Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Desv.- oell Ekon.-Ut skot tets Betänkande, N:o l38. 7 sora obillighet, och härtill jemväl kommer att församlingarne och pastorerne på åtskilige ställen äro nöjde med det aflöningssält, som af ålder och i enlighet med gällande Författningar blifvit följdt, utan att önska sig något annat, finnér Utskottet sig allenast böra hänvisa till förenämnde Författningar af åren 1816, 18rp och i83o, om conventioners ingående såsom, efter Utskottets tanka, det enda satt hvarigenom det af motionären i detta afseende åsyftade ändamålet kan vinnas.
Hvad åter angår sättet för uppbörden af Presterskapets löner, anser val Utskottet alt det nuvarande uppbördssättet är förenadt med olägenhet r, hvilka dock för det mesta träffa löntagaren, som jemväl derigenom får vidkännas förluster; men sjelfva de preestationer, hvarigenom Presterskapets aflöning utgöras; äro af egenskap att lätt framkalla tvister, för hvilkas afböjande med skäl bör tagas i beräkning dea rådande välvilja emellan själasörjaren och å-hörarne, hvars verkan skulle uteblifva om en tredje person skulle träda emellan vid liqviden, derföre man måste befara att olägenhelerne af dea föreslagna förändringen öfverväga de påräknade fÖFdelarne deraf,, och Utskottet anser sig således böra tillstyrka, att motion ä-rernes framställningar i dessa delar måga förfalla.
Vidkommande dernäst åtskiilige rno mnärers yrkande, dels att Kongl.
Förordningen den 8 Februari 1681, om Presterskapets och Klockares lönevilkor, måtte i åtskiilige delar ändras eller ock helt och hållet upphäfvas samt ny Författning i dess ställe utfärdas, dels att conventioner, der sådana icke redan äro afslutade, måtte emellan Presterskapet och församlingarne ingås till reglerande af berörde inkomster, får Utskottet erinra om den till omöjlighet gränsande svårigheten att, om lönevilkor, som äro beroende af skiljagliga local-förhållanden och hvarje orts olika produetion, åstadkomma stadganden, som för alla orter af Riket vore fullt lämpliga.
Hvad serskildt beträffar Comministers- och Klockare-löner, är det onekligt, att stadgandet derom i 1681 års
Förordning är serdeles obestämdt och derigenom gifver anledning till tvister.
Då dessa löner endast utgå i spanmål och beräkningen deraf väsendtligen skiljer sig från den, som gäller om Pastors inkomster, i så måtto, sorn den icke lika med desse är beroende af hemmanens afkastning, utan lönerne utgå till enahanda belopp, ehvad afkastningen varit större eller mindre, synes här icke mota någon betänklighet för meddelande af en bestämmelse, som öfver allt kan tillämpas, och såsom grund derföre synes hemmantalet så mycket heldre kunna antagas, sorn det lärer vara föga tvifvel att just denna grund varit antagen i den äldre allt hittills gällande Författningen, sorn endast genom den numera föråldrade be - g Allm. Besv.- och Ekon.-Ulskollets Betänkande, N.-o i38.
Hämningen blifvit otydlig; med vid en sådan bestämmelse bör dock tillses, alt lönerne bibehållas oförändrade vid samma belopp, som de hittills utgjort, hvarföre Utskottet hemställer, att Rikets Ständer hos Kongl.
Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af den Författning, alt, sedan för hvarje församling blifvit tillförlitligt utröndt hvad Comministers- och Klockare-löneme hittills utgjort, beloppet deraf fördelas på alla hemmanen inom församlingen efter förmedlade hemmantalet samt att lönen derefter utgöras i enlighet med denna fördelning.
I afseende på Kyrkoherdarnes inkomster, anser Utskottet deremot att de nödiga förändringarne i Förordningen endast kunna genom conventioner beredas och åstadkommas.
För uppgörande af sådane convenlioner, äro håde uppmaningar och föreskrifter meddeldte genom de förut åberopade Förfatlningarne af åren 1816, 1819 och i83o, hvadan några ytterligare stadganden för detta fall icke synas vara af behofvet påkallade; och får Utskottet, hvad serskildt beträffar det af Magnus Persson gjorde förslag, att i hvarje Län eller Stift borde nedsättas en Comité, beslående af Landsböfgen, Contracts-prosten in. fl. samt deputerade från hvarje pastorat, som då egde bestämma Kyrkoherdens lönevilkor, anser Utskottet det vara betänkligt, huruvida församlingarnes medlemmar kunde vara belåtne att ål andras godtfinnande hänskjuta en så vigtig del af deras beskattning, och i alla fall tror Utskottet, alt motionärens för slag vida öfverträffas af den i de åberopade
Förfatlningarne redan föreskrifne form för conventioners uppgörande, nemligen att ärendet behandlas vid sockneslämma, som af serskild deitill förordnad
Ordförande är utlyst och hålles samt bevistas af Krono-och Consistorii-ombud, den varande Pastorn eller bans ombud, samt församlingens alla röstegande ledamöter.
På dessa skäl finner Utskottet sig böra vördsamt hemställa, att motionärernes yrkanden i desse hänseenden ej må föranleda till någon Rikets Ständers åtgärd.
Hvad härefter angår den vilkorligt väckta frågan om likstolens försvinnande utan ersättning derför, så anser Utskottet sig icke kunna tillstyrka, att en Pastor, mer än någon annan Statens tjensteman, afhändes en i Lag och Författningar tillerkänd rättighet.
Förslaget deremot, att likstol måtte utgå med en viss procent af behållningen vid hvarje boupptekning, tror Utskottet visserligen bereda en jemnare fördelning af ifrågasatta afgift, än hvartill i681 års Förordning i detta fall föranleder, och då, på sätt bär -förut Allm. Bcsv.- och Ekon.-Visholtcts Utlåtande> IV.-o i3g. 9 förut blifvit nämndt, församlingarne icke allenast äro berättigade, ulan äfven uppmanade, alt med Presterskapet ingå öfverkommelser om alla pastoralierna, således äfven om likstols utgörande, samt på de ställen, der sådane öfverenskommelser redan blifvit ingångne och af Kongl. Maj:t i Nåder stadfästade, likstol sällan, så vidt Utskottet har sig bekant, utgår in natura, ulan med en viss procent af boets tillgångar, så får Utskottet vördsamt föreslå, alt, lill rättelse för de församlingar, hvarest ännu icke dylika conVenlioner hunnit uppgöras, Rikets Högloft.
Ständer måtte hos Kongl. Maj:t i underdånighet anhålla om utfärdande af den författning, att, der ej annorlunda finnes stadgadt eller serskild öfverenskommelse är träffad, denna afgift bör till vederbörande
Pastor utgöras med r/4 procent af den aflidnes behåälna qvarlåtenskap, enligt bouppteckning; dock att en dylik afgift aldrig må öfverstiga ett belopp af 5o R:dr B:co.
Beträffande slutligen Eric Perssons yrkande, att Kongl. Maj:ts Nådiga Utslag och Circulär af den 16
December 1836 måtte förklaras icke vidare ländande till efterrättelse, så enär Högslberörde Nådiga Resolution, hvilka tillämpningar än deraf, enligt motionärens förmenande, må kunna härledas, likväl icke är alt anses annorlunda, än såsom ett domslut i enskild till Kongl. Maj:ts
Nådiga pröfning hänskjuten tvistefråga, anser sig Utskottet icke kunna tillstyrka Rikets Ständer att ingå i något yttrande deröfver.
De flere af serskilde motionärer väckte frågor, om öfverenskommelse!’» ingående , rörande byggnadsskyldigheten vid Prestebol, m. m., komma alt af delta Utskott gemensamt med Lag-Utskottet uti serskildt
Betänkande behandlas.
Stockholm den 2 Mars 184 r• N:o 139.
Ank. till Exp, Utsk, den 14 Mars 184 r» kl. r e, ta.
Utlåtande, i anledning af väckte motioner} om förändring af lönevilkor en för Preste- adjuncter i allmänhetj samt om inrättande af Sacellanier i Lunds Stift.
Hös Hedervärda Bonde-Ståndet hafva blifvit väckte och till
Utskottet remitterade tvänne motioner i detta ämne, nemligen: Bfh. tål R.
Prot. 1840 och 184,1■ 8 Sami. 10 Allm. Besv.- och Ehon.-Ut skottets Utlåtande, N:o i3g. 1:0 Af Sven Heurlin från Kronobergs
Län, med hvilken de fleste af Ståndets Ledamöter förenat sig, och som anfört, att den af Kongl. Majit meddelade befallning till Consistorierne i de Stift, der öfverenskommelse om Adjuncternes lönevilkor ännu icke blifvit träffad, att vid blifvande Prestmöten söka åstadkomma en reglering i detta afseende, afpassad efter Adjunclernes göromål och behof, icke skall leda till det ändamål, som varit åsyftadt med Rikets Ständers vid sista Riksdag aflåtne underdåniga skrifvelse i delta ämne, nemligen att förskaffa Adjunclerne sådane löner, att de deraf kunna hafva sin anständiga bergning; hvarföre motionären föreslagit, det måtte Rikets Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet göra framställning om den anbefallda åtgärdens otillräcklighet för ändamålet, samt anhålla om föreskrift till Consistorierne, att icke bevilja någon Kyrkoherde rättighet att begagna Adjunct, derest han icke förbinder sig att förse honom med årlig lön af 25o till 3oo Ridr Banco, allt efter ortens mer eller mindre dyrhet; äfvensom att det hädanefter icke må vara Adjunclerne tillåtet att af församlingarne upplaga offer; 210 Af Per Jönsson från Skåne, som, efter framställning af det yngre
Presterskapets ringa vilkor samt bekymmersamma och nedslående utsigt för framliden, serdeles i Lunds Stift, hemställt; ad) att, då en Adjunct inom nämnde Stift uppnått en ålder af 32 år, han måtte vara fri från missiv-tvånget, så vida att det finge ankomma på Öfverenskommelse emellan honom och Dom-Capitlet rörande hans tjenstgöring, utom i de fall, då han på en kortare tid kunde anbefallas tjenstgöra i granskapet af sitt hemvist; förmenande motionären att detta vore så mycket billigare, som Adjunclerne inom andra Stift vanligen blifva vid denna ålder befordrade till ordinarie tjenster; b~) att, inom de foikrikare pastoraten af samma Stift måtte inrättas Saceilanier, hvartill borde användas dels annex- och mensal-hemman, hvilka, enligt motionärens förhoppning, skulle, utan svårighet, af Presterskapet vid inträffande ledigheter småningom upplåtas för ändamålet såsom boställen, dels klockare-lägenheterne, emot skyldighet för Capellanerne, sorn erhölio dem, alt besörja undervisningen i församlingarnes folkskolor.
Hvad nu först beträffar lönevilkoren för Preste-adjunclerne i allmänhet, så, om det också icke kan bestridas all dessa vilkor på många ställen icke motsvara behofvet, och att åtgärder för rättelse deri således påkallas både af billighet och rättvisa, så mycket heldre, som Adjunctefnes tjenst - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottets Utlåtande, iV.-o 13g.
11 göring ofta är ganska trägen, böra sådane åtgärder icke sträcka sig vidare, än för handen varande förhållanden medgifva.
Med afseende härå, får Utskottet anmärka: att
Adjuncternes göromål och besvär icke blott å serskilda ställen, utan äfven å samma ställen under serskilda tider, äro ganska olika; att Pastor å det ena stället förrättar större del af tjensten, än å ett annat, samt att den ena Adjuncten redan kan hafva erforderlig vana och skicklighet för de presterliga göromålen, hvaremot en annan, som nyligen ingått i presterliga ståndet, icke inhemtat practisk kännedom och nödig erfarenhet för utöfningen af sin befattning, hvarföre han ock af Pastor ännu måste ledas och undervisas.
Redan af dessa skäl kunna Adiunctens löne-inkomsler, lika litet sorn. hans tjenstebefattningar, genom någon allmän föreskrift noggrant bestämmas, och då härtill kommer, att Pastors inkomster äro betydligt olika i serskilda pastorat, i somliga så små , att de till större delen skulle medtagas af adjuncts-lönen, om den bestämdes till det af Sven Heurlin föreslagna beloppet, samt ändlligen, då vederbörande Consistoriel’ ega att bestämma lönebeloppet för Adjuncten, derest han icke i godo med Pastor derom öfverenskommer; så anser Utskottet alt några ytterligare åtgärder, än som redan blifvit vidtagne för vinnande af förbättrade lönevilkor för Presle-adjuncterne i allmänhet, icke å Rikets Ständers sida böra vidtagas, hvarföre Utskottet tillstyrker, att Sven Heurlins ifrågavarande förslag måtte förfalla.
Vidkommande sedermera förslaget, att Sacellanier inom Lunds Stift måtte inrättas, och frågan om användande af klockare-lägenheterne fördetta ändamål, så emedan berörde lägenheter, enligt det Betänkande om allmänna folk-undervisningen, som detta Utskott gemensamt med Stats-Utskottet afgifvit, äro hufvudsakligen påräknade för lärare vid Folk-skolorna och det icke kan antagas, att lärare-befattningen alltid kan förenas med den presterliga tjenstgöring, som, enligt motionärens förslag, skulle tillhöra lägenheternes innehafvare, tillstyrker Utskottet, att förslaget i denna del må förfalla.
Emedlertid är det ovedersägligt, att, emedan inga Sacellanier finnas inom Lunds Stift, Preste-adjuncternes vilkor der äro väsendtligen sämre, än inom de fleste andra örter, genom saknaden af en tidigare befordran, som , om den icke alltid medförer betydligt ökade löneförmoner, åtminstone befriar dem från det, vid en mera framskriden ålder, besvärliga ombytet af vistelse- och tjenstgöringsort.
Således anser Utskottet, att förslaget om Sacellaniqrs inrättande ingalunda bör lemnäs utan uppmärksamhet och, lill åstadkommande deraf, skulle hufvudsakligen bidraga, om annex- och mensal - 12:
Besv.-r och Ekon.-Utsholtets Utlåtande, N.-o i3g. hemman Isunde användas till Comministers-boställenj men sorn det öfriga Presterskapets löne-vilkor derigenom skulle minskas och det beror på serskild undersökning i hvad mon sådant kan medgifvas, äfvensom huruvida de ifrågavarande hemmanen i öfrigt äro eller kunna blifva för det uppgifna ändainålet disponibla, får Utskottet tillstyrka Rikets Ständer, att hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla, det täckes Kongl.
Maj:t låta undersöka förhållandet härutinnan, samt derefter, och sedan vederbörande blifvit hörda, vid nästa Riksdag afgifya Nådig Proposition om den åtgärd, Kongl. Maj:t kan anse omständigheterna, för det uppgifna ändamålet, påkalla.
Sorn förslaget,, att dö inom:
Lunds Stift varande Adjuncter måtte vara befriade från missiv-tvånget, sedan: de uppnått em viss ålder, åsyftar att bereda Adjuncterne en frihet,, som icke öfverensslämmer med det ändamål,, hvilket afses vid dessa extra ordinarie tjenstemäns antagande , och då det är nödvändigt, ej mindre för den allmänna Gudstjenstens tillbörliga upprätthållande, än för christendoms-undervisningens och andra presterliga åliggandens ordentliga fullgörande, alt Gonsistorierne , framdeles , såsom hittills, ega påräkna Adjuncternes- biträde vid förefallande behof, tillstyrker.
Utskottet, att detta förslag må förfalla..
Hvad slutligen beträffar upphörandet af offer till Preste-adjuncterne, så,, ehuru, sådana offer icke äro genom någon Författning påbjudna och föl jag t- - ligen icke såsom en rättighet kunna fordras, utan äro helt och hållet beroende af välvilja, äro de, genom bruket från en aflägsen forntid inom åtskillige orter erkände,, såsom åtminstone lofgifne och äfven påräknade såsom en nödvändig förbättring* af Adjuncternes i öfrigt svaga lönevilkor.
Såsom föremål för anmärkning häremot, torde hufvudsakligen böra betragtas sättet att aflemna så beskaffade bidrag, då de, efter föregången uppmaning från predikstolen, frambäras till altaret, der de af prestmannen emoltagas.
Derigenom störes andakten, då uppmärksamheten ledes på föremål, som böra» vara främmande inom kyrkan, och det måste verka menligt på det presterliga anseendet och vara sårande för den grannlaga känslam, att, på sådant' sätt, offentligen emottaga vedermälerr af i andras deltagande för enskildta* behof.
I. anledning häraf, anser Utskottet sig böra tillstyrka,. att Rikets HöglofL Ständer hos Kongl. Majit i underdånighet anhålla om Nådig föreskrift, att de bidrag till Pastors-Adjunctersi Allim Eésv.— oell Ekon.-UtskollelS Betänkandej .
Nio lij-o» 13 aflöning, som Församlingarnes invånare af välvilja lemna , icke måga genom offer i kyrkan utgöras, utan på annat lämpligt sätt insamlas..
Stockholm den: 2 Mars 184 f» No 140.
ÅhL till Exp. Utsk. den i4i Marss i84t, , kl. s e. na.* Ytterligare Betänkande, angående Siängjerns-smidet och den gröfre Jernhandteringen samt Kolhandeln i Riket.
Samtlige Riks-Stähden hafva återremitterat Utskottets i detta ämne afgå fn a Betänkande N:o iog, efter dervid gjorde anmärkningar, som dels äret riglade emot Utskottets förslag om frihet vid Smides-tillverkningen, dels åsyfta ytterligare utsträckning af denna frihet, eller upphörande af de inskränkningar, sorn Utskottet föreslagit att, under öfvergång från närvarande förhållande, iakttagas; och är i det förra afseendet anfördt: att vid medgifvande af frihet i jern-tillverkningen måste tillses att icke skogarne förstöras, och derpå Ivar varit lagdt vigt genom det författnings-system, hvarunder Svenska stångjerns-smidet uppkommit och utvecklat sig.
Detta system vöre väl numera föråldradt, och om det följdes i full conseqvens, skulle det leda till det absurda; men det skall haft med sig den stora verkan på Rikets jernhandtering, . att denna kunnat tillväxa utan afbrott , så att den från ungefärligen 100,000 Skeppund, som den förmodas hafva utgjort år 1669, stigit till 5>25,ooo SkU. år 1838.
Genom den oinskränkta tillverkningsfrihet, sorn Utskottet föreslagit att inträda år i85o, förmodas väl tillverkningen ytterligare stiga, kanske till 800,000 SkU., men man mäste föreställa sig, att den derefter kunde lika hastigt falla, kanske ända till hälften.
Det måste finnas ett quantum af tillverkning, sorn tillgriper skogarne mer än återväxten medgirver, och det förmodas, att man skall icke vara mycket aflägse från maximum af den tillverkning, som med skogarnes bestånd kan förenas.
Det skall också, så väl inom som utom Bergslag, finnas ganska mångå Bruk, Hvilka till stor del äro af gällande privilegier beroende, och dessa pri vile - 14 Allm. Besv.- och Ekon.-TJlshollels Betänkande, JV.-o l4o. gier utgöra en verklig af lagarne hittills skyddad egendom uti innehafvarens hand.
Man horde således vara varsam vid öfvergången från tvång tili frihet, så att icke den ena bruks-innehafvaren måtte beröfvas större eller mindre del af sin egendom, endast för att godtyckligt skänka densamma åt andra, som derpå icke ega lagliga anspråk.
Sådant förmenas skola, så länge kolhandeln icke är fri, inträffa, ifall Utskottets förslag vinna tillämpning, emedan på många ställen finnas i samma trakt flera härdar tillåtna för lågt smide för hvardera, än som, under full frihet i till verkningen, skulle i framtiden kunna underhållas på de inom orten befintliga skogs- och k o l-ti llgångarne.
På det nu åt jern-lillverkningen må kunna gifvas all den frihet, som förmenas kunna stå i förening med skogarnes bestånd och den nödiga vården om de mindre hruks-egarnes intresse, är, i stället för de af Utskottet tillstyrkte bestämmelser, föreslaget: a') oinskränkt vågföringsrätt för de härdar, hvilka, utan beräkning af den tillökning, hvartill Kongl. Kungörelsen den 26 October 1838 berättigar, äro privilegierade för /j5o SkM inom och 400 utom tackjerns-bergslagen; b') ändring uti 4-de §. af Kongl. Kungörelsen den 26 October 1838, så att endast r5 tunnor kol beräknas til! 1 SkU. stångjerns-smide, hvarigenom Lehofvet skulle afhjelpas för alla sådana härdar, hvilka icke inbegripas i föregående punkt.
För öfrigt har man ansett, att den reglering af smidesrätten, sorn nu företages, åtminstone icke bör utsträckas utöfver nästföljande 5 år, då för den återstående liden det bör bero af blifvande Lagstiftare att derom reglementera, derigenom också skulle undvikas flera svåiigheler, som under tiden kunna uppkomma.
I motsatt rigtning är anmärkt mot de inskränkningar, som
Utskottet föreslagit att iakttagas under den tid, som ansetts nödig för öfvergång till full frihet, att, utan afbidan af någon vidare öfvergångs-period, denna frihet genast kunde och borde inträda, då, enligt hvad af Utskottets Betänkande visar sig, friheten under de senare 36 åren, då den varit successivt allt mer och mer medgifven, verkat förmonligt genom ständigt stigande tillverkningshelopp, med snarare stegrade än fallande priser å varan; och då Utskottet uttryckligen förklarat sig anse beräkningen af skogs-tillgång såsom en otillförlitlig grund för medgifvande af smidesfi ihet, borde en sådan grund icke antagas att gälla för inskränkning af smidesrätten, under de af Utskottet föreslagne perioder för öfvergång till full frihet, och förmenas en motsägelse visa sig emellan hvad Utskottet i denna de! föreslagit och yttrat.
Någon anledning skall icke eller förefinnas lill den af Utskottet fö - Allm. Besv.- och Ekon.-Utskottels Betänkande, N.-o 1/fo. 15 reslagne inskränkning af smidesfi iheten för bruk inom Bergslag, så vida dessa äro grundade på egna, från ortens bergsbruks-rörelse afskiljda, skogstillgångar, då de skola vara fullkomligen jemförliga med bruk utom Bergslag, hvad beträffar de förhållanden, hvaraf smidesfriheten, enligt Utskottets förslag, skulle bero.
Framför allt är det klandrad t, att tackjerns-tillverkarne och Bergslageme skola blifva i saknad af all fördel genom den föreslagne förändringen, och alt deras rätt skall vara af Utskottet förbisedd, då inom Bergslagen skola finnas högst få bruk med så vidsträckt smidesrält, som den, för hvilken frihet är föreslagen, och det för sådan frihet i öfrigt antagne vilkoret, att samtlige hytlelags-delegarne böra medgifva upphörande af bergslags-privilegierne vore att anse såsom omöjligt alt åstadkomma; hvarjemte delta vilkor skulle leda till en betydlig ökad beskattning för bergslagshemmanen.
Till ett sådant vilkor skall också icke kunna hemtas någon anledning af hvad Utskottet anfört om olikhet i beskattningen för hemman inom och utom Bergslag, då hvarje hemman är skattlagdt efter de olika orternes serskilda melhoder och i förhållande till hemmanens beskaffenhet, så att den befrielse från rotering och minskning i spanmålsräntor, som en del Bergslager tillgodonjuta, skall ensamt härleda sig från hemmanens svaga och inskränkta ego-omfång; hvaremot de äro belastade med en för Lands-lagen främmande beskattning, nemligen tackjerns-tionde till så betydligt belopp, att, för många hemman inom Bergslag, skatterna vida öfverstiga dem, som angränsande Lands-lagshemman utgöra.
Det har i anledning häraf blifvit yrkadt, dels alt det omförmälda vilkoret måtte helt och hållet utgå från förslaget, dels att, om det måste bibehållas, smidesfriheten må åtminstone oinskränkt medgifvas åt de Bergslager, för hvilka, enligt hvad Utskottets Utlåtande innehåller, ingen roleringsfrihet eller skatleminskning i och för tackjerns-blåsningen eger rum, och dessutom afsägelse af bergslags-privilegier icke fordras för hela Bergslager, ulan få gälla för hvarje hytte-lag, som derpå ingår, samt alt inom hytle-lagen sådan afsägelse må bero af det beslut som flertalet af delegarne fattar; äfvensom för att åt Bergslagen medgifva en frihet, som förmenats, under hvilka förhållanden som helst, icke medföra några betänkliga följder, men vara af rättvisa ovilkorligen påkallad, det förslag serskildt är framstäldt: att åt egare af hytta, hvarest tackjerns-tillverkningen under åren från och med 1831 utgjort minst 2,5oo SkU. årligen, må varda upplåtet alt anlägga en härd med hammare, så vida tjenlig byggnadsplats och nödig vattendrift kan förevisas, ulan förnärmande af andras rätt, för alt dermed tillverka hvad 16 Allm, :Besv.- och :Ekon.~
Vt skol lits Betänkande, N.-o '1#o, medhinnas kan, emot den skatt, som varder bestämd och de åligganden, som .Förfatlningarne i öfrigt föreskrifva.
Utskottet har tagit i noga öfvervägande hvad sålunda blifvit erinradt; och hvad först beträffar anmärkningarne emot den tillstyrkta friheten för jernhandteiingen, får Utskottet hänvisa lill hvad dess förut afgifne Betänkande innehåller om nödvändigheten af denna frihet för näringens förkofran och dess bestånd under täflan med andra länders jern till verkning.
För afsättningen till America, dit största jern-exporlen hittills skett, och der Svenska produetionen företrädesvis mött sin svåraste medtäflare uti Englands stora fabrication, hafva de hittills gällande
Americanska tullbestämmelserne verkat serdeles gynnsamt, då införseltullen , utan åtskillnad af jernets olika värde, varit beräknadt för hamradt jern lill 18 dollar och för vaisadt jern till 3o dollar pr
Ton, och ehuru beloppen blifvit successivt minskade under de senare åren, bar likväl samma proportion varit bibehållen, hvarigenom det Svenska jernet, sorn ansetts ega omkring 5o procents högre värde än del Engelska, tillgodonjuta en minskning i tullen, som kunnat beräknas till 4^5 R;dr Banco per Sk&.; men denna fördel upphörer med Juni månad år 1842, då en annan tull-tariff kommer att sättas i verkställighet, enligt hvilken tullen beräknas till vissa procent af jernets värde, och således träffar det Svenska jernet hårdare, i samma mon, som det står i högre pris än det Engelska.