Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ryska sjömakten i dubbel män, då den förminskade våra egna krafter; och om vi äfven med ofantliga uppoffringar för en örlogsflotta skulle upprätthålla vår fordna jemlikhet med den Ryska i Östersjön, så förblef dock en sådan n vanmäktig att hindra fiendtlig landstigning ifrån Finska hamnar och Aland, allt ifrån Norrbotten ända till Södra Roslagen, samt hvarje vinter utan all nytta.
Då dessutom våra tillgångar icke medgåfvo en sådan tällan, skulle alla våra kuster vara utsatta för samma fara.
Sveriges krigsmakt, i stället att förut mot den östra grannen kunna bibehålla sin artfalls-natur, genom krigets genast skeende förflyttande till närheten af Rysslands hufvudstad, mäste således nu ordnas för det vidsträckta rikets försvar.
Anfallens möjlighet på en kuststräcka af 200 Svenska mil, gjorde en stående här alldeles otillräcklig.
En allmän beväpning blef nödig, för att kunna skynda alt hindra landsättningar eller bortdrifva den fiende som lyckats alt utföra den: och under det att ett, pä sådan beväpning grundadt, central-försvar skulle blifva en borgen för bevarandet af de folkrikaste och förmögnaste delarne af landet, måste den äfven göras nog manstark, att i de derifrån af - Den t 1 Mars f, m. 131 lägsnare delar motstå en fiendes försök, att få fast fot och derifrån framtränga i hjerlal af riket.
Yxi folkbeväpning blef derför den enda säkra grundvalen för vårt försvar; och oaktadt folkets ännu rådande häpnad öfver landtvärnets öde, blef dess nödvändighet erkänd och å nationens sida löftet om den uppoffring en sådan erfordrar, genom K. St., redan 1810 gifvet och 1812 förnyadt.
Det fordrades emellertid en sådan fosterländsk anda, sorn 1809 bemäktigade sig Svenska folket, dä, midt under angreppen på dess sjelfständighet, den äter uppgående lagbundna frihetens sol ingjöt nytt hopp och skingrade enväldets mörker; det fordrades dessa redbara sinnen, soia framhöllo medborgsmannapligternas heliga kraf midt under mängdens förtviflan öfver landets lidanden, för att förmå nationen till uppfattandet af folkbeväpningens princip; och om denna princip icke genast kunde förverkligas; om extra voteringen blef ett svagt medel, alt med den privilegierade jordens krafter biträda uppoffringarne af den opriviligierade; om för stärk ning smanskapet blott blef en öfvergång, hvarunder de förmögnare klasserne ännu sökte undandraga sig de fruktade obehagen af deltagandet i krigarnes mödor och faror; om slutligen sjelfva den nuvar. allmänna bevärings-inrättningen, ehuru hufvudsakligen grundad på denna princip, icke motsvarar alla dess fordringar; så kan det dock icke nekas, att Sverige derigenom redan tagit ett så betydligt steg till det stora målet, att det vore olyckligt för landets framtid, om lagstiftande makten lät förmå sig att stadna pä halfva vägen.
Man kan med skäl säga ”olyckligt”; ty om ock vårt läge gjorde oss mer tryggade för anfall, än verkligen är fallet; om Europas politik skulle innebära någon garanti för intresset alt upprätthålla vår sjelfständighet; om vår förening med Norrige och Danska folkets ställning kunna afskräcka vår östra granne från eröfringsplaner, då vi med odelade krafter kunna mola anfallen; och om således ett krig icke synes vara att nu befara, eller under närvar, förhållanden fordra några stora förberedande ansträngningar, så är det dock påtagligt, alt sjelfva obestämdheten i systemet och halfliden i organismen, skola föranleda betydligt större årliga uppoffringar af nationen, än som eljest behöfdes; och detta måste i dt fattigt land medföra ekonomiska lidanden, hvilka, dä de ovilkorligen ingripa i folkets moraliska och näringsförhållanden, med skäl kunna kallas ”olyckliga”.
Också har betänkligheten af vårt försvarsverks otillfredsställande skick utgjort föremål för såväl enskild, som allmän uppmärksamhet.
Ehuru, till följd af ståndsrepresentationens sammansättning, de klasser, som mest lida deraf, äga allt för ringa kraft att göra sina billiga anspråk gällande, hafva dock R.
St. sjelfva härom yttrat en öfvertygelse, som säkert kan antagas delad af hela nationen.
Sedan Regeringen, under flera års tid efter verldsfreden 1814 och 1815, icke syntes påtänka någon ändamålsenlig reorganisation af försvarsväsendet, utan endast, under stigande fordringar pa anslag för den stående arméens underhållande, visade sig eftersätta såväl sjöförsvarets som allmänna bevärings-systemets utbildning, afgäfvo R.
St. d. 30 Sept. 1823 till Konungen en skrifvelse, ronde grunder ne för 132 Den 11 Mars f. m. organisationen af rikets landt- och sjöförsvar, af följande lydelse: ”Slormägtigsle Allernädigste Konung! ”1 anledn. af väckt fråga om nödvändigheten deraf, att rikets stridskrafter varda använde på det för landet mest gagneliga och tillika minst betungande sätt, hafva R.
St., sorn anse rikets ekonomiska ställning icke medgifva någon tillökning, utan fast hellre påkalla, under freden, minskning uti statsbidragen, hos E. K. M. velat i tind. anhålla, att E. K. JM. täcktes så organisera" rikets landtoch sjöförsvar, alt derigenom, under minsta möjliga uppoffring från nationens sida, i fredstid, ett kraftfullt motstånd mätte beredas, i händelse af ett fiendtligt anfall; hvarjemte och då Sveriges trygghet numera dels genom redan vidtagne försvarsanstalter och dels genom föreningen med Norrige, blifvit väsendtligen försäkrad, samt ett kraftigt understöd, i händelse af krig, åt riket boredt, R.
St. få yttra den und. önskan, att, vid arméens organisation, E. K. M. mätte vara öfvertygad derom, att Svenska folket, för fattigt att täfla med rikare nationer i underhållandet af en stor stående annee, vill och skall, genom en allmän beväpning, bidraga till försvaret af sina landamären, samt att, vid flottans organisation, E. K.
M. täcktes taga i nådigt betraktande de fördelar, våra kuster erbjuda, så i afseende på mindre fartygs hastiga uppbyggande, som pä deras bemannande med sjövandt folk”.
St. tillkännagåfvo äfven i deras und. skrifvelse ang:de dåvar.
3:dje hufvudtiteln (anslaget för försvars-verket): ”Att de då anvisade tillgångar borde blifva till ändamålen använde på det sätt, som, med afseende på nationens ställning och knappa tillgångar, kunde pröfvas ledande lill försvarsanstalternas upprätthållande och förstärkning, samt möjligaste inskränkning i kostnaderne”; och yrkade, ”att Konungen måtte täckas, för hvad i en eller annan del af den militära omfattningen i öfrigt kunde finnas nödigt, söka tillgång inom de redan varande anslagen”.
Man finner således R.
St., redan för 25 år sedan, upplifva de i första åren af vårt nya statsskick fattade principer för försvarsväsendets organisation, nemi.: bevar ings-systemets utbildning, klist- och skurgår ds-för sv arets fullkomnande och en mindre kostsam fredsorganisation, som kunde medgifva en krigsorganisation, grundad på allmän beväpning.
Jag lemnar å sido alla betraktelser öfver anledmne hvarföre denna R.
St:s anhållan på så länge icke ländt till något resultat.
En läng fred har lyckligtvis afböjt de vådor, en sådan underlåtenhet kunnat ådraga för fäderneslandets sjelfständighet.
Men denna underlåtenhet att minska nationens årliga kostnader för försvaret, för att bereda större tillgångar och en tillräcklig försvarsstyrka i behofvets stund, har försvårat utvecklingen af nationens inre krafter; den har hämmat mången välståndskällas åder; den har skadat folkets intellektuela och moraliska lif; den har hindrat utbildningen af den frihetskänsla,"sorn, lifvad af kärleken till fosterjorden, uppmuntrad af belåtenheten med samhällsskicket och ledd af förtro - Den 11 Mars f. m. 333 endet till en fosterländsk Regering, är den säkraste borgen för ett folks lyckliga framtid; den har en beklaglig andel i den liknöjdhet för allmänt väl och den afvoghet mot enskilda uppoffringen, som nu visa sig utgöra ett så sorgligt karaktersdrag hos slägtet.
Om under tiden inom administrationen arbetats på försvarsplaner, så hade förmodligen detta arbete dock icke motsvarat fordringarne; ty man hörde icke en gång från Regeringen löften derom, under det att R.
St. vid flera riksdagar emottogo förnyade yrkanden på stats-anslag.
Det var först vår nuvar.
Konung, som, straxt efter uppträdandet på Thronen, gaf R.
St. hopp, att finna planen till en ändamålsenligare organisation af rikets försvarsväsende snart utarbetad; och 11.
St. hafva vid denna riksdag, genom de K. proposma om statsverkets tillstånd och behof samt om förändring af bevärings-systemet, åtminstone haft den tillfredsställelsen, att se Regeringen dela deras öfvertygelse om en förändrings nödvändighet, samt emottagit de utlåtanden, som cheferna för landt- och s jöförsvars-depart:n afgifvit, ang:de de dem tillhörande grenar af försvaret.
Det kan emellertid icke undgå uppmärksamheten, att de förslag, som sålunda kommit till R.
St:s kännedom, icke kunnat emottagas med den belåtenhet, som man bordt önska.
Under det att de hufvudsakliga grundas pä bibehållandet af hela den nuvar. ständiga försvarsstyrkan, med förbättringar i öfning och utrustning, som erfordra ökade kostnader, ifrågasättes en förändring af beväringspligten, som, lemnande en del beväringsskyldige hopp om befrielse från all öfning och tjenstgöring, utsträcker åliggandena för de öfriga, utan att ändock lemna garanti för tillräcklig instruktion och tjenstbarhet.
Dertill begäres tillika betydligt ökade stats-anslag, utom de enskildte uppoffringar, ett sådant system måste medföra.
Afven fattas den öfverensstämmelse i förslagen ang:de landt- och sjöförsvarets personela organisation, som synes vara nödig, för alt ej framkalla allt för stor olikhet i medborgarnes skyldigheter; och mankan beklagligen motse, att dessa förslag således icke vinna R.
St;s sympatier.
Det är under dessa förhållanden, som jag vågar framställa nödvändigheten, att vara betänkt på tillvägabringandet af någon plan, som, utarbetad i den anda,, hvilken redan i representanternas förhandlingar, sedan nära 40 år visat sig rådande och således torde kunna anses utgången från folkets allmänna tänkesätt, samt gemensamt omfattad af Regering och Ständer, kunde blifva den grundval, hvarpå rikets försvarsväsende för den närmaste framtiden borde hvila.
Manad af min inre öfvertygelse om denna nödvändighet, och åsidosättande alla de enskildte betänkligheter, som ett sådant försök för mig måste medföra, men endast i tillfälle att kunna våga företaget i fråga om försvaret lill lands, hvars vigt jag likväl tror vara öfvervägande, har jag derföre utarbetat ett Förslag till ny organisation af land/.försvaret, hvilket förslag torde böra öfverlemnas till de Utsk., hvilka komma att handlägga frågan om den föreslagna förändringen af allmänna beväringsinrättningen.
Mången skall måhända anse denna min åtgärd förmäten, kan - 134 Den 11 Mars f. m. ske obefogad.
I det förra afseende! öfverlemnar jag tryggt mitt förslag till det 'allmänna omdömet, såsom åtminstone vittnande för ett nitiskt, om ock svagt, bemödande, att gagna ett älskadt fosterland.
1 det sednare afseendet äter, anser jag mig skyldig uttala den öfvertygelse, att lika som del är Konungamaktens rätt, att befalla öfver rikets krigs makt och dess användande, är det Begerings och Ständers inbördes pligt, att ordna och underhålla densamma, efter en gemensam plan och stal.
Det är sålunda R.
St:s rätt, att i denna del begagna initiativet, likaväl som Regeringens; och en högsinnad
Konung skall säkert icke i den enskilde representantens bemödanden eller i R.
St:s yttrade åsigter skåda en missaktning eller brist pä förtroende.
Jag anhåller således om remiss af delta mitt anförande till Stats- Lag- och Ekon.Utskm, lill hvilka äfven förslaget öfverlemnas, på det Utsk:n må kunna ingå i den pröfning deraf, som vid behandlingen af den K. proposm kan anses lämplig.
Förslag till förändrad organisation af landtförsvaret.
Granskning såväl af land tför svarets närvar, organisation, sorn den af chefen för L a n dt för sv urs-dep a r t
Het föreslagna, jemförda med delta förslug.
Det mål, hvartill man måste sträfva i fråga om Sveriges lundtförsvar är, att med den möjligaste minsta kostnad under freden, i händelse af fiendtliga anfall, kunna åstadkomma de största möjliga försvarskrafter.
Landets vidsträckthet medför nödvändigheten, att. dessa försvarskrafter mäste kunna skyndsamt anlitas, på liera, sins emellan aflägsna punkter.
All tanka pä försvarets åstadkommande genom en stående armé är således overkställbar; endast en allmän beväpning kan uppfylla fordringarne pä en dertill fullt tillräcklig försvarsstyrka.
En sådan allmän beväpning förutsätter en förberedd kunskap och öfning i vapnens bruk hos den manliga befolkningen, samt en sådan organisation af stridskrafterna, att i hvarje rikets hufvuddel, finnes genast att tillgå: anförare; kunnigt och krigsvant eller åtminstone tillräckligt taktiskt bildadt befäl: och en tillräckligt öfvad och med fältlefnad bekant styrka (stamtrupper), som kan gifva sammanhållning, efterdömen och ledning ät dc hastigt församlade stridsmassorna.
Dessutom behöfvcs äfven under freden en ständig mindre styrka för fästnings-garnisoner, den inre ordningens upprätthållande och vissa vapens fullkomlighet, hvilka erfordra mera än vanlig färdighet och skicklighet.
I samma mån ofvannämnde stamtrupper äfven motsvara sistnämnde behof, kan fredsorganisation blifva mindre kostsam, och ändock krigsorganisationens fordringar fullt motsvaras.
Men, för att tillvägabringa en sådan organisation af försvarspersonalen, och göra den fullt motsvarande ändamålet, måste följande vilkor uppfyllas:
Den II Mais f. m. 135 l:o
Skyldigheten att försvara fosterjorden mäste vara allmän, och inträda dä förmågan dertill börjar, för att fortfara så länge den bibehålies.
Inrättningen af en landstorm, sorn inom egen landsbygd kan gifva försvaret eller anfallet sin högsta möjliga kraft, är alltså det yttersta ändamålet. 2:o
En del af försvarsstyrkan måste vara af den rörliga egenskap, alt den, fullt organiserad, hastigt kan samlas och användas öfverallt, der dess tjenst påkallas.
Inrättningen af beväringsmanskapet bär således vara sä fullständig som möjligt, så att det är nog stridbart och nog öfvadt, för att genast kunna möta fienden. 3:o
En slam måste finnas, som kan försäkra nationen, att äga ett tillräckligt antal instruktörer och ledare för beväringsmanskapet.
Denna stam muste derföre vara så bildad och hängifven sitt uppdrag, att nationen till den kan sätta fullt förtroende, och det unga slägtet för den hysa aktning och tillit.
Frivilligt åtagande af uppdraget, uppmuntradt genom sådana lönevillkor, att personalen kan vara tryggad för sin framtid, äro vilkor derför.
I den kan gerna hela arméens underbefäl anses utgöra en del, och för öfrigt till densamma räknas den ständiga styrkan af de vapen, som fordra ständigare öfning. 4:o Befälet måste förena kunskaper, med den möjligast största praktiska skicklighet och, tillräckligt för att öfvertaga ansvaret för hela stridsmassans ledning, vara i tillfälle att egna sig åt sin pligt, med all den kraft, som bildning, moralitet och ekonomiskt oberoende kunna erbjuda.
Fillkoret för detta befäls verksamhet måste vara, att förtjensten och tjenstenitet betryggas ont en framtid, men att redan pligters uppfyllande försäkrar om nödig utkomst.
Befor dr ingssys temet mäste alltså lika litet innebära godtycke, som omöjlighet att fortkomma genom ansträngda bemödanden. 5:o Arméens fördelning, mäste ske pä ett sätt, att den, så vidt möjligt, har en enkel och lika organism, lämpad efter folkmängden i dislrikterna, med högre befäl i lmfvudorlerna.
Bataljonen, såsom taktisk och ekonomisk enhet, måste utgöra ett helt för sig; brigaden bör blifva den administrativa enheten; och dea möjligen behäfliga distrikt-indelningen tillika lämpas efter det strategiska behofvet.
Landtförsvarets nuvar. organisation motsvarar icke dessa fordringar.
Allmänna beväringsskyldigheten inträder för tidigt.
Vid 20 års ålder är i allmänhet den nordiska ynglingens kropp icke nog utvecklad för att uthärda svårare fatiger.
Stadgandet att den yngsta klassen ovillkorligen skall utgå före den äldre, gör att den uppbådade delen är den minst användbara för fältlifvet, samt att, under krigets fortgång, den öfvade och tjenstvanda delen utträder och oöfvade inträda i deras ställe.
Beväringens vapenöfning endast fölen gång, äfven om den fortfor en längre lid, betryggar icke sä myc - 13C
Ben 11 Mars f. m. ket om manskapets färdighet, som en förnyad om ock kortare öfning; och slutligen vållar legningsrätligheten, att behöfliga proportioner af bildade och förmögne, för alt kunna förskaffa den förökta försvarsstyrkan tillräckligt befäl, rubbas, försvarets hela börda kastas pä de obemedlade samt betager inrättningen den fosterländska och moraliska karakter, som borde framför allt bevaras.
Beväringens undervisning och öfning försväras och fördröjes derigenom, att dess vapenöfning sker ensamt, och af otillräckligt anfall instruktörer.
Helt annorlunda blefve vapenöfningens resultater, om, sedan rekrytbildningen under det ena året föregått, beväringsmanskapet under det derpå följande förnyade sin vapenöfning tillsamman med mera öfvade trupper; ett förhållande, som, om det kunde utsträckas t. ex. till 2 är, skulle erbjuda hela nationen en så tillräcklig stridbarhet, att dess sjelfständighet vore otvifvelaktigt betryggad.
Den ständiga arméens natur, att vara legotrupper, (vår indelta armé är det likasåväl som den värfvade, emedan skillnaden endast är i tiden för tjenstekontraktet, som inom den förra är utsträckt till hvad helsa och krafter medgifva, men i den sednare till vissa år) är icke öfverensstämmande med den väpnade styrkans bestämmelse, att utgöra ett tillförlitligt värn för vårt nationella sjelfbestånd.
Ett sådant måste grundas på medborgerlig pligt och frivillighet.
Då har den väpnade styrkan att påräkna folkets sympatier och statsmakternas förtroende.
Hvad tjenstbarheten angar, lemnar dessutom den indeldta arméens legosätt mindre garantier, än den värfvades korta kapitulationstid; hvaremot afgången vid den värfvade, under krig, till följd af rekryterings-föreskrifterna är nästan omöjlig att ersätta.
Olämpligheten utaf en armées sammansättning af sä olika elementer, som värfvade, indelta och bevärings-trnpper, visar sig dessutom påfallande, dä man betraktar de invecklingar den medför inom administrationen, den splittring den föranleder inom en stridsmassa, som bör lifvas af en anda och en själ.
Man kan icke en gång under sådana förhållanden åstadkomma en krigslagskipning, som är grundad på full jemlikhet inför lagen.
Man har t. o. m. sett lagstiftningen göra till ett vilkor lör heväringsskyldighetens åtagande, att beväringsynglingarne icke inblandas med värfvade trnpperne, och den indelta soldaten kan i följd af sin lego-natur och sin ringa bildning och färdighet aldrig af beväringsynglingen *) anses såsom jemngod med sig, sedan denne, oftast hastigare än elen af arbete och ålder stelnade knekten, uppfattat sina krigiska pligter och hunnit större färdighet.
Hvad särskilt indelta arméen under närvar, förhållanden vidkommer, torde man med fog kunna tveka, om den ej, i st. f. att vara en med verkliga fördelar förenad militärorganisation, endast i sådant afseende är en idealism, en chiraére, tjenlig att uppduka som skåderätt i lössläppla utflygter med ordet eller pennan.
Indelnings - ■) Ali här förstås beväringsynglingen sedan legningen upphört och beväringsmanskapet erhållit den organisation detta förslag afser, torde ihågkonimas.
Den 11 Mars f. ni. 137 verket har möjligen i sitt ursprung och i sin första enkelhet pä en tid, då den inre rörelsen i landet icke var stor, varuomsättningen ringa, och produktionen derföre inskränkte sig till hvarje orts behof, kunnat varit ett medel, att under freden underhålla en styrka, som fördelad på hela landet kunde der lättare förplägas, beklädas och till vissa delar utrustas, än om den varit församlad i de få och i allmänhet arma städerna.
Den liden var det ock vida lättare för jordbrukaren att åstadkomma natura-prestationer än penningar, och fordringarne på soldaten, individuelt, voro inskränktare än nu.
1 vår tid är förhållandet annorlunda; och man måste nu emot denna institution anmärka: l:o Dess dyrhet, under de långa tider då truppen är overksam, hvilket tyngst drabbar den jordbrukande klassen och detta så mycket orättvisare, som soldatens underhäll nu mycket öfverstiger hvad rust- och rothållare, vid den skadereglering hvarefter indelningsverket utgjordes, medelst sladfästade föreningar och kontrakter åtogo sig att utgöra. 2:o Dess numeriska otillräcklighet för försvaret i förening med otillräckligheten af dess öfning, hvilket, då man besinnar att vid uppbådning utom roteunderhållet full aflöning måste gifvas, gör vår indelta armé dyrare än värfvade trupper och troligen, i förhållande lill penning- och varu-värden, till en af de dyraste af alla ständiga arméer. 3:o Dess rekryteringssätt, som medför svårighet för vidmakthållandet af truppens tjenstbarhet, då dels afskedandet af mindre dugliga ämnen medför ökade uppoffringar af rust- och rothållare, dels bevekande omständigheter vanligen förekomma, emedan den indelta soldaten, som vanligen tagit lega för att kunna taga sig maka och få ett hem, snart är fader för en talrik oförsörjd familj, hvilket i sin mån förvandlar vår indelta armé till en för landet alltför kostsam invalid-inrättning. 4:o
Dess menliga inflytelse på landels fattigpersonal; som onekligen betydligt ökas genom soldatens oförmåga att i allmänhet med sin rotelön försörja barnen, samt slutligen med hans egen och makans personer, då han ej efter afskedstagandet kan lefva af den 1 sk. b:eo om dagen, som krigsmanshuspensionen lemnar honom. 5:o
Indelta soldatens oanvändbarhet, såsom stam för beväringen, har redan i det föreg:de blifvit antydd; det må blott tilläggas, att afhjelpandet af detta förhållande icke är möjligt med bibehållande af indelningsverkets nuvar. anda och organism.
Skola dessa åter reformeras, så att indelta soldaten skall kunna motsvara fordringarne på en ledande stam, hlifver han ännu dyrare för staten och rusteller rotehållaren.
Slutligen måste det erkännas, att oaktadt man ej kan beskylla den indelta soldaten för brist på Svensk trohet och mannamod, så vållar hans husliga och jordbruksförhållanden ofta en märkbar obenägenhet för långvarigare utkommenderingar.
Hvad beträffar befälets nuvar. organisation, så visar den sig i piånga afseenden vara otjenlig.
Sammansättningen af en del trupper, vittnar om ett lyckadl be - 13S Den 11 Mais f. m. raödande alt pä bekostnad af det ändamålsenliga tillskapa en mängd öfverllödiga befattningar.
Man ser t. ex. vid kavalleriet, att Lifgardet till häst, Lifreg:ts dragon- oell hussar-corpser samt Smålands hussar-reg:te, hvardera endast utgörande en bataljon, det förstnämnde på 4 och de öfrige på 5 sqvadroner hvardera, likväl äga lika mänga reg:ts-oflicerare, som de Skånska kavalleri-reg:tena, ehuru dessa hvardera utgöra 2:ne bataljoner på 5 sqvadroner hvardera.
Härtill kan ännu läggas att vid Kronprinsens hussar-reg:te, utgörande en bataljon, men på 6 sqvadroner, reg:ts-officerarnes antal äfven är lika med de förutnämnde, dock är här öfverallt sqvadronernes styrka lika.
Vid infanteriet åter varierar bataljonernes styrka ifrån 278 till 563 man, hvilket gör att då bataljonernes antal uppgifves, har man likväl ej något begrepp om den verkliga styrkan.
Betraktar man åter reg:ts-officerarnes antal, så finner man t. ex. vid lista Lifgrenadier—regitet, med bataljoner af 563 mans styrka, samma antal reg:ts-officerare som vid Nerikes reg:te, hvars bataljoner endast bestå af 343 man.
Vidare äger enahanda förhållande rum emellan gardes-reg:tena och Jemtlands fältjägare-reg:te, de förra med bataljoner, om 388, det sednare med bataljoner om 278 man; slutligen har man Lif-reg:tels grenadier-corps, Smålands grenadier-bataljon, Norrbottens och Vesterbottens fältjägare-corpser, hvardera utgörande endast en bataljon, varierande i styrka emellan 445 och 334 man, men ändock hvardera försedd med 2:ne reg:ts-officerare.
Ett ytterligare stöd för påståendet att reg:ts-officerarnes, egentligen reg:ts- och corps-chefernes, antal öfverskrider behofvet, är att indelningen i reg:ten, såsom icke utgörande någon taktisk enhet, helt och hållet försvinner under krig och under all manöver.