Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nu förhåller sig så, alt Direklm inkommit med förslag lii! löne-förbättiingar för Banko-ombudet, tjenstemännen och vaktbetjeningen, med undantag af bokhållaren, till det belopp jag i min reservation uptagit, men Utsk. har dervid ej fästat något afseende, och, ehuru Afdelnra inom Utsk., som haft delta ärende sig lilldeladt, sådant yrkade, förföll likväl alltsammans tili pleno, dock endast med en rösts pluralitet.
Visserligen har Utsk. föreslagit, alt förvaltnings-kostnaderne fick hädanefter öfverstiga anslaget med den summa, sora åtgick lill betäckande af revisions-omkostnaderne, och fördelen deraf kan jag icke inse, emedan medlen komme att tagas från årets inkomster, hvarigenom hufvudresultatet blefve alldeles,detsamma.
Uplysningsvis får jag meddela, att sisth års revision vid lånekont:t uti Wisby kostade för 8 dagars effektivt arbete 427
R:dr 37 sk. 6 rst. tuko eller nära -Judel af hela anslaget, och alt en enda Revisor upbar för sitt besvär 228 R:dr 19 sk. 6 rst. tuko.
Skulle nu de öfriga 3:ne
Revisorerne också blifvit tagne från aflägsna orter inora Riket, samt Banko-ombudet från Stockholm, så hade revisions-omkostnaderne upgält lill minst 1.000 R:dr b:ko, eller af hela anslaget.
St., ehvad sora angår Wisby låne-kont., böra äga dylika upgifter, som Ständerna erhålla från låne-kontm i Götheborg och Malmö, samt yrkar derföre, att arfvode och löne-staten vid Wisby låne-kont. må uti blifvande Biuko-Reghte införas.
Hvad beträffar nen löneförbättring, jag i min reservation föreslagit, och som grundar sig, ej allenast på Direktms vid låne-kont. i Wisby gjorda framställning, utan fastmer pä de ökade gåremålen, som tillkomma detta kontor genom förhöjning i fonden för kassakreditiv-rörelsen, öpnande af upp- och afskrifningsräkning, samt åtgärders vidtagande till förekommande af penninge-remissers afsändande med posterne emellan Stockholm och de orter, der Banken bär låne-kontor.
Med stöd af hvad jag haft äran alt i korthet anföra, tillstyrker jag afslag å Utskrs Betänk, i förevaride punkt, samt tillstyrker att densamma må erhålla följande lydelse:
Förvaltnings-kostnaderne för låne-konl:t i Wisby få, i ett för allt, icke öfverstiga 3,450 Ridr biko.
Af denna summa anslås till de fyra af R.
St. förordnade Direktörer, hvardera ett årligt arfvode af 250 Ridr biko, deruti inhenik nadt sä väl ljuspenningar som rese-kostnads-ersättning.
Af återstoden tilldelas såsom årlig lön: Till Banko-ombudet B:ko R:dr 500: — Till Kamreraren ,, 400: — Till Bokhållaren, tillika Registrator ,, 333: 16.
Till Ombudsmannen ,, 166: 32.
Till Vaktmästaren „ 66: 32.
Öfrige förmåner för så väl Banko-ombudet, som tjenstemännen och vaklbetjeningen vid låne-kont:t, ege Fullraige, efter Direktras hörande, att bestämma, under vilkor och förbehåll, att det anvisade Den 30 Oktober.
135 anslaget för låne-korit:s förvaltning, 3,450 R:dr b:ko, jemväl afsedt för alla andra utgifter, icke må öfverskridas.
Anhållande jag vördsamt om Hr Gr:ns o. Landlm:ns propos. å de af mig nu gjorda förslagen.
Jag ber att få instämma uti hvad
Hr Aminoff yttrat, men hemställer likväl, huruvida han icke skulle vilja begära återremiss, i st. f. afslag å denna punkt.
Jag tror för min del att denna åtgärd vore af ganska mångå skäl den lämpligaste.
Då delta kontor år 1851 organiserades, fastställdes för detsammas förvallnings-kostnad en viss summa.
A denna 'Summa förefanns vid sista revisionen en behållning af 289 R:dr, 'hvilken upkommil till följd deraf, alt Direkt:n f. n. begagnar en lokal, för hvilken icke betalas någon hyra.
Huru länge denna förmån kan komma att räcka, är likväl obestämdt, och, i och med dess uphörande, blifva utgifterna naturligtvis större.
Jag inser icke något skål, hvarföre icke detta låue-kont., likasom de öfriga, kan blifva upfördt på ordinarie stat, och sålunda en gång för alla regleradt.
I likhet med Hr Aminoff, hemställer jag att Kamereraren, hvars göromål i helydlig mån ökats, måtte erhålla en tillökning i sin hittills egande lön af 50 R:dr tuko i raissräknings-penningar.
Dessa ökade göromål, som bestå i bestyren med upp- och afskrifningsräkningarne, åtgärders vidtagande till förekommande af penningeremisser med posterna emellan Stockholm och de orter, der Banken har låne-konl., m. m.,, voro icke kända, då
Direktm upgjorde sitt förslag till slat.
På grund af nu anförde skäl, anhåller jag, alt ifrågavar:de punkt måtte återremitteras.
Jag tror det icke vara skäl alt nu genast stadfästa en bestämd stat för delta låne-konl., alldenstund inrättningen ännu är alltför ny, för alt man skulle kunna med säkerhet bedöma den der blifvande rörelsens storlek.
Jag tror dock, att punkten bör återremitteras, derföre alt Ut sk. (öreslagit eu förhöjning i Direktörernes arfvoden (rån 200 till 250
R:dr, hvilket skett på bekostnad af tjenstemännens löneförmåner, emedan anslaget åt låne-kont:t i det hela icke ökats.
Kan det vara skäl, att, på delta sätt, höja Direktörernes aflöning och minska tjenstemännens?
De förra hafva utan tvifvel den lättaste befattningen; hvadan jag ej tror, det man bör förskaffa dem förmåner på deras bekostnad, hvilka draga den tyngsta bördan.
Jag kan icke finna, att del är på tjenstemännens bekostnad, som Direktörernes arfvoden blifvit tillökade.
Denna förhöjning är nemi. så obetydlig, alt den icke bör tagas i beräkning.
Banko-ombudets lön var föreslagen att ökas till 500 R:dr och Kamererarens till 400, hvartill ytterligare kommer en förhöjning i missräknings-penningar af 50 R:dr.
Bokhållarens lön har deremot icke blifvit föreslagen att höjas, emedan hans göromål icke ökats.
Jag har instämt i Hr Aminoffs reservation, och jag kan icke fatta i hvilket afseende man längre behöfver experimentera med 136
Den 30 O kl o b er. låne-kont:t i Wisby, då denna anstalt redan varat i tre år.
Den enda förändring, som härvid kan inträffa, är i afseende å lokalen, hvilken naturligtvis, om den måste hyras, kommer att öka kostnaderna.
Men detta torde dock icke förr än nästa år komma att inträffa.
Hr A ininoff:
Sedan Hr Bildt, hvilken, såsom Direktör, eger en närmare kännedom af låne-kont:t uti Wisby, föreslagit att ett anslag af 50 R:dr tuko må, såsom missräkniugspenningar, tilldelas Kamreraren, hvilken derjemte är kassör vid inrättningen, så har jag mot detta förslag ej något att anmärka, utan tillstyrker förslagets antagande.
Hvad åter beträffar Hr von Hartmansdorff anmärkt)., att den föreslagna tillökningen i Direktörernes arfvoden skulle menligt inverka på tjenstemännens löneförmåner, får jag uplysa, alt det belopp, som hittills utgått till bestridande af revisions-omkostnaderne, komme hädanefter att tagas frän blifvande Banko-vinst, hvarigenom lönevilkoren kunde af det gjorda anslaget möjligen förhöjas.
Utsk. har i öfrigt icke ansett sig kunna för det närvarrde föreslå någon löneförhöjning för tjenslemännen vid låne-kont:l uti Wisby, på den grund, att inrättningen är ny och fordrar en längre tids erfarenhet för att rättvist kunna göra fördelningen.
Della är ej nain åsigt, troende jag att densamma redan kan verkställas, utan något samvetsqval.
Hvarföre jag fortfar alt yrka, det löneförmånerne vid låne-konl:l uti Wisby matte bestämmas i öfverensstämmelse med det förslag, som finnes uti min reservation uptaget, samt, i likhet med hvad som äger rum vid låne-kont:n uti Götheborg och Malmö, blifva uti Bauko-Regbt införde.
Skulle ifrågavaride förslag icke af R. o. Ad. blifva antaget, så förenar jag mig med de ledamöter, som önska återremiss.
Hr von Hartmansdorff; Del synes på sidan 24, midt emot 17:de punkten, att, enl. nu gällande föreskrift, förvallnings-kostnaderna för låne-kontoi et i Wisby icke få i ett för allt öfverstiga.
Om denna föreskrift skulle äfven hädanefter förblifva gällande, finge Direklörerne i arfvode endast 200 R:dr.
Nu skola de deremot fä 250.
Det torde icke vara möjligt, alt lemna denna föihöjning, utan att minska aflöningen för tjenslemännen.
Del är detta, som jag anser oriktigt och som föranleder mig att yrka återremiss.
Hr von Hartmansdorff torde icke hafva observerat, att en besparing i förvaltnings-kostnaden intill sednaste revisionen upstått.
Vid kontorets första organisation upgjordes ett förslag till aflöningsslat, hvilket gillades af Hrr Banko-Fullm:ge.
Sedan dess har förvaltningen skett med mycken sparsamhet och ett öfverskott derigenom upkommit af 289 R:dr.
Det är nu delta öfverskott, som blifvit föreslaget att användas till förhöjning i Direktörernes arfvoden.
Efter först lill bifall å förevar:de punkt framställd propos., som Den 30 Oktober. 137 besvarades med Nej, blef densamma, på grund af de gjorde anmärkn:ne, återremitterad. ■18: de punkten.
Del är blott ett ord i denna punkt, vid hvilket jag ber alt få fästa mig.
Jag hemställer nemi. öm icke ordet ”betjeningen” borde utbytas mot vaktbetjetiingen, hvilket i allmänhet torde vara det vanligaste nttrycket.
Efter först till bifall å förevar:de punkt framställd propos.,som besvarades med blandade Ja och Nej, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade bifalla denna punkt, med den af Hr von Hartmansdorff yrkade förändring, att deri, i st. f. ordet ”betjeningen”, infördes ordet ”vakllietjeningen”, och ropades härvid åter Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg
Ja nu hafva varit öfvervägande. 7 9:de punkten.
Jag förmodar, att det är tryckfel, då på första raden i denna punkt står: ”då någon tjensteman eller betjente.”
Det vore väl lämpligast att, i öfverensstämmelse med hvad Ståndet i föreg:de punkt beslutat, ordalydelsen i denna förändrades sålunda, att det komme att heta: ”Då någon tjensteman eller vaktbetjente”, etc.
Efter först till bifall framställd, med Nej besvarad propos., bifölls förevar:de punkt, med den af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändring, att, i st. f. ordet ”betjente”, ordet ”vaktbetjente” infördes.
Föredrogs ånyo och bifölls BankoUtsk:s den 25 och 27 dennes på bordet lagda Utlåt.
JVI 68, öfver väckt motion, ali fastigheter i köpingar må få hos Banken belånas.
Vid förnyad föredragning af BankoUlsk:s den 25 och 27 dennes på bordet lagda Mern.
JYs 69, med förslag till vissa förändrade föreskrifter i 7:de artikeln af gällande Banko-Regl:te, fann R. o. Ad.
Utsk:s framställning rör:de 216:de §:n icke föranleda-till annan åtgärd än att läggas till handlingarne, och blef förevar:de Mern. i öfrigt bifallet.
Föredrogs ånyo LagUlsk:s den 25 och 27 dennes på bordet lagde Utlåt.
J\s 48, i anledn. af gjorde anmärkmr vid Utsk:s Betänk.
M 37, öfver väckta motioner, ang:de brollmåls-lagstiftningens förbättring.
Sedan R. o. Ad., uppå derom af Hr Gr. o.
Landtm, framställd propos., förklarat sig anse det i Utsk:s Utlåt, afgifna förslag till författa. böra §-vis företagas till pröfning, anmälde sig och yttrade 'Gr.
Jag hemställer, att R. o. Ad. täcktes för hvarje § låta upläsa det beslut, som Ståndet vid förra tillfället, då denna fråga behandlades, fattade, tillika med texten i Ulsk:s förra förslag. 138 Den. 30 Oktober.
Utsk:s yttrande i frågan om spö- och ris-straffets uphörande blef först upläst och lagdt till handlingarne, hvarefter såsom föfemål för öfverläggningen förekom:
Rubriken pä förfaltn:s-för slaget.
De förändringar, som af Utsk. blifvit vidtagna i förevande Utlåt., bestå dels deruti, att 50:de[kap. iM.B. blifvit intaget bland de lagstadganden, som Utsk. föreslagit till uphäfvande.
I sitt föregtde Betänk, hade Utsk. icke uptagit della kap. till uteslutande, derföre att Utsk. ansåg detsamma, såsom handlande om stöld af öfvermage, icke böra förändras.
Det innehåller, alt öfvermage, som stjäl, skall näpsas af sina föräldrar eller sin målsman.
Inom de öfriga RiksSt:n har emellertid emot detta Utsk:s förfarande den anmärkn. blifvit gjord, att då ifrågavar:de kap. hörde lill gruppen af de i vår lag förekommande stadganden om stöld, borde också detsamma i författnm intagas, på det att domaren på ett ställe måtte finna allt hvad sora i berörde afseende stadgas, utan att behöfva jemföra hvad olika författn:r derom föreskrifva.
För att nu efterkomma denna önskan, har Utsk. föreslagit uphäfvande af of vannämnde kap., och derjemte har Utsk. sökt göra tydligare, att af sigten varit all uphäfva allt hvad som hittills i serskilda lagar och författn:r stadgats, ang:de stöld.
Så t, ex. förekomma i Hof-artiklarne åtskilliga fall, sora innefatta förhöjdt ansvar för dylik förbrytelse, och Utsk. har i sitt förslag intagit allt detta, dock med uddantag af krigs-artiklarne, hvilka, då de ensamt bero af K.
M. att uphäfva, icke ansetts lämpliga att i denna förfaltn. inrymmas.
Delta är orsaken till den förändring, som blifvit vidtagen i afseende på ingressen, hvilken likväl för öfrigt öfverensstämmer med syftningen i den förra.
Hr Gr. o. Landtm, upläst den rubrik å ifrågavar:de förfaltn:s-förslag, som förut blifvet af Utsk. föreslagen och af R. o.
Ad. anlagen, biföll 11. o. Ad. den nu af Utsk. föreslagna rubriken. § 1- Gr.
I denna § förekommer icke någon annan ändring än att, då i förra förslaget stod: ”Hvar, som stjäl gods eller penningar öfver tio daler, dömes att böta”, här i stället står: ”dömes, för slölrl, att böta.” Härigenom blir en tydligare gräns updragen mellan stöld och snatteri, hvilket man ansåg lämpligt, att så väl i denna, som i andra §§ göra, allraheilst som åtskilliga ledamöter gjort den anmärknm, att skillnaden mellan dessa båda lagöfverträdelser icke vore tillräckligt bestämd.
Visserligen måste, ehvad man stjäl mycket eller litet, detta dock i vetenskapligt afseende betraktas såsom stöld, d. v. s. olofligt tillgrepp; men lagen skiljer mellan stöld af ett värde, som öfverstiger 10 daler, och af ett mindre.
Det förra benämnes stöld och det sednare snatteri.
I öfrigt är §:n oförändrad.
Den nu af Utsk. föreslagna Usta §:n bifölls.
Den 30 Oktober. m § 2.
Landtm. uplyst alt R. o. Ad. hade bifallit 2:dra §:n af Utsk:s förra förslag med den förändring, att, i st. f. de deri förekommande slutorden ”utom i de fall här nedan sägs”, blifvit infördt: ”utom i de fall som i 3:dje, 4:de och 5:te §§:ne sägs”, yttrade Gr.
I denna § är R. o.
Ad:s beslut iakttaget så till vida, alt 3:dje oell 4:de §tj:ne äro nämnda.
Hvarföre deremot den 5:te §:n icke finnes åberopad, härrör deraf, att vid denna §, hvilket jag vidare skall omnämna, då den blir föremål för öfverläggningen, snatteri icke är i fråga.
För öfrigt har §:ns ordalydelse undergått - en annan förändring, som varit en följd af den åsigt jag nyss nämDt, eller all lagen borde tydligen utmärka hvad som menas med snatteri.
Fördenskull hafva också orden:
"dä kallas det snatteri''' blifvit tillagde. R. o. Ad. biföll den nu af Utsk. föreslagna 2:dra §:n. § 3.
I denna § förekommer en förändring, för hvil ken jag utbeder mig att något vidlyftigare få redogöra.
I sitt första förslag hade Utsk., sora ansåg att lagen i förevar:de fall borde så litet som möjligt skilja sig från det bestående, bibehållit den skillnad, som i nu gällande lag finnes emellan stöld af frukter, ollon, nötter o. s. v. samt af säd, skuren eller oskuren, hö eller halm o. s. v. I förra fallet stadgar vår nuvar:de lag, alt örn till greppet upgår till full mansbörda eller derutöfver, skall det betraktas såsom stöld; hvaremot om det icke upgår till full mansbörda, det blott skall anses såsom snatteri.
I sednare fallet äter straffas hvarje tillgrepp af säd, hö o. s. v. såsom stöld, utan afseende på qvantijeten af det stulna.
Utsk. hadenö i sitt förra förslag, af försigtighet och för alt icke skilja sig ifrån det bestående, bibehållit denna distinktion.
Utsk. erkände likväl, att det låg någon inkonseqvens deruti, att olika straff stadgades för tillgrepp af olika slags vextalster ute å marken, så att, enl. lagen, hvarje, äfven det allraminsta tillgrepp af hö, säd eller andra likartade ting, straffades såsom stöld.
Emellertid blef §:n återremitterad af tre RiksSt., under tillkännagifvande, att de i berörde hänseende önskade en förändring.
Det kan också icke nekas, att det ligger en oegentlighet deruti, att om t. ex. en person tager några kappar potates eller en half tunna rofvor, så skall sådant auses såsom snatteri, hvaremot den, som tillgriper några ax, bestraffas såsom ljuf.
Det anfördes under diskussionerna i de öfriga Stånden jemväl exempel derpå, och jag erkänner att äfven min domare-erfarenhet sagt mig detsamma, att någongång en person blifvit, för tillgrepp af några ax på en åker, af en kittslig egare tilltalad för stöld.
Detta kunde låta sig göra i en gammal lag; men då en lagförändring är i fråga, erkänner jag att, isynnerhet med stöd af de åsigter, som uttalades inom de tre Stånden, jag med glädje gick in på en förändring, hvilken jag fann konseqvensen fordra och för hvilken jemväl billigheten talade.
Utsk. har fördenskull i denna 3:dje § sammanfört den 5;te §:n i förra 140 Den 30 Oktober.
Betänk., hvilken talade om tillgrepp af frukt ur trädgård, rofvegård etc., samt l:sla mom:t i 6:le §:n, hvilket handlade om tillgrepp af säd, skuren eller oskuren, hö etc., och har Utsk. medgifvit att dessa håda slags tillgrepp må, då de understiga 10 dalers värde, betraktas såsom snatteri.
För alt likväl motverka en alltför lindrig bestraffning, äfvensom för att i möjligaste måtto statuera ett straff för dessa tillgrepp, som skulle anses tillräckligt afskräckande, har Utsk. ökat böterna från och med tio till och med femtio daler, hvarigenom ett dylikt snatteri-brolt, der tillgång till böternas erläggande saknas, hvilket vanligen är händelsen, drabbas af ett icke obetydligt och med nu gällande stadgande nära nog jemförligt straff, då böterne förvandlas till straffarbete.
Dessa äro orsakerna till de förändringar, hvilka i denna § blifvit vidtagne.
Hr von Hartmansdorff, Aug.: §:n har enl. min tanke vunnit på Utsk:s behandling derigenom, all han blifvit fullständigare än förut.
Då Utsk. jemväl bibehållit en svårare bestraffning för den, som tillgriper saker, hvilka stå under Guds lås eller ute å marken, der egaren sjelf icke kan vårda dem, så har jag ingenting väsendtligt att mot §:n erinra.
Jag vill derföre blott fästa mig vid ett ord, som torde vara tryckfel.
I förra förslaget stod nemi. ”katsor”, hvilket lärer vara den råtta pluralis-formen i st. f. ”kalsar”, som här står.
Jag anhåller fördenskull, alt rättelse derutinnan måtte göras.
Jag erkänner riktigheten af Hr von Hartmans dorffs anmärkn.
”Kalsar” är tryckfel och bör ändras till ”katsor.”
Uppå härefter framställd propos. bifölls förevar:de §, med den rättelse att, i st. f. ”kalsar”, infördes ordet ”katsor”. § 4.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, uplyst, att, uti denna §, Irsta mom. innehöll ett nytt stadgande, samt de öfrige momme motsvarade de af R. o. Ad. bifallne 3:dje och 4:de §§me af Utsk:s förra förslag, anförde Gr.
Det tillägg, som Hr Gr:n o. Landtmm omnämnt hafva blifvit gjordt uti lista mom. af ifrågavande §, härrör från den ändring, som egt rum i afseende på ingressen, eller att Utsk., till följd af erhållen upmaning, sökt uti denna författn. sammanföra alla möjliga arter af stöld, samt derigenom göra hittills gällande lagar i detta fall öfverflödiga.
Till följd häraf har man här uptagit stöld eller snatteri i Konungens slott, hvilka förut funnits uptagne i Hof-arliklarna, och jag hoppas, det R. o.
Ad. skall finna det författn. härigenom pä det hela vunnit.
2:dra och 3:dje mom. äro alldeles desamma, som i förra förslaget, med den förändring blott att de blifva delar af samma förslag.
Jag ber att få fästa upmärksamheten derå, att Utsk. i 3:dje raom:t leranat en beskrifning på hvad som förstås med hustjufnad; men denna beskrifning
Den 30 Oktober 141 öfverensstämmer icke helt och hållet med hvad vår nu gällande lag derom stadgar.
Der anses nemi. såsom husljufoad, icke allenast då tjensthjon tillgriper och förskingrar husbondens egendom, utan äfven när han upsåtligen förstör, eller såsom det heter ”förfar” densamma.
Jag vet icke om Utsk. till följd af ett förbiseende vidtagit denna förändring eller om det skett med afsigt; i sådant fall kan jag dock icke anse någonting dermed vara vunnet.
Snarare finner jag förändringen innebära en försämring, och anser del fortfarande böra såsom hustjufnad anses, då tjenstehjon upsåtligen skadar eller förstör en husbonden tillhörig persedel.
Jag skulle derföre tillstyrka att mellan orden ”upsåtligen” och ”förskingrar” orden "förfar eller” insättas, så att mom. kommer att erhålla följande lydelse: ”Såsom stöld eller snatteri skall anses om tjenstehjon, köpmansbetjent, gesäll, lärling eller annan enskild tjenare upsåtligen förfar eller förskingrar, eller, i upsal att sig eller annan det tillegna, undandöljer något af husbondens egendom.” Gr.
Jag tackar Hr Cederschiöld för den anmärk, han nu gjort.
Han har derigenom befriat mig från att sjelf påpeka den förändring, hvilken uti ifrågavar:de § har egt rum.
Om en person förskingrar någonting eller tillegnar sig en annans tillhörighet, så är sådant tjufnad, och ett så beskaffad! brott, sora har karakteren af tillgrepp, bör såsom stöld straffas.
I 3:dje mom. bar ordet ”förfar” blifvit ändradt till ”förskingrar'”; delta har dock icke skett genom något förbiseende, ulan till följd af anmärkmr från de andra Stånden.
Att ett tjenstehjon, som förstört något af husbondens egendom, bör allvarligen näpsas, eger väl sin riktighet; men att han bör straffas såsom tjuf, kan jag deremot icke anse fullkomligt rättsenlig!.
Det bör på annat ställe stadgas ett annat och allvarsamt straff för tjenare, som förstör husbondens egendom; men som tjuf bör lian icke anses, och en sådan handling bör ej heller kunna bränmärkas med namnet tjufnads-brolt.
Jag har icke kunnat fatta Gr.
Sparres vederläggning af Hr Cederschiölds anmärkn.
För min del anser jag den tjenare, som uppsåtligen förstör eller förskingrar husbondens egendom, böra straffas såsom för stöld.
Om t. ex. tjenaren kör säd till staden för sin husbondes räkning, och under vägen löser upp säckarne eller skär hål på dem, så att säden förspilles, då bör tjenaren straffas såsom tjuf och det med rätta.
Om han förkör sin husbondes hästar eller andra dragare, hvarigenom samma eller större skada drabbar husbonden, hvarför bör ej tjenaren äfven då, enär uppsåtet är lika argt och öfverlagd!, straffas såsom tjuf på samma sätt, som då han förskingrar säden?
Jag kan fördenskull icke finna annat, än att Hr Cederschiölds anmärk, är riktig.
Enligt min öfvertygelse är tjenarens förbrytelse vida gröfre om han förfar husbondens egendom, än om han stjäl densamma.
Det kan mången gång finnas mildrande omständigheter för stölder; men jag kan icke tänka mig några sådana får den tjenare, som uppsåtligen förfar husbondens egendom.
Om man 142 Den 30 Oktober. t. ex. tillgriper säd, så kan sådant ske för att hjelpa anförvandter; men om tjenaren uppblandar husbondens spanmål med sand oeh sålunda gör den helt och hållet oduglig, så är han vida mer straffvärd än i förra fallet.
Jag kan fördenskull icke frångå min mening, att någon qualificerad bestraffning bör finnas för ett dylikt förfarande, hvilket jag anser vara bland de grofsta jag kan tänka mig.
Oin en tjenare skulle vidtaga en sådan förfalskning, som Hr Cederschiöld omnämnt, så straffas han enl. lista kap.
Handelsbaden, och blifver således icke strafflös.
Om äler en tjenare t. ex. far vårdslöst med min häst, så bar han gjort sig skyldig till ett ganska allvarsamt straff, hvarjemte lian får betala fullt skadestånd; men han kan väl icke straffas som tjuf, ty derigenom skulle den allmänna rättskänslan ovilkorligen såras.
Jag tror, alt det begrepp, som för närvande är fästadt vid ordet ”förfar,” icke längre medgifver att ifrågavartde förseelse straffas såsom tjufnad.
Rehbinder, Fe de. Wihl.:
Jag anhåller alt få förena mig med Hrr Cederschiöld och von Hartmansdorff.
Jag anser det vara ett vida svårare .brott, om tjenaren med flit förstör något af sin husbondes egendom, än om han tillegnar sig några kappar säd för att hjelpa sin fattiga moder.
Detta är visserligen äfven brottsligt; men det förra är värre.
Jag har emellertid begärt ordet med anledning af Gr.
Sparres sista yttrande om den, som far ovärdigt med husbondens hästar.
Men bär kommer naturligtvis allt an på sjelfva uppsåtet; ty om tjenaren uppsåtligen knäcker ryggen pä hästen, sä är ett sådant brott låpgt värre, än om han tillgriper några kappar säd för att t. ex. bispringa en aflägsen slägtinge.
Jag anser det fördenskull desto angelägnare, att det af Hr Cederschiöld föreslagna ordet införes, som man eljest icke bar någon lag, som stadgar huruledes en person skall straffas, som förfar sin husbondes egendom.