Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och om man också ej vill fästa afseende på det för hvarje rättskaffens läkare förnedrande misstroende, som denna skyldighet innebär; så borde man dock skona den hos hvarje menniska inneboende religiösa känslan ifrån det ständiga uprepandet af en dyr och kraftig ed, hvarigenom, sedan denna heliga känsla gång efter annan blifvit på detta sätt våldförd, slutligen insmyger sig missaktning för sjelfva edens helgd.
Mången gång ställes på läkaren frågor, som egentligen ej kunna bestämdt besvaras, hvarigenom en yngre läkare, som tror, att han nödvändigt måste afgifva bestämda yttranden i afseende på offentliga myndigheters till honom ställda skrifvelser, lätt kan lockas, alt med ed bestyrka hvad som ej kan styrkas.
Så t. ex. vid frågan om spöstraff, är domstolens vanliga fråga: huruvida den dömde kan utan fara för lif eller framtida helsa utstå det honom ådömda straffet.
Denna fråga kan aldrig bestämdt besvaras, aldenstund den minsta yttre skada ofta emot all förmodan kan hafva de oberäkneligaste följder, som ej en gång den skarpaste blick kan förutse.
Något giltigt skäl, hvarföre läkaren mera än någon annan skall vara skyldig att beediga sine betyg, finnes ej heller för handen: ty om också dessa betyg stundom äro svårare att af andra än sakkunnige bedömas, så gäller detta äfven i många fall t. ex. med prestbetygcn; deremot är det en hög grad af orättvisa, att hos den ena embetsmanna-corpsen förutsätta en utmärkande oredlighet, hvaraf 310 Den 31 Decemijer f. m. man ej anser någon annan corps vara maklig.
Kanske liar det nugongång handt, att en läkares betyg varit stridande emot sanna förhållandet; men dylika falska betyg hafva bevisligen stundom blifvit af andre än läkare utfärdade, och berättiga ingalunda till förutsättning om oärlighet bos hela läkare-corpsen.
För öfrigt är det högst troligt, alt den som är nog äreförgäten, all kunna utgifva falska betyg, ej ryggar tillbaka föi* en ed, som han genom dess ständiga uprepande inom kort blott måsia^ anse som en tom formel.
Sjelfva sedlighetskänslan vänder sig med Vfsky ifrån delta edgångens missbruk.
Med anledning således af hvad jag i största köWAiet haft äran anföra, får jag i rättvisans, billighetens och den allmänna ajioralens namn vördsammast föreslå; alt hvarje i publik tjenst varande läkares betyg må, i likhet med andre embetsmåns intyg, ega full gällande kraft utan särskild edlig bekräftelse, och all således det lagstadgande som föreskrifver denna edgång, må ur författningarna utgiu Begärdes på bordel.
Adam, upläste 2:ne motioner af följande innehåll: 1:6
Som den lid af åtta dagar, hvilken medgifves parter, som äro missnöjda med HäradsRättens Utslag att vädja till IIolRälter är alltför inskränkt, enär det finnes Domsagor, hvilka bestå af 2, 3, 4 å 5 härader med hvar sitt tingställe, och man någon gång ej kan veta hvarest
Domaren må kunna träffas för alt få erlägga Vad och Utslaget påteeknadt, och Domaren dessutom kan hafva sin bostad långt aflägsen från rättsökande, samt dessa stundom kunna behöfva längre rådrum för alt betänka sig; kan jag icke inse hvarför denna tid af endast 8 dagar blifvit så kort bestämd.
Alltså, och på grund häraf, och sedan LagmansR:ne numer blifvit indragna, och rättsökande lätt kunna förlora fatalierna; får jag vördsamt föreslå att, i likhet med hvad Hr Gr.
Sparre, E, för några plenidagar sedan här föreslagit röride besvär från HofKält lill Högsta Domstolen, det tiden lill Vads erläggande för besvärs anförande i HofRätt, mätte förlängas från åtta till tjugu dagar.
Jag anhåller om Remiss häraf till LagUtsk. 2.o Jag nödgas här upstiga för att vidröra ett för mig högst obehagligt ämne, hvilket efter mitt förmenande är, om icke det vigtigaste, dock ett ibland de aldravigtigasle, sorn förekomma under delta Riksmöte, och detta äi bränvin och allt hvad härmed gemenskap eger.
Hvarje rättänkande Svensk man, som i någon män vill åsidosätta egna verkliga eller chimeriska földelar som afse samtidens oell kommande generationers bästa och väl, önskar en genomgripande reform i brau vinslagstiftningen vid detta Riksmöte, hvadan ock nationen med spänd upmärksamhet följer
Riksdagens Den 31 December f. m. 311 förhandlingar i ämnet och det derpå följande resultatet; Härom vittna de 300 petitioner, som till K. M. ingått, från nästan alla rikets landsändar.
Allt detta onda, som bränvin åstadkommit och dagligen åstadkommer i moraliskt, sanitärt och ekonomiskt afseende, är för väl bekant för alt af mig behöfva vidröras, och hvarje sann fosterlandsvän motser med spänd förhoppning en sållare framtid för samtid och efterkommande.
Då K. 31. redan afgifvit en Nådig Propos. till R.
St. ang:de grunderne för rättigheten att tillverka bränvin samt beskattningen derför af d. 9 Nov. detta år och flere uplysta Riksdagsmän i alla RiksSun väckt motioner i samma ämne, för några dagar sedan omkring 40 st. hvaribland jag haft tillfälle se flere och bland dem några högst förtjenta, såsom af Prosten Sandberg, Lektor Sondin och vice Talman Swartling, ehuru vid deras förslager kan vara åtskilligt att anmärka; skulle det anses förmätet och obehöfligt af mig att besvära R. o. Ad. med något ytterligare i denna Riksangelägenhet.
Jag ämnar således hufvudsakligen fästa mig vid 3:ne vigtiga bisaker, nemi. lönnbrännerier och lönnkrogar samt straffbestämmelser för försummade tjensteplikter af kronobetjeningen, i afseende å hithörande författningars efterlefnad.
Allt det förhoppningsfulla, som Nationen fäster vid den förväntade lagstiftningen om bränvin skulle betydligt förminskas, om man icke
Vid dessa 3 saker går radikalt tillväga, hvarom jag längre fram i denna motion ämnar framkomma med förslager.
Alldräförst torde det tillåtas mig, att i förbigående fästa R. o. Ad:s samt det s. k. RränvinsUtsk:s upmärksamhet på hvad jag funnit att anmärka vid ofvaunämnde K.
Propos. och öfrige motioner i ämnet.
Omdömena äro många, intressena olika och hvem kan göra alla lill viljes? och ”ju flere kockar ju sämre soppa” säger ordspråket; men ett annat ordspråk säger ock ”flere ögon se bättre äii två.”
Ett af förenämnde förslag har en vacker inledning; men i det härefter följande förslaget till bränvinslagstiflning, finnas några motsägelser, hvilka, om de af R.
St. blefvo antagna, skulle omkullkasta och nedgöra det goda syftet, som i denna inledning afses.
Tiden för bränvinsbränningens bedrifvande har nemi. blifvit utsträckt till 3 månader af året och pannerymden för husbehofsbränningen föreslagen ända till 27 kannor.
Om dessa tvenne fördelar skulle af R.
St. beviljas, är jag och många med mig fullt öfvertygade derom, att det goda åsyftade ändamålet, som i inledningen förespeglas, skulle fullkomligt förfelas, i thy att vi förutse det på denna tid och med denna pannerymd skulle mer bränvin afverkas än hvad de föregående åren skett under 6 månaders bränningstid; genom den förhöjda skatten skulle bränningen forceras för att härigenom vinna någon ersättning och såmedelst kunna sälja bränvin för lägre pris, till båtnad för superiet.
Kort före min afresa från hemorten ankom K.
M:s ofvaunämnde Nåd.
Propos. och jag nödgas, i förbigående, uttala den sanningen, att i min hemort Östergöthlands skogsbygd oeh i de orter jag genomreste, äfvensom här i Stockholm, har densamma i flere delar ej vunnit serdeles sympatier.
Ilvad sjelfva husbehofsbränningen beträffar, så ogillas den väl 312 Den 31 December f. m. af manga, men dess motståndare böra betänka att della, efter min tanka, var ett ganska välbetänkt förslag i den Kongl. propos:n.
Elt tvärt afbrott från detta s. k. behof, som frän längre lider varit Svea Rikes allmoge medgifvet eller alltsedan den olycksbringande brän vinsbränn ingen för omkring 300 år sedan blef känd i vårt land och, med undantag af den förhatliga kronobränneriliden, detta, säger jag, skulle åstadkommit stort missnöje bland allmogen och föranleda en mängd lagbrott, jag menar lönnbrännerier.
Låten den således få fortgå till nästa Riksdag!
Hvad åter beskattningen beträffar, så anser jag att den för fabrikbränvinsbränningen bestämda lill IG sk. och för husbehofsbränningen till 12 sk. per kannan, icke harmoniera.
Skillnaden är alltför ringa relatift till fördelen för den förre.
I detta afseende vågar jag hänvisa lill Öfverste Hagelstams förtjenstfull arbete: ”Faktiska uplysningar” etc. sednare uplagan, samt ett annat lika förtjenstfullt arbete, som nyligen utkommit: ”Tankar i Statshushållningsämncn och bränvinsbränningen” 1 :a h.
Att den förres förslag med några modifikationer, ronde beskattningen vunne bifall, vore väl med min önskan öfverensstämmande; men det öfverensstämmer icke, sorn ofvan sagdt, än med tidens kraf; den sednare skriften åter som medgifver husbehofsbränningen till 2 månaders lid, vore efter min tanka mer än tillräcklig; båda bestämma skatten, som sig bör, betydligt högre än hvad som föreslås i den Kongl. Propos:n.
Hvad vidare beträffar frågan om husbehofsbränningens skadlighet, så är det en obestridd sanning, att den icke kan utöfvas med fördel om allmogen kunde undvara bränvin, men då detta beklagligen icke är förhållandet, så låt bonden bränna med sina små pannor; och lärer det vara en obestridlig sanning, att dranken har stor nytta för sig till gödning af svinkreatur och gödboskap, men är deremot högst skadlig för mjölkkor.
Låt vara att dessa små pannor lemna vida mindre bränvin än de stora med konstapparater, så är det obestridligt att musten är qvar i dranken till fördel för kreaturen.
Den, som anmäler sig till ulöfvande af bränvinsbränning utan tillgång på bränsle och valten i närheten, må skylla sig sjelf för de förluster densamma honom drabbar.
Jag har ock, under min första landthushålluingslid idkat bränvinsbränning till s. k. husbehof med 29 kmors panna, utan konstapparater, men för 10 år sedan dermed uphört.
Jag tycker mig nu nästan blygas för alt hafva ulöfvat denna vederstyggliga omoraliska handtering, och för att nyttja en numera afliden fräjdad talares ord på detta rum i elt annat ämne, utbrister jag med honom: ”Jag tackar Gud alt med hvar dag ha blifvit visare” (Baron L.
Boye), åtminstone i förevarande fall.
Hvad slutligen i allmänhet angår skadligheten och obehöfligheten af bränvinets bruk, äfven måttligt njutit och isynnerhet de menliga följderna deraf, så torde det tillåtas mig att vid delta tillfälle framställa en önskan, som är den, alt en upmaning måtte utgå från K.
M. till samtlige Rikets presterskap, alt hvar och en i sin församling ville verka allt hvad han förmår i förenämnda afseenden.
Ett för saken nitälskande presterskap kunde i detta afseende nirälla vida mer än påbuden och kronobetjeningens
Den 31 December f. m. 313 tillgöranden.
Preslen har mycken beröring med allmogen utom predikstolen: vid allmogens gästabud d. v. s. bröllop, begrafningar, barndop och vid många andra samqväm.
Utan att behöfva vara spion eller fiskal kunde lian samtalsvis uträtta mycket, förnämligast hvad det upväxande slägtet beträffar.
Med anledn. af allt detta, grundadt på en varm och sann fosterlandskänsla, får jag vördsamt föreslå: 1 :o. Fabriksbränning med konstapparater och hög beskattning allt efter redskapens m. m. beskaffenhet till 10 å 20 gånger högre än hvad som kommer att bestämmas för. 2:o.
Husbehofsbränning, hvilken må tillåtas; dock icke till högre pannerymd än 16 kannor, såsom varande mer än tillräcklig för hvars och ens behof, enär erfarenheten visat att man nu för tiden, efter de nya konstruklionerne å pannorna, kan afverka lika mycket bränvin med en 16 kannors panna, som fordom med en panna om 25 å 30 kannors rymd. 3:o.
Att, om ändamålet med den förväntade förhoppningsfulla lagstiftningen i allt hvad som rörer bränvin skall vinnas, höga och ändamålsenliga straffbestämmelser måtte stadgas för lönnbränneri och lönnkrögeri, samt för kronobetjeningen, som i dessa afseenden åsidosätta sina pligter.
Att båda dessa öfverlrädelser existera i min ort är mig bekant, men förbrytarne äro svåra att åtkomma och den som vågar anklaga dem är utsatt för flere vådor och förföljelser; och, då lönnbränneri nyligen blifvit uptäckt att hafva egt rum inom ett fängelses murar, ja, t. o. m. genom begagnande af en ny upfunnen konstapparat, inser hvar och en huru svåra desse äro att åtkomma och beifra.
Jag anhåller om remiss häraf till det s. k.
BränvinsUtsk.
Gabr., upläste följande motion:
Jag utbeder mig, all få påkalla R.
Stms välvilja för Eukän efter sisth år hädangångne Kansli-Rådet, En af de Aderton i Svenska Akademien, Johan David Valerius.
Icke blott såsom utmärkt embetsman och snillrik skald häfdade Valerius sig rätt lill fäderneslandets tacksamhet.
Afven genom mångårigt arbete i R.
Stms tjenst har han grundlagt förtjenster, som gifva anspråk på erkänsla.
Redan vid 1809 års Riksmöte inträdde Valerius, efter den frejdade Hans Järta, som Sekreterare i Const.Utsk., hvilken befattning af honora innehades under de derpå följande Riksdagarne 1817—18, 1823, 1828—30 samt 1834—35.
På grund af denna långvariga verksamhet vågar jag vördsamt föreslå och förorda, att R.
St. måtte åt Kansli-Rådet Valerii cflerlemnade enka Aurora Chrislina Ingell, som, i följd af de beklagansvärda motgångar hvilka förmörkade Valarii lefnadsafton, nu, jemte tvenne oförsörjda döttrar, befinner sig i nära utblolladt till - 314 Den 31 December f. m. stånd; bevilja för bennes öfriga lifstid en årlig pension af 400 R:dr b:ko.
Om remiss af denna motion lill StatsUtsk. anhålles.
Remilterads lill StatsUtsk.
Hermelin, Fredrik, upläste en sålydande motion:
Till beredande af större beqvämlighet vid penningeremissers afsändande inom riket, samt äfven till större säkerhet och förhindrande af förluster ej mindre för den enskilte, än för Slaten eller den Kongl.
Postkassan, hemställes vördsamt huruvida icke Invisningar, eller hvad namn man behagar begagna, må af R.
Sl:rs Rank emot kontant valuta kunna ulgifvas att infrias af Bankens låne-kont. i Götheborg, Malmö och Wisby.
Äfvensom likaledes af desse kontor dylika invisuingar finge utgifvas å Riksbanken i Stockholm.
Jag förmodar, att en dylik assignalions-åtgärd, nu eller framdeles, likaledes skulle kunna införas emellan Riksbanken och dess Filialbanker, som nu finnas eller möjligen framdeles blifva stiftade.
Fördelen häraf borde, enl. mitt förmenande blifva icke endast en lättnad för affärsmännen eller andra personer vid större penningesummors afsändande, samt för Statens upbördsmän och redogörare, egentligen å afsändnings- och emottagningsorterna; utan äfven bidraga lill förminskning af den skada och förlust för den enskilte eller för Post-kassan, hvartill de allt mer beklageligen tilltagande poströfverierna föranleda, och hvilka de förflutne åren troligen tillfogat postverket betydlig förlust.
Enär desse invisningar icke borde vara ställde till innehafvaren, utan lill viss man, möjligen tillåtit att transportera å annan namngifven person, så skulle densamma svårligen kunna missbrukas af obehörig man; och om så inträffade, lätteligen bemärkas och begångne post- eller brefstölder snarare uptäckas.
Höglofl, BankoUtsk., som torde nogare bedöma denna framställning, lärer, om densamma finnes nyttig och användbar, föreslå eller bestämma de reglementariska eller speciella föreskrifter som erfordras och hvartill jag saknar kännedom.
Besväret och omkostnaderna vid Banken i Stockholm bör icke blifva betydligt, men troligen proportionsvis något mera i landsorten.
När likaledes en allmän fördel kan vinnas och postverkets möjlige förluster minskas, synes detta kunna upvägas och ersätta de ökade utgiflerne vid låne-kontoren.
På en del utländske orter är brukligt att meddela vexlar ifrån det ena post-kont. till det andra; ehuru önskligt, betviflar jag att sådant vore inom Sverige f. n. verkställbar^ jag får emedlertid härom erinra.
Motion har visserligen med till en del enahanda syftemål, som den anförda, blifvit väckt, men då utförandet deraf, såvida å densamma, såsom man här hoppas, göres afseende, likväl icke kan verkställas utan tidsutdrägt och flerahanda omständigheter, vågar jag anse detta ofvan anförda medel, såsom det skyndsammaste och Deri 31 December f. m. 315 måhända det säkraste alt förekomma de penningeförlnster, sorn förorsakas genom desse, 1111 nästan till ordningen för dagen hörande, skamliga poströfverier.
Sättes ej snart en gräns härför, vet man ej hvarthän, smaken för dylika illbragder slutligen skall leda.
Hr Hård, Adam, upläsle följande motion:
Då hränvinslagstiftningen onekligen utgör en af vårt lands vigtigasle frågor, och nationen ej allenast genom de talrika underd. petitioner, som lill K.
M. blifvit insända, utan ock genom de af liera dess ombud vid närvande Riksdag väckte motioner, ronde bränvinsbränningen på ett ojäfaktigt sätt gifvit sin opinion tillkänna, det en hög beskattning på ocb en minskad tillverkning af denna dryck är dess önskan, — sä har det för hvarje fosterlandsvän varit glädjande erfara, det Regeringen för 11.
St:r framlagt propos. med förslag i nämnde fråga, liksom man med skäl hoppas, att fä denna fråga pä ett tillfredsställande sätt utredd och behandlad, genom tillsättningen af det särskilda BränvinsUtsk.; dock synes del mig likväl angeläget att, på detta Utsk. ej skall hindras från antagandet af den efter mitt förmenande enda ändamålsenliga och af flera motionärer föreslagna beskallningsgrund, som finnes, (nemi. efter kanne-beloppet), till föl je af svårigheten, att finna nödig kontroll, och på grund af 37 § 2 moni. Riksd.-Ordn., samt i saknad af väckt motion — att åstadkomma densamma; så vågar jag vördsamt föreslå följande motion: 3:o Bränvinsbränningen inskränkes till 2:ne månader höste tiden från d. 15 Oktober eller 1 November räknadt; 2:o
All beskattning utgår efter tillverkad qvantitet per kanna med minst 16 sk. eller helst 32 sk. b:ko; 3:o Till kontroll för tillverkningen åligger hvarje bränvinsfabrikant, att till sin apparat anskaffa en s. k. bränvinsmätare, sorn anger ej allenast den tillverkade qvanlileten ulan äfven styrkan; och böra dessa apparater 1 å 2 gånger i månaden, eller oftare, af Krono-Inspeclörer kontrolleras, och upgifler öfver den tillverkade qvantiteten till Häradsskrifvarne insändas före d. 15 Jan. hvarje år, hvarefter särskilde debetsedlar utskrifvas, och skatten betalas vid den vanliga kronoupbörden.
Anhållande jag att till BränvinsUtsk. få inkomma med beskrifning öfver den nu föreslagna, kontrollerande apparaten; samt för öfrigt alt i detalj lemna de uplysningar, som af Utsk. kunna äskas; och vågar vördsamt hos R. 0.
Ad. anhålla få denna min motton remitterad till BränvinsUtsk.
Remitterades till det för behandling af frågor rör:de bränvinsItWverkning och försäljning tillsatta serskildta Utskott.
Upläsles en af Gr. Taube, Henning Edvard, inlemnad sålydande motion: I K. M:s Nåd.
Propos. lill R.
St:r om Statsverkets tillstånd 316
Den 31 December f. m. och behof är inom åttonde hufvudtileln äskadt ett anslag stort 550 R:dr b:ko till löneförhöjning för tjenstemännen vid akademiska bibliotheket i Lund.
Dels det ökade bokförrådet, som klafver af bibliotheks-tjenstemännen ökade göromål, dels nödvändigheten alt vid bibliotheket fästa unge män, villige och skicklige att egna sig åt dess framtida vård, göra delta anslag till Lunds bibiiolhek väl behöflig!.
St. hittils, vid beviljandet af anslag, städse iakttagit en likhet emellan rikets båda universiteter, hemställer jag vördsamt, om icke samma förmåner borde medgifvas universitetsbibliolhcket i Upsala, som de, hvilka nu äro begärda för bibliotheket i Lund.
Upsala universilets-bibliolhek, af ålder den största bokskatt i riket, är i sednare lider betydligen tillökadt, icke allenast genom ett ansenligare bokinköp, ulan äfven genom de tid efter annan lill detsamma gifna dyrbara donationer (bland hvilka den Brinkmanska ensam innehöll 20,000 volymer.)
Dess förråd af böcker öfverskjuter vida det som eges af bibliotheket i Lund, och det förvarar jemväl en betydligt större samling af manuskripter.
Den som är bekant med mångfalden af göromål inom ett bibiiolhek, för böckernas ändamålsenliga ordnande och vård, deras upställning och tillhandahållande, deras flerfaldiga katalogisering m. m., inser lätt, att dessa göromål måste växa i samma mån som förrådet på böcker och handskrifter växer, samt att anskaffandet af dessa bildningens hjelpmedel icke kan blifva tillfyllestgörande för ändamålet, om icke en tillräcklig personal finnes för deras vård.
Om det är sant, torde jag med skäl kunna antaga, att del betydligt större universitets-bibliotheket i Upsala har behof af åtminstone lika stora tillgångar för tjensleraanna-personalens aflönande som universitelsbibliotheket i Lund.
Upsala bibiiolhek har, utom Bibliolhekarien och vice Bibliothekarien, endast en ordinarie Amanuens på stat.
Genom enskilt mans stiftelse har val ännu en Amanuenstjenst tillkommit, som, efter stiftaren bär namn af den Lidénska; men innehafvaren af denna tjenst åtnjuter i lön af de testamenterade intressemedlen icke mera än 77 R:dr 9 sk. 5 rst. b:ko, hvartill akademien af egna medel lagt 75 R:dr samma mynt.
Och tillsättningen af denna tjenst är icke fri, emedan den, till följe af den _enskilta stiftelsen, vid hvarannan ledighet tillhör en medlem af Östgötha nation.
Bibliotheket behöfver en andre Amanuens, hvilkens tillsättning kan ske af den akademiska styrelse med afseende endast på tjenstens behof, och hvars arbetsbiträde bibliotheket kan anlita i högre mått än det ofvan nämda ringa lönebeloppet kan föranleda.
På grund af hvad sålunda blifvit anfördt, föreslår jag vördsamt, att, om det af K.
M. äskade anslag till bibliotheket i Lund blifver beviljadt, för Upsala universitets bibliothek mätte anslås en andre Amanuenslön till samma belopp, hvilket K.
M. begärt' för den andre amanuensen vid bibliotheket i Lund eller 300 R:dr b:ko.
Om remiss till StatsUfsk. anhålles vördsammast.
Remitterades lill StatsUfsk.
Den 31 D ecembcr f. m. 317 Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr.
Adolf Osear:
På säll jag i milt anförande ang:de Frill.
Creutz’s motion redan haft äran anmäla, har det varit min afsigt att väcka en motion om än dring och uphäfvande af conventikel-plakatel, och det är denna motion jag nu anhåller att (å inför R. o. Ad. föredraga.
Härefter upläste lalaren följande: .lag föreslår, alt 2:dra mom. i K.
M:s förnyade plakat och för hud ang:de de oloflrga sammankomster, hvilka uli enskilta hus till en särskilt och enkannerlig gudsljensts förrättande anställas, samt deras straff, som dermed beträdas, utfärdadt d. 12 Jan. 1726, må sålunda förklaras:
Husandakt bör Prest, i den församling der han tjenstgör, på lämpligt sätt, upmuntra.
Guds rena ord skall der brukas till upbyggelse, icke till gäckeri eller förargelse.
Ej må dervid brukas annan läro- eller andaktsbok, utan (fen renlärig är.
Vid husandakt må, utom lmsfadren och hans husfolk, jemväl husets gäster och umgängesvänner närvara.
Sker aftal eller tillkännagifvande om sammankomst för anställande af gudaktighetsöfning, i enskilt mans hus eller å dertill särskilt beramadt ställe: så bör socknens ordinarie själasörjare om tid och ort för sammankomsten på förhand underrättas.
Sådan sammankomst skall hållas för öppna dörrar.
Dervid må ej förekomma något, hvarigenom villomeningar eller borgerliga oroligheter kunna upsla, viss person klandrande utmärkes, eller npmärksamhet väckes på förut obekant villfarelse eller synd.
Skulle husandakt eller annan sammankomst till gudaktighetsöfning i enskilt hus föranleda split, villfarelse eller annan oordning, och kan kyrkoherde det ej rätta; anmäle saken hos kontraktsprosten, som, derest så nödigt finnes, bör på stället ransaka och söka sådan oordning eller förargelse afstyra.
Kan han det ej: slånde honom fritt att sådan sammankomst derstädes tills vidare förbjuda oeh anmäle saken ofördröjligen hos domkapitlet, att dermed författa ningarne och sakens beskaffenhet likmätigt förfara, samt således, efter omständigheterna, antingen sjelft i saken döma, eller densamma till verldslig rätt förvisa, eller och till K. M. i underd:het inberätta.
För öfverträdelse af denna stadga, vare den, som sammankomsten föranstaltat, hus dertill uplåtit, eller andakten ledi, utom annan i lag stadgad påföljd, förfallen till böter från 25 till lOORrdr.
Sker det annan gång; bote dubbelt.
Öfrige deltagare i sammankomsten straffes, derest oordning eller särskilta förbrytelser ägt rum, efter thy sorn lag och författningar, i hvarje fall, innehålla.