Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anhåller, att Ja-proposilionen måtte blifva till bifall på Utskottets Betänkande.
Herr Rosenblad:
Jag skulle visserligen instämma med Herr Tham deri, att saken vore högst vigtig, om Rikets Ständer deruti ägde beslutande-rätt.
Men då den tillhör Konungen, och jag bar det förtroende till honom, att han icke skall lägga band på sina undersåtares samvetsfrihet, så anser jag den för närvarande af mindre vigt.
Jag tar mig således friheten fråga, om icke Herr von Hartmansdorff skulle vilja afstå från votering; men anhåller i annat fall, att Nejpropositiouen måtte blifva till afslag å Betänkandet.
Herr von Hartmansdorjjf:
I händelse Ridderskapet och Adeln icke behagar tillåta återremiss, nödgas jag förblifva vid min anhållan om votering.
Lika med Herr Tham anser jag frågan vara vigtig.
I öfrigt tror jag det vara otillbörligt för Rikets Ständer, att framkomma till Konungen med en önskan, å hvilken de på förhand vänta sig afslag.
23o Den 6 Februari i f. m.
Herr Grefven och Ordföranden framställde derefter följande voterings-proposition:
Den, som bifaller EkonomiUtskottets Betänkande om den gamla Psalmbokens aflysande från bruk och nyttjande vid offentliga Gudstjensten, voterar Ja; Den det ej vill, voterar Nej; Vinner Nej, anses berörde Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras. Hvilken voterings-proposition af Ridderskapet och Adeln godkändes, samt anslogs.
Sedan 41» 42» 43 och 44 §§■ i Riddar husOrdningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan tre qvart till 2 eftermiddagen; och befunnos, efter voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit, som följer; Ja «— 144* Nej — 37.
I följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förde protocoli blifvit Den 6 Fe b r ti a r i i f. m. uppläst, Herr Grefven och Ordföranden förklarade, att EkonomiUtskottets ofvannämnde Betänkande således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit.
Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan en qvart till 4 Eftermiddagen.
In fidem Protocolli, O. J. Lagerheim.
Fredagen den 6 Februarii 1829.
Plenum klockan half till G Eftermiddagen.
Grefve Brahe, Magnus tog, såsom äldsta Grefven, klubban.
Upplästes lill justering oell godkändes följande Ex^editionsUtskottets insände förslag lill Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser till Kongl. Maj:t: N:o 25.
I anledning af erhållen remiss utaf Fändricken L. W.
Munthes underdåniga besvär rörande utbekommande af Skogsåverkan böter.
Angående Marknaders allägsnandc från kyrkors grannskap.
Den 6 Februarii e. m.
Angående bestämmande al' förhöjde praemier för rofdjurs fångande och dödande.
Företogos till pröfning och biföllos följande Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den 17 sistlidne Januarii afgifne, och den 21 i samma månad på bordet lagde, Betänkanden: N:o 21.
Rörande motioner, dels om tillstånd att få anställa Marknader, som förut icke ägt rum , dels att Frimarknader måtte till enskildta Marknader förvandlas.
N:o 22.
I anledning af väckt fråga om inrättande af en Fiscals-tjenst i Qonsistorii-mål.
Angående grunden för beräkningen af plan-penningar, eller det bidrag Stamrotarne böra af Strörotarne erhålla.
Föredrogs å nyo Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottets den sistlidne Januarii under N:o 24 afgifne, och den 21 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt fråga, rörande sammanbyggande af Kyrkor.
Åugust:
Vid sista Riksdagen var jag äfven en bland dem af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, som föranledde det beslut, till följd hvarafKongl.
Den 6 Februarii e. m. a33 Majit låtit utfärda det i Utskottets Utlåtande omnämnde CirculärBrefvet af den 4 Februarii 1824, af innehåll, att sammanbyggnad af Kyrkor väl må äga rum, der locala omständigheter det medgifva, men icke utan församlingarnes bifall.
I närvarande
Utlåtande är åter tillstyrkt, att beslutet om sammanbyggnaden skulle bero på votering sålunda, att pluraliteten af begge socknarnes sammanräknade röstetal skulle bestämma utgången.
Om nu en större och en mindre socken efter vanligheten tillhöra samma Gäll, och den större till sin kyrkobyggnad vill hafva biträde af den mindre, så skall naturligtvis, när bådas röstetal sammanräknas, den större alllid öfverväga den mindre, och tvinga denna att hygga med sig, ehuru den mindre socken kanske icke hade behof af nybyggnad.
Detta är obilligt och orättvist, emedan det föranleder till en beskattning, som hvarken vore behöflig eiler af de skattdragande sjelfve medgifven.
Det kan äfven blifva betungande och skadligt, i afseende på vägens längd, serdeles i skogsbygder, der Annexförsamlingarne vanligen äro vida aflägsna från Moderkyrkorna, och der det således lätt skulle hända, att de af Utskottet föreslagna 3 fjerdingsväg blefvo ökade med ännu 4 eller 5, som vederbörande förut hade till kyrkan, så att personer kunde komma att få 7 eller 8 fjerdingsväg till kyrkan, hvilket vore så långt, särdeles om sjöväg deruli inginge, att kyrkogången derige - 2?
4 Den fi Februari i e. m. norn försummades eller förhindrades.
De minnen och intryck, som för en sockens innebyggare äro fästade vid deras egen kyrka, torde ej heller böra uppoffras för en annan församlings penningevinst.
Ändamålet, att nemligen använda besparingarne till folkskolor, är visserligen vackert; men om medlet alt hålla barn i skolan biifver ett hinder för de vuxna att besöka kyrkan, så är dermed intet vunnet; måhända snarare förloradt.
Ingen församling kan i alla fall undandraga sig att anskaffa nödiga medel till barnaundervisningen, ty om vi läsa Resolutionen på Presterskapets Besvär 1723, §. 1, finna vi, att bidragen dertill böra utgöras likasom till fattigvården; och denna författning är ännu icke upphäfven.
För öfrigt om man än ville gilla Utskottets Utlåtande i sjelfva saken, synas likväl de för verkställigheten uppställde vilkor oantagliga.
I första punkten af Utskottets förslag har rättigheten att besluta om sammanbyggnaden blifvit lemnad åt Biskopparne.
Huru detta kan stå tillsammans med den åt församlingarnes pluralitet förut lemnade beslutande-rätt, kan jag ej väl inse.
Vidare skola Biskopparnes heslut undergå Konungens Nådiga pröfning.
Deremot har jag ingenting att invända, emedan den starkares orättvisa mot den svagare derigenom kunde mildras.
Men då det i tredje punkten heter, alt Consistoriernes förslag till reglementariska föreskrifter i afseende på dispo - Den 6 Februarii e. m. 235 silionen af den, genom sammanbyggnaden, vacanta blifvande lönen, m. m. böra underställas Kongl. Majit, skulle man kunna komma derhän, att Kongl. Majit allena bestämde beskattningen till folkskolorne.
Jag tror deremot, att härmed bör förhållas likasom med fattigvården, hvilken är församlingarnes ensak, och der högsta Makten endast i händelse af försummelse å församlingarnes sida träder emellan.
Ett annat förhållande skulle motverka, i stället att bidraga till, ändamålet.
Då fråga dessutom är om delning af de besparade anslagen, till förhöjning i Pastors inkomster, och Consistorierne fått uppdrag att härtill upprätta förslag, anser jag ett närmare bestämmande i detta afseende nödvändigt, till bevarande af församlingarnes rätt; ty längre än till den besparade Tionden bör väl icke Consistoriernes befattning sträckas, men församlingarne deremot äga rättighet att sjelfve disponera öfver andra tillgångar och deras egna bidrag.
Jag kan således för min del ej godkänna Utskottets Utlåtande, utan anhåller om återremiss.
Jag uppträder, för alt söka vederlägga de inkast Herr von Hartmansdorff framställt.
För min del anser jag Utskottets ifrågavarande Utlåtande stå i närmaste sammanhang med möjligheten att förbättra folkundervisningen i Riket.
Det är ej nog, att man begärt och 236 Den 6 Februari i e. m. fått Författningar, om ej allt ordnas så, att den ena institutionen ej må hindra den andra.
För min del tror jag mängden af kyrkor isynnerhet vara ett hinder för medels erhållande till folkskolor, emedan underhållet af dessa jemte kyrkan finnes för kännbar.
Det är på denna grund jag anser Utskottets Utlåtande förnämligast förtjena all uppmärksamhet, och ehuru det är sannt, att vid en hastig genomläsning af de 3 sista punkterne, de skäl till betänkligheter, som af Herr von Hartmansdorff blifvit framställde, synas vara af någon vigt, skall man likväl af Utlåtandet i sin helhet snart finna, att ingen fara är förenad med bifall dertill.
Det har blifvit invändt emot den i första punkten åt Biskopparne lemnade rättighet att besluta om sammanbyggnaden, och emot det i tredje punkten åt Consistorierne gifne uppdrag att upprätta förslag lillv dispositionen af de besparde medlen, att det förra vore stridande mot församlingarnes beslutande-rätt, och att det sednare vore af våda, emedan medlen skulle kurtna dragas till löneförhöjning åt Presterskapet.
Men då Utskottet uttryckligen sagt, att såsom vilkor för sammanbyggnaden erfordras församlingarnes bifall, följer naturligtvis af sig sjelf, att detta bifall måste föregå Biskoppens beslut, och att han, först sedan församlingarnes pluralitet förenat sig om sammanbyggnaden, får någon pröfningsrätt i saken.
Då sluleligeu så väl Biskoppar - Den G Februari i r. in. 237 nes beslut, som Consistoriernes förslag skola underställas Kongl. Majrts sanction, kan väl ingen farhåga uppslå, att Presterskapets fördelar skola afses framför folkundervisningen.
Om äfven någon gång förslag med denna syftning af Biskop eller Consistorium skulle afgifvas, är jag öfvertygnd, att de skola finna en tillräcklig motvigt i Regeringens och folkets samfälta fördel.
Jag, för min del, befarar således i delta afseende icke det ringaste.
Det hufvudsakligaste inkastet anser jag hämtas från saken, sedd såsom beskattningsfråga efter den princip, alf en enkel majoritet skulle kunna tvinga minoriteten till en utgift.
Men om äfven detta inkast är af någon vigt, tror jag likväl, att, i fall den princip någonsin bär i landet kunde vinna tillämpning, att icke enkel pluralitet, ulan en viss större majoritet erfordrades för bestämmande af besluten, alt, säger jag, i sådant fall man endast ger ett del billigaste offer åt upplysningen , om man vid detta tillfälle ej afser ett slikt tvång å minoriteten, helst något annat medel icke gifves emot alla de hinder för ändamålet, som genom Presters och andras intriger inom församlingarne uppstå.
Jag tror ej heller, att en, till högst tre fjerdingsväg förlängd, kyrkoväg kan gifva anledning till afslag eller återremiss af Ullå - a38 Den 6 Februarii e. m. landet, som enligt min tanka innehåller så tillräckliga garantier mot alla missbruk, att dec bör bifallas.
Såsom ett tillägg till hvad Herr Hjerta yttrat, i anledning af Herr von Ilartmansdorffs anmärkningar, får jag endast fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att det visserligen icke skulle leda till besparing för någon, om den föreslagne sammanbyggnaden ej blef tillåten; ty då det ingår såsom ett vilkor derför, att begge socknarnes kyrkor skola fordra ombyggnad på samma gång, skall det naturligtvis för bägge falla sig dyrare, att hvar för sig ombygga kyrka, än alt genom sammanbyggnad endast bygga en.
Dessutom äro våra nuvarande många kyrkor, liksom mycket annat, en lemning från den tid, då Catholicismen till Presternes enskildte fördel befordrade deras anläggande inom ett ringa hemmantal; hvarföre jag anser af stor vigt, att detta missbruk successift upphäfves, serdeles som
Presterskapet sjelf börjat inse olägenheterne af att a, 3 å 4 gånger om dagen hålla predikningar, hvilka ej kunna vara synnerligen lärorika, emedan lärarne nödvändigt måste tröttna vid en sådan tjenstgöring.
Då härtill jemväl kommer, att genom sammanbyggnaden tillfälle vinnes till den besparde Capellanslönens och boställets användande till en skole-inrältning, der barnen kun - I Den G Februari i e. m. na komma tillsammans lill större mängd, än då de skola skickas till enskildte lärare, tror jag, att ett sådant tillfälle af församlingarne med värma skall omfattas.
Herr Ribbing, alrvid:
Det har blifvit anfördt såsom skäl till bifall å Utskottets Utlåtande, och den Biskopparne lemnade beslutande-rätt, att, innan denna kunde äga rum, pluralitetens inom församlingarne gifne bifall erfordrades.
Jag föreställer mig nu Hufvud församlingen såsom en cirkelrund, och Annexet såsom en mindre triangel utom , men intill cirkelns periferi.
Då är det ganska gifvet, att, om Moderkyrkan beliöfde ombyggas, skulle Hufvudförsamlingcns medlemmar vara ense om alt draga Annexet till sig, emedan det ej borde komma i fråga, att flytta Moderkyrkan från den större församlingens medelpunkt för att, under det den förlängde kyrkovägen för ett större antal innevånare uti Moderförsamlingen, förkorta den för några få i Annexet.
Annexförsamlingen skulle således alltid röna olägenheten, att tvingas öfvergifva sin kyrka, och dess kyrkoväg skulle äfven merendels blifva förlängd.
Man har ock, utom detta skäl, anfört de fördelar, som härigenom skulle heredas till folkundervisningens befrämjande.
Jag medger, alt folkskolors inrättande härigenom i vissa fall skulle lättas, men deremot skulle de i au - Den G Fehrlin r i i e. m. dra fall försvåras.
Jag känner af egen erfarenhet en vexelundervisnings-skola, hvarest de barn, som bodde längst bort, oell till och med de, hvilka ej hade öfver en half mils väg dit, sällan infunno sig, utom det svåra missvextåret 1826, emedan föräldrarne ansågo för kostsamt att skicka sina barn så lång väg.
Sistnämnde år var det således den fria mathållningen vid. skolan, som föranledde, att de infunno sig.
Till undvikande af den långa framoch återvägen hvarje dag för skolbarnen, är det ock, som i större församlingar befintlige skolor äro ambulatoriske.
Samma olägenheter, som genom förlängd väg uppstå för barnen att komma till skolan, uppstå äfven för föräldrarne att komma till kyrkan.
Ehuru det icke finnes bestämdt uttryckt i Utskottets Utlåtande, förmodar jag likväl, att frågan om behofvet af ombyggnad icke skall bero på Biskoppens och de bisiltande Prostarnes beslut allena, utan äfven på församlingarnes omdöme.
Men då detta behof skall afgöras genom bägges sammanräknade röstetal, så är det fruktansvärdt, att den större församlingen skall göra den starkares, eller Lejonets, rätt gällande.
Den starkare kan således alltid tvinga den svagare församlingen att bygga med sig, antingen det be - Den 6 Februarii e. m behöfves eller icke, och ehuru mycket det af den svagare bestrides; likasom det om en Läkare berättas, att han, för att erhålla sitt arfvode, påstod att någon behöfde botas, oaktadt dennes ifriga nekande.
Hvad inrättningen af folkskolorne beträffar, så lärer det snart erfaras af LäroverksCommitteens
Betänkande, då det blifver allmängjordt, alt det ansetts nödigt i alla skogstrakter inrätta ambulatoriska läroanstalter, hvilkas lärare tidtals uppehålla sig än på ett ställe, än på ett annat, emedan afstånden ofta göra det omöjligt att sammanföra barnen på ett enda ställe inom socknen.
Skolornas sammanförande på ett enda ställe skulle således i dylika fall snarare motarbeta än befrämja ändamålet» Jag önskar, att Ridderskapet och Adeln icke i denna, mer än i andra frågor, ville neka återremiss.
Ehuru jag aldrig skall underlåta att yrka, hvad jag anser rätt, förbjuder mig likväl voteringens utgång på förmiddagen att nu åter äska votering, i händelse Ridderskapet och Adeln ej skulle dessförutan bevilja återremissen, hvarom jag likväl förnyar min anhållan.
Jag ber, att Ståndet ej må fästa mycket afseende på de löften vi så ofta erhålla, att få se UppfostringsCommitteens Betänkande, och de undergörandekurer, som deri skola innehållas.
Såii It. tö Den 6
F e b r u a r i i e. ra. sorn mig är sagdt, lära vi knappt få se något häraf under Riksdagen, och i alla fall ger Herr von Hartmansdorffs nu afgifne yttrande mig så föga hopp, att vi skola få se något af verklig nytta, der frågan ej är att Blott genom ord, utan i sjelfva verket genom kraftfulla och ändamålsenliga åtgärder, sätta församlingarne i tillfälle attsjelfve öfverenskomma och besluta om sina und er visnings-anstalters förbättrande, alt jag tviflar något skäl härifrån kunna hämtas för oss, att vänta till den lyckliga tidpunkten af Betänkandets framträdande i dagen.
Hvad åter beträffar Herr Ribbings yttrade farhåga, att Moderförsamlingarnes stora cirklar skulle öfvervälta Annexförsamlingarnes små trianglar; så lärer den finnas utan särdeles grund, då man besinnar, att för sammanbyggnaden ej är nog, att Moderkyrkan är förfallen, utan att bägge församlingärnes kyrkor skola behöfva ombyggas, och att pluralitetens beslut skall underställas Biskoppens pröfning.
Härigenom är alldeles icke gifvet, att den nya kyrkan skall byggas på samma ställe, som den gamla, utan lära väl Biskopparne härvid så medla mellan cirklarne och trianglarne, att den nya kyrkan äfven kommer att stå någorlunda midt i byn.
Ribbing har vidare åberopat sin egen erfarenhet af en vexelundervisningsanstait, der barnen ej infunno sig oftare Den 6 Februarii e. m. 343 än dc blefvo ditdrifne af svält.
Delta bevisar hvad jag förut sagt och nu åberopar, att inga institutioner lyckas som uppställas isolerade, utan att alla saker och förhållanden böra så ordnas, alt de bero af och inverka på hvarandra.
Om bildningen hos Possessionaterne och de mera bemedlade classerne i samhället funnes värd att eftersträfva, skulle detta otvifvelaktig! verka på menigheten derhän, att skicka sina barn i skolan; men der inga serdeles frukter visa sig af de högres bildning, bör man ej undra, att de lägre och mindre bemedlade folkclasserne ej yttra synnerlig håg att kosta något på förvärfvande! af en falsk upplysning.
Jag hoppas i delta afseende allt af framtiden, och tror, att om vi endast ställa så till, att vi genom våra åtgärder bereda folket tillfälle att kunna förskaffa sig upplysning, följderne deraf med liden skola blifva ganska goda.
Jag ser ett medel härtill uti Utskottets ifrågavarande Utlåtande, och som jag icke befarar, att det skall leda hvarken lill misshälligheter inom församlingarne eller till medlens användande för löneförhöjning åt Presterskapet, utan tvärtom tror, att det leder till lättnad för ändamålet och minskning i utgifterne, hvilka dermed äro förenade, får jag förnya min anhållan om proposition till bifall.
För bedömmandet af denna fråga tager jag mig friheten nH.
»G* 244 Den 6 Februarii e. m. upplysa, alt enda skillnaden emellan EkonomiUtskottets Utlåtande nu och vid sista Riksdagen, är deri, att vid sista Riksdagen föreslogs, i likhet med hvad 1824 års Kongl.
GirculiirBref innehåller, att beslutet om sammanbyggnad skulle bero på hvarje socken serskildt, hvaremot det nu skall bero på socknarnes sammanslagne röstetal.
Orsaken till denna skillnad är, att erfarenheten visat, att på vissa ställen, der tillräcklige skäl till sammanbyggnad ägt rum, den mindre socknen dock hindrat den större från det goda ändamålet.
Jag skulle visserligen dragit i betänkande att föreslå något, hvarigenom den ena socknen kan tvingas att ingå på den andras tanka, om icke Utskottet dervid fästat sådane vilkor, som undanrödja all fara för missbruk.
Dessa vilkor äro: 1:0 att bägge församiigarnes kyrkor skola Vara förfallne och behöfva ombyggas, eller Vara för trånga; 2:0 att kyrkovägen icke för någon by förlänges öfver högst | mil; och 3:o att folkmängden i bägge församlinga ine ej öfverstiger i5 å 1600 personer.
Då det vidare för verkställigheten blifvit stadgadt, att församlingarnes genom pluralitetén utrönte bifall erfordras; att den socken, hvars kyrka försvinner, äger rätt att behålla sin gamla begrafningsplats; och slutligen att alla beslut om sammanbyggnad skola underställas Kongl. Maj:ts Nådiga pröfning, synes mig alla erforderliga försigtighetsmått vara iakttagne, och intet Den 6 Fe b fuari i e. irj. 245 hinder mola för bifall å Ulskottets Ut» låtande.
Herr Sandelhjelm, Paul: .Tåg vill en» dast, i afseende på det af Utskottet före» slagne sätt för dessa frågors behandling, anmärka, att jag icke tror det vara för än» damålet det tjenligaste.
Hittills hafva så» dane frågor blifvit afgjorde af Landshöfdingen, sedan Consistorium blifvit bordt.
Till dessa Auctoriteter tror jag, alt de i första rummet äfven hädanefter böra öfverlemna», I norra Provincerne hafva jemväl flere frågor örn församlingars klyfning gått alla Instanser igenom, så att, efter Consistorii börande, de gått från Landshöfdingen till KammarCollegium och derifrån till Kongl. Maj:t.
Detta har jag endast velat anföra såsom ett exempel, för att fästa uppmärksamheten derpå, att i saker af ifrågavarande beskaffenhet ingrediera flere rättsfrågor, hvilka fordra noggrann pröfning, och icke torde böra behandlas så summariskt, som nu blifvit föreslaget.
— Jag anhåller, att dessa anmärkningar få åtfölja återremissen, i fall den beviljas.
Aldrig van att smickra någon folkelass, är jag lika van att försvara hvilken som helst, då sådant erfordras.
Jag drager visserligen icke i tvifvelsmål hvad en värd Talare yttrat om en undervisnings-auslalt, dit allmogen på i/fi Den 6 Februarii e. m. en half mils afstånd ej skickade sina harn oftare än svält tvang dertill; men jag är skyldig tillkännagifva, att jag känner flere församlingar, der en sådan liknöjdhet ej äger rum, och der behofvet ej kommit i fråga, för att förmå föräldrarne att skicka sina harn till vexelundervisnings-skolan, äfven på i å i§ och 2 mils afstånd.
Jag får härom åberopa en af Ridderskapets och Adelns Ledamöter, Friherre Sture, hvilken, om han nu är närvarande, kan vitsorda, att så tillgått vid den vexelundervisnings-anstalt i Skaraborgs Län, som
Friherren har hedern af att först i orten hafva inrättat.
Tre, fyra församlingar täflade om att ditskicka sina harn.
För öfrigt får jag anmärka, att om äfven Utskottets Utlåtande antages , och medel derigenom vinnas för folkskolors inrättande, är det likväl derigenom alldeles icke bestämdt, att dessa skolor nödvändigt skola fästas på ett ställe.
Då medlen komma, efter upprättade förslag af Consislorierne, att disponeras af Kongl. Maj:t, finner jag intet hinder, att ju skolorne i skogbygden äfven hädanefter kunna blifva ambulatoriske.
Herr Grefven och Ordföranden hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg de vid EkonomiUtskottels ifrågavarande
Utlåtande gjorde anmärkningar böra föranleda till detsammas återremitterande.
Ropades starka Nej, jemte några Ja.
Den 6 Februarii e. ut.
Hvarefter Herr Grefven och Ordföranden gjorde proposition till bifall å berörde Utlåtande, hvilken proposition besvarades med starka Ja, blandade med några Nej.
I anledning hvaraf Herr Grefven och Ordföranden förklarade, att som, efter hvad lian tyckt sig finna, Ja öfverröstat Nej, Utskottets Utlåtande blifvit af Ridderskapel och Adeln bifallet.
Företogs till pröfning Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskotlets den sistlidne Januarii under N:o 25 afgifne, och den 21 i samma månad på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckte motioner om vederbörandes befrielse från hjelpedagsverks- och stängsel-skyldighetens utgörande till vissa Boställen.
Friherre Anckar swärdj Carl Henrik:
Utskottet har yttrat, alt som Kongl. Majrt genom Resolution af den 10 sistlidne
December redan afgjort den fråga, hvarom Lars Larssons motion handlar, borde den förfalla; och, i afseende på Anders Johansson Brismans motion, att som Utskottet icke funnit någon förändring uti de, rörande hjelpedagsverken lill Kungsgårdar och Boställen, i allmänhet gifne föreskrifter, af behofvet påkallad, kunde Utskottet ej föreslå någon underdånig hemställan derom lill Den 6 Fehr u ar i i e. m. Kongl.
Maj:t från Rikets Ständer.
Jag åter * liämtar från den åberopade Kongl. Resolutionen den io December sistlidet år, hvarigenom Kongl.
Majrt, under erkännande af att hjelpedagsverken inom Gudhems Härad saknade grund i lag, tillåtit deras upphäfvande med förbehåll, att de i händelse af framtida behof åter skola utgöras mot ber talning efter markegåqgspris, jag hämtar, säger jag, härifrån stor anledning till en underdånig hemställan, att öfver allt, der olagligheten af sådane hjelpedagsverkens tillvaro är erkänd, upphäfvandet deraf må följa af sig sjelf, utan något förbehåll, Jag kan ej fatta preemisserne, jeni förde med sjelfva beslutet i den Kongl.