Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. ansåg sig derföre böra inskränka sig lill ett stadgande, innefattande att den civila myndigheten ägde, att i Konungens namn uppmana menigheten alt åtskiljas, vid äfventyr, att vapenmakt eljest skulle användas, och fann icke lämpligt att binda vederbftnde precist vid de ordalag som i en författning kunna angifvas.
Utsk. fann åtminstone lika med mig försigtigheten bjuda att så gå tillväga.
I fråga åter om användandet af vissa tecken eller åtgärder för att förmå massan att skiljas åt utan att våld behöfva användas, så får jag säga att Utsk. icke ett ögonblick belviflade, att ju icke vederbönde i det afseendet skulle använda hvad som kunde stå dem till buds.
Det är derföre blott stadgadt, att myndigheten skall tre gånger ljudeligen uppmana folket att åtskiljas.
Man har dä icke bestämdt stadgat huru uppmaningen till form eller färg skall vara be - Den 1 Juli f. ni. skaffad.
Jag ser således icke något skäl att antaga hvad Gr.
Ridderstolpe i detta afseende föreslagit.
Jag anser äfven stadgandet i nämnde § vara tydligt derutinnan att, den civila myndigheten, sedan den pä sätt nämndt är, uppmanat folkmassan att åtskiljas utan att varda hörsammad, är derefter fullt berättigad att använda våld.
Jag tror således att uti detta afseende någon ändring icke är nödvändig, lika litet som i de öfriga af mig omnämnda punklerne, med undantag af den öde, der den af Frih. Palmstjerna framställde, af mig godkände, förändring, är sä obetydlig, att det endast innefattar en förändring i ordalagen; och får jag derföre tillstyrka R. o. Ad., att med bifall i öfrigt till betänk., godkänna Frih» sistberörde anmärkn. emot redaktionen.
Mörner har genom sitt anförande ytterligare stärkt mig i elen åsigt, jag i början af frågans debatterande uttalade, eller att det är klokast och bäst, att antaga lagen sådan den nu är af lltsk. föreslagen.
Mörner har visat olägenheterna deraf, att en debatterande församling uppgör förslag lill lagtext.
En sådan åtgärd mäste öfverlemnas ät ett Utsk. som kan deråt egna all den pröfning och omtanka, som ett så vigligt ämne klöfver.
Skall nu ett sådant öfverlemnande ske, så tager det tid för Utsk. att fullgöra uppdraget och dä kunna vi icke veta om vi få lagen antagen hvilket dock är hufvudsaken.
Mörner har ju dessutom, genom sitt anförande, visat, att lian önskade andra bestämmelser än dem Utsk. föreslagit.
Hr Gr:n har nemi. förenat sig med Gr.
Ridderstolpe i afseende på de tecken som böra begagnas vid upprors stillande.
Sparre har redan ådagalagt olämpligheten af ett sådant stadgande och jag är öfvertygad, att hvad Utsk. i detta fall föreslagit, är och förblir det. enda rätta.
De anmärkn:r som här blifvit framställda emot 5:te §:n, äro redan af Gr:ne Mörner och Sparre sä fullständigt vederlagde, att något skäl icke synes mig vara för handen att derföre besluta återremiss eller göra någon redaktions-förändring.
Sparre har instämt i den redaktions-förändring af ö § som Frih. Palmstjerna föreslagit.
Jag finner också att densamma är af det ringa omfång, att densamma torde lätteligen här kunna verkställas och får jag derföre, med erkännande af riktigheten af den anmärkn., som derunder innefattas, och, med frångående för denna § af mitt första yrkande, instämma med Gr.
Sparre uti hans sednaste yrkande att R. o. Ad. måtte antaga lagen med iakttagande vid 6 § af berörde redaktionsförändring.
Det är för att i korthet bemöta de anmärkn:r snrn blifvit gjorda emot mitt förslag till förändring i 5:te §:n, som jag begärt ordet.
Man har sagt att en uppmaning, som icke leder till någon straffbar påföljd, med ett ord till uppror, icke vore af någon betydenhet och att en uppmaning till uppror icke kan ske annorledes än genom ord.
Men om en sådan gerning föröfvas, som den jag förutsatt, så är det icke en person, som derom är ensam utan de äro mänga i flock och farnöte.
Men ingen vill gerna stå fram såsom anförare eller uppmanare, emedan ett vida större ansvar drabbar denne.
Nu är det ju lätt för dem att sins 374 Den 1 Juli f- m. emellan öfverenskomma derom, alt när t. ex. någon af dem framträdde inför hopen med en fana, eller någonting dylikt, så skulle alla följa honom, eller att upproret började dermed, att en person slog ut en ruta.
Om nu upprorslagen icke skulle på denna kunna tillämpas, så blefve han straffad endast såsom den der utslagit en ruta.
Det kan således inträffa, att man, utan någon muntlig uppmaning, än mindre genom tryck elier skrift, blott genom något teckens användande, anstiftar uppror.
Sparre har visserligen yttrat, hvad jag också i det hela vill godkänna, eller att vära lagskipare i Sverige icke äro sä strängt bundne vid lagens ordalydelse, som i vissa andra länder, utan att de äga att rätta sig efter andan af densamma.
Man har visserligen anmärkt emot mig, alt den förändring jag påyrkar endast rörde det fall alt ingen skada skett.
Det är ganska sannt, men i alla fall återstår ju det förhållandet, att om orostiftaren icke kan bevisas vara hvarken uppmanare eller anförare, så går han alldeles strafflös.
Afven i det fallet att skada verkligen liar skett går han ju strafflös, örn sjelfva den af honom vidtagna åtgärd icke af lagen anses straffbar.
Detta var anlednm till det förslag jag underställt 11. o. Ad.
I största korthet vill jag bemöta den siste talarens anmärkn., hänvisande pä det fall, att en mängd personer skulle hafva öfverenskommit att hega våldsamhet, som skulle utbryta vid den minsta anledning.
Detta är en stämpling, hvarå lagen utsätter straff.
Ansvaret derföre finns nemi. utsatt i 3:dje §:n, der det heter: ”Göra upprorsmän väld å person, eller bryta eller förstöra de hus, eller plundra eller förderfva de annan egendom, då skola de straffas etc.”, hvarunder således innefattas det fall Hr von Hohenhausen anfört, eller att någon börjar ett uppror med att utslå en ruta, ty straffet derföre är ganska strängt och anstiftaren undgår ingalunda sitt straff.
Mörner har ytterligare upptagit hvad jag förut hade den äran att anföra, eller att det förslag
Hr von Hohenhausen framställt, ger anledn. till en alltför långt utsträckt latitud i straffbestämmelsen.
Jag förmodar derföre, att R. o. Ad., lika med Gr.
Mörner, finner att någon sådan redaktions-förändring svårligen kan äga rum, och att således någon återremiss i det fallet icke är nödvändig.
Jag glömde när jag sist hade ordet att besvara Gr.
Lagerbjelkes ytterligare anmärkn. emot 8:de §:n.
Denna § önskar jag icke måtte förändras.
Hvad anledn.
Lagerbjelke hämtat för en förändring derutaf att §:n skulle innefatta en utsträckning utöfver hvad ]81ö års förordning innehåller, kan jag icke inse.
Meningarne äro åtminstone ganska mycket delade derom, huruvida enl. berörde författning, vederbönde myndigheter äga rätt att hindra menigheterne att hålla dylika sammankomster.
För min del anser jag det icke lämpligt att gifva verkställande makten en utvidgad rätt i detta hänseende, eller rättighet att lägga väsendtliga band på friheten att i allmänhet till öfverläggningar sammankomma.
Vi hafva inom Europa nyligen haft eklatanta bevis derpå att dylika i förväg lagda hinder just förvärrat det onda man velat förekomma.
Jag har hittills af skäl, Den 1 Juli f. m. 375 sorn R. o.
Ad. nogsamt inser, afhållit mig ifrån allt yttrande om den s. k. upprorslagen.
Men uti 8:de §:n förekommer en föreskrift, ang:de rättigheten att lill öfverläggning, sammankomma, hvarom jag anhåller, att fä yttra några ord.
Palmstjerna har här gjort en anmärkn., åsyftande att inskränka föremålen för dessa öfverläggningar till menigheternas särskilda angelägenheter, och jag tror, att han har rätt deruti.
Likväl har Gr.
Sparre bestridt denna förändring.
Jag får då fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, alt om ordalagen få förblifva sä vidsträckta, som de nu äro, dä sammankomsten får omfatta hvarje mål eller ärende, hvilket menigheten rörer: sä angår detta alla angelägenheter som rör någon medborgare.
Till följd deraf kan man taga sig anledn. till öfverläggningar som alldeles icke äro behöriga, ehuru de naturligtvis kunna angå menigheten, icke serskildt, pä sätt Frih.
Palmstjerna anmärkt, utan i allmänhet, lika med alla andra menigheter i riket.
Man kan således tänka sig alt folksamlingar deraf taga sig anledn. att t. ex. öfverlägga om endtledigande af Konungens rådgifvare.
Månne sådant vore behörigt, eller hvad skulle man säga om en sådan sammankomst pälystes för att bereda sinnena på republikens införande?
Kan väl det vara tillåtet i ett land, der man svurit alt upprätthålla det Konungsliga väldet?
Jag tillstyrker derföre att R. o. Ad. måtte vid denna 8:de §, antaga den förändring Frih.
Att företaga rådplägningar om införande af republik är icke öfverensstämmande med lag och ed.
Om således någon folksamling företager sig sådant, kan den offentliga myndigheten upplösa den.
Merberörde 8:de § stadgar nemi. rättighet för vederbör:de, att upplösa en sådan sammankomst, dervid något företages som emot lag stridande är eller eljest allmän ordning störer.
Lika med den siste värde talaren tror jag att de af Hr von Hartmansdorff omnämnde fall, om nemi. våra lagar bibehållas sådana de nu äro, icke kunna vara lofliga föremål för öfverläggningar på en sammankomst.
Deremot får jag göra en annan anmärkn. emot ifrågavande §, nemi. att den endast omtalar rättigheten för offentlig myndighet att upplösa en sammankomst, men icke nämner något om rättigheten alt pä förhand förbjuda dess hållande, så vida densamma skulle befinnas hafva ett olagligt ändamål.
Jag skulle nästan tro att ett sådant förbjudande på förhand vore lättare alt handhafva, än att upplösa sammankomsten sedan den en gång börjat.
Saknaden af ett dylikt stadgande är en brist i lagen som af R. o. Ad. torde böra tagas i öfvervägande.
Jag tror visserligen, att jurister med den samvetsgrannhet, som utmärker Gr:ne Sparre och Mörner icke skola såsom laglige erkänna sammankomster i den syftning jag omnämnt, men jag tror också att det finnes många jurister i vårt land, som anse dem tillbörliga, och jag har hört vissa sådane män omtalas.
Jag anser derföre R. o. Ad. göra bäst om Ståndet vidtager en sådan förändring som den, Frih.
Då nu öfverläggningen förklarades vara'fulländad, yttrade Hr 376
Den 1 Juli f. m. Gr. o. Landtm., att då anmärkmr blifvit gjorde endast emot 5, 6 och 8 §§ af Utsk:s förslag, R. o. Ad. borde finna lämpligt, att propos. framställdes först till bifall å de §§, emot hvilka ingen anmärkn. förekommit och sedermera serskilda propos:r framställdes i afseende på de §§, hvaruti förändringar blifvit yrkade. R. o. Ad. hördes häruti instämma.
Uppå härefter framställd propos. biföll R. o. Ad. de utan anmärkn. lemnade 1, 2, 3, 4 och 7 §§ af Utsk:s förevande förslag, i Sedermera framställde Hr Landtm., att i afseende på 5 §, hvartill åtskilliga ledamöter yrkat bifall, Hr von Hohenhausen föreslagit, att första mom. må erhålla följande förändrade redaktion: ”Har någon i skrift, den han utspridt eller utsprida låtit, eller inför menighet eller folksamling annorledes till uppror uppmanat, äggat eller trugat, straffas, när ingen straffbar verkan deraf följde, med fängelse från två till sex månader” samt att andra mom:t må blifva oförändradt; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla 5:te § af Utsk:s förslag.
Härvid ropades ja och nej, hvarefter Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle
Hr von Hohenhausens i afseende på 5 § gjorde förslag, samt sedan denna propos. blifvit besvarad med starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverrösta! nej.
Hr Landtm, framställde vidare att, i afseende på 6 § dels Frih.
Palmstjerna yrkat den förändring att, i st. f. sista meningen 1 mom.: ”Ej må dock, i något fall, vapen längre brukas, än civilmyndigheten finnér sådant, för upprorets stillande, nödigt vara,” skulle införas: ”Ej må dock i någotdera fallet, för upprorets stillande vapen längre brukas än civil-myndigheten anser nödigt vara”; dels Gr.
Mörner yrkat återremiss, under åberopande af det stadgande, som finnes intaget i K. M:s nåd. propos. vid 1840 och 1841 årens riksdag och hvaråt Gr:n gifvit företräde; hvarefter ifrågavande 6 § med den af Frih.
Palmstjerna föreslagna förändring, uppå derom framställd propos., af R. o. Ad. bifölls.
Slutligen framställde Hr Gr. o. Landtm, att i afseende på 8 §, hvartill åtskilliga ledamöter yrkat bifall, Frih.
Palmstjerna föreslagit den förändring att första meningen, innehållande: ”Ej vare menighet i landet eller i stad förment, att sammankomma till öfverläggning om mål eller ärende, som menigheten rörer”, måtte erhålla följande lydelse: ”Ej vare menighet ä landet eller i stad förment, att sammankomma till öfverläggning om menighetens serskilda angelägenheter”; hvarjemte Gr.
Ridderstolpe föreslagit att uti den efterföljande meningen: ”ej eller må sådan sammankomst af offentlig myndighet upplösas, så framt dervid ej företages något, som emot lag stridande är, eller eljest allmän ordning störer”; orden ”och ed” mätte införas efter ordet ”lag”; samt att för öfrigt Gr.
Mörner yrkat återremiss i följd af den anmärkn., att ifrågavande § ej innefattar rättighet för offentlig myndighet alt förbjuda olagliga samman - Den 1 Juli f. m. 377 komster, utan endast att upplösa dem.
Vid sådant förhållande ansåge Hr Landtm-, derest den propos. till bifall å Utsk:s förslag, som först komme att framställas, ej blefve besvarad med ja, sig böra först framställa propos. å Frih.
Palmstjernas förslag med R. o. Ad. förbehållen rätt, att sedermera pröfva det af Gr.
Ridderstolpe gjorda förslag lill tillägg, hvilket kunde bifallas oberoende af den i öfrigt föreslagna redaktionen.
Den härefter till bifall å Utsk:s förslag till redaktion af 8:de § framställda propos. besvarades med blandade ja och nej; i anledn. hvaraf Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle Utsk:s förslag med den af Frih.
Palmstjerna föreslagna förändring, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna denna sednare propos. besvarad med öfvervägande ja.
Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. bifölle det af Gr.
Ridderstolpe framställda förslag till tillägg uti ifrågavar:de §, ropades starka nej, jemte ett eller annat ja, hvarpå Hr
Land tm. förklarade det han funnit nej hafva öfverröstat ja.
Föredrogs ånyo SlatsUtsk:s d. 28 och 29 sisth Juni på bordet lagda mern.
N:o 205, i anledn. af från R. o. Ad. samt Bonde St. erhällne återremisser å Utsk:s betänk.
N:o 30, ang:de 1845 års revisorers berättelse. R. o. Ad. beslöt att nu, såsom Utsk. i detta mern. hemställt, till hufvudsaklig ompröfning företaga berörde betänk.
N:o 30, hvar vid detsamma §:vis framställdes till afgörande. § 1.
Bifölls. § 2- Lades till handlingarne. § 3.
Sedan undert. Ridd.-Sekreterare, på förfrågan af Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, haft äran upplysa, att PresteSt. bifallit och BorgareSt. återremitterat ifrågavande §, yttrade Frih.
Utsk. har föreslagit att ångfartyget Sverige skall försäljas.
Jag är icke säker om huruvida icke Postverket redan gått i författning om en sådan åtgärd.
Men jag anser i alla fall en erinran af R.
St. i detta afseende vara öfverflödig dä sådant redan utan R.
St:s tillgörande varit af K. M. beslutadt.
Dessutom förefaller det mig motbjudande att R.
St. skola begära att Sverige skall försäljas och endast i denna omständighet ligger, enl. min tanke, en tillräcklig anledn. alt yrka afslag på Utsk:s framställning, hvilket jag tager mig friheten göra.
Uppå härefter framställd propos. blef Utsk:s i 3 § gjorda tillstyrkande af R. o. Ad. afslaget.
378 Den 1 Juli f. m. §§ 4 och 5.
Biföllos. § 0- Lades till handlingarne. § 7.
Den i afseende på denna § af Hr Ehrenstam afgifna, vid Utsk:s betänk, fogade reservation upplästes på begäran af Hr von Troil, Sam.
Gust., som derefter yttrade:
Den nu upplästa reservationen ådagalägger så fullständigt olämpligheten af den ifrågavar:de underd. skrifvelsen, att jag till densamma icke behöfver lägga något eget yttrande utan inskränker jag mig till att, hos Hr Gr. o. Landtm., anhålla om propos. till afslag ä förevar:de punkt.
Utsk:s i 7 § gjorda hemställan. § 8.
Bifölls. § 9- Lades lill handlingaine. r g 10.
Bifölls. § IL Lades till handlingarne. §§ 12, 13, 14 och 15.
Biföllos. § 16- Lades till handlingarne.
Föredrogs ånyo StatsUtskis d. 28 och 29 sisth Juni på bordet lagde utlät.
N:o 206, dels i anledn. af R.
St:s år 1847 församlade revisorers berättelse, ang:de samma år verkställd granskning af Statsverkets samt andra af allmänna medel bestående fonders tillstånd, styrelse och förvaltning för åren 1844 och 1845, dels ronde åtskilliga, vid behandlingen af 1845 års revisorers enahanda berättelse, jemlikt Utsk:s utlät.
Härvid förekom, i fråga om § 1: l:o Utsk:s hemställan, rör:de afskrifning af de före 1841 ars Statsreglering i hufvudtitlarne uppkomne brister.
Att R. o. Ad. bifaller hvad Utsk. hemställt aug:de afskrifning af ifrågavande 171,630 r:dr 25 Den 1 Juli f m 379 sk. och 7 r:st. (ager jag för afgjordt.
Deremot anser jag mig icke kunna tillstyrka hvad Utsk. i öfrigt föreslagit, eller att den uppkomna bristen af 700 r:dr på f. d. 4:de hnfvudtiteln, ifall den skulle till Statskontoret inflyta, borde slutligen komma riksg:s-kont. till godo.
Den summan har dock blifvit utbetald från Statsverkets s. k. grundfond och således borde den också till densamma återställas.
Utsk. har troligen icke erinrat sig detta, ty eljest hade det väl icke kunnat föreslå, att riksg:s-kont. skulle få uppbära hvad af nämnde grundfond blifvit förskjutet.
På grund häraf anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla den första delen af Ulsk:s tillstyrkande, men afslå den sista delen deraf.
Skulle Hr Gr. o. Landtm, åter finna, att beslut om afslag i denna fråga nu ej kan fattas emot 69 § Reg.F., så anhåller jag om återremiss af sistnämnde del af Utsk:s förevar:de utlåt.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då 69 § Reg.F. uttryckligen stadgade, att återremiss bör ega rum när betänkligheter möta, att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt i det som rörer hvad till riksg:s-kont.:s utgifter och inkomster hörer, samt StatsUtsk. här föreslagit, att den af Frih.
Palmstjerna omtalade summan af 700 r:dr må komma riksg:s-kont. till godo och således blifva en riksg:s-kont:s inkomst, Hr Landtm, ansåge denna del af Utsk:s hemställan, böra återremitteras, derest R. o. Ad. icke behagade bifalla densamma.
Uppå härefter framställde serskilda proposrr, biföll R. o. Ad. att, såsom StatsUtsk. hemställt, de ifrågavande till ett sammanräknadt belopp af 171,639 r:dr 25 sk. 7 rst. uppgående, bristerne må i sina behöriga räkningar och sammandrag få till afskrifning befordras; samt ansåg R. o. Ad. de gjorda anmärkmne föranleda till återremiss af Utsk:s derjemte gjorda hemställan, att derest, efter verkställd utredning öfver förhållandet med den å f. d. 4:de hufvudtiteln uppkomna brist af 700 r:dr ersättning derför skulle till statskont. inflyta, densamma borde debiteras under inkomsttiteln extra medel och uppbörder, för att såmedelst öka inkomst-öfverskotterne och i sisla hand komma riksg:s-kont. till godo. 2:o Utsk:s yttrande att vid verkställigheten af statsmedlens fördelning pä ser skilde fonder och framställning i rikshufvudboken, nämnde hufvudboks kapital-räkning bär ät grundfonden inrymmas.
Bifölls. 3:0 Utsk.s hemställan derom, att ät t. f. statskommissarien Fredin mätte anförtros uppgörandet af en rikshufvudbok, efter ny method.
Palmstjerna: Att t. f.
Statskommissarien
Fredin är en till ifrågavande arbete fullt lämplig person erkänner jag så mycket heldre, som han, såvidt jag känner, troligen om dylika frågor har den största erfarenhet af alla i riket.
Men som detta arbete är af vigt, anser jag att- dess verkställande icke bör bero på en viss per - 380 Den 1 Juli f. m. sons lifstid eller förmåga att bringa det lill slut. R.
St. böra, enl. min öfvertygelse icke i detta fall hos K.
M. begära en viss persons utseende, utan inskränka sig till anhållan om sakkunnig persons utväljande.
Ty om en viss person nämnes och hinder för denne uppstår att fullgöra arbetet, så äro så beskaffade vilkor i öfrigt stadgade i afseende pä aflöning och godtgörelse för arbetet, att K.
M. deraf vore förhindrad alt uppdraget åt annan lämplig person öfverlåta.
Jag hemställer om icke R. o. Ad. skulle finna för godt alt återremittera denna punkt, på det StatsUtsk. må komma i tillfälle rätta densamma lill öfverensstämmelse med hvad jag nu tagit mig friheten yttra.
Den siste värde talaren har förklarat det han ansåge den ifrågavar:de personen vara den mest lämplige till alt öfvertaga detta ansvarsfulla arbete, men han har tillika yrkat, att då Hr Fredin möjligen skulle kunna vara förhindrad att uppdraget emottaga, den ändring af ordalagen i betänk, måtte äga rum, att i st. f. den ifrågavande personens namn borde insättas uttrycket ”sakkunnig person”.
Jag anhåller att med anledn. af denna anmärkn. fä fästa uppmärksamheten derpå, att innan dessa vilkor uppgjordes, StatsUtsk. ansåg sig pligligt efterhöra om Hr Fredin vore villig att arbetet sig åtaga, alt Hr Fredin dervid förklarade, att han vore lika villig som skyldig att detsamma förrätta; samt alt den hufvudsakligaste planen för arbetets verkställande uppgjorts i samråd med bemälde tjensteman.
Om äfven den ifrågavande personen, af en eller annan orsak skulle under arbetets fortgång blifva förhindrad, att detsamma afsluta, så har han naturligtvis varit nödsakad att anlita åtskilliga biträden, hvilka mer än någon annan kunnat sätta sig in uti Hr Fredins åsigter och bland hvilke således lämplig person att honom ersätta bör vara att träffa.
Dessutom kan jag icke inse att för den händelse att Hr Fredin får förhinder, utsättandet af hans namn i den ifrågavande und. skrifvelsen, på uågot sätt bör kunna lägga hinder i vägen för styrelsen att efter Fredin förordna annan lämplig person att förrätta arbetet på samma vilkor.
Men dä det är osäkert huruvida i närvande stund någon skulle vilja åtaga sig detta besvär på de föreskrifna serdeles billiga vilkoret!, tror jag det vara af vigt att betänk, bifalles sådant det nu är lieskaffadt.
Allt sedan jag, för 19 år sedan, var medlem af StatsUtsk. har jag önskat att ett förbätträdt bokföringssätt skulle i statskont. införas.
Det är således med tillfredsställelse jag ser att StatsUtsk. nu föreslagit en förberedande åtgärd i berörde hänseende.
Palmstjerna tror jag dock, att den form, hvari Utsk. uppställt sitt förslag, icke är den rätta.
St. äga bestämma huru bokföringen i riksg:s-kont. och banken skall vara beskaffad; men de äga icke föreskrifva sådant hvad statskont. beträffar, ty detta är ett kronans verk, hvarom Konungen ensam har rätt att förordna. R.
St. äga visserligen att dervid göra anmärkmr samt uppgöra förslag till ändringar men ingalunda må de, på sätt StatsUtsk. nu föreslagit, bestämmaj hvilken person skall ut - Den 1 Juli f. m. 3M föra ett sådant uppdrag.
Dessutom kan det ju hända, på sätt Frih.
Palmstjerna redan anmärkt, att den uppgifne personen dör innan saken ens kommit att börja, och än mera innan hon hunnit afslutas.
Det är således enl. min öfvertygelse, hvarken riktigt, eller ens tillbörligt af R.
St. att på detta sätt utnämna personen till hefattningen.
Det är ju nog att de hos Konungen anhålla, det ifrågavar:de arbete måtte vidtagas.
Jag tror följaktligen att namnet på personen bör uteslutas.
Utsk. har dessutom föreslagit att arbetet skall vara färdigt till den 15 Juli 1849.
Ett godt skäl för Utsk. att göra en sådan bestämning, ligger visserligen i omsorgen att det till arbetets fullbordande lemnade anslaget måtte förslå.
Men Utsk. har yttrat ett annat eller, såsom orden lyda, ”för att med statskontorets och kammarrättens utlåtanden beledsagadt, kunna till R.
St:s sistnämnde år sammanträdande revisorers granskning öfverlemnas.
Nu skola R.
St:s revisorer sammanträda den 15:tle September nämnde år; följaktligen skulle nyssnämnde båda verk endast hafva Juli, Augusti samt halfva September till dessa dubbla granskningsarbeten, ty det är icke blott förslaget till en rikshufvudbok, utan äfven till en särskild hufvudbok för Statskontorets egen rörelse, som skall skärskådas.
Utlåtanden öfver båda skola vara färdiga så tidigt år 1849, att de då sammanträdande revisorerne hinna alt deröfver sig yttra.
Det är \ visserligen icke sagdt att merberörde verks utlåtanden skola vara af gifne innan revisorernes första sammanträde, men dock torde det kunna antagas såsom varande meningen emedan både förslagets och de möjliga anmärkningarnes riktighet väl skola pröfvas och jemföras mot räkenskaperna, under deras genomgående af revisorerna.