Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af (lere ledamöter, SlatsUtskis d. 9 dennes f. m. på bordet lagda Utlåt.
N:o 224, i anledn. af väckt motion, om tillägg i de ang:de markegångs-sättningen antagna bestämmelser.
Föredrogs ocb bifölls StatsUtsk:s d. 9 dennes f. m. på bordet lagda Utlät.
N:o 225, i anledn. af väckt motion om tiondegifvares rätt att lösa den lill Professorerne i Lund anslagna tiondespanmå! efter markegångspris, med förhöjning af 16 sk. per tunna.
Föredrogös, men bordlädes ånyo, uppå derom af flere ledamöter gjord begäran, BevilIn:sUtsk:s d. 9 dennes f. m. på bordet lagda Mein.:
N:o 22, ronde några vid regleringen af Tulltaxan af RiksStånden ännu icke afgjorda frågor; och IV:o 23, i anledn. af RiksStåndens olika beslut ruride stämplade pappers-afgiften.
Ce ders t röms, Rudolf', d. 9 dennes e. m. på bordet lagda hemställan att de öfrige RiksStånden måtte inbjudas att instämma uti R. o. Ad:s fattade beslut att åt Serskildta Utsk. öfverlemna alt uti förordningen ang:de vilkoren för bränvins försäljning göra de ändringar i ordalagen, som sammanhanget i det liela kan anses erfordra.
Om R. o. Ad. bade beslutat en inbjudning till de öfriga Stånden att deltaga i R. o. Ad:s beslut i afseende å sjelfva frågan, så skulle jag för min del funnit ganska tjenligt att aflåta den inbjudning, som Frih.
Cederström föreslagit; men då R. o. Ad. nu icke beslutat en sådan inbjudning, så skulle den af Frilen föreslagna komma alt inför de öfriga Stånden stå alldeles omotiverad, och jag får derföre anhålla, att R. o. Ad. behagade besluta att en sådan inbjudning icke aflåtes.
Om det icke är något annat, som fattas, för att bereda bifall till den af mig föreslagna inbjudning, än den omständigheten, att en inbjudning tilli ka måtte förekomma om instämmande i de af R. o. Ad. fattade beslut angide försäljning af bränvin, så får jag härmedelst föreslå, att R. o. Ad. heliade till Med-Stånden aflåta en inbjudning att i R. o. Ad:s förenämnde beslut instämma.
Med detta amendement föreställer jag mig, att Gr.
Lagerbjelkes betänkligheter skola försvinna; skulle Gr:n deremot, detta oaktadt, anse den af mig föreslagna inbjudningen icke böra afgå, så bl ifver deraf följden, att den af Gr:n gjorda hemställan, som af Ståndet blifvit bifallen, att ät Serskilda Utsk. updraga bestyret med redaktionen af de här beslutade förändringar i ofvannämnde försäljningslag, torde få en ganska osäker framgång.
Ty det förefaller mig som om det Serskilda Utsk. icke vore pligtigt att af ett Riks-Stånd mottaga 248 Den 11 Augusti. föreskrifter, i hvilka de öfriga icke instämt, hvadan således den af R. o. Ad. för Utsk. beslutade föreskrift kan blifva utan all påföljd.
Det var för att undvika detta ledsamma äfventyr, som jag väckte mitt förslag.
Lagerbjelke tyckes icke hafva insett denna min välmening; men efter att ytterligare nu hafva sökt derom öfvertyga enhvar, som deltagit i det nyss fattade beslutet, fortfar jag således i min redan afgifna vördsamma hemställan.
För den händelse, att R. o.
Ad. skulle bifalla den inbjudning Frih.
Cederström föreslagit, hemställer jag blott, om det icke vore nödvändigt, att denna inbjudning ställdes så, att man inbjöde de öfriga Riks-Stånden att instämma med R. o.
Ad. i de delar, der R. o. Ad. fattat definitiva beslut, skiljaktiga från dem Utsk. föreslagit.
Ty om man inbjöde dem i allmänhet, så skulle man äfven inbjuda dem att instämma i de af R. o. Ad. beslutade återremisser.
De ordalag, jag nyss nämnde, voro äfven desamma, som begagnades, då R. o. Ad. inbjöd de andra Stånden att instämma i de af 44. o. Ad. fattade besluten i afseende å tillverkningslagen.
Jag önskar för min del, att den aflåtande inbjudningen måtte erhålla så nära sammanstämmande ordalag, som möjligt, med den tillförene i ett likartad! ämne, nemi. rörande bränvinstillverkningen, aflätne inbjudning.
Lagerbjelke har misstagit sig om min afsigt, då han förmenade, att den af mig föreslagna inbjudningen icke skulle åsyfta andra hänseenden, än de definitiva beslut, som R. o. Ad. fattat skiljaktiga mot hvad Serskilda Utsk. föreslagit.
För min del skulle jag önska, alt inbjudningen omfattade alla definivitiva beslut, vare sig att de instämma med Utsk:s förslag eller skilja sig derifrån.
Skulle deremot de af mig föreslagna ordalag kunna rätteligen tydas så, som Gr.
Lagerbjelke upfattat dem, så vore hans anmärkmr emot dem visserligen välbefogade.
Men jag inser ej att dessa ordalag gifva anledn. till en sådan tydning.
Då inbjudning från något Riks-Stånd aflåtes tili ett annat, är det vanligen, när Ståndet fattat sina definitiva beslut i frågor, och afsigten är då att, såvidt möjligt är, undanrödja de olikheter, som förefinnas i afseende å de serskilda besluten.
Här är deremot händelsen, alt ett Ständ, PresfeSt., i'en del punkter fattat åtskilliga beslut, möjligen afvikande frän R. o. Ad:s, i en annan del möjligen öfverensstämmande dermed; att ett annat
Stånd begärt äterremiss å större delen af Retänk., och att det fjerde ännu icke behandlat frågan.
Under sådana förhållanden skulle jag, för min del, tro, att det vore mindre lämpligt att med R. o. A:s beslut i hufvudsaken sig förena.
Då man fördenskull, efter min öfvertygelse, icke kan aflåta en sådan inbjudning, skulle jag tro, att det vöre bäst om densamma förklarades tillsvidare hvilande.
Jag instämmer i det slut, hvartill Hr von Troil kommit.
Jag är visserligen i alln^änhet öfver - Den 11 Augusti. 249 röstad af R. oell Ad. i dessa frågor.
Men jag befarar, att de beslut, sorn bär fattats, icke äro nog sammanhängande, för att man skulle inbjuda de andra Stånden att instämma deri.
Det vore fördenskull, i min lanke, bäst att icke låta en sådan inbjudning afgå.
Då nu öfverläggningen förklarades fulländad och sedan Hr Gr. o.
Landtm, yttrat, att, såvida han rätt upfaltat Frih.
Cederslröms framställning, vöre det förslag, hvarå Friimi önskade propos., att R. o. Ad. måtte besluta en inbjudning till de öfriga RiksStånden, att förena sig med R. o. Ad. i de definitiva beslut, R. o. Ad. vid föredragningen af Serskildta Utsk:'s förslag till förordn. angtde vilkoren för bränvins försäljning fatlat, äfvensom alt instämma i R. o. Ad:s beslut, att åt Serskildta Utsk. updraga att göra de förändringar i ordalagen, som sammanhanget i del hela kan anses erfordra; anmälde sig och yttrade Frih.
Hr Gr. o. Landtm, har med fullkomligaste noggrannhet upfattat min framställning.
Jag vill dock icke fortfarande yrka propos. derå, väl inseende det ringa understöd, jag i denna fråga tillfälligtvis synes hafva att påräkna; instämmande för öfrigt i de förslag, Hr von Troil och Hr von Hartmansdorff afgifvit; hvaremot Gr.
Lagerbjelkes, för att i korthet ge min tanke derom tillkänna, icke synes mig böra godkännas.
Skälet för denna min åsigt återfinnes i den föregående diskussionen i ämnet.
Jag anhåller att Hr von Troil behagade uprepa sitt yrkande.
Om jag icke fattade det orätt, innehöll det, att han icke kunde godkänna den af Frih.
Cederström gjorda framställningen.
Egentliga meningen med mitt yttrande var visserligen, att jag icke kunde godkänna den af Frih.
Cederström framstälda inbjudningen, samt att jag önskade det någon sådan icke måtte ega rum; men jag åsyftade äfven alt göra det i så milda ordalag som möjligt, och på denna grund anhåller jag endast att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. derå, att ifrågavande inbjudning mätte tills vidare blifva hvilande.
Landtm, behagade framställa propos. om bifall till Frill.
Cederströms föreslagna inbjudning, på det, såsom jag hoppas, Ståndet måtte afslå .densamma.
I fall det tillätes mig att återtaga mitt förslag, så gör jag det härmedelst; icke derföre, att jag anser det vara olämpligt; jag anser det fast mera vara ganska ändamålsenligt; men om ett afslag, det oaktadt, nu, på sätt nyss yrkadt blifvit, skulle gifvas å detsamma, torde det för framtiden åberopas såsom prejudikat och möjligen bidraga att framdeles, vid vigtigare tillfällen, afskära vidtagandet af en så nyttig åtgärd.
Det är hvad jag, genom återtagandet af mitt nu förevande förslag, önskar afvärja. / 250
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att sedan Frih.
Cederström förklarat sig villig alt återtaga sitt förslag, R. o. Ad. torde finna att någon vidare åtgärd i förevar:de fråga icke erfordrades.
Föredrogs, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Riddarh.Utskis den 2 dennes på bordet lagda Mern.
JYs 6, i ani. af väckt fråga om borttagande af flygelbyggnaderne å Riddarhusgården.
Föredrogs Riddarh.Utskis den 8 dennes på bordet lagda Mern.
JVs 7, i anledn. af väckt fråga om en förändrad inredning af Riddarhus-salen.
Om R. o. Ad. beslutar en så beskaffad åtgärd, sorn bär är i fråga, så kan det icke vara annat än angenämt för Riddarh.-Direktionen att dermed taga befattning, öfvertygad, att R. o. Ad. med sitt öfverseende gillar hvad som vidtages.
Det kan nemi. icke vara annat än serdeles önskvärdt, att R. o. Ad. erhåller en bättre placering och att Riddarhussalen lämpligare inredes, allrahelst som det ofta är svårt att med beqvämlighet placera de öfriga RiksStånden, då de härstädes församlas.
Likväl skulle jag önska, att det helt och hållet öfverlemnades åt Riddarh.-Direkt, att bestämma antalet af blifvande sittplatser, samt att derföre det i motionen omförmälda talet 500 måtte utgå.
Frih. Cederström, Rud.i Afven jag delar, på sätt milt vid motionen afgifne yttrande utvisar, det syfte densamma innehåller.
Jag delar likaledes Frih.
Bennets nu amendementsvis framställda mening, att antalet 500 malte uteslutas, emedan det, efter min öfvertygelse, är en onödig inskränkning, lagd på Ridd.-
Direktis tillgöranden i ämnet.
Vi kunna vara fullt förvissade, att Direktmen, med den kännedom hon eger om antalet af de ledamöter, som vanligtvis infinna sig vid Riksdagarne, skall göra allt som erfordras för alt upfylla hvad man i detta afseende kan med skäl begära.
Jag får fördenskull vördsamt tillstyrka bifall till Frih. Bennets yrkande.
Jag instämmer till alla delar i hvad Frihme Bennet och Cederström yrkat, samt anhåller, i följd deraf, att talet 500 måtte ur min motion få utgå.
Ofverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter H r Gr. o.
Landtm., jemte framställning att, i afseende pä förevaride Mern., icke något annat yrkande blifvit framstäldt, än att, pä sätt Frih.
Bennet föreslagit, de i Utskis hemställan förekommande slutorden ”dock så att å de förra utrymme beredes för minst 500 sittplatser” måtte utgå, hemställde om R. o. Ad. biifölle
Utskis hemställan oförändrad, men denna propos. besva - Den 1 iJ Augusti f m.
251 rade» med Nej; och R. o. Ad. biföll sedermera Utsk:s hemställan, med den af Frih.
Bennet yrkade förändring.
Anmäldes och lades på bordet ett från Bevilln.Utsk. inkommet Utlåt.
JY° 21, i anledn. af gjorde anmärkntr emot Betänk.
JV2 4,- ang:de grunderne för den blifvande Allm.
Bevilln:n samt föreskrifterna för deras tillämpning.
Lördagen den 12 Augusti 1854.
Justerades 12 prot.-utdrag för den 11 dennes samt pleniprot. för den 24 sisth Maj f. m.
Föredrogs till justering och godkändes Exped.Utskis den 11 dennes bordlagda, under J\Z 95 afgifna förslag till R.
Sta» underd. skrifvelse till K. M., angale nytt formulär för Rikshufvudboken.
Föredrogs och remitterades till Bevilln:sUtsk.
Gr. Gyldenstolpes, Ant.
Gabi-., den 11 dennes väckta och på bordet lagda motion, att i 22 §:n af underrättelserne till Tulltaxan mätte införas det stadgande, att Bräder och Plank, sågade, af furu och gran, äro från tolag frie, äfven vid utförsel.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s den 29 sisth Juli och 2 dennes, på bordet lagda Betänk.
J\s 37, i anledn. af väckte motioner, ang:de brottmålslagstiftningens förbättring.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. ansåge detta Betänk, böra punktvis företagas till afgörande.
Jag har visserligen intet emot, atU Betänk, punktvis föredrages; men anhåller emedlertid att, då vi komma derhän, jag får yttra mig öfver grunderna i allmänhet.
252 Den 12 Augusti f. m.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att han, i afseende på föredragn:n punktvis, föreställt sig att hela den lista punkten, som angick stöld, snatteri och rån, borde på en gång och först blifva föremål för behandling.
Jag anser fullkomligt lämpligt, alt Betänk, punktvis föredrages; men emedan förslaget lill ny lag om straff för stöld och rån är bygdt på den grundsats, att kyrkoplikten, samt spö- och ris-straffen skola uphöra, hemställer jag, huruvida R. o. Ad. icke skulle finna lämpligt, att 2:dra och 3:dje punkterne först företagas till diskussion.
Dessa punkter angå nemi. uphörande af spö- och ris-straffen, samt kyrkopliklen, och om Utskis förslag i dessa delar vinner R. o.
Adis bifall, blir lämpligt alt ingå i pröfning af detaljbestämmelserne i förslaget till förordning.
Jag förbisåg, att lista punkten, sorn tillstyrker afslag å Hrr Heuschens och Ekholms motioner, naturligtvis bör först afgöras.
Ståndet icke måtte genom beslut på förhand binda sig i afseende på ärendets föredragning.
Vi äro här knappt 20 personer tillstädes, då ett så vigtigt ämne skall företagas.
Vi kunna väl hoppas, att flere ledamöter upkomma, i hvilket fall man icke bör genom beslut, som äro dessförinnan fattade, afskära dem sin anmärkmsrätt.
Någon ordning för Betänkis föredragning måste väl följas, och derföre synes mig bäst, alt man först bestämmer, huruvida de nuvande straffen böra bibehållas eller icke.
Beslutar R. o. Ad. det förra, kommer sådant alt i väsendtlig mån ändra Utskis förslag till lag för stöld.
Jag förnyar således min anhållan, att R. o. Ad. först afgör, huruvida kyrkoplikten samt spö- och ris-straffen skola bibehållas eller icke.
Hr Gr. o. Landtm, framslälde, alt, sedan R. o. Ad. redan bifallit alt Betänk, må pröfvas punktvis, den fråga, som nu, i följd af Gr.
Sparres hemställan, borde afgöras, endast afsåg huruvida, näst efter Utskis yttrande angide Hrr Henschens och Ekholms motioner, de under J\s 2 och 3 föreslagna författningar må pröfvas före den författn., som i Betänk, förekommer under 1: hvarefter Gr.
Sparres derom gjorde hemställan, uppå nu framstäld propos., af R. o. Ad. bifölls.
Då härefter Utskis yttrande angide Hrr Henschens och Ekholms motioner förekom', blef detsamma af R. o.
Härefter uplästes såsom föremål för öfverläggnin Utskis under Jks 2 afgifna förslag till författn. angide spö- och ris-straffets afskaffande, och yttrade sig dervid Hr von Hartmansdorff:
Jag trodde, det hafva varit Gr.
Sparres och Ståndets mening, att 3:dje punkten angide kyrkoplikten skulle först till afgörande företagas.
Den 12 Augusti f. m. 253 Gr.
Jag har visserligen yttrat, att frågan om bibehållande eller afskaffande af spö- och ris-straffen borde först afgöras, men har intet emot, att diskussionen hvälfver sig om båda punkterna på en gång.
Deremot yrkar jag, att serskild proposm på hvarje punkt framstälies.
Jag anser LagUtsk. hafva utgått från en origtig grund, då det föreslagit afskaffandet af de straff, hvilka grunda sig på den känsla, som erfarenheten visat vara verksammast både till att afskräcka från brotts begående' och till att återuprälta brottslingen från de fel, hvaruti han fallit.
Jag menar nemi. hederskänslan och de derpå grundade skamstraffen.
I vår gamla lag äro de begagnade; hvarföre har Ulsk. åsidosatt dera?
Utan tvifvel derföre, att Utsk. varit mera angeläget om den enskildte personens fördel, om man så vill kalla det, d. v. s. brottslingens, än om samhällets bästa.
Utsk. har mera ömmat för angriparen, än för den anfallne.
Men hufvudsaken i brottmålslagsliftningen mätte väl vara att förekomma förbrytelser, alltså att afskräcka från brott, men icke att uprätta den fallne, ty erfarenheten har nogsamt ådagalagt, att af dem, som beträda brottets bana, ganska få återvända till förbättring.
För en falsk känslosamhet, så kallad filantropi, upoffrar man således det, som man förnämligast skulle vårda, allmän och enskild säkerhet.
Om man betänker, huru starkt inflytande hederskänslan äger, linner man, att fruktan för vanära drifver menniskan derhän, att heldre upoffra lifvet, än anses för feg.
Utan tvifvel är det mången soldat, om icke de fleste af dem, som gå döden till mötes mera för att icke klandras för räddhoga än af kärlek till fäderneslandet, hvilket för mången är likgiltigt nog.
Ingen lärer förneka, att så förhåller sig i andra omständigheter, dem jag ej behöfver upgifva, sedan jag uptagit den vigtigaste.
Icke destomindre har Utsk., såsom jag redan nämnt, försummat denna häfstångs begagnande.
Utsk. har undvikit skamstraffen, och jag förmodar, att det skett, icke blott för att skona den brottsliges skinn, utan för att skona hans hederskänsla, emedan Utsk. i annat fall väl icke velat afskaffa sådana skamstraff, som icke äro förenade med sveda och verk, t. ex. stockstraff, hvilket fordom begagnades och ännu skulle kunna med fördel användas.
När man i stället blott använder fängelse, eller en ensidig utväg till brottä förekommande och till brottslingars förbättring, så kan detta enda sätt destomindre vara tillräckligt, som menniskors lynnen äro så olika, att blott ett slags straff icke är afskräckande för alla.
Under nuvar:de omständigheter äro våra fängelser det ingalunda.
Fångarne äro väl hållna, måhända bättre än den fattige kan hålla sig och de sina.
Men blifver han dömd till ensamhetsfängelse, så befinnes det, oagtadt sin skenfagra yta, vara i längden så svårt, så förkrossande, att det enl. min tanke är mycket obarmhertigare att insätta brottslingen der, än att gifva honom en kroppslig bestraffning.
Men denna erfarenhet får icke brottslingen förr, än han beträdt brottets väg; och då 254 Den 12 A ugns t i f. m. kommer denna undervisning för sent.
När nu emedlertid fängelser skola byggas, icke blott för ransaknings-, utan äfven för bestraffnings-fångar, så blifva kostnaderne för dryga.
Oaktadt alla derpå hittills använda kostnader, hafva vi ännu icke konjmit derhän, att vi hafva tillräckliga ransakningsfängelser.
Då nu bestraffningsfångarne äro flere än ransakningsfångarne, så är det naturligt, att ännu flere fängelser behöfvas i det förra än i det sednare hänseendet, och att kostnaderne för de förra blifva så mycket större.
Det är enl. min åsigt origtigt att hålla bestraffningsfångar i ensamhetsfängelse.
Man kan der icke sysselsätta dem, det; blifver för dyrt, och afsöndring från andra menniskör för bela lifstiden är grymhet.
Man mäste hålla dem i gemensamhelsfängelsCr, hvilka då måste på serskildt sätt inrättas, såvida de icke skola, likasom våra n. v., blifva skolor för brotts begående, hvarigenom de fångar, som från dylika fängelser utgå, då blifva farligare för den allmänna säkerheten, än när de först ditsattes.
Jag anser följaktligen fängelse, såsom ensamt straffningssätt, origtigt till sin grund, och i tillämpningen dels oanvändbart, dels för mycket kostsamt.
Jag ogillar äfven att Utsk. velat borttaga lifsstraffet för rån.
En så grof förbrytelse bör väl icke bestraffas så lindrigt, som Utsk. föreslagit, ty om man skall vara säker i sitt hus eller på vägar och stigar, bör naturligtvis straffet vara stort nog för att afskräcka från brottets begående.
När man i sednare tider sett, att brotten tilltagit, under det att. denna efterlåtna eller lindriga strafifmethod varit använd, synes mig skäl vara att återvända från denna origtiga väg häldre än att fortsätta honom.
Jag anhåller alltså, att K. o. Ad. ville återremittera denna punkt.
Sparre: Sedan R. o. Ad. i går, genom det vigtiga beslut, som då fattades, bringat till lösning en fråga, som, enl. hvad kändt är, under 20 år väckt split inom nationen, återstår för Ståndet på den följande dagen af denna, i flera afseenden minnesvärda, Riksdag att fatta ett beslut, som skall bidraga till lösning af en fråga, hvilken också redan en längre tid tillbaka legat på Svenska representationens bord och lika länge, sorn den först nämnda, väckt split och missnöje inom nationen.
Det försök
Utsk. gjort att bidraga till lösning af den för samhället vigtiga frågan, om Kriminal-Lagstiftningens förbättring bör, om det också icke kan anses fullt lyckadt, åtminstone bära vittne om Utsk:s bemödanden, föranledde af det trängande beliofvet, att någonsin komma åtminstone ett steg till frågans bringande framåt, och det är härpå Utsk., under erkännande, att i det gifna förslaget torde, likasom i hvarje menskligt arbete, förefinnas fel, de der med afseende på Utsk:s sammansättande kunna anses förlåtliga, grundar hoppet om öfverseende och mildhet från R. o. Ad:s sida, vid bedömande af detta försök.
Jag har sagt, att frågan om Kriminal-Lagstiftningens förbättring är gammal i vårt land.
Genast efter 1809 års revolution, då Sverige åter fick glädja sig åt att i lugn njuta skyd - Den 12 Augusti f. m. 255 det af uråldriga lagar, af uråldriga friheter, väcktes upmärksamheten på beskaffenheten af dessa lagar och författningar och huruvida de öfverensslämde med tidens fordringar och tidens begrepp.
Det var naturligt, ehnru goda, ehuru förträffliga dessa lagar obestridligen äro, måste de likväl ouphörligen, med afseende å förändrade förhållanden, modifieras.
Lagstiftningen måste således ouphörligt fortgå.
Hon kan icke stanna, hon måste vara i ständigt arbete för att bringas i öfverensstämmelse med de nya fordringar tiden medför.
1 fråga om sättet för denna lagstiftningens utbildning hafva likväl meningarne varit delade, och det torde vara till ändamålet tjenande och tillika uplysande, med afseende å den bana Utsk. sökt beträda, att redogöra för de beslut, som i ämnet fattades efter år 1809, och hvilka åtgärder med anledn. af dessa beslut blifvit vidtagne.
Vid Riksdagen 1810 väcktes hos representationen fråga om lagstiftningens förbättring.
Det var då icke fråga om en ny lags författande, utan endast att afhjelpa befintliga brister, att inpassa i lagboken de författningar, som tid efter annan utkommit, att borttaga de lagstadganden, som icke öfverensstämde med tidens fordringar, och att stifta ny lag endast för de fall, som icke voro omnämnda i lagen. R.
St:rs beslut 1 dessa ämnen innefattade således en anhållan, att arbetet måtte inskränkas till ”ett sammandrag af de spridda författningarna i den concisa ordning, som ämnets natur och omständigheterna medgåfvo, hvarigenom en förbättring i lagarna, der den behöfdes, skulle befordras”.
I anledn. af detta R.
St:rs beslut, föreskref K. M. i Nådigt Bref den 14 Februari 1811 den för ändamålet nedsalta Kommilé: ”att 1734 års lagbok, i anseende till dess yttre form och indelning i vissa balkar och kapitel, skulle tjena till grund och efterföljd, atti de påbud, som serskildt voro utfärdade och liörde till allmänna lagen, skulle sammandragas och der införas i den ordning ämnenas natur fordrade, att ur lagen borde uteslutas allt hvad som antingen der eller i gällande författningar icke stöde i förhållande till förändrade omständigheter, att der, hvarest fordrades ändring eller tillägg, sådant finge föreslås, samt att för mål och redan kända händelser, hvarpå beskrifven lag icke finnes, ny lag måtte föreslås”.
Sådan var den för kommiterade meddelade instruktion, och till bevis derpå, att detta öfverensstämde med 11.
St:rs önskan samt att R.
St. icke afsett att arbetet skulle blifva af en så stor omfattning, som det sedermera erhöll, vill jag hafva nämnt, att R.
St. vid 1810 års
Riksdag uttalade den önskan, att arbetet vid påföljande Riksdag borde vara färdigt.
Det vare långt ifrån mig, att tillräkna de män, som erhöllo detta updrag, såsom ett fel, att de tilläfventyrs öfverskredo updraget.
Det är, jag har sjelf erfarit det, en naturlig följd, att, då man företager ett lagstiftningsarbete, man ledes längre än man från början afsett.
Man önskar att i lagarne åstadkomma enhet och konseqvens.
Så tillgick äfven här.
Man ville framlägga ett helt, hvarpå under kommande tider lagstiftningen kunde 256
Den 12 Augusti f. m. byggas.
Jag erkänner att denna tanke kunde hafva mycket för sig; och felet eller orsaken dertill, att lagstiftningsarbetet i vårt land afstannat, ligger mindre hos de kommitterade än hos dem, som önskade att pä en gång få detta lagarbete antaget i st. f. att småningom fullständiga lagstiftningen och sålunda hinna den helhet,^ som man kunde förutse som ett mål, men icke som ett medel.
Emellertid inkomma kommitterade år 1815 med åtskilliga förslag, först om nya domstolars inrättande och sedermera om de straff, som borde i brottmålslagen införas. R.
St:r godkände det sednare.
Jag återkommer härtill, då jag skall besvara
Hr von Hartmansdorffs yttrande.
Vid Riksdagen år 1823, då arbetet ännu icke var fullbordadt, väcktes inom representationen påminnelser derom, alt arbetet skulle påskyndas och fullbordas.