Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I främsta rummet sätter jag saltpeter- och kruttillverkningen.
I stället för att, såsom nu, till öfverdrifvet pris uppköpa s. k. inhemsk saltpeter, och deraf låta årligen tillverka mindre godt krut, att efter flerårig magasinering och derunder skedd stenlöpning försäljas till underpris, skulle betydliga summor sparas och vida bättre krut vinnas derigenom, att man uppköpte saltpeter, hvar helst den kunde till bästa pris erhållas, och magasinerade det er 4 H. 7 äo Den 8 Mars f. m. forderliga förrådet, samt i behofvets stund lät tillverka det krut, som kunde erfordras.
En annan utväg till kanhända ännu större besparing finnes i Armeens beklädnad.
Allt commisskläde blir hos oss öfverskuret, till icke obetydlig ökning i priset och ofantlig minskning i varaktigheten.
Jag har af klädesfabrikörer erhållit den underrättelse, att öfverskärningen fördyrar hvarje aln kläde med minst 4 sk., och borttager omkring en fjerdedel af kiädets varaktighet.
Man finner sålunda lätt, hvilken ofantlig besparing skulle uppkomma , om vi härutinnan följde det rika och manufacturkunniga Englands efterdöme, och beklädde vår Arme' med oöfverskuret kläde.
Bland utvägarna till besparing vill jag knappt nämna indragning i den stående Arméens numerär, oaktadt K.
M. år 1809 medgaf den ända till två tredjedelar, såsom vilkor för den då begärda Nationalbeväringen: en indragning, hvars lämplighet af Regeringens organer då med mycken grundlighet ådagalades.
I militärens uniformer kunna utan olägenhet stora besparingar göras, icke blott för tredje hufvudtiteln, utan äfven för en stor del af Svenska folket.
För öfrigt tyckas de i förråden befintliga obrukbara metallkanoner och mörsare väl icke bättre kunna användas, än till förekommande af Rikets skuldsättning för försvarsverket; och, efter det ungefärliga öfverslag jag kunnat göra, skulle jag tro, att endast de piecer, som ligga här på artillerigården , torde uppgå till ett värde af inemot 3oo,ooo R:dr B:co.
Jag skulle skatta mig outsägligt lycklig, om jag med dessa välmenta anmärkningar kunnat aldrig så litet bidraga till afvärjande af den olyckan, att Riket skulle nödgas skuldsättas för fyllandet af Statens nuvarande behof.
Jag bestrider nemligen denna skuldsättning derföre, att jag icke anser lofligt för en Stat, utan blott såsom yttersta räddningsmedlet, att med skuld belasta kommande generationer; eller åtminstone endast för sådana, våra egna krafter öfverstigande företag, hvaraf våra efterkommande sjelfva skola skörda frukt.
Jag bestrider denna skuldsättning derföre, att jag anser sjelfva systemet ledande till lättsinnighet och misshushållning: derföre, att jag icke tror på den förespeglade amorteringen, emedan allt mer och iner växande nya behof skulle vid hvarje Riksdag snarare fordra ett vidare framrusande på den redan beträdda, brant utför stupande statslånsbanan ; och slutligen derföre, att jag vill söka freda Regeringen och R.
St. från den hårda dom, som Historien helt visst skulle fälla öfver dem, 0111 de, efter en 20-årig fred, tillgrepe statslån, för att fylla Statens nuvarande behof.
Vid sjelfva anmärkningarna, som den siste värde talaren framställt, har jag ingenting att er - Den 8 Mars f. m. 5i inra; men kan deremot icke instämma i det resultat, hvartill han kommit, och ber derföre att få föra R. o. Ad:s uppmärksamhet på, som jag tror, en irring i detta resultat.
Den värde ledamoten, hänförd af en åhåga, som har min och alla andras aktning, har framställt den satsen, att utländska lån icke borde anlitas, utan i behofvets stund, hvilket, efter mitt begrepp, vill säga, då de fåfängt anlita»; ty jag tror, att i behofvets stund, som också oftast är. farans, är statslånsutvägen tillsluten; och jag tror för öfrigt, att det är användandet, som bör bestämma beslutet i frågan om skuldsättning, och att, i sådana fall, uppmärksamheten i första rummet bör riktas derpå, att af alla sådana utgifter, hvaraf samtiden tillkommer den minsta, men framtiden skördar största frukten, hör den sednare äfven vidkännas största tyngden.
Att säga, att all skuldsättning är ett misstag, det är att begå ett misstag; och det är blott i denna punkt, som jag velat visa, att en grundsats kan vara riktig i ena fallet, men oriktig i det andra, och är det nu.
De anmärkningar, som Hr Cederschjöld gjort vid K. M:s Nåd. Propos., rörande StalsVerkets tillstånd och behof, anhåller jag att genast få besvara, så vidt de angå den del af Propos., hvarmed jag haft någon befattning.
Om talaren gifvit akt på de tryckta bilagor, som finnas den Nåd.
Propos. bifogade, hade hans anmärkningar förmodligen förfallit, eller åtminstone blifvit af annat innehåll.
Den första anmärkningen afser den för vissa sjukdomars botande skänkta electricitetsmachinen i Stockholm, för hvilkens underhåll och begagnande de vid sisth Riksdag beviljade 600
R:dr -blifvit föreslagna att fortfarande utgå.
Hr Cederschjöld anser denna utgift antingen kunna umbäras, emedan electricitetens användande för sjukdomar vore nog lönande för läkaren, sä att det allmännas mellankomst icke behöfdes för detta medels bibehållande och framgång; eller ock borde, i motsatt fall, utgiften diabba staden och icke Staten.
Hvad första alternativet beti-äffar, täcktes R. o. Ad. af pag. 2 i prot.-utdr. för den 18 Jan. 1834 inhemta, att SundhetsColhm (och således en hel' Corporation af läkare, emot den ende, som yttrat sig här) förklarat, att denna anstalt med stigande förtroende varit af allmänheten tillitad; att den isynneidxet visat sig verksam mot -sådana sjukdomar, för hvilka den fattigare folkclassen, genom beskaffenheten af sitt arbete, sitt lefnadssätt och sina bostäder, finnes utsatt, och att 2x5 pei-soner under loppet af år i832 varit vid electriska curanstalten emottagna och behandlade, af hvilka i3o blifvit friska, 38 förbättrade, o. s. v. Dessa fattiga personer hade förmodligen, i saknad af tillgång att sjelfva betala, blifvit utan hjelp, om Staten icke betalat för dem.
Påståendet, att, om detta anslag skolat äga rum, Stockholms stad :J2 Den 8 Mars f. m. och icke Staten borde hafva det bekostat, lemnar jag derhän.
Jag vet likväl icke, hvarföre samhället skulle mindre bidraga till läkarevård i hufvudstaden an i Länen.
Vid sisth Riksdag anslogos 2000 R:dr till provincialläkare i åtskilliga orter, och Ständerna begärde dessutom, att vid påföljande lagtima Riksdag framställning om provincialläkare-vården i allmänhet måtte göras.
Det har skett redan vid denna, och i förenämnde prot.-utdr. pag. 5 är framställning gjord om g nya provincialläkare utom de 8, som redan vid förra Riksdagen fingo anslag; och i PresteSt. är särskild motion i slikt afseende väckt.
Kan således fråga blifva om nya anslag för dylika ändamål i landsorterna, så inser jag ej, hvarföre de gamla anslagen till förmån för hufvudstaden skulle indragas.
I alla fall beror det på Ständerna att härom besluta efter behag.
Hr Cederschjöld har vidare anmärkt, att kostnaden till smittosamma sjukdomar och farsoter icke borde utgå af Statsverket i allmänhet, utan af de särskilda Länen, hvarigenom en sådan utgifts användande blefve bättre controllerad.
Jag är för min del icke långt ifrån samma öfvertygelse, och har gifvit den tillkänna pag. 3 i prot.-utdr.; inskränkande mig likväl till SundhetsCollegii förslag, att omkring 4^00
R:dr kunde och borde utgå af de säi’skilda Länen.
Den åsigt, som, lios K.
M. blifvit rådande och som pag. 4 i prot.-utdr. finnes uttryckt, åsyftar deremot, att betydliga kostnader icke skulle tillfälligtvis drabba vissa Län, under det att andra derifrån befriades, eller att de Län, som hemsökas af någon farsot, icke ensamma skulle vidkännas kostnaden derför, utan att den skulle fördelas på hela Riket.
Jag tillstår, att, ehuru coatrollen blefve bättre genom antagandet af Hr Cederschjölds eller af mitt förslag, ligger likväl billigheten på den sidan, som K. M. gifvit företräde.
För läkarevården är det likgiltigt, antingen Ständerna finna det vara lämpligare att låta hvarje Län för sig eller Statsverket i det hela bära kostnaden, blott medel finnas att tillgå. R.
St. kunna sjelfva välja utvägen.
Vidare har Hr Cedersclijöld anmärkt, att 14,000 R:dr blifvit föreslagna till hvarjehanda materiella behof vid Upsala Universitet, men deremot intet åt Lunds. Pag. 16 uti prot.-utdr. visar, att i den underd. framställning, jag gjorde af sistnämnde Universitets behof, ansåg jag 2Öoo R:dr årligen böra detsamma tillgodokomma i stället för de 14,000 R:dr, som Upsala Universitet för en gång skulle undfå.
Då desse 2Öoo R:dr utgöra nära 3 gånger räntan å 14,000 R:dr, hade Lunds Universitet, i händelse af bifall, blifvit vida bättre lottadt än Upsala.
Men som för dessa 2Öoo R:dr icke fanns tillgång utan ökade skatter, äskades de icke i den K.
Propos., hvaremot de 14,000 R:dr, såsom beräknade för en gång att utgå jemte andra summor, hvilka genom lån skulle anskaffas, blefvo i Propos. upptagna.
Om Ständerna, lika med Dtn 8 Marc f. m. 53 Hr Cederschjöld, anse detta anskalfningssätt vara förkastligt, får Upsala Universitet lika litet som Lunds något anslag lill materiellens iståndsättande, och de förblifva då hvarannan jemnlika i ouppfyllda behof.
Särskildt får jag upplysa, att för Upsala Academi voro de materiella behofven, jemnlikt pag. i5, specificerade till 44j35o R:dr, hvaremot någon sådan detaillerad uppgift från Lund icke inkommit.
Jag anhåller, att dessa anmärkningar må få åtfölja Hr Cederschjölds anförande till Utskottet.
Som Hr Cederschjölds anmärkningar synnerligast afselt försvarsverket, önskar jag att få taga närmare kännedom om dem, än jag vid uppläsandet kunnat göra.
Men som jag icke vill uppehålla remissen, anhåller jag att framdeles fä till vederläggning upptaga desamma.
K. M:s HofCanceller ankom och aflemnade, å K. M:s höga vägnar, 3:ne Nåd.
I anledning af Hr Cederschjölds här framställda anmärkningar mot K. M:sNåd.
Propos., rörande Statsverkets tillstånd och behof, anser jag mig skyldig afgifva några påminnelser.
I afseende på frågan om den ökade afiöningsstaten vid Tullverket, hvarvid Hr Cederschjöld fästat sig, får jag upplysa, att anledningen till förökningen härrört deraf, att, under det bevakningsanstalterna till utestängande af farsoten cholera morbus dels till lands dels lill sjös ökades, visade sig häraf ett ganska helsosamt inflytande på tullinkomsterna.
En ökad uppmärksamhet blef, till följd häraf, fästad vid kusterna; och det blef omsider ett gifvet factum, att den ökade inkomsten härrörde från den ökade vaksamheten.
Då sjukdomen aftog och slutligen upphörde i de länder, med hvilka Sverige står i liandelsrelationer, och dessa bevakningsanstalter derigenom gjordes mindre behöfliga eller alldeles obehöfliga, hvaraf följt, att de först förminskades och sedan upphörde, uppstod den vigtiga frågan, huruvida den sålunda bortgående bevakningen vid kusterna skulle afiösas från Tullverkets sida, eller om, genom besparad vaksamhet, man skulle befara att återgå till en mindre statsinkomst.
Man stadnade då vid det beslut att öka Tullverkets bevakningspersonal, och man trodde sig då, likasom man nu är öfvertygad, häruti hafva rätteligen förfarit, enär den ökade tullintägten i proportion varit större, än den ökade bevakningskostnaden.
Detta är den egentliga orsaken, hvarföre denna ailöningsstat ökades.
Proportionen emellan utgifterna och inkomsterna skola sannolikt derigenom ingalunda ofördelaktigt rubbas, såvida icke handelsconjuncturen på ett motsatt sätt förändrar sig, oberoende af Styrelsens åtgärder.
Huruledes ett sådant förfarande skall kunna få namn af misshushåll - 54 D t: n 8 M ars f. m. ning, tan jag således för ingen del inse, enär erfarenheten genom den större inkomsten uppenbart bevisar motsatsen.
Beträffande 3:dje och 4'de Hufvud titlarna, som Hr Cederschjöld äfveti vidrört, har redan Hr GeneralAdjutanten för Armeen begärt att få besvara de dervid förekomna anmärkningarna.
Men då härvid jemväl blifvit satt i fråga, huruvida Konungens Rådgifvare med behörig noggrannhet och skyldig uppmärksamhet på nödig hushållning härutinnan förfarit, bör jag meddela den upplysning, att de i deras granskningar om tillökning för såväl personella som materiella behof med noggrannhet förfarit.
Till följd deraf hafva åtskilliga artiklar, ehuru icke utan skäl föreslagna, helt och hållet bortgått, samt uti andra större eller mindre nedsättningar och lämpliga modifieationeu ägt rum.
En del förhöjningar härleda sig från en tillökning i personal, hvilken till en del, såsom t. ex. Beväringens årliga förökning, varit oberoende af Styrelsens åtgärder.
Ökade underhållskostnader uppkomma härigenom och fortfara, så vida icke stora, måhända skadliga indragningar och förändringar äga rum.
Det ligger i naturen af en Stats utveckling, att utgifter och inkomster förändras och att behof uppkomma, sorn dels icke varit kända, dels med ringare tillgångar kunnat fyllas.
Utan större reformer kan verkan af denna naturliga utveckling icke återhållas, och fråga är väl således, om sådant bör ske, eller om man bör lämpa sig efter de locala förhållanden, som kräfva uppmärksamhet å ett lands försvar och sjelfständighet.
För öfrigt hafva dessa tillökade anslag, rörande såväl personalen som materiellen inom vissa Corpser och Reg:ter, blifvit beräknade att utgå utan tillökning uti direeta eller indirecta bevillningen; ty de ligga inom de tillgångar, som visat sig årligen inflyta till Staten.
Det beror visserligen på R.
St. att afslå tillökningarna och besluta, att öfverskotten skola användas till andra ändamål eller förvaras oanvända; men det tillhör Styrelsen att antyda beliofvet och visa, huru det må kunna fyllas.
Den sista delen af anmärkningarna afser den större tillökningen i materiellen af försvarsverket lill lands och sjös, för hvilken, enligt den K. Propos., skulle beredas tillgång genom fondsystemets införande.
Derom har redan en värd ledamot Frih. Boye yttrat sig.
På verkan af ett sådant systems införande hviiar detta förslag, och härom kunna visserligen olika meningar förefinnas; men säkert är, att om det icke antages, skall det behöfvas stora uppoffringar för att bereda nödiga utvägar till Rikets försvar, i händelse det af omständigheter skulle behöfva sättas på en fot, sorn garanterade, att det motsvarade ändamålet.
Jag skulle derföre tro det vara lämpligt att börja med ett sådant systems införande under fredstid, och successivt visa dess nytia, då det med nödig klokhet, säkerhet och moderation införes, samt i synbar afsigt att dermed frambringa nyttiga saker D c n S Mars f. m. 55 för landet.
XJLi detta förslag är således icke endast försvarsverket afsedt, utan äfven strömrensningar samt vägars och comnmnicationers förbättrande och underlättande, jemte andra vigtiga föremål.
Det beror af StatsUtsk. att visa och af R.
St. att bestämma, om en sådan tillgångskälla, som den ifrågavarande, må öppnas eller ej.
Styrelsen har framlagt behofven och visat utvägarna att, utan ökad beskattning, fylla dem, och den har således i detta afseende gjort sin pligt.
På II.
St. beror frågan hädanefter.
Sedan en värd ledamot till besvarande upptagit
Hr Cederschjölds anmärkningar i afseende på den del af K. M.
Propos., som rörer den administration, för hvilken det åligger mig att redogöra, återstår för mig endast att förena mig uti den värda ledamotens yttrande, under det jag inskränker mig till att blott fästa uppmärksamheten derpå, att om Hr Cederschjöld funnit för godt att närmare intränga i förhållandena, skulle Iian säkert funnit ifrågavarande anmärkning öfverflödig.
Till styrka för detta omdöme behöfver jag icke säga mer, än att den ökade utgiften uppgått till 60,000 R:dr, ulen den ökade inkomsten deremot till 5oo,ooo R:dr.
Skillnaden utgör således 44°,ooo li:dr, och att göra en uppoffring häraf bade varit en större misshushållning, än den Hr Cederschjöld trott sig hafva funnit, så att jag fruktar, att följderna af hans bushållssystem skulle blifva sämre.
I anledning af den siste värde talarens påminnelse vill jag blott erinra, att embetsman icke alltid blifva dugliga i samma mån, som de väl lönas, utan att i vissa tjenstegöromål samma verksamhet kan vinnas genom en sträng eftersyn.
Jag finner mig nödsakad att åter uppträda för att lemna den upplysning, att inom Tullverket några löneförhöjningar icke ägt rum, utan att tjenstemannapersonalen endast blifvit ökad.
Hr Cederschjölds anförande, tillika med de i anledning deraf afgifna yttranden, remitterades till StatsUtsk.
Sedan hos mig, i egenskap af ledamot af Ridd.Direet., Ridd.fiscalen. anmält, att billetutdelningen till inträde å läktaren omöjligen kan på hittills öfligt sätt fortfarande bestridas, enär ända till 3oo personer vid utdelningen infunnit sig till täflan örn det jenmförelsevis högst ringa antalet billetter, hvilket föranledt oreda och obehagligheter äfven af den art, att man frånryckt hvarandra billetter, och bemälde tjensteman af sådan anledning anhållit, att Ridd.Direet., hvilken det tillkommer att härom föranstalta, ville besluta något lämpligare sätt för denna billetutdelning, samt Landtm., för hvilken, såsom 56 Den S Mars f. m.
Ordförande i Direct., förhållandet blifvit framstäldt, funnit det vara lämpligast, att R. o. Ad. härom sjelf beslutar; så tager jag mig friheten att till R. o. Ad:s afgörande föreslå en sådan förändring uti ifråga var. afseende, att dagen före hvarje plenum en lista må finnas att tillgå hos vaktmästaren i Riddarhusets förmak, hvarå 5o namn må antecknas till erhållande af billetterna, hvilka sedermera om aftonen af Ridd.-fiscalen till de antecknade utdelas.
Likväl tror jag, att en annonce derom i tidningarna bör föregå det förändrade utdelningssättet.
I sammanhang med den anmälan, som den siste talaren framställt, begär jag af Riddarfisealen erhålla upplysning, huru många platser äro tilldelta tidningsredactörer, på det att, i händelse åt dem skulle vara upplåtna flera platser, än som erfordras, en inskränkning för dem, till öfriga åhörares förmån, må äga rum.
Hr Rothlieb, Carl Fredr.:
Då jag torde vara den förste, som inom R. o. Ad. föreslog offentlighet vid dess öfverläggningar, hvilket skedde i Juli månad 1818, då frågan uppskjöts i anseende till Riksdagens nära förestående slut, anser jag mig nu böra yttra några ord i detta ämne.
Jag tror nemligen, att det sätt, hvarpå billetterna hittills blifvit utlemnade, är olämpligt, samt att rättelse härutinnan lämpligare icke kan ske, än på sätt Gr.
Cronhjelm föreslagit, såsom det tjenligaste både för allmänheten och Ridd.-fiscalen, såvida ordning vid utdelningen skall kunna iakttagas.
Boyes anmärkning om det större eller mindre utrymme, som tidningsredactörer böra äga, tror jag den vara något, som jag icke bör besvara.
Frågan örn och huru många platser de skulle hafva är redan afgjord, och deruti lärer någon ändring icke kunna äga rum.
Dessa platser anser jag vara dem alltid förbehållna, och någon afundsjuka på tidningsredactörerna lärer hvarken hos Frih. Boye eller IL o. Ad. uppstå, antingen de vilja begagna sina platser eller icke.
Jag anhåller om proposition till antagande af den förändring, Gr.
Till svar å Frih Boyes förfrågan får jag meddela den upplysning, att tidningsredactionerna disponera 9 platser, hvilka, om de ej alltid finnas fullsatta, likväl böra hållas öppna, emedan de, som äro borta den ena dagen, kunna vilja infinna sig den andra, så att alla platserna visserligen begagnas, eller alla tidningsredactörer begagna sina platser, om de äfven icke alltid alla äro tillstädes vid samma tillfälle.
I afseende på frågan om billetternas utdelning får jag, på det icke enahanda förhållande som hittills vidare må inträffa, till mitt förslag göra det tillägg, att sedan å listan blifvit tecknade 5o namn, en afskrift deraf varder uppspikad - Den 8 Mars f m. 57 kad å dörren till det rum, hvarest utdelningen sker, på det hvar och en må se, hvem som för dagen erhåller billelter eller icke.
Någon förändring måste ske, sedan, i stället för hvad man förmodade, nemi., att saken efter de första pleliidagarna skulle rangera sig sjelf, tvärtom trängseln och dermed förenade olägenheter tilltagit; och jag hemställer derföre, om ej den åtgärd, jag sålunda föreslagit, lämpligen må vidtagas.
Jag är till en det förekommen af Gr.
Cronhjelm; ty det var endast i egenskap af Ridd.Directör, som jag ville upplysa Frih.
Boye derom, att det ändamål, hvartill Gr.
Cronhjelm syftar, i ingen mån kunde vinnas genom förminskning i antalet af platserna för tidningsredactörerna, enär de tillsammans endast hafva g billetter.
Härförutan disponeras 20 billetter af Hr Gr. o. Landtm, och 5o utdelas af Ridd.fisealen.
79 personer kunna således få inträde på läktaren, hvilken omöjligen kan inrymma flera.
Men jag hade Önskat att mera detailleradt få veta, hvaruti de uppgifna oordningarna bestått, emedan jag har svårt att föreställa mig, att den publik, som nu befinner sig å läktaren, skulle vara i stånd att begå några oordningar; och jag skulle tro, att en bildad publik, efter erhållen underrättelse att billetter icke finnas, utan alla oordningar aflägsnar sig.
Jag upprepar derföre ännu en gång, att jag icke begriper, hvaruti de tilldragelser kunnat bestå, tili hvilkas framtida förekommande man nu skall stifta en lag.
Det synes mig, som R. or Ad. genom en discussion och direct Öfverläggning i detta ämne skulle få den ganska vidlyftig och onödigtvis upptaga tiden.
Cronhjelm framställt, anser jag icke alldeles tillfyllestgörande; ty mängden skulle kunna föreställa sig, att det vore vaktmästaren ensam, som bestämde, till hvilka billetterna skulle utdelas.
Jag får derföre hemställa, att Gr.
Cronhjelms motion må, jemte de dervid gjorde anmärkningar, blifva remitterad till Ridd.Utsk., på det att Utsk., efter inhemtade nödiga upplysningar från Ridd.Direct., må till R. o. Ad. inkomma med förslag, huru den behöfliga ändringen lämpligen kan ske.
Mitt svar till Hr Rothlieb skall blott blifva ett beklagande öfver den olyckan, att jag af honom blifvit illa hörd; ty det är icke möjligt, att med Svenska ord tydligare, än jag gjort, förklara, att min mening icke varit att vilja betaga tidningsredactÖrerna den rätt de fått.
Det tillmälet , som skulle jag hysa jalousie till tidningsredactÖrerna, är således, lindrigast sagdt, att hugga i vädret.
Till den andra ledamoten, som äfven missförstått mig, bör jag hemställa, huruvida, då rättigheten till plats å läk 4 H. 8 58 Den 8 Mars f. m. tåren sträcker sig till 9 tidningsredactörer, men vi alla dagar se, att blott 2 0 3 begagna denna rättighet, det kan anses för ovilja att önska, det allmänheten må tillgodonjuta de öfverflödiga platserna.
Jag tror icke, att bär linnas 9 tidningsredactörer, som sysselsätta sig med allmängörande af Ståndets förhandlingar, och jag vet då icke, hvarföre så mänga skola "uppvaktas med billetter.
Jag känner dessutom, att 2 af dem äro ledamöter af detta Stånd, och jag vet icke, hvarföre äfven de skola hafva plats å läktaren; d. v. s. hvarföre de skola hafva dubbla platser, en här nere och en på läktaren.
Jag förnyar derföre min förklaring, att jag icke vill fråntaga dem den rättighet, som de i detta afseende billigtvis böra äga; men att jag dertill icke räknar en dubleringsrätt.
Men jag kan ej gå för långt, då jag, instämmande i Hr v. Hohenhausens anhållan om remiss till Ridd.- Utsk., begär, att Utsk. jemväl måtte i öfvervägande taga, huruvida några af de 9 platserna kunna anses öfverflödiga för det ändamål, som vid dem blifvit afsedt, och således kunna blifva att påräkna för allmänhetens önskan.
Hr Le frön, Joh. Pehr:
Jag hade begärt ordet, för att yttra detsamma som Hr v. Hohenhausen, och har således ingenting annat att nämna, än att jag instämmer med honom.
Hr von Hartmansdorff, Aug. instämde i hvad Hr Lefren yttrat.
Hr von Heijne, Georg:
Jag begär endast att få rätta eller lindra några ord, som bär blifvit fällda och möjligen kunde anses stötande.
Här har talats om oordningar vid billetternas utdelning.
Jag föreställer mig, att den, som omtalat dessa oordningar, icke har velat säga, att oordningar blifvit begångna af dem, som ämnade begagna billetterna, helst det troligen ej är denna personal, som uttager billetterna, utan deras utskickade betjenter &c. Gr. Cronhjelm: