Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enär Herr Danckwardts anförande innehåller flere olika principer med dem i Kongl. Majrts Proposition, äfvensom det tycks gå ut på att icke öka grundräntorne, kan jag ej annat än tillstyrka återremiss, och skulle gerna se, att en förändring kan ske i enlighet med Kongl. Maj:ts Proposition, om en sådan förändring är öfverensstämmande med vår Lag.
Herr Gyllenswahn, Henrik, anhöll, att ifrågavarande Betänkande måtte ytterligare få hvila på bordet.
Herr von Vegesack, Ernst, instämde häruti.
Och skulle i anledning häraf, berörde Betänkande, jemlikt 49 §•
Å nyo föredrogs Stats-, Bevillnings-, Lag- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 29 sistiidne September under N:o 79 afgifne, och den 19 derpåföljde October e. m. på bordet lagde, Utlåtande, angående väckt fråga örn förändrad grund för Prrestationers utgörande af hemman.
Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard, anhöll, alt få veta, hvad beslut de öfrige RiksStånden fattat, angående detta Utlåtande.
Den ix N o v e m b e r f. m. x3g Undertecknad.
Riddarhus-Secreterare upplyste, alt, enligt ankomne ProtocollsUtdrag, Högvördige PresteStåndet och Välloflige BorgareStåndet bifallit Utlåtandet, men Hedervärda BondeSlåndet återremitterat detsamma.
Uppå derefter gjord framställning, blef Utskottens berörde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln godkändt.
Grefve von Fersen, Hans, anförde skriftligen:
Som jag var frånvarande den Plenidag, då Ridderskapet och Adeln lill pröfning företog Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets Utlåtande N:o 153 om ytterligare åtgärders vidtagande dels till befordrande af den inhemska bästculturen, dels till lättnad vid remonterings-skyldighetens fullgörande; får jag nu vördsammast reservera mig emot Ridderskapets och Adelns beslut att bifalla nämnde Utlåtande.
— Syftemålen med min motion voro i korthet att leda allmänna omtankan till ett ändamålsenligt uppfödningssätt, hvarigenom landets hästrace skulle utvecklas och i förening med en väl ordnad
Landtstuteri-inrättning förbättras; att, då genom Indelningsverket hästculturn i Sverige mera än i något annat land är en med landets försvar nära förknippad ekonomisk angelägenhet, söka utvidga häst - Den ii IS' q v e iu b e. r f. in, culturen i landet derigenom att, sedan uti Författningar rättighet var gifven Ruslhål-» lare att uti vacanta N:r insätta 3 års målfylliga föl, de rustandes egen vinst och fördel borde uppmuntra dem, att vinlägga sig om hästcultuyens drifvande; och slutligen alt, utan de rustandes betungande, bereda ett medel för Cavalleriet, att blifva beridet på starka utbildade hästar af den höjd Cavallerier i andra länder äga.
Jag inser visserligen de många farhågor, som å båda sidor hafva uppstådt i anledning af den af mig föreslagna åldern vid Remontens insätt,- ning i N:r.
Sprengtporten har likväl i dess vid Utlåtandet fogade reservation uppgifvit ett sätt, hvarigenom Caval’-, leriets förminskande kan förebyggas.
Min öfvertygelse har dock varit och förblifver orubbadt, att hästculturens utvidgande i landet och racens förbättrande skola vara Cavalleriet till vida mera gagn, än hvad skillnaden af nuvarande remonl-insättningsåldern och den af mig föreslagne möjligen kunde menligt inverka på fulltaligheten.
Genom tillstyrkandet i slutet af första punkten af Utskottets
Utlåtande är endast en imaginaire lättnad beredd för de rustningsskyldige, men detta stadgande skall enligt min öfvertygelse helt och hållet motverka hästafvelns förbättrande.
Uti Utskottets tillstyrkande, som innehåller undermåliga hästars antagande vid 4 år, kan jag Den ii November f. rn. ingalunda instämma, emedan detsamma är i rak strid emot den princip, hvarifrån min motion utgick.
Då åter åldern minskas med bibehållande af samma höjdemål, vinnas 2:ne fördelar; större och mera utbildade hästar för Cavalleriet, äfvensom ömsesidig vinst för köpare och säljare vid remont* handel; emedan productionspriset för en häst af 3 års ålder ej uppgår till den summa, hvartill nu remontpriset vanligen beräknas.
— Vanligen anses orsaken till det lägervall, hvaruti hästafveln befinner sig, härröra derifrån, att fölen för tidigt tämjas och vid 3 års ålder till arbete begagnas.
Af denna mening är jag ej, utan tror fastmera hufvudfelet, som bör räLtas, ligga i uppfödningssättet.
Blifver detta rättadt, och ett ändamålsenligare uppfödningssätt än det nu brukliga antaget och användt, tror jag att 3 års föl kunna framvisas lika starka och utbildade, sora i allmänhet 5-åringar nu äro.
Att framdraga exempel från andra länder på de krafter, som hästen, ändamålsenligt och väl uppfödd, vid 3 års ålder anses äga, är öfverflödigt; nog af äfven här är ett bruk att vid denna åldern fölen tämjas, och, då ej genom förbudsförfattningar detsamma kan förhindras, inser jag ej något annat correctif emot den tidiga tämjningen, än att, genom den vinst ett ändamålsenligt uppfödningssätt medförde, förebygga det menliga inflytande fölens tidiga tämjning nu kan äga på landets hästafvel.
— Den u November f. m.
Dä jag således cj kan gilla Utskottets tillstyrkande i slutet af första punkten af Utlåtandet, hvilket, enligt min öfvertygelse, skall leda till att ytterligare försämra Sveriges redan på nog låg punkt varande hästcultur, får jag, så väl på grund af Friherre Sprengtportens reservation, som på grund af hvad jag nu i korthet haft äran anföra, reservera mig emot Ridderskapets och Adelns beslut, att bifalla Utlåtandet, och således hos Kongl.
Maj:t anhålla, att undermåliga 4 års hästar må vid Cavallerierne i ledige N:r få insättas.
Vid förnyad föredragning af Förstärkta StatsUlskottets den 5 dennes under N:o 325 afgifne, och den 9 derpåföljde f. m. på bordet lagde, Memorial, angående anstälId omröstning i någre till Statsregleringen hörande frågor; fann Ridderskapet och Adeln, att samma Memorial borde till StatsUtskot- r tet öfverlemnas.
In lidem Protocolli, O. J. Lagerheim.
Den ti November e. m. i43 Onsdagen d. 1 r November 1829.
Vid förnyad föredragning bifölls Lagsamt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den i5 sisllidne October under N:o 62 afgifne, och den i q i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, öfver väckt motion med förslag till Strafflag mot olagliga tjensteaccorder.
Föredrogs å nyo LagUtskottets den 17 sistlidne October under N:o 1x6 afgifne, och den 26 i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition, angående ansvar å den, som bortförer eller undanhåller annans minderåriga barn.
Jag arnar ej ingå i undersökning om behöfligheten af denna Lag, eller om den är riktigt affaltad.
Jag vill blott yttra mig om den förändring Utskottet föreslagit i Kongl. Maj:ts Proposition angående den, som inom 24 timmar återlemnar ett stulit barn.
Jag anser Kongl. Maj:ts förslag vara vida lämpligare, än Utskottets, emedan jag tror, att om någon af lättsinnighet begår ett sådant brott, men ångrar sig, och inom 24 timmar ,44 Den i.
November e. m. oskadadt återställer det stulna barnet, ett års fästning är för strängt, och att ett så svårt straff hindrar förbrytaren, att återställa barnet, och förmår honom att dölja sitt brott på annat vådligare sätt måhända genom mord.
Det torde således vara bäst, att, om Lag skall stiftas, antaga Kongl. Majrts förslag sådant det är, och icke på ett våldsamt sätt skärpa detsamma.
Herr Ceder schjöld^ Pehr Gustaf:
Det har hos flere verldens största Lagstiftare varit en grundsats, alt ej stifta Lagar för vissa ovanliga brott, på det man icke skulle fästa uppmärksamheten på deras möjlighet.
Då nu blott ett exempel hos oss finnes på barns bortförande, anser jag denna Lag ännu vara öfverflödig, och tillstyrker således afslag å Betänkandet, hälst en Ledamot uti Utskottet i dess reservation uppgifvit, att Lagbestämmelse för sådant brott redan icke saknas.
Om icke redan inträffat åtminstone en eller två casus, der ifrågavarande brott blifvit utöfvadt, och om icke dessa casus gifvit anledning till Lagförslaget, skulle jag vara af Herr Cederschjölds tanka.
Men då nu sådane förbrytelser ägt rum, och den närvarande Lagen är i detta afseende - Den ii November c. m. 145 ende otydlig och ofullkomlig, samt Kongl. Majrts Nådiga Proposition åsyftar att få ca bestämd
Lag för alt förekomma sådane brott, utan alt förnärma någons rätt, så tror jag denna Lagstiftning vara af behofvet påkallad, och kan åtminstone icke inse någon olägenhet utaf förslaget, hvarföre jag tillstyrker bifall å Utskottets Betänkande, med den ändring blott, att Kongl. Maj:ls förslag i srdra Punkten må »antagas, emedan jag tror alt Utskottets, som innehåller att den, hvilken inom 24 timmar återlemnar det stulna barnet, skall åläggas ett års fästning, är för strängt och stridande mot ändamålet.
Att uppmuntra till rättelse, är hvad Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition åsyftar, men Utskottets förslag afskräcker genom sin stränghet, hvarföre jag ej kan tillstyrka denna punkt derutaf.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Vid förnyad föredragning bifölls Statsoch BevillningsUtskotteus den 3 sistlidne Oclober under N:o 85 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde Be 49 10
Den ii November e. m. tänkande, angående väckt motion om befrielse från Bevillning efter 2:dra Artikeln för dem af Skaraborgs och Elfsborgs Läns Allmoge, som icke äro kände för verklig förmögenhet.
Föredrogs ånyo Stats- och Bevillningsutskottens den 17 sistlidne October under N:o 87 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Betänkande, i anledning af så väl Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Kurhusafgiftens fortfarande, som atskillige dervid afgifne yttranden, samt i ämnet väckte motioner.
Herrarne Uggla, Göran Gustaf, och Crusenstolpe, Magnus Jacob, anhöllo, att detta Betänkande måtte ytterligare hvila på bordet.
Och skulle i anledning häraf berörde Betänkande, jemlikt 49 §•
Riksdagsordningen, ytterligare hvila på bord vt.
Föredrogs ånyo BankoUtskottets den 22 sistlidne October under N:o 82 afgifne, och den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtande, med anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:is 48, 49» bo, 5i, 52 och 53 förut meddeldte Betänkanden, hvaruti grunder för Bankens Lånerörelse, efter dess särskilda utgreningar, för tiderymden intill nästa Riksdag, blifvit föreslagne.
Den ii November e. m. »47 Friherre Wrangel„
Henning y begärde, att detta Utlåtande måtte ytterligare få hvila på bordet.
Hans Excellence Herr Grefve Mörner> Adolf Göranj och Herr Tham j Wolrath j förenade sig med Friherre Wrangel.
I anledning hvaraf berörde Utlåtande skulle, jemlikt 49 §•
Föredrogos ånyo och gillades följande Allmänna Besvärs- och EkonomiULskoltets den 24 sistlidrie
October afgifne, och den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden; N:o 159.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 24 förut meddeldte Betänkande, rörande Kyrkors sammanbyggnad.
I anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets under W:o 42 förut meddeldte Betänkande, i frågan om sättet att framforsla Kronans Ekevirke.
Föredrogos ånyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 24 sistlidne October under N:s 162 och i63 afgifne, samt den 2 dennes e. m. på bordet lagde, Utlåtanden, i anledning af gjorde anmärkningar 49 H* 10 * * i48 D*n ii November e. m. vid Utskottets förut meddeldte nedannämnde Betänkanden: N:o 83.
Angående väckt fråga, att
Directionen öfver Danviks Hospital måtte förklaras oberättigad att uppbära recognitionsafgift till Hospitalet vid försäljning af Skattehemman ; N:o 124.
Rörande väckte frågor om behofvet af Lönetillökning för Gymnasiioch ScholaeLärare; Och fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkanden redan blifvit den 27 sistlidne Augusti f. m. och den 2g i samma månad f. m. af Ridderskapet och Adeln bifallne, Utskottets ifrågavarande Utlåtanden borde läggas till handlingarne.
Föredrogs ånyo Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 1 sistlidne October under N:o 21 afgifne, och den i3 i samma månad på bordet lagde Betänkande, rörande Paketpost- och Forvagns-inrättning.
Herr Rosenqvist^ Fredrik Leonhard:
Med hänsigt till den vid Betänkandet fogade reservation tillstyrker jag afslag å detsamma, emedan jag anser bifall dertill blifva ganska tryckande för så väl håll- som reserv-skjutsande.
Huru litet inrättningen är lönande, synes tillräckligen af Forvagnen mellan Upsala och Stockholm, som ofta får Den ii November e. m. i49 gå tom.
Dessutom synes en sådan Forvngnsinrättning vara alldeles öfverflödig, då Canal er och Centralsystemet komma riktigt i gång.
Jag vill blott nämna, att afsigten med denna Paketpost afven är, att de skjutsskyldige skola lindras och de resande komma fortare.
Den, som för att åka beqvämligt, annars behöfver 2 hästar, begagnar genom Forvagnen högsten.
Inrättningen kommer således i betydlig nion att minska skjutsningsbesväret.
I anledning af den sista värde talarens yttrande vill jag påminna, att om man vill skaffa den nya inrättningen förtroende, måste man bestämma måttliga afgifter.
Jag fruktar, att man i Betänkandet tilltagit för mycket.
Jag finner dessutom ej något skäl, hvarföre afgiften för Lispundet skall ökas, då paketen är tyngre.
När man nemligen för en 4 Lispunds paket endast betalar 1 sk. mer än för en paket af 3 Lispund; hvarföre skall det då för en paket af 5 Lispund betalas 2 sk. mer än för en af 4 Lispund?
Enär Ridderskapet och Adeln redan bifallit BevillningsUtskottets Betänkande örn Postpenningarnes förökande med 14 procent till bestridande af utgiften för den nya inrättningen, hemställer jag, om ej ett modere - i5o Den ii November c. m. rädt pris liär bör fastställas.
Herr af Billbergh , Johan Peter:
Jag anhåller alt få upplysa, det Utskotten föreslagit en afgift, som endast borde trygga inrättningen emot förlust för Staten.
Någon vinst är så mycket mindre beräknad, som Kongl. Majit har rättighet att, om så ske kan, nedsätta priset, hvaremot Kongl. Majit icke äger rätt att höja detsamma.
Hvad dispropositionen beträffar, så har man ansett, att betalningen bör progressift stiga från Lispund till marker, men deremot progressift falla, i mon af den större vigten i Lispundtal, emedan den enskilda ofta har lika stor fördel utaf att få skicka ett mindre, som ett större paket, hvaremot PostVerket har en säkrare inkomst af de större, än af de mindre paketerna.
I anledning af den sista värde talarens yttrande, ber jag att få förnya min anmärkning, att ökningen mellan 4 °ch 5 Lispund med 2 skilling är obillig, då den emellan 3 och 4 Lispund blott är 1 skilling.
Jag anhåller att få instämma i Herr af Billberghs reservation, alt den föreslagne hastigheten är för stor.
Om man vill att Inrättningen skall vinna förtroende, måste man tillsa, att Allmänheten kan med beqvämlighet sig deraf Den u November e. rn. tegagna.
Jag anhåller således om återremiss af Betänkandet.
Herr af TVingårdJohan:
Jag ber att få påminna Högh Riddérskapet och Adeln, att denna inrättning är ett supplement till Postverket, sedan man beslutat, att moderation för större paketer med Posten skulle upphöra.
Man har derföre måst vara betänkt på en inrättning, hvarigenom tyngre paketer kunde fortskaffas.
För dessas tillbörliga vård och a {lemnande var nödigt, att hafva en person, som hade ansvaret, och deraf uppkom postiljon.
Då denna skulle hafva en vagn att föra sina paketer på, gjorde man den så rymlig, att resande der kunde färdas.
Men liufvudsaken var i alla fall paketer.
Hvarje vecka skall den passera 22 städer, och detta kostar endast i5,ooo R:dr om året.
Hvarje skilling, som förtjenas för paketer eller resande, förminskar denna summa.
Man har måhända satt taxan något hög, men detta är skett af fruktan, att Inrättningen annars icke skulle bära sig, och att man sedermera med mycket större svårigheter skulle kunna tillvägabringa en Inrättning, som förut gått sönder.
Den siste värde Talaren har sagt att afgifterne blifvit sä stora j emedan man fruktat j att Inrättningen annars icke skulle bära sig.
Men jag der - O c u ii IV o v e in ber e. ra. emot föreställer mig, att det är med denna Inrättning, som med Tullen, att ju mindre afgifter, desto större inkomster, d. v. s. desto flere paketer skiekar man.
I anledning af hvad en annan värd Talare anfört om Forvagnens stora hastighet 3 får jag påminna, att man i allmänhet, om väglaget är drägligt, åker vida fortare än i i timma på milen.
En resande, som vill begagna denna Inrättning, hör dessutom icke vara generad att i ett beqvämt åkdon resa natt oell dag, heldst han ändå har 4 å 5 timmar om natten alt hvila på.
Jag anser blott afgifterna böra nedsättas.
Friherre Wrangel_, Henning:
Då man så ofta hört klagas öfver tidsutdrägt vid detta Riksmöte, och intet skäl finnes till återremiss af Betänkandet, synnerligen då orsaken till den höga taxan blifvit uppgifven, samt det är vordet upplyst, att Konungen kan nedsätta taxan, anhåller jag om bifall å Utskottens Betänkande.
Hans Excellence Herr Grefven och LandttMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg Bevillnings- och EkonomiUtskottens förevarande Betänkande böra, på grund af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Hvarefter Hans Exxc.llence gjorde pro - Den ii Noven) b er e. m. 153 position lill bifall af berörde Betänkande; hvilken proposition med Ja besvarades.
Föredrogs ånyo StatsUtskottets den 23 sistlidne Junii under N:o ig3 afgifne, och den 9 derpåföljde Julii e. m, på bordet lagde, Utlåtande, öfver gjorde anmärkningar vid Utskottets under N:o 66 förut meddeldte Betänkande, angående inrättning af en Paketpost.
Jag får hemställa, om, sedan Bevillnings- och EkonomiUtskottens Betänkande i ämnet blifvit bifallit, någon vidare åtgärd vid detta StatsUtskotlets Utlåtande erfordras, än att det samma lägges till handlingarne.
Uppå derefter gjord framställning, fann Kidderskapet och Adeln, att, som Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens under N:o 21 aflålne Betänkande rörande Paketpost- och Forvagnsinrättning, redan blifvit denne dag af Ridderskapet och Adeln bifallit, StatsUtskottets ifrågavarande Utlåtande borde läggas till handlingarne.
Föredrogs ånyo LagUtskottetsl den 24 sistlidne September under N:o io3 afgifne, och den 2 derpåföljde October e. rn. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorda anmärkningar vid Utskottets under N:o 154 Den ti November e. m. 58 förut meddeldte Betänkande, om ändring eller förklaring af i8:de och icpde §§. i Kongl.
Förordningen den i3 Julli 1818, angående Inteckning i fast egendom.
Den Lagfråga, som nu är föremål för Ridderskapets och Adelns pröfning, har af mig blifvit väckt, och såsom Motionair anser jag det alltså vara min pligt att följa ärendet från början lill slut.
Att vara tydlig, bevisande och kort på en gång är icke möjligt, åtminstone för mig.
Jag måste derföre anhålla om tillgift, i fall jag uppoffrar den sednare egenskapen, för alt icke förlora de begge förstnämnde, och således kommer att blifva något vidlyftig.
Då man år 1818 företog sig, att skrifva en ny InteckningsLag, ville man förekomma, att äldre inteckningsliafvare skulle förnärma de yngre inteckningshafvarnes rätt.
Man förutsåg nemligen, att, då en ägare till flera fastigheter lemnat inteckning i dem alla, kunde intecknmgshafvaren eftergifva sin inteckningsrätt uti ett eller annat hemman, hvarigenom den andel af inteckningen, som bordt utgå utur detta, eller dessa hemman, komme att vidkännas af det återstående intecknade hemmanet, och föl jaktligen deras säkerhet, som hafva sednare inteckning deri, att isamma mån förminskas.
Man sökte förekomma detta de sednare eller yngre inleckningshafvarnes lidande derigenom, alt man i 18 §.
Den ii November e. m. 155 af 1818 års InteckningsFörordning stadgade, att det intecknade capitalet borde utgå af alla de intecknade hemmansdelarne, men man glömde, att, vid hemmanens öfvergång till andra ägare, tvist kunde uppstå derom, i hvilken proportion hvartdera hemmanet borde svara för den intecknade gälden, och denna proportion förblef alltså obestämd, så att ägaren till en af de intecknade hemmansdelarne icke kunde genom betalning af den del, hvarföre hans hemman rätteligen häftade, befria sig från missödet att se äfven sitt hemman gå under den auctiousklubba, hvarmed inteckningshafvaren hotade alla de intecknade egendomarne.
Detta är hvad jag egentligen har emot 18 §.
Uti ig §. bibehölls ett mörkt uttryck, som haft de förskräckliga följder, att A fått betala B:s skuld.
Då der nemligen heter: ”Borgenär, som för sin fordran fått inteckning ”uti flera fastigheter, må ej, till minskning ”af annans rätt, som å samma tid, eller ”efter honom, låtit dess fordran intecknas ”i endera fastigheten, njuta ur denna sed”nare betalning för mera, än som i de an”dra fastigheterne brister;” så har det bändt, att man velat rapportera bristen till annat, än inteckningshafvarnes gemensamma anspråk på betalning ur panterne.
Utan att vilja klandra
Domare, som förfarit annorlunda, tror jag för min del, att Lagens mening icke är, att härigenom vilja bestämma, huru stor del hvardera hemmanet bör vid - 156 Den n November e. m. lännas af Jen intecknade skulden.
Genom en annan tolkning skulle äfven hända, att en yngre iuteekningshafvare, tvärtemot Lagens princip för ordningen emellan intecknade fordringars betalriingsrätt, kunde tvinga en äldre iuteekningshafvare, att utan afseende pä, hvar den bästa säkerheten fanns, hålla sig till de hemman, som mindre motsvarade fordringens belopp.
Jag gaf ett exempel, huru orättvist i sådant fall kan tillgå, då jag omnämnde ett sterbhus, sorn var ägare till 13 särskilde hemmansdelar, hvilka samfällt voro intecknade för ett Bancolån af 25,000 R:dr.
Vid arfskiftet ti Ille» 11 Enkan och en omyndig dotter en hemmansdel, som icke var besvärad med annan inteckning, än sin andel af det gemensamma Bancolänet, då deremot de andra stei bhusdelägarne, hvilka fått säteriet och öfrige hemmansdelarne på deras lotter, så hopat inteckning på inteckning, att cession slutligen inträffat.
Banken, som nu har rätt hålla sig till hvilkendera fastigheten som hälst, och finneratt Enkansoch dottrenshemman lättare ensamt kan betacka länet, än det står att ske genom försäljning af åt concursmassa afträdde fastigheter, söker derföre endast modren och dottren, och troligen kommer deras, utom för Bancolänet ograverade hemman, att springa på BancoAuclion, fastän de erbjudit att betala deras anpart i lånet.
Det var till förekommande af dylika lidanden jag föreslog ändring uti 18 och Den ri November e. ru. jg §§. af 1818 års Inteckningsförordning.
Jag medgifver, att det är rättare, att genom en Lagförklaring åstadkomma den åsyftade rättelsen, på det all retroactif verkan måtte försvinna.
Lagutskottet har velat samma mål, som jag, men beklagligtvis icke uppnått resultatet.
Tvenne dess Ledamöter hafva reserverat sig, och bland dem har Herr Printzensköld grundligen visat olägenheterne af Utskottets förslag.
Äfven en värd Ledamot inom detta Stånd Herr Stråle har framkommit med ett nytt förslag, hvari jag fullkomligen instämmer, och hvarå jag, med frånträdande icke af min motion, men af den redaction jag uppgjort, anhåller om Herr Grefvens och LandlMarskalkens proposition, på det vi må komma från ett tillstånd af Lagvåld, för hvilket jag ej kan annat än anse närvarande förhållande emellan inteckningshnfvare och särsk i 1 te ägare af flera tillsammans intecknade hemman.
Då ärendet sista gången förevar, hade jag äran framställa min mening, och visa, att ändamålet ej vanns med antagande af Utskottets förslag.
Åberopande hvad jag då anfört, vill jag nu blott fästa uppmärksamheten derpå, alt Utskottet föreslagit, att taxeringsvärdet alltid skall ligga till grund för fördelningen af den intecknade gälden, så att ali intecknad skuld kommer att anses fördelad på de särskilda fastigheterne i den stund 153 Den ii November e. m. inteckningen meddelas.
Äro nu Contrahenternc ense derom, att en sådan fördelning bör ske, och långifvaren finnér sig dermed belåten, så behöfves ingen Lag, som föreskrifver densamma.
Kunna de åter icke förena sig derom, så kommer icke något aftal lill fullbordan och något lån meddelas icke; men om långifvaren fordrar och låntagaren vill lemna odelad inteckning i flere fastigheter, synes det orätt, att genom
Lag förbjuda ett sådant aftal.
Grundsatsen att ej inskränka enskilta personers rätt lill aftal, utan så vida behofvet det oundvikligen kräfver, bör ej rubbas.