Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det tillhör icke Revisorerne att administrera, utan att granska huru Fullmägtige uppfyllt deras pligt.
I öfrigt skulle jag ej tro ett i56
Den 7 November f nu helt års erfarenhet vara af nöden för bedömandet häraf.
I afseende å hvad åtskilliga Ledamöter yttrat om obehörigheten för Revisorerne att befatta sig med dylika åtgärder, emedan deras befattning blott vore reviderande, torde jag få i minnet återkalla 68 §. Riksdags-Ordningen.
Der står tydligt, att Revisorerne skola ”öfverse och granska Stats-Yerkets, Bankens och Riksgälds-Contoirets tillstånd, styrelse och förvaltning; likväl hvad Stats-Verket angår, utan rättighet att meddela föreskrifter, eller förändringar besluta.”
Då StåtsVerket således är undantaget, måtte Revisorerna äga meddela föreskrifter, och förändringar besluta rörande Banken, emedan den sednare strophen eljest vore utan betydelse ; och jag förmodar att Ledamöterne af Constitutions-Utskottet i sådant fall skulle vid denna Riksdag hafva fästat
Ständernas uppmärksamhet på omeningen af dessa ord.
Då under närvarande
Discontrörelsens concentrering i Stockholm det allmänneligen öfverklagats, att mänga svårigheter mött de aflägsnare Landsorternes innevånare i deras låneansökningar, svårigheter som icke funnits, om en Discont varit placerad i deras ort; och då det är just till afhjelpande häraf som de nya Disconterne blifvit inrättade, så måste nödvändigt andra förhållanden nu uppkomma i Dis - Den 7 November f. m. contröreiseu, än de närvarande, och som icke af dessa kunna lill sin hela omfattning hedömmas.
Hvad den redan bedrifna lånerörelsen beträffar, tror jag, att Banco-Utskottet kan likaväl bedomina den sorn Fullmäktige; men i framtiden, då verkningar ne af nu fattade beslut skola bedömas, då äro Fullmäktige dertill bäst i Lil lfa 1 le, men de mäste likväl förut hafva sett dessa verkningar.
På förhand kunna de lika så litet som vi i grund af deni vidtaga några anstalter.
Det är derföre jag instämmer med Grefve von Rosen.
Jag anser mig blott bö ra upplysa cjerom, att rättigheten för Revisorerne, alA gifva föreskrifter rörande
Banken är dem i Grundlagen förvarad.
Den är oek af dgm utöfvad, samt ingen förändring deruti föreslagen uti projectet till Instruction.
Om Revisorerne finna någon oordning vara i Banken begången, kan den af dem rättas.
Det är långt ifrån mig att påstå, det Revisorerne ej äga laglig rätt att meddela föreskrifter; men det är något helt annat, att lemna dem uppdrag att ingå i en administrerande detalj.
Herr Grefven och Landt-Mar skallien förnyade de af honom nyss gjorde tvänne propositioner; men vid håda propositionerne ropades starka Ja oell hej. j 58 Den 7 November f m.
Jag skulle våga föreslå en annan proposition.
Revisorernes rättighet att lemna föreskrifter kan elern icke enligt Grundlagen förvägras.
Då de således äga att afse säkerheten och nyttan för Banken, kan det deni icke bestridas, att då de år 1825 sammanträda, förordna, att Discontfonden hör så, eller så utlånas.
Nu är frågan, om sådant skall ske genom Fullmäktige eller Revisorerne.
Jag anser lämpligast att ej ställa dem emot hvarandra.
Jag anser äfven häst, att creditivet för hvarje Låne-Contoir bestämmes, men att jemkningen uppdrages åt Revisorerne, hvarföre jag anhåller om proposition derå.
Herr von Francken^ August:
Jag instämmer fullkomligen med Herr Hjerta deruti, att det är Revisorernes rättighet, att när som helst besluta förändringar i afseende på Banken; men som min önskan är, att Fullmäktige deremellan måtte få bestämma dem, samt den af Herr Grefven och Landt - Marskalken framställde proposition blifvit med Ja och Nej besvarad, så får jag anhålla örn votering.
Herr Munck af Rosenskjöld begärde äfven votering.
I händelse af votering, anhåller jag att i contrapropositionen mitt förslag mätte intagas, det jemkning ej må äga rum förr, än ett år efter Discontrörelsens början.
Revisorerne hafva visserligen rättighet att lemna föreskrifter och anbefalla förändringar; men icke, derest ej Riksens Ständer dem dertill särskildt berättiga, hvad creditiven angår. lalla fall, om än Fullmäktige lemnäs öppet, att göra jemkningar, utan inväntande af Revisorernes beslut, kunna de senare naturligtvis sedermera gifva föreskrifter, som rätta misstagen, om några misstag skett.
Det har af flere värde Ledamöter blifvit yttradt, att Revisorerne blifvit i Grundlagen berättigade, att gifva föreskrifter för Bankens administration.
Jag anser mig derföre skyldig förklara, att jag ej kan deruti instämma.
Uti 68 §.
Riksd ags-Ordningen står nemligen: "enligt af Riksens Ständer utfärdad Instruction."
Grundlagen gifver således Revisorerna ingen ovilkorlig rätt; utan låter det bero på Riksens Ständer, om de uti Instructionen vilja lemna Revisorerne en sådan rättighet eller icke, samt betager blott Riksens
Ständer att utsträcka en sådan rättighet äfven till Statsverket.
Jag instämmer alldeles uti hvad Herr Hjerta yttrat; men som opinionen är delad, och votering blifvit begärd, kan jag ej frångå ett förslag, som redan blifvit behörigen modifierade Herr Grefven och Landt - Marskalken frågade, om Ridderkapet och Adeln önskade, i6o Deri 7 November f. m. att det af Grefve von Rosen föreslagne tillägg, att någon jemkning icke måtte förrän efter ett års förlopp af Banco-Fullmägtige vidtagas, borde i Contra-propositionen inflyta.
Herr Grefvert och Landt - Marskalken framställde derefter följande voterings-proposition:
Den som bifaller, att, på sätt BancoUtskottet föreslagit, den föreskrift må lemnäs Riksens Ständers Revisorer, att, i fall erfarenheten skulle bevittna, att, under en längre tid någon större summa varit outlånt antingen vid Hufvud-Contoiret, eller någotdera af de mindre Discont-Contoiren, Revisorerna äga förordna, att ett sådant öfverskott må förskjutas till det eller de af Discont-Contoiren, hvarest behof deraf funnits äga rum, hvilket förskott dock kommer att återställas, då det finnes behöfligt vid det Contoir, hvarifrån detsamma blifvit meddeladt, voterar Ja ; Den det ej vill voterar Nej ; Vinner Nej, bifalles Utskottets tillstyrkande med den förändring, att den af Utskottet - Den 7 November f m. skottet åt Revisorerne uppdragne befattning, i stället kommer att åt Herrar Banco-Fullmägtige öfverlemnas.
Hvilken voterings-proposition afRidderskapet och Adeln godkändes samt anslogs.
Herr Gref ven och Landt - Marskalken tillkännagaf alt Plenum lomme klockan 5 i eftermiddag att fortsättas.
Sedan 43, 44 > 45 och 46 §§• i Riddarlius-Ordningen blifvit uppläste, börjades voteringen klockan | till i eftermiddagen; och befunnos vid voteringens slut klockan half tili 2 eftermiddagen, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad, samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, röster» ne hafva utfallit sålunda: Ja 56.
Nej 70.
, 1 följd hvaraf, och sedan det öfver voteringen särskildt förde Protocoll blifvit uppläst, Herr Grefven och Landt-Marskalken förklarade, att Ridderskapet och Adeln således bifallit Utskottets tillstyrkande, med den förändring, att den af Utskottet åt
Revisorerne uppdragne befattning i stället komme att åt Herrar Banco-Fullmägtige öfverlemnas.
Prot. X. Band. 11 Den 7 November f. m.
Härefter företogs pröfning af (let utaf Utskotten uppgjorde generella Förslag till reglementariska föreskrifter för organisationen af Låne-Contoiren i Götheborg och Malmö. lista och 2:dra Punkterne biföllos. 3:dje Punkten, Herr Hjerta:
Det ar mycket ogerna jag yttrar mig i en fråga, som angår Banco-disconteringexij och hvilken innefattar inskränkning i de personers rätt, som tro sig der finna hjelp; men jag anser för en pligt att första uppmärksamheten å sjelfva grundsatsen , och å det besynnerliga förslag, som här blifvit framstäldt.
Ilär är nemligen frågan, att Riksens Ständer skola tillsätta DiscontDirectionerna.
Hvarken i Grundlagen finnes’ något sådant föreskrifvet, ej eller är det af nödvändigheten påkalladt. 62 § Riksdagsordningen omtalar huru Riksens Ständer skola förhålla sig med tillsättande af Embeten och Tjenste?.
Början sker med Konungens Förmyndare; (53 §. huru Justitiae-Ombudsman skall väljas; 64, huru OpinionsNämnden skall organiseras; 65 §. huru Committerade till tryckfrihetens vård skola utses; 66 §. omtalar valet af Banco-Fullmägtige; och 67 §.
Fullmäktiges tillsättande i Riksgälds-Contoiret, samt Riksens Ständers Revisorer, Dermed upphör hela den personal, Riksens Ständer äga förordna.
Nu frågas, om af dessa §§. kan dragas den slut - Den 7 November f. m. >63 satts, att Ständerna få tillsätta andra Tjenstemän?
Jag tror icke ens, att de kunna tillsätta en Banco-Commissarie, än mindre uti Filial-Disconter eller andra Directioner, mera än de tre af hvarje Stånd, som finnes i Grundlagen utstakadt.
Det fall kan aldrig inträffa, att Riksens Ständer Blifva Domare öfver sine Fullmäktige eller Revisorer; tedessa skola i sådant fall tilltalas inför vederbörlig Domstol.
Utskottet har åter förutsatt, att Sländerne sjelfva skulle få afgöra, huru Fullmäktige fullgjort deras uppdrag, men då upphäfde sig de förra i sjelfva verket till Domare.
Enligt Utskottets Förslag skulle vidare Justitise-Ombudsmannen få att utföra rättegångar mot Discont-Directionerne.
Detta är honom likväl ej i Instructionen ålagdt, och kan honom icke eller åläggas.
Om de skola tilltalas måste det ske inför Iiof-Rätt och af Bankens Advocat-Fiscal.
Om man anser ett utsträckt Creditsystem origtigt, kunna farliga följder möjligen uppstå af hvad nu blifvit föreskrifvit.
Beslutet griper så in i det stora hela, sätter i 11 teressena i sådan rörelse och kan föranleda en sådan villervalla, att jag anser det vara bäst härpå fästa de Öfrige Ståndens uppmärksamhet, på det denna åtgärd må kunna i tid rättas.
Jag förmodar derföre, att Ridderskapet och Adeln anser detta ämne förtjena en särskild uppmärksamhet, och att endast Grundlagens bokstafliga föreskrift härvid hör tagas i betraktande. 164 Den 7 November f m.
Med Herr Hjerta Instämmer jag deruti, att det är högst oformligt, att Riksens Ständer välja Fullmäktige i Discont-Contoiren , och att Grundlagen icke gifver anledning till ett sådant förfarande; men deremot kan jag icke dela den värde Ledamotens tanka, att Riksens Ständer skulle vara betagne, att bedöma sina Fullmäktiges åtgärder, i det fallet, då det blott vöre fråga om, att förklara dem hafva missbrukat Riksens Ständers förtroende.
Annat är då det går ut på ersättningsansvar; tj då skola de inför Svea Hof-Rätt tilltalas.
Och hvad angår, att Justitiae-Ombudsmannen ej skulle vara Actor, är derom redan stadgadt.
Hvad sjelfva saken beträffar, är förut framstäldt det origtiga uti, att genom af Riksens Ständer valde Fullmäktige förvalta Discont-Contoiren^ emedan desse skola subordinera under andre Fullmäktige, Men om Banco - Fullmäktige utse ett Ombud, och denne biträdes af en Handlande och en Magistratsperson på stället, synes detta vara en tillräcklig Discontstyrelse.
Banco-Styrelsen blifver då ensam ansvarig för de missbruk, som möjligen kunna uppstå.
Lika med Herr Hjerta, anser jag det vara lig tigt, att Riksens Ständer ej må tillsätta andra tjenster, än dem Grundlagen uppräknar.
Annars skulle ett besynnerligt förhållande i en framtid kunna uppstå.
Jag anhåller derföre om proposition på afslag af denna punkt i Betänkandet, och Den 7 November f. rn. iG5 att Discont-Directionerne må organiseras på sätt jag föreslagit, samt att beslutet härom må skyndsamt communiceras de öfrige Stånden.
Ständer kunna omöjligen åsyfta annat med organisationen af dessa Directio» lier, än att Contoiren må varda noggrant styrda under en generel tillsyn.
Enskildas speculationer att blifva använda vid förvaltningen få ej ingå i beräkningen.
Min reservation instämmer fullkomligen i den mening, att
Discont - Directionerne ej böra tillsättas af Riksens Ständer, utan afBanco-Fullmäktige.
1 afseende åter på det Grundlagsstridiga, har Friherre Cederström redan till en del upplyst förhållandet.
Enligt g §, i Ansvarighets-Lagen för Fullmägtige i Banken och Riksgälds-Contoiret är Justitire-Ombudsmannen åklagare i mål, deni röra.
Om Riksens Ständer vilja tillsätta andra Embeten i Banken än Fullmägtige, är sådant icke stridande mot Constitutionen; ty något förbud finnes ej deremot och kail icke rimeligen äga rum, då Banken Ur Ständernas enskiklta Verk, För att icke upptaga tiden med en ytterligare utveckling af mina tankar i ämnet, anhåller jag endast att min reservation, angående denna punkt, må uppläsas.
I min tanka innefattar Herr Hjertås yttrande en 166
Den 7 November f. nn dubbel inskränkning i Riksens Ständers makt.
Han bar tiott j att de icke 1 något fall ag— de till ansvar ställa Fullmäktige för deras åtgärder annorlunda, än att hänskjuta saken till åtal af publik Actor.
Jag delar ej denna mening på annat sätt, än att Riksens Ständer ej kunna vara domare öfver Fullmäktiges åtgärder; men de förra äga rättighet att fråntaga de sednare sitt förtroende och kunna i så måtto ålägga dem än mindre känbar påföljd.
Ej eller tror jag, att för det i Grundlagen ej står, att Riksens Ständer få förordna Directioner i Disconterne, sådant kan vara dem betaget; utan delar i denna omständighet den siste värde Talarens öfvertygelse.
Hvad angår att deras tillsättande skulle Vara stridande mot Constitutionen, får jag endast anmärka, att om förhållandet vore sådant, så kunde, oaktadt en Ledamot begär proposition, Herr Grefven och LandtMar-skalken likväl icke till Ridderskapets och Adelns hvarken bifall eller afslag framställa den, enär den vore stridande mot Grundlagarne.
Innan proposition begäres, torde jag således få utbedja mig, att Herr Grefven och Landt-Marskalken täcktes förklara dess tanka i ämnet.
Den sista värde Talaren har ganska rigtjgt anmärkt, att innan discussionen fortgår, är nödigt, att Herr Grefven och Landt-Marskalken täcks upplysa, huruvida proposition å det Den 7 November J. m. 167 gjorda Förslaget kan framställas eller icke.
Ty sorn jag fattat Herr Hjertås anförande, liar han velat leda sig till det resultat, att det icke är Riksens Ständer tillåtit att välja Ombud i Discont-Directionerna, och atL således Förslaget derom är mot Constitutionen stridande.
Det förekommer mig, som, innan Herr Grefven och Landt-Marskalken gifvit sin mening tillkänna, hela discussionen är ändamålslös. Herr Hjerta:
Det torde förefalla mån gen besynnerligt, att äfven jag behöfver vid detta tillfälle till mitt försvar åberopa 90 §.
Regeringsformen, sorn stadgar, att ”under Riksens Ständers öfverläggningar och pröfning må icke uti något annat fall eiler på något annat sätt, än denna Grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om Embets- och Tjenstemäns till- och afsättande” med mera.
Om nu dessa Discont-Directeurer äro Embetsman, får frågan om deras tillsättande ej komma under Riksens Ständers pröfning.
Äfven detta bevisar att meningen blott varit, det endast de i Grundlagen uppräknade personer skulle få af Riksens Ständer tillsättas, och derföre är jag ock öfvertygad att förevarande Förslag är stridande mot Grundlagarnes både bokstaf och anda.
Det är likväl påkostande att tala emot detta Förslag, emedan maxi deraf väntar sig stora resultater, och jag är öfvertygad att vid Riksens Ständers nästa saminanträde få höra, att man skadat allmänna cre - i68 Den 7 November /. m. diten, derigenom, att man ej nu går in på allt livad de vilja, som i Sedelökning och Lånutsträckning skada dess förbättring.
Men jag har ansett mig höra yttra min tanka> då vid en fråga arn utsträckning af Creditsystemet, pluraliteten inom Riksens Ständer synes vilja genom sina Embetsman bemäktiga sig hela penningerorelsen i Landet, Herr Grefven ock Landt - Murskalken förklarade, att om han funnit Banco-Utskottets i denna punkt framställde Förslag, rörande Discont-Directionernes tillsättande, vara mot Grundlagen stridande, hade Herr Landt-Marskalken genast derå fästat Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet; men då Herr Landt-Marskalken nu i stället tillåtit discussionens fortgång, förmodade Herr LandtMarskalken, att deraf tydeljgen kunde inses, att Herr Landt-Marskalken för dess del icke ansåg Utskottets Förslag strida mot Grundlagen , och följagteligen sig ej eller kunna vägra proposition derå.
Utskottet har väl icke föreslagit benämningen af BancoFullmäktige åt desse Embetsman, men då det tillagt dem alla de rättigheter, som annars uteslutande tillerkännas Ständernas Fullmäktige, är det endast i namnet som skillnaden ligger.
Dertill hörer jemväl, att kunna till- och afsätta Tjenstemän; och deraf kommer äfven, att för deras skull en särskild ansvarighets-lag blifvit stiftad.
Jag in - Den 7 November f. m. ser stora olägenheter deraf, att desse Directeurer erhållit immuniteten, som sätta dem x parité med Banco-Fullmäktige.
Jag skulle tro det vara långt bättre, antingen att Fullmäktige sjelfve valde dessa Directeurer, eller åtminstone drogo försorg om deras tillsättande.
Discont-Directionen i Stockholm består af 8 personer, hvaraf 4 äro BancoFullmäktige.
Dessa väljas ej Ståndsvis, utan af de tolf Fullmäktige, I Provins-Contoiren, der endast 4 Directeurer finnas, kunna de bereda sig nog stor inflytelse.
Ansvarighetslagen, om de vilja missbruka förtroendet, skulle möjligen komma för sent.
Derföre anser jag Riksens
Ständer ej böra taga befattning med tillsättandet, utan detta öfverlemnas åt Banco-Fullmäktige, Det får icke förglömmas, att enda skälet, som bestämt Ständerne, att bevilja utgreningar af Disconten, är ortens allmänna förmån; och att den orsak till ojemn utlåning, som legat deri, att Discont-Directionen icke kände de Lånesökande, skulle häfvas.
Jag får endast anmärka, att po §.
Regerings-Formen talar tydligt om Statens Embetsman, men icke om Riksens Ständers Ombud; hvilka väl kunna hafva en likartad befattning sorn de förra, men icke ställas under samma cathegori.
Herr Pereswetoff Morath: Sedan Herr Grefven och Landt-Marskalken täckts gifva 170 Den 7 November f m.
Ridderskapet och Adeln sin åsigt tillkänna, och discussionen i följd deraf kommer alt fortgå, anhåller jag, att i anledning af hvad Herr Hjerta anfört, få namna några ord, äfvensom de motiver, hvilka föranledt mig, att instämma i Utskottets Förslag.
Herr Hjerta har yttrat mycket bekymmer öfver de olägenheter, som i det tillkommande kunna uppstå af Discont-Fondens fördelning.
Jag vill ej bestrida, det ju sådane möjligen kunna inträffa, men hvad som är ostridigt är, att i ett land, så vidsträckt som Sverige, det sedan 1818 gällande Systeme, att på en punkt sammanföra hela Rörelse-Capitalet, är den värsta af alla olägenheter.
Min öfvertygelse är attén utgrening måste ske derföre, att, om allt förblef såsom det hitintills varit, sådant skulle förtröga rörelsen i Provinserna till den grad, att deras undergång ej länge skulle uteblifva.
Samma värde Ledamot har hufvudsakligen fästat sig dervid, att Grundlagen ej skulle medgifva, det Directionerne fingo tillsättas af Riksens Ständer.
Jag har ej i Grundlagen funnit något enda ställe, der det blifvit Riksens Ständer förbjudet, att till Ledamöter af Riks-Stånden lemna sitt förtroende, att förvalta en större eller mindre del af deras penningeverk.
Min tanka är, att om Fullmäktige skulle besväras med alt utse
Directeurer, en större våda deraf
Den 7 November f. m. uppkom, än den man nu säger sig vilja undvika.
Jag anser Utskottets Förslag rigtigt, och fär anhålla om proposition till bifall derå.
Herr Mannerstam_, Johan:
Jag instämmer i den tanka, som blifvit yttrad, att de blifvande Hiscont-Directeurerne ej böra tillsättas af Riksens Ständer, utan afBancoFnllmäktige.
Om också Utskottets Förslag ej kan anses stridande mot Grundlagarnes ordalydelse, är det likväl efter min tanka oförenligt och stridande mot ändamålet.
Utgreningarne af Banco-Disconten utmärka genom sjelfva namnet, att de icke skola utgöra särskilda
Disconter utan blott afdelnin*- gar af dem, som redan finnas.
De böra derföre äfven stå under Banco-Styrelsen.
Då de öfrige
Fullmäktige i alla fall skola controllera desse
Directeurers förvaltning, vöre det olämpligt, att någon annan tillsatte dem, emedan i sådant fall Fullmäktige svårligen kunde öfver dem utöfva någon tillsyn.
Jag tillstyrker således afslag å Betänkandet i denna punkt, och att proposition måtte göras , att i frågavarande Directeurer må af Banco-Styrelscn tillsättas.
Så snart Banco Utskotlets Förslag ej är Constitutionsvidrigt, tror jag det vara värdigast, att Riksens Ständer sjelfvjp välja desse Directeurer.
Om det Deri 7 November f. rn. ej innebär all möjlig säkerhet för Banken, skulle jag m jcket hafva misstagit mig.
När saken sistlidne sommar förevar, hade kanske rätta tidepuncten varit inne, att yttra dessa reflexionei'.
Att nu commuuicera Herr Hjertås Förslag med de öfrige Stånden, skulle endast förorsaka tidsutdrägt, och må hända ändock tjena till ingenting; emedan de Ti’e Stånden troligen instärnmigt beslutat, att Discont-Directeurerne skola utses af Riksens Ständer sjelfva.
Herr Hjerta: Herr Morath har icke ti*ott sig i Grundlagen finna någon föreskrift, som hindrar Riksens Ständer att utse Ombud att styra Penixinge-Verket.
Jag åter finner, att 66 §.
Riksdags-Ordningen säger, att Riksens Ständer vid hvarje Riksdag skola välja sine Banco-Fullmäktige, tre af hvarje Ständ.
Således blott tre.
På samma sätt är äfven stadgadt om Fullmäktige i RiksgäldsContoiret; och jag är öfvertygad, att om frågan varit att i stället välja Sju BancoFullmäktige, skulle sådant hafva axxsetts vara i strid mot Grandlagen.
Nu har man åter vidtagit en särskild utväg; man har nemligen kallat dem Directeurer , ehuru benämningen i sjelfva verket är likgiltig.
Om man kallar dem Ombudj så har äfven Grundlagen bestämt huru mångå Ombud Riksens Ständer få utvälja.
Jag har sjelf röstat för Banco-Discontens utgrening; men det är ett, peli ettan - Den 7 November f m. nät, att Ständer blanda sig i Contoirens Embetsmäns tillsättande; hvilket i en framtid skall medföra menliga följder’ Jag anhåller emedlertid alt Ridderskapets och Adelns beslut, rörande Banco-Discontens Lånerörelse , och de omständigheter i afseende å densamma, hvilka äga sammanhang med allmänna Finance-regleringen, må varda uppläst.
Om jag ej irrar mig, stårder, att Filial-Disconterna skola ställas under BancoFörvaltningens administration.
Om jag ej misstager mig , äro Directeurerne för
Discont-utgreningarne ställde under Banco-Directionens controll.
Detta är väl icke mera oformeligt, än att säga, det Banco-Fullmäktige äro ställde under andra Ombuds controll, eller Revisorerne.
Dessutom är det icke stadgadt, att Riksens Ständer få utse ett eller huru mänga Ombud i Verk, som ej voro förutsedda, då Grundlagen stiftades.
Jag påminner mig, att vid 1815 års Riksdag utsågo Riksens Ständer en Revisor, som reste ned att granska Disconternas Förvaltning.
En sådan Fullmägtig är ej eller i Grundlagarne omtalad; men det kunde ej falla någon in att, bestrida Riksens Ständer rättigheten att utse denna Revisor.
Jag skulle för moda, att det egentligen ej är fråga om att afgöra den af Herr Hjerta uppkastade frågan om rätta förståndet af åtskilliga §§. i Grund - 174- Dcn 7 November J. ni. lagarna.
Frågan är nu endast, om Piidderskapet och Adeln anser med Bankens intresse öfverensstämmande, att tillsätta Styrelsen öfver Filial-Disconterne genom af Riksens Ständer sjelfve valde Ombud.
NärBanco-Fullmäktige skola vara ansvarige för desse
Directioners åtgärder, måste desse sednare subordinera under de» förre.
Ständer hafva dessutom redan beslutat, att dessa utgreningar skola stå under Bankens iförvaltning, hvilket ej låter verkställa sig, om icke Fullmäktige kunna till- och afsätta Directeurerne.
Jag instäm mer fullkomligen i Friherre Cederströms förslag.
En Magistratsperson eller annan lagfaren man är allt hvad som kan jemte Banco-Ombudet och en Handlande i desse Direetioner behöfvas.
Ständer kunna i afseende på beslutet om Discontens utgrening troligen icke hafva afsett såsom en förmån, att sjelfve få tillsätta en eller annan person i Directionerne.
När man då finner , att Banco-Fulhnäktige bättre böra kunna tillse och välja, under en öppen Öfverläggning och profning, än Riksens Ständer, medelst slutna sedlar, så förenar jag mig uti hvad Grefve von Schwerin i detta afseende anfört.
Jag är före kommen af Friherre
Cederström och förenar mig således endast med honom.
Den 7 November f. m. 175 ansel' högst olämpligt, alt ett Verk, som skall ansvara för tvänne andras åtgärder, ej har rättighet att der tillsätta Tjenstemännen.