Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan icke annat än till fullo gilla den principen, alt då hvarje medborgare inom elt samhälle har den ovillkorliga pligten att, arbetande för det gemensamma bästa, af alla krafter söka främja sitt fäderneslands framgång till lycka och trefnad, så bör icke heller någon enda ibland dem blifva utesluten ifrån möjligheten att med den röst han afgifver kunna, i den mån förmåga dertill blifvit honom olika beskärd, få verksamt deltaga i bildandet af de folkombudsförsamlingar, inom hvilka de vigligaste foster i5 H. ,, Den a4 October f. m. ländska allmänna angelägenheter skola behandlas och afgö'- ras; hvarje individ af ett folk, vare sig fattig eller rik, hög eller lag, må äga rättighet att blifva kallad att välja de ombud, som skola gå att, genom visa lagar och kloka beslut, på samma gång skydda den enskildes rätt och bereda det allmännas fördel; den ene som den andre måste ju i dubbelt hänseende häruti vara lifligt intresserad.
De som blifva korade att föra allas talan, må de derföre ock' af alla varda utsedde; deras ord blifva derigenom så mycket mera kraftigt bevisande, deras handlingar så mycket mera nyttigt verkande.
Men deraf att alla sålunda kallas till valens förrättande, följer likvisst på intet sätt, att alla der skola framträda med alldeles lika rösträtt; tvertom — ej är det möjligt att den, som, sänkt i armod, ännu ej lyckats höja sig öfver de tryckande materiella behofven, som ej mäktat skafta sig den själsodling och det kunskapsförråd, som blott en mera vårdad uppfostran kan skänka, skall kunna i lika hög grad och i lika många hänseenden förstå alt rätteligen bedömma hvad till hans fosterlands allmänna förkofran erfordras, som de af hans lyckligare lottade medborgare, hvilka, obekymrade för sitt bröd för dagen och med ett rikare mått af bildning utrustade, hafva mera tid och bättre krafter att lill fullständig insigts förvärfvande om hvad som bäst kan främja det allmänna bästa kunna uppoffra.
Nu katt alltid af den större förmågan aldra lättast de bästa och vackraste resultat åstadkommas, om densamma blott så mycket som möjligt fritt får röra sig och verka; och deraf följer, att det länder till det helas båtnad, att låta denna större förmåga vid alla tillfällen med dess fulla tyngd trycka på vågen.
På denna grund tror jag, att då man gifvet* alla medborgare inom ett samhälle rösträtt vid folkombudsval, så bör man dock dervid fastställa en gradation i valrätten dem emellan, hvarigenom den förmögne och upplyste erhåller ett visst företräde framför den fattige och obildade.
— Jag behåller så mycket hellre min öfvertygelse om äfven det rationella i denna af mig antagna graderade valcensus, som genom dess införande valrätten emellan medborgarne af ett samhälle kommer att fördelas alldeles i samma förhållande, som alla andra jordiska förmåner blifvit utdelade de menskliga individerna emellan.
En högre rättsskipande makt, emot hvars domslut något jäf ej finnes, gor denna olika utdelning; och ingen orättvisa ligger i den derigenom uppkomna för handen varande stora olikheten emellan personligheterna; ty i samma mån som personligheten blifvit med utmärkta gåfvor och rika förmåner af naturen utrustad, i samma mån stiger ock dess förbindelse att allt detta goda väl använda; med ali erhållen kraft skall hvarje menniska arbeta att uppfylla hvar och en sin bestämmelse.
Och emedan menniskan lefver på en gång för ett högre och för ett lägre lif, är hennes jordiska verksamhet dubbel; ar - Den i\
O c t o b c r f. m. i63 betet är allisa af tvåfalldig art, kroppens och själens, och har tvåfaldigt syftemål, att samla materiella och att samla immateriella skatter.
Det samlade materiella capitalet kallar jag förmögenhet, och det samlade immateriella capitalet kallar jag bildning.
Då nu med olika rikedom, så af bildning som af förmögenhet, personlighetens förmåga stiger, och med denna större förmåga en större pligt bIifver ålagd, så, för att uppfylla denna sednare, måste äfven större rättigheter blifva tillerkända.
Det är derföre som jag vill basera valrätten val på ett erkännande af personlighetens rätt; men det är den af bildning och förmögenhet modifierade personligheten, hvarom då skall vara frågan.
Emedlertid, till följe häraf, uppkomma, när valrätten skall bestämmas, flera särskilda cathegorier, hvarefter den bör utöfvas; alla innefattas dock i de tre hufvudcathegorierna af personlighet, af bildning och af förmögenhet; efter den förra bestämmes hvilka menskliga individer skola äga valrätt, efter de båda andra åter huru stor och hurudan del deruti hvar och en ibland dessa individer skall erhålla.
Såsom det är med den enskilda menniskan, som, i olika riktningar verkande, på olika sätt förmår uppfylla sin bestämmelse allt efter som olika förhållanden hennes bana olika utstakat, på samma sätt är det ock med samliällsclasser.
I samma mån som de individer, som bilda dem, äro rika på bildning och förmögenhet, i samma mån höjer sig och hela classen öfver de materiella behofven och vinner ledighet och förmåga att förvärfva och använda för det allmänna nyttiga kunskaper, och bör derföre kallas lill en mera verksamt och lifligt deltagande omvårdnad om dess fosterlands alla vigtigare angelägenheter.
Jag tror alltså äfven den saken vara fullkomligt riktig, att nemi. väl alla samhällsclasser böra kallas att deltaga i valen af folkombud, men alt dock hvardera ibland dem skall få rösta blott i ett förhållande, som är afmätt efter den ställning den intager i samhället; denna ställning, bestämd så väl efter den bildning som efter den förmögenhet, som, vare sig ärfd eller förvärfd, af classen äges.
För att åstadkomma detta, bör man, innan man fastställer reglorna för valrättens utöfyande, bafva eftersett huru samhället i särskilda classer är indeladt; många dylika skall man finna, om ock gränserna emellan dem aldrig äro bestämdt uppdragna i verkligheten, När jag nämnt dass, har jag dermed alldeles icke menat stånd; på de sednare vill jag ingalunda fästa något afseende vid valrättens reglerande; ty ombud för stånd komma alltid att företräda blott enskildta intressen, då deremot ombud för classer skola företräda allmänna intressen.
Den skilnad gör jag emellan stånd och dass, att jag med det förra menar en sammanfattning af individer, som alla hafva samma art af verksamhet, ehuru olika de äro i anseende till den olika grad af förriiögenhet och bildning de äga, indelningen således gjord med afseende på personligheternes qvalitaliva likhet.
Med dass åter 1(54 Den 24 O c t o L e r f. m. förstår jag den qvantitativa likheten i omnämnda hänseenden.
Om man kastar en blick omkring sig i samhällena, skall man förmärka classindelningen vara lika naturlig och frivillig, som ståndsindelningen ar onaturlig och tvungen.
Uti samma classer kommer ju den på anor rike adelsmannen, — den på förtjenster om det allmänna rike statsmannen, — den på lärdom rike prestmannen, — den på kunskaper rike vettenskapsmannen — den på penningar rike köpmannen, med flere andra.
Uti samma stånd deremot kunna komma den stolte grefven, som äger kanske hundrade herregods strödda ikring landet, och en fattig friherre, som icke en gång äger sin frihet, emedan han den för tiggande lösdrifveri mistat; vidare, den med feta prebenden val försedde prelaten, så väl som den knappt allönade kyrkovaktaren; den myndige grosshandlaren, med kanske ett tiotal af rikt lastade skepp simmande på hafvet, äfvensom den arme snushandlaren, som med blott runstyckens vinst på den vara han försäljer skall förtjena sin knappa bergning, o. s. v. Jag hemställer nu, om icke alla de, som blifvit uppräknade såsom tillhörande samma dass, i allmänhet synas icke allenast inom sig formera särskilda umgängeskretsar, utan äfven i alta andra hänseenden intaga ungefär samma ställning i lifvet, då deremot ett helt och hållet motsatt förhållande äger rum för dem, som tillhöra samma stånd.
Men utom det att sålunda individerna numera inom samhällena i verkligheten finnas vara grupperade efter classer och icke efter stånd, och detta skulle styrka mig att antaga valrättens utöfning efter dass i stället för efter stånd; så är dock mitt hufvudskål för detta antagande det som jag först anförde, nemi. att classerne, sammansatta af medborgare utaf alla yrken, få allmänna intressen att bevaka, då deremot stånden, såsom de äro bildade, med afseende på gemensamhet i ett eller flera särskilda arter af sysselsättningar, kunna föra talan endast för enskildta intressen.
Och som det är för det allmänna bästa och icke för det enskildtas fördelar, som folkombuden skola verka, så böra de utses af classer och icke af stånd.
När man på detta sätt ger åt olika samhäHsclasser olika inflytande på valen, kan man derigenom kalla äfven de minst upplysta och förmögna till ett deltagande i vården om de allmänna angelägenheterna, hvarifrån ganska säkert den talrikaste classen mäste helt och hållet uteslutas, om icke en sådan olikhet antages.
— Alla medborgare blifva då representerade; inga uteslutne såsom nu är händelsen ibland oss, och som det fortfarande skall förblifva, om Const.Utsk:s närvar., förslag antages.
Det är ett ytterligare skäl hvarför jag vill formera classer och icke stånd, att vid deri tilltänkta representationsförändringen på det sättet inträdet inom lölkomhudsförsamlingarna lättas för alla de nu 01 epresenlerade, som hafva rättvisa anspråk att dit inkomma; ty jag tror att vid den representationsförändring, D en a4 October f. mJ i63 sorn man nu ar på god väg att göra, när man stall intaga de hittills orepresenterade, den i alla hänseenden lämpligaste utvägen är att inrymma alla dessa personer inom de Stånd, som redan finnas, och derigenom förvandla dessa lill classer.
Svårligen skall det nemi. kunna låta sig göra att bilda ett femte Stånd; ty hvilka böra komma att tillhöra detta Stånd, och hvilka icke?
Jag har här hört ofta upprepas, huru man icke vill vela utaf någon census; jag bekänner likväl, att ett sådant yrkande, just af dem som se de största farorna uti ett antagande af de allmänna valens princip, och som derföre i frigast arbeta deremot, förefaller mig högst besynnerligt, Svårt vore väl att bestämma hvilka af de nu orepresenterade, hvilka ibland den s. k. ofrälse slåndspersonsclassen, som ifrån valrätt skulle blifva uteslutna ; månne t. ex. den lägre kronobetjeningen, månne underofficerare, vare sig af indelta eller värfvade armeen, eller alla sådana f. d. borgare, som, sedan de uppsagt burskap i städerna, utflyttat på landet och der köpt sig större eller mindre landtegendom, skola erhålla valrätt inom detta nya Stånd man sätter i fråga att bilda.
Säkerligen äro många ibland dessa nu nyss uppräknade fullt ut så qvalificerade att få välja representanter, som mången på landet, knappt besutten bonde, eller i städerna någon af de fattigare bandtverkarne; men om de, och med dem alla, som kunna påräknas under ungefär samma bildnings- eller lörmögenhets-cathegori, skulle komma att höra lill det femte Ståndet, och der rösta per capita, så skulle de der genom sitt större antal komma alt helt och hållet dominera vid valen inom detta Stånd.
Skulle man antaga Const.Utsk:s förslag, så skulle man derigenom låta det öfvervägande inflytande, som i afseende på folkombudsförsamlingens sammansättning åt de mera bildade inom det Svenska samhället nu är gifvet, genom adels, presters och borgares större representationsrätt emot den som BondeSt. äger, ehuru detta sednare
Stånd är vida talrikare, och kanske äfven förmögnare, än alla de tre öfriga Stånden tillsammantagna, öfvergå på en gång och derigenom alltför hastigt helt och hållet till den på en lägre ståndpunkt så väl i afseende på bildning som förmögenhet ställda stora tallösa mängden.
En sådan öfvergång, genast från ytterlighet till ytterlighet, skall jag åtminstone aldrig kunna förespråka.
Men om man icke inom det femte stånd, man vill bilda, fastställer någon census för valrättens utöfning, då inträffar just, inom denna class åtminstone, det förhållande man annars sä högligen fruktar och så gerna vill undvika, eller den talrika obildade massans uteslutande herravälde.
Jag tror att för alla dessa olägenheter hjelper, om man gör en uppdelning i classer i stället för i stånd; man inrymmer då hvar och en af alla nu representerade individer just inom den samhällsclass, der mängden utgöres af dess gelikar, så väl i bildning sorn i förmögenhet, och der den derföre skall finna sig bäst hem - i6G
Dcti a4 October f. m. mastadd.
Om ock förmögenhet härigenom synes få ett inflytande, som kanske af mången skall anses vara för stort, så är dock min lilliga öfvertygelse, att den makt, som är nödvändig, emedan rättsenlig alt gifva, jast på detta sätt säkrast kan bestämmas, så att derigenom i allo så väl den mera som den mindre förmögnes rättigheter och fördelar kunna på en gång blifva befrämjade.
Äfvenså anmärker jag dessutom, att jag alltid anser förmögenhet endast såsom ett oumbärligt medel för individen, att den må kunna med säkra steg skrida framåt emot den högre förädling, som är dess jordiska verksamhets yttersta mål.
— På alla nu anförda grunder fortfar jag att yrka införandet af den graderade valcensus jag föreslagit, så väl för framställandet af de enskilda individernes som af hela samhällsclassernas representationsrätt, och skall jag vidare framdeles närmare utveckla hvad jag med en dylik valcensus förstår.
Jag antog för en kort stund sedan den enskilda menniskan hafva en två fa 11 d ig bestämmelse att uppfylla, nemi. att lefva både för dess högre immateriella och dess lägre materiella behofs tillfredsställande.
På samma sätt är det ock icke allenast med samhällsclasserna, utan ock med hela samhällena.
Hvardera af dessa sednare har en dylik dubbel verksamhet sig uppdragen; att sölja för dess materiella förkofran och dess intellectuella utveckling är lika angeläget; och det mäste då vara nödvändigt att taga på en gång båda dessa omständigheter i betraktande, att intetdera af dessa begge stora hufvudintressen må blifva förorättad! i dess anspråk på skydd.
Detta skydd är för båda säkrast alt söka inom de representativa folkförsamlingarna; desamma böra alltså vara sammansatta af de två hufvudelementer, som förenade skola åstadkomma de för Statens verksamhet gifna båda hufvudändamåjen; de classen, som äro sysselsatta med intellectuelt arbete, så val som de som äro sysselsatta med materiell, få derföre lika litet uteslutas utur representationerna.
Dock är ej ett dylikt blott inrymmande derigenom nog; de båda elementernes inbördes förhållande bör der äfven vara så afvägdt, att det ena ej skall kunna tillintetgöra det andra; båda skola herrska med lika eller nästan lika makt.
Detta tror jag endast kunna vinnas genom införandet af ett tvåkammar-systeme, eller folkombudsförsamlingarnes organiserande på tvänne kamrar, Tvåkammar-systemet bar ingen mera varm och ifrig anhängare, än jag är; jag anser detsamma vara ett af de kraftigaste stöden för en sann constitulionel frihet, och inom sig äga förmåga att alstra vackrare resultat, än som af någon annan representationsform kunna tillvägabringas.
Så många äro dess fördelar, att de ej alla här kunna ens omnämnas; några ibland dem vill jag dock i korthet anföra.
Så skyddar det för öfverraskningar, derigenom att vid hvarje frågas afgörande tvänne öfverläggningar på tvänne särskildta rum måste haf - Den October f, m. va försiggått, innan beslut fattas; dessa böra då ej gerna Lunna blifva förkastade.
Ett annat bland tvåkammar-systemets företräden igenfinnes deruti, att det nied framgång förmår skydda det tillkommandes rätt emot det närvarandes inkräktningar; delta åstadkommes derigenom, att, då man i den ena kammaren inkallar idel representanter för dagens opinion, man i den andra deremot gifvet' plats åt dem, som, valde för en längre följd af år, derigenom måste blifva uppmanade att icke låta sin omvårdnad omfatta blott ögonblickets beliof.
Ännu ett åliggande, som en representation, formerad på tvänne kamrar, förmår uppfylla, är att emot majoriteternes våldsamma maktspråk skydda minoriteterna inom en nation för godtyckets absoluta herravälde.
Detta sker derigenom, att en stark och kraftfull minoritet, inrymd i den ena kammaren, derigenom kallas till ett verksamt deltagande i makten; då den skall, för att uppi ätthålla principen för sin egen tillvaro, alltid vara angelägen alt val skydda också alla andra minoriteters intressen, och sålunda erbjuda äfven den minsta minoriteten, den enskilda individen, en full säker borgen att alla dess rättigheter må bibehållas oförkränkla.
Jag mäste här afbryta.
Det ämne jag har att afhandla är så vidlyftigt, att jag dermed redan alltför länge har tröttat R. o. Ad:s uppmärksamhet.
Jag ber derföre om ursägt, och vill för det närvar, ej längre taga R. o. Adts tålamod , i anspråk; utan skall jag bedja att till ett annat tillfälle få uppskjuta att uttala hvad jag vidare har att i detta ämne omnämna.
Jag hade tänkt alt inför
Ståndet anföra de motiver, hvarpå jag grundar min öfvertygelse om Consl.Utsk:s förslag.
Jag hade velat ådagalägga min öfvertygelse om det irrationella af allmänna val i allmänhet, och ännu mer om deras tillämpning på Sverige; men då här är så mycket taladt i denna väg, då nu tiden är så långt framliden, och jag i alla fall är förekommen af de talare, som yttrat sig före mig, så ber jag alt helt kort få förklara, att jag med min röst kommer alt bi 11 u da det förslag, som jag anser antagligast, för att komma till det mål, hvilket jag tror vara oundvikligt, nemi. att den 4;delade representationen må upphöra; men dervid fäster jag naturligtvis det villkoret, som jag förmodar att hvarje representant för sig bestämt, att icke vilja med sin röst bidraga till upplösning af det närvar., ehuru olämpligt än det må vara, såvida han ej förutser ett bättre tillstånd af det tillkommande; men då jag erkänner att jag omöjligt kan fatta ett sämre tillstånd af representationen än det närvar., anser jag en förändring vara af nödvändigheten påkallad, och för alldeles oundvikligt, att R.
St. i närvar, tidpunkt bestämma sig för en annan riksdagsform , under hvilken de kunna iG8 Den a4 O c to ber f. ra. arbeta lill något nyttigt ändamål.
Deraf följer dock ingalunda, att jag fullt ut godkänner alla de förslag, som hafva haft för afsigt, med upphäfvande af de närvar, förhållandena, att af helt och hållet främmande elementer sammansätta en annan stat.
Vore det tillfälle alt åstadkomma något sådant, vore det möjligt att derigenom nu komma till ett fullkomligt rationell tillstånd, och att helt och hållet vinna det resultat man åsyftar genom denna representationsförändring; så skulle äfven jag dertill vilja bidraga.
För närvar. anser jag likväl frågan endast vara : hvad kan möjligen dervid vinnas?
Hvad kunna de närvar.
4 RiksStm komma alt besluta till vinnande af någon förändring och förbättring uti representationen ?
Jag måste således inskränka mig till det möjliga i denna fråga.
Dervid får jag på förband förklara, att jag ej anser någon möjlighet för någon representationslörhättring existera, derest icke R. o. Ad. uti första rummet bestämmer sig att afstå från sin nuvar. representationsrätt.
Detta är således det första offer, som jag anser oundvikligt, och för hvilket jag bestämmer mig.
Jag erkänner, att äfven jag gör det med smärta, såsom en talare före mig yttrat, emedan det vore den yttersta grad af lättsinnighet, om en så vacker rättighet skulle aflåtas, utan att man dervid kände någon saknad; men äfven jag inser det oundvikliga behofvet af att detta offer göres åt fäderneslandet.
Likväl önskar jag, att, dä detta offer göres, det ej måtte blifva utan frukt.
Jag tillstår uppriktigt, att jag ansett det vara med den monarkiska principen oförenligt att från samhället utesluta ett
Stånd, som genom födseln äger de praerogativer, som det constitutionelt monarkiska elementet fordrar.
Jag skulle derföre aldrig med min röst vilja beträda ett beslut, hvarigenom Sveriges adel skulle upphöra.
Den måste i min lanke alltid komma att bestå med den Svenska monarkien; men huru detta element skall representeras, derom är nu frågan.
Kunde den sjelfskrifna representationsrätten inom detta Stånd bibehållas, så vore jag den första att derpå yrka, såsom mest förenligt med den princip den jag nu erkänt ; men då jag anser detta för närvar, omöjligt, så måste jag öfvergå på valprincipen inom R. o. Ad.
Då jag således medger, alt R. o. Ad. må ingå på det classval, som äfven jag anser för nödvändigt alt bibehålla inom vårt samhälle, så måste jag bevara för R. o. Ad. dess närvar, rätt att utgöra en af representationen, såvida nemi. denna rättighet kan stå tillsammans med den fördel jag vill gifva samhället, derigenom alt uti representationen inkallas den stora och vigliga del af nationen, som ännu finnes derutom.
Flere talare hafva yrkat intagandet i vår representation af ett femte Stånd.
Om jag kunde göra mig reda för hvad som menas med della femte Stånd, så skulle jag obetingad t
Den 24 October f. iru tingadt anlaga denna fördelning.
Måhända lyckas det någon annan att bestämma detta, och då förklarar jag mig på förhand dermed nöjd.
Jag vet, att inom de särskildta RiksSt:n olika meningar uppstått i della fall, och att der finnes en ganska stor fraction af riksdagens majoritet, som ej vill medgifva det femte Ståndets tillvaro.
Skulle nu så inträffa, så vore det nödvändigt att fördela detta element på de öfriga Stånden.
Af R. o. Ad., som gör en så stor uppoffring,, då den afstår från en representationsrätt af circa rooo personer, som nu äga att med sin röst deltaga uti Riksförsamlingen, tror jag ej hilligtvis man kan begära, att de ytterligare skulle inskränka sin rätt och dass genom intagande af någon del af de orepresenterade.
Samma förhållande inträffar ej med de öfriga Stånden, om jag ock medgifver att BondeSt., i anseende till sin talrikhet, skulle hafva skäl att stöta ifrån sig hvarje tillökning.
Derföre skulle jag, i händelse en sådan fördelning skulle ske på de Irenne Stånden, vilja medgifva BondeSt., eller den fjerde valclassen, en dubbel valrätt emot de öfriga classerna.
Då skulle R. o. Ad. äga jf, Presterskapet eller den lärda classen Borgerskapet med de val berättigade i städerna ^ oell BondeSt. eller alla de valbernttigade på landet 5.
Jag erkänner naturligtvis, till följe af hvad jag förut yttrat, tvåkammar-syste'met.
Den öfre kammaren måste i conceqvens af valprincipen äfven bildas ur valelementernaj och jag tror, att då vi på historisk grund framgå för att bilda det nya statsskicket på grund af det gamla, så måste äfven den öfre kammaren bildas genom val ur alla valclasserna.
Måhända fordrar detta öfverhus för uppfyllande af sin bestämmelse en så vida skiljd organisation från den nedre kammaren, soin det sig göra låter.
Af samma skäl sk lille jag tro, att, då samma elementer formera begge kamrarna, afseende likväl bör göras på högre förmögenhet, och der ingen förmögenhet vore såsom norm att beräkna, eller inora den lärda- och embetsmannaclassen, vore det kanske nödvändigt att utsätta en högre värdighet för inträde i representationen, t. ex. den värdigheten, som svarar mot capitaines-graden inom arméen.
Jag vill för öfrigt medgifva, att de olika valclasserna må kunna välja utom sig, att det såledet icke är behöfligt att en adelsman väljer på en adelsman etc.
Likaledes skulle jag vilja medgifva, att val till öfre kammaren må sträcka sig utom valdistrictena, men att valen till den nedre kammaren fästas inom valdistrictena; att val till öfre kammaren ske för 5 riksdagar, men valen till den nedre kammaren ske särskildt för hvarje riksdag.
Äfvenledes skulle jag såsom ett jemkningsförslag, hvilket måhända blir nödvändigt för att inom detta
Hus vinna en behöflig majoritet för en representationsförändring i allo, vilja föreslå, ali den öfre kammaren^ element äfven fick något i5 Hr 22 *7° C<d 2^ 0 c t o b e r f m. mtra bestämdt tillegna sig den inotiarkiska principen.
Jag skulle således alldeles icke draga i betänkande att äfven medgifva K.
M. rättighet alt för lifstid insätta någon del af ledamöterna i denna kammare.
1 sådant fall skulle naturligtvis, för att något jemna valrältigbelen, om t. ex. valdistriclen blefve i5, hvarje dass välja en representant till öfre kammaren, d. v. s, 25 representanter af hvarje fördelning, och K.
M. ytterligare |>å lifstid välja 25 ledamöter af den öfre kammaren.
Till den nedre kammaren skulle hvar och en af de öfriga dussenia välja en representant, men den fjerde (vänne representanter.
Vill man åter ej medgifva K.