Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Han nämnde dervid året 1739, och upplyste sedan, huruledes den lagstiftning, som då ägde rum, blef af följande lagstiftare förändrad; men den värde talaren har ej underrättat R. o. Ad. derom, alt sedan, i följd af 1739 års prohibitiva lagstiftning, » flere machiner blifvit införskrifne samt hvarjehanda nyttiga åtgärder vidtagne till de inhemska näringarnes upphjelpande, men denna prohibitiva lagstiftning, till följd af partistrider, mäste innan kort gifva vika för liberalare äsigter, så vandrade machinerne ut till Ryssland, — som, man må säga om detta Iand hvad man vill, måhända är, i fråga om begagnande af lämpliga medel lill den inhemska industriens befrämjande, ett af de klokaste land i verlden — och med dessa machiner deras ägare och konstfärdigheten, som i delta vårt grannrike nedslog sina bopålar.
Jag tviflar på, att Sverige någonsin skall uppnå den lyckliga tidpunkt, då industrien och arbetsskickligheten skall kunna mäta sig med det lands, som visste att begagna sig af Svenska folkets oförstånd i dess tulllagstiftning.
— Hr Fähraeus har vidare erkänt, att förhöjning kan ske å de artiklar, som Utsk. föreslagit.
Kan detta ske, och kan det icke bevisas, del ju ej denna förhöjning medför nytta, icke blott i financielt hänseende, utan äfven till skydd för den inhemska fabrikanten, så ser jag sannerligen icke hvar - ICO Den 11 Januari f. m. före ej densamma bör äga rum.
Det är ingalunda alt befara, på sätt Hr Fåhraeus och andre talare förespeglat, att förändringar i importförbuden skulle föranleda lill smugling, ty jag är öfvertygad derom, att i händelse tullbevakningen först och främst ändamålsenligt inrättas, och för det andra tillräckliga tillgångar för densammas behöriga ordnande och förstärkande lemnäs, så skall ock det mål man söker, i det väsendtligaste uppnås.
Jag frågar dem, som påslå, att låga tullar äro nödvändige för att hindra smugling, om någonsin denna princip i andra länder blifvit antagen?
Tvertom se vi, att i England, Frankrike, Preussen, Ryssland m. fl., man oafbrutet snarare ökar än minskar import-afgifterne till skydd för den inhemska industrien, till trotts för alla de utopiska lärdomar, som af de liberale tull-lagstiftarne blifvit framställde.
Hvad formen för sjelfva föredragningssättet af delta betänk, beträffar, anser jag det med Riksdagsordningens föreskrift mest förenligt, alt det punktvis föredrages; men ett sådant afslag i klump, som Gr.
Cronhjelm föreslagit, är, efter min öfvertygelse, med berörde föreskrift icke öfverensstämmande.
Fördem af Husets ledamöter, som tagit kännedom af reservalionerne, som finnas delta betänk, bifogade, är det bekant, att jag i hufvudsaken delat majoritetens inom Utsk. prohibiliva åsigtcr, och är derföre äfven både villig och skyldig att taga Utsk:s försvar för de beskyllningar, som blifvit detsamma gjorda.
Min granne här på bänken, Frih. Hamilton, har förklarat, att han icke kunnat se något skäl till Utsk:s förfarande, då Utsk. ej försökt alt, likasom i Tyskland, bilda en tullförening, d. v. s. Frih. har förmodligen åsyftat, att Sverige skulle söka att få lika låga lullbestämmclser, som Danmark och Norrige.
Men nu är det en känd sak, att den Tyska tullföreningen icke är så särdeles liberal; och om vi gå lill Norrige och granska verkningarne der af de liberala tullbeslämmelserne, så kunna de ej särdeles berömmas, dä detta lands tull-lagstiftning icke åstadkommit några fabrikers anläggande, och vi dessutom veta, att från Norrige exporteras menniskor i brist af sysselsättning, ehuru der som i Sverige finnas strömmar att rensa, vattenfall att begagna, berg att bryta och jord att odla.
Danmark är ett land, med hvilket vi lyckligtvis icke behöfva jemföra oss i afseende..på vår financiella ställning; jag tror, att hvarken dess industri elier landet i öfrigt står i en lyckligare ställning än hos oss, ehuru detta iand framför oss har fördelarne af Sundska tullen, nemi. de stora inkomster, som deraf härflyta.
Jag ser således ej, alt grannrikenas exempel uppmanar till nedsättning af tullbestämmelserne.
Hr Printzenskjöld tror jag deremot är alltför prohibitiv.
Han förkastar betänkligheten alt derigenom framkalla lurendräjeri och tullförsnillning; han förmenar, att en sträng tullbevakning i delta afseende skulle vara tillfyllestgörande: men då jag tager - Den II Januari f. m. ifil lager i betraktande möjligheten att från Norrige föra varor landvågen till Sverige, ja, möjligheten alt öfverallt insmugla förbudet gods sjöledes, då jag betraktar omfånget afvara tillgängliga öppna kuster; så kan jag ej, lika med honom, inse någon sannolikhet att genom bevakning fullt skydda oss för Ilirén (lriijerier och tullförsnillning.
Man har vidare fästat afseende på ombytlighelen af vår ekonomiska lagstiftning.
Detta är ett fel, som man ofta och med fog förebrått Ständerne; jagmåste derå fästa afseende, och vill af det skälet icke eller yrka så betydliga förändringar.
Man har bland alla gjorda aninärkmr likväl underlåtit alt vidröra en vigtig omständighet, nemi. den demoralisation, som åstadkommes, om man frestar till tullförsnillning; delta skäl sätter jag högt och det vållar att jag slutar mig lill Gr.
Cronhjelms åsigt, alt endast fästa sig vid de hufvudsakligaste artiklarne.
Afven får jag fästa uppmärksamheten på, alt Gr.
Cronhjelms förslag icke skiljer sig sä betydligt från Ulsk:s, sorn man velat låta påskina.
Det är sant, att detta förslag omfattar endast några och 40 artiklar (Utsk:s förslag, som man velat räkna såsom omfattande 194, vidrörer, rätt räknadt, endast 104); men om man dertill lägger, dels den exporttull, som Gr.
Cronhjelm i en propos. upptagit, äfvensom alla de förändringar, sorn icke afse någon förhöjning i tullen, ulan endast att ställa på vigt hvad som hittills varit ställdt pä värde, samt slutligen åtskilliga mindre förändringar, som Utsk. ansett nödvändiga för conseqvensens skull, så linner man alt skillnaden icke är sä betydlig.
Skulle dertill komma ali läggas (hvilket jag äfven kommer att yrka) de artiklar, sorn Frih.
Åkerhjelm föreslagit, nemi. lackerade bleckslagare-arbelen, cider, salt och the, så återstår i sanning icke mycket, som förtjenar alt ändras eller beläggas med högre tull.
Jag skulle visserligen, i öfverensstämmelse med min reservation, hafva önskat, att man velat upptaga spanmål; men en omständighet möler mig i det afscendet.
Jag är sjelf producent, och Husets Heste frän landet kommande ledamöter äro likaledes producenter af denna vara; och då man önskat att icke göra för stora förändringar, vill jag, så vida ingen annan yrkar derpå, för min del afstå derifrån, just derföre ali del alltför nära ingår i mitt eget intresse.
Jag skulle visserligen hafva önskat, att man velat utbyta förbud emot hög tull, men jag har trott mig finna, att majoriteten icke sådant önskat och vill derföre icke eller insistera derpå; dock får jag förklara, att skulle flere talare yrka förhöjning af tullen å hvete eller förbuds upphörande, vill jag hafva mig öppet alt instämma med dem.
Jag önskar upphäfvandet af förbud, just derföre att jag tror, att en högre tull bar fördelen med sig, alt lättare utestänga lagbrott, än förbud, ty det förefaller otvifvelaktig! hvar och en mera brottsligt att åstadkomma en tullförsnillning, än bryta mot det bestämda införselsförbudet.
Så har åtminstone erfarenheten visat sig i södra Sverige, der man, snart sagdt i hvarje handelsbod, trötts ö II. 21 1U2 Den 11 Januari f. m. alla förbud, dock finnér förbudna varor.
Hr Lefrén liar troll, alt tiden icke sparas dermed alt man inskränkte signill de artiklar, som Gr.
Cronhjelm föreslagit, plus de af Frih. Åkerhjelm framställda; men det är dock odisputabelt, alt om man inskränker sig lill alt discutera ett mindre antal artiklar, så skall lid derigenom vinnas, utan alt derföre någons mening undertryckes, då det nu beror af majoriteten alt bestämma om hvilka artiklar man skall öfverlägga.
Jag instämmer i anhållan om propos. derom, att endast de artiklar, som i0Gr.
Cronhjelms reservation finnas upptagna, jemte de af Frih.
Åkerhjelm föreslagna, må bli föremål för R. o. Adis öfverläggning.
Sedan jag i mitt sista yttrande tagit mig friheten tillstyrka R. o. Ad. att, med godkännande af den i Konungens nåd. propos. uttalade grundsats, alt bibehålla nu gällande tulltaxa i sina vigtigare delar, endast uttaga några de väsendtligare artiklarne och göra dem till föremål för discussion, och sedan jag uppräknat de artiklar,o som, enligt min åsigt, voro de väsendtligare, har Frih. Åkerhjelm begärt, att antalet af artiklarne borde än ytterligare förökas med 4 st., nemi. cider salt, lackerade blecksaker och the'.
Orsaken, hvarföre jag log mig fri helen föreslå, att några vissa väsendtligare artiklar skulle upptagas, var naturligtvis ingen annan än den, som i mitt förra anförande finnes uttryckt, att nemi. man borde bibehålla den för näringarne så nödvändiga och hittills inom vår tull-lagstiftning så ofta motverkade stabiliteten.
Det är naturligt, att ju färre artiklar, som förändras, i desto större mån, vinnes detta ändamål.
Vid frågan om de väsendtligare artiklar, som borde uttagas, har jag utgått från tvenne hufvudsynpunkter af väsendtlig statsekonomisk natur, nemi. ä eua sidan befrämjande af statsinkomst och gagnande handelsvåg, å den andra, skydd för våra inhemska producenter.
För att återkomma till de af Frih.
Åkerhjelm uppgifna artiklar, så vill jag ej bestrida, att i synnerhet salt äger en statsekonomisk vigt.
Beträffande artikeln cider, har den äfven någon vigt, i så måtto, att det är mer än troligt, att det större parti af cider, som blifvit i Riket införtuHadt, lill större delen består af vin, som under annan benämning inkommit, och dä således nämnde artikel står i sammanhang med den väsendlliga artikeln vin, så vill jag icke bestrida densamma.
Åkerhjelm nämnde äfven 2:ne andra artiklar, nemi. lackerade bleck slagare-arbeten och the': desse artiklar äro naturligtvis, på grund af de utaf mig angifne principer, enligt min öfvertygelse af mindre vigt, äfvensom de, allt i den män de öka antalet af artiklar, som jag föreslagit borde uttagas, motverka den stabilitet, som jag åsyftar att vidmakthålla; men om desse 2:ne artiklars tilläggande kan bidraga tili sinnenas förening lill den propos., som jag tagit mig friheten föreslå, så, och då jag anser denna propos. af största vigt, emedan den åtminstone förhindrar ändringar af tulltaxans alla öfriga artiklar, så vill jag ej för Den 11 Januari f. ra. 163 min enskilda del hafva något deremot.
En af de talare, som sedan yttrat sig, har prisat grundsatsen af stabilitet i tull-lagstiftning, och äfven lemnat vitsord, att ett bemödande till ett sådant ändamål igcnfinnes i min reservation; men den värde talaren tyckes vilja frångå detta ändamål, då han anser dermed oförenligt alt vilja uttaga några vissa artiklar och lemna de öfriga orubbade.
Den värde talaren anförde som skäl, att då jag fästat mig vid vissa artiklar, kunde andra ledamöter flista sig vid ännu andra och att pä detta sätt ändamålet skulle förfelas.
I anleda, deraf torde jag få genmäla, att då fråga endast blir att taga de artiklar, som, vare sig i afseende på handelsvåg eller statsinkomst, äro af väsendtlig vigt, sä följer deraf, att de mindre vigtiga artiklarne ur dessas egen synpunkt naturligtvis komma alt motverka den sökta stabiliteten; oell jag får dessutom tillägga, att bufvudskälet, hvarföre jag uttagit dessa särskilda artiklar icke varit egentligen för att vinna tid, utan alt vinna den stabilitet, som jag förut omnämnt.
En annan talare har ansett, att jag gjort en obefogad anmärka, emot Utsk., då jag nämnt, att Utsk. förfarit i rak strid mot den grundsats, sorn Utsk. bort hylla, att nemi. ingå på Konungens propos., och som ett skäl derföre har talaren anfört, alt Utsk. bibehållit alla förbudsbestämmelserne.
Man skulle möjligen, då man känner, att Konungen i sin nåd. propos. icke förordat bibehållande af förhud, ulan begärt, att nu gällande taxa skulle till sina väsendtliga delar förblifva orubbad, vid jemförelsen af berörde nåd. propos. med den värde talarens yttrande, kunna leda sig till den slutsats, som skulle talaren menat, alt Konungen egentligen lagt någon vigt på förbudens qvarhållande, eller alt desse förbuds bibehållande skulle ligga Styrelsen ömt om hjertat.
Jag vill icke tillåta mig att yttra något i detta afseende, men jag tror, att allt hvad gissningsvis yttras, icke förtjenar alt upplagas; men med samma skäl och grund, sorn den värde talaren trott sig hafva gått Konungens önskningar lill miites, derigenom att han tillstyrkt bibehållande af alla förbudsartiklar, så skulle jag å andra sidan fråga, om man icke lika mycket är berättigad alt tro, att Konungen icke sjelf önskat förbudsbestämmelsers bibehållande, men gjort en uppoffring af sin åsigt i delta fall, för att vinna tulltaxans orubbade bibehållande.
Hvilkeldera, som nu är det rätta, det måste jag lemna åt andra att upplysa; men jag tror ej, att hvarken jag eller den värde talaren har nog kännedom i den saken, för alt kunna bestämdt säga, hvilkeldera som varit en uppoffring eller önskan å Konungens sida för ändamålets vinnande.
Den värde ledamoten bar slutligen bestridt mitt yrkande, emedan lian påstått, alt den propos. jag begärt, icke skulle vara öfverensstämmande med den vanliga ordningen för ärendenas föredragning.
Jag vill ej bestrida den värde talaren alt fä propos. pä Utsk:s betänk., men för den händelse, att denna propos. skulle med blandade ja och nej besvaras, sä hoppas jag att den värde talaren icke vill bestrida mig alt få milt yrkande antaget som contrapropos.
Jag kati icke inse, att 16i Den II Januari f. ra. deruti ligger något, sora är nied bruket af ärendenas föredragning mindre öfverensstämmande.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, lillkännagaf, alt plenum kom me att fortsättas kl. 6 e. in.
Det II.
Ståndet af liandlar på en gång 2:ne ämnen: det ena, hvad man skall be sluta i tull-lagstiftningen, och del andra, huru man skall gå tillväga vid föredragningen.
Ehuru den sednare är både af Riksd.- Ordn. och bruket bestämd, har man likväl fästat vid densamma en alldeles ovanlig vigt.
Ulsk:s Ordförande, Konungens fordna rådgifvare och Chef för varuförädlingen och handeln, Konungens nuvarande rådgifvare oell Chef för näringarne, fordom en utmärkt embetsman vid Tullverket, nuvarande Chefen för Tullstyrelsen, Ordföranden i Ekon.Utsk. m. fl. hafva uppträdt med samlad makt för alt genomdrifva det föredragningssätt, som Gr.
Cronhjelm yrkat.
Kan derpå ligga en så utomordentlig vigt, att en så ovanlig coaliiion skulle deraf föranledas?
Skälet är utan tvifvel, att man trott sig kunna, genom sjelfva föredragningssättet, på något vis afgöra lagstiftningen, oell detta synes så mycket mera, som man utlåtit sig både öfver grundsatser och deras tillämpning, innan man ännu kommit öfverens om föredragningen.
Ar det på sådant sätt man tror sig kunna bespara tid för della Stånd och påskynda riksdagsärendernes fortgång?
Likväl, då mine föregångare sålunda förfarit, torde R. o. Ad. benäget ursäkta, om jag något närmare granskar deras yttranden och det sätt, hvarpå de vilja gå tillväga.
Först skall jag hålla mig till grundsatserne, och får förklara, att jag är en hatare af allmänna betraktelser deröfver, emedan de ej tjena lill annat än framförandet af vackra ord, hvarmed liden förspiIles.
Men då mina motståndare gifvit sig in på denna hana, måste jag äfven deran.
Man talar om näringarnes skydd och om stadga deri.
Om beggederas skydd är jag äfven ense.
Man säger, att åt dem icke skall gifvas mera skydd än de behöfva, emedan sådant verkar motsatsen; det vill jag också tro.
Men i tillämpningen kommer det derpå an, huru mycket skydd de verkligen behöfva; sådant kan icke atlardas med någon allmän fras, ulan måste afgöras för hvarje särskildt ämne.
Det förhåller sig med tullen såsom med Banken (det torde ursäktas en Bancofullm. örn han ofta dertill återkommer), alt likasom man i fråga om nya sedlars utgifning säger: släpp ut deni, det lifvar näringarne och Banken tål nog den deraf följande påkänuingen; så beter det när fråga är om varuinförsel: släpp in dem, det skaffar medel åt statscassan, och de inhemska näringarne tåla nog den utländska medtäflan.
Skulle någon näring derigenom likväl gä under, så är det hennes fel, som icke är seglifvad nog, icke doctorernes, som experimentera med hennes lifskrafter.
Jag tänker deremot nu, såsom tillförene, alt ett fattigt land, såsom- Sverige, underlägset i industri, och genom koldén stängdt från handelsgemenskap med den Den 11 Jan nar i f. ni.
105 öfriga verlden under flere månader af året, behöfver mera än något annat, att bestå genom sig sjelfl.
Det bör följaktligen, så vidt möjligt är, vara oberoende af den utrikes handeln.
Likasom den svage behöfver skydd mot den starke, så behöfva våra näringar skydd emot främmande lauders medtäflan.
Skulle vi, för alt hålla oss lill erfarenheten, se efter huru härmed sig förhåller i de länder, som hafva varit stadiga i vården om deras näringar, nemi.
England, Frankrike, Hyssland, Österrike och Tyska tullföreningen, sedan hon kom till stånd; så finna vi, att desse länder, till straff för hvad mina motståndare skulle kalla deras dårskap, att vidmakthålla förbuden, befinnas rika och mäktiga, ägande mera varor äu de behöfva och nog, för att dermed förse verldsmarknaden.
Sverige åter, som vacklat emellan skydd och liberalism samt ibland haft hvad mine motståndare lära kalla, det förståndet att öfvergifva förbuds-systemet, befinner sig till belöning derför fattigt och oförmöget alt utan tillhjelp af Bankens silfver förse sig med de varor, dess innebyggare förbruka.
Jag är förvissad, att Herrar Theoretici bevisa, del erfarenheten har orätt; men icke kan jag hjelpa, det jag är enfaldig nog att tro på erfarenheten.
Man klandrar Utsk. för den första här upplästa grundsatsen; ty det omtalar, säger man, stadga, och vill likväl förändring.
Det är just Utsk:s olycka, att del gifvit sig in på de allmänna grundsatsernes bana; när man gör det, så blifver man nödsakad att likväl vika derifrån vid tillämpningen, derföre alt verlden står icke still, och tull-lagstiftningen lika litet som något annat.
Likväl finner jag för min del denna punkt i Utsk:s betänk, ingalunda förkastlig.
Hr Lefrén har redan yttrat sig derom och jag instämmer väsendtligen med honom.
Nu säger man, alt man har icke här i landet varit slösande; det är icke det som föranledt att silfret vandrat ut ur detsamma.
Den allmännaste anmärkn., som man får höra af utländningar, som besöka vårt land, är emedlertid just den, att vi, ehuru fattige, likväl i allmänhet lefva yppigare, än våra tillgångar medgifva.
Jag har hört, att året efter vår realisations fastställande, besökte en utmärkt utländsk handlaude vår hufvudstad.
Han inbjöds till en middag hos en af Konungens rådgifvare, hvarvid talet föll på den nyss började realisationens bestånd, och när Konungens rådgifvare frågade den handlande hvad han derom tänkte, så svarade denne, att han belviflade dess möjlighet med sådane middagar, som den lian nyss hade åtnjutit.
Man säger, att sparsamhet kan icke införas genom författningar, derest den icke ligger i sederne och folkets lefnadssätt.
Folkets lefnadssätt beror på det sätt, som Staten lefver sjelf.
Om Staten lefver öfver sina tillgångar, så gifver hon efterdöme åt sina medlemmar alt göra så.
Om de förnäma i landet lefva så, så följa de öfrige deras exempel.
Nu hjelper det icke, hvad efterdöme, som Staten eller de förnämsta i Staten gifva; nöden, mine Hrr, den känna vi nu alla, den lärer oss omsider alt blifva sparsamme, och deruti är vårt räddningsmedel, såsom jag förut yttrat i desse frågor.
Här 166
Den 11 Januari f. m. har blifvit sagdt, alt man icke bör sätta tullafgifterne för högt.
Jag för min del påslår tvertom, alt R.
St. snarare böra sätta tullafgifterne för högt, än för lågt, och det derföre, att det är i K.
M:s makt att när som helst sänka afgiflerne, om han finnér dem för höga, då han deremot är oförmögen alt emellan riksdagarne höja någre tullafgifter, (tullen på spanmål allena undantagen) om R.
St. skulle hafva satt dem för lågt.
Något hinder möter således icke för K.
M. att i detta fall begagna sin makt alt vara så liberal, som
Hans rådgifvare anse råd ligt, och derföre kunna äfven R.
St. alldeles obesvärade uttrycka deras mening om de tullafgifter, som de anse vara behöfiiga; och på sätt jag nyss yttrat, man bör hellre sätta dem för högt än för lågt, emedan om händelsen skulle så skicka, alt de höga afgiflerne behöfdes, så är det godt att de finnas, emedan K.
M. då icke har någon annan utväg, än att vidtaga förbud, en åtgärd, som man i allmänhet tycker illa om.
Men jag återvänder från dessa allmänna betraktelser till sjelfva föredragningssättet.
Cronhjelms förslag går, såsom vi redan hafva hört, derpå ut, att man skall underlåta att taga vissa af Utsk;s förslag i öfvervägande och inskränka sig till de artiklar, som Grefven ansett vara lämplige att kumma under discussion.
Han föreslår, att man skall gå bakfram i föredragningssättet och följa reservantens förslag samt lägga Utsk:s å sido.
Detta mäste jag bestrida, dels derföre, att det är oriktigt i sig sjelf, och dels derföre, alt II.
Ex. Hr Gr. o. Landtnäs första propos. till Ståndet denna dag var, alt betänk, skulle punktvis föredragas, hvartill Ståndet samtyckte, utan att någon af dess medlemmar satte sig deremot, icke ens Gr.
Cronhjelm sjelf.
Nu kan jag icke se, att H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, kan gifva oss propos. på en deremot stridande mening, nemi. på Gr.
Cronhjelms förslag, icke eller att Ståndet kan frångå detta sitt en gång fattade beslut.
Skulle likväl emot all förmodan II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, anse sig kunna i detta fall gå Gr.
Cronhjelms önskan till mötes, så anhåller jag dels att få bestrida detta sätt att behandla våra ärenden, dels ock att jag, med lika rätt som reservanten, mätte få uppgifva hvilka ämnen af dem, som af Bevilln.Utsk. blifvit behandlade, jag önskar underställa Ståndets pröfning.
Jag kan icke tro, att Gr.
Cronhjelm vill bestrida mig delta, då han haft den godheten medgifva Frih.
Åkerhjelm att få tillägga några artiklar, hvilka icke finnas upptagne i Hr Grefvens reservation.
Komma så någre andre ledamöter med andra önskningar, så lärer väl icke eller då Gr.
Cronhjelm kunna vara mindre bevågen emot dem, än emot oss o. s. v. Mig synes emedlertid, att delta sätt att afvika frän den vanliga ordningen, är just rälta sättet att icke komma någon väg.
Om vi, i st. f. denna onyttiga öfverläggning om Gr.
Cronhjelms reservation, hade fält gå punktvis tillväga, så hade troligen (lere sidor af betänk, redan varit expedierade, i st. för alt vi nu stå här och hafva intet uträttat.
Detta borde Gr.
Cronhjelm desto hellre hafva betänkt, som det icke lärer vara Den II Januari f. m. 167 Grefven obekant, att samma försök att tillintetgöra första punkten i Ulsk:s betänk, anställdes äfven i Vällofl. BorgareSt., och att man efler en debatt, som räckte 4 timmar, började att gå betänk, punktvis igenom, alldeles som om någon discussion icke ägt rum.
Detta förmodar och hoppas jag äfven blifver utgången här, och önskar jag sålunda, alt denna lika öfverflödiga som onyttiga öfverläggning må blifva ändad.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att ingen mera än lian kunde vara angelägen derom, att R. o. Ad. icke måtte handla i strid med de beslut, som redan blifvit fattade, men att i förevar, fall, H.
Ex. icke trodde, alt ett bifall till Gr.
Cronhjelins förslag vore stridande emot R. o. Ad:s beslut, om detta måls föredragning punktvis.
Målet hade redan blifvit föredraget punktvis, emedan det nu vore första punkten, som utgjorde föremål för öfverläggniugen, och de öfriga punkterne skulle äfven blifva föredragna, fastän dervid visserligen, om Gr.
Cronhjclms förslag blefve antaget, kunde inträffa hvad som ganska ofta varit händelsen, att R. o. Ad. dä en af de efterföljande punkterne förekomme finge förklara, att den vore förfallen i följd af redan fattadt beslut.
I öfrigt anhöll H.
Ex. att, då flere ledamöter anlydt, alt fråga nu endast vore om ordningen för målets föredragning, få fasta uppmärksamheten derpå, att del icke vore denna ordning, som nu var framställd till öfverläggning, utan första punkten i betänk., hvilken innehöll sjelfva hufvudsaken eller grunderne för den blifvande tull-taxe-regleriugen, och att således det beslut, som i anledning af denna punkt klefve fattadt, konune att afse hufvudsaken och icke ordningen för målets föredragning.
Efter den förklaring, som II.