Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom har äfven, om icke Staten, likväl snart sagt hela landet ingått på en annan vida betänkligare skuldsättnings-inrättning, jag menar hypoteksföreningarne.
Och om än icke Staten betalar räntan för'de 30 mill.
R:dr hvarföre den häftar, så går dock denna ur landet som icke torde tåla vid så mycket mera.
Det kan vara väl att Staten får behålla den kredit, som den nu äger till mera kritiska ögonblick och att den icke vidare skuldsatt sig än som redan skett genom räntegarantien för Örebro-Hultbanan, hvilken, å representanternas sida, väl hastigt medgafs.
Vidare står i den K.
Propos:n: ”Längden af de till anläggning ifågasatta 2:ne hufvudsakligaste stamlinierua, den ena från Stockholm till Göteborg med afdrag af sträckningen mellan Köping och Hult, och den andra från Stockholm till Malmö, om denna skall utföras med den nsträckning, som Generalmajoren Akrell i sitt utkast alternativt förutsatt, utgör, så - Den 28 December f. m. 143 vidt det utan föregående topografiska undersökningar kan bestämmas, sammanräknadt ungefär 105 mil.
Lägges härtilll, dels fortsättning af den vestra stambanan från lämplig punkt å KöpingHults-linien till Norska gränsen i rigtning åt Christiania, dels en lmfvudbana från Stockholm till Gefle, upgår längden af alla stambanor till ungefär 142 mil.”
Här åro således upräknade de flesta betydligaste städerna inom riket så att tankarna ledes på hurusom man någorstädes har läst om huru väl det blifvit regleradt att strömmar öfverallt placerats der stora städer stryka fram.
Det är väl icke strömmar, som nu skulle placeras, utan jernbanor, som anses så nödvändiga, att man slutl. till och med kanske skulle komma derhän att lägga igen våra kanaler och lemna våra strömmar obegagnade för jernvägarnes skull.
Hade de åsigter, hvarmed nu granskade K.
Proposm slutar, gjort sig gällande redan vid förra Riksdagen, så hade omöjligen förslag då kunnat framställas om den jernväg, som nu är under arbete, ty då hade det säkerligen funnits en genare väg emellan Stockholm och Götheborg än den som nu föreslås alt kröka in på OrebroHullbanan.
Annu hafva vi likväl icke denna jernväg färdig, den är blott nyligen påbörjad och det för att sammanbinda vattendrag.
När nu förslag framställes till en jernväg utan begagnande af dessa vattendrag bredvid desamma, så alt det skulle blifva jernväg alltigenom mellan städerna, måste jag säga att att det för mig är alldeles oförklarligt huru så hastiga ombyten i tänkesättet hos de styrande, kunna få inrymme, och deruti ligger för mig ett bevis på vigten af komiterades yttrande (under hvilkas visdom jag naturligtvis helst lägger raina framställningar) att man icke bör komma fram med sådana vidt utseende och för Svenska representationen hitintills ohördt stora och på statsskulds-syslem grundade jern vägsförslag, förr än planen är gifven, och om företrädesvis afses, alt sammanbinda större insjöar eller städer, om man dervid skall taga i beräkning de vatlenkommunikalioner man äger, innan man på det aldranogaste har undersökt lokala förhållanden; noga tagit i öfvervägande hvilka orter mest äro i behof af en öpnad väg för rörelsen och hvilka som genom handling ådagalagt både att de behöfva det och attdesjelfve äro villige till större upoffringar.
Det är icke skäl å Styrelsens sida alt förakta ett handtag från folkets.
Om innevånarne uti de serskilda landsorterne ingå med i företaget, så har Styrelsen att af dem påräkna sak- och lokalkuuskap, trognare tillsyn, bidrog med hvad de kunna åstadkomma för bättre pris än då allt skall köpas och betalas för kronans räkning, korteligen, den egna fördelen vid företagens utförande verkar fördelaktigt; man kontrollerar, man upmuntrar hvarandra för det gemensamma bästa, att de må kosta litet och det var härpå jag förra gången syftade då jag yttrade mig, i anledn. af Gr. von Rosens framställning, att raan med större besparing verkställer arbeten genom beting, än då det skall ske direkte för Statens räkning och endast genom dess tjenstemän.
Proposm kommer slutligen till följande resultat: ”Den förnämsta och lill utförande angelägnaste af nämnde hufvudbanor är naturligen den, som afser förbindelsen emellan Stockholm 144 Den 28 December f. m. och Götheborg.
Anläggningen af denna hana, med afdrag af den del, som redan är under byggnad, skulle, efter ofvannämnda kostnadsberäkning, erfordra ....
B:koR:dr 13,666,666: 32. och banan mellan Stockholm och Malmö » 21,333,333: 16.
Den förnämsta banan alltså emellan Stockholm och Götheborg — må vara, de stora städerna äro förnämare än landet, men den angelägnasle, månne icke der den mesta rörelsen .till följd af den största folkmängden, och der inne i landet inga andra kommunikalionsanslalter finnas än landsvägar af beskaffenhet att endast halfva lass derå kunna framföras.
Den ”naturligen” till utförande angelägnaste — ja är del icke densamma?
— Till annan åsigt med den ledning Regeringen i General Akrells utlåt, lemnat oss, kan jag icke komma; ty Sveriges natur är berg och dalar.
Om man följer deras anvisning, så tror jag att man lättast komme fram, vare sig på jernvägar eller valtnena, som kosta minst, och sorn först i eli fattigt land bör upmärksammas.
Så har man åtminstone förr tänkt och så har K.
M. äfven sjelf tänkt, såsom i början af denna propos. finnes.
Hvarföre man nu skulle så hastigt frångå denna grundsats alt begagna hvad vi hafva, och kasta oss in ufi så stora kostnader och med detsamma uti ett så vidt utseende lånesystem, det kan jag åtminstone icke förena med de åsigler för fäderneslandets gagn som efter hvad jag förslår, äro de bästa.
Vidare heter det i den Kongl.
Proposm: ”Såsom följd af ofvan utvecklade förhållanden anser K. M. Sig böra till R.
St. för den pröfning och medverkan, som på dem ankommer, härmed föreslå: "(a) att såsom grundsats antages, att hädanefter icke några jernvägs-stamlinier i Sverige må anläggas och utföras annorlunda än medelst statens omedelbara försorg och på dess bekostnad.” Således, M.
Hrr, skulle vi, genom antagande af detta mom. afskära all medverkan af landels innevånare, i fråga om stamliniernas anläggande.
Förhasta undersökningen sora Skåne ensamt bekostat, för så vidt den rörer stamlinien, som går genom detta land och allt detta hvarföre?
På det Staten måtte blifva herre öfver stamlinierna; men hvad hindrar Staten att göra delta till villkor för meddelande af statsbidrag till dem som under Statens tillsyn utföra dessa företag.
Säkert skulle sådane förslag och sådane statsbidrag hädanefter, såsom hitintills, med tacksamhet emoltagas.
Vidare föreslås: ”b) att, för utförande af sådana stamlinier, så vidt icke direkta stats-tillgångar dertill kunna af R.
St. anvisas, medel må, i den mån det erfordras, efter R.
Stms pröfning och bemyndigande, af deras fullmäktige i Riksg:s-kont. beredas, medelst uplåning mot obligationer, löpande med viss måttlig ränta, samt underkastade amortering i en bestämd proportion årligen eller i mån af tillgångarna för äterinlösning;” på ett annat ställe är sagdt, att om jernvägarne byggas med inhemska kapitaler, så stannar räntan inom landet, men hvem svarar för att dessa obligationer stanna inom landet, och om de icke skulle gå och gälla utom landet, så voro de säkerligen icke särdeles begärliga inom detsamma.
Vidare ID en 28 D ecember f. m. 145 Vidare säges "c) all likväl sådan nplåning af medel icke må ega rum, och följaktligen ej heller derpå beroende byggnad af statsbanor företagas, utan såvida och allt efter som K. M. och R.
St. finna statsinkomsterna kunna beräknas lemna sådant öfverskott, som för betäckande af ränta och amorlissement å byggnadskapitalet tills vidare årligen erfordras.”
Hvarföre så binda oss i afseende på de jernvägsanläggningar, som kunna anses nödvändiga?
Jag fruktar att det dä skulle komma att gå med dem såsom Hr von Troil här har yttrat, att vi skulle krypa fram under det andra nationer taga jättesteg.
För min del anser jag, som sagdt är, det vara lämpligare att också begagna sig af de medel, kommunerna erbjuda.
Vidare heter det: ”d) att, för dylika stambanors framlida utförande, i de delar och med den hufvndrigtning, hvarom K. M. och R.
St. kunna komma att besluta, noggranna topografiska undersökningar må genom Styrelsens för Allmänna Väg- och Vattenbyggnader försorg fä verkställas, samt fullständiga planer med kartor, profiler, detaljritningar och kostnadsförslag på grund deraf uprättas, och alt R.
St. må till K.
M:s disposition, för utgifterna dervid, anvisa 20,000 R:dr årligen i tre år från och med året 1855.”
Deraf kan jag icke annat sluta, än att, i fråga om stambanor ingenting kan gillas, som icke har skett genom Styrelsen för Vägoch Vattenbyggnader och således i conseqvens med hvad som förut är i nåder proponeradl, hela kostnaden för den Skånska undersökningen vara förspild, ehuru verkställd af i sådana saker kunniga personer-
Att bifalla denna del af den K. proposm synes mig vara att ingå på alltför byråkratiska grundsatser.
Om vår Styrelse för Väg- och Vattenbyggnader finge granska förslaget och göra anmärkmr dervid saint remittera dem till förklaring af de personer, som uppgjoit förslaget, så skulle jag anse del. vara rigtigt, men att kassera allt, hvad som icke är upgjordt af vår berörde Styrelse, som säkerligen har minsta erfarenhet af alla sådana Styrelser i Europa till följe deraf alt så få jernvägsarbeten här äro utförda, det tror jag icke vara lämpligt.
Jag har redan länge uptagit R. o, Adis lid; del har icke kunnat ske med mindre, för alt gifva skäl för detta milt slutliga omdöme: att om någon ”jernvägs-slamlinea'* skall anläggas, dä i första rummet bör förekomma den Hr v.
Troils förslag omfattar.
Jag vill nu icke besvära med upläsning af de öfrige punkterne i K. M:s nåd. propos.
De häntyda egentligen derpå, att man skulle hafva medel att påräkna af brån vinsskatten.
Då detta omnämnes iden K.
Proposm, så hoppas jag att det icke anses, att jag går allt för långt utom ämnet, då jag yttrar några ord derom.
Visserligen hoppas vi, att då husbehofsbrånvinsbränningen blir utträngd af fabriksbränvinsbrånniugen, man kan hafva stora inkomster att deraf påräkna, men innan den gamla näringen har väl kommit till ro och gått sin förvandling till mötes, torde det vara nog tidigt, att nu vilja skifta arfvet efter henne.
Jag skulle tro, att om Staten finge behålla såsom direkt inkomst hvad bränvinsbränningen årligen i me2 H. 10 146 Den 28 December f. m. deltal har gifvet, så skulle det vara allt hvad Staten kunde rätteligen i följd af gammal vana hafva att fordra, och jag skulle tro alt ett helt annat lif skulle inträda i våra kommunala inrättningar, i eftersyn och handhafvande af de lagar vi stifta för bränvinsbränningen och försäljningen, om en större del af dessa medel finge gå till kommunerna direkt och att vi härigenom skulle komma i tillfälle att räcka en kraftig, en fosterländsk, en varm hand åt Regeringen i de förelag, som voro för fäderneslandet och hvarje dess afdelning bäst beräknade, vare sig jernvägar eller annat.
Hvad Hr von Troil så förtjenstfull! i andra afseenden yttrat om den jernvägssträckning han föreslagit, behöfver jag icke uprepa.
Må det behjertas af R.
St.; jag är öfvertygad, alt för fäderneslandets bästa icke något jernvägsförslag f. n. kan framställas, sora är af den vigt i farans stund och förvara näringars lif, som det från Vetlern genom södra Sverige.
Jag vågar äter förklara detta, med stöd af det utaf länets höfding afgifna yttrande, alt det icke är för min landsorts fördel, åtminstone i första hand, jag talar, ulan för fäderneslandets.
Fullt öfvertygad, som jag är att om än jag och andra med mig skulle förlora någon R:dr på tunnan spannmål genom delta företag, dä Skånes spannmål kommer med på Småländska marknaden, fäderneslandets vinst pä det hela också är hvarje dess, landskaps, hvarje enskildts. i afseende på landthushållnigen i allmänhet, så är jag dessutom af deras mening, som tro att höga spannmålspriser i längden icke äro fördelaktiga.
Jag anser Hr v. Troils motion, och framställningarne i sammanhang dermed, vara af den stora vigt för fäderneslandet, att de icke härifrån ensamme böra afgå till Utsk.
Jag anser, att hvad som här blifvit yttradt, bör delgifvas MedStm, och jag vågar serskildt anhålla om kommunikation med dem.
Jag har talat med Riksdagsmän af RondeSt. från min hemort, hvilka önskat sådant och ansett att det vore en orättvisa om det skulle företrädesvis anses nödigt att anlägga dubbla kommunikationslinjer i andra landsorter, innan ännu vi fått någon, i det södra idoga och folkrika Sverige.
Så tänka ändock de som under sin lifstid icke vänta någon vinning af företaget.
Den öfvertygelse jag nu yttrat har jag icke ansett mig böra undertrycka.
Måhända innefattas deri något som kan äfven för Styrelsen vara uplysande och värdt att tagas i öfvervägande.
Gr. von Rosen, Adolf Engene:
Jag vill icke uptaga R. o. Ad:s tid med något yttrande, utan anhåller blott, att Hr von Troils och Hr Gr.
Mörners motioner måtte få hvila på bordet.
Hr Bergenstråle, Claes, anförde dels muntligen dels skriftligen :
Jag har begärt ordet, icke för att bestrida en framtida möjlig nytta af jernvägar äfven inom vårt land, då de utföras enl. den plau som K. M. i Dess nåd. propos. föreslagit, och hvarigenom de komma att anläggas i mon af hvad erfarenheten kan komma alt vitsorda deras nytta, och i mon af hvad medel dertill förefinnas: men det är om de partiella, eller den nu ifrågavande emellan Skåne och Jönköping, som jag anser mig pligtig att i korthet angifva några skäl, Den 2$ December f. m. 147 hvarföre jag efter min öfvertygelse icke anser densamma komma alt motsvara, hvarken erforderlig inkomst för banans underhållande, eller det gagn för Jönköpings län, som man sig förespeglar.
Man har här jiyss anfört, att en så obestridlig stor nylta skulle tillskyndas fäderneslandet och Skåne, om en jernväg i Skåne utsträcktes till Veliern: mig förefaller denna beprisade förmånen mycket tvifvelaktig; Skåne är visserligen vår rikaste provins, oell dess egentliga afsättning är spannmål; men jag kan ej föreställa mig, att om jernvägar der anlades, ifrån en lämplig centralpunkt lill dess flera hamnar, man icke häldre å dem skulle föra sin spannmål till närmaste hamn, för att derifrån afgå direkte till destinationsorten, än att först transportera den å jernvägen till Vetlern, och der lasta den på ångbåt för att vidare föras till Slockholm eller andra orter.
Men jag återgår lill hvad som egentligen rörer Jönköpings län; de transporteffekler man hufvudsakligast der inom torde påräkna, åro Skogsbruks-produkler samt spannmål.
Med Skogarne inom nämnde län är redan så misshushålladt, att om en lifligare afsättning deraf, genom jernvägar skulle kunna framkallas, så blefve länet inom få år skoglöst och man finge inom kort tid i deras ställe skåda kala berg och steniga marker, som beklagligtvis redan nu alltför ofta möta. betraktarens öga.
Då man reser ifrån Jönköping lill Vernamo, passerar man genom, som det vill synas, en 6 ä 7 mils skog; men sorn egentligen ej är annat än en allé af bart trän; ,ty om man går 1 å 200 al:r på sidorna om vägen, finner man ej mer någon skog, utan odlade fällt och betesmarker; skogarne ikring Nissa-stigen äro icke heller betydliga och ligga dessutom, likasom de flesta andra, för långt aflägsnade ifrån den presupponerade jernbanan.
Brukseffekter, så vill jag visserligen ej neka, att de Bruk, som äro belägna i granuskapet af jernvägen, deraf kunna fä nytta; men med mästa vinst komma de troligen hädanefter lika sorn hitintills, att afsätta största delen af deras tillverkningar å bruksbacken ; resten deraf, jemte den malm och limsten, hvaraf de äro i ber behof, är icke så betydande att någon synuerlig inkomst deraf skulle tillskyndas jernvägen; dessutom äro de skogar, som angränsa dessa bruk, redan så medtagna-, att om någon lifligare afsättning derå skulle genom jernvägen kunna framkallas, bruksägarne snart komma i brist af kol och i ånger för den beprisade jernvägens tillkomst.
Spannmål äger länet, somliga är att afyttra, andra måste sådan inköpas; men i båda fallen till så ringa belopp, att någon betydlig förmån deraf icke vore att påräkna hvarken för jernvägen eller för länet i allmänhet.
Afven finnas inom länet en mängd bi-näringar; men de flesta tåla icke vid att belastas med någon dyrare transportkostnad; allmogen är, som man säger, rädd om styfvern, och använder häldre.dertill de dragare den måste hafva för sitt jord- och skogsbruk, än att utbetala något kontant.
Jag vill ej trötta B. o. Ad. med att ingå uti några vidlyftiga detaljer i della redan så mycket omordade ämne, utan ber alt blott 10* 148 Den 28 D e c e m b e r f. m. fä tillägga; alt allmogea i Jönköpings län är idog och högst tarflig samt i synnerhet i dess södra delar mycket fattig; under det man ifrån andra orter hör beklagelser öfver felslagna skördar, förtäres der, i tysthet och utan knot hafrebröd, sällan utan tillblandning af benmjöl, linfröknopp och andra tillsatser; mera behof än af en jernväg är statsanslag till uppodling af den mängd mossar och valtendränkla trakter, som finns inom dess gränser; exempelvis får jag nämna, att i dess södra del är en mossa, som upmätt utgör ända till 20,000 Ttland; och flera andra, om ej så stora, utgöra de dock tillsammans flerdubbelt denna- rymd; i trakten af Ljunga i Västra häradet, är en vattensjuk större dal, som lätt skulle kunna förvandlas till fruktbara fäll; att tro sig kunna framkalla dylika odlingar genom en jernväg, vore ett misstag; hemmansdelarne äro för små, och dess åboer för fattige för att sådane bekosta; för mindre än hvad anläggandet af endast en mils jernväg skulle kosta, skulle dessa och flera andra trakter kunna göras fruktbara, och derigenom tillskyndas länet vida större gagn än en dessförinnan anlagd jernväg.
Jag har icke förbisett den mindre vanliga ståndpunkt å hvilken jag ställt mig, i det jag som Landshöfding icke understödjer hvad många af länets uplyste män, för detsamma anse vara så högst gagneligt; men både som styresman för länet och som representant å detta Hus, anser jag min förnämsta pligt vara, att icke förtiga utan öppet uttala hvad jag enl. min öfvertygelse finner vara rätt och sanni; och likasom jag bär aktning för desse mäns, med mig skiljaktiga åsigter, är jag förvissad att af dem få tillgodonjuta lika aktning.
— Framtiden må blifva vår skiljedomare!
Jag som redan så länge uptagit R. o. Ad:s lid, ber dock att få svara något på hvad som nu sednast blifvit anfördt.
Jag bär visserligen mycken aktning för Hr Bergenstråles anförande i denna fråga, men kan omöjligen förlika mig med åsigter, sådane som t. ex. den att våra binäringar icke tåla några drygare , transportkostnader- på jernvägar, likasom de icke skulle blifva lättare genom dem, ej heller med den föreställningen, att blott för Bruksintresset i Småland, denna väg borde motarbetas eller icke anläggas.
Detta intryck är icke den värde talarens och jag kan så mycket tryggare för all personlighet yttra mig derom.
Rörande någonting så omfattande, som fortsättningen af en komraunikationslinea, längs inre delarne af hela landet, får icke blicken vara för inskränkt hvarken till ett intresse i en del af ett län eller till mossarne, som synas till vägen, eller träden, som växa derbredvid.
Desse må då vara så tunnsådda och aléelika som liebst, så ligger dock i Smålands skogar och förruttnar så mycken ved, som hela Skåne skulle behöfva lill bränsle, åtminstone en större del af året.
Detta förhållande lärer icke komma att förbättras förr än tillfälle till afsättning beredes, ty för skogshushållningeu är ingenting så upmuntrande som att skogen blifver någorlunda väl betald.
Detta sker om en jernväg öppnas, hvarigenom skogen skulle komma att gälla 10 eller 20 gånger så mycket som der den nu ligger och multnar.
Visserligen konserveras skogen då den icke kan åtkommas, men deruti ligger icke någon Den 28 December f. m. 1'4'J hvarken Statsvinst eller hushållning.
Icke heller kan jag förlika mig med det skälet emot jernvägen, att de mossar, som ligga i trakten, der jernvägen skulle framgå, icke kunna odlas i anseende lill att innevånarne äro för fattiga.
Tvertom är det alldeles klart att just genom jernvägen skola odlingstillfällena framläggas fördem som hafva bättre råd, och utrymme beredas dem. som lida af trängsel och jordens delning i för små lotter såsom i Skåne.
Vi hafva nyare gödningsämnen, sådane som Guano, utom de gamla af kalk med flera, som med lätthet kunna föras på jernvägarne, och hvilka med ringare kostnader än vanliga gödningsämnen kunna försätta den magra jorden i bördighet samt åstadkomma under i landthushållningen, och hvarföre skulle man icke då lägga sig till transport och kommunikationslinie!’ der de dessutom i ändå vigligare hänseenden behöfvas och tillskynda Riket stora fördelar?
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att Hr von Troils ifrågavande motion enl. derom gjord begäran komme att hvila på bordet.
Jemte tillkännagifvande, att anslag blifvit ulfärdadt till fortsättande af plenum kl. ^ 6 e. m. hemställde Hr Gr. o. Landtm, om icke de Hrr, som önskade yttra sig öfver framdeles förekommande motioner, behagade begära dem på bordet, emedan den återstående motionstiden icke blefve tillräcklig för upläsning af alla de motioner, till hvilkas afgifvande det Högh Ståndets
Hrr ledamöter redan anmält sig, derest för deras första behandling skulle åtgå lika lång tid, som den nyss bordlagda motionen medtagit.
Frih. von Schwerin, Adam Otto , upläste följande motion:
Ett förhållande, hvars stora vigt troligen många Fastighetsegare måst inse, är det, att vara i saknad af tjenligt väglagningsämne.
Jag är ett åhörande vittne lill, alt en K:s Befh:de vid ett offentligt tillfälle yttrat, att, i afseende på det åläggande, att hålla farvägarne i laggildt skick, det var svårt alt utfärda ett Lagbud i det fallet, då man visste att en del vederbörande nära nog omöjligen förmådde åtlyda detsamma, emedan de voro alldeles i brist på något tjenligt väglagningsämne.
Densamme K:s
Be linden anförde ett exempel i detta hänseende, nemi. det, att någon, eller några, som totalt saknade detta ämne, sökte att få tillhandla sig detsamma i grannskapet, men då detta vägrades af innehaf.varne, sökte man genom domstolarne vinna sitt ändamål, men slutresultatet der blef äfven vägran.
Då man häraf kan inse, alt i detta afseende nöden kan slä för dörren, som man brukar säga, vore min mening, att hemställa, huruvida icke väglagningsämne, som funnes uteslutande i en viss ort, kunde för dem, som deraf vore i behof, blifva åtkomligt med en lika expropriationsrätt, hvarmed jord, i och för jernvägars anläggande tillhandlas.
Att ett lagstadgande i och för denna angelägenhet mätte vidtagas, äfvensom, att denna väckta fråga mätte till vederbörligt
Utsk blifva remitterad, får jag äran anhålla. 150 D e n 28 D c c c m I) e r f. m.
Hr Lefrén, Joh. Pehr, upläste eu motion af följande inneliåli: Hans M:t Konungen har nådigst till R.
St. låtit öfverlemna förslag lill bestämmande af ny Mynt-Enliet, dess indelning efter Tiofaldsräkningen, samt grunder för nya kopparmyntsprägliugen.
Det är i hög grad glädjande, att en början sålunda är gjord lill öfvergång från nuvarande orimliga och regellösa indelning af landets Mått, Mål, Vigt och Mynt, lill den naturliga, enkla och med vårt allmänneligen brukliga räknesätt öfverensstämmande Tiofaldsoch Tiodels-indelningen.
Jag förmodar att det Kongl, förslagets inskränkning blott till
Rikets mynt bör sökas deri, alt myntets reglering rätteligen ansetts böra utgöra begynnelsen och inledningen lill denna önskeliga förbättring, som framdeles lätteligen kan utsträckas äfven till Rikets mätt, mål och vigt, sedan allmänheten genom
Tiodelningen i myntet lärt sig inse rigligheten och ändamålsenligheten af denna indelningsgrund i allmänhet.