Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna dass uppgår till nära af liela fångantälet, och man kan med skäl draga den slutsats häraf, att våra författningar rörrde handtverkerierna icke äro rätt enliga med den vård om personernas moraliska vård, som vöre önsklig.
Jag fruktar, att våra skråförfattningar, som sätta lärgossen i alltför mycket slafveri och gesällen i alltför mycken frihet, bidraga att göra den i afseende på tillsyn och uppfostran i allmänhet vårdslösade lärgossen till en rå och okunnig gesäll, ett tillstånd, så mycket farligare, som den sednare äger en, snart sagdt, oinskränkt frihet att göra skuld hos sin mästare och strvka landet ikring.
Till samma olyckliga följder, som om tjenstehjonsclassen är nämndt, leder detta förhållande.
För öfrigt kan man tillägga såsom varande bland de speciellare orsakerna till fångnumerärens tillväxt utöfver folkmängden, att den sednare utvecklar sig i starkare proportion bland den fattigare classen; och att följden häraf blir ökadt oeconomiskt obestånd,.moralisk och pliysisk vanvårdnad om det uppväxande slägtet måste vara ovedersägligt.
Af stort inflytande skulle det således vara, om i folkskolor riktigare begrepp om skyldigheter emot föräldrar och andra menniskor Klefve inplantade, och jag tillägger, framför allt kärlek till arbete och upplysning derom, att det rälta oberoendet består uti alt kunna berga sig sjelf.
En obestridlig sanning, som äfven vid correctionsinrättningarna ådagalägges, är det, att en persons sysselsättning, äfven mot hans vilja, slutligen invänjer honom vid lust för arbete och vänjer af med manga oarter och skadliga böjelser.
I den önskan, StatsUtsk. framställt såsom föremål för en underd. skrifvelse, är således ganska mycket sagdt i få ord; men svårt torde det blifva att bereda sådana anstalter, som mota det onda i sjelfva roten.
Ilar har väl blifvit an7 H. 45 354 De» a8 M ’i j f. m. märkt, att correctionsinrättningarna skulle bereda en sådan verkan på fångarna, att de derstädes snarare danades till brottslingar iin förbättrades.
Häröfver är åtskilligt att upplysa.
För det första låg det utom möjlighetens gräns att vid en så hastig förändring med utrymmet för fångar, som här erfordrades, då inrättningen vid Långholmen jemte de öfriga fång vårdsanstalterna anlades, och som föranledde till en utvidgning från utrymme för 1600 fångar till utrymme för 3ooo, att i constructionen af fängelserna gå så systematiskt tillväga, som önskligt varit.
Hvarken statens tillgångar, som annars skulle hafva medtagits till mångdubbla kostnader, eller faran för allmänna säkerheten medgåfvo annan utväg, än att söka förena de begge correctionssystemerna af fångars gemensamhet och deras ensamhet.
Häri ligger ej heller någonting så förkastligt, som man vanligen föreställer sig; ty man får härigenom tillfälle att, genom fångens flyttning från den ensamma cell-lefnaden till de gemensamma rummen, och den frihet, som deraf följer i utbyte mot tvånget af en beständig enslighet, bilda en pröfningsgrad, der man ser, huruvida fången tål vid den fullkomligare gemensamheten i det fria lifvet, utan att för snart återfalla i dess frestelser.
Den tvungna stillheten och det slutligen undergifna lynnet, som följer af en långvarigare enslig inneslutning, utan frestelser och utan förströelse, är en sträng pröfning, men bereder ofta en konstlad förbättring, en förbättring till utseendet.
Utgången från detta extremare tvång till den motsatta extremiteten, friheten i samhället, är en nog stark öfvergång.
En gradation emellan dessa är således icke utan behof och utan nytta.
Våra fordna författningar hafva icke heller med personers insättande på correctionshusen afsett moralisk förbättring, enär man ditskickat personer, som några dagar derefter kunnat åter uttagas, om än de varit aldrig så våldsamma eller oförtjenta af friheten.
Olägenheterna häraf har man satt på styrelsens och correctionssystemets räkning, och icke på lagarnas, som ensamt dertill varit skulden.
Sådana missförstånd äro ingalunda ovanliga, ty ingenting tages lättare, än att döma öfver det, man icke känner, att döma till kärnan af skalet.
Ändtligen har år i833 en ny författning rörrde försvarslösa personer hunnit utarbetas och utkommit d. i Nov.
Denna författning hvilar på sådana grunder, som förena den under förvar hållna individens lagliga rätt med en tydlig åsyftning af dess förbättring.
Fångstyrelsen har genom denna författning fått afgöranderätten, huruvida en fånges
Utsläppande kan anses farligt för allmänna säkerheten; och den vägran till hans uttagande i årstjenst, hvartill styrelsen i sådant fall blifvit berättigad, grundar sig icke på godtycklighet, utan på förda journaler öfver fångens uppförande och af honom sjelf erkända begångna förbrytelser.
Fångstyrelsens beslut är dessutom underkastadt K.
M:s nåd. pröfning, och fångstyrelsen har såle - Den 28 Maj f. ra.
35i des ej fatt större magt än andra polisstyrelser.
Det är att hoppas, att denna förändring skall bidraga till goda moraliska verkningar inom correctionsväsendet.
Ett betydligt antal correctionshjon hafva emedlertid under den förflutna tiden blifvit utreqvirerade, och mången jordägare och husbonde har på detta sätt fått sin åker skördad och sina byggnader uppförda för en ringa penning, hvilket i annat fall uteblifvit.
Proportionen af dem, som åter inkommit på correctionsinrättningarna, har bland mankön varit , hvilka dels för bristande försvar, dels för begångna brott förlorat friheten; och då de utgångnas antal närmar sig 1200 sedan 1826 endast från Långholmen, så synes detta resultat just ej böra gifva anledning till fasligen ökade anspråk i den vägen, ty fåfängt må man af alla begära en fullkomlig garanti, att invanda brottslingar icke möjligen återfalla i brott och särdeles de slag deraf, hvartill anlagen stundom ligga i menniskonaturen; sådant är förhållandet i. alla länder.
Dessa anlag kunna svårligen utrotas genom annat än uppfostran och någon omvårdnad, och någon gång icke heller med dessa medel.
Hvad kostnaderna för ifråga var. anslagstitel beträffar, äro de visserligen betydliga; men om man beräknar underhållet för 4^oo fångar, och dertill lägger administrationskostnad, sjukvård, bevakning, transporter, reparationer och byggnader vid fängelserna, skall man finna, att med endast 12 sk. på hvarje fånge om dagen, hvilket nära nog kan antagas motsvara dessa omkostnadsartiklar, uppkomma vida större utgiftssummor än de, som å 8 hufvudtiteln äro för ändamålet uppförda.
Correctionsinrättningarna hafva emedlertid i detta hänseende beredt staten betydliga besparingar, ej blott genom inkomsten af allt det arbete, som för enskilda blifvit förrättadt, och hvilket gifvit en bruttoinkomst af i65,ooo r:dr b:co, hvaraf 70,000 r:dr användts till fångars underhåll, 80,000 till fängelsebyggnader och i5,ooo i och för arbetenas gång, utan äfven genom ganska betydliga byggnader, som med stor besparing i arbetskostnad blifvit uppförda, och på hvilka mera än 600,000 fångdagsverken blifvit använda.
Högst nödigt är emedlertid, att andra utvägar för det hotande onda vidtagas, än dess lämpliga emottagande.
I sin grund måste det hämmas, likasom, då en härjande farsot hotar slägtets physiska förstöring, man icke nöjer sig med sjukhus, utan föreskrifver äfven nyttig diet för de friska, så att de förvaras emot smittan.
Utsk. har för saltpeternäringens upphjelpande tillstyrkt ett oförändradt anslag af ig4,ooor:dr.
Jag anhåller i anledning häraf få göra den ytterligare erinran, att Utsk. måtte taga i närmare öfvervägande de anmärkningar, jag förut gjort i detta hänseende, och tillse, 0111 ej någon åtgärd kan vidtagas för att tillvägabringa någon minskning i detta anslag, åtminstone småningom. 356
Den 28 M a j f. m. Gr. Cronhjelm, Otto An".:
Jag anhåller att vid den punkten, som angår anslaget till fångars skjuts och underhåll, få göra den anmärkning, att Utsk. ej måtte beräkna summan för lågt, emedan hvad som åtgår i allt fall måste till följd af allmänna författningar utgå, och om anslaget upptages för lågt, så att det i sjelfva verket går derutöfver, uppkommer brist, till hvars fyllande Regeringen måste berättigas att taga af öfverskotten, hvilket jag önskar så mycket som möjligt måtte undvikas.
Det synes derföre bättre att i afseende på detta anslag bestämma det efter medium af sista årens utgifter, än efter K. propos.
Vid 1818 års riksdag bestämdes detta anslag till y5,ooo r:dr; men utgifterna under de 5 påföljande åren uppgingo till 202,000 r:dr, i anledning hvaraf Konungen väl vid i8?.3 års riksdag begärde förhöjning, men tog icke medelförhållandet af de föregående åren till grund, utan inskränkte sin begäran till 120,000 r:dr.
Utgifterna under de påföljande åren öfverstego äfven nu ganska betydligt detta nya anslag, och vid 1828 års riksdag begärdes derföre ytterligare förhöjning, dock endast med 4o,000 r:dr, och nu visa sig utgifterna hafva uppgått till nära 3oo,000 r:dr årligen.
Således hafva, efter hvarje förhöjning i anslaget, stora summor ändock fattats till följd af alltför låg beräkning, och deraf har nödvändigheten uppstått att taga fyII— naden af öfverskotten , emedan dessa utgifter äro af den natur, att de måste utgå.
Det är på denna omständighet, som jag velat fästa Utsk:s uppmärksamhet, och i anledning hvaraf jag anhåller om återremiss af betänk.
Men då jag nu har ordet och förut tagit kännedom af Fångstyrelsens före riksdagens början till K.
M. afgifna interessanta betänk., begär jag att vid det sakrika anförande, som vi nyss hört af Fångstyrelsens chef, få bifoga några anmärkningar såsom uttryck af min enskilda tanka rör:de systemet för fångars behandling i allmänhet.
Jag börjar härvid med den förklaring, att jag gerna biträder beviljandet af nya anslag åt sådana inrättningar, der Frih.
Åkerhjelm är chef, emedan jag hyser fullt förtroende för denna chef.
Det linnes icke heller någon, som ej gör rättvisa åt Frih, Åkerhjelms nitiska sträfvande att pä philantropiskt sätt bringa brottslingar till nyttiga medlemmar i samhället; men väl har jag hört sjelfva systemet klandras, och jag tror äfven, att någon ofullkomlighet vidlåder det.
Om det är ett factum, att fångarnas antal tillväxer i vida större proportion än folkmängden, att allmänna säkerheten nu är mindre skyddad än förr, att kostnaderna för fångvården äro i ett beständigt och betydligt stigande, och att fattigt folk finnes, som framför fattigdomen och nöden föredrar den frikostiga behandlingen på correctionsinrättningarna; så vågar jag hemställa, örn icke i systemet ligger någon felaktighet.
Jag fruktar, alt det vackra i philantropien gör, alt man förbiser menskliga naturens brister, och att dessa icke kunna afhjelpas på detta sätt.
Den 28 Maj f. m. 357 har sjelf besökt correctionsinrättningarna och tagit närmare kännedom om den i Malmö, der jag förlidet år uppehöll mig endast för detta ändamål; och jag fann väl en sträng tillsyn, en omtänksam vård och en rådande flit vid alla handarbeten, men jag såg tillika i de stora arbetssalarna lifstidsarrestanterna i fullt samtal med mindre brottslingar, och ingen skillnad gjord emellan de särskilda slagen deribland.
Jag vill tro, att detta härrör från ett mera inskränkt utrymme; men följden af denna sammanblandning är dock , att de mindre vanartade fångarna blifva här uppfostrade till grofva brottslingar.
Jag såg äfven cellerna — en inrättning, som väl rätteligen åsyftar att betaga brottslingen allt sälskap och ali förströelse —, och de funnos vara afdelade med plankor, så att conversation med lätthet kunde äga rum emellan 10 celler.
Jag lemnar derhän, huruvida ändamålet vinnes på detta sätt; men efter Amerikanska correctionssystemet, som man synes vilja tillämpa såsom typ, sammanblandas ej brottslingar af olika slag, och der tillätes ej liela arbetssalar att vara i samtal under bevakning af en enda post, utan der ålägges fångarna en beständig tystnad, hvilket också anses som det svåraste straffet och bland de mest verksamma medlen att corrigera.
Jag har velat nämna detta förhållande vid inrättningen i Malmö, emedan det är allmänt bekant, att personer, sorn insättas på correctionsinrättningarna för försvarslöshet eller mindre förseelser, ofta begå grofva brott, då de utkommit derifrån, och jag kan äfven citera ett specielt exempel på följderna af olika brottslingars associerande med hvarandra inom fängelserna.
Vid ett af våra värfvade compagnier hade en karl rymt, men blef fästtagen och kom vid transporten hit åter att i 9 dygn sitta, såsom jag vill minnas, i Westerås länshäkte, der han sattes tillsammans med åtskilliga grofva brottslingar, och vid majorsförhöret, som med honom anställdes, hade lian tillhands en fullständig brottmålshistoria, huruledes han i Upland begått ett gröfre brott, och han beskref dervid allt i detailler, som äfven vid efterfrågan befunnos enliga med förhållandet.
Men under tiden hade jag genom enskildt bref fått den underrättelsen, att karlen uppehållit sig i Norrköping, och slutligen befanns, att han af dessa grofva brottslingar i Westerås lärt sig hela historien för att få resa omkring och finna medel att komma på fri fot.
Man har äfven exempel på personer, som i correctionsinrättningarna lärt sig sedelförfalskning.
Jag slutar för öfrigt med den anmärkning, som jag, då chefen för Fångstyrelsen här är närvarande, anser mig böra uttala, att jag tror allmänheten hysa den farhågan, att correctionsväsendet behandlas efter ett alltför liberalt system.
Hvad Stockholm särskildt angår, har jag väl isynnerhet hört klandras, att correctionsinrättningarna blifvit förlagda vid hufvudstaden; men detta anser jag för min del nyttigt, och stödjer mig på hvad erfaren - 353 Den 28 Maj f. m. heten visat, att nemi. arbete aldrig saknats för correctionsinrättningarna här i Stockholm, då deremot den i Malmö ej kan verkställa annat arbete, än för egen räkning.
Då correctionsinrättningen fanns i Wadstena, hördes deromkring samma klagan som nu i Stockholm, och den skall höras, hvarhelst dessa inrättningar förläggas; men lämpligast är, att det sker vid stora städer.
Jag anhåller om återremiss å betänk., och att detta mitt yttrande får åtfölja till Utsk.
Jag bör tacka Gr.
Cronhjelm för det han gifvit mig anledning att fullkomna den redogörelse, jag afgifvit i förevar, ämne.
Jag ber om R. o. Ad:s benägna undseende för den tid derigenom borttages; jag skall i möjligaste måtto spara den.
Cronhjelm har ganska riktigt anmärkt, att kostnaderna för fångvården beständigt ökats, och att det vore bättre att öka anslaget till närmare öfverensstämmelse med utgifternas rätta belopp, än att låta utgifterna beständigt öfverskjuta anslaget.
Orsaken till detta beständiga stigande i utgifterna har jag redan antydt, nemi. fångnummerns betydliga tillväxt; och afhjelpandet häraf ligger utom Fångstyrelsens verkningskrets.
Men en annan orsak till dessa utgifter tillkommer äfven, och denna är kostnaderna för en del af de många nödiga byggnader, som under tiden blifvit uppförda för de correctionella fängelsernas behof.
Om man nu vill jemnföra fångantalet med kostnaderna, skall man finna, att dessa sednare alldeles icke varit öfverdrifna; ty om man för en fångnumerär af 4)5oo endast beräknar det dagliga underhållet, i allt hvad som rörer fångväsendet, till 10 sk:r på hvar och en, får man upp en summa af utöfver 33o,ooo r:dr.
Mera än hälften af kostnadsbeloppen för dessa föremål gå genom andra auctoriteter än Fångstyrelsen, I afseende på det system, som följes vid correctionsinrättningarna, har Gr.
Cronhjelm fästat sig vid inrättningen i Malmö, af hvilken han sagt sig hafva tagit närmare kännedom.
Men denna inrättning är änpu endast under utveckling och utgör förvaringsställe för fångar af alla slag, så att sammanblandning af olika brottslingar der icke kunnat i någon mån undvikas.
Om likväl K.
M. skulle finna för godt att i nåder bifalla Fångstyrelsens förslag till deportation för lifstidsfångar, hvilket öde dock skulle tillerkännas dem såsom benådning, i fall de deraf ville sig begagna, så skulle fängelserna vinna i utrymme och den rätta af ali slags fungclassification kunna beredas, den nemi,, alt classificera fängelserna, så att i hvart och ett endast förvarades ett slag brottslingar eller förbrytare.
Fångstyrelsens, und. förslag afser detta ändamål, och om det antages, kan man komma i tillfälle att bereda en classification, som t. o, m. är bättre, än hvad man omtalar och lärer vara förhållandet i Amerikanska Fristaterna.
Detta har också varit, som nämndt är, Fångstyrelsens afsigt; men annat är afsigten, och annat utvägar till dess verkställighet.
Den 28 Maj f. ra.
Man måste derföre åtnöja sig att fortgå med modificationer i systemet, och häri, äfvensom i våra strafflagar, ligga orsakerna, hvarföre Fångstyrelsen gått tillväga på sätt som skett, och hvarföre olika slag af fångar ännu äro förvarade i samma fängelser.
Jag bör likväl, i anledn. af Gr.
Cronhjelms anmärkning, att lifstidsfångar äro sammanblandade med mindre brottslingar, erinra, att arbetet väl är gemensamt på verkstäderna efter arbetsslagets natur, men fångarna bo och äro tillsammans endast efter vissa classificationsgrunder.
Hvad åter tystnaden beträffar, som Gr.
Cronhjelm tror icke vara anbefalld, är föreskrift derom längesedan gifven, ehuru det är möjligt, att måhända icke alla föreskrifter blifva nog strängt iakttagna, helst vid inrättningen i Malmö, hvarest den bevakande tillsynen är ringa för att ej öka kostnaderna, och nödvändigheten att förvara alla slags brottslingar i ett fängelse tvingat styrelsen att derstädes hys.a fr. o. m. lösdrifvare t. o. m. lifstidsfångar.
Sedan jag likväl lyckats att äfven vid denna inrättning få anställda skickliga styresmän, har jag anledning hoppas, att ingen skälig anmärkning i denna del skall kunna göras.
Beträffande deremot cellernas construction och den omständigheten, att deras skiljeväggar äro af trä, är detta en följd af den hastighet, hvarmed correctionsinrättningen i Malmö måste uppföras, och äfven deraf, att för hela denna högst betydliga anläggnings beredande och utförande inga särskilda anslag blifvit begärda eller erhållits.
För att i celler, äfven med stenväggar, förekomma, att cellisterna talas vid genom väggarna, erfordrades en ständig bevakning i corridorernaj och med den erfarenhet, jag vunnit om dylika bevakningars opålitlighet, kan jag tryggt försäkra, att ytterligare bevakning erfordrades på denna, för att förmå densamma att osvikligen göra sin skyldighet.
Svårt blefve då att bestämma, hvar man slutligen skulle stadna i bevakningsväg, och lika svårt att dymedelst försäkra sig om annat ändamål, än en betydligen ökad administrationskostnad.
På Långholmen har man sett, huru fångarna bereda sig tillfälle till samtal genom murarna och genom caloriferrören till öfra och undra våningarnas cellister.
För eldens bevarande, besparing af ved, en jemn värmes och helsosam lufttemperaturs underhållande äro dessa mechaniska eldstäder anbragta, Och de svara förträffligen mot sitt ändamål.
Men alla önskvärda fullkomligheter kunna ej vinnas af någon menniskohand i något land, om än derpå skulle göras aldrig så höga anspråk.
Yäl vore det dock, om de uppmärksamma personer, som beskåda ifrågavar. inrättningar, hade någon ledsagare vid undersökningen, som kunde upplysa förhållandet.
Mig skulle det vara ett nöje att i sådant afseende meddela alla nödiga upplysningar, och jag tror mig vara i tillfälle att kunna meddela dem så fullständigt, att all skälig anledning till anmärkningar skulle försvinna.
Jag har länge insett, 36?
Dea a8 Maj f. m. att sammanblandning af olika slag af fångar utan tvifvel är skadlig, intilldess den högsta classen upphunnits, från hvilken correctionisten utgår i friheten och kommer i sammanblandning med det fria samhällets medlemmar; men jag har icke gjort mig den förhoppningen, alt alla brottslingar kunna genom enskildt lefnadssätt eller annan behandling förvandlas till redbara medborgare; ett sådant ideal af fullkomlighet, sträckt öfver menniskonaturens förmåga, tillhör, efter min tanka, blott der välmenta phantasien.
Men om något häraf kan vinnas genom en förbättrad fångvård och en ändamålsenligare behandling af brottslingar, så är det möjliga af mina önskningar vunuet, och jag har icke kunnat begära alt komma längre.
Om utaf de summariska resultaten får slutas till de enskilda verkningarna, får jag upplysa, att af de i tjenst utgångna correctionister, hvilka från Långholmen endast utgöra sedan 1826 öfver 1100, -J:del återkommit, dels i följd af begångna förbrytelser , dels för bristande tjenst eller försvar.
Det säges, att personer finnas i så fattigt tillstånd, att de sjelfva önska sig in på correctionsinrättningarna för det välstånd, som der råder.
Jag medgifver, att fångarna i allmänhet numera hållas bättre och snyggare än fordom, och att denna förändring isynnerhet är förhållandet vid correctionsinrättningarna; men då deras dagportion, brödet inberäknadt, för qvinnorna icke öfverstiger 5 sk:r, men väl derunder, och för karlarna icke öfverstiger 6 sk:r, och då de arbeta från kl.
Som morgonen till kl. 8 om aftonen, torde svårligen detta med skäl kunna kallas välstånd, och om så vore, är det åtminstone icke kostsamt, om än fångarnas snygghet och friskare utseende till en sådan förmodan skulle gifva anledning.
Skulle emedlertid dessa förhållanden betraktas såsom utmärkande en nog långt sträckt philantropi, kommer den åtminstone icke att inskränkas, så länge jag fortfar att hafva befattning med dessa inrättningar; ty detta tillstånd är ett verksamt medel att hos fångarna inplanta kärlek till snygghet och ordning, — egenskaper, hvilkas saknad leder mången på förbrytelsernas bana.
Arbetsslagen förena fångar af olika slag i verkstäderna; men de bo classvis, och om man icke anser de nu uppgifna resultaten af det här möjliga correctionssystemet nöjaktiga, torde man vid jenmförelsen med moralitetens tillstånd i det fria lifvet, hvarifrån alla brottslingar och all fängelse-befolkning kommer, beklagligen finna skäl att mera oroa sig öfver det sednare, än öfver det förra.
Jag anhåller, att detta anförande jemte mitt föregående må, i händelse af återremiss, åtfölja till Utsk.
N:o 86 återremitterades.
St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de upphörande - Deri 28 Maj f. rii.
38i flig af dé i norra länen af Riket utgående S; k. räfstetingspenningarnä.
Upplästes och lades på bordet nedannämnde från StatsUtsk. inkomne utlåtrn:
N:o 106. i anledn. af väckt motion 0111 anslag af allm; medel för anläggning af en ny väg i Jemtland; N:o 107. i anledn. af K; M:s nåd. propos. , ringrde utmynlningsgrunderna för tillverkn. af kopparskiljemyntet; N:o 108. i anledn. af väckt motion örn ett årligt anslag till upprättande af sockenchartor; Nro 10g. öfver väckt motion om anslag af statsmedlen att användas till pris vid allm. täflingsöfningar; N:o 110. i anledn. af väckt fråga om utfärdandet af ett författning; att lius oell tomter i stad* som blifvit inköpta för statens, landets eller ortens allm. behof, böra Utgöra enahanda utskylder till staden, sorn för enskildas egendomar äro stadgade; Nro 1 r r. i anledn. af väckt motion 0U1 upplåtande af rättigheten till strandvrak åt de härader, sorn angränsa hafskusten ; N:o 112. i fråga örn fri dispositionsrätt till ekskog för åboer på kronohemman och innehafvare af boställen; Nro 113; i anledn. af gjorda förslag 0111 förändring i tiden för mantalsskrifning och uppbördsstämmor saint för minskning i de sistnämndas antal; Nro 114. i fråga om indragning till K. M. och Kronan af ett till forss-styrmans-boställe anslaget hemman i Degerfors socken af Westerbottens län; Nro n 5. ang:de förändring i sättet för beräknandet af den S. k. gewinsten å Kronans behållna räntor; Nro 116. i fråga om utjordars beskattning; Nro 117. i anledn. af K. M:s nåd. propos. till R.
St.; ang:de afskrifn. af Upsala Academis skuld till Rlksg.cpnt. för fett erhållet lån till fullbordande af det nya bibliothekshuset i Upsala. II. R; o. Adi åtskiljdes kl. 2 e. m.
In fidem protöcolli, F, O. Silfverstolpe:
Onsdagen den 28 Maj 1834» Plenum kl. 6 e. m.
Justerades arne prot.-utdr. för denna dag f. ni.
Företogs till pröfning StatsUtskfs d. 21 dennes pä böf7 II. 46 36» Dru aS M » j e. m. det lagda ntlåt.
N:o 87, ang:de regleringen af Riksstatens g:de hufvudtitel. Gr. von Rosen, Axel: Orsaken, hvarföre jag begärt ordet, är att göra några anmärkningar vid StatsUtsk:s behandling af Commercerådet Wijks motion om penningeanslag för Chalmerska technologiska skolan i Götheborg.