Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser att detta skäl icke kan äga någon vigt, derföre att såväl Utsk:s lägsta räknedel, cent, som den af reservanten ansedda lägsta räknedelen af styfver, är för hög såsom den lägsta antagna räknedelen.
Den är visserligen den lägsta af alla myntstycken som borde slås; men som sista räknedelen anser jag den dock vara för hög.
Vi hafva i våra invecklade räkenskaper, i våra skatter och kronoräkenskaper i allmänhet, så många exempel på nödvändigheten af runstycken, till och med af bråk af runstycken, att underafdelningar af centen ovillkorligen mäste finnas, såvida det nya myntsystemet skall kunna tillämpas utan vidare bråkräkning.
Vidare har såsom skäl för den lägre myntenhetens antagande af reservanten blifvit anfördt, att då skulle man kunna hafva silfvermynt af 75 cent och 50 cent, motsvarande de nuvar.
18 sk. och 12 sk., samt kopparskiljemynt, som skulle motsvara 6 sk.
Jag tror likväl, att dessa mynt skulle komma att stå hvarandra allt för nära, för att icke misstag lätt deraf skulle kunna äga rum.
Man skulle blifva nödsakad att afskaffa dem, såsom man gjort med de fordna silfvermynieu, som i värde motsvarade 16 sk. r:gs.
Reservanten har Den 12 October f. m. 115 äfven anfört, att om denna lägre myntenhet antoges, så skulle det gamla uttrycket 3 daler lätteligen öfvergå på den nya kronan; men jag får härvid invända, alt det gamla räknevärdet 6 daler öfvergär lika lätt på den krona, som motsvarar 1 r:dr r:gs; således ligger icke deruti något hinder för denna sednare enhets antagande.
Jag anser derföre, att Uisk:s förslag i afseende på räkneenhetens bestämmande är riktigt; ty denna hör alltid vara afpassad efter vanorna och bruken hos den nation, för hvars hela myntberäkning den skulle ligga till grund.
Utsk. har föreslagit, att den nya mynt- och räkne-enheten må få benämningen af 1 r:dr.
Jag skulle likväl önskat, att något annat ord dertill hade blifvit valdt.
Det föreslår vidare, att den riksdaler i silfver, som för närvar, är den egentliga myntenbeten, måtte försvinna, och att vissa myntstycken mätte utmyntas till samma storlek, som den nuvar. riksdalern specie, men under benämning af 4 riksdaler.
Denna utväg skulle naturligtvis hvar och en tyda såsom en myntförsämring, ehuru derom icke nu är fråga.
Då den riksdaler, som nu är en, framdeles skulle motsvara 4, sä skulle det nemi. falla hvar och en i sinnet, att myntet i vårt land undergått en försämring.
Den gamla specie-riksdalern, som vi äga och länge haft, är ungefärligen lika med 1 r:dr Hamburger b:co, samt med den Danska och Norrska specie-riksdalern.
Det nämndes nyss, att den äfven var i värde lika med en piaster; jag kan dock icke medgifva detta, men den är likväl lika med speciedalern i norden Jag anser icke något skäl vara att borttaga densamma, heldst en dylik åtgärd skulle kunna föranleda lill begreppet om en myntförsämring, som för närvar, icke afses, men som man likväl i allmänna Sifvet talat om, såsom måhända blifvande nödvändig, enär man föreställt sig, att realisationen ej med mindre skulle kunna upprätthållas.
Jag tror, alt hvarje skugga af en sådan föreställning bör undvikas, äfven om man skulle kunna anse den vara ganska aflägsen.
Jag tror, att ett annat namn, betecknande den nya myntenheten skulle vara ganska lätt funnet; och att en bestämmelse i detta afseende är af nöden torde inses, dä man tager i betraktande den förbistring i begreppen, som äger rum, när man nämner en riksdaler.
Denna förbistring uppkom, dä vid 1834 års riksdag R.
St. begärde, att myntenheten skulle blifva bestämd till 1 r:dr b-.co, men detta doek ej antogs.
Ilade dä detta förslag om myntenhetens bestämmande till 1 r:dr b:co blifvit godkändt, så hade äfven hela den förbistring jag nämnt försvunnit; nu finnes den deremot, och bör på något sätt afhjel-pas och rättas.
Enligt min tanka skulle, enär den nya myntenheten blefve måttstocken för krono-räkenskaperna, benämningen krondaler vara ett passande namn för densamma.
I alla fall anser jag mycken vigt ligga derpå, att specie-riksdalern blifver bibehållen under sitt gamla namn.
Dernäst kommer Utsk. till det förslag, att den nya räkneenheten bör delas i 100-delar, hvar och en i värde lika med 2 styfver r:gs, hvilket jag för min del äfven anser riktigt.
Ulsk. föreslår att denna lOO-dcl måtte benämnas cent, hvilket jag äter J IG Den 12 October f. m. anser vara oriktigt, af det skäl, alt raan, enligt min tanka, ej bör införa främmande benämningar när man dertill kan välja Svenska.
Detta nya mynt eller centen skulle i värde ungefär motsvara en 2-styfversslant.
Om man derföre bibehölle benämningen slant, sä vore della ett vanligt uttryck och man visste hvad som dermed menades.
Utsk. ansel-, att denna 100-del af 1 r:dr, som i värde ungefär skulle motsvara 6 r:st., borde vara den lägsta räknedelen; men jag anser att denna räknedel är alldeles för hög, i anseende lill de räkenskaper, som hos oss föras.
Jag anser således, att denna 100-del, cent eller slant, bör delas ytterligare i 10 delar.
Utsk. har velat dela den i 2:ne delar, men Utsk. har derigenom frångått decimalsystemet, och ändock fått den lägsta räknedelen i allo högre än den efter våra behof bör vara.
Hvar och en, som något sysselsatt sig med decimalräkning, finnér lätt, att om 100-delen vidare delas i 10 delar, uppkommer derigenom ensior lättnad, då man på det sältet kan undvika all bråkräkning och komma till så låg räknedel, att allt, hvarpå bör göras afseende, kan i räkenskaperna införas utan bråkräkning.
Vid Utsk:s förslag i öfrigt om silfvermyntsorlerne, har jag icke något annat att erinra, än att specie-riksdalern bör få bibehålla sitt namn.
Om jag vid kopparskiljemyntens classification, eller organisationen af kopparmyntsyslemet i öfrigt, icke har något alt anmärka, så har jag likväl några erinringar att göra i afseende på utmyntningsbestämmelserne.
Utsk. säger, alt ett SkS koppar stapelstadsvigt bör utmyntas till <»00 r:dr i 10-centstycken, lill 450 r:dr i 5-eentstycken, till 375 r:dr i 2-centstycken och till 300 r:dr i 1-centstycken o. s. v. Jag tror, att derigenom uppkommer för hvarje myntstycke en vigt, som icke med siffror kan bestämmas, utan genom särdeles vidlyftiga uträkningar.
Jag tror, att man bör utgå frän en motsatt grund, och nemi. antaga en viss vigt för hvarje stycke som skall utmyntas, och derigenom räkna sig till bestämmelsen af de myntstycken, som böra på hvarje Sk® koppar utmyntas, pä det att det för vigten af hvarje myntstycke mätte vara en noggrann och vig bestämmelse, som lätt med siffror kan uttryckas.
Hvad för öfrigt invexlingen af kopparmyntet angår, så vill jag dervid ej göra några anmärkn:r nu, emedan man först måste hafva myntsystemet fullständigt, och tillfredsställande uppstäldt, innan man ingär i frågor, huru och på hvad sätt detsamma skall tillämpas, och hvilka frågor slutligen böra afgöra, om det bör antagas eller icke.
Hvad den sednare frågan angår, huruvida myntsystemet vid sin tillämpning kan möta svårigheter eller ej, så anser jag att Utsk. bör taga densamma i noga öfvervägande, och om inom Utsk. ej finnas personer, som härutinnan äga full sakkänn edom, så torde Utsk. böra, för upplysningars meddelande, tillkalla någon person som användt sitt lif vid begagnande af siffrorjuti invecklade räkenskaper.
I afseende på hvad Hr Cederschjöld janmar kt ang:de remedium å det slagna myntet, får jag erinra, att hvad BancoUtsk:s betänk, i denna del innehåller, ej in - Den 12 October f. m. 117 nefatlar något nytt förslag, utan endast är ett upprepande af stadgandet härom i 1835 års K. förordn. om myntfoten, hvilket också texten i hetänk. antyder.
Hr von Hohenhausen har visserligen riktigt uppgifvit, att det vid myntning begagnas tvenne remedia, ett å halten och ett å vigten; men det är ett misstag, att det af Utsk. ifrågasatte remedium har afseende på halten.
Detta måste naturligtvis vara lika för mynt af alla valeurer.
Men å vigten varierar remedium ifrån mindre för de större valeurerna till större å de mindre valeurerne, såsom af Utsk:s betänk, ses.
Att slå mynt och göra alla pjecer noga riktiga, utan att få begagna remedium för öfver- eller underhalt och vigt, är en omöjlighet.
Haltremedium skall naturligtvis räknas på ett helt myntparti.
Att räkna vigtremedium för hvarje pjece, såsom Hr Cederschjöld yrkat, blifver dels öfvermåttan operöst, dels i afseende på de mindre pjecerne omöjligt, i anseende lill det omärkbara i bråkvigten.
Således måste äfven vigtremedium tagas å helt parti.
Jag delar ej deras farhågor, som tro, att myntenhetens benämning af riksdaler skall förorsaka förvillelse i afseende på tvenne andra förut befintliga riksdalrar.
Begreppet om en riksdaler, att den utgör 48 sk. r:gs eller 32 sk. b:co, är så allmänt, att man, för att beteckna annan sort riksdaler säger nästan alltid en banko eller en specie.
Någon tids vana skall onekligen stadga säkerhet härutinnan, utan att förvillelse behöfver befaras.
Att i myntsystemet införes decimalberäkning, anser jag högst nyttigt.
Detta skall medföra många fördelar, af hvilka jag nu vill nämna endast en.
Vexeltransactionerne hos oss gå till det mesta i Hamburger b:co.
Dervid beräknas 128 sk.
Svenskt b:co eller 4 r:dr r:gs såsom pari.
Man behöfver dervid blott dividera cursdifferensen i cents med 4, för att se huru många fjerdedels proc. cursen stigit eller fallit.
Jag anser det förevar, betänk, välgrundadt, och hemställer om bifall derå.
I anledn. af hvad Hr Stuart, Christoffer, anfört, anhåller jag få fästa uppmärksamhet derå, att den af Frih. Wrede föreslagna, en half r:dr r:gs motsvarande myntenhet skulle förträftligen öfverensstämma med vårt jordebokssystem, då den komme att blifva alldeles lika med gamla silfvermyntsdalern efter dess nuvar. reduction till 16 sk. b:co.
Att förvandla de nu i jordeböckerne upptagna r:dr, sk. och r:st. till caroliner och styfver (1 carolin
BancoUtsk:s förevar, betänk. afliandlar tvenne olika ämnen: nemi. l:o, huruvida den nu gällande myntenheten skall förändras, och 2:0, huruvida decimalsystemet skall införas.
Hvad myntenheten beträffar, så instämmer jag med dem, hvilka anse den böra blifva en riksdaler r:gs, emedan denna räkning är den nu mest brukliga.
Genom denna s. k. förändring afviker man icke från det verkliga, utan blott från det lagstadgade förhållandet.
Om nyttan af den andra förändringen eller af decimalräkningens införande, har jag tvekat och någon gång trott, att detta system kunde vara att föredraga, men likväl icke böra införas, förr än åtskilliga andra ändringar föregått, på det att man ej skulle få för många på en gång, och derigenom förbrylla allmänheten.
Men efter sakens närmare begrundande och efter öfverläggning- med kunnige män, anser jag detta system icke böra antagas.
Dess fördelar hafva här af åtskilliga ledamöter blifvit uppgifue; förnämligast har man hållit sig lill dess gagn vid addition.
Jag medgifver detta, men befarar att hvad som vunnes i addition, förlorades i division, ty 10 kan endast delas med 5 eller 2, dä deremot det nu gällande 12-tals-systemet kan delas både med 2, 3, 4 och 6.
Hafva häradsskrifvare begått misstag i addition före begagnandet af decimalsystemet, så är fruktansvärdt, att de komma att göra desto flere fel i division efter dess införande.
Det är likväl icke så mycket med afseende på de stora räkenmästarne, hvilka skulle vinna eller förlora på decimalsystemet, ty de hjelpa sig alltid någorledes ur förlägenheten, ritan det är med afseende pä de små räkenmästarne, och på folket i allmänhet, som jag hyser mina betänkligheter.
Det är förnämligast ur en nationel synpunkt, som jag anser förslaget icke böra antagas.
Hvart och ett folk har icke blott ett grundljud eller en grundton, som det uttrycker i sitt språk, och hvilken det aldrig kan uppoffra, utan på sin egen sjelfständighets bekostnad; hvarje folk har ock sitt grundtal, hvarefter icke blott dess mynträkning, utan äfven dess lagstiftning, dess beskattning, dess mått, mål och vigt rätta sig, och hvilket man ej kan ändra, utan att på alla håll stöta emot både plägsed, stadga och nationalitet.
Ett sådant tal är hos oss 12-talet; det går tillbaka så långt som häfderna, ja så att säga längre, ty det går ända till raythen, der 0- den är omgifven af 12 andra gudar.
I lagskipningen se vi Konungen omgifven af 12 ledamöter i Högsta Domstolen.
I hofrätterne voro ursprungligen 12 ledamöter utom presidenten.
I lagmans- och häradsrätterne sitta från urminnes tid 12 domare jemte ordföranden o. s. v. Gå vi till beskattningen, så finnes likaledes 12- talet med sina f, § och flera underafdelningar 6, 4, 3, 2 hafva ingått och ingå i undervisningen och utskvldsberäkningen.
När Magnus Ladulås år 1282 lät göra den bekanta skattläggningen, så följde man visserligen olika grunder i Svea och Götha Riken; men begge stödde sig på samma tal.
För Svea Rike antogs markland, öresland och penningeland; beräkningar som bibehållit sig intill våra dagar.
För Götha
Rike antogs sjettungs- åttungs- och tolftungsland.
I beräkningen af tid hafva vi, såsom bekant är äfven talet 12.
Den 12 October f. m. 113
Så många äro månaderna om året, timmarne om dagen, timmarne om natten; minuterna i hvarje timma äro 5 gånger 12 o. s. v. Det ursprungliga måttet, foten, har 12 tum, de äldsta varorna, limmer och bräder, räknas efter tolfter.
Riksdalern har 4 gånger 12 eller 48 sk., och hvarje skilling sina 12 r:st. m. m., som jag, för att ej trötta eder med uppräknandet af kända förhållanden, ej vill anföra.
Tolftalet räder ej blott bland oss, det synes vara gemensamt för alla Germauiska stamförvandter.
I Norrige är speciedalern indelad i 120 sk., hvilka jemnt svara mot det af våra förfäder så kallade storhundrade!, eller 10 gånger 12.
I Tyskland, t. ex. i Preussen, var thalern förut indelad i 24 groschen och hvarje groschen i 12 penningar.
Man har förändradt groschen till 30, men de 12 pfennige stå ännu qvar pä hvarje groschen.
I Sachsen har man velat rätta sig efter Preussen och delat thalern i 30 neu groschen, men det går der efter vanligheten med sådane förändringar, som strida mot folkets vanor och plägsed.
De lägre folkclasserna räkna ännu på det gamla viset, och kalla ett 5-groschens-stycke för 4 groschen, likasom vår allmoge i omvändt förhållande kallar en 8 sk. för 12 sk.
I Frankrike räknas man och man imellan sous, ehuru centimer skrifvas och bokföras.
Vanans makt är således äfven der starkare än lagens, ehuru revolutionen eljest jemuade allt.
I Österrike och Rhenländerna gå 60 kreuzer eller 5 ggr 12 på en gulden.
I England förekommer tolftalet i de pence, som gå på hvarje shilling, och så framträder det hvart man vänder sig bland våra stamförvandter.
Dm vi nu gå ifrån det, hvilka svårigheter skulle ej i afseende på skattläggningen uppstå?
Hr Stuart den äldre, Kammarrådet, har redan antydt dem, och hänvisat på de svårigheter, som skulle uppkomma för uppbördsförvaltuingen, att efter andra grundtal uppgöra räntepersedlarnes förvandling, och indrifva skatterna, utan missförstånd och missnöje å de betalandes sida.
Vill man göra förändringen, så bör man vara betänkt på medels anslående till dermed förknippade kosnader, på det att häradsskrifvarne, som redan äro öfverdrifvet betungade, icke skola blifva urståndsatte att fullgöra hvad som erfordras, d. v. s. att ej lemna förändringen derhän, i brist pä medel till hennes verkställighet.
Om nödiga medel ansloges och förändringen ginge i fullbordan, huru skulle de skattdragande i allmänhet, och allmogen i synnerhet, som äro vana vid det gamla beräkningssätt, förstå alla gjorda förvandlingar?
Troligen begrepe de dem icke.
Det vanliga, då den skattdragande ej förstår riktigheten af den debetsedel han får, är, att han misstänker det man gjort honom orätt.
Hvem skall han då tillfråga?
Kronofogden och häradsskrifvaren äro just de, hvilka han skulle misstro.
Vänder han sig dä lill presten, månne denne kan gifva honom besked?
Det torde för mången vara svårt 1111, då både beska!tningsgrunderna och penningeräkningen gå efter 12-talet.
Långt värre blefve det sedan den sednare ginge efter 10-talet, och dubbla förvandlingar måste göras, nemi. först efter den gamla penningeräkningen i 12-tal, och sedan efter dennas jemförelse med den nya 10-räkningen.
I alla fall måste antingen Kro - 120 Den 12 Oetober f. m. nan eller den skattskyldige få sätta till skillnaden mellan 76 och 100, eller de Tf5, hvarmed 12- och 10-räkningen skulle, efter det nya förslaget, söndra sig.
Huru många svårigheter skulle ej stundeligen uppstå i minuthandeln med mat- och dryckesvaror, frukt och mjölk m. m., särdeles på torgen, der säljare och köpare, män och qvinnor skulle vara i ovisshet, ej blott om varornas rätta pris, utan än mera om rätta betalningen derför, hvilken, om än räkningen gjordes i nytt mynt, dock måste ofta verkställas i det gamla, så länge det ej hunnit indragas.
Följden skulle blifva icke blott bedrägerier, utan ännu oftare missräkning, samt missnöje på dens sida som förlorade.
Att missnöjet vid sådana tillfällen ej stannar endast vid klagan, det bar man sett i andra länder, äfven då missnöjets skäl varit ett misstag.
I Hessen, deiman, i likhet med hvad Preussen gjort, införde den nya beräkningen af 30 groschen på thalen), i st. f. de der förut brukliga 32 groschen, skedde i anledn. deraf ett upplopp.
Folket trodde nemi., att när det icke fans mer än 30 groschen på thalern, så hade man borttagit 2:ne, och derigenom minskat thalerns värde.
Förhållandet var likväl omvändt, ty thalern var lika stor, och när han dä delades i 30 groschen i st. f. 32, så var hvarje af de 30 nya groschen bättre än hvartdera af de gamla 32.
När vi se sådana händelser i andra länder, hvarföre skole vi onödigtvis utsätta oss för dylika, under en tid, då vårt penningeväsende är nog trassligt ändock?
Vi bafve nu dels sedlar, dels silfver och koppar i rörelsen.
Sedlarne äro både i riksgäld och banco, de sednare försedda med dubbla påskrifter, för begge slagen; valeurerne äro många, särskilda för riksgälds och särskilda för banco med olika färger.
Vi hafva dessutom 5 eller 6 olika slags privatbanksedlar, dessa också med dubbla beräkningen af riksgälds och banco samt af olika valeurer både sig emellan och med bancosedlarne, samt af olika färgor.
Kopparmynt finnes både i banco och riksgäld, sig emellan olika.
Skulle vi nu innan allt detta förut vore undanröjdt eller ordnadt få nya sedlar och kopparmynt, så blefve mångfalden och oredan så mycket större.
När nu dertill kom mer, alt allmogen i somliga landskap räkna daler silfvermynt, i andra äler daler kopparmynt, samt på somliga ställen mark, styfver och ören, månne ej (lera än den stora mängden skulle af allt detta trassel blifva förbryllad?
Jag kan ej linna, att 10-räkningen har sä mänga fördelar, att den på något sätt kan uppväga de olägenheter, som af hennes införande skulle härröra, och hvilka jag ej på långt när har fullständigt uppgifvit, för att icke trötta Ståndet.
Jag är således af den mening, att man icke bör gä längre, än alt antaga riksdalern riksgäld till enhet, men låta honom fortfarande fördelas i 48 sk. och hvarje sk. i 12 r:st.
Om något annat namn skall begagnas än det hittills brukliga, så tor de krona, såsom varande allom bekant, måhända böra helst antagas.
Det utländska uttrycket cent, som Utsk. har velat begagna, är mig såsom sådant vidrigt; men mätte åsyfta, att en gäng för alla gifva Svenska folket tillkänna, att räknesättet i tiofalder är infördt från utländningen.
Benämningen är dessutom sä mycket min - Den 12 Octo ber f. ra. 121 mindre lämplig, som, dä det blefve fråga om flera dylika penningar, man efter språkbruket väl skulle säga center eller centner, hvarigenom den lilla penningen lätteligen kunde förvexla» med den stora viglen af samma namn.
Vilja II.
St. underkasta sig och Rikets innebyggare tioräkningens olägenheter, så skulle jag tillstyrka, alt de åtminstone begagnade Svenska namn, efter man bar eli språk, så rikt som värt.
Det är mig ganska okärt att nödgas uppträda mot den siste talaren, med hvilken jag i så många, ja i de flesta fall delar lika åsigler.
Ilan har här för R. o. Ad. framställt, ända från hedenhös, allt det mörka, som kan sägas om decimalsystemet, och delta till försvar för tolfsystemet; men jag tror, alt den värde talaren, genom att aflägsna sig sä långt i den förflutna tiden, alldeles förbisett den närvar.
Ilan stannar sjelf, hvarje gång han företager någon läkning, vid tio— falderne, och erkänner således, alt tiun är grundtalet i nuvar. räknesystem, som ock af alla utan undantag dagligen begagnas.
Det finnes intet folk i östern, som icke begagnat tiosvstemet i sin räkning, allt sedan Judarne, som begagnade 12-talet, flyttade lill Babylon.
I Rumpa grundar sig all räkning på 1 O-systemet.
Vare delta nog om mythen och culluren i denna fråga.
— Jag vill nu öfvergå till det bestämdt praktiska i frågan.
Om man antager, att allmänheten i folkskolorne kunna väl lära sig quatuor-species i hela tal, (och jag hemställer till Hrrne, huruvida icke förhoppningarne äro alltför stora, om vi förvänta oss, att allmänheten skall komma stort längre) samt aflägga alla föråldrade, orediga, och hvarandra motsägande indelningsgrunder, såsom 12, 24, 32, m. fl., och antaga den naturliga tiodelningen, så kunna alla slags uträkningar, äfven af ytor och rymdinnehåll, helt enkelt verkställas af hvilken som helst, som kan ofvannämnde quatuor-species.
Här ligger cullurfrågan i det ärende, som är före, och alldeles icke uti mytherne.
Jag för min del vägar yttra stor glädje deröfver, alt Utsk. tillstyrkt decimalsystemets införande vid myntets indelning.
Jag har särskildt arbetat derför under hela den lid, jag haft den äran alt vara riksdagsman, och (inner med tillfredsställelse, att tiden nu är mogen, för att kunna vidtaga detta stora steg på eulturens bana.
Jag har bär bort åtskilligt om remedium, svårigheter o. s. v.; men som detta redan af andre talare blifvit vederlagdt, vill jag blott, hvad skallläggningen vidkommer, hänvisa till ett exempel.
Mine egne landsmän, Flhuarne, fingo nemi. genast efter sedan de bade fallit under Ryssärnes välde, hos sig infördt decimalsystemet, så väl i penningeräkning, sorn vid förvandligen af deras skatter, och menige man förstod delta straxt, samt uttryckte sig som följer: "det var ändock bra, att vi fått något godt frän det hållet".
- Nu vill jag öfvergå till några di reda anmärkmr vid betänk., då jag förutser, att en återremiss kommer att äga rnm.
Mine anmärkmr röra egentligen kopparmyntet.
Utsk. föreslår, att på t
Skfå stapelstadsvigt koppar, utgörande 320 U, skall utmyntas 3 II. lfi 122 Den 12 Octo b er f. m. 10-centslycken ä 600 r:dr per Sk??. 5-centstycken å 450 „ — — 2-centstycken å 375 ,, — — 1-centslycken (, ^-cenlstyckeni ° ” Enligt denna grund komma myntstyckena att väga som följer: 10-centstycket: -45 U
T|ti — 0,0170666 otc. ti. 1-centstycket: ti
Jag lager mig derföre friheten föreslå följande utmyntningsgrund, som icke är särdeles afvikande från Utsk:s, men äger det företräde, att vara mycket enklare och för praktiken passande: Af 1 Sk?? stapelstadsvigt koppar, som utgör 320 ti, utmyntas af 10-centstycken 640 r:dr per Sk??. 5-centstycken 533 £ ,, — — 2-centstycken 1 1-centstyckenj320 ,, — — ^-centstyckenj Enligt denna utmyntningsgrund, komma myntstyckena att väga som följer: 10-centstycket jemnt TJ5 ti
I-centstycket „ 2öö #
Dessa myntstycken skilja sig väl från hvarandra, och innehålla tillräckligt koppar, för att skydda för efterpregling; men ej så mycket, att de blifva oviga att begagna.
Skulle Utsk. vid afgifvandet af förnyadt betänk, finna skäl att, i st. f.' £ r:dr sp. (1 r:dr r:gs), föreslå till blifvande myntenhet | r:dr sp. Q r:dr r:gs), så får jag föreslå följande: l:o) Att silfvermynten blifva följande: stycken å 8 kronor
Silfvermynt på 75 styfver (| krona) kunna icke, såsom reservanterne synas önska, utmyntas, emedan ett silfvermynt af detta innehåll icke väl skiljer sig från kronan och hal/kronan.
2:o)
Att kopparmyntet blifver följande:
Stycken ä 10 styfver krona) ä 800 kronor på 1 Sk& stapelstadsvigt å 320 ??.
Den 12 Octo b er f. m. 123 Stycken ä 5 styfver krona) ä
S00 kronor pä 1 Skf? d:o.
Stycken ä 2 styfver krona) h 640 kronor pä 1 Skfö d:o. Stycken a 1 styfver (T £ö krona) å 640 kronor pä 1 Sk& d:o.
Enligt denna ulmyntningsgrund komme myntstyckena att er hälla följande vigt: 10-slyfverstycket T«ö- f?
Att H.
Utsk. ville inhemta myntmästarens yttrande öfver mina här gjorda förslag, derom tager jag mig friheten anhälla, och vägar hoppas, att Utsk. icke skall finna dem sakna grund.