Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Tvertom är detta rakne-systeme just det enda, som hvar Svensk man kan och känner, emedan det från spädaste barndomen är oss allom inplantadt genom sjelfva modersmålet.
Vi lära det i och med detsamma vi lära tala, samt hvarken känna eller begagna något annat räknesystéme, och. detta så mycket mindre, som i hela v i tfa verlden för närvar, icke finnes något kändt folk, som äger något annat, än just detta, nemi. t i o-syst ferne t, hvars giuind tvifvelsutan står att igenfinna i våra 10 fingrar.
Alt räk7 H- jy 3oG Dea 17 Maj c. m. ra på fingrarna är jn dessutom ett nationell ordspråk, såsom råd lill den mindre kunnige.
Sedan vi sålunda från barnkammaren fått begieppet om denna första tia, får man snart höra det uppväxande barnet ljudligen uttala: 2 tio, 3 tio, 4 t'0) 5 tio, 6 tio, 7 tio, 8 tio, g tio, samt 10 tio, sorn vi kalla hundrade.
Derefter säga vi: 2 hundra, 3 hundra, 4 hundra, 5 hundra, 6 hundra, 7 hundra, 8 hundra, g hundra, 10 hundra, som vi kalla tusende.
Vidare säga vi: 2 tusen, 3 tusen o. s. v. Häraf synes ju klart: att tian är en liofald af enheten, hund rådet är en liofald af lian, tusendel är en liofald af hundradel o. s. v. framåt.
Detta är ock orsaken, hvarföre vi i dagligt tal icke säga: sex gånger sex kappar på tunnan utan 3 tio och 6 kappar på tunnan; icke: fyra gånger åtta lod på skålpun det, utan 3 tio och 2 lod på skålpundet; icke fem gånger tolf kannor på ett fat, utan 6 tio kannor på fatet; icke tolf gånger tolf gånger tolf murtegel på en cubikfamn, utan 1 tusende, 7 hundrade, 2 tio (tjugu) och 8 murtegel på en cubikfamn o. s. v. Nu frågas, 0111 någon Svensk man finnes, som känner och begagnar något annat räknesysteme än just detta tinfaldssystéme, och sorn äfven hela den öfriga kända verlden ensamt och uteslutande dagligen begagnar.
Som nu denna fråga nödvändigt måste besvaras med nej; så följer deraf lika bestämdt, att Utsk. saknat all verklig grund för sitt påstående, att tioräkningen vore, med liög•• t få undantag, för hela Svenska nationen obekant; och då delta blifvit anfördt såsom det enda egentliga skälet mot tiodelningens begagnande vid myntenhetens underafdelande, så vågar jag mer än hoppas, aU Ulsk., vid ärendets förnyade granskning, skall finna full anleda, alt, genom sitt upplysta tillstyrkande, befordra en nyttig och landets bildning bevittnande reform, i stället att fortfarande afstyrka densamma. 2:0 Beträffande dernäst påståendet, att ett o för d röj ligt införande af myntenhetens [indelning ofelbart skulle i början, och möjligtvis äfven under en längre tidrymd, förorsaka oredor och misstag, särdeles innan underrättelser derom hunnit blifva föremål för allm. folkundervisningen; så vågar jag, under full visshet alt icke misstaga mig, tvertom påstå, att de nuvar. oredorna och svårigheterna vid ailä slags beräkningar omöjligen kunna upphöra, förrän tiodelningen är införd, samt att all föreg:de skolundervisning härtill är alldeles obehöflig.
I föreg:de punkt har nemi. blifvit bevist, att folket, utan all föreg:de skolundervisning och redan vid modersmålets lärande, inhemtat den hos alla jordens nationer, utan undantag, gällande tiofaldsräkningen, samt att således fråga nu alldeles icke är att införa något nytt räknesysteme, utan blott att genom myntenhetens indelning
Den a; Maj . in. i öfverensstämmelse med det enda räknesätt, sorn livar man redan äger, åstadkomma nödig lätthet vid dess användande.
Lagstiftarens oeftergifliga pligt är, alt i detta fall fuga lagbestämmelserna efter den kunskap, som redan från barndomen sålunda finnes nedlagd hos hvar man, i stället att, genom bibehållande af en falsk och förslåndsvidrig indelning af enheterna för landels måll, mål, vigt och mynt, förvilla menigheten, oell göra dess redan ägande naturliga räknekunskap nära ofruktbar, samt derigenom, på ett lika oklokt som klandervärd! sätt, hindra folkbildningens framsteg i denna vigliga del af de kunskaper, som ligga inora menighetens bildningsområde.
Ja! denna reform är icke ensamt nödvändig i och för den egentligen s. k. folkbildningens befrämjande; den ar nara lika nödvändig för alla folkclasser utan undantag; ty jag vågar påstå, att icke en bland ioo:de af dem, sora fått, hvad raan plägar kalla, en vårdad uppfostran, kan med hela sin inheintade räknekunskap nu åstadkomma de beräkningar, sora hvarje man ur de mindre bildade folkclasserna, blott med tillhjelp af quatuor species i hela tal, skulle kunna med lätthet och säkerhet verkställa, ifrån det ögonblick, då tiodelningen infördes i mått, mål, vigt och mynt, emedan hela den nuvar., svårlärda och intrasslade s. k. sorträkningen derigenom blefve alldeles umbärlig, samt vägen öppnad för en lätt utvidgning af räknekonstens praktiska användning, hvarom man nu i allmänhet knappt har en aning.
Vid förefallna öfverläggningar i dessa ämnen, har man icke sällan anfört menige mans förmenta obenägenhet för tioräkningen, samt svårighet att densamma begagna.
Men äfven delta påstående motsäges af den verkliga erfarenheten.
Må mig tillåtas anföra några talande exempel härpå.
Det är nemi. allmänt kändt, alt allmoge från Vermland årligen färdas vidt omkring, för att verkställa hvarjehanda rödjnings oell plöjnings-arbete.
Det är likaledes kändt, alt dessa vanligen beräkna vidden af del fält de odla medelst ett ys mått, som de kalla rula, och denna ruta har 10 famnars sida, samt innehåller således 100 famn-rutor eller qvadratfarnnar.
Nå väl! hvad behagar man säga örn detta?
Hvarifrån hafva Vermlands-böuderne tagit detta på ren liofaldsräkning grundade upprnätningssätt?
Månne från någon professor i geometrien?
De hafva uttänkt det sjelfve, och dervid användt det räknesätt med tiofalder, som kvaroell en känner och använder, snart sagdt utan alt veta deraf; ty så inärfdt är detta räknesätt genom sjelfva språket, som vi tala.
Än mera, Vermländningen räknar 16 sadana rutor på tunnlandet, och då man säger honom, att tunnlandet icke hinner fullt upp till 16 rutors vidd, och att han förlorar på sin räkning, svarar han: jag vet det, mea bryr mig icke om denna lilla skilnad, ty det går så lätt alt räkna med min storruta, som innehåller jemnt 100 mindre rutor uf t famn i fyrkant, och hvars tiondedel jemnt 3oS Dea 37 Maj c. m. utgöres af en rimsa, sorn är io famnar lång och" i famn hred.
Då silfvermyntningen år i83o ånyo börjades, infördes vid Myntverket tiodelningen vid alla räkningar och vägningar, och alla arbetarne förklarade från första början, att detta delningssätt var både lättfattligt och beqvämligt.
De skulle blifva särdeles obelåtne, om de nu anbefalldes att återtaga gamla räkningen med lod, qvintin o. s. v. Dessutom bör märkas, att då frågan om tiodelningens införande i mått, mål och vigt vid 182.3 års riksdag förevar hos R.
St., mötte densamma vissel ligen icke största motståndet inom Hederv.
BondeSt,, der man likväl förmodade, att sådant företrädesvis skulle äga rum. 3:o Somlige äro af den mening, att tiodelningens införande i myntenheten icke bör ske, förrän samma indelning först införes i enheterna för mått, mål och vigt; andra deremot, att tiodelningens införande i myntet bör föregå.
Min öfvertygelse är visserligen den, alt bäst vore att införa denna indelning på en gång öfverallt, emedan jag icke finner något skäl, sorn bör hindra ett förståndigt folk alt på en gång bära sig förståndigt åt i hela frågan.
Men om folkrepresentanterne anse sig böra gå sparsamt tillväga med alt -tilldela folket förståndiga reformer; nå väl! hitom oss då börja utminuteringen af det förständiga med alt föreslå tiodelningen i myntet, helst derigenom icke ringa fördel vinnes, emedan denna åtgärd ovedersägligen skulle genast öppna ögonen på alla tviflare, på alla fruktande eller mörkrädda, sorn sjelfve tillskapa den bild, för hvilken de skrämmas.
Derigenom skulle genast en otrolig lätthet och redighet vinnas i ali räkenskapsföring och alla controllör, behofvet af förvandlingar från runstycken till skillingar och riksdaler, eller tvertom, genast upphöra; menigheten erhålla en klar och bestämd öfvertygelse om det stora värde, denna indelning medförer; vägen sålunda beredas och banas för samma indelnings införande i mått, mål och vigt, samt den naturligaste utvägen vara funnen alt leda nationen till en välgörande reform i en ganska vigtig ekonomisk angelägenhet, hedrande sä väl för nationens förstånd, som förmåga och vilja att icke stå tillbaka, då den bör gå framåt, icke i ofruktbart skrik på reformer, utan i förnuftig handling.
Obemärkt bör icke lemnäs, att sådan reform redan är införd i de flesta Europeiska stater, såsom Frankrike, Kyrkostaten, många andra Italienska stater, de flesta Schweitziska Cantoner, Holland, samt sednast i de nya Grekiska och Belgiska Rikena. lil.
Om myn t ning en.
Efter alt sålunda hafva genomgått frågans grunder, Och, sorn jag förmodar oell hoppas, visat dess sanna beskaffenhet och värde, utbeder jag mig få framställa 2:11c aller - Deli 37 Maj e. 111, 3og nativa förslag lill mynt-systeme, sådana jag anser dem böra vara och kunna blifva, ulan särdeles rubbning af närvar, förhållanden och vanor. lista Alternativet med ^ r:dr riksg. till en lie t. 1) .Svenska myntets räkneenhet faststalles till jemnt r:dr silfverspecie, i enlighet med det skrot och korn (vigt och finhet), som mynlordningen af den g Maj x835 bestämmer. 2) Denna gemensamma mynt- och räkneenhet, svarande emot 6 sk il lingni' silfverspecie och i räknevärde enahanda med ^ rldr riksg.sedlar, således jemnt så stor som den enligt nu gällande allmän lag bestämda bötes-dalern, benämnes k 1 o 11 a. 3) Kronan indelas i 10 delar, som kallas krans. 4) Kransen indelas i 10 delar, som kallas styfver.
Följande mynt p r e g 1 a s: 0) S i I f v e r m y n t. 1 slycke ä8 kronor lika med 1 r:dr silfverspecie
J- krans
1 stycke å krans — 2 styfver.
1 stycke a ^ krans
Kopparmyntet utmyntas efter t,000 kronor (5oo rldr rlgs.) på 1 Sti vict.vigt ä 400 $'■ 1 krans kommer således att väga ti koppar. i krans .'
T§g^ ti koppar. £ krans Tö8öö ti koppar. krans eller styfver .... to%ö ^ koppar. 21 d r a Alternativet med 1 rldr rlgs till enhet. 1) Svenska myntets räknc-enliet faststalles till jemnt 4 r:dr silfverspecie, i enlighet med det skrot och korn (vigt och finhet), som myntordningen af den g
Maj 1835 bestämmer. 2) Denna gemensamma mynt- och räkne-enhct, svarande emot 12 skillingar silfverspecie och i räknevärde enahanda med 1 rldr rlgs.sedlar, benämnest krona. 3) Kronan indelas i 10 delar, som kallas krans. 4) Kransen indelas i 10 delar, sora kallas slant. 3io Den 27 Maj e. m.
Följande mynt p reglas:
a ) S i I f v e r m y n t. i stycke ä4 kronor lika med i r:dr silfverspecie
1 stycke å -J- krans
1 stycke k ^ kraus
1 stycke ä t'ö krans
1 stycke å krans
Kransstycket utmyntas å 666§ kronor (r:dr r:gs) på 1 Sil v. v. ä 4°° tt- Re öfriga kopparmynten å 5oo kronor (r;dr r:gs) pä Su v. v. ä 4°° Enligt dessa grunder komme 1 krans-stycke att väga T§g5 fl v. v. i krans-st Tgg5 il v. v. •s krans-st Tg v. v. Tö krans-st TJ>55 ii v. v. ■SÖ krans-st ts%ö fl v. v. S I u t a n m ä r k n i n g.
Utsk. liar föreslagit ett myntsysteme, som förutsätter t;o en namnförändring, nemi. enhetens till riksdaler kurant; 2:0 bibehållandet af den orimliga sorträkningen i myntet, sorn är en följd deraf, att enheten icke uppdelas efter det läknesysteme, som allmänneligen begagnas, utan efter en alldeles godtycklig, mot detsamma stridande, grund, i 4§ delar; hvartill kommer, att ölsk., genom förslaget att förändra skillrngens »livar, indelning i 4> istället för 12 delar, föi ördal en förändring, som, ulan att vara rationellare än loir, visserligen utgör en lika stor, om icke större förändring i nuvar. räknevanor, än som skulle äga rum, ifall «ien enkla och rent rationella tiodelningen i myntet infördes.
Vördsamt anhåller jag hos H. R. o. Ad. om tillgift, för det jag måhända varit alltför vidlyftig i min framställning; men jag har haft att behandla ett amne af icke obetydlig *)
Del ta mynt måste tilt en början preglas, emedan det svarar emot 12 sk. r:gs, men framdeles utbytes detsamma emot ett myntstycke, svarande mot 4 krona eller a kransstycke, för att befordra vexling med tiel- och half-kronor, så att man kan, ulan behof af kopparskiljeroyntet, utbetala 1, a , 3, 4» 5, 6, 7, 8, o och 10 kransar, det vilt säga 10, ao, 3o, /jo, 5o, 60, 70, 80, po, 100 slantar, hvilket är en betydande fördel, och utgör en af tio-delningens väscndtliga fördelar, hvarföre ock rättast vore att genast utbyta fjerdcdels kronan (a5 slantar) mot femtedels kronan (ao slantar), hvarigenom systemet blefye rent och fullständigt.
Den 37 Maj e. ra. vigt, och har derföre trott mig kunna påräkna ett billigt öfverseende af en församling, som älskar att följa fäderneslandets verkliga angelägenheter med uppmärksamhet, och icke skyr de bemödanden, som deras ändamålsenliga behandling klafver.
Det finnes väl ingen bildad, som ej föredrager decimalräkningen framför hvilket annat räknesätt som helst; och hvad som förundrar mig, är, att de som antaga och erkänna fördelen af tioräknings-systemot, likväl genast afvika från grunderna för detta sysleme på sfi sätt, att de antaga T7s50:delar fint silfver såsom enhet och dela den i 100 delar.
Kopparen, utgörande T^^:delar, bör icke räknas lill enheten.
Jag anser derföre lämpligare vara, att till enhet antaga ett skalptd fint silfver och dela det i 100 delar.
Fördelarna af delta beräkningssätt äro mångfalldiga, och bland andra den, att det utvisar myntets så väl nominella som intrinseka värde; hvaremot den af Hr Lefrén föreslagna enheten är förenad med mycket trassel, likasom den ej motsvarar andra nationers myntenhel, hvilket deremot är förhållandet med den af mig föreslagna.
Den svarar t. ex. mot en franc eller 2 mark Hamburger broo.
Jag har skriftligen uppsatt moliverna för min åsigt och anhåller att få uppläsa dem.
Hr von Qvanten uppläste derefter följande: Ehuru K. förordn. af 18J0, atig:de myntfoten, stadgar, att af 2 skålptd victualievigl myntsilfver skola utmyntas 25 hela specie-riksdalrar ; har man dock full anleda, anmärka, att Sverige för närvar, icke äger något bestämdt hufvudmynt.
Specie-riksdalrnrna hafva ej denna egenskap, ela de ej finnas i rörelsen, och sedan deras representativ, sedelmyntet, undergått sådana förändringar, hvarigenom det betecknar helt andra räknevärden, fast under samma benämningar: riksdaler, skillingar och runstycken, som förut.
Yi hafva således, sedan silfverutvexlingen or beslutad, riksdaler specie, riksdaler banco, riksdaler riksgälds och dalersräkningen dessutom, hvilken, ehuru aflyst genom K. kungörelsen af den 27 November 1776, ännu är gängse i åtskilliga, om ej i de flesta, af Rikets provinser, äfvenså plåträkningen.
De 3:ne förstnämnda benämningarna stå alt läsa på de nya bancosedlarna, — skada att ej plåtar och dalrar derå äfven finnas utsatta, för alt fullkomna förbistringen.
Vill man vid speciemyntets återställande bibehålla riksdalers-systemet, så bör man väl rimligtvis ej tänka sig annat, än alt hela riksdalrar, sådana som de blifvit preglade efter 18J0 års myntfot, skola utgöra Rikets normalmynt.
Det finge då bero på hvars och ens tycke eller vana, att tänka sig denna specie-riksdaler lika med 48 skillingar specie, 128 skillingar b:co eller 102 skillingar riksgälds; men hvilket af dessa beräkningssätt, som bestämmes till hufvudmynt, 3 12 Den 27 Maj e. m. skall dock härigenom en del gamla anomalier bibehållas och nya införas i vårt redan förut nog osammanhängande mynt-sysleme.
En riksdaler Hamburger b:co, eller 3 mark, innehåller 528,21 ass rent silfver , då den Svenska innehåller 53o,88 ass; obetydlig skilnad är äfven emellan Danska, Norrska och Holländska riksdalrar, Amerikanska dollars, Spanska piastrar, m. fl. Flera nationer hafva dock funnit denna enhet alltför stor som hufvudmynt, då deremot en mindre lättar rörelsen, förenklar braken från och •£—, till £ och -J, äfvensom ränteberäkningar, vexlingar, &c.
De hafva dock icke gifvit dem samma namn, som de större enheterna, hvarföre de heta gulden, floriner, realer, mark, francs, o. s. v. Vi erkänna väl fördelen af att äga en mindre enhet, dock med bibehållande af icke mindre än 2tne sådana, hedrade med samma titulatur, rikdaler, som det verkliga silf— venny n tet.
Då det enligt 72 §:n tillkommer R.
St. att utgifva sedlar, som för mynt i Riket må erkännas, vågar jag föreslå en förändring i nuvar. sedelmynt, med antagande afen särskild enhet, som qvadrerar med mått, mål och vigt, oell som ofelbart om några år kommer alt uttränga den flersidiga riksdalers räkningen; med antagande att 8 skill ingar silfver, under namn af daler silfvermynt, utgörande -j-j^tde! af en mark fint silfver, komma ali utgöra enheten för Sveriges hufvudmynt.
För bibehållandet af riksdalers-räkningen anföres, att den, delad i 48 skillingar, lemnar 2;ne aliqvoter, kan derföre divideras med 2 och med 3, som gifver så väi \ som •£.
Man har dock funnit lämpligast att vid myntningen dela från helt till -J, jZ, emedan skilnaden i mynt, slaget till ^ och •£, är svår att urskilja; men då talet 48 klyfves till 24, 12, 6, 3, och i-g, slutar del med bråk, hvaremot talet 32, klofvet till 16, 8, 4i 2 och *> lemnar helt tal, således förmånligare.
Alla enheterna uti Sveriges mått, mål och vigt delades derföre med 32, äfvenså myntet intill 1776, då riksdalersräkningen infördes, hvarigenom likslämmigheten emellan mynt, mått, mål och vigt på ett lättsinnigt sätt bröts.
Dalem delades uti 32 styfver, tunnan i 32 kappar, marken i 32 lod, kannan i 32 jungfrur, hvilket för den mindre räkenkunnige antydde ett enkelt medel att reda sig i handel och vandel; han visste nemi., att när t. ex. en tunna kostar 20^ daler, kostar kappen 20^ styfver; när en kanna kostar 74 daler, kostar j jungfru 7^ styfver, när 1 skålprd kostar 3^ daler, kostar 1 lod 3^ styfver, o. s. v.; äfvensom den fördelen att, vid räkenskapers förande med varor oell penningar, alltid få begagna samma dividend 32, så väl vid myntets, som varudelarnas reducerande lill enheten i penningar, marker, kannor och lispund.
Man räknar äfven 3a kapp - * Den 37 M a j e. m. 313 Lapplund på eli tunnland, så att med skäl kan sägas, alt 32-talel är sammanväxt vid alla dylika beräkningar.
Jemle del snillrika uti denna uppställning, utlänkt af den store Stjernhjelm, ligger äfven ännu mycken nationalitet i denna räknemetod; ty folket tänker sig alltid 6 daler på riksdalern, der räknemyntet är daler silfvermynt, eller 3 plåtar A riksdalern, der plåträkningen begagnas; och då £ riksdaler silfver utgör den verkliga urbilden af en daler silfvermynt, skulle det snart blifva kändt, alt den är 4 gånger mera värd än den imaginära sedeldalern riksgälds, eller s. k. daler silfvermynt, — lika lätt som man vet att 1 riksdaler specie är värd 4 gånger så mycket, som 1 riksdaler riksgälds.
E11 sk. riksg.tnynl skulle då blifva lika med daler, svarande emot t daler eller 8 sk. silfver.
Dalem delades således i 32 delar, och hvarje sådan del åter uti 4 delar.
Förhållandet mellan detta mynt och det gamla kära riksg.myntel är lätt fattlig!, då endast 5o proc. tillägges: t. ex. 5 r:dr riksg. svarar mot 7^ daler, 3 r:dr emot 4£ daler, o. s. v. Medlersla Sverige, som mera begagnat plåträkningen än daleiräkningen, kommer äfven lätt underfund med, att 2tne plåtar svara emot en daler silfvermynt.
Utom nämnda fördelar tillkommer äfven den, att på denna enhet kan uppställas ett ändamålsenligare guldmynt.
Silfver- och guldmyntet skulle föreställa multipler af dalers-enheten, på samma sätt, som franc-enheten i Franska myntsystemet är gemensam både såsom räkne- och vexelinynt, och såsom namn på sjelfva myntpiecen, från 4° francs stycket anda till 4 franc.
Skilnaden emellan 1 franc och vår £ riksdaler är ej fullt 3 r:st., som den förra är mera värd.
Om vårt guldmynt likaledes preglades uti 4°> 20 oc^ 10 dalerstycken, samt silfvermyntet uti 5 dalerstycken, så vore vi, hvad de större valörerna beträffar, inne på decimal-syslemet.
Det är utom allt tvifvel, att guldmyntet, t anseende till sitt behagliga yttre och lätthet alt föra med sig, äfven hos oss skulle blifva gängse, om det förenade med egenskapen att emotstå nötning, den, att med lätthet kunna räknas och jern förås med de länders guldmynt, som äro mest i omlopp.
Dessa egenskaper saknar vårt efter 1664 års myntfot inrättade ducatmynt.
Det utgör ingen jemn multipel af vår egentliga inynlenhet.
Det är finare än conlrollhalt och lojeradt med silfver, derföre utsatt för en hastigare nötning och derigenom oljenligt sorn mynt, men desto tjenligare till förarbetning, hvilket äfven varit orsakerna till guldets likasom siIfrets sällsynthet i rörelsen.
Allmänheten känner äfven så litet ducateos värde, att guldsmeden derom ofta måste rådfrågas.
Om det för 170 år sedan var skäl att inrätta Sverige» myntfot efter den Holländska, så existerar nu belt andra 7 H. 4® 3i4 Den aj Maj e. m. handelsförhållanden och bruk.
I England är guldmyntet 32,008 karat finl, likaså i Ryssland, Amerika, Portugal , m. fl. De Franska napoleons och louisdorerna innehålla endast 2t karat 7-^ gran fint, allt lojeradt med koppar.
Svenska ducaten håller deremot 23 karat 5 gran rent guld med ■7 gran silfver lojering, således af finare halt än något af de ofvan uppräknade guldmynten.
Detta är på sitt sätt en lax, utan nytta och ändamål.
Efter Ehanska myntfoten erfares, att en kilogram är lika med 200 francs silfvermynt och 3ioo francs guldmynt; och som lojeringen är lika, nemi.
T’3 koppar med fint, både i guld och silfver, så visar sig, att guldet står i värde i5^ gånger högre än silfret.
Efter 102 skillingar specie för ducaten, som R.
St. antagit i sina räkenskaper, är guldets värde här i det närmaste 16 gånger silfrets, blott med ■§ skillings difference.
Antager man 20-dalerstycket såsom enhet för Svenska guldmyntet , så skulle en mark rent guld, vict.vigt, i förra fället gifva 77^ tjugudalerstycken; om åter guldet antages till jemnt ifc» gånger silfrets värde, så gifver en mark fint jemnt 80 tjugudalerstycken.
I vårt land, der guldet är mera sällsynt, torde den sednare utmyntningsgrunden böra äga företrädet.
Sedan man beslutat ommynta det gamla kopparmyntet, borde det nya slås med antagande af en enhet, kallad öre, föreställande -fa af en daler silfvermynt, lika med en skilling riksg.mynt ; detta öre delades ytterligare uti 4 delar under namn af ^ öre, lika med en styfver eller vitten — utmynlningen må ske efter redan fastställda grunder, men till 2, 1, £ &
Jj: örestycken.
Jemte det jag på dessa grunder uppställt ett förslag till Rikets silfver-, guld- och kopparmynt, föreslår jag: 1:0 Att
Riksbankens sedlar hädanefter endast må utfärdas på 1, 2^, 5, 10 lill 1000 daler silfvermynt, allt i jemna 10-tal.
Innan småsedelmyntet hinner utgå ur rörelsen, torde kanske \ daler sedlar erfordras, svarande emot 8 & 16 skillingar riksgälds. 2:0 Efter 1841 tillverkas inga sedlar af närvar, valör, hvilka om 10 år böra till banken vara invexlade. 3:o
Att alla privatbanker åläggas utfärda sedlar endast på daler silfvermynt, till minst icke på mindre valör än 5 daler och derutöfver, å jemna 10-tal.
Jag anmärker, alt bötesdalern borde antagas till två daler silfvermynt; äfvensom mig synes, att skjutslegan borde höjas till 1 daler silfvermynt , hvarigenom skjutspenningar beqvämare liqvideras , synnerligast sedan småsedelmyntet en gång kommer ur rörelsen, och silfvermyntet inträder i dess ställe.
Att i denna fråga bibehålla sk:r b:eo, 24 t. ex., kommer alt medföra flera olägenheter. • 4:o
Att alla debetsedlar efter 1841 ställas på daler silf ■'t' }■
Den 17 Maj c. m. 315 vermynt, samt att Bevilln.Utsk. anmodas framdeles nyttja samma myntsort uLi sina betänkande!!. 5:o Att R.
Iios K.
M. anhålla om sanction på sitt myntförslag, så att det öfverensslämmer med sedelmyntet.
B’örslag till författning angrde Rikets mynt.
Svenska silfvermyntets halt är bestämd genom i §:n uti K. förordningen af den 25 Juni i83o, angtde Rikets myntfot; i följd deraf är allt silfvermynt ifrån nämnda tid, äfvensom det, hvilket hädanefter utmyntas, ia-lödigt, så att lika vigt renderar lika värde uti hvilken som helst af dessa myntsorter.
Myntbestämningslagen af den i Mars i83o bestämmer den valvationsgrund, hvarefter bankens sedlar skola med silfvermynt inlösas.
Banklagen af den i Mars i83o bestämmer om bankens skyldighet att sina sedlar med Svenskt silfvermynt inlösa.