Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Domaren af andr- göromål är hindrad; men utom det att härigenom den mera öfvade och erfarne
Domarens handläggning uteblifver, just vid de mål, i hvilka den mest tarfvades, kan af tillåtelsen att bruka Extra Domare föga nytta hämtas i skyndsamheten med ransakningar, dels derföre, att brefvexlingen med Hof-Rätten, om förordnande för Extra Domaren, mången gång upptager mera tid, än det Ting , hvaraf Ordinarie
Domaren är sysselsatt, och dels derföre, att orter gifvas,, Den 5 Maj. gifvas, der nästan ingen Extra Domare finnes att förordna.
Den, som från annan ort ditskickas, nödgas således först, på längre afstånd, brefvex^ la nied Landshöfdingen öm Urtima Tingets utsättande, och sedan göra en iångväga resa till stället, hvilket allt vållar tids utdrägt.
I tvistemål åter måste hela kostnaden af Urtima Tinget stanna på den, som det sökt, äfven örn han vinner Saken, .emedan den tappande partén bör betala livad rättegången, efter den af Lagen stadgade ordning i allmänhet, kostar, men icke hvad en vederpart, för sin individuella fördel eller önskan, att erhålla ett snarare slut, kan finna för godt att använda.
Följaktligen förutsätter begagnandet af UrtimäT Ting i tvistemål både ett betydligare värde af saken och en större förmögenhet hos partén: omständigheter af hvilka likväl, ifall rättegångs-sättet skulle kunna närma sig till fullkomlighet, den lidandes lagliga rätt, att ernåett skyndsamt slut pa sin sak, ej borde bero.
För möjligheten att utföra den nu föreslagna förändring med Härads-Rättema, kan väl något starkare bevis ej gifvas, än att de redan i forntiden haft enahanda inrättning.
Dessutom har man att åberopa exempel från Danmark, sorn hat ungefär lika läge med södra delen af Sverige, och hvarest första Domstolen, äfven å landet, är och länge varit permanent; och hvad som än mera bör tala för denna inrättning, är, att den finnes vidtagen jemväl i Norrige, som nu mera kornmit med Sverige i den närmåste förening.
Förut, efter Christian V:s Lag, höllos der blott tre, och / Deti 5
Maj. och på en del orter allenast två Ting om året5 men genom en Förordning af den 5
Maj 1797 är stadgadt, att å landet ett Ting skulle förrattas i hvarje månad, och att
Districterna skulle så indelas, att de ej innefattade öfver åtta mili längd och bredd, eller att innevånarne ej finga mera, än högst fyra mil till Tingsplatsen.
När detta blifvit ansedt för en oumbärlig förbättring i Tagskipningen, och obehindradt kunnat gå i verkställighet i ett land, som är långt mindre befolkadt och odladt, än Sverige, synes mari ej böra tveka att antaga en i lika afseende föreslagen inrättning här, der den så tydligen påkallas af mera invecklade förhållanden mellan en större folkmängd, och der en längre hunnen odling på mindre landrymd bör göra den vida lättare att tillvägabringa.
I Götha Rike, med undantag af Vermland,’ innehålla de större Domsagorna, med en folkmängd af 20 till 30,000 personer, sällan fulla åtta mil i längd eller bredd.
Der skulle således ganska få Domsagor behöfva klyfvas.
Ett Tingsställe, beläget någorlunda i Domsagans medelpunkt, kan så mycket säkrare vara tillräckligt, som det för ingen af
Domsagans invånare blir mera aflägse, än de för särskildta Härader hittills begagnade Tingsplatsar på många orter varit, utan att någon olägenhet i den delen blifvit öfverklagad.
Nuvarande indelningen torde likväl tåla den förändring, att en Domsaga minskas, och en angränsande utvidgas; och om dervid en bättra och formligare gräns-reglering uppgjordes, an den, soot Ben 5 Maj. sorn Iean äga rum efter de för närvarande befintliga krokiga och otj,. oliga Härads skillnader, skulle Domsagornas indelning och vidd ännu mera kunna lampas efter invånarues beqvämlighet.
Med en icke obetydlig del af Svea Rike lärer förhållandet vara nästan detsamma, sorni afseende på Götha Rike nu är anmärkt; och om, för några af de norra landskapen och, karr hända, för en del af Vermland, svårigheter ännu möta inrättningen af permanenta Domstolar, kunna rättegångs liderne der förblifva oförändrade tills vidare.
De äldre Lagarne gjorde likaledes skillnad emellan dessa och Rikets öfriga Landskap, hvilket kan slutas deraf, alt då. i de sednare, ett Ting hölls i hvarje vecka, förrättades i de förra två eller högst tre Ting om året, enligt hvad Helsinge- och Dal - Lagarne utvisa; och denna skillnad är anda hittills bibehållen, deruti, att Rikets Norra Landskap hafva färre Ting om året, än de södra.
Så gifvas ock i Norrige trakter, dit den genom 1797 års Författning införda förändring ej kunnat sträckas.
Detta har dock icke hindrat förändringens vidtagande för de andra delarna af Riket; och den händelse, att äfven Sverige äger ett och annat ringa odladt och folkfattigt Landskap, som ej är för närvarande i skick att emottaga en förbättring, hvars nödvändighet för öfrigt svårligen lärer kunna bestridas, måtte väl icke böra från Rikets flesta innevånare undanhålla de ovedersägliga fördelarne af denna förbättring.
Man har förutsett, att inkast mot förslaget skulle 70 Den 5 Maj, skulle kunna göras, orri svårigheten för Domaren, att vid de ofiare inträffande sessionerna företaga längre resor till Tingsstället, ifall något hefnman, till bostad för honom, nära derintill ej vore att anslå; för Nämnden, att lika ofta komma tillstädes; och för Domsagans invånare, att bygga nya Tingshus, i händelse något af de gamla ej kunde begagnas.
Dessa inkast har man trott sig böra i förväg möta. * I de Domsagor, hvarest Domare.Boställen för närvarande finnas, kunna dessa Boställen, genom utbyte, flyttas närmare intill det för hvarje Domsaga blifvande Tingsställe.
Domsagor åter, som ej aro försedde med Boställen, är det ej nödigt att något hemman dertill användes.
Det är nog, att så mycken jord anskaffas, sorn fordras till tjenlig boningsplats, jemte dervid oumgängligt utrymme; och detta kanske genom köp eller utbyte mot annan K ron-jord,, så snart det möjligen later sig göra.
Emedlertid och intill degs sådan anstalt binner vidtagas, är det ej besvärligare för Domaren, att göra några mils fesa, hädanefter, till en vecko elior mänads-session, än förut, till ett Urtima Ting, eller ifrån det ena Tingsstället till det andra, under Lagtima Tingen* Hvad Nämnden angar, så kan man, äfven med bibehållande af dess Domföra antal till sja och med antagande af nio månaders sessions-tid om året, föreskrifva, att i alla Domsagor, som ej hafva färre än sju Socknar, nio Nämndemän väljas - Den 5 Maj. 71 jas i hvar Socken, och att en bland dem är öfter tour tillstädes vid hvarje session.
Om cn Domsaga ej har sju Socknar, kunna flere .Nämndemän utses i hvar Socken; om deremot Socknarnes antal är störrekunna flere Socknar förena sig örn nio Nämndemän.
På detta sätt hliv hvarje Nämndeman, i händelse
Domstolens session hålles en gång i veckan, skyldig att infinna sig fyra gänger om äret; inträffar åter sessionen icke oftare, än en gång i månaden, så fordras hans närvaro årligen endast en gäng, i förra fallet beböfver han blott en eller annan dag uppehålla sig på Tingsstället, hvaremot han, i sednare fallet, torde komma att qvarvara något längre.
I livilketdera fallet som helst, skall likväl Nämndemans - Tjensten framdeles blifva långt mindre betungande, än den varit hittills, då en och samma Nämnd måst tre gånger orri året bivista Lagtima Tingen, och vid hvartdera af dem qvarvara flera veckor 5, rad, samt dess emellan bestän. digt varit pligtig, att, efter uppbådning, tillstädes komma vid Urtima Ting.
All fråga om arfvode för Nämnden hädanefter bör försvinna.
Ingen må, utan laga orsak, kunna undandraga sig att i denna del, som fordrar en så obetydlig enskildt uppoffring, tjena Samhället.
Just derigenom , alt en större mängd af landets innevånare, medelst sådana allmänna befattningar, närmare införlifvas med Staten och bringas i ett omedelbarare samband med verkställigheten af dess lagar, skall andan af medborgerlighet allt nrer och mer Väckas och kringspridas.
Alt .7 8 T) dn 5 Maj.
Att bygga nya Tingshus i de Domsagor, der de gamla Tings ställena ej kunna bibehållas , blir för orten en föga kännbar kostnad, när deremot de förra Tingshusen få säljas.
Hvad denna första nybyggnad kan komma att kosta öfver försa 1 jnings-summan för de gamla Tingshusen, ersättes snart nog derigenom, att hela
Domsagan sedermera underhåller blott ett enda Tingshus, i stället för de flera, som förut tillhört de särskildta Häraderna eller Tingslagen.
Om Härads-Rätterne, på sätt ofvan är föreslaget, blifva permanenta, är första orsaken till Rättegångars långsamhet undanröjd; meri det återstår en annan, så länge hvarje tvistemål ändå måste uppehållas för Lagmans-Rättens pröfning.
Rikets äldre Lagstiftning kände ej flera, ärr tre Instantier, nemligen Härads-Rätten, LagmansRätten och Räfste. eller Lands-Tiriget, hvilket hölls af Konungen, der han ej var hindrad.
Sedan Räfste Tinget blifvit afskaffadt, och Hof-Rätten , såsom tredje Domstol, i stället inrättad, kallades denna Rätt, i i §, af 16 i 5 års Rättegångs Stadga, för Konungens Dom, Nämnd eller Hof.
Rätts och i 35 §. af samma Stadga förklarades, att efter Sveriges Lag, ingen ägde vädja från denna Konungsliga
Dom och Hof Rätt, men att, sorn Konungen hade högsta
Dom öfver alla Domare i Sverige, det skulle vara tillåtet för den, sorn ville besvära sig öfver någon Hof-Rättens
Dom 3tt, likväl icke genom vädjande, utan genom od„
Den 5 Maj. 73 mjuk böneskrift, gifva sina besvär tillkänna, och njuta beneficium Revision is.
Således var Kof .Rätten eller 3:dje
Domstolen rättligen att anse för sista Jnstamien, ehuru Kongl. Maj:l ville, af nåd, sjelf taga saken under granskning, i fall underdånig ansökan derom skedde.
An tydligare är detta uttryckt i Kongl.
Placatet, angående Revision öfver Justitie saker, af d. <?
8 Juni j 66 2 ; och äfven i i Gap Rättegångs Balken af 1734 års
Bag slutas uppräknandet af Rikets Domstolar med Hof-Rätten; hvilken ock i 8 Gap. fortfar att kallas Konungens Högsta Nämnd.
När likväl nu mera Hof-Rätten icke, såsom fordom, utöfvar Konungens Domsrätt, utan, efter gällande Grundlagen , denna Domsrätt tillhörer en ännu högre Domstol, hvilken följaktligen måste betraktas såsom den sista Jnstantien i Rättegångs-Ärenden ; har Hof Rätten förlorat den förra betydelsen af Konungens Nämnd och förvänd, lat sig til!
Rikets första Ofver-Domstol; men härigenom hafva de verkliga Instantierne blifvit oförmärkt ökade till fyra, i stället för det urgamla antalet af tre, Detta sednare antal synes, äfven så väl för tvister, sorn för Brottmål, vara alldeles tillräckligt.
Vid första
Domstolen böra stridigheterne redas och sjelfva grundläggningen till de påföljande besluten formeras: hvad i detta hänseende der blifvit tillgjordt pröfvas af andra Domstolen, eller Ofver-Rätten; men som den sednare måste arbeta i särskildta fördelningar, hos hvilka olika begrepp i Lagskipningen lätt! i gen kunna uppkom^ 74 Den 5 Maj, ina, fordras en central-punkt, der den nödvändi. ga enhi ten är a(t finna; oell denna centra I.punkt är tredje elier högsta Domstolen, som är en enda för liela Riket.
Nyttan af särskildta Instantier ligger för öfrigt mindre i deras inängd, än i tleras ändamals enliga organisation.
Vid första Domstolen, der en sak heredes till pröfning och får sin egentliga form, är det ej olämpligt att den behandlas af en enda Domare; men sedan han slutat sin hand läggning och saken kommit i skick, att undergå ytterligare granskning , är det nödigt, att fleras insigter och urskillning förenas, för att upptäcka, hvad som möjligtvis kan hafva undfallit en endas uppmärksamhet.
Hof Rätten har följaktligen en rigtig Organisation, för att vara gransknings - Domstol, hvaremot äf Lagmans-Rätten, som icke är annorlunda organiserad , än Hä. rads-Rätten, någon skarpsyntare granskning eller vidsträcktare omfattning i åsigter föga bör kunna väntas.
Den pröfning af Härads-Rättens Utslag i tvistemål, som af Lagmans-Rätten anställes, är således icke arr räkna för en förmån af den vigt, att den kan öfverväga olägenheten af den betyd, liga tids - utdrägt, som deraf vallas ; och då denna förmån icke eller är så stor, att Lagmans-Rätten derföre bör göras permanent, är det bäst, att Instantierne återföras till deras förra antal, och att Dagmans-Rätten, såsom den mest umbärlige, all. delea afskaffas.
Af denna förändring å Dandet följer, att flera än tre Instantier icke eller för någon Stad böra gifvas.
Deras antal var i forntiden ej större, då man, efter Konung Gustaf Adolphs Stads - Den 5 Maj. 75 JLag, vädjade fr an Rätten ute ä Torgeno, som svajade mot nuvarande Kämnärs-Rätten, till Rätten, inne a Rådst uj vane. och fran denna till Konungen.
När Hof-Rätten blir.
Första öfver
Domstol , bör hvarken i de större eller i de mindre Städer mera än ett slags Under-Domstol finnas; utan om Stadens vidd och Folkmängd skulle göra en enda sådan Stads.Rätt otillräcklig, kunna districterna. fördelas på flera divisioner.
De grundbegrepp, fran hvilka man utgått vid framställningen af förevarande Förslag, fordra hos Domstolarne icke blott en, så vidt möjligt är , oafbruten verksamhet , utan ock en tillgänglighet, som icke försvåras af för stora afstånd från de rättsökandes hemvist.
Man har således icke gjort nog, om man sörjt endast för den förra af desea fordringar, eller
Domstolarnes verksamhet ; man måste äfven söka uppfylla den sednare , eller att parter ej må, genom Domstolarnes aflägsenhet, hindras i fullföljden af sin rätt
Det är derföre, som man ansett nödigt, att Tingsplatsen för hvarje Domsaga å landet vore belägen någorlunda i dess medelpunkt ; men för ernåendet af ändamålet i det hela , skulle likväl Förslaget icke vara till fullständighetgenomfördt, om, sedan jLagmans-Rätten å landet och andra Domstolen i Städerna blifvit indragne, Öfversätter ej funnos på flera än tvänne ställen i Riket.
Öfver-Rätten har till föremål, att hålla tillsyn öfver Lagskipningen vid de inom dess Domkrets - 76 Den 5 Maj. krets varande Under-Rätter, och att skyndsamt rätta de felaktiga åtgärder , som kunna öfverkla. gas.
Men tillsynen måste vara skarpare eller svagare , i mon af dess större eller mindre utsträckning ; och rättelserna meddelas eller uteblifva , allt efter som tillfället för den lidande, att deni påkalla , är lättare eller svårare att begagna.
Då nu Rikets tvänne Hof-Rätter hafva hvardera en Jurisdiction af 30 ä 40 mils vidd och deröfver, matte man hvarken göra sig skyldig tili förebråelse för obehörigt klander , om man påstår, att den, dessa Öfver.Rätter tillkommande omedelbara uppsigt öfver Under-Domstolarne, icke med den noggrannhet, som inom en trängre krets kunde äga rum, möjligen står att utöfva ; eller böra misstänkas för öfverdrift, om man antager, att ganska många parter och i synnerhet de mindre förmögna, afskräckas från en rättmätig klagan, genom de olägenheter och kostnader, som äro oskiljaktelige från nödvändigheten att den på så långt afstånd framföra.
Af dessa anledningar har man sett sig föranlåten föreslå, att, vid indragningen af Lagmans» Rätten å Landet och andra Domstolen i Städerna, de flera divisioner, af hvilka Hof Rätterne nu bestå, må utflyttas till särskildta orter och erhålla, hvardera efcr landskapens Folkmängd och vidd, sin afmätta Domkrets , på sätt också i Norrige skett , enligt en Författning af den 11 Augusti 1797, hvarigenom, vid upphäfvandet af det så kallade Laug.Tinget eller Lagmans-Rätten å Län-' det och Rådstugu.Rätten i Städerna, Fyra Stifts Öfver - Den 5 Maj. 77 Öfver-Rätter blifvit tillsatte, i stället för elen för-' ut varande Öfver-Hof-Rätten.
I hvarje sådan Hof-Rätt Jeunna blifva 6, g eller 4 Ledamöter, Presidenten inberäknad, allt efter som man vill bestämma
Domföra antalet till Fem, Fyra eller Tre.
Hela antalet bör likväl varl så stort , att alltid en Ledamot , i ombyte efter tour , kan äga ledighet, under det arbetet af de tjenstgörande fortsattes, utan ferier.
Denne, från arbete inom Hof-Rätten ledige
Ledamot vore då att tillgå, för att verkställa de besigtningar, som Hof-Rätten stundom kunde finna angeläget att besluta, sedan Lagmans-Rätten upphört, roen vid hvilka saken likväl icke skulle afgöras, utan af Hof Rätts-Ledamoten, med biträde af någon uthärads Domare och Nämnd, blott undersökas, så att den komme i skick att af Hof-Rätten slutligen afdömmas.
Mot den ku föreslagna förändring torde anmärkas : att Hof Rätternes anseende , stadgadt £ allmänna opinionen, äfven genom sjelfva aldren af inrättningen , skulle förringas , då den större Embets Corps , hvaraf Hof.Rätterne för närvarande utgöras, blefve delad på flera ställen: att den enhet, som i en och samma Hof-Rätt iakttages vid behandlingen af saker , på detta sätt skulle gå förlorad ; och att Hof-Rätterne, när verkningskretsen för dem hvardera blefve inskränktare och antalet af Ledamöter mindre, ej skulle, så mycket som i deras nu varande skick, kunna bidraga till bildandet af dugliga ämnen, dels 78 Den 5 Maj. dels till deras egen betjening, och dels till ärtvändande vid Rättegångsverken i allmänhet.
Aldren af en inrättning omger den onekll. gen med ett slags helgd, som gör, att man icke, utan en viss farhåga, kan vidtaga någon rubbning deruti.
En sådan rubbning bör följaktligen aldrig onödigtvis föreslås; men har den form, under hvilken en inrättning , vid sin första s t i f£ - nina, kunnat svara emot det ändamål, som dermed då varit åsyffadt, sedermera förlorat dennä ursprungliga ändamåls-eniighet , så att den icke längre står i öfverensstämmelse med de inrättningar och förhållanden, som i öfrigt, under tidens framskridande, uppkommit och utvicklat sig; då är denna form obestridligen föråldrad och tidpunkten för en nödvändig förbättring inne.
Mari har derföre ej tvekat att tillstyrka fullkomligt afskaffande af Lagmans.Rätten, ehuru den, så vida man fran en inrättnings ålder vill hämta skälet för dess bibehållande, har detta skäl för sig långt mera, än Hof-Rätten.
Hvad den sednare, eller Höf Rätten, angår, så sträcker Förslaget sig icke till upphäfvande, eller ens till den ringaste väsendtliga förändring, utan endast till utvidgande, eller en lämpligare organisation; och när man är öfvertygad, att den förstnämnda totala indragningen af en bland Rikets aldraäldsta
Domstolar skall hos allmänna opinionen finna ganska mycket medhåll, derföre, att angelägenheten af denna indragning är nästan af hvar och en insedd ; tror man sig icke heller hafva, från samma opinion, något synnerligt motstånd att Vänta i sed - Dea 5 Maj. 79 i sednare frågan , eller i hvad rörer den föreslagna obetydliga förändringen med en vida yngre D omstol , emedan denna anstalt omedelbart för. anledes af den förra, eller indragningen.
Man. ina för öfrigt ej frukta, att Hof-Rätternas anseende skall lida deraf, att så många .Ledamöter, sorn förut, ej hädanefter blifva samlade på ett ställe.
Sjelfva Domstolen har, såsom Ofver-Rätt, tillräcklig myndighet af Lagen, för att göra sitt tillbörliga anseende gällande ; och detta anseen. de skall säkerligen snarare tilltaga , än minskas, när den vigt, det redan förut i opinionen äger, ökas genom den särskildta kännedom af Ledamöternas individuella förtjenster, som alltid blir en följd af deras mindre talrikhet på hvartdera stället, och af den inskränktare krets, inom hvilken de verka.
Den enhet, som för närvarande råder inom en och samma Hof-Rätt, har icke sitt egentliga inflytande på Lagskipningen, emedan begreppen derom naturligtvis kunna vara delade mellan de särskildta divisionerna, äfven sä väl om de linnas på ett ställe , som .örn de hålla sina sessioner på åtskilda orter ; utan den består i synnerhet uti den yttre och formella likheten i arbetssättet.
Och som denna likhet icke är af det värde , att afvikandet derifrån skulle kunna medföra någon olägenhet , sy^nes den ej böra antagas för gilltigt skäl emot den föreslagna förändringen.
Huruvida Hof-Rätterne i deras nu varande skick bättre tjena till bildnings.anstalter för den ung - 8 o
Den 5 Maji ungdom, sorn ämnas till Rättegångsverken, Sfi om D i visionerna utflyttas, torde slutligen tåla att nogare öfvervägas.
Det är sannt : när endast tvä Hof-Rätter finnas i Riket, inställer sig vid hvardera ett stort antal ungdom ; men den uppehåller sig der blott en eller annan månad och ofta allenast några dagar , för att låta inskrifva sig i Hof-Rätteris Auscultants-längder.
De fleste söka sedan sin utkomst annorstädes och hindras merändels af den stora aflägsenheten , att någonsin återkomma.
Desse, som då vanligtvis stanna på landet, der de biträda vid Under-Domstolarne, användas till förvaltande af Domare-göromål, utan att Hof-Rätten ägt tillfälle att närmare lära känna dem.
Några få åter qvarblifva inom sjelfva Hof-Rätten, för att förvärfva sig tour till de på stället varande sysslor bland betjeningen.
Hos desse sednare, hvilka icke hufvudsakligen lagt hand vid sjelfva lagskipningen, urartar den skicklighet , som för dem är af nöden , till en viss inechanisk färdighet, då deremot hos de förra, som arbetat blott vid en eller annan UnderDomstol , begreppen alltid måste besväras af ett slags ensidighet, efter de speciella åsigter , som inom en sådan inskränktare krets varit gällande.
Om nu i stället Hof Rätter funnos i flera landsorter , skulle icke allenast för den mindre bemedlade ungdomen lägenhet gifvas, att någon tid årligen uppehålla sig vid närmaste Hof Rätt, emellan det den biträdde vid Under-Domstolarne, hvarigenom, å ena sidan, all denna ungdom, efter inhämtad kunskap om Hof-Rättens arbetssätt, hade skicklighet till täflan om sysslorna bland dess Den 5 Maj. 81 dess betjening, samt å den andra, Hof-Rätteri ständigt agde kännedom om dugligheten hos dem, sorn voro .att använda till
Dorriare-görornåL j orterna; utan ock, för de mera bemedlade, tillfälle vara öppet, att besöka särskildta Hof-Rätter, och derigenom vinna så väl en större öfning, som den till motverkande af den skadliga me* chaniska rigtningen nödvändiga insigt, att saker kunna i det yttre eller formella olika behandlas, utan att derföre iida till det inre, eller väsendtliga.
De olägenheter, man herarat af Hof-RättsDivisionernas utflyttning , torde alltså vara af mindre vigt ; hvaremot det kan antagas såsom en gifven fördel af denna förändring, att, om den går i verkställighet , Ofver-Domstolarne ej längre skola sakna de upplysningar om local-förhållanden , som så ofta är o oumbärlige för be» dömmandet af Uuder-Domstolarnes åtgärder. 1 de redan Utarbetade Förslag till en del Dag-Balkar har man varit nödsakad lämpa åtskilliga föreskrifter efter
Domstolarnes beskaffenhet för närvarande ; men dervid hafva svårigheter yppat sig, som gjort, att man allt mer och mer funnit de nu föreslågna förändringar oumgängliga; och då man varit betänkt på omarbetandet af sjelfva Rättegångs-Ordningen, har behof af Lagstiftande rnagtens preliminära Beslut i detta afseende sig visat, emedan de mindre för3:dje Del. N.o n, 12. batt - Den 5 Maj. bättringar, sorn i Rättegångssättet kunna varn n8* dige, icke äro möjlige att utstaka, innan antalet af Instantier och tiden för
Domstolarnes verk. samhet blifvit bestämda.
Man har derföre trott sig böra begagna tillfället af förevarande Riksdag, för att fa till Kongl. Majit i underdånighet öfverlemna det här ofvan uppgjorda Förslag, med lika underdånig hemställan, om icke Kongl. Majit skulle täckas i Nåder proponera det till Rikets Höglofl.
Sländers öfverläggning.
Detta Betänkande, sorn, enligt det i underdånighet bifogade Omröstnings.
Protocoll, graf Committerades pluralité antaget , får Comitéen nu t underdånighet öfverlemna till Eders Kongl.
Majus Nådiga pröfning, med lika underdånig anhållan, att, om Eders Kongl. Majit täckes dertill lemna sitt Nådiga bifall, detsamma må , genom Nådig Proposition,blifva Rikets Höglofl.
Ständer förelagdt.
Comitéen framhärdar med djupaste vördnad, Stormägtigste A llernådigste Konung!
Eders Kongl. Majits allerunderdånigste och troplig. tigste tjenare och undersåtare.
Fred Gyllenborg. M. Rosenblad.
Poppius. 1.
R Blom.
Trolle Wachtmeister. E. A. Mannerheim.
Dan- Edelcreutz. E. Kolén. C.
Lenngren.
B Sandels. O Zenius PehrStaaff.
Joli. Gabr.
A. Få.
Afzelius.
Stockholm den 51 Mars 1815. A. J. Wuhhtjerna.
Beri 5 Maj. §j Protocoll, hållet uti Kongl. Lag Comité ens Allmänna Sammankomst den 25 Mars 18'$. Närvarande : Idans Excellenre, Juslitite Stats-Ministerit Herr Grefve Gyllenborg.
Elans Excellence, Stats Rådet Hr Grefve Rosén blad.
Herr Justitisfe-Rådet Poppitis; Herr Justitia Rådet Blorrti Herr Justitisé - Canalerert Grfefvé Trolle Wachtmeistefi Herr Justitife ömbudsiHäniién Baron Matti nerheim.
Herr Landshöfdingen Edelctfeutz.
Herr Kamttiai-Rådet Rolén.