Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mest styfmo-derligt ha Paris ’ museer, kyrkor o. dyl., som icke har med utställningen att skaffa, blifVit behandlade.
Bland de förra är t. ex. Luxembourg (ioke borg) expedieradt på sju rader, och bland kyrkorna ha endast Nötre-Dame och Madelaine fått komma med, fast det sannerligen är stor synd af en turist att gå förbi åtskilliga af de andra, den lilla herrliga St. Roche t. ex. med sitt genombrutna altarmonament, för att nu bara nämna en.
— Apropå Madelaine, hur ser den egentligen ut, hr G.?
Sid. 82 bjader dess » allvarstunga grekiska kolonnad liksom till ro », men sid. 178 möta vi dess » oändliga sträcka af romerska pelare ».
Hm ...
Men så mycket mera hemmastadt rör sig vår förf.
i Paris » just na », som symboliskt på bokpermen är förlagdt emellan Eiffeltornet och en kokott — j^ja, det är icke så farligt, visst drar han i väg med oss, samma kväll vi komma till Paris, till Café Américain, och visst för han oss sedan som hemmastadd ciceron omkring både på Folies Bergères och Bal Bullier, » mag-dansen » i det egyptiska kvarteret pä utställningen icke till för * glömmandes, men allt det där är bara för att i största anständighet varna oss, så att vi inte sitta som nöt och låta plocka oss af de angripande sköna.
» Om skalkar locka dig, så följ med och se efter hvad de ha för sig », säger visst den vise Sa-lomo, som ja hade reda på det; och om förf.
(sid. 18) ser sig i stånd att applysa om att » sängarna äro i allmänhet utmärkta här », så beror detta helt enkelt därpå att han fltt erfarenhet under sina försök att skaffa billiga och bra rum åt dem ibland oss, som äro så förståndiga att ta hans bok som reselektyr på vägen till Paris.
Detta är obestridligen en af bokens starkaste sidor: de många anvisningarna hur man skall fU det billigt och ändå bra.
Ram bör man gå at sjelf och se sig om efter, så fort man kommit fram; på det viset kan priset godt pressas ned till ett par, tre franos.
Droskkuskar skall man vara kort emot — hvilket är så mycket lättare ju mindre franskan flyter lätt på tungan — och aldrig tala om på förhand att man vill åka på timme (Vi anmärka härvid dock att en dylik manöver kan man missräkna sig på, ty kuskklockor gä så underligt fort ibland).
Om hvar manäter i Paris fins det med allt fog ett helt kapitel, med anvisningar efter olika börsar, råd om att taga en portion för två — när skall Stockholm komma så l&amp;ngt att detta ej ses med grima * ser af källarmästare och kypare?
— om hur myoket man skall ge i drickspengar o. s. v. Och om också meningarna kanake kanna vara delade om det » vin ordinaire », som förf.
finner för * träffligt, s&amp; har han däremot rätt i att det är damt att betala 1 franc för en » ticket » till expositionen, när man kan fl en för 6 eller 8 sons; och är man ensam herre är det nog skäl att dra nytta af anvisningen om teaterparterrens billighet, fast nog är det betydlig öfverdrift att p&amp;stä (sid. 152) att den är » en plats precis lika god som fauteuil d ’ orchestre » (icke ester) — utan ryggstöd p&amp; smala bänkar och utan sidokarmar mot grannarna och halft öfversprungen i mellanakterna njuter man dock icke aå, som i en bekväm, fast dyrare egen länstol litet längre ned.
De faktiska uppgifternas tillförlitlighet ha vi ju ioke kunnat kontrollera, men fl hoppas att korrekturläsaren — till hvilken vi genast skola komma — icke skickar oss till allt för rasande husnummer.
En liten lapsus, som däremot icke korrekturläs * - ren r&amp;r för, få vi till bästa i beskrifhingen af » jordgloben i miniatyr ».
Denna är 70 meter i omkrets » och således precis en milliondel af jordens verkliga storlek ».
Inte, gosse — då vore det skräp med gamla jorden!
1 meter är, som vi alla låtaas veta, en tiomilliondel af jordkvadranten; 40 meter s&amp;lnnda en milliondel af jordens omkrets.
Men jordens storlek i förhållande till den där globen mätes då inte med ett tal med sex nollor efter, utan aderton-Biffngt blir det.
Så att om » Guide bleu » eller någon före-visare sagt hr G., att globen var en milliondel, så har han (jugft ungeftr en million millioner gånger — hvilket är för mycket
Vi ha redan ett par gånger nödgats tangera korrekturläsa-ren — lfttom oss skonsamt kalla honom så — och därmed bokens svaga punkt.
Franskan har uppenbarligen v&amp;llat gräsliga bekymmer på sätteriet i Ullströms stad, där » Paris just nu » är tryckt, och med den iltågsfart, hvarmed allt m&amp;ste gå, var det inte tid till fiere korrekturer, och manuskriptet var kanske något otydligt i fråga om ändelser, genus, cediljer o. dyl.
Så måste de« ha gått till att verkligen resultatet blef i detta afseende så klent.
Ty det kan icke förnekas.
Och om dessa fläokar lika litet minska bokens verkliga förtjänster som — sans comparaison — solfläckarne borttaga solljuset, så är dock ett ledsamt faktum att de synas bra mycket bättre än solfläckarne och äfven för det obeväpnade ögat.
Exempel!
Ja det är tyvärr bara embarras de richesse.Säg helt lugnt ditt » Attendéz », råder oss förf.
(sid. 23).
Ja, men skrif det hällre utan accent.
Och skulle du vilja bedja » pour les femmes échevelée » (sid. 25), så lägg till ett s, så blefve en fransman bel&amp;tnare.
Om du inte har något, kan du ju ta fr&amp;n sid. 29, där » carafon frappés » ståtar som ett icke efterföljans-värdt citat.
Sid. 55 möter oss rubriken » Ca et là », för yttermera visso upprepadt strax nedanför med samma mindre korrekta stafningssätt (i st. f. çà et là).
Denna sida 55 bör för öfrigt betraktas med en viss andakt, ty här påträffa vi — bokens enda cedi \ jtecken!
Vi trodde först, när vi träffade alla dessa garconer, ca och français, att dylika finurligheter inte funnos i Norrköping, och att följaktligen förf.
med förtviflan i hjertat måst konsekvent teckna k-ljud för c-ljud.
Men här fins ju en cedilj, säkert tryckeriets enda.
Låt oss ta af hatten och gå vidare.
Ett bland de ord, som råkat värst ut är Thé&amp;tre français.
Den riktiga stafningen kunna vi ej erinra oss ha träffat på ett enda ställe i » Paris just nu »; däremot fins det att välja på formerna » teater Française » (sid. 98), » Teatre Français ’ » (sid. 151), » teatre française » (sid. 154) och kanske ännu några till.
Apropå teater skrifver förf.
Sahra Bernhardt med h: et i inidten och detta med en högst ovanlig konsekvens.
Förr i verlden satte man h: et på slutet; men kanske denna ändring hör till skådespelerskans kända excentriciteter.
En annan teater, som mist sitt ärliga namn, är Renaissance, hvilken (sid. 79) ståtar med formen » Renaicanse ».
Bland biblioteken nämnes (sid. 176) » Biblioteque (thèque) de Historique »
— historiskt!, sa ’ Crusenstolpe!
Sid. 179 står kursivt » Place de la Carouselle » och två rader inunder » L ’ arc du (läs: de) triomphe du Caroussel ».
Vi slå för säkerhets skull upp i lexikonet och finna där att det borde ha stått på bägge ställena: » du Carrousel ».
På operan ges balletten » Le tempête »; » La tempête » hade varit roligare att se.
Former som Molieré (sid. 151), deuxiemè (sid. 30), bieré och bieré (sid. 96), Champs Elysé (sid. 82) göra ingen menniska glad, ty det är så tydligt slarf, men däremot kunna vi icke alldeles dela förf: s uppriktiga åsigt, att variété-visorna genom sitt konstiga språk » icke äro mycket underhållande för oss ».
De små profstycken, som anföras, äro tvärtom rätt underhållande; anm. har funderat ganska mycket på hvad det där » sa » kunde betyda i följande lilla stump:
&gt; Alors la p ' tit (e) cocotte, cocotte
Pendant l ' exposition
Sa faire un (une) — position! » Ja, » det mesopotamiske Sprog er et underligt Sprog », oeh skämt äsido kunde franskan ha varit omsorgsfnllare i » Paris just nu ».
Jag skall dock icke trötta med mer än ett enda exempel till, och gftr därför förbi det inbjudande » hotell » Dieu ooh det stora därhuset och rakt p&amp; Gambettamonumentet i bokens slut.
In * skriptionen är anförd, » herrliga, stolta, eldande ord, som Gam-betta slungade ut en dag i kammaren 1870 » (detta är nu ett litet historiskt misstag; citatet är från proklamationen efter Mets ' fall, och nflgon kammare att slunga ut orden i fans inte vid den tiden).
De böija emellertid:
» Français!
Elève vos ames et vos Resolutions a la hauteur des périls qui fondent sur la Patrie! »
Icke ett accenttecken (och naturligtvis ingen cedilj) annai än på den olyckliga elev-formen för Elevez.
Huru förklara denna brist, som sedan fortgår i hela citatet och stör de väl lagda orden?
Icke skulle väl händelsevis originalet vara inhugget med stora bokstäfver?
Som läsaren behagar finna erbjuder » Paris just nu » en viss likhet med goodtemplarorden.
Enligt dennas förra chef gäller om den Runebergs ord om Lotta Svärd:
Något tålde hon skrattas åt
men lyckligtvis är för bägge fullt giltigt tillägget:
Men mera hedras ändå.
Den värdelösa franskan stör intrycket, men forstör ju icke bokens värde.
Vi ha förut framhållit dess praktiska förtjänster genom de anvisningar den ger, dess lättlästhet och relativa fall-ständighet.
Det är icke mer än rättvist att äfven egna ett er kännande åt de skildringar, där förf.
alldeles lemnar den liberala tidningsfrasen om » Det frigjorda arbetet » o. dyl., och låter den omedelbara känslan tala, som i de vackra bitarne från Luxem-bourgträdgården, Buttes Chaumont och andra, eller där en filkt drar förbi af det stora Paris, frihetens ooh revolutionernas stad, verldens hufvudstad, som i skildringarna af intrycken från den återuppståndna Bastiljen, från Eiffeltornet eller — trots allt!
— från Napoléons graf.
Här ger oss förf.
långt mer än turistkåseri, och för det skall han också ha tack af en bland de många, som ödet tvingar att låta sig nöjas med att läsa hvad andra sett, i stället för att, som de kanske hoppats, se själfva.
B — g.Storfurst Paul Alexandrovitch, Alexandra,
broder till Alexander III, född 3 okt.
1860. prinsessa af Grekland, f. 30 au g.
1S70.
Earlen af Fifb, Piinsessan Louise af England
f. 1849. f. ao febr.
Den unga europeiska furstesPrinsessan Sofie af Tyskland, dotter af afl.
Kejsar Fredrik, f. 14 juni 1S70.
Kronprins Konstantinos ak Gkekland, f. 2 aug.
Prins Christian, äldste son af kronprinsessan Lovisa, f. 26 sept.
enerationen på Fredensborg.
Cesarevitck Nicolaj Alexandrovitch, rysk tronföljare, f. 18 maj 1868.Europa i Köpenhamn.
Af Gustav Estnann.
I det alltid förlustelserika Köpenhamn skänker af årets tider likväl september de fullaste glädjens skålar.
Till hvil-ket vimmel af förströelser inviterar icke denna galanta säsong, som förenar vintrars och sommars attraktion!
Nu är det icke längre mörkt om aftonen i Tivoli, ty månen skiner stolt in genom träden, hvilkas löfverk redan är tunt, som håret på en bonvivants hjessa.
Men regnar det händelsevis en afton, förskaffar man sig med lätthet plals på en teater och njuter af stycken, som man kanske har glömt sedan man såg dem sist och första älskarinnor, man kan minnas från det man var liten.
Är det kyligt, inbjuder den lugna cirkus.
Der hypnotiseras man mildt af gashettan, medan man stirrar på de i rundel galopperande hästarne, som blifvit alldeles skelögda af att beständigt springa i krets.
Till sist har man tidskrifterna, de nybakade studenterna och de första ostronen, som det är rent af spännande att taga itu med.
Om man nu efter en sinnenas hvirfveldans på aftonen vill nästa förmiddag tillbringa några mindre upphetsande timmar, erbjuda sig ju åt alla håll utflygter i en leende natur, till exempel till den lilla vänliga zoologiska trädgården, der man kan dricka chokolad och inandas den friska doften af vilda djur och söta äpplen.
Eller också beger man sig ut i skogen och förvärfvar sig på en rask spatsertur aptit till en frukost af fiskfilet och manbara tuppkycklingar, att intaga i en af de näpna restauranterna, der man sitter på balkongen och nyser och ser bladen ett efter annat hvirfla ned i sin tallrik.
O, det är vackert och dystert; vederqvickt och rörd rullar man i skymningen tillbaka till den vinkande upplysta staden, de vimlande boulevarderna, de strålande ka-
51féerna och varietéerna, för att ånyo störta sig ut i det festliga tumlet.
Intet under att kejsaren af Ryssland alltid väljer september, när han reser på besök till Köpenhamn.
Också försäkras det bestämdt, att hans majestät efter sin vistelse der förklarar, att han ingenstädes befinner och roar sig bättre än i sina höga svärföräldrars residens.
Och tillfredsställelsen är då ovilkorligén ömsesidig.
Har sommaren varit fuktig, Tivoli trist, har den på Kongens Nytorv stoltserande köpenhamnaren en ledsam augustiafton vid anblicken af byggnadsställningarna vid teatern, den tomma östergade och de sex paren turistskor på trottoaren framför d ’ Angleterre, känt hos sig något tvifvel om, att han verkligen promenerade sin odödliga själ i verldens centrum — den höstdagen då Der-jawa kastar ankar på redden och saluten rullar, vet han ånyo Europas blickar vara riktade på sig.
På Toldboden stiger tsaren i land och inspekterar det danska gardet.
På Toldboden står den köpenhamnska pressen och inspekterar tsaren.
Redan veckor på förhand har man i dess mest välunderrättade organer hvar dag kunnat läsa hvilken dato hans majestät skulle inträffa, för att morgonen derefter af samma organer blifva försäkrade om att ankomsten skulle ega rum en annan dag.
På det sättet har väntningstiden förflutit i behagligt skiftande spänning.
Denna har ytterligare blifvit stimulerande genom ovädersskurar, som dragit hotande fram öfver den politiska horisonten.
Det ryktet har plötsligen uppstått, ovisst hvarifrån, att en större del af den danska flottan skulle utrustas och i förening med de ryska pansarskeppen, som eskortera kejsaren, i dennes åsyn hålla omfattande sjömanövrer i farvattnet kring Köpenhamn.
Eller det förljudes att de i Nordsjælland kantonerade regementena äro designerade att utföra kombinerade evolutioner inför sjelfherskarens ögon.
Hvad kan väl meningen vara med dessa demonstrationer, hviskas det i vrårna.
Ja, hvad är meningen, fråga högljudt de skarpsynta ledarne for den del af pressen, som företrädesvis tänker sig representera hela det stora danska folket.
Betyder det kungörandet af en dansk-rysk allians?
Vågar regeringen på en tid, då riksdagen icke är samlad och utan att fråga valmännen till råds,idka hasardspel om landets existens och kompromettera oss i vår öfvermäktiga sydliga grannes ögon genom dylika vanvettiga manifestationer!
Är det kanske afsigten ... Pyttsan, ljuder det lugnande från andra sidan: hans majestät tsarens resa till Danmark är utan all politisk tendens.
Han kommer uteslutande för att aflägga ett privat besök hos sin gemåls närmaste slägtingar och rekreera sig i sin höga familjs sköte.
De ryska fartygen skola blott illuminera på redden på de furstliga festdagarne, och de ryska matroserna skola spela i Tivolis konsertsal.
Med dessa försäkringar låta det danska folkets siare sig nöja.
De ha uppnått hvad de önskade, de ha visat sig skarpsynta och på sin post, och man har tagit tillbörlig hänsyn till deras värdighet och inflytande.
Pressens högra hand trycker dess venstra i endrägtig uppfattning af tsarens besök som en privatmans, hvilken blott har kraf på offentligt omtalande inom formerna för ett höfligt reporterväsen.
Likväl med den olikheten att de allvarliga hufvudre-daktörerna med folklig rättframhet undvika de furstliga titulaturerna majestät, kejserlig och kunglig höghet o. s. v.; men eftersom detta blott drabbar ifrågavarande referenter, hvilkas betalta radantal genom strykningen af dessa ord förminskas, kommer detta offer på frihetsgudinnans altar icke att genera siarne sjelfva.
Alldeles utanför dessa eftergifter står emellertid den press, hvars samhällsomhvälfvande principer och barska revolutionära sinnelag öfverhufvud icke tillåter den att ställa sig på förmedlingsfot rörande kejsare, äfven när dessa uppträda som privatmän.
Denna pressens reporters äro då verkligen att beklaga under kejsarbesöket, som göder deras lyckligare stälda kolleger.
Likväl äro enstaka ibland dem fiffiga nog att uttänka manövrer, genom hvilka de kunna hålla sig någorlunda skadeslösa utan att synda emot den saks idé, de kämpa för.
I det de nämligen gå ut från den socialekonomiska enheten, » livad en arbetarfamilj kan lefva af », uträkna de hvarje gång, de furstliga personerna företaga sig ett eller annat, hur många arbetarefamiljer som kunnat lefva, i fall de furstliga hade afstått från det eller det.
De kalkylera t. ex. hur mycket kejsaren ger for en hatt, och hur många gånger han kan antagas helsa med den, innan han kasserar den.
Händer det så att hans majestät en eftermiddag åker nedåt östergade, och folk står uppstäldt och helsar på honom och derigenom tvingar honom att slita på sin hatt, så upplysesnästa dag på pricken hur många arbetarefamiljer, som kunde ha fört en sorgfri tillvaro, ifall kejsaren igår hade stannat hemma på Fredensborg.
Och det bör icke herska något tvifvel om att sådana beräkningar och exempel äro i hög grad nyttiga till förbättring af arbetarklassens materiella vil-kor och i det hela till gagn för den obemedlade befolkningen.
Den kungligt kejserliga kortégen rullar genom Köpenhamn.
Med pomp och följe, under dånande hofslag af pa-naschprydda springare och genom en dubbel häck af jordens fredligaste befolkning under bevakning och tillsyn af jordens mest påpassliga polisstyrka.
Solen lyser på seldon och uniformer, på de manliga åskådarnes blottade hjessor och i de qvinligas af ifver lysande ögon.
Små damer sända djupt nigande de tronande röda kuskarne himmelska blickar.
Stora damer vända länge och entusiastiskt, sträckande på halsen, hufvudet efter de bortrullande furstliga nackarne.
Och blossande af hänförelse utbrister en sex fots mö i lifvets höst, säker på att tsaren helsade just på henne, då han förde sin hvita handske upp till sin hvita mössa:
» Min Gud, hvad jag älskar kejsaren I Ja, om jag vore karl, skulle jag inte göra annat än ropa hurra för honom! »
Hvilken rörande appell till framåtskridandets barmher-tighet.
Ljuder icke genom denna oförbehållsamma bekännelse en undertryckt suck öfver arbetets orättvisa fordelning, en skärande klagan öfver den tyranniska samhällsordning, som förbehåller åt männen en af mensklighetens dyrbaraste rättigheter, den att våga ropa hurra!
Och förtjenade icke denna qvinna att likställas med en karl?
Jo, sannerligen när man ser den armé af vapenföra och mindre vapenföra, linie- reserv- och landsstorm, som Köpenhamn håller mönstring med under kejsarmånaden, samt ser hvad de uträtta, då må det medgifvas att i alla händelser denna stad synes mogen för de mest vidtomfattande reformer.
Hvem påminner sig icke från historiska taflor de » hjeltemodiga dragen af qvinnor under Saragossas belägring », eller — hvarförgå så långt tillbaka — hvem har icke i friskt minne ett patriotiskt skådespel som för några år sedan gick öfver en af Köpenhamns scener och der en snölockig invalid sågs dansande som en snurra på sitt träben, med väijan i hand ned-sticka tre svenskar i sina hvita skjortor,1 hvilka samtidigt af valkyriorna i kulissen öfveröste med sjudande tjära, och detta med ett behag som om de vattnat ärtor i en trädgård.
Och hvad är då detta i jemförelse med de försakelser och strapatser, som damer, hvilka icke blott äro qvinnor, utan till största delen också invalider, frivilligt underkasta sig dag ut och dag in under den tid kejsaren gästar Köpenhamn.
Uppstälda i timtal, pressade in mot jerngaller, hopklämda i portar, tillryggaläggande milslånga sträckor till fots i allt slags väder, eller inpackade i omnibusar och spårvagnar, ses qvinnor och återigen qvinnor af hvarje ålder, stånd och svaghet, offrande tid och helsa, hvila och hem, mat och dryck, lif och lemmar för tsaren.
Naturligtvis, hären består icke af idel veteraner, och hör man än icke med bland festens höga gudar på scenens midtpunkt, så kan det också för en vanlig dödlig ha sitt behag att gå bakom kulisserna i den smala passagen mellan soldatleden och husraden, der man listar sig fram så nätt som i barndomens tid på den plats der ens mor hängde sina kläder till torkning, under det tätt utspända flaggtaket af alla de färger, som gamla Dannebrog småningom kommit i slägt med.
❖ #
De dagar, tsaren icke kommer till Köpenhamn, kommer Köpenhamn till tsaren.
Med morgontågen anlända till Fre-densborg större och mindre jagtsällskap, utrustade med paraplyer, kikare och hemmalagad proviant i väskor, hvarpå äro broderade ' lokomotiv eller ångbåtar, som utspy oproportionerliga rökmassor.
Det gäller att begagna sin förmiddag, icke att spilla tid med frukost på värdshuset, men strax be-gifva sig till revieret i slottsparken och fatta posto på ställen, der man säkrast kan vänta det furstliga villebrådet.
De bästa utkiksplatserna äro emellertid vanligen upptagna af infödda qvinliga trupper, som med sysaker, bok och matsäck genast från morgonstunden ha besatt de bänkar, hvar-ifrån man har den bästa utsigten öfver slottsterassen och trädgården.
För senare anländande expeditioner är då ingenting annat att göra än att spatsera fram och tillbaka i
1 Anspelning på Karl X Gustafs belägring af Köpenhamn, dä svenskarne uppträdde i hvita skjortor, för att sålunda erhålla hvad man kallar en &gt;skyddande likhet » med snön.den långsträckta allén, som i en båge slingrar sig ikring slottet och, med ansigtet oföränderligt vändt mot detta, af-vakta hvad som skall visa sig.
I spetsen trippar gema en liten gammal och erfaren dam med framsträckt hals och vädrande näsborrar.
Hon spårar villebrådet på långt afstånd och varskor de andra.
Efter henne följa truppens manliga medlemmar, två medelålders herrar med utseende af skol-adjunkter, med svarta klädesrockar och panamahattar.
De blänga öfver glasögonen på de latinska inskriptionerna på de obegripliga monumenten och fördjupa sig i konversation om Fredensborgs gamla minnen.
Deras åstundan är att blifva ögonvittnen till, hvad de kalla en historisk genretafla, det vill t ex. säga, att se den danske kungen stå på terassen efter lunchen och bjuda kejsaren af Ryssland en cigarr, som denne derefter tänder hos prinsen af Wales.
Efter dessa lärda svärmare uppträder hufvudstyrkan, ett halft dussin tungt väpnade damer, af hvilka två äro puckelryggiga, en haltar starkt och resten äro utstyrda med skärm för ögonen eller ock respirator.
De samtala icke synnerligen mycket, marschera blott i väg med af väntan spända fysionomier, orubbligt vända mot slottet, så tappert deras respektiva skavanker tillåta.
Sist traskar en olycklig ung student, lastad med ytterrockar och parasoller.
Han är invändigt alldeles rasande, gör sig omak för att låtsa som om han icke hörde till sällskapet, känner sig nervös af hunger och sjuk af de cigarrer, som onklarne trakterat honom med ända från tidigt på morgonen.
Nu söker han att lista sig bort till en bänk, der han har uppdagat en ledig plats, men blir sjelf ögonblickligen uppdagad af den gamla » blänkaren » i fruntimmerskläder:
— Fredrik lille, du har så goda ögon, kom hit och titta; jag tycker alldeles bestämdt att det är kungen af Grekland, som står vid fönstret der till venster i första våningen.
Det kan emellertid äfven af Fredriks falkblick icke af-göras, om det verkligen varit konungen af Grekland.
Den ifrågavarande herrn har nämligen genast gått bort från fönstret.
Med tålamod beger sig då sällskapet vidare, kikar en stund genom gallret in i marmorträdgården, besöker Nor-mandsdalen, stannar vid Kongebroen och den ryska portalen, öfverallt, der det blott kan vara minsta hopp om att möta så mycket som en furstlig barnvagn, men utan synnerlig framgång.
Det lyckas blott den gamla Skinnstrumpan att få korn påtvå helt unga prinsar, om hvilka man icke ens är riktigt säker på om det verkligen var två prinsar.
Efter hållet krigsråd beslutes då, äfven af det skäl att man nästan icke längre kan stå på benen, att inställa jagten i terrängen och begifva sig till värdshuset, der, det vet man bestämdt, hela furstefamiljen kommer förbi, när den ungefär klockan två beger sig ut att åka eller spatsera.
Under väntans timmar kan man hvila ut sig och äta middag.
På värdshuset sitta de berömda ryska detektiver, hvilka man redan känner från tidningarna som män med intelligenta ansigten med genomborrande, allestädes närvarande ögon.
De se genomborrande på det inträdande sällskapet, som dock icke tyckes väcka deras lättslumrande misstanke.
Till utseendet lugnt fortsätta de sina spekulationer med tvänne här stationerade Köpenhamnska tidningskorrespondenter, hvilka de med största välvilja förse med åtskilliga bevingade underrättelser, som korrespondenterna sedermera låta flyga till Köpenhamn.