Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 327, i anledn. af väckt motion ang:de bestämmande af vissa vilkor för vinnande af dispositions och jordegande rätt lill de s. k. kyrkoheraraanen i Halland.
Besv. o. Ekon.Utskms d. 19 och 20 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 22, i anledn. af återremiss af Utsk:ns betänk.
N:o 14, rörande väckte motioner om ändringar i Kongl. Förordn. d. 19 Dec. 1827, ang:de grunderne och vilkoret) för hemmansklyfning samt afsöndring af jord och andra lägenheter från hemman.
Då Ulsktns utlåt. iN:o J 4 i detta ämne företogs lill pröfning, biföll R. o.
Ad. detsamma, hvaruti Ulsktn afstyrkt de derom väckta förslagen och lill stöd hvarför serdeles goda skäl anfördes, då Utsktn yttrade: ”En vidsträcktare rättighet till hemmansklyfning och jordafsöndring, än den sålunda medgifna, skulle, enligt Utskms åsigt, icke allenast medföra osäkerhet för
Staten att utfå de för dess behof bestämda och påräknade, af jorden utgående, allmänna ulskylder, utan ock förleda sådana personer, som hänföras af begäret efter en skenbart oberoende ställning, till bosättning å egolotler och jordstycken, deraf ringa eller ingen afkastning vore att påräkna.
Desse personer, som saknade andre utvägar för sin bergning än den, de genom tillfällig arbetsförtjenst kunde sig bereda, skulle, när denna utväg af en eller annan anledning uphörde, otvifvelaktigt komma alt falla fattigförsörjningen till last.
Utom de betänkliga följder, som sålunda af en vidsträcktare rätt till jordafsöndring skulle upkomma, torde derjemte böra tagas i betraktande, alt den lid och arbetskraft, som å upodlingen och skötseln af mindre jordlägenheter användes, är så betydlig, att lågenhetens hela afkastning sällan, om någonsin, förslår att densamma ersätta”.
Sedan dess hafva 3:ne
Stånd återremitterat nämnde utlåt.
Jag är långt ifrån att klandra del de förenade Utsk:n sökt ställa sig 3:ne Stånds åsigter till efterrättelse: men en återremiss innefattar, såsom vi känna, icke detsamma som ett definivt beslut; och således hoppas jag att vid närmare eftersinnande, R.
St. skola afslå hela denna fråga om jordafsöndring, i upgifvet ändamål att bereda den fattige ägandet af faslighet.
Det synes mig visserli - gen hafva varit en alltför vacker och menniskoålskande tanke, sora föranledt till det härutinnan framställda förslaget; men att tillåta en utsträckning af hemmansklyfning och jordafsöndring utöfver hvad den i detta afseende utfärdade, ganska liberala författningen af d. 4 Maj 1827 stadgar, vore i min öfvertygelse ett uttryck af en ej allenast för mycket mild och vek, men i grunden missledd och derföre olycksbringande philantropie.
Beviset är följande.
En förespeglad bergning uti en sjelfständig lefnadssläilning, men grundad på otillräckliga inkomster, alstrar, vid uptäckten af sin missräkning endast nedslagenhet och missmod; men att återgå till tjenstehjonsklassen, hvarutur man gjort vida bättre emot sig sjelf alt icke utgå, är, sedan raan en gång lemnat den, dubbelt tung i mån af den förhoppning om oberoende, hvarmed man smickrat sig, och hvartill en sorglös lagstiftning gifvit anledning.
Jag tillstyrker alltså R. o. Ad. att, med vidblifvande af sitt vid föredragningen af utlåt.
N:o 14 fattade beslut, afslå de förenade Lag- och EkonUtsktns förevartde utlåt.
Jag erkänner visserligen att det lyckligaste både för den enskilte och samhället vore, att hafva stora fastighetsegare, som egde såväl mycken jord som annan slags egendom: men så länge sådant af flei faldiga orsaker ligger utom möjlighetens gräns, anser jag det vara bättre att hafva smärre fastighetsegare, hvilka åtminstone ega något, än alt ställa så till att man hindrar folk, som icke kunna ega myckel, ej hafva tillgångar all skaffa sig stora possessioner, att ens kunna få förvärfva något, ej ens det ringaste.
För min del anser jag en fastighetsegare af ett tunneland bättre, än en backstugusittare på ett par kappland och änna mycket bättre än en stat-dräng, och kan således ej annat än gilla att man bereder tillfälle till upkomst äfven af mindre fastighetsegare, så all den som genom ihärdighet, flit och sparsamhet förvärfva! en penning, derför må kunna förskaffa sig en egen jordtorfva till bergning för sig, familj och efterkommande.
Jag kan följaktligen icke instämma i Gr.
Mörners förslag att med afslående af detta utlåt., R. o.
Ad. skulle vidblifva sitt i ämnet förut fattade beslut men förklarar derjemte att jag heldre skulle ingå på det af Gr.
Sparre i dess vid delta utlåt, fogade reservation, framställda förslag, än på de förenade Utsk:ns hvilket sednare jag dock bifaller i händelse icke Gr.
Sparres skulle antagas.
Under fullkomligt instämmande i hvad Frih.
Cederström yttrat, kan jag icke underlåta att till besvarande uptaga något af hvad Hr Rosenblad framställt för bifall till förevartde utlåt, eller antagande af Gr.
Sparres dervid fogade reservation.
Förhållandet är nemi. och det ligger äfven i sakens natur, att om man äger rättighet att bosätta sig på ett tunneland jord så kommer icke egaren dertill och hans familj att deraf draga nytta.
Man är ej besutten på ett så litet jordstycke och ännu mera omöjligt blefve det för egarens efterlefvande, då delning skulle ega rum, att hvar och en, i händelse arfvingarne vore flere, på sin bit skulle kunna sig försörja.
Hvilken följd blefve väl häraf, om icke den att fattigvården finge laga hand om dem.
Det är ternligen säkert, att köparen till ett tunland jord skulle för räntan å köpeskillingen derför, kunna hyra sig in hos annat folk och bo hos dem, ulan annat obehag än att han icke kunde kalla stället der han hodde, sitt eget.
Jag anhåller för min del alltså om afslag å Ulsk:ns förevar:de utlåt, och skulle anse ett bifall dertill skadligt för dem som man nu synes vilja hjelpa.
Cederström: Sedan Frih. von Stedingk vederlagt Hr Rosenblads sals, är miu skyldighet att vara kort i hvad jag ytterligare har alt säga, och del består deruti, att vi icke böra tänka oss att under den polhöjd der vi lefva, vi beständigt skola vara hugnade med lyckliga år, med välsignelserika skördar.
Stora allmänna, eller partiella missvexter inträffa beklagligen ej så sällan, det vete vi, det har erfarenheten visat: — derpå mäste vi vara beredde.
Ar landet deladi och sönderstyckadt i endast mindre delar, så alt icke mera större possessioner linuas, som vid sådana olyckor kunna gifva något stöd ål det kringboende mest nödlidande folket, så blir tillståndet mera allmänt olyckligt, och nödeu mindre afhjelpt, än den under andra och bättre ordnade förhållanden kunde blifva.
Vi måste akta oss att åt Sverige bereda ett öde, liknande det berlröfliga Irlands.
Jag hyser mycken aktning för Gr.
Sparre och hans reservation, för den sednare egentligen derföre alt han deruti slutande sig till 3 Stånds tankar, trott sig på ett lindrigare sätt vinna den relativa fördel att åtminstone kunna sätta det skadliga förslaget i verket; men då jag icke finner något skäl, som kan rubba den tanka, hvilken R. o. Ad. genom ett formligt och, såsom man torde få antaga, väl öfvervägdt beslut, hvilket, om jag ej orätt minnes, föregicks af votering, fattat rör:de de förenade Ulskms utlåt.
N:o 14, torde vara bäst jemväl nu vidhålla enahanda grundsatser.
Vi torde alltså lika litet instämma i Hr Rosenblads yrkanden, som i erkännande, såsom välgrundad! och riktigt, af hvad en annan talare för några dagar sedan yttrat rör:de den stora fördel sorn för del allmänna skulle vinnas genom stadgande af rättighet lill köp och ägande af jord till obestämd ringhet af vidd och värde; en obegränsad fastighetsklyfning med andra ord, hvilken R. o. Ad. vid omförmälde tillfälle visade sig icke hylla, och hvilken jag alltså hoppas lika litet lärer i dag på detta rum vinna någon seger.
Jag ber om ursäkt alt jag förra gången jag hade ordet närande Gr.
Mörner, i st. f. Frih.
I sitt nyss afgifna yttrande hänvisade bemälte Frih. till Irland.
Erinrar han sig då icke all i nämnde land fauns för 2 år sedan nästan endast stora possessioner.
Mera än f af Irland bestod af stora possessioner, som voro oförytlerliga, och först för 2:ne år tillbaka vidtogos åtgärder som tillälo styckning af de stora godsen och det var på dessa som den väl bekanta Irländska nöden upstod och der man fann de eländigaste backstugusittare raan kunde länka sig.
Detta exempel tror jag alltså ieke var just så lyckligt valdt.
De fattige hafva också anspråk på ett lyckligare samhällsförhållande; dessa måste tillfredsställas om man ej vill tillintetgöra hela samhällstillståndet, och det bästa sättet dertill är att i all lagstiftning, i alla demonstrationer vara lika så strängt rättvis mot den fattige som mot den rike.
Vill man hindra den fattige att göra sin lilla besparing fruktbar, hvilket man tillåter den rike att göra med sin större, så är rättvisan icke densamma för alla, och då har den förre rättighet att klaga och man lägger ett hyende, under äfven de orättmätiga klagomålen.
Det är på denna grund jag vidblifver den tanke jag i detta hänseende yttrat, just för det alt jag älskar konserverandet af Europas gamla samhällen och icke älskar de omstörtningar som i följd af större eller mindre anspråk pä utvidgade rättigheter sökt göra sig gällande i sednare tider.
Just derföre säger jag, är det som jag lifligt önskar att vära gamla samhällen må blifva allt mer och mer rättvisa, — skipa lika rätt åt den fattige som den rike.
Likasom den rike med sina stora besparingar må hopa den ena skatten på den andra, lägga det ena godset till det andra, så må man också unna den fattige tillfredsställelsen att skaffa sig ett eller annat tunnland.
Jag anhåller fortfarande om bifall till Gr.
Sparres reservation, i annat fall å Ulsktns utlåt.
Denna fråga är så tillräckligt utredd af Frih.
Cederström att jag dervid har föga att tillägga.
Med den erfarenhet jag, som
Domare på landet har om förhållandena derstädes, måste jag upträda mot Hr Rosenblads yttrande, att det vore bättre för den fattige att åtminstone ega ett tunnland än att besitta ingenting: sådant är likväl icke förhållandet.
De som ej hafva mera än ett tunnland jord, de äro fattige och falla slutligen fattigvården till last; då är det vida bättre för den som ej eger mer att helt simpelt bli statdräng.
Det så mycket omskrikna staltorparesystemet är ej så vådligt som backstugusiltare-systemet.
Cederström och yrkar samma propos. sora han.
Landtnäs härefter till bifall ål Utsk:ns utlåt, framställda propos., besvarades med nej, hvarpå H. Ex. hemställde om R. o. Ad. behagade med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut afslå förevartde utlåt., samt då härvid ropades ja jemte några nej, förklarade det han funnit ja öfvervägande.
Hr Rosenblad och Hr Hjärne, Harald, reserverade sig mot det fattade beslutet.
Föredrogs ånyo och bifölls Lag- samt Allm.
Besv. o. Ekon.U tsk:n d. 19 och 20 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 26, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels bestämmande af ersättning åt Nämndemän och Fjerdingsman för biträde vid åtskilliga extra förrättningar, dels ock förhöjning i de, såsom traktamente åt dem i nu gällande Expedilionstaxa och Resereglemente bestämda belopp.
Föredrogos och biföllos Exped.Utsk:s d. 19 dennes på bordet lagde mern.
N:o 10, ang:de medels anvisande till gratifikationer åt extra biträden vid Ulsk:s Kansli; och N:o 11, ang:de förhöjdt arfvode åt Föreståndaren för tryckeriafdelningen af Utsk:s Kansli.
Vid föredragning af Exped.Utsk:s d. 19 dennes på bordet lagde mern.
N:o 12, i anledn. af skiljaktiga beslut i fråga om skrifvelseförslaget N:o 136 och förslaget N:o 8 lill § i Riksdagsbeslutet, yttrade Frih. Cederström, Rud.:
Då jag icke bör misströsta att den af Etsk. aflålna inbjudning till Borgare- och BondeSt:n kan af begge eller någotdera af dessa Stånd blifva antaget, får jag anhålla att detta mern. af sådan anledn. mätte få hvila på bordet, i hopp att under tiden det önskade resultatet möjligen kan vinnas.
Vi skulle då ej inom detta Höglofi.
Stånd behöfva ingå i öfverläggning om de i Utsk:s mern. föreslagna alternativ.
Häruti instämde Frih. Palmstjerna, Carl Otto, i anledn. hvaraf H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, förklarade att Exped.Utskis förevar:de mera. komme att ytterligare hvila på bordet.
Föredrogos och lades till liaudlingarne StatsUtsk:s >i gårdagens plenum på bordet lagde mern.:
N:o 328, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
N:o 295; och N:o 330, i anledn. af erhållen återremiss å utlåt.
Föredrogos och biföllos StatsUlsk:s i gårdagens plenum på bordet lagde utlåt:n, N:o 331, ang:de köpeskillingen för den kronan förr tillhöriga s. k.
Hofbageri-egendomen vid Regeringsgatan bär i hufvudstaden; och N:o 332, i anledn. af väckt fråga om anvisandet af en kapitalersättning till utsockne frälsehemmansegarne i Halland för dem ålagd roteringsskyldighet.
Föredrogs Banko- och LagUtskms i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
N:0 2, i anledning af återremiss i viss del utaf Banko- och LagUtskms betänk.
N:o 1, ang:de lagstiftningen för Privatbanker.
Då de skäl och många flera än jag kunde anföra finnas i den reservation, som af Doktor Den 21 Augusti. 333 Sandberg är bifogad Utskms utlåt., anhåller jag att få upläsasamma reservation.
Då talaren härefter började upläsa den af honom nämnde reservation, begärde Gr. Gyldenstolpe, Ant. Gabr., och Gr. Lagerbjelke, Gustaf, att förevartde utlåt, måtte blifva ånyo bordlagdi, och efter upläsningens slut, tilläde Frih.
I denna reservation hafva instämt icke mindre än 8 af BondeSt:s ledamöter, och jag får på de skäl som finnas anförda i reservationen samt då 2 Stånd bifallit den punkt i betänk.
N:o 1 hvarom förevartde utlåt, handlar och frågan således är förfallen, anhålla om Hr Frih. o. Landtm:s propos. att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut.
Stjernstedt, Jak.
Ad. tillika med BondeSt. bifallit de förenade Banko- och LagUtskms föreg:de utlåt, i ämnet hvaruti Utsk:n tillstyrkt afslag å Hr Bergmans motion att
Privatbanker skulle berättigas att fortfarande utgifva sedlar å valeur af 3 r-.dr 16 sk. b:co, så anser jag denna fråga vara förfallen och tillstyrker alt R. o.
Ad. ville vidblifva detta sitt förut fattade beslut.
Jag nödsakas att opponera mig mot den grundlagstolkning som de föreg:de tvenne talarne vilja sätta i gång.
Det är otvifvelaktigt, att derest två Stånd slädnät emot de tvenne andra vid en frågas slutliga afgörande, så är deusamma förfallen då den är af natur att kunna förfalla.
Nu deremot hafva tvä
Stånd visserligen bifallit de förenade Ulsk:ns förra utlåt., men 2:ne andra Stånd hafva deremot återförvisat frågan till Utskm och således hållit densamma öppen.
I följd deraf kunde Utsk:n icke säga att frågan vore förfallen, hvarföre också Utskm i mia tanka ganska riktigt ansett att frågan vore, såsom sagdt är, öppen hällen genom återremissen af första utlåt, från Preste- och Borgare-St:n. Frih.
Stjernstedt, August, har behagat upläsa Doktor Sandbergs reservation: alt följa den i hela dess längd på spåren, vore alltför tidsödande och skulle sysselsätta R. o. Ad. hela qvällen; jag skall alltså, för att icke för länge dermed uppehålla, ehuru misstagen äro ganska många, endast fästa mig vid några få.
Doktorn säger ibland annat att några nya skäl icke äro förebragta för den förändring
Utskm tillstyrkt i motsats till sitt förra utlåt.
Förhållandet är likväl icke delta, ty nu har saken en helt annan upslagsända.
Förra gången gällde frågan huruvida man antingen skulle tillåta Privatbanker att utgifva sedlar på 3 r:dr 16 sk. eller alt förbjuda det; nu deremot har Hr Lagergren bragt å bane en fråga, som förut aldrig varit väckt och af Utskm behandlad, den nemi. att R.
M. öfverlemna att bestämma, när de nu ok troijerade enskilde banker, under den gällande oktroijen, skola uphöra med utgifvandet af sedlar å 3 r:dr 16 sk. b:co.
Denna Hr Lagergrens framställning måtte utgöra för
Utskm en mer än vanlig anledning att kunna ändra sin förra tanka ty ett för - 334 Den 21 Augusti. slag i den syftning som berörde förslag innehåller har förut aldrig varit föremål för Utsk:ns pröfning.
Detta förslag var en medelväg hvarom tillförene icke talats; när då Utsk:n funno denna medelväg vara bättre än att helt och hållet förbjuda utgifvande af förrberörde sedel-valör, så vidtogo Utskui densamma.
Doktorn säger att
Privatbankerne skola kunna fortgå lika bra om de ej lingö utgifva mindre sedel-valörer än 6 r:dr 32 sk. b:co: i detta fall hänvisar jag till den penningebrist, som varit rådande de 2:ne sednaste åren:
Privatbankerna hafva icke kunnat fortsätta sin rörelse som förut.
Förhållandet med Oslgölha-banken är åtminstone sådant, att i st. f. att förut hafva kunnat bevilja kreditiv å 10 å 12,000 r:dr, lemnäs nu sådane endast å 2,000 r:dr, hvilket är otillräckligt, och hvilket förhållande tyckes bevisa att rörelsen blifvit betydligen nedsatt.
Doktor Sandberg yttrar vidare att om Privatbankerne ej tillåtas utgifva mindre sedlar än de som lyda å 6 r:dr 32 sk., så kunde bristen på smärre Privatbanksedlar fyllas med Riksbankens småsedlar: men dessa äro icke för behofvet tillräcklige, ty sedan Privatbankerne förbjödos att utgifva sedlar på 2 r:dr b:co så har det i landsorten varit ondt om Riksbankens sedlar å nämnde valör, under det att deremot det varit ganska godt om Privatbankernes å 3 r:dr 16 sk. b:co; och tagas äfven de bort, skall bristen å småsedelsvalörer låta än mera känna sig.
Hvad sjelfva saken angår synes mig allt skäl vara för handen att fortfarande tillåta Privatbankernes utgifvande af sedlar å 3 r:dr 16 sk. b:co eller åtminstone att åt Konungen öfverlemna pröfningen derom.
Då man känner att 1847, 40 mill.
r:dr bankosedlar voro i rörelsen utelöpande, men nu endast 22 mill. och att hela den löpande sedelstocken med Privatbankernes 7 mill. inberäknade, sålunda icke utgör mer än 29 mill., då den, som jag nyss nämnt upgält till 40 mill. oberäknad!
Privatbankerne, så torde en hvar finna det icke vara rätt, att i tidpunkten af stor penningebrist, göra densamma ännu kännbarare.
Otvifvelaktig! skulle Konungen i sådant fall inom några få månader nödsakas sammankalla riksdag, och då vore det väl bättre att helldre stämma i bäcken än i ån, som man säger. t Finner Konungen icke skäl att tillåta Privatbankerne utgifva j sedlar å 3 r:dr 16 sk. b:co, så lärer Ilan icke heller dertill meddela i tillstånd; finner Han åter det vara nödigt så lemnar
Han en sådan 1 tillåtelse, och då sker det till nytta för landet.
Jag anhåller om propos. på bifall lill förevar:de utlåt.
| Hr Rosenblad, Bernh.:
Rehbinder har redan besva- ' rat frågan rör:de vederbörligheten att äter uptaga ett ämne, då 2:ne 1 Stånd bifallit betänk, derom, så att jag i det hänseendet icke be- 1 hofver yttra något vidare.
I Att uttala sina tankar om Doktor Sandbergs långa och vidlyftiga reservation, som omfattar nästan alla föremål i ekonomisk lagstifningsväg det vore icke blott öfverflödigt, utan skulle äfven vara tröttsamt, och skall jag derföre endast hålla mig till en punkt.
] Den 21 Augusti. 335 Doktor Sandberg säger att rörelsekapitalet i riksmynt skulle vara större, utan att räkna Privatbankerne, än det var före början af dessas rörelse 1834: del kommer an uppå hvad man kallar för sedelstock, ty tiden är ännu icke så långt aflägsen, att man ej eger tabeller, utvisande hvad densamma då utgjorde.
Kallar man sedlar alla lånefonder, äfven om de icke utlånas på 15 å 20 år, allt hvad som står på räkning, eller hela maximi-beloppet, hvilket efter all erfarenhet, icke kommer att utgå förr, än riket kommer i samma brydsamma omständigheter som mellan åren 1809 och 1814, dåsa fruktansvärda händelser hopade sig, kallar man dem sedlar, säger jag, så komma de aldrig ut, men hetas vara sedlar.
Det år dock intet annat än en titulär sedelstock, hvaraf i verkligheten icke J är utelöpande och Banko-fullmäktige kunna vara tvungne att äfven derpå göra indragning.
Vid sådant förhållande är det nödvändigt att någon hjelp finnes att tillgå och den hjelpen består i Privat bankernes sedlar, den må vara äkta eller falsk.
Men vill man tala om den rätta sedelstocken, så var den 31 mill. år 1834; från Finland inlöstes 4 mill., återstodo följaktligen 27 mill.
För närvande finnas i verkliga sedlar icke 22 mill. utelöpande, och Privatbankernas upgå ej till 5 mill., ergo är Doktor Sandbergs beräkning oriktig.
Kunde man förutse en för Sverige så gynnande handelskonjunktur som den, hvilken egde rum 1847, den mest gynnande man kan tänka sig, eller åtminstone sådan som under de 2:ne föreg:de åren, då kunde Privatbankerne allt för gerna gå under; men på något sådant kan man ej vara säker.
Sålänge likt ett Damokles svärd de politiska förhållandena hvilar öfver verlden, kan man ej beräkna något så lyckligt, utan som det högsta, alt handelsförhållandena ej må blifva alltför olyckliga.
Utan att vidare vilja inlåta mig i något raisonnement om saken, anhåller jag om propos. till bifall å utlåt.
Under det att Frih.
Stjernstedt, Aug. anmälde sig till erhållande af ordet, eller måhända rättare, straxt efter det han börjat npläsningen af Doktor Sandbergs långa reservation, anhöll jag att förevartde utlåt, måtte än ytterligare förblifva hvilande på bordel.
Afsigten med denna min begäran var att förekomma den tidsspillan, som med upläsning af berörde reservation skulle åstadkommas, derigenom att R. o. Ad:s ledamöter kunde hafva tillfälle att till nästa plenum genomläsa densamma.
Lagerbjelke instämde ' med mig, men Hr Frih. o. Landtm, fästade derpå intet afseende.
Genom denna vår förenade begäran, anser jag således betänk.
V vara begärdt på bordel och att i följd deraf någon vidare diskussion derom icke borde ega rum.
Likväl och dä den nu en stund fortgått och R. o.
Ad. kanske redan är på halfva vägen att öfver de förenade Utsk:ns utlåt, fatta beslut, skall jag för min del afstå från den begärda bordläggningen och yttra mig i sjelfva saken, i hvilket afseende jag ej kan annat än tillstyrka bifall till Utskrns utlåt.
Jag finner icke att deruti ligger något nprifvande af något fattadt 336 Den 21 Augusti, beslut, enär ännu icke nugot beslut, hvarken till- eller afstyrkande till Utsk:ns utlåt, formelt blifvit fattadt.
] Det beslut, som var fattadt, var något helt annat, — det var ett afslag å en motion, deruti det begärdes att dessa Privatbankssedlar på 3 r:dr 16 sk. b:co skulle fortfarande få utgifvas.
Den nu j framställda frågan rörer en hemställan till Konungen att pröfva huruvida
Han anser att dessa sedlar å 3 r:dr 16 sk. b:co må fortfarande i rörelsen utelöpa: och det lärer väl vara Konungens ensak att bifalla och bestämma något sådant.
Visserligen begärde Ständerne vid 1844 års riksdag att icke sedlar å 3 r:dr 16 sk. b:co skulle få utgifvas längre än till 1850 års slut, och Konungen lemnade dertill bifall; men icke har detta egenskap af lag, emedan det egentligen är en ekonomisk författning, hvarföre också Konungen medgifvit att sedlar å 3| r:dr finge fortfarande utgifvas intill innevar:de års slut.
Detta beslut har af Const.Utsk. blifvit granskadt och dervid är ingen anmärkn. gjord, hvadan, och om Ständerne kunde hafva någon del i denna lagstiftning, så hafva Ständerne godkänt delta åtgörande; och jag anser för min del att Ständerne icke haft eller hafva något att sig dermed befatta, annat än att framställa underd. ansökan i det afseende!.
Hvad sjelfva nyttan af Privatbanker beträffar, så torde jag icke behöfva ingå i någon vidlyftig utredning deraf; de hafva visat sig vara välgörande för landet under den långa tid de fortfarit, och jag tror, alt, om de engång uphöra, komme landet alt betydligen sakna desamma.
Detta lärer till en del inträffat, hvarpå såsom exempel Frih.
Rehbinder antydt att Privatbanker icke kunna nu med lika lätthet bispringa den som önska alt erhålla kreditiv i och för sin rörelse.
Vidkommande Privatbankernes inverkan på Riksbanken, så är jag af motsatt tanka med Doktor Sandberg att de äro af nytta för Riksbanken.
Om denna sednare egde rätt att utgifva huru mycket sedlar som helst, och således kunde suppliera Privatbankernes rörelsekapital, så vore det visserligen en fördel för Banken att bedrifva den lånerörelse som Privatbankerne nu drifva och komma i åtn jutande af den vinst, som de skörda; men då, med iakttagande af de föreskrifter som skola följas i afseende på förhållandet mellan Bankens utelöpande sedlar och dess metalliska kassa, det icke låter sig göra, att, utöfver en viss grad hafva Riksbankens sedlar utelöpande, så vore det väl en stor skada för landet, om denna rörelse icke finge ega rum, derföre att Riksbanken ej kunde bedrifva densamma.