Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dalian Lri Lsson frän Upland förklarade, att Han wiflt icke bestred Friherre K-lerm- lins stora för» tjenster, men att dä han ej kunde frängä öfwerrygrlsen derom att bemäld- Frihsrres Chartor ej ljenade att förekomma twister emellan enskilda ms flere flagS egendoms frågor, och bidraga till ändring uti hivad
Lagen stadgade om urminnes häfd, kunde han ej deltaga i det tillstyrkande flere af Ulskotcrrs Ledamö, rer gjort.
Häruti instämde ^.näsrs ^näsrsson frän Osiergöthland.
Herr Prosten Doctor benström yttrade, att Geografiske Chartor moro nödige för all Rikets ungdom, som skulle beredas till skicklighet att ingä i Rikets tjenst och tjena till hjelpreda för historien, hwarS läsning , utan kännedom as läget af de särskilda Länder som deri förekomma, wore utan ändamäl och ett blott minneSwerk.
De Chartor sou» härtill hade blirvst nyttjade, hade i brist af inoämska hittills mäst köpas frän Frankrike, Holland och Tyskland ehuru mindre ljenUgt det warit ark hafwa behöst uplysningar frän utrikes orter om egit Fädernesland.
. DL Dim ^4 D>cembee.
Da Friherre klermeln sörckommit denna brist bch lämnar i ikciS tillgäng pä inhemska Charter'ös-- wc> träffande de' utländske u'ii?oggraunhet/ do
Se uägo«r betänklighet wid veras'jnlssanse och bibehållande innom
Riket skäligen ickcckunna wänkas, oansedt de icke kanna tjena till det ända walet all »plysa rwister mellan enskilde.
Herr ehrcliiatern von 8ck ultLenlisim instämde häruti under yurandc, au de Charlor som för, ur sunnos akt tiilaä innan Friherre kisrmslins Utkommo, moro ofullkowiige, hwuremot desse sednare med en wacker och prydlig gravure förena mycken noggranhet och killlörrillighck, och om de än icke kunde anwändas wid ägokwister emellan enskilde personer, wörö de likwäl goyska nyttiga och högst nödige för kännedomen af Riket och dest särskilde delar; hwarsörc och dä Friherre igsrmesm i flere hänseenden gjort för Riket de största och mäst owanliga upoffnngar
Herr ^rokktern äfwcn i afseende derpå och pä der Friherre i-iormslin icke mätte digna under tyngden af desse updffringar an» säg sig haswa ben mäst gällande anledning att tillstyrka isrägawarande Samlings inlösande kill Kronan.
RiksHagS-FuIImägtigen Jon Ionsson frän Blekinge förklarade, det han wäl
Med tacksamhet och högaktning erkände Friherre lksrmölins berömliga företag, akt genom G-ograflffa Charkor meddela RlkelS Innebyggare kännedom om Fosterlandet och desi bet skaffmhet'.
Dä CharkT-sörsäljningen nu Mera säkerligen torde bade löna mödan och med manga procents Winst betala omkostmnchrne pä instrumenter och gra, pering wore det wisierligen tillika beklageligt att de> / ne Patriotiska Medborgares omständigheter ej mek» Fjerde Landet LL- gäf» , 866 Den 14 December. gäfwo den tid, som kunde alga till en sadan försäljning, för att af sitt företag och sin möda fa njura den frukt, hwilken wore att päräkna bade säkrare och större om försäljningen werkstäldes för enskild Mans räkning än för Statens — Men detze afseenden oagtqdt wagade ^on jonsson icke, alt wid betraktande af Statens narwarande stora och mangfaidiga behof, tillstyrka dek penninge förskott, hwarom frästa war.
Dä Ledamöterne af Bonde,Ständer än widare förklarade sig af förr anförde skäl icke kunna instämma mi de tankar de öfrige Ständenv Ledamöter i förewar ronde ämne yttrat, utlät sig Herr Lieutenant att han erkände de goda assigterne hos Bonde-Ständers Ledamöter med detta deras wägrande, men önskade tillika att åtminstone Utskottet ej mätte ge anledning till det omdöme att Utskottet ej insett och erkänt den stora nytta, som skulle tillflyta Riket genom inlösande af Friherre klermelins ifragawarande samling och desi bibehällande inom Riket.
För sin egen tillfredsställelse tillstyrkte Herr Licutcnanten att Utskottet för alt Ådagalägga det äfwen här i Rikers stora förIjenster ej altid blifwa ät glömskan öfwerlämnade, mätte icke blott till Riksens Höglofl.
Ständer afqifwa Berättelse uti förcwarande ämne uran hemställan, innehällande asi eller tillstyrkande derutinnan.
Riksdags-Fullmägtigen fon Oöransson förklarade häruppå, att det wore otjenlig! att utdela belöningar under det mange af Rikets Innewanare suckade efter bröd, samt att da Utskottet, för saknad af tillgängar, icke kunnat för det närwarande förestä någon förbättring mi
Le högst warilonade penninge, lönragande Den 14 December. 867 Tjenstemännens wilker, han hemställde om icke Urskog leks widare ätqärd
Uti del ifrägasatte hänseendet kunde hwila intill dest Riksens Ständer stelswe yttrat sig öfwer ankaglighetm af Friherre karmelius anbud.
Herr Prosetzoren Doctor kksrlinxson anförde:
Dä fraga icke upstätl att inlösa Herr BcrgsRadet
Baron klermslins omnämnde dyrbara och i sitt stag fa uniqmS samlingar för akt begrafwa dem i cn cwig obrukbarhet, Ulan blott om ett förskott as Staten, som genom försäljning af Chartvr i längden betalar Capimlet med en ansenlig ranta, hwilken bliswer en national winst — Och da hwarje Nation i det uplysta Europa öfwer sikt Rike har en särskild sä kallad Atlas, som dock lill gravurs, accuratesie, papper och tryck knappast kan jämföras med den l-äsrmslinslra öfwer Swerige; sä saller jag i förundran, akt <n twckande discuösion i detta ämne kunnat upstä.
Jag behöfwcr ej annorlunda nämna En karmelius rält till Nationen» tacksamma upmärksamhet, hwilken genom Ständernas redan beslutade tacksägelse, addretze till honom med flere lysande Patrioter är godkänd, än att den nu ma äcerhälla ost frän comradickion med otz sielfwa, om också denna inlösen skulle stadna pä Bewillningen, som nu ltkwäl icke äsyftaS, sa tror jag dock att den sanna och rätt sörstädda medborgligheten ej mä inskränka» till bewakning af nagra styckar i wära ficksr:
Dä 15,020 R-dr dela» emellan 722,220 Medborgare, som kunna härtill bidraga, sä lärer ber blifwa en skilling pä hwarje individ»?, och kan wäl Riket» utskriaSe sä kallade nöd och uselhet hjelpa» med besparingen as en skilling? eller kan och bör nä, gon Swensk förena med en stolt och sjelfständig
Na« rionö uplysta och aldrig frän dek rätta ädel»,odet skiljaktiga ära, 868 Den 14 December. ära, utan Geografie öfwer sitt land lefwa okänd för en spillings ffull?
Om den saran stille inträffa att Baron i-isrmeliri nödgas, öfwergiswen af egne Lands» män, som han mrd sine arbeten hedrat, sälja dalina sin egendom ak Utlänningen, af hwilken wi för wära' Lärowork, wäna Barn och wär särffilda uplysuing om Riket niäsie mi införffriftie Charkor äterköoa den nied en fördö,!!ing af ZO till 100 prorent — sä frä, aas i hwilkas fieksr denna winst kan komma?
Ja r Utlänningens som skall tacka osi för detta främmande ädelmod; Men om denna osranämnde ChartL-samling med thy ätsöljande platar och u strnmenter bltswa bi» brbällne innom Wart Swcnffa Landtmäteri > Contoir och denna SwenjVa Atlas efter hand blifwer försäld bade in- och utrikes, ffall winsten inga i Statens na, rional,ficka och det är ju Simens hjelp wi ä syfta, sä» som föremal sör hwarje Medborgares rätt calculerade ädelmod?
Det blifwer olcsä cn förmörkande neslighet sör en uplyst fallön, akt cj omfatta detta tillfälle alt »vitsorda sin egen uplysninq, sin smak och sikt sanna iiueretze; Och när nu härtstl kommer, att de föresiag, »e rr,ooo R:dr icke fikola öka Bewillningen eller utan en riktande ersättning utgå as Statens allmänna me, Lel; sa mäste der uplysta Europa srestaS till den tron, att den Swencka Norden än famlar i Barbaris» mens elim >t.
Pä sadan grund anser jag sör ej min» Lre min pligt än ära, akt förena mig med dek Herr B<ron och Ordföranden, Hans Epcelftnce m. m.
Herr Grefwe kunsta, Herr Baron och OtHcrsten /Vstal. svärä, Herr Lieulenanten ?->k>man samt siere Herrar i detta äm e med en sä förelysande wärdigher och siyrka anfört.
Uppä härefter af Herr Baron och Ordföranden i ös» Deu 14 December.
Den 25 September. 301 ma.
För ali slutligen skydda sig emot lietta prejeri, sökte de få tullen på utländskt silke förhöjd.
Men fabrikanterna voro nog starka för att tvärtom borttaga all tull på denna råvara, förmodligen i förbund med Hrr frihandlare.
När då silket till följd häraf hade fallit, så funno Engelska kapitalister, som i grannskapet af Lyon anlagt sidenfabriker, i Chambery på det Piemontesiska området, för godt att köpa råsilke i Frankrike, hvarigenom priset återigen steg.
Men då bade de Franska kapitalisterna åter sådan makt, att de äsladkommo utförsels-tull på Franskt silke, oell prejade på detta sätt åter den silkesodlande landtmannen.
Men på roenniskor kan i Frankrike ej mera än annorstädes läggas lull, hvarföre de Engelska kapitalisterna förmådde alt, genom höga arbetslöner, frän Frankrike locka en befolkning, hvilken, från längre tider tillbaka, utmärkt sig för sin skicklighet i silkesspånad.
På detta sätt har ifrågavaride näring blifvit behandlad.
J sen således, mine Hrr, hvad man vågar, när man har makten i sina händer.
Fruktlöst har man hitintills försökt att skaffa rättelse deri.
En deputation vågade visserligen i Frankrike år 1848, när friheten fått nog mycken luft, alt begära kapilalernas beskattning, och ingenting skulle naturligtvis vara lättare, än att, från de räntor Staten betalar, afdraga den skatt, som derpå lades.
Men den deputation, som vågat sälla sådant i fråga, var nära att blifva personligen misshandlad, och saken förföll.
Det skedde äfven derföre, att regeringen icke tordes stöta kapitalisterna för hufvudet, ty de stora skulle då icke hafva velat, mot drägliga vilkor, lemna de penningelån, som regeringen alltid behöfver, och de små, som äro många, hade ej blifvit mindre förbittrade.
Frågan är följaktligen så beskaffad, ali hon sannolikt leder till en Statshvälfning, derföre att hon å den ena sidan icke kan falla, och emedan hvarken landtbrukare eller andra näringsidkare kunna, å sin sida, i längden uthärda detta förtryck.
Hon är sådan, att det icke äro några rofgiriga socialister, som vilja plundra andras egendom, utan det är den stora mängden af Franska folket, som vill skydda sin förmögenhet och sin arbetskraft mot andras prejeri.
Om af denna, eller någon annan anledning en Statshvälfning utbrister i Frankrike, så är vanliga förhållandet, att man, äfven i det öfriga Europa, följer efterdöraet.
Då önskar jag att vi ej måtte hafva nu fattat sådane beslut i statslåne-frågan, alt allmogen eller de landtman, som 1848 voro i fr igast alt qväfva de oroligheter, som här utbröto, icke mätte understödja dem, utan äfven då medverka till deras undertryckande.
Viljen J, att så skall ske, så börén J ock se till, att J ej öpnen porten vidare, än att J kunnen tillsluta honom, när det behöfves.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag, alt R. o. Ad. icke måtte återförvisa, utan bifalla denna punkt, och derigenom, så vidt möjligt är, göra slut på de Qerfaldiga bemödandena, att. oberoende af Regeringen, tränga sig fram till Statens kassakista.
Ender öfverläggningen i Lördagens plenum, hade jag tillfälle att framlägga de skäl, som talade för en jernväg i främsta rummet från Götheborg såsom ändpunkt 302 Den 25 September.
Jag vill således icke nu trötta R. o. Ad. med ålernprepande af dessa skäl; men anhåller dock, all i minnet få återföra, det jag då, likasom vid föregide tillfällen, förklarat mig ingalunda vara någon motståndare mot anläggandet af en jernväg från Skåne inåt landet, utan tvertom anser eu sådan vara af mycken vigt för utvecklingen af vår industri i södra och medlersta Sverige, och således jemväl för liela riket.
Huruvida vi emedlertid på samma gång, som den af K. M, föreslagna jernvägen anlägges, äfven kunna utföra andra, del är en fråga, hvars besvarande helt och hållet beror på tillståndet af våra finanser.
Kan man nemi. visa, att flere jernvägar på en gäng kunna påbörjas och fullbordas inom en icke långt aflägsen framtid, och icke inom så långt aflägsen, att de s. k. fanx frais stiga till högst betydliga belopp, just derföre, alt landet icke har kapitalstyrka nog, att samtidigt verkställa flere större sådana anläggningar inom en kortare tiderymd, dä vill jag gerna med min röst bidraga till främjandet af mer än ett dylikt at belsföretag.
Men örn, såsom jag befarar, Sverige icke har råd dertill, måste vi gä mera varligt till väga.
Enl. K. M:s Propos. skulle kostnaden för jernvägen från Slockholm till Götheborg komma att upgå till en summa, sum vore något mindre än den, som lärer erfordras för den från Skåne upät landet löpande jernvägen.
Den skulle nemi. upgå lill 16 milhr R:dr, med afdrag af kostnaden för Köping-Hults-banan.
Jernvägen från Slockholm till Malmö skulle deremot kosta 21 milhr R:dr.
St. tinder fyra statsreglerings-periodér ansloge 5 milhr
R:dr till den förra jernvägsbyggnaden, skulle denna dermed sä mycket sannolikare blifva fullbordad, sorn förslaget uptager den förutnämnda lägre summan.
Om man än antager, att någon missräkning kunnat insmyga sig i de hittills gjorda kalkylerna, i följd hvaraf verkliga kostnaden komme att öfverskjuta den gjorda beräkningen, samt att således anslaget under de fyra statsregleringsperioderna skulle åtgå, så blefve denna summa 20 milhr R:dr, och efter 5 proc. skulle räntan på detta kapital utgöra en millin R:dr.
En millin skulle utgå till amortering under loppet af 42 år; 'och denna summa är icke betydligare, än att Sverige skulle med ett väl ordnadt fondsystem kunna bära den.
Sverige dessutom bära kostnaden för en jernväg emellan Slockholm och Malmö, som upgår till 21 milhr, så skulle ytterligare en milliu eller något mer erfordras, som
Slaten tinder dessa år skulle nödgas årligen utbetala; och detta torde vara alltför mycket.
Ar det väl alltså nu rätta ögonblicket att besluta, det en sådan skuldsättning på eu gång skall göras för båda banorna?
Ar del då icke klokare, att den ena först afslutas, innan den andra påbörjas?
Skördar
Slaten redan fördelarne af den enes anläggning, och har Slaten redan tinder dessa arbetsår afbetalt en del af den härför iråkade skuld, då försl kan det vara lid att tänka på anläggningen af den andra banan.
Jag anser fördenskull mindre lämpligt, att nu påbörja båda stambanorna.
Då man således har att afgöra, huruvida den ifrågavarifie punkten bör bifallas eller återremitteras, bör man göra sig reda för hvad ett bifall dertill innebär, och hvad en ålerremiss betyder.
Ett bi - Den 25 September. 303 fall till SlatsUlskis förevande Uilåt. utesluter ingalunda frågan, alt äfven vid denna Kiksdag bevilja anslag till en jernväg mellan Jönköping och någon punkt uppåt.
Utsk:s förslag innehåller blott ”att ett särskildt jernvägssysteiu för Skåne ej bör fastställas”, samt att de föreslagna ”jernvågsanläggningarne inom denna provins och Småland icke må lill någon serskild åtgärd af II.
St. föranleda.”
Det är delta, som StatsUtsk. föreslagi*.
Nu har BorgareSt., på sätt Frih.
Raab upgifvit, återremitterat frågan, med uttalande af den åsigt, att anslag i andra rummet borde beviljas för en bana mellan Jönköping och Skåne.
Man Ilar äfven underrättat mig, att BondeSt. återremitterat Utlåt, för att få anslag till jernväg både mellan Slockholm och Götheborg och mellan Götheborg och Malmö.
En återremiss skulle hår betyda, att R. o. Ad. ogillar StatsUtsk:s Utlåt.
, som säger att de föreslagna jernvågsanläggningarna inom Skåne och Småland icke må till någon R.
Sttrs åtgärd f. n. föranleda; delta ogillande vill med andra ord säga, all R. o. Ad. äfven anser, att en jernväg vid denna Riksdag bör beslutas frän Skåne till någon punkt uppåt landel.
Måhända tänker mau sig härvid att anslaget, det må blifva 5 millir eller något derunder, bör delas mellan både denna oell Slockliolm-Göiheborgs-banan.
Men ett sådant bestämdt uttalande af alt den Skånska banan bör hafva företrädet framför de öfriga, skulle lätteligen gifva denna fråga en betydlig öfvervigt äfven öfver den af K. M. föreslagna.
Ty hvad Götheborgs-banan beträffar, sä hafva visserligen 3 Stånd återremitterat frågan derom; men vid de diskussioner, sora i anleda, deraf föreföllo, var det egentligen icke endast fråga om sjelfva Götheborgshanan, ulan många talare yttrade sig äfven om den Skånska banan, samt ansågo alt frågan om valet af stambanorna icke borde af R.
St. afgöras, utan penningar ställas lill K. M:s disposition, på det att K.
M. sjelf skulle ega välja mellan den ena eller andra banan.
Deu förra återremissen inom detta Höglofl.
Stånd betydde således ingenting annat, än att R. o. Ad. uttryckte missnöje med Ulsk:s Utlåt., i hvilket StatsUtsk. afslyrkt bidrag till stambanorna, i det serskilda ledamöter af Ståndet framställde olika förslag till penniugarnes fördelning mellan dessa banor.
Frågan är således, oaktadt ålerremissen af Utlåt.
JVs 273, fullkomligt öppen i afseende å Utlåt.
JV2 274 rör:de den Skånska banan.
Nu skulle, genom en återremiss af förevande ponkt, R. o. Ad. förklara sitt missnöje med StatsUtsk., emedan det afstyrkt all serskild åtgärd med anledn. af de i sist berörde hänseende väckta motioner; hvaremot R. o. Ad. ansåge en sådan åtgärd böra vidtagas.
Jag hemställer likväl, om icke detta är detsamma, som att uttala den äsigten, att det må gå roed de öfriga stambanorna huru som helst, något måste dock göras för den Skånska jernvägen.
Jag har visserligen ingen motvilja i hänseende till denna bana, men jag anser tiden ännu icke vara inne för dess anläggande.
Jag skulle också icke motsätta mig en ålerremiss af denna punkt, om dermed uttalades en opinion för berörde jernvägs framtida anläggning; men så som frågan nu kommit från de serskilda RiksStånden, så sorn Borgare- och BondeStms återremiss blifvit ställd, och så som diskussionen här förevarit, tvekar jag 304 Den 25 September. icke all motsätta mig en åtgärd, som skulle innebära en serskild opinionsyttring för den Skånska banan; ulan anhåller fördenskull om bifall ä denna punkt af StatsUtsk:s Utlåt.
Jag skulle hafva orätt, om jag här sökte ingå i åtskilliga af de långa dednktioner, som blifvit under diskussionen framställda, och hvilka egentligen haft sin plats, då frågan förra gången förevar, och då dess innehåll uttömdes ur så mångå synpunkter, all jag tror, att man icke nu behöfver sysselsätta sig med några detaljundersökningar, an g: de den ena eller andra jernvägens företräde.
Jag ber blott att få fästa upmärksamheten derpå, att de, som yttrat si£ till fördel för de sodia stambanorna, gjort det derför, att del mellersta Sverige redan genom stora sjöar och kanaler eger naturliga vägar för varuforslingen.
Jag har begärt, att R. o.
Ad. mätte täckas återremittera äfven den nu ifrågavartde punkten, på det att SlatslJtsk. må komma i tillfälle att pröfva frågan i sio helhet.
Den siste värde talaren har visserligen yttrat, att Utsk:s
Utlåt skulle innehålla ett afstyrkande af ett serskildt jernvägssystem för Skåne; men jag ber att få återkalla i hans och Ståndets minne, att detta ingalunda är förhållandet; ty SlalsUtskis yttrande ang:de en serskild jernväg för Skåne är en mellanmening, som står i recilen, hvaremot de ord, som utgöra sjelfva beslutet, endast innehålla, ”att de uti ofvanstående motioner framställda förslag, i afseende på utförandet af deruti upgifna jernvägsanläggningar inom Skåne och Småland, icke må lill någon serskild åtgärd af R.
Den naturliga följden af ett bifall till denna hemställan vore fördenskull, att R. o. Ad. afsloge de väckta motionerna, rörande en jernväg mellan Skåne och Småland, och tydligt och klart vore således, alt R. o. Ad. i denna fråga fattat ett definitivt beslut.
Jag har vidare begärt att ett sådant definitivt beslut måtte blifva upskjuiet, till dess StatsUtsk. fått tillfälle alt ånyo taga frågan i öfvervägande.
Här bar visserligen blifvit nämndt, att ingen annan jernväg borde f. n. komma i fråga, än den K.
Jag ber likväl att med anledn. häraf få erinra, det K. M. i Sin Propos. omtalar åtskilliga stamlinier, hvilka borde inom Riket anläggas och deribland äfven den mellan Skåne och Småland; men alt K. M., som i Sin Propos. nämner, att R.
St. redan gifvit garanti fölen bana mellan Köping och Hult, föreslår Ständerna att nu bevilja medel för denna banas fortsättning.
Men en talare har redan erinrat derom, att denna fortsättning, som K. M. omtalar, numera genom händelsernas gång icke existerar, och att tvekan kan upstå, huruvida Köping-Hults-banan någonsin kommer till verkställighet.
Mig synes fördenskull, att då hufvudfrågan i allmänhet blifvit återremitterad, och då man vet att inom nästan alla Stånd representanterna är delade i tvenne ungefär lika starka delar, hvardera förordande den ena eller andra af de ifrågavar:de banorna, fordrar billigheten, att åtminstone medgifva ålerremiss å denna punkt, på det att StatsUtsk., efter att ånyo hafva tagit frågan i öfvervägande, må kunna inkomma med ett fullständigt motiveradt förslag öfver ärendet
305 ärendet i sin helhet.
Möjligen afstyrker StalsUtsk. anslag till denna jern vägsan läggning, men Utsk. kan icke destomindre förklara, det Utsk. anser Gölheborgs-banan vara den vigtigaste näst den Skånska; eller Utsk. kan med ett ord betrakta frågan i sin helhet.
Detta afldippes om man nu bifaller ifrägavaride punkt.
Jag ber för öfrigt att få fästa upmärksamheten pä ett förhållande, nemi. att troligen vid ingen bana så noggranna och fullständiga undersökningar blifvit gjorda, som ang:de den bana jag motionerat.
Detta är också ett förhållande, som icke var kändt, då den K.
Propos. afgafs, emedan man då icke hade några andra nplysningar om denna bana, än sådana, som voro en följd af, så att säga, okulär-undersökuingar.
Men, jag upprepar det, här är nu icke frågan om att fatta ett definitivt beslut öfver detta ärende, utan blott att icke på förhand afklippa pröfningen deraf; och det är derföre som jag ännu en gång anhåller om punktens ålerrepaitterande.
Gr. von Rosen, Adolf Eugene; Jag förenar mig i allo med Frih.
Cederström i afseende på hans anmärkn.-r mot Gr.
Lagerbjelkes yttrande, rör:de den förmenade begrafningsfesten öfver Köping-Hult-banan, på hvilken man ständigt tyckes vjlja tillämpa Goethes uttryck om barnet: ”lieule roth, morgen todt.”
Jag vågar nemi. hysa en helt annan öfvertygelse om denna bana, och jag tror icke alt liderna så förändrat sig, att man skall glömma allt hvad som har blifvit yttrat om ifrågavar:de ämne.
Med Hr von Hartmansdorff instämmer jag jemväl, i det jag tror, att, ifall fråga blott vore om Småland, skulle den naturligaste rigtningen för en jernväg derifrån vara genom Nissa-dalen till Falkenberg i st. f. genom Skåne; ty derigenom finge Småland kommunikation med Götheborg och andra orter, der det kunde afsätta sina produkter.
Deremot tror jag icke, att hvad Hr von Hartmansdorff yttrat, angående fondsystemet, är riktigt; att nemi. hopstapla én mängd isolerade siffror medför icke mycket godt, och att blott tala om skulderna, men icke om hvad genom dem'kan åstadkommas i och för ländernas välstånd, tjenar i sanning till ingenting, och kan allra minst utgöra någon bevisning för oss Svenskar.
Jag tror att det är mycket svårt, att gå rikligt till botten af den frågan, huruvida de skulder, som Frankrike gjort, varit förgäfves.
Troligen har ingen'bland eder, mine Hrr, lefvat längre tid i Frankrike än jag, nemi. ifrån 1815 till 1854, d. v. s. 39 år, ehuru under olika tider; men att i industriellt hänseende jemföra Sverige med Frankrike, vore verkligen detsamma sora att jemföra Ryssland med Belgien.
Frankrike har ulan tvifvel till en stor del att lacka fondsystemet för den utveckling dess industri fått; men jag vill derföre icke påstå, att detta system är nyttigt för andra stater under olika förhållanden, och jag tror icke heller, att det i Frankrike varit väl och försigtigt behandladt, hvarföre man icke nog kan varna Sverige för att gå lika hufvudlöst till väga i afseende på de lån, som erfordras, så framt de icke direkt afse produktiva förelag.
Jag har tillstyrkt fondsystemets införande i vårt land; men icke såsom prin12 H. 20 300 Den 25 September. cip, utan endast såsom en utväg att anskaffa penningar, icke allenast till jernvägarne, utan äfven till andra särdeles nyttiga oell gagnande arbeten; ty det är klart, om man uteslutande skulle hålla sig till den blifvande bränvinsskallen, så skulle densamma belt och hållet absorberas af jernvägarne, och intet återstå för andra företag.
Jag tror fördenskull, att det var nödvändigt alt vid delta tillfälle votera för fondsystemets antagande, ehuru jag måste erkänna, att jag i princip är bestämdt emot detsamma, och jag kan icke annat än beklaga, att Hr vbn Hartmansdorff, med den talang han eger, skulle till den grad vara intagen af ”delenda est Carlhago”, att lian icke åtminstone i delta hänseende bistod mig, då vi möjligen skulle hafva sluppit fondsystemet.