Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag saknar verkligen underrättelse om den Michaelsonska SjöBataillen, sora kunnat gifva anledning härtill; och jag känner ej eller, hvilken der var Befälhafvaren, som ej gaf Republiken förlorad efter den bedröfliga återgången.
Romarne icke yttrade sådane tacksamhetsbetygelser eller anlitade sine Fältherrar, då fråga endast var om handelsförhållanden, hvarvid Fältherresnillet torde sällan hafva användtsig.
Man har härstädes starkt påkallat den granlagenhet hos Representanten, som borde ålägga honom hofsamhet i uttryck.
Jag förstår ej meningen härmed, om man icke tilläfventyrs har för afsigt att uppgöra ett Formulaire för Riksdagstal eller ett ordentligt Parlamentariskt Lexicon, hvil - ’ < ao8 Den 19 Maji f. ro. / ket vore en rätt lycklig idee för Ministereti.
Men ehuru jag väl vet, att ganska många af Styrelsens Ledamöter äfven äro Medlemmar af Svenska Akademien, fruktar jag likväl, att en sådan ordbok skulle fordra lika lång tid, som den Svenska Ordboken, hvilken, ehuru utgörande Akademiens nästan enda föremål, lik väl ännu icke hunnit blifva färdig på några och fyratio år.
Ministrarnes sida har man uttryckt sin glädje deröfver, att Representanten får ansvarsfritt yttra sig; men jag kan ej dela denna tanka om Representantens ansvarsfrihet; och jag känner mer än väl Styrelsens mening om behofvet af en ansvarighets-lag för yttrande-rätten.
Dock trodde jag icke, att man skulle vilja hafva Representantens frihet att yttra sig ännu mera inskränkt, än den redan i våra Grundlagar är.
RiksdagsOrdningens 5o och 78 §§. bestämma de gränsor Representanten i detta fall icke får öfverskrida; och det skulle sannerligen förundra mig, att man icke tillämpat dem på mig, om i mina uttryck funnits något personligt sårande.
Jag är förvissad, att den LandtMarskalk vi hafva den lyckan att nu äga, och hvars noggranna sorgfällighet om Grundlagarnes handhafvande enhvar måste erkänna, icke skulle hafva underlåtit att göra dem gällande äfven mot mig, om jag gjort mig deraf förtjent.
Det är således ej något skäl till klagan att de Parlamentariska - Den ig Ma j i f. ra. 209 ska formerne blifvit öfverträdda; utan det är att anse endast såsom ett vanmäktigt försök af Magten, att ännu längre vilja fortsätta dessa tillvitelser i förhållanden, der den enda förebråelsen är, att, när man uppkallas att yttra sina tankar, man goldet med all den känsla, som saken ingifver; vid hvilka ljud den ministerdella Ömtåligheten mäste vänjas, tills ömtåligheten för ord så försvinner, att man ej får höra talas derom på någondera sidan.
En annan Talare, Grefve af Wetterstedt, har förklarat obehaget, betänkligheten och svårigheterne att uppträda mot yttranden i så allmänna ordalag, som jag nyttjat i mitt anförande uti frågan om Skeppshandeln; och lian har, såsom orsak till sin tystnad då detta anförande af mig afgafs, anfört svårigheten och oförmågan att detsamma uppfatta.
Utan smicker kan man likväl säga, att man aldrig förut märkt hos den värde Talaren någon förlägenhet eller bristande förmåga att uppfatta hvad på detta rum yttras.
Han har förklarat sig icke vilja gifva något utförligt svar på hvad jag anfört; men jag finner i det afgifna svaret ingen brist på utförlighet.
Grefven har också såsom skäl till dröjsmålet med detta svar åberopat, det han ej ville genom något sådant inverka på Ridderskapets och Adelns heslut i afseende på återremissen af StatsUtskottets Betänkande i denna sak. >4 3.10
Då Grefven ej ville detta; så synes det mig äfven hafva varit temmeligen onödigt att upptaga tiden, då afsigten endast varit att verka på opinionen om en så ringa person, som jag är.
Densamme Talaren har ock undrat, att jag icke bättre valt mina uttryck; men likasom han ursägtat sin tystnad med brist på minne att kunna uppfatta mina uttryck; får jag äfven ursägta mig med det organiska felet, att ej kunna nyttja andra uttryck än dem, som tolka den mening jag vill utsäga.
Hvad åter angår Grefvens yttrande, att mine anmärkningar urartat till en alltför stor öppenhjertighet; så får jag tacka Grefven för den stämpel han sålunda gifvit mina yttranden, och det fägnar mig att Grefven, som så väl ihåkommer mina äldre politiska förhållanden, fått stöd för den öfvertygelse, att min öppenhjertighet ej undergått någon förändring under den tidsrymd som åtskiljt min och Grefvens verkningsbana såsom Embetsman.
Grefven har anmärkt, att klandret mot Styrelsen icke behöft hemta sitt biträde från uttryckens nästan materiella tyngd.
Härpå får jag svara, att då frågan är om materiella ting, så torde det vara bäst alt rälta uttrycken derefter; och jag tviflar på att några luftiga vältalighetsbilder kunna lyckas afvända det klander, som är rättvist, och hvilket säkerligen faller tungt på den, som känner sig dertill skyldig.
Talaren har fordrat granlagenhet i Den ig Maji f. m. 31 t Representanternes yttranden om våra Politiska förhållanden, och klandrat att jag yttrat mig härom; men han bör ej vara okunnig om, huru i delta afseende tillgår i andre länder; och det är måhända tid att fästa någon uppmärksamhet derpå, att äfven våra begrepp om Parlamentariska former snart måste utbilda sig derhän, att vi tvingas träda i andra Constitutionella Länders fotspår, så att vi i Representanternes Sessioner icke blott tala om politiska förhållanden, och icke endast åtnöja oss med hänvisning till den hemliga domstolen, Constitutionslitskottet, för att få upplysningar härom, utan en gång komma alt fordra öppen redovisning äfven rörande desse så vigtiga ämnen.
Grefven har sagt, att det icke är genom mandom i ord, som man åstadkommer bevisning,och som Staters sjelfständighet upprätthålles.
Jag erkänner, att jag icke rätt förstår, eller också origtigt uppfattat, hvad den värde Talaren härmed vill uttrycka, och hvad han åsyftar med sin mandom.
Det är möjligt att jag, genom oförmåga att rätt fatta orden, slutat till en origtig mening; och jag begär icke något bättre i detta fall, än att vid genomläsning af Grefvens anförande blifva tillrättavisad.
Grefven har talat om behofvet af den evigt verkande kraften af StatsMagterne, och ora nödvändigheten att icke pa 14* - 212 Den ig Maji f. ra. ralysera Styrelsens åtgärder.
Jag hemställer till den värde Ledamoten, om icke tilläfventyrs meningen härmed är, att denna endrägt skulle bäst åstadkommas genom en Rikets Ständer bibringad godtrogen öfvertygelse om ofelbarhet hos Styrelsen.
En sådan enighet skulle visserligen äga rum, örn Styrelsens åtgärder aldrig klandrades, om man tolkade ordet klander i Grundlagarne så, att åtal af Styrelsens förhållande icke någonsin kunde tillvägabringas, om man sålunda satte qo §.
RegeringsFormen till en ogenomtränglig sköld mot hvarje klandrande anmärkning och anfall mot Styrelsen, och om man lyckades åstadkomma den tro hos Folket och dess Representanter, att all anledning till klander å Styrelsens förvaltning saknades.
Såsom jag fattat Talarens yttrande, har han sökt ådagalägga, att det endast är genom Ministerens principer och Tjuguåriga grundsatser i allt, som detta urgamla Rike består.
Jag vågar hysa en alldeles motsatt tanka.
Det är nu ej tillfälle att genomgå Styrelsens systemer, men jag skall ej underlåta det vid ett annat, som ej torde länge uteblifva.
Grefven har mycket grannt omtalat vanmagten af ordprål, yttrande, att svassande ord ej uttrycka Fadrens allvar; och han har frågat, om det sätt, som jag i mine framställningar begagnat, väl kan ingifva aktning för Styrelsen.
Jag bekänner öppet, att sådant icke eller varit min mening; utan tvertom har Den »g Maj i f. m. jag endast haft för afsigt att ådagalägga Styrelsens misstag; men jag tror, att en god Styrelse ej har några bättre vänner än dem, hvilka, såsom OppositionsTalarne i alla Länder, upplysa Henne om misstagen, för att frambringa resultater, hvilka aldrig till vä— gabragtes genom den slafviska undergifvenbeten för Styrelsens alla åtgärder; och rootsägelserne ådagalägga mera, än tystnaden, om Styrelsen verkligen äger rätt till aktning.
Grefven har tagit för så afgjordt, att jag med mine yttranden åsyftat att kullstörta all Styrelse, att han förklarat detta försök tillintetgöras genom inre och yttre öfvertygelsen om vår fördelaktiga belägenhet.
Hvad detta angår, så tror jag det bör vara en Domare mellan två parter; och jag öfverlemnar åt hvarje tänkare att låta Styrelsen vederfaras all den rättvisa, som den förtjent; men jag skall med samma öppenhjertighet hädanefter såsom hitintills fortfara att ådagalägga dess misstag.
Den värde Talaren har velat spara Ridderskapet och Adeln obehaget att höra upprepas mina uttryck.
Om jag skulle säga, att jag för denna underlåtenhet vore Talaren förbunden, gjorde jag mig skyldig till en osanning, och skulle då motsäga min känsla; ty om desse uttryck kunde framställas i kortare phraser, utfäster jag mig att försvara dem alla och vederlägga allt hvad deremot kan anmärkas ; helst jag genom desse uttryck icke trädt öfver min rätt och Den 19 Maji f. ra. den bildningsgrad jag siger, eller gränsen af de sociala förhållanden, inom hvilka jag lefver.
Ministrarne hafva här åter såsom afvärjningsmedel nyttjat den heliga Egid, som aldrig borde af dem begagnas, nemligen Konungens namn och bedrifter samt höga personlighet.
Detta förhållande, som strider så helt och hållet mot all Parlamentarisk form, tvingar mig att ingå i ett svaromål, hvilket är så mycket obehagligare, som det möjligen kan tydas till syftningen att minska glansen af ett namn, som jag värderar och vördar lika mycket som hvarje annan Svensk Medborgare, Det har i hög grad förvånat mig, att en så stor Diplomat, som Grefve af Wetterstedt, velat här omnämna, såsom ett storverk, liqviden af Sveriges utländska skuld.
Måhända finnes det mången värnlös Kamille, som ropar ve och och förbannelse öfver Svenska Nationen just för detta storverk.
Hvad åter angår de vältaliga uttrycken af Grefven om Scandiens fjellar, som sänkt sig; så får jag upprepa, att om de enorma resourcer och medel, som Sverige ägde vid den för Riket ovanligt lyckliga Politiska ställning och tidpunkt, hvartill Grefven återfört minnet, ej blifvit på ett mindre ändamålsenligt, för att ej öppenhjertigt säga alldeles ändamålslöst sätt använde, utan begagnats till upphjelpande af Sveriges ekonomiska belägenhet; om till exempel de Pommerske Domainerne, hvilka bortskänktes åt enskilte personer, en i Den ig Maji f. m. 2l5 ett Constitutiönelt land så oerhörd åtgärd, att det fordrades vårt constitutionella lifs barndom för att icke någon anmärkning deremot skulle blifva vid påföljde Riksdag gjord, i stället blifvit, såsom sig bordt, begagnade för det allmänna bästa; så hade vi säkerligen haft tillgångar till den nya organisationen af Armeen, Accordsregleringen med mera dylikt, hvartill Folkets krafter nu anlitas.
Jag har ogerna vidrört desse omständigheter, och de skulle säkerligen förblifvit i glömskan vid desse tillfällen, om icke den största af all Ministeriel oförsigtighet, hvarom jag kan göra mig begrepp, åter uppväckt dem i minnet.
Den värde Grefven har framställt, om jag icke borde ådagalägga mine högre åsigter i Politiken, innan jag klandrade dem, sorn blifvit af Styrelsen följde, Jag hemställer, om väl detta kan vara yttradt i annan afsigt, än att fästa löje på min person; och jag underkastar en hvars omdöme, om jag genom mina yttranden gifvit någon anledning till den förmodan, att jag gör anspråk på att stifta några nya politiska Systemer.
Men jag tror, att mycket kunde vara att anmärka vid Ministerens politiska System, de få gångor det varit synligt att Sverige följt något sådant.
Äfven denne Talare har anmärkt, att jag motsagt mig sjelf, då jag förklarat mig tro, att ej något hinder mötte Skeppshandelns afslutande och bestånd.
I anledning deraf får jag blott upprepa, att Den 19 M a j i f. m. detta Sr min öfvertygelse, och att jag förr låtit afhugga min högra hand, än jag underskrifvit den ömkliga återgångsacten af Skeppshandeln.
Men jag kan härvid icke underlåta att yttra en aning om den tillfredsställelse vi skulle äga af att se StalsRådets
Protocoll i detta ämne; ty jag tror, icke utan anledning, att Styrelsens Öfverhufvud denna gång varit af helt andra tankar, än Hans Rådgifvare.
Här har blifvit af den värde Talaren erindradt, att man äfven förr, vid stora Politiska händelser, varit af andra tankar.
Jag vet ej visst, om afsigten med detta yttrande är alt segrande rigta sig mot mig; men i den händelse får jag yltra, att om vid den tid, dä jag ännu var i tillfälle att inför Styrelsen söka göra gällande några Politiska ideer, mitt råd varit i strid med deras, som följdes, så frågar jag, om icke, när resultaterne af de mest lyckliga händelser ej blifvit större, det då varit anledning snarare att berömma, än lasta den, som vågat, under så beskaffade omständigheter, fästa mera vigt på hvad som kunnat äfventyras, än på det som kunde vinnas, serdeles då den mening, som man nu vili ogilla, var så utan allt inflytande.
Man har härstädes sammanblandat, jag vet ej af hvad orsak, att det är obilligt glömma gamla förtjenster.
Jag vet icke att sådant nu varit i fråga; och jag tror desse förtjenster icke vara af den natur, att man bör'framskjuta dem, för alt kasta en slöja öfver Den 19 Maji f. m. 217 närvarande förhållanden; helst jag icke finner något sammanhang mellan dem och ifrågavarande sak.
Detärsagdt, att denna ordtvist kunnat undvikas.
Jag medgifver att den icke uppstått, i fall jag alldeles underlåtit att i saken mig yttra; men då det var milt åliggande såsom Representant att fästa uppmärksamheten på Styrelsens anmärkningsvärda förhållande i denna fråga, vet jag icke, huru man kan tillvita mig att vara ordsaken till ordstriden; åtminstone måste man medgifva, det jag är alldeles oskyldig till den, soini dag uppstått.
För öfrigt får jag, i anledning af Grefve af Wetterstedts förhoppning, att icke, genom dess utförande af den sålunda yppade tvisten, hafva lemnat mig några faderliga anspråk, förklara, att den Fadersproduction, som skulle uppkomma genom någon min och.
Grefvens sammanverkan, visserligen blefve den sämsta af alla batarder på jorden; och jag erkänner gerna, att den af mig såsom sådan skulle förnekas.
Fullkomligt erkännande uselheten af våra Representativa Former, som knappast uppfylla något af vilkoren för en Representatif församling, tror jag likväl ej, att Representationen nedsjunkit till den grad af förnedring, att Styrelsen, vid ett tillfälle af så synbar förskingring af allmänna medel, finge uppbära endast complimenter för de goda afsigterne med företaget, som totalt misslyckats.
Det är tillräckligt bedröfligt, att i en sådan frå - Den ig Maji f. m. ga, som Skeppshandeln, der hvarje punkt innefattar en anledning till anmärkning mot de handlande personerne, straffets uteblifvande för desse snart sagt kan förutses med visshet.
Det är hårdt för Svenska Folket att, i anseende till sine skattebördor, nära nog dela Danaidernes öde, då den ministeriella oförmågan att behandla de inflytande skatterne utgör det såll, hvaruti Nationen, under ett beständigt trälande, nedlägger frukterne af sina ansträngningar; och det vore beklagansvärdt, om, under sådane omständigheter, den största strafflöshet skulle få råda, och Folket skulle inom
Representationen sakna röster för uttrycket af sine tankar öfver frågan.
Jag har dessutom gjort mig till en helig lag, att, så länge en enda skymt af den sista Gustavianska olyckstidens godtycklighet ännu finnes qvar i Konungens Conselj, min röst skall följa den, om ej för annat, åtminstone som varning och påminnelse om sans.
Och jag beklagar, att jag å nyo vid detta tillfälle i sådant afseende finner mig af pligten uppmanad att sluta med dea anmälan, att det är anledning till anmärkning mot Konungens Rådgifvare, hvarom remiss begärestill ConstitutionsUtskottet, inför hvilket anledningen skall uppgifvas.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att den anmälde anledningen till anmärkning emot Den 19 Maji f. m. 219 Konungens Rådgifvare komme att, till följd af 29 §.
Med långa insvepta och genom lutter grannlåter nästan obegripeliga meningar, som vanligen vittna om en svag sak, hafva några Ministeriella Ledamöter försökt utsprida den öfvertygelse, alt den eländiga Skeppshandeln icke skulle varit menlig för Staten.
Jag låter den, som vill och behagar, öfvertyga sig af det fagra talet, men jag skall deraf aldrig göras till Proselyt; och för öfrigt må deras tal gå och gälla för allt hvad det kan.
Mitt namn är väl icke nämndt af MinisterTalarne, och jag vill derföre icke eller nämna deras; men då framställning af en värd Ledamot emellertid blifvit gjord derom, att dels frågan blifvit discuterad, innan den varit handlagd af ConstitutionsUtskottet, dels ock att stränga ord blifvit af några Ledamöter nyttjade; så torde detta icke böra lemnäs obesvaradt.
Hvad beträffar den omständighet, att ConstitutionsUtskottet bort först yttra sig, så tyckes det affichera, att ConstitutionsUtskottet är en Repliepunkt uti kinkiga och brydsamma omständigheter, och jag medgifver mera än gernaatt detta Utskotts yttrade meningar och grundsatser hafva vid denna Riksdag fullkomligt svarat mot det förtroende, 210
Den 19 Maji f. m. som Vederbörande dertill satt.
Utskottets beskedlighet och menlöshet är åtminstone anmärkningsvärd, om den just icke är prisvärd; ty, hvad beträffar de stränga orden, bör jag förklara, att fastän bland det täcka könet sommarljumma och spenvarma uttryck, och ett mjölkspråk, kan vara passande, är sådant likväl icke värdigt eller användbart i en Nordisk Folkförsamling.
Frie män skola hafva fria tankar; och af talet bedömmer man själen.
Intill dess de Österländska sedvanorne hos oss blifvit naturaliserade, bibehåller jag dem, som jag i arf emottagit af mina förfäder.
Jag ämnar ej förlänga den redan nog långa discussionen; men då Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt yttrat den förmodan, att någon skulle uppträda, för att upplysa, huruvida icke något nytt skepp blifvit bygdt för de influtne medlen af de försålde skeppen, anser jag mig i största korthet böra meddela den upplysning, att ganska betydliga förråder af virke och dylikt för Flottans materiel med desse medel upphandlades, hvarigenom det blifvit möjligt att, att på sätt som skedt, sedan 1825 till största delen nybygga 2 Linieskepp och 1 Fregatt.
Efter den vidlyftiga öfverläggning som redan ägt rum, torde Ridderskapet och Den 19 Maji f. m. 221 Adeln tillåta mig, att nu inskränka mig till upptagande af vissa svar, som här gifvils å hvad jag egenteligen enskildt förut anfört.
Man har förundrat sig, hvarföre jag icke förr yttrat mig i ämnet.
Jag har sökt redogöra för skälet härtill i mitt skrifteliga anförande, men jag har, såsom svar härpå, af Friherre Anckarswärd fått en compliment, för det jag vanligen kunnat genast uppfatta hvad här säges.
Vid ifrågavarande tillfälle förhöll det sig likväl icke så.
Jag ville, såsom jag förut nämnt, egentligen fästa mig vid orden, icke vid saken.
Ty ehuru jag medgifver, att ordtvister alltid äro obehagliga, trodde jag mig, i anseende till den känsla, hvarmed jag åhörde Friherre Anckarswärds uttryck, böra gifva ett mera utförligt svar.
Ingen kan mera, än jag, hysa aktning för yttranderätten, och jag tror mig icke hafva förtjent några förebråelser i detta afseende.
Jag har icke begärt något Parlamentariskt lexicon på de ord, man här skulle få nyttja; men jag har trott, att, då det är hvars och ens rätt att här fritt yttra sig, rättigheten icke heller skulle förnekas mig, att, i den mån jag förmår bestrida de ord jag ogillar, få anse dem för stränga, och att yttra denna min mening.
Jag har derigenom påkallat ett svar, och jag har fått det.
Man har sagt, att Ministéten, som man kallar den, ehuru Grundlagen ej vet af någre Ministrar utan endast 111 Den 19 Maji f. m.
Konungens Rådgifvare — med ett ord, man liar sagt att desse Rådgifvare i hvarje ögonblick framställa po §., såsom ett värn för sin ömtålighet.
Jag har ej åberopat denna §., och skall ej göra det.
Men jag vädjar till Friherre AnckarsWärd sjelf, huruvida jag ej haft skäl, att säga, det kraft och känsla för sak kunnat finnas i hans anförande, utan de uttryck han begagnat.
Friherren har nu förklarat, att han ville bestå vid dessa uttryck.
Vår räkning är då qvitt, sedan begge sagt sin mening.
Men icke har jag derföre framställt någon Grundlags §., såsom hinder för hvad han sagt.
Jag liar endast yttrat min öfvertygelse.
Man bör då icke heller säga, att Styrelsens medlemmar anse för ett brott hvarje uttryck af en olika åsigt mot deras egen.
Det är sättet, som jag klandrat.
Att på annat vis tyda mina ord, är att förvända meningen; ty jag kan ej anse för ett brott, hvad jag vet vara hvars och ens rättighet.
Jag återkommer till det Parlamentariska lexicon, hvarom Friherre Anckarswärd sagt, att det väl torde vara möjligt att tillvägabringa, då så många Ledamöter af Styrelsen tillika äro Ledamöter af Svenska Akademien, men derjemte hyst den förmodan, att dess ntgifvande skulle komma att dröja lika länge, som den Svenska Ordbok Akademien haft sig ålagdt att besörja.
För att svara härpå blott såsom Ledamot af Sven - Den i g Maji f. m. 223 sisa Akademien, torde jag kunna inskränka mig till den erinran, att bland skälen för dröjsmålet med den Svenska Ordboken, kan möjligen äfven vara, att man vill vänta, till dess de nya ord, vi till ex. bär så ofta höra nyttjas, vunnit burskap i språket.
Friherre Anckarswärd har sagt, att hans anmärkningar så länge skola förblifva skarpa, till dess den Ministeriella Ömtåligheten försvunnit.
Jag får i anledning häraf förklara, att jag för min del ej äger någon ömtålighet, i afseende på de anmärkningar, som göras.
Jag söker alltid lugna milt inre, då jag går att uppfylla ett yttre åliggande.
Jag kan besvara de anmärkningar, som göras, men afsigt att dervid såra någon har jag icke.
Jag tror icke eller att någon har för afsigt att såra mig, och derföre har jag ingen ömtålighet.
— Friherre Anckarswärd har påkallat en förklaring af mitt uttryck om mandom i ord, men tillagt, att han sjelf trodde en sådan förklaring kanske vara öfverflödig, vid en uppmärksammare uppfattning af meningen.
Mine ord voro följande: ”Det är icke genom ”mandom i ord, genom kamerala beräknin”gar vid tillgångars anslående till försvars”medlen, genom reglementariska föreskrifter, som å ena sidan förlama Styrelsens ”åtgärder, under det att, å den andra, af ”henne fordras ett profetiskt föreseende, ”och en oemotståndlig verksamhet, som Statens sjelfständighet upprätthålles och be - Den 19 Maji f. m. ”varas.”
Det är således en allmän reflexion, utan ringaste allusion på Friherre Anckarswärd.
Ett lika förhållande är äfven med den allusion Friherren trott sig finna mot slutet af mitt anförande, angående de olika politiske åsigterne 1813.
Friherren har sjelf påmint härom och frågat, om jag glömt äldre förhållanden.
Jag vädjar till honom sjelf, om jag yttrat någon tanka, som kan gifva anledning till en sådan förmodan.
Jag liar omnämt, och jag erkänner, att jag menat, Friherrens politiska förhållande 1813, såsom ett bevis, att vid stora företag olika åsigter i lika god mening kunna yttras, men att man gör illa, om man vill bedömma dem endast efter utgången.
Friherre Ånckarswärd har äfven omtalat ett vädjande till Svenska Folket och främmande Nationer.
Jag antager denna compromiss, öfvertygad att utslaget ej skall stå i motsägelse med de tänkesätt jag här yttrat.
— Friherren har klandrat, att man begagnat den heliga egiden af Konungens namn.
Jag har nämt det, emedan det ej är främmande för våra hjertan, emedan det enligt Grundlagen är Konungen, som äger allena styra Riket och blott hämta råd af sitt StatsRåd.
Då man derföre talar om Styrelsen, serdeles på ett sätt, som Friherre Ånckarswärd, tror jag den heliga egiden med skäl kan åberopas, utan alt träda Den 19 Maji f. in. de Parlamentariska formerne för nära.
Hvad åter beträffar deri stora oförsigtighelen, sorn Friherre Anckarswärd förebrått mig, att ingå i discussion öfver Politiske förhållanden, kan jag icke medgifva, alt någon oförsigtighet i detta afseende blifvit af mig begången.
Friherren lofvar, att jag framdeles, då folket utkräfver sin rätt, skall blifva uppfordrad att ingå i dylika ämnen.
Jag tror mig böra till dess uppskjuta mitt svar; ty för närvarande finner jag för en sådan discussion ingen ledning i våra Grundlagar.
Friherre Anckarsvärd har omtalat den utländska skulden, och gjort det i stränga ordalag, likasom sättet för dess godtgörande hade varit stridande emot Svenska namnets heder.