Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr von Troil: I anledn. af Hr von Hartmansdorffs anmärkn.
, ber jag att fä fästa uppmärksamheten på Utsk:s yttrande i 2l:sta punkten, hvarest det säger, hvad angår ”indragning af de till stater och korpser anslagna boställen, så enär R.
St. i skrifvelse N:o 233 af d. 2 Maj 1845 beslutat, alt boställen borde orubbadt förblifva under vederbör:des egen disposition” etc., så tillstyrker Utsk. ali R.
St. måtte låta förblifva vid detta sist församlade Ständers beslut.
Jag har endast velat härom upplysa, emedan jag ej tror, att förevar:de 31:sta punkt kan hafva afseende på de militiie-statens
Den 2 Augusti. 83 och andra korpsers boställen, hvarom 21:sta punkten egentligen handlar.
Det är svårt att veta, huru mycket Utsk. förstår under boställen.
Om dermed menas endast de hemman, som äro anslagna lill bostäder, för korps-och esquadrons- samt compagnie-chefer, eller om dermed äfven förstås sådane, som nu utarrenderas ulan att till boställen begagnas.
Skulle nu så lyckligt vara, all de gamla cornetts- och löjtnants- m.
II. boställen finge likasom hittills, förvaltas af lönings-direktionerna för bättre inkomsters skull, så borde väl äfven andia Statens egendomar, hvilkas arrenden äro till särskilda ändamål anvisade, fä för samma orsaks skull öfverlåtas lill vård af dem, till hvilkas aflöning de äro anslagna.
Om de skola genom kronans embetsman för hennes räkning utarrenderas, så gifva väl äfven dessa mindre afkastning.
Efter ytterligare genomläsande af den i frågava r:de punkten, medgifver jag visserligen, alt redaktionen ej är sä tydlig, som jag skulle önskat; hvarföre jag ej heller vill motsätta mig den äterremiss, som i anledn. deraf torde vara af bebehofvet påkallad.
Jag vill blott taga mig friheten nämna, alt det varit Utsk:s mening, det uttrycket skulle omfatta såväl de s. k. bostads-boställena, som äfven de utarrenderade.
Det förslag, som i förevande punkt förekommer, synes mig, långt ifrån att medföra en förenkling af kronoräkenskaperna och en lättnad vid deras uppgörande, snarare åstadkomma motsatsen; likasom jag tior, att det leder till vida större äfventyr för Staten, än det som med nu varande förhållanden är förknippadt.
Det faller sig nemi. ganska tydligt och klart, hvad sjelfva bokföringen beträffar, att den snarare blir mer invecklad än förenklad genom arrende-beloppens upptagande lill redovisning lika med den vanliga krono-uppbörden; då dessa arrenden nu deremot afföras under anordningstitel. utan att uppbörds-förvaltningen har med dem vidare att skaffa.
Och ali kronans äfventyr blir större än nu. genom förändringen, lärer väl vara en gifven följd af den icke obetydliga tillökning i fogdens uppbörd, som arrende-afgifterne medföra, då i samma mån tillfället eller lättheten ökas för uppbördsmannen att ådraga sig balance, under det alt kronan, som sålunda på sig tager en risk, hvarifrån hon förut varit befriad, för arrendemedlens uppbärande, på samma gång ikläder sig ansvaret, alt hålla den eller de vederbör.de, som sjelfve stått risken i nyssnämnde fall, ett emot sagde medel svarande kontant ersättningsbelopp oförminskadi tillhanda.
Vinsten, genom förenklad redogörelse, blir ingen om förslaget antages, men väl blottställes kronan derigenom för skada och förluster; hvarföre jag tillstyrker förslagets förkastande, när saken lill slutlig pröfning förekommer. 6* Den 2 Augusti. 32:drn punkten.
Afven i denna punkt, liksom i så många föreg:de har StatsUtsk. endast sett på den enskildes bästa, men ingalunda på Statens.
Också säger Utsk. ganska naivt, att det skulle ”bäst befordra arrendalorernes fördel,” om den föreslagne förändringen blefve vidlagen.
Jag åter är af den tankan, alt arrendalorernes fördel ingalunda bör i främsta rummet tagas till norm vid förvaltningen af Statens egendomar, utan att Statens sanskyldiga rätt och bästa härvid bör lika omsorgsfullt och till och med företrädesvis skyddas och befrämjas.
Sålunda kan jag icke, pä den grund Utsk. anfört, godkänna det framställda förslaget.
Någon annan grund för dess godkännande förefinnes icke heller, då man lärer få svårt att bestrida, det ju sådana omständigheter kunna inträffa, som göra det lika nyttigt för den enskildte som för Staten, att arrende-afgiften är bestämd i spannmål, den der kan, efter i arrende-kontraktet stadgade grunder, uppsägas till levering in natura.
Skulle ej erfarenheten gifvit detta vid handen, så hade förändring deri tvifvelsutan blifvit vidtagen.
Men man har insett att, genom arrende-afgiftens bestämmande i spannmål, proportionen emellan denna afgift och egendomens afkastning säkrast kommer att bibehållas.
Och det torde då icke vara lämpligt alt frångå denna grund, blott för att derigenom i räkenskapen bereda den enkelhet man omtalar, men som likväl, vid närmare undersökning, befinnes vara ingen, utan endast en tom föreställning.
Denna punkt är en bland deni, hvari Utsk. sjelft erkänner, att penningen ej är tillifyllestgörande, såsom mätare; ty, i stället att föreslå, det arrendena skulle i silfver utgöras, föreslår Utsk. att de skola utgöras antingen i penningar eller spannmål, eller i bägge delarne, dock ”med iakttagande att spannmålen alltid skall, efter det här ofvan föreslagna medelpris å tionden, lösas med penningar.” Således: man bestämmer möjligen i säd huru man vill hafva penningar, och visar derigenom, alt man ej riktigt tror på penningens värde. 33\dje punkten.
Det förslag, som Utsk. här tillstyrkt, i öfverensstämmelse med komiterades framställning, leder derifrån sin upprinnelse, att man ansett priserna på de i markegångstaxorna upptagne persedlar icke vara tillförlitligen kände vid den tid, då nuvar:de markegångssättning eger rum; utan en större säkerhet vid markegångsvärdets bestämmande kunna vinnas, om man till grund för detsamma toge priserna under de 3 sista månaderna af ett år och under de 3 första af det följande, hvarföre man velat, att markegångssättningen skulle till April månad hvarje år, såsom den lämpligaste tidepunkten för densamma, förflyttas.
Men om man närmare betraktar de förhållanden, som ligga till grund för nuvar:de markegångssättning, skall man inse, att de olägenheter, som komiterade anfört, i sjelfva verket ej Den 2 Augusti. 85 äro till finnandes.
De priskuranter, som till markegångs-deputerade aflemnas, grunda sig vanligen — och jag tror nästan alltid — pä de särskilda priser, som under liela den förflutna delen af året varit gällande.
Man har alltså redan härigenom en vidsträcktare kännedom om varuprisen, än den komiterade ansett nödig för markegångens bestämmande, ty denna kännedom omfattar 10 månader, räknadt från årets början och således en tid, då handeln varit litligast med landtmanna-produlUer, och prisen å dem vunnit all den stadga, som möjligen kan äga rum.
Skulle man anse de upplysningar ej vara nog tillförlitliga eller tillräckligt fullständiga, hvilka priskuranterne, sä som de nu upprättas, innehålla, så möter ju intet hinder, att vidtaga sådana åtgärder, hvarigenom dessa brister på ett lill fyllestgörande sätt kunna afhjelpas, samt att uttryckligen fastställa en viss förfluten längre tiderymd, som prisuppgifterne skola omfatta, då all den säkerhet, som slår att åstadkomma, är vunnen att markegångssältningen, utan rubbning af den tid, som för densamma nu är bestämd, skall i möjligaste måtto kunna uppfylla sitt ändamål, att nemi. sanningsenligt uttrycka medeWieloppet af de varupriser, som under året varit gällande, änskönt dervid dessa priser under årets 2:ne sista månader icke kunnat lagas i beräkning, hvilket ej heller synes vara af någon betydenhet, då värdet af landtmanna-produkter under denna tid oftast är underkastadt betydliga omvexlingar.
En markegångssättning i April har alltså för sjelfva sakens skull, i intet fall företräde framför den som nu verkställes i Nov., och bör desto heldre undvikas, som denna sednare ändock måste fortfara, hvarigenom den icke ringa olägenheten uppstår, alt man erhåller 2:ne markegångssätlningar i st. f. en.
Väl säges det af både komiterade och Utsk., att så endast tills vidare kommer att ske; men skärskådas förhållandet något närmare, så skall det snart visa sig, att detta tills vidare mäste för alltid bibehållas.
Vi veta nemi. att en mängd frälseränlor finnas i landet, öfver hvilka hvarken K. M. eller R.
St. äga makt att besluta; och det är jemväl nogsamt bekant att enl. gällande författningar uppsägning af dylika räntor skall ske före Thoma;-dag, hvilken infaller den 21 December.
Således, och på del att räntegifvare och räntetagare må hvar å sin sida kunna bedöma, huruvida uppsägningsrätten af dem bör begagnas, bjuder en ren nödvändighet att bibehålla nu varande markegångslid, så att räntegifvare^ och räntetagares ömsesidiga rättigheter och skyldigheter icke må i någon mån blifva rubbade.
Jemväl måste man laga i betraktande, att fardag för flyttning från jord å landet är den 14 Mars och att då, efter markegångspriset, liqvid om foder och höstutsäde imellan af och tillträdaren vanligen verkställas; så att äfven af delta skäl den nuvande tiden för markegångssältningen mäste bibehållas, enär den markegång, som eljest skulle följas, först en månad efter tillträdesdagen varder bestämd och all tillämpning deraf således är en omöjlighet.
Icke heller bör den omständigheten förbises, att månget arrendekontrakt torde finnas, med utfäst arrende i spannmål, och med lika föreskrifter, i afseende på so Den 2 August sättet för dess liqviderande, som författningarne ang:de kronans tionde och afradsspannmål innehålla; hvilket också utgör ett vigtig t hinder för markegångstidens förändring.
Med afseende å alla dessa skäl, till hvilka än flera skulle kunna läggas, vill det synas mig, som hade håde komiterade och Utsk. bordt inskränka deras förslag till vidtagande af sådane åtgärder, som kunnat leda till förbättring af grunderne för nu skeende markegångssättning, i händelse sådant funnits behöfligt, utan att ifrågasätta någon rubbning i tiden för denna förrättning, såsom icke ledande till något gagn, men väl förorsakande olägenheter af Herfalldiga slag.
Jag är också öfverlygad, att Utsk. vid sakens närmare begrundande, skall inse alla de nästan oöfvervinnerliga svårigheter och binder, som ligga i vägen för markegångstidens förflyttning och sålunda frånträda ett förslag, hos hvilket nyhetens behag utgör hela förtjenslen.
Jag kan ej dela den siste värde talarens åsigt.
Så som markegångssättningarne hittills enl. gällande författningar tillgått, hafva de blifvit grundade mera pä praesupponerade priser, än på de verkliga.
Man har sammankommit i afsigt att uppgöra priserna för en kommande vinter.
Denna prissättning har alltid skolat ske före d. 5 Nov., vid hvilken tid af året man föga kan veta hvad äring man fått eller huru villigt hvarje sädesslag är, och således ej heller hvilka värden, som derföre kunna och böra beräknas.
Deraf bar äfven (ländt, att man bos bonden funnit så litet markegångs-samvete, att han funnit sig kunna fram på förmiddagen i komitéeu föreslå i riksgäld det pris, som han örn morgonen fått i banco för sin säd.
När det finnes en möjlighet att grunda beräkningen till stöd för liqvider mellan Staten och enskilde, och äfven mellan enskilde ömsesidigt, på faktiska priser, hvarföre skall man beräkna dem efter fiktiva ?
K:s bef:de äro skyldige att ingifva fullständige rapporter öfver de priser, som existera inom alla städer d. v. s. öfver de s. k. torgprisen inom länet.
Om man då vid markegångssättningen lade dessa effektiva priser till grund för sina beräkningar sålunda, att man till grund för bestämmandet tog uppgifterna under Usla, 2:dra och 3:dje qvartalet af del löpande årets torgpriser af föregide årets skörd och det 4:de qvartalet komme att bero af det löpande årets ärings torgpriser; så hade man i priserna inryckt det föreg:de årets äring under de 3 första qvartalen af kalenderåret och beräknat det 4:de qvartalets priser efter det löpande årets äring, Om man lade dessa verkliga priser till grund för markegångssättningen, vore det i min tanke den största rättvisa, man dervid kunde åstadkomma; och om man i betänk, i st. f. ordet markegångspris intoge de verkliga priser (hvarom jag nämnt) som till K.
M- från K:s bef:de qvartaliter ingå, så handlade man på sätt att kunna derför ansvara inför både Gud och Htenniskor.
Men nu dä man antager fiktiva priser till grund, kan Den 2 Augusti. 87 ingen besläradt säga hvad priserna den eller den tiden på året skola blifva.
I anledn. af hvad jag nu haft äran anföra, önskar jag ålerremiss, och får, ehuru kanske fruktlöst, uttala den önskan att, i st. f. det i betänk, nu föreslagna sättet för markegångsprisernas beräkning, de verkliga priserna under den tid jag nämnt, borde läggas till grund för all dylik beräkning.
Jag är förekommen af den siste värde talaren, då jag blott velat yttra min förvåning deröfver alt få höra en talare här försvara det nuvarrde sältet för spannmålens lösning efter årets markegång.
Jag tror alt i den frågan meningarne äro temligen ense derom, att en förändring i det närvarsde är nödvändig, och att ett medelmarkegängspris är behöflig!.
Om en sådan på faktiska priser grundad markegång, som den siste värde talaren omnämnt, kunde åstadkommas; vore derigenom undanröjd den hufvudsakliga farhågan för bifallandet af upphäfvandet utaf uppsägningsrätlen å räntetagares sida, hvarom vi tillförene talat.
Jag kan således ej underlåta att framställa den önskan, att St a ts Ut sk. måtte ät denna fråga egna en synnerlig uppmärksamhet, så att genom ett godt förslag till markegångssättning måtte förebyggas alla möjliga skäl till klagomål öfver uppsägningsrättens borttagande för räntelagarena.
I fall markegångssättningen inom det, Gr.
Ridderstolpe i nåder anförtrodda län, sker efter de grunder, Hr Gr:n angifvit, vågar jag påstå, att den afviker från gällande författningar, ty enl. dessa skola priskuranler för den föreg:de liden (jag minnes ej rätt hvilken terminus a qtto) sä väl frän ve derbör:de kronofogdar som från städerna atlemnas till marke gångs-deputerade, hvarefter de sålunda uppgifne priserne skola tagas till grund för markegångssättningen.
Jag känner nogsamt att så understundom icke skett, utan att deputerade företrädesvis tagit sitt godtycke till ledning för markegångens bestämmande; men då har också följden blifvit den, alt kammar-colbm, på advokat-fiskalens påstående, ändrat deputerades åtgärd och fastställt sådana markegängsvärden, som utgjort medelpriset efter priskuranterne.
Emedlertid är det ett nöje för mig att, i öfverensstämmelse med hvad jag i mitt förra yttrande anfört, och då jag i detta yttrande försvarat nuvar:de markegångssättning mot allt det obilliga klander som mot densamma blifvit framstäldt, kunna med Gr.
Ridderstolpe instämma deruti, att man väl bör söka uppnå större fullkomlighet i markegängsprisets bestämmande, men derföre icke ändra tiden för sjelfva markegångssättningen.
Det förra låter, på sätt Hr Gr:n erinrat, ganska lätt sig verkställa, om man tager till grund de priser, sorn varit gångbara på torg och marknader under de första 10 månaderne af året; hvilka omfatta icke blott årets första qvartal, då afradsliden är för handen, utan äfven vår och sommar, samt en del af höslmånaderne, då handeln saknat föga mindre liflighet ån under vintern, eller just de tidsperioder, som göra det till en möjlighet att genom jern fö-. 88 Den 2 Augusti reise af derunder gällande varuprisen närmast träffa detsamma och verkliga medelpriset — en fördel, betydlig redan i sig sjelf, men hvars värde ökas än mer deraf, all ingen förflyttning af markegångstideo behöfver ske, och att 2:ne markegångssättningar, ej heller blifva af nöden.
Vi hafva nu kommit lill den punkt, som i min tanka utgör hufvudsaken af betänk.
Om komilerade och Utsk. hade åt denna egnat lika uppmärksamhet, Sorn åt mindre vigtiga, så kunde man måhända hafva hoppats ett bättre slut pä saken.
Ridderstolpe vidrört hufvudfrågan den nemi., att man vid markegångssättningen skall taga prisen efter verkliga och icke efter förmodade förhållanden.
Nu sker som man vet, markegångssättningen i början af November månad.
Då kan man icke taga lill efterrättelse den skörd, hvilken nyss är inbergad; prisen skulle då i allmänhet blifva för låga.
Till förekommande af den orättvisa, som derigenom skulle uppstå, hafva deputerade för markegångssättningen ingen annan utväg, än alt med afseende pä oförmodade förhållanden när afradsdagen inträffar, bestämma priseu efter godtycke, på sätt Gr.
Ridderstolpe äfven anmärkt.
Pä det sättet kan aldrig säkerhet vinnas å någondera sidan.
Räntegifvaren söker förekomma att priset icke må sättas för högt; ränlelagaren återigen att det icke sättes för lågt.
Den som har öfvervigten, gör utslaget efter behag, och som det vanligen äro räntegifvarne, så blifva prisen för låga, och uppsägningar följden, med alla de tvister och olägenheter, hvaröfver man klagar.
Jag inser för min del intet annat medel till rättelse, än det, att markegångssättningen, i st. f. att vara en godtycklig åtgärd, hlifver om jag sä må säga, en additionsåigärd.
De deputerade borde ej få annat att göra, än sammanräkna prisen å spaumäl och andra räntepersedlar under en föregtde tid, samt deraf taga medelvärdet, utan rättighet alt, efter godtfinnande, hvarken höja eller sänka.
Vid markegångssättningeus uppgörande efterses då endast, att de uppgifna prisen äro med sanna förhållandet öfverensstämmande och, att uträkningen varder riktig.
När hon blifvit gjord, hvilket sålunda varder nästan en mekanisk åtgärd, så år ock markegångssättningen färdig icke pä grund af förmodade förhållanden och deputerades godtycke, utan på grund af verkliga pris.
Då har ingen något att klaga öfver.
Nu frågas, för huru lång föregående tid skola prisen tagas?
Manne endast för September och October månader, under hvilka skörden knappt varit inbergad?
Ingalunda; ty hvad är det, som hittills vållat godtyckligheten i markegångssättningen?
Jo just medvetenheten deraf, att priseu under dessa 2 månader icke varit tillräckliga för att derefter göra bestämningen riktigt.
För att verkligen komma derhän, har man, i min tanka ingen annan utväg, än att gå tillbaka till den 1 November det föreg:de året och taga medelprisen på räntepersedlar, förnämligast spannmål under ett helt år eller från den förra markegångssättningen.
Då invänder man, komma tvenne skördars inverkan pä hvaran - Den 2 Augusti. 89 dra all härvid hafva inflytande.
Detta kan i alla fall icke förekoinmas, ty en ymnig skörd under ett år, verkar städse på sädespriserna under ett följande.
Men genom det af mig uppgifna sättet är först godtycket undanröjdt och dernäst ett medelpris gifvet för hela äret.
Rättvisa vore då i möjligaste måtto iakttagen.
Man kan säga det vara förmätet, att här vilja på slående fot uppgöra ett förslag — afvikande ifrån Ulsk:s.
Jag erkänner det; men då jag klandrar hvad Utsk. föreslagit, så kan man med skäl fordra, att jag skall uppgifva något bättre i stället och derföre har jag gjort denna framställning.
Om en sådan utväg vidtages, sä undveke man de tvenne markegångssättuingar Utsk. föreslagit.
Bägge skulle väl göras pä en gång enligt Utsk:s förslag, men för tvenne olika tider.
Den ena för rättelse vid liqvider emellan frälseräntas gifvare och tagare, beräknad efter höstmånadernas pris, den andra för dem, som betala kronotionde, efter medelmarkegång för 10 år, beräknad efter försäljningspriserna under de tre sista månaderna af skatteäret jemte de tre första månaderna af påföljande år.
Huru markegångssältningen skall ske för hösten är svårt att förstå, emedan 34:de punkten säger att samma grunder må tillämpas, som vid markegångsförrättningen i April.
Hvartill skulle då 2:ne markegångssättningar tjena?
— Aro de likväl 2:ne: så skola, om prisen blefve låga vid den ena och höga vid den andra, skillnaden naturligtvis medföra allt det missnöje, som jemnförelsen måste medföra.
Blefve de åter lika, hvilket jag fördenskull tror för det mesta skola inträffa, så upphörde den åsyftade fördelen af den dubbla markegångssältningen och man stöde, med mera besvär, dock i verkligheten på samma punkt som förut.
Om, på sätt jag föreslagit, markegångssättninningen skedde efter verkliga prisförhållanden och blott genom ett slags räkenskapsåtgärd, så vore det mindre vigtigl, huru deputerade organiserades, ty om uträkningen kunde man icke mycket tvista, emedaa hon mäste grundas på fakta.
Men jag antager i alla fall, att man bör tillsätta icke lika många ledamöter af hvarje Stånd, utan lika många räntetagare och räntegifvare med en oväldig ordförande till skiljedomare i händelse af lika röster mellan de intresserade.
Antingen ordföranden utses af K.
M. eller icke, måste han hafva rösträtt, eljest blefve det lotten, som finge afgöra frågorna, under förutnämnde förhållande.
Dessa äro de väsendtliga anmärkmr jag har att göra vid de förslag, som röra markegångssältningen och som beträffar sä väl denna punkt som några af de följande.
I min tanka har Hr von Hartmansdorff så tydligt ådagalagt både olägenheterna af den nuvar:de markegångssättningen och fördelen af en markegångssättning stödd på de grunder, sorn han har framställt, att jag endast behöfver helt och hållet förena mig med honom.
Jag skulle likväl tro, att om man, på sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit, alltid sätter markegängeu på hösten, och verkställer beräkningen efter de priser, 90
Den 2 A ugusti. som varil gällande ifrån den 1 Nov. det föreg:de året till samma dag af skatteärel, så medför detta den olägenheten att alltid det ena årets skörd ingår i det andra årets.
Jag skulle äfven tro att det icke vore af någon vigt att i markegången inberäkna Joli, Augusti och September månader, derföre att under den na lid föga spannmålshandel drifves.
Deremot tror jag att såväl komiterades som Utsk:s förslag hafva det fel att icke inbegripa månaderna Maj, Juni och Juli.
Jag tror för min del att spannmålshandeln förnämligast verkställes under vårmånaderna och början af sommaren och jag skulle således hålla före, att derest raan vill komma lill något oväldigt resultat, så måste äfven dessa vårmånader tagas i beräkning.
Det möter svårigheter på hvilket sätt man än vill verkställa markegångssättningen.
Det förslag, som Hr von Hartmansdorff har framställt, är ur teoretisk synpunkt betraktad!, fullkomligt riktigt; men svårigheten att få åtgärden hos deputerade till, såsom han har sagt, blott en uträkning som bestämde markegången efter de verkliga priser, som under året ägt rum, ligger just deruti alt få säkra uppgifter på dessa priser, hvilka lill deputerade för markegångssättningen och till pröfningskomiteerna skola ingå; dessa uppgifter, synnerligen de som lill markegångssättningeu skola afgifvas, äro sällan eller aldrig så tillförlitliga att de för de verkliga prisen kunna anses. K.
St. framställde önskningar för flera år tillbaka, i ändamål att sätta ett medelpris utaf de verkliga under fö reg: de år, till markegängspris för vissa efterföljande, att sådana prisuppgifter borde af pröfnings-komitderne uppgöras och till kammar-eoll:m insändas d. v. s. t. ex. att beräkna hvad spannmålens pris varil på olika tider af äret och deribland vid afradstiden.
Denna bestämmelse skulle göras öfverallt af pröfnings-komitéerna, och det sker, men om, såsom jag tror, dessa uppgifter äro tillförlitliga, så härrörer det förnämligast derutaf alt de göra del med lugn, ty de veta att på deras åtgärd följer ingen verkan; tron derpå att dessa uppgifter skulle kunna tillvägabringa något bestämmande för framtiden, har upphört, derigenom att ingenting i den vägen afhörts sedan denna åtgärd för lång lid tillbaka blef anbefalld och R.
St. sedermera kommit på andra funderingar i samina syftemål.
Ledamöterne uti pröfnings-komiléen kunna således förhålla sig helt och hållet opartiskt härutinnan.
Ett helt olika förhållande äger rum, då priserna skola bestämmas i och för markegångssättningen.
Beträffande de uppgifter, som till komiterade inkomma, ifrån fögderierna, så äro desamma till den grad låga, att de är» nästan oförtjenta af allt afseende.
Godtycke måste således i alla fall af deputerade utöfvas, äfven om markegångssättningar skulle verkställas på det sätt Hr von Hartmansdorff föreslagit; med ett ord; på dessa uppgifter kan icke någon tillförlitlig markegångssättning grundas, ty de som gifva dem, tro, att ju lägre de bestämmas desto lägre blifver också markegången.