Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De inskränka sig till enskildta handelsafFärer.
Huruvida Regeringen kan lita på dem, hemställer jag till dem, som komma ihåg, att Svenska Consuler på utrikes ort sällan eller aldrig äro Svenska undersåtare, och troligen skulle mera besörja sitt eget fäderneslands, än Sveriges, intresse.
Det måste derföre ursägtas mig, att jag, i afseende på det behofliga antalet af Diplomater, mera mäste tro Konungen, än Grefve Horn.
Jag nödgas bestrida den tanka, som af Herr von Schulzenheim blifvit yttrad, att tnan fullkomligt utredt frågan och ådagalagt behofvet af det begärda anslaget.
Om det måste medgifvas, att det ensamt beror af Konungen att besluta angående de diplomatiska beskickningarna, så är det lika obestridligt, att Rikets Ständer äga pröfva, om de hafva medel att betala dessa beskickningar.
Icke eller lärer vår tids upplysning nu mera medgifva det påstående, att Cabinets-politiken är en hemlighet för de bildade folkklasserna.
Jag är Öfvertygadj att man från hvarje större HandelsContoir skulle få lika säkra underrättelser, som oftast erhålles genom Legationerne.
Om det således beror på Kongl. Maj:t, att tillsätta personerna, så måste det vara Rådgifvarens pligt, att ådagalägga nöd - I) e b a8 S e p t c m b e r f. tn. 35
Vandiglieten af besparingar ifrån behofvet äf minskning i folkets bördor.
Jag tror, att om Sverige för sin del lemnar 200,000
R:dr till detta ändamål, så kan, med det bidrag Norrige dertill gifver, åstadkommas många saker, både i Cabinettet och Salongerna; och om frågan endast är, att erhålla kännedom om andra länders inrättningar■, och hvad som der passerar, så kan detta utan tvifvel erhållas för mycket bättre köp, än hvad dessa förnäma kunskapare, nu kosta.
Man har Velat erindra, att här en Makt skickar en Minister af viss rang, måste man skicka eli af lika rang tillbaka, men jag tror likväl, att just Sverige i detta fall gått längre än etiketten fordrar.
Vi äga hemligen en Minister i Wien, under det Österrikiska Hofvet endast har en Chargé d’affaires härstädes; äfvenså finnes i Hamburg en person af högre diplomatisk karakter, än behofvet fordrar.
Jag tror, att förbållandet uti Italien och de Förenta Staterna är nära nog detsamma.
De makter, hvilka kunna sätta något värde på Sveriges inflytande, tror jag skulle stegra deras aktning för Svenska Kronan i samma mån, sorn vi söka göra oss respecterade genom en klok inre hushållning, och icke ställa oss så, att vi i behofvets stund nödgas tigga oss till Guinéer eller Rublar.
För min del tror jag, att StatsUtskottet icke har full 43 H. 3* 36
Den 28 September f. in. ständigt utredt förbållandet med MinisterStaten.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att vid återremissen begärdes af Utskottet en uppställning å förhållandet med MinisterStaten före 1809 och efter denna tid.
Då Utsk-otlet ej uppfyllt denna begäran, såsom enda utvägen för Representanten, att erhålla någon möjlighet att bedöma ämnet; så tror jag den mening icke vara förhastad, att Utskottet kunnat lemna någon större uppmärksamhet åt ämnet, än det gjort.
Statsregleringens föremål inom hvarje constitutionelt samhälle innebär en naturlig strid emellan ökade behof af skatter å ena sidan, och fordringar af deras nedsättande å den andra.
Geno- • formernas bristfällighet inom vårt land, inträder sällan det förhållande, alt Representanten direct kan vända sig till den Minister, som föreslagit Budgeten och hvars åliggande är, att nöjaktigt försvara behofvet, genom tillfredsställande redovisning för utgifter. —-
Vid detta tillfälle inträffar ett annat förhållande, och discussionen öfver ämnet antager en fördelaktigare ställning, då Representanten här häfver att direct vända sig till StatsMinistern för Utrikes Ärenderna eller till den hans ställe företräder.
Vårt Statsskick är lyckligt nog, att sällan lemna anledning för Representanten, att beklaga sig öfver egennytta vid medlens förvaltning.
Men deremot synes det snart sagt omöjligt, att inom oss framtvinga den ad - Den 28 S c p t e 111 b e r f. m. 37 ministrativa kraftyttring, sorn uttrycker sig i förmågan, att, genom skattemedlens väl beräknade användande, nedsätta skattebördan, under tillvägabringande af de stora resultater, som ensamt genom verkliga Statsmanna-åsigter kunna åstadkommas. —r 7 och 11 §§. af vår Statsförfattning omgjorda visserligen de Ministeriella Ärendernas behand-r ling med hemlighetens slöja.
Anslagen tillhöra dock Sländerna att bevilja, och det tillhör derföre äfven dem alt undersöka riktigheten af dessa anslags beräknande, och deras mer eller mindre ändamålsenliga an-r vändande.
I alla Representant-församlingar, lemnar förhållandet med fremmande Stater ett vidsträckt fält för undersökningar och olika åsigter.
Jag vill likväl vid detta till-: fälle, likasom Herr HofCancelleren, aflägsna mig i hvad möjligt är från att ingå inom politikens vidsträcktare område; jag skall söka att endast sysselsätta mig med principutvecklingar, så vidt det ligger inom min måhända alltför inskränkta förmåga att tillvägabringa.
I en Stat, hvilken, som vår, tillföljd af sitt afskilda och kringflutna läge, sin bristande rikedom, och sina naturförhållanden i allmänhet, måste iakttaga en i yttersta måtto passif politik, bör man åtminstone äga den fördelen, att icke behöfva se Styrelsens politik rigtas
Lill actift motstånd mot Folkens framgång på upplysningens 38 Den 28 September f. rn. och frihetens stråt, eller passift medverka till ett sådant mål.—
Den mera inskränkta, politik, som genom verldshändelserne synes oss föreskrifven, visar sig äfven bestäm-, ma den rang vi inom de Europeiska Staterrie förnuftigtvis böra eftersträfva, och hvilken af Herr von Schulzenheim visserligen blifvit uppgifven, att vara den andra.
Jag vill icke ingå i någon tvist i anseende till hans rangordning, men jag fruktår, att den hvilar på andra grunder, än Nationernas individuella personlighet eller företräde framför Söderns Folk, eller å de historiska, minnen den värde Talaren omnämnt.
De mer eller mindre inskränkta åsigterna här-, om grundlägga icke desto mindre anslagets mera eller mindre nödvändighet i afseende å beloppets storlek.
Svårigheten, att bedöma denna nödvändighet, visar sig genast uti första rummet, i brist på räkenskaper, hvaraf åter uppstår den okunnighet, hvari Representanten befinner sig i afseende på möjligheten att bedöma medlens användande.
Oaktadt man vid sista Riksdagen an-, märkte detta, och oansedt motion gjordes äfven af dem, som förut varit Diplomater, att MinisterStatens löner skulle såsom för-, ut qvitteras i StatsContoiret; har lik vist in-, gen ändring inträffat i det förhållande, som under en mellantid, från 180g till nu, ägt rum, eller alt StatsMinistern för Utrikes Arenderna i StatsContoiret ensam qvitterat hela Minister-anslaget.
Hvad sjelfva
Diplom Den 28 September f. m. 39 martien angår, måste jag yttra den öfvertygelse, alt jag tror dess mysterier till den grad hafva blifvit inskränkta, att den under intet vilkor kan ses från samma synpunkter, eller skådas under samma förhållanden nu, som under fordna mindre allmänt upplysta tider.
— Jag tror, att sedan handeln blifvit så utvidgad, sedan relationerna Staterna emellan blifvit så intima och så regelbundna, sedan Tidningspubliciteten blifvit så verksamt ingripande i alla offentliga förhållanden och värf, är Diplomatiken af vida mindre intresse för alla Stater, och särdeles för de mindre.
Jag fruktar, att, oaktadt allt hvad man säger om de höga Ministervärdigheternas inverkningar i Sallongerna, Tidningarne dock i de flesta fall fortare berätta de tilldragelser, hvilka annars utgöra föremålet för Ministrarnes depecher.
Hvarföre räkenskaperna för MinisterStaten skola utgöra en hemlighet, kan jag ej inse.
De angå ju endast fulländade handlingar, hvilkas granskning ej mer inverkar på ett redan passeradt förhållande.
Jag äger möjligtvis alltför inskränkt insigt i Diplomatien, men det är naturligt att Folkombudet, som har till åliggande att åtminstone arbeta uppå att nedsätta skatterna, skall företrädesvis fästa sig vid sådana utgifter, der räkenskaperna ej utvisa behofvet, och misstänka, att inskränkningar kunna göras.
Tractaterna känna vi; det är så - 4o Den 28 September f. ni. lecles blott dosornas antal och kostnad, sorn vi af räkenskaperna ytterligare kunde inhämta.
Det är möjligt, att vi derifrån fördes till uppmärksamhet på sjelfva Tractaterna i allmänhet, och å deras ömsesidiga inflytande på de svagare och starkare Makterna.
Jag nödgas ur en philosophie åsigt betrakta ämnet, och jag tvekar icke då, att yttra miu fruktan, att ingen af de mäktiga Staterna är så klen i politiken, i kännedom af sitt lands fördelar, att den uppoffrar nå-, got af sitt intresse eller sin politik, för att gifva en förmån åt en annan, särdeles åt den mindre mäktiga Staten, hvilken sällan torde kunna erbjuda något motsvarande utbyte af fördel, sorn ej tillika innebure en Uppoffring. •— Jag tror, att Handelstractaterna till det mesta äro oting, hvilka qvarstå från fordna tider, då man handlade efter helt andra grundsatser, än det nu vakande Statsskicket föieskiifver.
Jag tror, att de maktägande Staterna vid sådana tractater icke lemna andra fördelar, än sorn äro förenliga med deras egna intressen; ocb om detta alltid iakttages, så uppkommer det naturliga handelsförhållande, hvartill ej fordras några Handelstractat.er, hvilka då icke medföra några andra egentliga resultater, än dq ömsesidiga dosorna.
När man, utan tillgång till räkenskaper, säger, att MinisterStaten är dyr, så uppstår naturligtvis den frågan, hvad är def, som är dyrt?
Jag svarar då, att den Den 28 September f. m, 4?
Staten utgör 266,666 R:dr 3a sk.
De af extra utgiftsmedlen disponerade summor stiga till 5o,ooo R:dr; båda anslagen tillsammans utgöra således 3i6,666 R:dr 3a sk.
Norriges bidrag hade jag endast upptagit till 60,000 R:dr Svenskt B:co, mea anser mig nu, enligt Herr HofCancellerens yttrande', böra upptaga till närmare 100,000 R:dr Sv, B:co.
Totalsumman för MinisterStaten uppgår således till mera än 400,000 RrdrSv.
B:co, eller till lika med hvad Kongl. Maj:t äger i anslag på i:a HufvudTiteln.
Jag kan således icke undertrycka min öfvertygelse, att denna MinisterStat är mycket för dyr för det land, hvars ekonomiska ställning icke medgifver en så kostsam utrikes representation, och som, ifrån ingen synpunkt, kan ställas i jemförelse med de länder, ifrån hvilkas diplomatiska utgifter Herr von Schulzenheim velat leda sig till bevisningen, att det nu omtvistade anslaget hos oss är knappare Leräknadt, än uti andra Stater.— Herr von Schulzenheim har upplyst hvad MinisterStaten kostade före år 1809, men han har icke upplyst, hvarföre den nu är dyrare.
Att prisförhållanderne äro ofördelaktigare liu, än då, betviflar jag, emedan ett allmänt 20-årigt krig nödvändigt då skulle verka prisernas stegring.
Yid jemföreisen häraf, ber jag att få fästa uppmärksamheten derpå, att ensamt beskickningen i Petersburg löre 1809 kostade 3o,000 R:dr B:ca af de 100,000, sorn voro anslagna för hela 42 Den 28 September f. m.
MinisterStaten.
När man dertill beräknar, att denna beskickning nu endast kostar half*, ten emot då, samt att således en stor besparing uppkommer på det bela; så synes kostnaderne på andra ställen vara alltför höga, synnerligen då de använda extra utgiftsmedlen samt Norriges bidrag äfvfen tagas i beräkning.
I saknad af allt granskningstillfälle öfver convojmedlen, känner man icke, huru mycket af dessa medel går till MinisterStaten.
Jag tror, att betydligt användes dertill, men detta påkallar blott upplysning, och är icke uppgifvit såsom ett bestämdt factum, men som den bristande granskningen lämnar rättighet att förmoda.
Jag anser derföre granskningen af dessa utgifter vara i högsta måtto nödvändig.
Måhända skulle man genom ett sådant medgifvande förebygga det tvifvel, som nu förefinnes, och de obehagliga discussioner, som deraf blifva en följd.
Jag hoppas derföre, att detta motstånd att medgifva en sådan granskning, också snart måtte upphöra, såsom aldrig ledande till andra resultater än misstroende, och ofta ogrundade omdömen.
Den andra frågan är huruvida nyttan af MinisterStaten motsvarar dyrheten.
I detta fall är det naturligt, att åsigterna äro mera än annars delade.
De, som tro, att
Statens väl beror af diplomatiska underhandlingar, anse dessa af vigt.
Den, som tror, att den diplomatiska skickligheten knappast kan finna tillfälle att göra sig gällande Den a8 September f. m. 43 Jfrån de mindre staterna, och än mindre, att den kan förmå att dåra de större staternas cabinetter, och, så lillsägandes, tillnarra sig fördelar af dem, anser nyttan Vara ringa.
Må det förlåtas mig, örn jag vid detta tillfälle icke kan undgå att påminna mig Skeppshandeln, då diplomatikens behof för landet är under öfverläggning.
Skeppshandeln och diplomatikens inverkande på den, bevisar antingen, att man å utrikes ort ej var vederbörligt underrättad om våra förhållanden till andra magter, eller ock att man ej fästat vederbörlig uppmärksamhet å de underrättelser man på den ministeriella vägen bordt inhämta.
Jag är således af den öfvertygelse, att de högre lunctionärerne inom diplomatiken ingalunda ensamt äro i stånd att afböja misshälligheter, för ett Cabinett, som hemma i landet oförståndigt går till väga.
Jag tror, att den högre MinisterStaten, särdeles ifrån de mindre magterna, nu mera blott är en lemning af den fordna statslyxen, och att den nu mera icke inbringar någon mot dess kostnad svarande nytta.
Då jag påminner mig det motstånd, som min mening vid sista Riksdagen vederfors, måste det fägna mig, att Herr yon Schulzenheim begagnat en Talares åsigter, hvilka jag efter närmare begrundande af saken, anser mig kunna åberopa såsom stöd för mina emot dess stridiga åsigter.
Jag utbeder mig att få fästa uppmärksamheten på, huru den store di - 44 Den 2§ September f. m. plomaten då yttrade sig: ”1 ett allmänt till”stånd af oro och ovissliet om dels anade, ”dels förborgade, öden; under ständigt växlande farhågor och förhoppningar, sprit”tande rörelse och skenbar hvila; med brytning af tänkesätt bos Folken och skil ja k— ”tiga inleressen emellan Staterna, är det ”omöjligt att bestämma, hvarest bedrifvan”det af vårt fäderneslands angelägenheter ”är, eller blifver vigtigast.”
Här är det således förutsatt en ren omöjlighet, att veta stället för detta hvarest, der fäderneslandets angelägenheter bedrifva®, och deraf följer alt man öfverallt, på alla punkter, mäste hafva en Arnbassadeur, då tillträdet i sallongerna är af så stor verkan, och när Ministrarne hafva så stort företräde framför Charges-d’affairerna, att i samma rum dessa sednare med den största diplomatiska skicklighet, och det angenämaste sätt att vara inom societeten, ej vinna samma tillträde som Ministrarne, om dessa ock äro i saknad af alla dessa de förras egenskaper.
Den store diplomaten yttrar sig derefter: ”Konungen kan det ensamt.”
Det gifves troligen ej så manga punkter, der detta behof af Ministrar beständigt är för handen; oell då detta hvarest således ej inträffar på så många punkter på en gång, är det ock troligt, att Konungen kunde för sådana fall affärda extraordinarie beskickningar lill detta hvarest, hvarigenom jag tror en stor lindring i Ministerkostnaden skulle uppkom - Dea 28 September f. nii 4^ ma.
Jag bekänner, alt om diplomatiker! för mig skall äga något värde, är det endast nr synpunkten af den högsta undervisningsanstalt inom samhället.
Den kunde vara nyttig, om de högre functionärerna vid beskickningarne ägde tillfälle att laga k än ne* dom af främmande länders framsteg i de vigtigare samhällsförhållanderne, och om dessa functionärer vid sin återkomst vunno tillfälle att inom det högre Statsbestyret göra dessa sina inhämtade insigter gällande; men i egenskap af ett uteslutande yrke anser jag diplomatiken såsom en olycka för samhället, äfven derföre att dessa diploma* ter, som tillbringa hela deras lefnad utom fäderneslandet, och sorn under sådaneförhål* landen snart sagt endast återkomma för att utkräfva stora pensioner, derigenom onödigt belasta StatsVerket.
En diplomat, sorn endast tillbringar sin tid utom fäderneslandet, som endast redigerar tidningsartiklar och rectilierar dem; hvilket påminner om den historien jag i min ungdom hört, om en diplomat, som ena postdagen skref en politisk fabel endast för att nästa postdag hafva något att återtaga, hvilket jag dock ej nu påstår vara fallet; en sådan diplomat, säger jag, föreställer vid sin återkomst bilden af en fabriksarbetare, som i hela sin lifstid endast sysselsatt sig med tillverkandet af en viss liten del af fabrikstillverkningen, men som derigenom blifvit uturslåndsatt att tänka sig eller tillverka något 46
Den 28 September f. m. helt.
Hvad Herr von Schulzenheim ytter* ligare åberopat mot mig, utur den store diplomatens anförande, torde jag icke vidare behöfva uppehålla mig vid.
Jag vill endast tillägga, att mig har lian icke öfvertygat, att vi behöfva bevaka våra angelägenheter och försvara våra gränsor vid utrikes liof genom förnäma diplomater.
Jag är öfvertygäd, att en yngre, och med sin tid mera initierad diplomat af lägre rang med samma skicklighet, som en högre functiouär, uträttar allt detsamma som en sådan.
Jag tror, att man mindre allmänt borde tillsätta beständiga functionärer vid missionerna, utan att allt detsamma kunde verkställas genom accrediterade resande personer.
Jag minnes från min ungdom, att vi i Paris hade Minister, och att Styrelsen ändå fann sig nödsakad att utskicka en voyagéur accredite, för att verkställa åtskilliga underhandlingar.
Om Generalitetet användes vid missionerna, för att tillika inhämta för metiern dyrbara kunskaper, och öfva sig i ett yrke, som mera tillhörer dem* och vid de fredsslut, der de möjligtvis skulle kunna komma att dictera lagar, vore för dem nödigt att känna, så vore åtminstone én flerfaldig nytta vunnen.
Det är visserligen möjligt, och jag bestrider det ej, att diplomater neka dem, som ej äro det, allt slags begrepp i detta afseende; men jag tror, att den diplomatik, sorn ej åtföljes af några 100,000 bajonetter och 100 linieskepp* Den 28 September f. m. ej stort uträttar.
Herr HofCancelleren har sagt, att
Amerika säkerligen har mindre angelägenheter alt bevaka inom Europa, än Sverige.
Jag tror detta ej vara fallet, ty Amerikas intresse täger dagligen en sådan vändning, att Amerikanska Charge'-d'affairen snart torde anses af större vigt, an sjelfva Svenska Ministern.
Min öfvertygelse är, att diplomatiker! häst i Konungens Conseille bevakas.
Vi hafva sjelfva sett en tid år i8o3, då genom mindre klokhet hos Svenska Cabinettet en allvarsam brytning med Vår Östra granne förevar.
Ambassadeuren var då frånvarande, men det lyckades det oaktadt en diplomatisk person af en vida lägre rang att återställa lugnet.
När Cabinettet är oklokt, tjenar Ambassadeurens skicklighet troligen till föga, och då Cabinettet handlar klokt, kati gerna Ambassadeuren lemna rum för Ministern, och denne till och med för Charge-d’affairen.
Om vi hade Tålt granska Ministercassans räkenskaper, hade vi troligen äfven funnit anledning till anmärkningar mot de i förhållande till Sveriges ställning öfverdrifna kostnaderna för Ambassaderna till kröningarne i Rheims och Moskou.
Vid kröningen i Moskou år 1802 bestego kostnaderna sig icke till mera än 4000 R:dr Hamb. J3:co.
Hvad den sista kröningen derstädes kostade oss, vet jag ej, men det ligger klart för hvarje förstånd, att den mån g - 48 Den ä8 September f. rh. falldiat öfverstigit denna summa.
Och må det förlåtas mig om jag tror, att denna Ambassad ej varit påkallad af diplomatiker fordringar.
Jag dom trier dertill endast efter den så mycket åberopade reciprociteten, emedan vid vår senare kröning härstädes år 1818 ej sågs någon Extraordinarie Ambassadeur.
MinisterStaten upptog före år 1809 såsom Ministerlön 7000 R:dr Ilamb.
B:co, correspondance-penningar 1000 R:dr deruti inberäknade, deraf merendels 1000 R:dr besparades.
Jag vet ej, hvarföre dessa lönebelopp nu skola vara så ansenligt högre; vi äro ej rikare nu, än då, och icke måtte det vara för att inbilla andra stater, att vi äro rikare, eller att vår ekonomiska ställning är förbättrad nu mot förr, i hopp alt vår förmåga och politiska styrka måtte mätas efter den lyx våra Ministrar vid utrikes hof kunna ådagalägga.
Då jag ej kan föreställa mig något sådant resultat, så måste jag yrka nedsättning i anslaget till MinisterSlaten.
Jag kommer äfven till en besynnerlig uppställning, då jag besinnar, hvad som icke eller blifvit bestridt, att MinisterStaten kostar 4°o,ooo R:dr Svenskt Banco, och derjemte tager i betraktande att allt hvad 10 PIufvudTiteln årligen haft i anslag till nybyggnad af Flottan, som i så väsendtlig mån ingår i vår antagne försvars-' plan, är 171,000 R:dr B:co.
Jag frågar då, om det är ett rimligt förhållande, att Mini - Den 28 September f. m. nisterStaten har mera än 400,000 R:dr B:co inom ett land, som ej kari lemna lill sin Flotta mera än 171,000 R:dr, eller vida mindre än hälften af hvad MinisterStaten kostar.
Af alla dessa skäl yrkar jag en nedsättning i anslaget till MinisterStaten, af 66,000 R:dr E:co, då det för samma stat återstår 333,000 R:dr B:co, hvilken summa för mig synes vara så rundlig, att jag icke skulle kunna ursäkta, det jag hegart en så ringa nedsättning, om jag icke vore i okunnighet om räkenskaperna, ty jag tviflar icke, alt ju ytterligare nedsättning kunde äga rum.
Här har blifvit af en värd Talare Herr Tham yttradt, utan att hafva blifvit besvaradt, att han tror mera på Konungen, än på Grefve Horn.
Detta yttrande kan möjligtvis låta ganska naift, synnerligen då det är sagdt i afsigt, att försöka nedsätta representantens yttranden.
Jag mäste dock påminna derom, att det är oformligt, att draga fram en sådan jemförelse, och otillämpligt, emedan ingen discussion mig veterligen i ämnet varit emellan Kongl. Majr^ocb Grefve Horn, ty endast i detta fall hade en jemförelse kunnat göras, derest icke Herr Tham haft behof af denna så ofta af honom brukade egid, hvilken annars är för mycket utom jemförelsen, att i jemförelseväg kunna begagnas.
Jag anhåller slutligen att 43 H. 4 5o Den 28 September f. m. få fästa uppmärksamheten derpå, att den utväg jag föreslagit lill en minskning i utgifterna af 66,000 R:dr B:co kan blifva en ersättning till nära samma summa för den frikostighet i löneförhöjningar, hvarmed Ridderskapet och Adeln utmärkt sina beslut.
Hans Excellence Herr Grefve Löwenhjelm, Carl
Ej närvarande, då discnssionen öppnades, har jag ej haft tillfälle att afhöra de anmärkningar, som blifvit gjorda, innan Herr von Schulzenheim uppstod.
Jag skall således endast svara på de yttranden, som sedermera blifvit af Friherre Anckarswärd och Grefve Horn afgifne.
Det är verkligen en svår lott, att uppstiga efter en talare, sorn så ofta ådagalagt sin stora talang, och som så nyss uppträdt och roat Ridderskapet och Adeln med en epigrammatisk deduction öfver diplomatikens många små konster och föga nytta.
Friherre Anckarswärd har uppfunnit och afhandlat en art philosophie öfver diplomatiker), hvilken nya vetenskap säkerligen blifver af ett sannt Europeiskt intresse, och jag lyckönskar honom att vara den första, som afhandlat detta ämne.
Friherren tror diplomatens skicklighet och personliga egenskaper af föga värde.
Jag måste dock i detta afseende motsäga honom, ty jag känner intet förhållande, der ej det personliga värdet dels såsom medel, dels såsom kraft, Den ?.8 September f. in. 5i ingär, och hvarföre skulle man då beröfva diplomaten äran deraf?
Herr Friherren vill bannlysa Ministrar utur Svenska diplomatiens Rang-rulla, och ersätta dem med Qhai ges d’affaires.
Denna sats är dock icke ny, emedan den framställdes i Franska Republikens yngre och menlösa tider, att nemligen åtnöja sig med dessa Charges d’Affaires eller Agenter på Romerska sättet.
Jag har äfven sett samma satts drifvas i sednare lider, nemligen af Don Miguel; så att jag verkligen är osäker, till hvilket system man skall classificera denna lära.
Jag tror likväl, att intilldess detta project blir pröfvadt, Sverige skulle göra bäst att följa Europas exempel, och ej att söka gifva exempel åt Europa.
Europa behandlar nationernas angelägenheter genom Ordinarie Ministrar, skall jag, såsom en Konungens trogne rådgifvare och mitt fäderneslands trogne representant, tillstyrka, att Sverige handlar på samma sätt.
Det har blifvit sagdt, att Sveriges röle är af en passif natur.