Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Riksg:scont. skulle hafva upptagit lån och emot lägre ränta endast hade erhållit go för 100, samt Riksgrscont., i den män dess credit stadgades genom ett ordentligare lånesystem, skulle finna sig föranledt att uppsäga det gamla lånet för att upptaga ett nytt på bättre vilkor, så blefve följden för Riksgrscont. troligen den, att få med 100 r:dr infria obligationer, för hvilka det endast erhållit 90 r:dr.
Ett bestämdt hinder för Riksgrscont. att omsätta sina gamla lån mot nya med den fördel, som i annat fall genom ökad credit vore att förvänta, skulle derigenom uppkomma.
Jag anser derföre bättre alt icke besluta något sådant tillägg.
Hr Lagerhjeims förslag innehåller, att fullmägtige företrädesvis skulle begagna den utväg, han uppgifvit, nemi. att upptaga län emot låg ränta och obligationer, betalbara vid uppvisandet.
Han bar velat, att denna utväg skulle blifva regeln för upplåningen, och att i sista rummet, eller såsom nödfall, ett ordentligt lånesystem skulle antagas.
Jag beklagar, att min värde vän, hvars redbarhet är så erkänd, Den g Maij e. m. vid detta tillfälle framställt ett förslag, som ej lärer kunna antagas; men i alla fall skulle jag tro, att det ej bör häftas vid förevar, betänk., som angår de stående, ej de tillfälliga lånen.
Man har sagt, att det kunde hända, alt man ej behöfde mer än 2 å 3oo,ooo r:dr, hvarmed man velat tillkännagifva, att man kunde beräkna Riksg:scont:s tillfälliga behof för vare sig detta eller för ett annat år; men detta låter sig icke beräkna här på stående fot och knappast i StatsUtsk.
Ytterligare har man äfven omtalat, att det skulle utsättas en uppsägningstid af 8 till >4 dagar eller 3 månader.
Detta kan ej heller här på förhand uppgöras, utan måste öfverlemnas till fullmägtiges bedömande efter omständigheterna, när upplåningen göres; eller också måste man, i fall en föreskrift derom anses nödig, öfverlemna till StatsTJtsk. att inom en fåtaligare krets, med mera lugn och besinning än här under en löpande öfverläggning kan äga rum, uppgöra förslag till en sådan föreskrift. R. o. Ad. torde således finna, att saken, både i afseende på upplåningens belopp och sedlarnas förfallotid, bör återgå till StatsUtsk.
Men frågan kan icke dit återgå, om den häftas vid betänk.
Wto 4[7» som n" andra gången förehafves.
Men om R. o. Ad. skulle vilja, såsom jag i förmiddags föreälog, afgöra frågan om den stående upplåningen för sig och dervid antaga såväl första som andra punkten af PresteSt:s beslut, så återstår för Ståndet, då StatsUtskts betänk.
N:o 4[9 förekommer, angtde Hr Stråles motion 0111 de vilkor, hvarpå fullmägtige äga att upptaga lån, alt återremittera det betänk., som icke utgör svar på återremiss, och dervid göra den anmärkn., som jag för min del ville framställa, att Riksgtscont:s behof icke äro afhulpna blott derigenom, att man bestämmer åtgärderna för stående låns upptagande, emedan tillfälligheter kunna inträffa såväl nu, innan ett stående lån hinner anskaffas, som framdeles, då K.
M. kan hastigt behöfva penningar.
Ett annat upplåningssätt måste derföre vara förutset och bestämdt.
Hurudant det skall blifva är mig icke möjligt att här genast uppgifva, med hopp att det skulle kunna antagas, utan StatsUtsk. bör derom få inkomma med förslag.
Att helt och hållet öfverlemna denna upplånings verkställighet åt fullmägtige i Riksgrscont., utan att hvarken höra StatsUtsk. eller fatta något beslut derom, på sätt man här tillstyrkt, anser jag vara oförsigtigt; ty så fruktansvärd är visserligen den utväg, som Hr Lagerhjelm föreslagit, att;, om den skall vidtagas, fullmägtige icke lära kunna göra det på eget bevåg, utan måste dertill hafva bestämd tillåtelse, Jag anhåller derföre, att R. o. Ad. täcktes, utan att sammanblanda frågorna, hvilket icke be höfves, enär ändamålet kan vinnas genom återremiss af betänk.
N:o 4[9) nu endast fästa sig vid de 2:ne punkter, sorn höra, till betänk.
N:o 4!7; ocb dervid instämma i PresteStrs beslut.
Deli 9 Mai» c. m. i43 Hr Rosenblad:
Jag ber om ursägt för det jag ytterligare fullföljer min föresats att följa Frih.
Gederström i dess försök att för R. o. Ad. deducera skälen för hans åsigt.
Han har förklarat sin mening vara, att till stöd för Hr Lagerhjelms upplåningsförslag skulle Riksgrscont. alltid äga elt creditiv, motsvarande den summa, hvartill upplåningen skulle uppgå.
Jag vill nu framställa, huru den närmaste erfarenheten visar, att detta skulle slå ut. R. o. Ad. torde erinra sig, att R.
St. vid denna riksdag, bland medlen för silfverutvexlingens uppehållande, i främsta rummet ålagt Banken att skaffa sig ett creditiv på 2 millioner rrdr.
Enligt BancoUtskts befallning hafva Bancofuilmagtige haft sammanträde med de mest ansedda och erfarna ledamöter af Stockholms börs, för att göra sig underrättade , hvarest och på hvad vilkor elt sådant creditiv kunde erhållas, oell dervid yttrade de enhälligt, att de ej trodde det vara möjligt att i form af creditiv erhålla det biträde att, när så fordrades, få lyfta denna summa; hvarjemte de fästade uppmärksamhet på den stora skillnaden emellan detta creditiv och ett sådant, som tages af ett handelshus, hvilket hvarje år till större eller mindre belopp begagnar creditivet, då deremot
Bankens creditiv kanhända aldrig blefve begagnadf.
Långt ifrån, att ett sådant creditiv, såsom Frih.
Klingspor på f. m. yttrade, kunde fås för intet, upplyste en af de mest erfarna af dessa handlande, att han en gång bade gifvit en rik Svensk man elt creditiv på i5o,ooo mark, stäldt till flera utländska handelshus, och att sedermera ett af dessa handelshus, hos hvilket creditivet icke blifvit begagnadt, stämde honom för att utfordra ränta för den tid, detta handelshus nödgats vara beredt på penningarnas uttagande, samt att han genom compromissrätt blef tvungen betala sådan ränta.
Förhållandet är likväl icke så strängt, att vi icke kunna få ett sådant creditiv, ty genom enskilda underrättelser, som Banken från utländska handelshus erhållit, känna vi, att vi kunna få detsamma; men de lindrigaste vilkoren äro 2 proc., då ingen styfver lyftes.
Begagnas det ater, så blir det allt efter den olika tiden dyrare och dyrare, och under vissa förhållanden lomme det att kosta ända lill i4 proc.
Detta tror jag ej skulle vara den lindrigaste låneutväg, och R. o.
Ad torde benäget upptaga denna explication på Frih.
Cederströms sista framställning.
Jag skulle.icke uppstått för att frikalla mig från att hafva fällt en så sträng dom, som Frih.
Boye tillskrifvit mig, ehuru jag icke vet mig hafva utsagt den; men jag har begärt ordet, emedan jag blifvit uppmanad att uppgifva ytterligare skäl för de satser, jag sist framställde, och jag får tillkännagifva, att jag är glad deröfver, alt denna fråga nu blifvit så framställd, att, såsom jag hoppas, det blir omöjligt för fullmägtige i Riksg:scont. att ens försöka *44 Den 9 Maru c. m. upptagandet af ett sådant intermediärt lån, sorn här blifvit jfrågastä 1 dt.
Jag hoppas, att denna discussion skall blifva den sista rörrde ett sådant upplåningssätt.
Jag torde nu få försöka att framställa den bevisning, sora Frih. Boye begärt, och ber derföre att få nämna, det en stat, iden stund den begär lån, ej kan betraktas annorlunda än som en individ, hvilken vill låna.
Må man föreställa sig en individ, som, för att begagna ett bekant uttryck, inga andra capitaler äger, än sådana, som sägas upp, d. v. s. skulder.
Låna mig penningar på kort tid, tills jag hinner göra mig ett stort lån.
Nu är det blött på 3 å 4 månader, jag vill låna.
Jag har skaffat mig ett creditiv, men behöfver nu ett lån, som jag skall återbetala, då jag får ett stort lån.
Sådan är just den kategori, hvari staten ganom denna intermediära låneanstalt skulle komma.
Hvad creditivet beträffar, så har dervid i allni, språkbruket här i landet blifvit fästad en förvillelse, som jag mer än en gång märkt och som kommer deraf, att Riksgtscont. fått ett creditiv på Banken, som ej varit annat än en förbindelse för Banken att betala alla de skulder, Riksgtscont. kunde göra.
Men detta är ej creditiv i ordets rätta bemärkelse, och ett sådant creditiv kommer ej hädanefter att existera.
Ett creditiv är ej annat än ett löfte om hjelp vid förefallande behof.
Att nu upplåning skulle göras på ett löfte om hjelp och för att återbetalas, när man fått ett annat lån, torde bevisa förslagets oduglighet.
Boye likväl trott, att den motvilja, han sett förslaget röna, skulle härleda sig från någon motvilja för näringarna, så får jag lika med Hr Lefre'n förklara, att om också jag kunde misstänkas för att vid detta tillfälle arbeta mot näringarna, så är förhållandet alldeles tvärtom; ty jag finner denna intermediära upplåning just derföre olämplig, att den skulle upptaga sådana capital, som för närvar, användas i näringarna, och skulle uppskjuta den definitiva regleringen af Riksg:scont:s skuld genom ett ordentligt lån.
Just derföre kunde den blifva, tvärtemot den ädle Frih:s åsigt, skadlig för näringarna.
Det är för öfrigt ické blott ur den synpunkt, att en sådan upplåning vore skadlig, som jag motsätter mig densamma, utan, såsom jag förut yttrat, anser jag ogörligt att upptaga ett sådant lån.
Man kan väl raisonnera om, att det kunde ske; men jag skulle beklaga Riksg:scont:s fullmägtige, om de finge sig föreskrifvet att försöka ett sådant låns upptagande.
Jag tilltror mig att genom en enda artikel i en tidning göra det rakt omöjligt för dem att erhålla detsamma.
Detta är mitt hufvudsakligaste skäl, och det andra är, att upplåningen vore skadlig för näringarna.
Man*inser, att penningar till så stort belopp, som här är i fråga att upplånas, icke alltid finnas i hufvudstadens cassör.
Sådana lån, som i hufvudstaden kunna göras på kort tid till låg ränta, kunna endast - Den 9 Mars e. m. i/|5 dist erliållas derföre, att de tillhöra det rörelsecapital, sorn bufvudstaden behöfver.
De kunna fås till visst belopp; men begär man 100 r:dr öfver hvad sorn erfordras för Stockholms rörelsecapital, så erhåller man dein icke, om man också ville betala mer än 6 procts ränta.
Nu hafva vi redan en anstalt i Banken, som upplånar sådana capitäler, hvilka på kort tid äro disponibla.
Skulle vi nu derjemte iå en sådan i Riksgtscont. för att täfla med Banken, så skulle denna upplåning i Banken minskas.
Ilr Rosenblad har redan erinrat derom, och jag får endast hänvisa Frih.
Boye lill hans yttrande, såsom ett bidrag till den bevisning, Ur Frih. åstundat.
Fruktansvärdt har det blifvit kalladt af Ilr v. Hartmansdorff, om denna låneoperation skulle försökas, och det är rätta ordet.
Den blefve fruktansvärd, antingen penningar kunde erhållas eller icke.
För att få slut på denna sak, instämmer jag helt och hållet med Hr Stuart deruti, att i afseende på de immediala behof, hvari Riksgtscont. kan vara, StatsUtsk. må afgifva särskildt för slag, men att för regleringen af skulden någon sådan åtgärd icke ens må tillåtas, som Hr Lagerhjelm i sitt intermediära förslag framställt.
Det är i anledn. af Hr v. Hartmansdorffs yttrande, som jag begärt ordet.
Han har förenat sig med mig uti begäran, att vi måtte få slut på denna vidlyftiga discussion.
Jag förnyar min begäran, men skiljer mig från Hr v.
Hartmansdorff så till vida, att då han begär, att vi först måtte få propos. på PresteStrs i:sta punkt och sedan på den andra, önskar jag tvärtom, att propos. å den sednare må föregå propos. å den förra, af den anledn, att, om 2;dra punkten blir afgjord på det sätt, som efter mitt begreppl är ändamålsenligast, det blir likgiltigt, om årliga summan för Riksg:scont:s behof intill nästa riksdag bestämmes till 1,100,000 eller 1,200,000 r:dr, hvaremot samma punkt kan afgoras på ett sådant sätt, hvaraf det till sina följder blir af yttersta vigt, om förra eller sednare summan antages, i hvilket fall förmodligen vidlyftiga discussioner skulle föregå summans bestämmande, hvilka deremot komme att undvikas, i händelse 2:dra punkten afgöres på först antydda sätt; och hemställer jag derföre tili Hr v.
Hartmansdorff, med hvad olägenhet det af mig föreslagna behandlingssätt kan vara förenadt.
I anledn. af Hr v. Hartmansdorffs förklarande, att han icke kan instämma med mig deruti, att det tillägg bör göras, att, i händelse någon nedsättning i föreskrifna capitalbeloppet kommer att äga rum, räntan bör nedsättas tili 4 proc., får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, alt, då det är nödvändigt för RiksgCscont. att upplåna en betydligare summa, emedan i annat fall någon upplåning icke skulle tillåtas, den händelse kan inas & *9 t D t n 9 Mari c. m. trälFa, att det icke blir möjligt för Riksgtscont. att mot 5 procts ränta, utan rabatt å lånecapitalet, erhålla något lån.
Hvad hafva då Riksg:scont:s fu 11 mag lige att göra?
De måste då medgifva rabatt å capitalet.
Detta anser jag likväl ganska vådligt och menligt under en så hög ränta som 5 proc., hvarföre jag föreslår, alt i händelse fulImäglige skulle blifva nödsakade att vid Iåns upptagande medgifva afdrag å capitalet, räntan icke må förskrifvas högre än 4 P1-°c. Jag skulle önska, att StatsUtsk. från första stunden icke föreslagit högre än 4 procts ränta.
Då likväl PresteSt. redan bifallit 5 procts ränta, vill jag icke yrka någon förändring deruti, utan blott åtnöja mig med det omnämnda tillägget, att, derest lån icke kan erhållas utan minskning i capitalutbetalningen, räntan å sådana lån icke må utsättas högre än till 4 pr°c.
Jag förnyar min anhållan om propos. först å PresteStts 2tdra punkt och sedermera å den itsta samt att derefter Hr Lagerhjelrns förslag må blifva föremål för den propos., huruvida icke detsamma lämpligast bör förekomma i sammanhang med StatsUtskts på bordet hvilande utlåt.
N:o 419- Frih.
Det är blott i anledn. af en anmärkn. af Hr Rosenblad, som jag nu uppstigit.
Han yttrade nemi., att jag skulle anse det möjligt att erhålla creditiv utan någon provision.
Sådan var ingalunda min mening, emedan jag mycket val vet, att provision mäste be» talas; men jag trodde, att en sådan provision kunde på sin höjd uppgå till i proc. om året.
Jag medgifver dock, att ett sådant creditiv på 5 år skulle medföra kostnader; hvarföre jag tillstyrker, att, med förändring af ordet creditiv, Riksg:seonl:s fullmägtige må berättigas att begagna utländsk credit ända lill en summa af 3oo,ooo r:dr Ilamb. b:co.
Hr von Hartmansdorff: Frih. af Nordin har misstagit sig i sin förmodan, att jag skulle vilja bestrida, det 2:dra punkten finge till afgörande förekomma före den första.
Sådan var icke min mening, då jag, efter den vanliga ordningen, nämnde esta punkten framför den andra.
Hvad sjelfva saken beträffar, torde R. o. Ad. finna, att lägre ränta i förening med rabatt å lånecapitalet i sjelfva verket blir detsamma sorn högre ränta utan rabatt.
I afseende på kostnaden kommer det på ett ut, men för omsättningen är skillnaden af vigt.
Jag finner icke, att man bör förbjuda rabatt, i händelse derpå något kan vinnas i det hela.
Det sker icke heller genom antagandet af PresteStrs beslut, som derom ingenting nämner.
Detta stillatigande anser jag också vara lämpligt för att binda fullmägtige, ehuru jag tror, att det vore bäst, om upplåningen skedde al pari, fastän mot högre ränta, om så påfordras.
Med Hr
Stuart ville jag derföre instämma uti det af honom uppgifna redactionsför^lag, om jag icke hyste samma farhåga som Frih. af Den 9 Mars e. ia. Koldin, att, derest R. o. Ad. skulle skilja sig från den be-' stämda siffran af 5 proc., man skulle komma till så många olikheter, att något sammanstämmande beslut inom Standell svårligen skulle kunna vinnas.
Men om man stadnar vid PresteStrs beslut, vinner man troligen det ändamål, Frih. af Nordin åsyftar, utan att hindra fullmägtige rätta sig efter omständigheterna.
Det är egentligen i anleda, af Frih. af Nordins yttrande, som jag begärt ordet för alt uttrycka den tanke, att jag i närvar, stund anser det vara för Sverige mindre väl beräknadt att upptaga lån mot nedsättning af lånecapitalet och låg ränta.
En stat, hvars credit behöfver grundläggas, måste vara beredd på, att det första länet icke kan erhållas på så fördelaktiga vilkor, alt icke en omsättning snart kommer i fråga.
Mot 4 proe:s ränta skall man måhända icke kunna erhålla mer än 88, go a 92 af 100, hvaraf följden blir en omsättning inom några fä år.
Jag har i mina händer en jemnförelse emellan Englands upplåning å 3 proc:s och 5 procts obligationer, hvilken visar, att 3 proclslånen i allmänhet gifvit en vinst af £ proc. om året.
Detta låter förledande, och de flesta stater hafva derföre börjat låna mot nedsatt ränta och rabatt å capita let; men erfarenheten har visat, att den obetydliga vinsten gått förlorad, då omsättning kommit i fråga, då statens ränta börjar falla.
Hade England lånt på annat sätt, hade dess skuld kunnat nedsättas 12,000,000 pund sterb
Om jag tillämpar detta på Sverige, tror jag lika med Hr v.
Hartmansdorff, att vi hellre böra erlägga en dryg ränta, 5 å 6 proc., med säker beräkning att inom några få år kunna nedsätta densamma, än en lägre ränta med rabatt å capilalet; till förebyggande af hvilken sednare förutsättning något särskildt stadgande likväl torde finnas öfverflödigt, enär detsamma indirecte torde finnas uti den föreskrift i vår allm. lag, som underkänner giltigheten af ett på försträckning grundadt fordringsanspråk, i den mån man förmår visa, att full valuta icke bekommits.
Jag erkänner äfven vigten af de skäl, Hrr Hegardt och Lefre'n anfört mot upptagande af lån att återbetalas å vista; och anser jag några lån icke böra emottagas, för hvilka icke kan beviljas 3 månaders uppsägningstid.
De obligationer, som för dylika lån utgifvas, få icke natur af pappersmynt, utan af enskilda reverser, och blifva således icke farliga för Bankens rörelse.
Jag skall icke vidare ingå i hufvudsaken, ehuru de skäl, som mot min åsigt blifvit anförda, nemi. att ingen skulle finna sin förmån vid att insätta sina penningar mot 3 proc., och att de penningar, som på en sådan räkning insattes, skulle dragas från näringarna, äro lätt besvarade och vederlagda, utan får jag blott förklara, att, då StalsUtskrs utlåt.
N:o 419 handlar om de vilkor, hvarpå fullmägtige i Riksg:scont. skola äga att upptaga lån, jag för min del gerna går in på det uppskof, Frih. af Nordin föreslagit, likväl med den inskränkning, att R. o. Ad., oberoende af det beslut, som öfver förevar, utlåt, kan fattas, mä vid föredragningen af utlåt.
N:o 419 ta§a m>tt förslag i 6'fvervägande till det afseende, detsamma kan förtjena; och ingår jag så mycket hellre på detta projeet, som utlåt.
K:o 4'9 första gången förekommer och således kan återremitteras och ämnet vinna ett närmare skärskådande, än deråt hittills blifvit egnadt, hvarpå jag tror, att saken skulle komma att vinna genom dea lugnare pröfning, ämnet troligen erhåller efter återremissen, än om det nu afgjordes.
Jag förenar mig med Frih. af Nordin i den anhållan, att a:dra punkten i PresteSlts beslut må till afgörande föredragas framför den i:sta, men har egentligen begärt ordet för att yttra några tankar rör:de den vigtiga omständigheten, Hr Frih. anfört ang:de företrädet af 4 proc:s lån med rabatt å capitalet framför 5 proc:s lån och fullt capital.
Kan man erhålla lån till 5 proc. utan rabatt å capitalet, är landets penningeränta naturligtvis 5 proc.
Vår räntefot är visserligen icke så låg sorn 5 proc., men icke heller så hög som 6 proc., utan ligger troligen vid proc.
Men jag vill för jemnförelsens lätthet skull antaga, att den är 5 proc.
Om nu t. ex. penningeräntan i ett annat land är 4 proc., såsom i Danmark, hvarest stora capitaler göra sig fruktbärande i låneväg, och concurrensen vore fri emellan Svenska och utrikes capitalister att försträcka Riksgtscont. det erforderliga lånet, så synes det naturligt, att Danska capitalister mot 5 procts obligationer skulle kunna meddela lån öfver pari eller -Jdel mer än det belopp, hvarå obligationen blefve lydande.
Ilan kan således lemna in5 för en obligation, lydande å too, som löper med 5 proc.; hvaremot han icke för en sådan 5 procts obligation, som, då han considererar räntan, är värd 125, kan lemna mer än 100, om han riskerar att blifva uppsagd.
Om deremot Hiksg:scont. utställer sina obligationer mot 4 proc., så är det naturligt, att Danska capitalisten kan lemna 100 för 100, enär penningeräntan i Danmark i allmänhet är 4 proc., till följd hvaraf han äfven kan lemna 92 eller 94 för 100 och hafva en betydlig vinst.
När således fråga blir om en jåneoperation mot lägre än landets ränta, men med rabatt å capitalet, så är det klart, att rabatten i samma mån måste blifva mindre, som räntan i det land, hvars lånebiträde anlitas, närmar sig till öfverensstämmelse med den utlastade räntan, eller i samma mån som det anlitade landets allm. ränta är låg.
Hvad åter vidkommer den omständighet, huruvida Riksg:scont. eller staten vinner eller förlorar i ena eller andra fallet, så är förhållandet följande:
Om man ut - Dell g Mars e. ra. ställer en 5 procts obligation med i procts afbetalning, sa ar skulden dödad på 36-J- eller vid pass 87 år; men om man deremot bestämmer räntan till 4 proc. och medgifver rabatt å capitalet, så kan denna rabatt medgifvas ända till 12 proc. och skulden ändock vara amorterad på samma tid af 87 år, och således är för Riksgtscont. hvarken 1 sk. att vinna eller förlora, om obligationerna utställas a 5 proc. och 1 procts amortissement samt 100 för 100, eller om de stallas å 4 proc. och 12 procts rabatt å capitalet.
Sedan jag således bevisat, att det för låntagaren är likgiltigt, om det ena eller andra sättet användes, så återstår att visa; att det för långifvaren kan vara fördelaktigare alt låna mot 4 proc. och rabatt å capitalet, an mot 5 proc. och fullt mot fullt.
Om jag vore den bankier, som hade penningar att utlåna till Iliksg:seont., skaile jag säga:
Efter det är Herrarna likgiltigt, om de erhålla lånet mot 4 pi'oc:s ränta och 12 procts rabatt å capitalet, eller emot 5 procts ränta och 100 mot 100, så anhåller jag, att förra alternativet ma bestämmas såsom grund för låueoperationen oss emellan, och det af följande skäl.
Jag säljer nemi. obligationerna i sådana länder, der allm. räntan är 4 proc., hvarest jag således erhåller, om icke 100, åtminstone 98 eller 96 för hundradet, och således vinner 8 å 10 proc.
Delta är orsaken, hvarföre capitalister hellre utlåna mot låg ränta och rabatt å capitalet, än mot högre ränta utan sådan rabatt.
Nu återstår att tillse, om Riksgtsccnt. kan hafva gagn af att få upptaga lån mot lag ränta och afdrag på capitalet.
När Riksgtscontts obligationer, som stå Cont. till högre än 88 proc., börja säljas på börsen, kan Cont. gerna inköpa dem för 98, 99 eller t. o. m. 100 för 100, emedan de äro i calculen upptagna att inlösas med 100; och när således ingen annan betalar mer än 91 a 92 för 100, kan, som sagdt är, Riksgtscont. sjelf träda emellan och inlösa dem och betala ända till 100 för 100, då den å obligationerna upplupna räntan betäcker den vid deras utställande medgifna capitalrabatten och lemnar i samma man större vinst derutöfver, som dels det upplupna räntebeloppet
Sr större och dels priset å obligationerna är lågt.
Om deremot obligationerna utställas mot 5 proc. och omkring 100 mot 100, t. ex. 97 eller 98 mot 100, så har Riksgtscont. icke mer än 2 a 3 proc. att draga på vid uppköpet af obligationerna, hvaremot Cont. i förra händelsen, eller om obligationerna utställas mot 4 proc. och 88 mot 100, med icke mindre än 12 proc. ligger öfver alla andra, med hvilka Cont. vid uppköpandet af obligationerna kan concurrera.
Detta är en mycket vigtig omständighet; ty just derigenom, att Riksgtscont sjelf kan uppköpa sina obligationer, upprätthålles statens credit, hvarigenom obligationerna stiga i värde, och i samma mån dessa stiga i värde, skall rabatten minskas å de nya lån, Cont. kan behöfva upptaga.
Men elenaa förmåga, att på ett ärligt och i hela Europa vanligt i5o Den 9 Mars e. m. salt sjelf uppköpa sina obligationer, bcröfvar man Riksgtscont. om man icke tillåter detsamma att upptaga lånet emot lägre än den i landet gällande räntefoten och afdrag å capitalet, på sätt som i alla andra Europeiska stater numera tillgår ■vid större låneoperationer.
Jag yrkar således såsom en för Riksg:scont. i alla hänseenden gagnelig princip, att Frih. af Nordins tillägg mätte antagas.
Jag anser detta vilkor så mycket vigtigare, sora här är fråga om en bestämd amortissementsfond, hvarom vi uti en sednare punkt komma att besluta.