ”han ifrån Stipendium afträder, taga offentlig Canzli- Juridisk- eller Bergs-Examen, ”så vida han ej tager Philosophiae Candidat”Examen, hvilken gör de nyssnämnde ofver”flödiga;” men det numera jemväl vore öfligt, att de studerande, hvilka ämnade inträda å den Civila tjenstemanna hanan, aflade den så kallade Juridico-Philosophiska Examen, som berättigade till inträde i Kongl. Maj:ts Canzli, sistnämnde Examen, uti hvilken alla Philosophiska Facultelens Professorer, med undantag af dem i OrientalSpråken, Astronomien och Vitterhelen, examinerade, måtte anses equivalent med någon af de i Reglementet ofvanomförmälda EmbetsExamina, samt vilkoret för innebafvandet af ett lägre Riddarhusstipendium sålunda anses fullgjord t, genom undergåendet af ifrågavarande Juridico-Philosophiska Examen; hvarförutan Professoren Kolmodin föreslagit, att den Adeliga yngling, sorn aflagt nyssnämnde Specimen måtte, under förbindelse att fortsätta sitt Juridiska Studium, intill 60 H. 9 i3o Den i Februari i f. ra. dess lian presterat JurisCandidatExämen, vara competent till erhållande af ett högre Riddarhusstipendium, under enahanda vilkor, som nu äro stadgade för dem, hvilka erna taga PhilosophieDoctorsgraden.
Och som Juridico-Philosophiska Examen förutsätter ådagaläggandet af kunskapsprof uti flera ämnen, än den egentliga CanzliExamen* och jemväl berättigar
Examitus att varda antagen till Tjensteman inom Konungens Canzli, hvadan den torde kunna anses såsom en EinbetsExamen; Alltså finner Utskottet det af Professoren Kolmodin till Reglementet för de lägre RiddarhusStipendierne föreslagne ofvanberörde tillägg vara ganska lämpligt, och tillstyrker i följd deraf, att ifrågavarande Moment uti nämnde Reglemente må erhälla följande lydelse: ”Ovilkorligen åligger det hvarje Stipendiat att, innan han från Stipendium af”träder, taga offentlig Canzli- Juridisk”eller BergsExamen, eller ock Juridico”Philosophiska Examen , så vida han ej ”täger PhilosophiaeCandidatExamen, hvil”ken gör de nyssnämnda öfverflödiga.” Hvad dernäst beträffar Professor Kolmodins hemställan, att Juridico-Philosphiska Examen må berättiga till competence vid ansökningar till de såkallade högre RiddarhusStipendierne, med förbindelse försökanden att undergå JurisCandidatExamen, Den i F e b r u a r i i e. ni. så ehuru Reglementet för nämnde Stipendier i allmänhet föreskrifver det villkor för dessa Stipendiers erhållande, att Sökanden åligger att med 3:ne Professorers betyg styrka, det han ernar aflägga alla en Akademisk Promotion föregående Specimina; Likväl och då de kunskapsprof, hvilka, enligt de Akademiska Constitutionerne, erfordras, för prsesterandet af Candidatgraden i det Juridiska Studium, innefatta icke allenast de flesta Philologiska och Philosophiska Studier, som vidPhilosophieDoclorsgraden ifrågakomma, utan derutöfver en ganska vidlyftig och grundlig kurs i så väl den Romerska Lagfarenheten, som vårt Lands äldre Lagar, att icke omnämna elen kunskap om Lagstiftningens philosophi, hvilken torde böra förutsättas såsom nödvändig hos en sökande till Doctorsgraden i detta ämne; alltså och emedan, vid det förhållande som nu eger rum* ganska få torftiga Adliga Yuglingar, som önska att förvärfva sig någon mera grundelig Juridisk bildning, utan att likväl vid Universitetet uppoffra den långa tid, som erfordras för att fullgöra alla de den Juridiska DoctorsPromotionen föregående Specimina, sakna tillfälle att af Riddarhusets högre stipendier understödjas; hvadan dessa Stipendier nästan uteslutande måst utdelas inom den Philosophiska Faculteten; Ty och då i öfrigt RiddarhusDirectionens Protocoller visa, att vanligen ganska få, till ifrågavarail60 Ii. 9* Den i Februari i e. m. de Stipendier coinpetente, sökande sig anmäla, samt att, af sådan anledning, desamma understundom kommit att innehafvasaf personer, hvilkas ekonomiska omständigheter, åtminstone i jemförelse med mängdens af Sökande till de lägre Stipendierne, varit mer eller mindre fördelaktiga, anser Utskottet den af RiddarhusStipendiaternes
Inspector föreslagne modification, i afseende å vilkoret för åtnjutandet af berörde Stipendier, vara till ett nyttigt ändamål ledande; Och då Utskottet icke finnér lämpligt, att rättigheten lill Stipendium för den Yngling, som undergått JuridicoPhilosophiska Examen ovillkorligen bör inskränkas, i anseende dertill att han före 20 års ålder, och utan att hafva vistats 6 Terminer vid Universitetet kunnat fullgöra ett dylikt Specimen, har Utskottet ansett nyssnämnde Juridico Philosophiska Examen böra, utan berörde clausuler, berättiga till competence (i afseende nemligen å kunskapsprof) för erhållandet af de högre RiddarhusStipendierne, så framt Sökanden desslikes med 3:ne Professorers betyg styrker, att han ernar undergå JurisCattdidatExamen.
Derest Ridderskapet och Adeln skulle behaga godkänna dessa Utskottets åsigter, torde i:sta Momentet i Reglementet för de högre RiddarhusStipendierne böra sålunda förändras: ”1 allmänhet antages ingen till Slipen - Den i F e b r u a r i i e. m. a 33 'eliat, som ej, innan tiden för Stipendii”tillträdande antingan i 3:ne år innehaft ”ett lägre Riddarhusstipendium eller ock ”fyllt 20 år och bevistat sex LäseTermi”ner vid Universitetet samt, derjemte, i ”hvilketdera fallet som helst, med 3:ne ”Professorers betyg styrker, att han er”nar aflägga alla en Akademisk promotion ”föregående Specimina.