Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kan man göra en myntbesfämning, är det ej så magtpåliggande, om rörelsecapitalet är något större eller mindre.
Det rättar då sig sjelf efter behofvet.
Vidare står: 3:0 att derutöfver BancoSedelstocken ej md Ökas annorledes, än emot inlemnad valuta ut t myntbara metaller, genom lån å cxportable ejfecter, utöfver hvad hittills, per medium ifrån och med 1817 till och med 182a, vanligt varit, eller lån ä LåneBancoCapitaler, på sätt Rikets Ständer finna tjenlig t förordna.
Mot det första om itrvexling af rriyrubara metaller är mycket taladt.
Jag tror att man icke bör öfvergå på den ena sidan, och derigenom g tira en orättvisa åt den andra.
— Det andra *36 Dm 14 Julli e. ni. eller lån å exportabla effecter är högst nyttigt och magtpåliggande för näringarne.
— Slutligen får jag anföra, att jag tror dessa hufvudgrunder, emedan på dem hela Nationens Oeconomiska väl beror, tåla en noggrannare pröfning.
Jag hemställer derföre, om det icke är allt skäl till återremiss af betänkandet.
Man bör alltid i. hågkomma, att vid förändringar uti financerne är det ej såsom på eit excercicefält, der man lätt och utan skada kan återtaga de steg man gjort, utan som på ett slagtfält, der hvarje feltagit steg medför olycka och förderf.
Efter sex månaders uthalad Riksdag hafva vi då nu ändteligen upphunnit den stund, då Nationens största och vigtigaste angelägenhet får till pröfning förekomma.
Med otålighet väntar Nationen vårt afgörande; och väntar slut på Riksdagen.
Hon väntar i våra beslut klokhet, och i vårt handlingsätt loyeautet.
Frågan om behandlingssättet ligger framom frågan om beslutet; och jag skall då först yttra mig om behandlingssättet.
Inför et loyalt samfund skall jag tala loyalt.
Vi kunna ej neka, att Riksdagar gifvits, efier hvilka beslutens följde1- verkat till lidande hos Nationen, som dl, mången gång, yttrat icke blott missnöje öfver saken, utan äfven harm öfver sättet, hvarigenom besluten varit genomdrifne.
Jag vill såra inga nära minnen och skall derföre taga exemplet ur en mera till - bakalagd tid.
Jag vill då blott ärindra om tillgången vid 1800 års Riksdag, då man advocera, de med Ständerne, och derigenom påtrugade dem ett Den 14 Julii e. tnl et sårlant sammanhang emellan särskildta Betan* leanden, att då det ena var bifallit, skulle det andra anses också vara både afgjordt och bifallit, ehuru det ännu icke ens var uppläst.
Ja, hvem af oss kan neka att, efter de sist förflutne Riksdagaine, den öfvertygelse hos Nationen varit rådande att Financebesluten aldrig hos Ridderskapet och Adeln till sluteligt afgörande förekommit förr, än sedan de fleste Ledamöteme, upptröttnade af Riksdagens längd, och hemkallade af skördens angelägenhet varit bortreste, och Bänkar-; ne på Riddarhuset nästan toma.
Varnade af allt detta, hoppas jag att vi skola i dag förfara annorle* des, Till följe af Ridderskapets och Adelns vid denna Riksdag gifna beslut, hafva nu Stats- och BancoUtskotten gifvit särskildt
Betänkande öfvergrunderne, och särskildte Betänkanden öfver detaille frågorne.
Det förra är det nu uppläste Betänkandet; men de sednare äro icke ännu hos oss uppläste.
Af detta Utskottens kloka och rättmätiga förfarande, följer också, att vi kunna om vi vilja, förfara på samma sätt.
Såsom bevis huru Utskotten sjelfve trott sig så handla, får jag nu uppläsa de ord ur förevarande Betänkande, sorn skola öfvertyga derom.
Pag. 33 står: ”För att sätta Rikets ”Ständer i tillfälle att kunna besluta öfver de ’’hufvudgrunder, hvarå Utskotten grunda sine för* ”slag i dessa ämnen, utan hinder af de anmärk’’ningar, som uti detaillerne skulle kunna göras, ”hafva Uttskotten ansett tjenligast, att framställa ”desse sednare uti särskilde, vid detta Betänkande ”fogade, utlåtanden,” Nå val, mina Herrar, har Ridd.
VI Band. 47 738 Pen 14 Julii e. ni väl mera tydliga ord kunnat väljas, för att uttrycka den förklaring, att Utskotten skiljt emellan grunder och detailler; samt särskilt yttrat sig öfver dem.
Det var naturligt, att Utskotten icke kunde gifva nakna grunder, utan motiver; och då, för att motivera grunderne, systemet måste, till hela sin vidd, Utvecklas, så kunde Utskotten icke undgå att också, berättelsevis, eller rättare sagdt, demonstrationsvis, omförmäla hvad Utskotten i detaille-betähkanderne föreslogö; men då Utskotten i nyss upplästa örd uttryckeligen för* klarat deras egen mening; och vi jemväl hafvä frågorne fördelia i särskildta Betänkariden; så vore det ju en hårdragen ädvocature att neka oss vår fria vilja, att följa samma behandlingssätt* som Utskotten iakttagit, Och sålunda skilja emel* lan grunder och detailler.
I jFinance-Comitténs utlåtande, som varit till Utskotten rémitteradt, har en realisation varit föreslagen; och i Utskot2 tens Betänkande angående grunderne, (det nti förevarande) liar berörde förslag blifvit undanröjdf* samt ett annat system framstäldt, deraf detaillerne äro i de särskildta Betänkanderne uppgifne.
I anseende till det, efter mili tanka, olyckliga förslaget om realisationen, innehåller således det nu förevarande Betänkandet quesiiö ari, då deremot deitalle - Betänkanderne innehålla questio qvomodo, men NB. åt ett helt annat system; och jag frågar då, hvarföre skulle vi icke med bifall åt grunderne få afslå realisationen, utan att derföre ovilkorligen bifalla detaille-betänkanden, sorn NB. icke angå realisationen, eller kunna vi undgå, att inse hvartill sammanbindningen skulle föra oss?
Jo, mine Herrar, antaga vi ett sådant Den 14 Julii e. m. 739 behandlingssätt; binda vi oss till et sådant sammanslående af ämnena, så är det icke särdeles svårt att se deri följd hufvudsaken derifrån får.
Se här påföljden i båda fallen.
Skilja vi ämnena åt, så få vi i dag afgöra , öin vi skola antaga realisations-förslaget , eller ej | och då blir reali-' sationen afslagen; ty i dag är ännu Riddarhuset fulltaligt nog, för att åstadkomma denna utgång; men sammanbinda vi ämnena, så är det eu beklaglig sanning, att detaille-frågorna innehålla puncter, sorn måste återremitteras; och sammanbindningen tjenar då till det stora ändamål, att genom en återiemiss, blir frågan öm realisationen uppskjuten, och förekommer icke ännu på 8 å 10 veckor* då Riddarhusets Bänkar blifva så tomma, Som möjligt; och då et bifall till realisations.förslaget lätt genomdtifves.
Skulle vi åter, för att få afgöra realisationsfrågan nu bifalla detaille-betänkandeme utan återremiss, så uppkommer deraf dert påföljd, att det nya systemet går förloradt,' genom den brist i öfverensstämmelse, som detaille betänkanderhe innebära; och då hafva vi snart åter en ny Riksdag, dervid man icke skall underlåta ätt, ifrån utgången, bevisa Oklokhet i systemet, och Såmedelst då genomdrifva realisationen.
Det nya systerne, som Utskottens grunder föreslå, kan hafva brister; men det är dock oändelia gen mycket bättre, än realisations-systemet, Hufvudsaken ar alltså för oss, i detta ögonblick, att nu bifalla Utskottens grunder, hvarigenom också realisationen är afslagen; men dertill fordras det behandlingssätt, som också är det JDeii 14 'Julli e~ nit enda ratta, det rieml. att särskildt afgöra grunder.' ne, och särskildt detaillerne.
Om, under värman af denna erindran, jag gifvit anledning att tro, det jag velat tillägga de Herrar, som begärt återretniss, någon klandervärd syftning, så ber jag härmed desse Herrar emottaga min förklaring, att sådan har icke min mening varit.
Jag respecterar hvarje Ledamots rätt, och misstänker inga motiver, men begagnar också min rätt, att varna för hvad jag anser skadlidt.
Jag har nu yttrat mig angående behandlings* sättet, och går att framställa min mening angående Betänkandet, Jag har redan ådagalagt, att jag anser ange** lägnast vara, att realisations-förslaget icke antages; och jag skall då inskränka mig till blott detta ämne.
Men härvid måste jag erindra, att sedan berörde förslag icke blifvit af Utskotten gilladt, och alltså icke är till hela sin beskaffenhet af dem framstäldt, så blir det nödvändigt för mig, att vid min pröfning betrakta det sådant som Finance - Comitténs Betänkande hade detsamma uppgifvit.
Är Viden nu inne till en realisations .anställande. eller bur en sådan åtgärd, till en annan lägligare tid , uppskjuta$?
Till svar på denna fråga, ber jag att få upp; läsa något utur en skrift, som i anledning af Fi«ance*Committéens utlåtande jag, under denna ben 14 Julli 't'- rri; Riksdag, från trycket utgifvit, Jag yttrar mig der på följande sätt: man behöfver icke hafva mycket tänkt i financiella ämnen, för att inse den canning, att i ett Land, sorn. icke producerar silf. ver, ärsilfret en fremmande vara, hvars begärlighet i andra Länder kallar detsamma utur Landet, så snart Landets allmänna ställning, i pro* ductift afseende, aftager elier brister i förmåga att vara sig sjelft nog; det vill säga, så snart dess handels-balance kommer i undervigt.
Jag vet att till sednare tidens sophisteri hörer, att neka möjligheten af en underbalance ; men så vida jag kunnat uppfatta de olika meningarne derom har skiljaktigheten egenteligen bestått i en ordtvist, ty ännu har ingen förnekat de sanningar, som gifva begreppet och bevisa saken.
Man nekar, nemi. icke, att det ena Landet kan vara rikare än det andra, och att följaktligen det ena Landets rikedom tillåter att förvärfva, hvad det andra LanJ dets fattigdom tvingar att aflåta; och man nekar alltså icke eller, att ju fattigare ett Land blir, ju. mindre kan det påräkna att behålla sina ädla metaller.
Med godkännande af desse sanningar, och’ följakteligen också af under-balancens påföljd i Sverige af mycken erfarenhet bevisad — åligger oss att pröfva, om vårt productiva tillstånd är sådant, och verlceligen lofvar att förblifva sådant, att silfret, utlemnadt till mynt, också qvarblifver i Landet; eller ej ?
Och i denna pröfning tillhör oss äfven att upptaga i beräkning de utsigter till silfrets stigande i begärlighet utom oss, som verldshändelserna redan framställa.
Med före-, satts att i allt iagttaga en oväldig sanning, måtte man erkänna, att vår productiva förmåga är i 74*'
"Deli 14 Julii e. m. aftagande ; och enkla förnuftet säger oss, att sa länge ailä näringar, af penninge-bristen , till bakahållas i verksamhet, så länge skall också detta af* tagande fortfara allt mer och rrier.
Jag vet, att våra TullSpecialer gifva anledning att tro på en existerande Öfverbalance i vår Utrikes handel; men jag vet också, huru liten tillförlitlighet
Tullspecialerne i denna fråga äga.
Skulle också en ovishet äga rum om tillståndet för det närvarande, så kan, hvad åter framtiden angar, ingen ovisshet uppstå derom, att då penningebristen , i påtaglig följd af realisationen, skulle blifva mycket svårare, än den nu är, så skulle också verkan deraf snart blifva, att productionen skulle aftaga ändå mera, och alltgåifattigdomen, j högre grad, blifva Sveriges lott; då åter våra artificielt anskaffade metaller skulle skyndsamt vandra utur Eandet.
Då productionen blef allt mer och mer förminskad, och yi skulle vidkännas en ny årlig ut* gift till utlänningen af 210,000, eller 270,000 R:dr Hamburger Banco, i ränta för det silfver, som vi nu skulle skaffa oss till realisatipnens verkställande; så skulle vi också naturligtvis årligen försämra vårt tillstånd.
Med en smula minne af silfrets härkomst, och med pn blick på följderne af de yerldshändelser, som redan inträffat, är icke svårt att förutse, att i den nion, som den nya verb den upphör att skatta till den garpla; och i den mon sorn Europas stora och rika Magter behöfva tillgång till det silfypr Europa äger, samt ärq i tillfälle att betala det dyrare än vi; i samma rnon blir silfrpt begärligare, samt stiger då allt iner och mer i värde.
Detta silfrets stigande i yärde skall då betyda fall i värde åt våra expo?i Den 14 Julii e. mi fabia produkter; och det är då icke blott möjligt, 1 utan äfven sannolikt, att det belopp af producter, sorn nu förslår till liqvide med utlänningen, för årJiga räntan, skall snart, må hända, inom et tiotal af år, eller förr, förslå mindre; ja, kan hända, icke, till hälften; då åter räntan, utan att ökas till siffran, dock blef Sverige dubbelt dyrare, än nu; pch när, i bara räntor, hela det lanta Silfver-Capitalet åter till utlänningen blifvit erlagt; men Ca* pital-skulden dock står qvar, för att med sina årliga räntor trycka våra barn, barnabarn och efterkommander; så skola åtminstone icke de prisa yår klokhet, — Om nu alla dessa skäl icke kunna fullkomligen förkastas; så säger försigtigheten oss, att tiden ännu icke är inne, till en realisations anstäl. lande, och att vi följakteligen förfara klokare, då vi uppskjuta dep till en lägligare; samt emedlertid åtnöja oss att, till dess förberedande, göra hvad vi kunna; derigenom, att vi återförhjelpa Naringarne till den verksamhet, som kan åstadkomma pn stor förökning i produetion, så att vi, genom öfverskott deri, må kunna småningom förstärka yår Bank, utan farliga och dyra jLånebiträden; det vill säga, att vi söka en naturlig och oberoende väg att realisationen värkställa, icke en artificiel, och för ali framtid betungande.
Jag utbeder mig, att ännu få tillägga något.
Det gifves, Mine Herrar! i striden angående realisation emellan bade uieningarne dock en point de reunion.
Båda önska den stadga, den säkerhet i pappersmynt^ t sorn rea. 744 Den 14 Julii t., m.
Usafionen blott ger; och i ändamålet äro dé alltså enige; men det är medlet och tiden för ändamålet, sorn utgör tvisteämnet.
De som nu vilja anställa realisationen, föreslå artificiella medel, hvarigenom de skyndsamt skulle framkomma till ändamålet; men medlen äro dock sådane, att Landet gjordes olyckligt; och operationen blef icke af lång varagtighet.
Vi andra, som vägra vårt bifall deråt, önska lika hjeterligen mera säkerhet åt vårt pappersmynt; och antaga möjligheten deraf; men godkänna inga andra medet, än de, som äro naturliga, och hvarigenom, om vi få äga fred, pappersmyntet, under en ständigt fallande cours, bliir allt bättre och bättre, ja, kan nedfalla, ända till 48 sk. cours, utan att derföre göra någon enda menniska olycklig; emedan det icke kaninträffa utan i sammanhang med den myntförökning, som blir följd af öfverproduction, och sorn då gifver den gäldskyldige större lätthet att åtkomma penningen, samt derigenom också allt det beskydd han behöfver.
Denna öfverensstämmelse i ändamål borde ju då också befria från allt tillmäle att vilja försämra pappersmyntet; ty detta är dock något helt annat.
Under medgifvande af lika patriotisme i åsigter , ber jag då att få framställa de följder, sorn realisationen skalf hafva, om den bifalles.
Man kan dervid invända, att då jag talar om hvad sorn skall tima, så förtjenar målningen ej mera förtroende än hvarje olycksprofetia; men då jag framställer följderne, icke annorledes, än dels erfarenheten Q:ne gånger bevittnat dem, och dels förståndsförmågan visar dem, såsom ord - ♦
Den 14 Julii e. m. 745 sakernes naturliga verkan, så talar jag icke profetior, utan talar förnuftets språk til varning.
Om realisationen skulle göras med blott Hankens SilfverFond, så äfventyrades icke mera än den; men då förslaget nu, till stöd för varagligheten , föreslår först
Lån af 3 millioner i silfver, och sedermera magt att göra ytterligare
Lån, ända till obestämdt belopp, så visar sig äfventyret verkeligen ganska stort.
På tvän. ne ställen i Utlåtandet medgifver Commitéen, att handeis-undervigten kan verka till sifyers utförande ur landet; men lion föreslår ett Correctif, som jag dock högeligen afråder att försöka; bestående i nya utländska Lån.
Jag tviflar ingalunda på, att ju sådane Lån kunna fås, och inser rätt väl, att så länge lånen förslå, så skall också Banken kunna utlemna silfver; mea om jag äfven kunde glömma det sätt, hvarpå Riksens Ständer, vid 1812 års Riksdag, behandlade Rikets utländska Creditorer; så skulle jag dock tro, att all Credit har sin gräns ; oeh det är då en ovedersäglig sanning, att då våra lån upphörde att räcka till, så upphörde också realisationen.
Vi minnas ganska väl våra båda förra realisationer.
Deras öde var att snart falla; och ganska säkra kunna vi vara, att denna skall också falla.
Man kan genom nya lån hindra fallet; men detta sätt är blott uppskof och icke annat : och när ända slutligen fallet inträffar, så skola de utländska lånen, hvari Nationen då skall finna sig fördjupad, medföra en naturlig verkan till Pappersmyntets mångfaldigt större fall i värde, än 74&
J4 Julii e m. detsamma nu vidlåder.
Genom falska financesteg föll Österrikiska Pappersmynfet , för icke inånga år sedan , ända till 700 procent , och detta blir kanhända då våra Bancosedlars.
Och i hvilka olyckor skulle då icke vi befinna oss, för det nöjet att, under realisationens korta varaktighet, hafva ägt ett så kafiadtgodt mynt»
Ölyckan af detta resultat kan blott jemn* föras med de olyckor , som i öfrigt genast skulle inträffa.
Att penninge'bristen blefve större , det är klart som dagen , och hurudan skulledåNärings-idkarens verksamhet till egen-: bergning och förkofran knna blifva?
Jordbru» karens producter äfvensom hans jord skulle nedtryckas till hvad man kallar vrakpriser, under det hans Kronoutlagor och tjenstefolkslönerstodo qvar eller ökades.
Fabrikanten och Handtverkaren skulle ändå mera sakna både förlag och afsättning.
Penninge-löntagaren och Pensionaixen skulle snart förnya samma erfarenhet, sorn de båda förra realisationer ne så rikligen gåfvo, nemligen att inom några år stodo alla andra varupris, än jordproductionens»vid samma numerair i det nya Myntet, som nu i det sämre ; en verkan af vanans makt, som aldrig kan hindras:
Deras löner eller pensioner blefvo då otillräckligare än d“ nu äro, samt hade framförisig, det säkra ödet, att när realisationen upphörde, å nyo, blifva blott papper, men då af mångfaldigt sämre värde, än nu.
De gäldskyldiges svåra belägenhet blefve svårare; och af Capitalister, hvilkas Capitaler äro intecknade, blefvo inga andra räddade, än de, som hade Den 14 Julii e. m. 747 fössta inteckningarne, och således kunde inropa jorden; ty då de andra icke förmådde lösa till sig de äldre inteckningarne, och alltså icke kunde behålla jorden, så fprsvunno också deras Capitaler genom tvångs-auctionerne.
— Ja, Mine Herrar! sådane stå följderne af den atificiglla realisationen; oppne och klara för min förståndspröfning; oqh jag kan således ei annat än högeligen önska, att den ej må bifallas.
Jag slutar med att hos Herr Grefven och HandtMarskalken anhålla om proposition till bifall å nu fö* xevarande Betänkande, såsom grunder: och för att hafva uppfyllt allt hvad i min magt står, begagnar jag mitt sista ord, för att härmed begära, det frågan må genom Votering fa afgöras.
Herr Rosenblad, Bernhard t
Jag kan icke förmoda att slutliga afgörandets stund ännu är kommen i ett ämne, så yigtigt för Nationens väl, sorn vidrör nästan alla medborgares ägande rätt, som bestämmer gränsen för Nationens förkofran till nästa Riksdag, der är jag öfyertygad att man ej kan vilja skrida till beslut i ett ögonblick, då en stor del af dö upplysningar, sorn tillhöra Betänkandet, icke ens möjligen kan vara af de fleste Ståndets Hedarnöter inhämtade; då större dejen troligen icke är det; i ett plenum, vid hvars början sannolikt icke ^ af de närvarande ens anade, att ett afgörande beslut kunde komma i fråga, hvarföre också flere utaf oss saknas.
Och hvem kunde föreställa sig, att vid samma Riksdag, der samtlige RiksStånden bifallit ett af sammansatta Stats, och BancoUtskotten, utan fkiljaktiga tankar,jafgifvet Utlåtande, i anledning '748 "Dera i4 Julii t. m. af vackt motion; deri Utskotten ansett, att grunderne icke utan i sammanhang med hela financei planen kunde uppgifvas och antagas; hvem, säger jag, kunde föreställa sig att vid samma Riksdag kunde tillstyrkas med understöd af flere Leda» meter utaf samma Utskott, att isoleradt antaga de i den afgifna Financeplanen innefattade grunder, utan att på samma gång antaga de delar deraf, som behandla verkställigheten?
Jag för min del kan under intet afseende tillstyrka bifall å en financeplan, som i motsats med de grundsatser, den sjelf framställer, ännu till en aflägsen framtid uppskjuter återgången till ordning i vårt myntväsende; som i motsats med den vackra grundsanning, en värd Ledamot här yttrat, att i försäkrandet af allas intressen ligger allas väl, likväl så starkt förnärmar alla fordringsägares rätt, genom beredande af en ytterligare myntförsämring, medelst utgifvande af nya millioner sedlar, en emission, till en del dold genom konstigt uppgjorde calculer ; en sådan financeplan, hvars caracter af rättvisa så klart framlyser genom bestämmandet af högsta myntvärdet (minimicurs). vida lägre än det lägsta värde, det ägt på mer än ett år, under det att ingen gräns sättes för dess möjliga försämring; en sådan financeplan kan jag, efter mitt samvetes öfvertygelse, aldrig bifalla.
Jag förnyar således, min anhållan om återremiss.
Friherre Lagerbjelke, Gustaf, anförde 'Skriftligen:
Den 14 Julli e. m. 749 Hvarefter Friherre Lagerbjelke muntligen tillatle :
Tag förmodar, att en återremiss blifver första resultatet af denna öfverläggning.
Mina föga betydande anmärkningar torde visst icke kunna ensamme dertill föranleda; menjag lärer hvarken vara elier blifva den ende, sorn uti sa högvigtigt ärende hyst några betänkligheter.
Det oaktadt har jag äfven hört återremissen bestridas, förnämligast utur det skäl, att deraf skulle härledas mycken tidspillan och ingen ändring.
Jag är visserligen så mycket sorn någon man om tidens vinnande, samt angelägen, att undvika åtgärder utan påföljd ; men uti ett ärende af så grannlaga beskaffenhet, af så vidsträckt omfattning, lärer rådrum till granskning och besinnande icke med billighet kunna förvägras detn , sorn det åstunda.
Ju större och vigtigäre föremålet är, ju mer äro vi skyldige oss sjelfve, att med lugn eftertänksamhet skärskåda alla dess sidor.
Vi äro äfven skyldiga den allmänhet, som med deltagande följer våra öfverläggningar, att sorgfälligt undvika allt, hvaruti opinionen, äfven med orätta, kunde tro sig finna ett förhastande.
Och hvad skulle likväl denna allmänhet, som dageligen ser, att vid minsta begäran om återremiss, densamma icke vägras, äfven då frågan blott är om en Utjord, en Sqvaltqvarn, en Pension, ett Arfvode, hvad skulle den väl säga om en återremiss nekades i ett ärende sådant som detta?
Det enda sätt jag kan utfinna att nu undvika densamma vöre, om mari 750
Den i4 Julii e. m. efter fulländad discussion öfver HufvudBetän» kandet, uppsköte med beslutet, till dess öfverläggninglikäledes?
ägt rum i anseende till de med grunderna så nära, och till en dél så oskiljagtig gemenskap ägande Utlåtanden.
Efter min öfvertygelse vöre denna method den rätta.
Meri låter sådant icke verkställa sigä lärer, sorn jag förmenar, ingen anijan åtgärd vara lämplig* än återremiss af Betänkandet.
Grefve vört Plåten, Baltzar Bogislaus :
.Då jag i dag uppstår , erkäntiér jag , att det just icke är för att yttra mig öfver ämnet i hela dess vidd; ehuru jag äfven medgifver * att jag icke saknar en öfvertygelse i detta mål • tvärtom tillstår jag, att jag i ämnet brägt eil öfvertygelse med mig till
Riksdagen* och att jag ej här sedermera hört något, som kunnat förändra densamma.
Men jag bekänner lik! öppet att för en realisation, sådan sorn jag förstår den, behöfves en omständighet, och den beror ej af mig.
Jag vill då éj derom tala.
Jag får emedlertid dock yttra min tänka öfver tvänne satser, som föranledt detta betänkande, och hvilka jag anhåller få utreda, för att i följd deraf till slut få göra mitt påstående i afseende å ifrågavarande Betänkande.
Jag har så ofta hört omtalas 1776 års misslyckade realisation, att jag ej kan underlåta att tala derom, ej allenast af aktning för en stor mans minne, ehuru äfven denna personela sak på mig har inflytande, men fast mera i den öfvertygelse, att 1776 års realisation bör noga från alla sidor och opartiskt betraktas, enär Den 14 Julli «. rn.
751 '-den för oss lemnar ett &å högst vigtigt och ta> lande efterdöme.
Då uppstår dea fråga •’ var 1776 års realisation vörkeligen misslyckad?
Jag torde få nämna, att år 1778) sorn var början af realisationen, förhållandet af Bankens silfver till dess sedlar var såsom 5 till 8- fsilfVerfönden var 4,6681369 R:dr och de utelöpande sedlarne Utgjorde en summa af 7)388,336 R:dr.
Emedlertid gick realisationen med denna, sorn det skulle tyckas, icke motsvarande fond, rätt bra.
Man åberopar, som skäl, fraktförtjensteii och Amerikanska kriget.