Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. ville bifalla det af Utsk. under Litt. a) framställda förslag, dock med den förändring, att valören 1 R:dr Riksmynt blefve utesluten.
Jag anhåller vördsamt om propos. härpå. i 26 Den 20 November.
Jag anhåller deremot om obetingadt bifall till Utslcs förslag.
Det af Frih.
Tersmeden framställda förslag synes mig f. n. blifva mycket obeqvämt, emedan man har vant sig att hafva sedlar på 1 och 3 R:dr, hvilka enl.
Frih:ns förslag komma att helt och hållet försvinna.
För dem, som bo i Stockholm, och således äfven för mig, är det ganska lätt att få vexla en 5-R:drs sedel, men för dem, hvilka bo på landet, torde det understundom blifva förenadt med svårighet.
Det torde kanhända vara många, sorn icke äro stadda vid stor kassa, och att det till följe deraf icke blifver lätt alt kunna vexla en dylik sedel. Frih:n säger, att för rörelsens betryggande vore det väl om silfver infördes.
Jag tror deremot, att rörelsen icke beror derpå, om det finnes silfver utelöpande i rörelsen, utan alt Banken eger så mycket silfver, att den kan inlösa sina förbindelser.
Om man äfven utbyter de små sedlarna emot silfverpenningar, slår Banken dock uti ansvar för så många millioner R:dr, att om de icke kunna infrexlas, ginge det på tok med realisationen.
Vidare yttrar
Frilen att man icke lärer sig inse värdet af mynt, om man icke har det utelöpande i silfver.
Den som anser det vara bättre, samt innefatta mera värde, att hafva 1 R:dr i silfver än i pappersmynt, han eger ju tillfälle till att skaffa sig en sådan.
Men man ser att i allmänhet uttagas icke dylika silfver-rrdrar från Banken, förmodligen emedan man anser dem ej ega större värde än 1 R:dr i pappersmynt, och, om icke så äfven vore förhållandet, vore ju i och med detsamma grundvalen för realisationen kullkastad.
Hvad postvexlarne beträffar, tviflar jag att de kunna fullt upväga den beqvämlighet, som våra småsedlar ega, ty då man på landet först skall fara in till närmaste postkontor för att skaffa sig en vexel på 2 ä 3 R:dr, blir det ganska besvärligt, hvaremot om man sjelf innehar en 2 ä 3 R:dr i sedlar, deras afsändning går ganska lätt för sig.
Då man under denna Riksdag vid åtskilliga besluts fattande egentligen afsedt Stockholmska allmänhetens fördel, borde man väl äfven tänka på landets, samt låta dem bibehålla sina småsedlar, så länge det är för dem beqvämligast.
Den siste värde talaren har ibland de olägenheter, hvilka skulle upkomma deraf, att de nuvande 1 och 3 R:dr "Riksg:s icke vidare utgifvas, anfört, att man har vant sig vid dem.
Jag medgifver att det är en gammal vana, som, i fall dessa småsedlar blifva borttagne, brytes, men en så ringa olägenhet torde icke vara förtjent af att komma med i räkningen, då flera goda skäl kunna anföras för motsatsen.
Den värde talaren har visserligen sagt, att då 5-R:drs-sedeln skulle utgöra den minsta valören, skulle det kunna hända, att man på landet icke hade penningar att vexla den med, samt att man således skulle komma i förlägenhet, i händelse icke 1 R:dr funnes, men Den 20 November.
127 den värde ledamoten har förbisett att det icke är lättare på landet att hafva till hands en R:dr i papper än 1 R:dr i silfver.
Hela skillnaden är, att man nere i landsorten, der man understundom kan hafva svårt nog att få vexla, samt derföre vid alla vexlingstillfällen måste hos sig hafva små mynt både i silfver och papper, hädanefter kommer att i st. f. pappersbitar hafva silfverstycken, hvilket, enligt min tanke, icke innefattar någon olägenhet.
Lägger man härtill, alt sedlarne, då de en längre tid i rörelsen cirkulerat, blifva utnötta och söndertrasade, förefaller det mig, som det vore vida beqvämare att handtera silfverpenningar än papperssedlar, hvilka ofta åro lill den grad förstörda, att man icke kan se hvaraf de hafva bestått.
Men för att öfvergå till vigligare saker, skulle jag föreställa mig. att det vore af verklig vigt för realisationen, att silfver finnes i allmänna rörelsen, ty det silfver, som är i enskildes fickor, ligger i bättre förvar än uti Bankens hvalf, och om Gr.
Gyldenstolpe har rätt deruti, att, i fall
Banken icke kan göra fage för det i rörelsen utelöpande pappersmynt^, realisationen icke blifver hjelpt dermed, att silfver finnes i rörelsen, så är dock, i händelse Banken gör bankrutt med det i dess hvalf förvarade silfver, det i allmänhetens fickor befintliga silfver räddadt.
Men hvad som dock är vida vigligare är, att allmänheten blifver vand vid alt göra sig ett riktigt begrepp om hvad med mynt egentligen menas.
Det är visserligen sannt, såsom Gr.
Gyldenstolpe säger, att 1 R:dr i papper lätteligen kan utbytas emot en B:dr i silfver, samt alt de f. n. kunna betraktas lika goda, men förhållandet i sin verkliga gestalt är dock icke rikligt insett af den stora allmänheten, som nu anser pappersmyntet utgöra en verklig penning.
Om hon deremot blifver vand vid att med silfver bestrida sina utgifter, torde bon nog komma i erfarenhet af att silfver i sjelfva verket är mynt, men papper endast en myntrepresentant.
Om under nuvande förhållanden, då rörelsen drifves i papper, realisationen på något sätt skulle lida något afbräck, märker den stora allmänheten det icke förr, än priserna börja alt stiga, hvaremot, i den händelse att silfver kommer i rörelsen, realisationens rubbning genast märkes af hela Svenska allmänheten, hvilken derigenom erhåller ett ”gif akt”.
Jag anser det således vara önskligt, att dagliga rörelsen komme att bedrifvas med silfver, och då man derjemte besinnar, att, genom införandet af post-vexlar, svårigheterna vid mindre penningeremissers afsändande blifvit väsendtligen undanröjda, synes mig inga vidare betänkligheter möta för ifrågavar:de förslags antagande.
Gyldenstolpe har visserligen invändt, att det är besvärligt att skaffa sig en postvexel, men äfven om detta medgifves, måste man likväl å andra sidan taga i betraktande, att om man köper en vexel, kan man erhålla densamma å den summa man önskar, hvaremot nu, i fall det afsända beloppet slutar sig på R:dr, sk. och rst., man måste i brefven inlägga både sedlar, silfver och koppar.
Jag anhåller vördsamt om bifall till Frih, Tersmedens förslag.
Den 20 November, Frih.
De skäl, som Gr.
Gyldenstolpe anfört för bibehållandet af 1 R:drs-sedlarne, äro enahanda med dem, hvilka framdrogos vid afskaffandet af de öfriga småsedlarne.
Denna åtgärd har likväl haft det goda med sig, att åtminstone något silfver kommit ut i rörelsen.
Gyldenstolpe har sagt, att om den minsta sedeln blefve lydande å 5 R:dr, skulle, i händelse icke ettorna bibehöllos, svårigheter upstå vid densammas vexling i landsorten.
Jag ber då att få fästa Gr:ns upraärksamhet deruppå, att om icke pappersettor finnas, eger man dock i allmänna rörelsen silfverpjeser af samma och flere valörer, till följe hvaraf vexlingen i landsorten kommer att gå för sig lika lätt då som nu.
Gr:n har förklarat alt han, såsom Stockholmsbo, icke kommer att få något besvär deraf att 1 R:drn borttages.
Jag anser mig till följe deraf böra nämna, att jag, ehuru jag är landtbo, samt har en temmeligen betydlig rörelse, icke heller får ondt deraf, utan alt tverlom en stor fördel beredes mig genom ettornas afskaffande.
Gr:n har äfven ansett att postvexlarne icke skulle för allmänheten medföra samma beqvämlighet, som att med posten få skicka 1 eller 2 R:dr i sedlar.
Jag hyser en alldeles motsatt åsigt, samt tror att postvexlarne blifva serdeles beqväma, enär de komma att utgifvas på alla möjliga brutna tal under 5 R:dr.
Om jag t. ex. skall afsända en summa penningar, som slutar på ett eller annat öre, får jag en postvexel å det önskade beloppet, hvaremot jag nu är tvungen att skicka papperssedlar samt äfven silfver och kopparmynt.
Såsom skäl för ettornas bibehållande har Gr:n vidare anfört, att desamma icke blifva i Banken emot silfver utvexlade, hvilket tydligen ådagalägger deras beqvämlighet.
Det må väl vara att de äro beqvämare, men här afses ett högre syfte, hvarför beqvämligheten dock måste gifva vika, nemi. att meddela allmänheten begrepp om hvad mynt egentligen är.
Det har äfven af Gr:n blifvit anfördt, att realisationen vore bättre betryggad, om silfver funnes i Banken, än utelöpande i rörelsen.
Jag tror att begge delarna äro nödvändiga.
För närvande finnes i rörelsen inga andra silfverpenningar än 24- och 12-sk:r.
Om nu en kris inträffar, är det ganska naturligt, att de, som ligga i stor rörelse, vädra när tiden är inne, att på förhand försäkra sig mot krisen, samt begifva sig till bankluckan för att få sina sedlar utvexlade, men den stora allmänheten, hvilken egentligen rörer sig med småsedlar, blifver lidande.
Men ju mera man ställer så till, att silfver fiunes_ ute hos allmänheten, ju mindre är hon beroende af kriserna.
Ar icke della ett vackert och nyttigt ändamål, som man bör eftersträfva, äfven om man för ögonblicket skulle anse det litet obeqvämt att hafva silfver i st. f. sedlar?
Jag fortfar uti mitt yrkande.
Ilr Ben 20 No vember. 129 Hr Björnstjerna, Oscar Magn.
Här har blifvit framhållen nödvändigheten af att hafva silfver ute i rörelsen.
Jag vill icke bestrida att i ett laud, med stor tillgång på ädla metaller, det kan vara fördelaktigare att rörelsen hufvudsakligen bedrifves med silfver.
I Sverige äger ett motsatt förhållande rum.
Vi få icke låta blända oss af den lyckliga ställning, hvaruti Banken under sednast förflutna år kommit, ty huru vackert än dess 10 millioner R:dr specie må glänsa, höra vi besinna, att de till stor del blott äro ett län från utlänningen, åt hvilken de skola återbetalas.
Under sådana förhållanden anser jag det icke vara välbetänkt, att i rörelsen tvinga lil mer silfver än nödigt är.
Inträffar en kris, hvarigenom Banken Olifver insolvent, lärer man vid förlusten af sina kapitaler icke finna stor ersättning i de få R:dr silfver, hvilka man tillfälligtvis kan hafva på fickan.
Att en dylik olycklig händelse kan lättare inträffa, om i rörelsen onödigtvis utsläppas millioner, hvilka eljest skolat ligga förvarade i Bankens hvalf, tillreds att bestrida sedlarnes in vexling och uppehållande deras värde, tror jag icke någon kunna bestrida.
Då vi nu hafva emellan 6 å 7 millioner
R:dr utelöpande uti en- och tre-r:drs-sedlar, så skulle, i händelse dessa ersättas med silfvermynt, Bankens metalliska kassa blifva med motsvarande belopp förminskad.
Det är icke längre sedan än år 1843, då Bankens förråd på ädla metaller nedsjunkit till melian 2 och 3 millioner R:dr specie.
Sen ifrägavaride åtgärden då varit vidtagen, skulle troligen följden deraf blifvit vådlig och den är det äfven nu, tv några år härefter kan penningeställningen blifva sådan den då var.
Jag tror ej heller att allmänheten blifver nöjd med ifrägavaride förändring, enär det lyckliga förhållande eger rum i vårt land, att de fleste heldre taga sedlar än silfver, hvilket bäst bevisas derutaf, att då man vid vexling erhåller en silfver-specie, ber den vexlande understundom om ursägt, att han icke har några sedlar att lemna i stället.
Då jag således hyser den öfvertygelse, alt allmänheten icke blifver belåten med det af Frih.
Tersmeden framställda förslag, och detta enligt mitt förmenande, långt ifrån att betrygga realisationen, snarare synes verka till ett motsatt mål, så anhåller jag vördsamt om bifall lill Utsk:s Betänk.
Jag instämmer uti det af Frih.
Tersmeden afgifna förslag, hvilket jag anser nyttigt samt utgöra en fortsättning af det utaf R.
St:r vid en föreg:de Riksdag fattade beslut, att emot silfvermynt utbyta de mindre papperssedlarne, med hvilken förändring allmänheten visat sig vara belåten.
Vid första påseendet förefaller det mig likväl, som om man går för häftigt tillväga, då man utesluter både en- och tre-r:drs-sedlarne, så att till en början och till dess allmänheten hunnit vänja sig dervid, det kanske vore bäst att endast borttaga ettorna.
— Då Gr.
Lagerbjelke, såsom mig synes, klart och fullständigt anfört de huf15 H. 9 130 Den 20 November. vndsakliga skäl, sorn tala för förändringen, vore det att sälta föga lit till R. o.
Ad:s upmärksamhet, att ånyo uprepa deni.
Hvad beträffar de olägenheter, som genom utsläppandet af silfver skulle för Banken upkomma, kan jag icke föreställa mig, att de skola blifva så äfventyrliga, som den siste värde talaren förmenat, ty det belopp af 1-R:drar, som nu är ute, blifver till en del fy 1 cl t af de 5-R:drar, hvilka i st. komma att ntgifvas.
Men om äfven på detta sätt 2 millioner silfver-speeie utginge från Banken, vore de likväl icke förlorade, utan de funnos i allmänhetens fickor, samt skola der mera betrygga rörelsen, än om de ligga i Bankens^ hvalf, — icke derföre att deras värde blefve på något sätt olika, antingen de ligga i allmänhetens fickor eller i Bankens hvalf, utan emedan derigenom allmänheten bibringas riktiga begrepp om mynt och sedlar.
Hvad för öfrigt detta mom. beträffar, innefattar det 2:ne serskilda delar.
Den ena, som nu utgör föremål för tvist, in nehåller hvilka sedlar, som skola utgifvas.
Den andra utgör en antydan om hvad som i mom.
Litt. b) kommer att närmare bestämmas, nemi. att pä sedlarne skall stå, att de skola inlösas med så och så många ort 12-lödigt myntadt silfver.
Bien då denna sednare del af Litt. a), hvilken antyder, med huru månglödigt myntadt silfver sedlarne skola inlösas, står uti så nära sammanhang med efterföljande Litt. b), att i fall R. o.
Ad. antager Litt. b), äfven sednare delen af Litt. a) bör bifallas, hvaremot, om R. o. Ad. finner för godt — hvilket jag anser vara rikligt — afslå Utsk:s förslag i Litt. b), det icke bör i Litt. a) antydas, att sedlarne, såsom bär är föreslaget, inlösas med 12- ort-lödigt myntadt silfver, utan med plantsar och således icke myntadt silfver: så får jag vördsamt hemställa, att R. o. Ad. behagade besluta, att med pröfuingen af sednare delen af Litt. a) måtte anstå tills dess Litt. b) blifvit föredragen samt af Ståndet afgjord.
Stjernstedt, Au g. Wilh.:
Afven jag anser nödigt och nyttigt, att de nuvande en- och tre-R:drs-sedlarne indragas, samt ersättas med silfvermynt.
Det är allmänt bekant att de af allmogen innehafda sedlarne blifva så söndertrasade samt genom väta och dylikt så förstörde och förmullnade, att de icke vidare äro gångbara, samt ofta icke kunna inlösas.
Så skall icke blifva förhållandet, om man införer silfver.
Dessutom synes mig den föreslagna åtgärden endast innefatta en fortsättning af det utaf R.
St:r fattade beslut, om indragning af småsedlar, lydande å 16, 12 och 8 sk.
Man anförde äfven då samma skål, som nu framdragas emot Frih.
Tersmedens förslag, samt förespeglade derjemte åtskilliga olägenheter, men erfarenheten har ådagalagt, att de i sjelfva verket icke förefunnits.
Genom detta förslag anser jag äfven, att den nu inrotade fördomen, eller att jag så må säga det förvända begrepp, att sedlarne äro mynt, äfven kommer att försvinna, samt att de af allmänheten skola komma att betraktas endast såsom representanter för mynt, som är silfver.
Den 20 November. 131
Då jag således hyser den tanken, att det vore nyttigt både för allmänheten och rörelsen, att sedlar icke utgifvas på lägre belopp än 5 R:dr, instämmer jag med dem, som yrka att 5 R:dr hädanefter måtte utgöra lägsta valören för pappersmyntet, samt att de nu j rörelsen utelöpande 1 och 3 R:dr Rg:s mätte ersättas med silfver.
Jag anhåller först att få yttra några ord i anledn. af Frih. Palmstjernas framställning, sorn gick derpå ut, att man nu först skulle afgöra sedlarnes valörer, men tills vidare utesluta frågan rörande deras inlösen med så och sä många ort 12-lödigt myntadt silfver.
Detta sednare är visserligen verkligen bestämdt ge.nom förut fattadt beslut, men huru det här bör heta, anhåller jag måtte få bero pä R. o. Ad:s beslut rörande Litt. b).
Jag tager mig således friheten anhålla att uti den propos., Hr Gr. o. Landtm, ämnar framställa, måtte uptagas endast sedlarnes valör, med uteslutande af med huru många ort 12- lödigt myntadt silfver de skola inlösas.
Jag beklagar att Hr Björnstjerna, som under denna Riksdag varit ledamot i Bankoötsk., icke innehade samma plats, då denna fråga uti Utsk. förevar.
Vi hade då kunnat fått tillfälle att utförligare byta skäl med hvarandra, men då denna lycka icke förunnats mig, anhåller jag alt i korthet få besvara hans yttrande.
Han säger, att man icke skall låta blända sig af den nuvar:de förmånliga ställningen af Bankens silfverfond, emedan den egentligen är tillkommen genom lån.
Jag ber då att få fästa talarens upmärksamhet deruppå, att den goda ställning, uti hvilken Banken f. n. sig befinner, har tillkommit under loppet af de sednare åren.
Mig är åtminstone icke bekant, att under det nu förflutna året något lån af hvpotheksföreningarne är ingånget, och min öfvertygelse är, att Bankens förökade silfverfond möjligen har sin grund uti de under förra året inträffade förmånliga handelskonjunkturer.
Då vi nogsamt veta, att vår skuld till allmänheten under loppet af detta år blifvit betydligt minskad, samt att vi derjemte hafva ett stort öfverskott, anser jag ali just innevar:de tidpunkt är lämplig för fattandet af det beslut, jag nu tagit mig friheten framställa.
Hr Björnstjerna har tagit för afgjordt, att, i fall småsedlar på 1 R:dr och 3 R:dr komme att borttagas, skulle de uteslutande ersättas med silfvermynt.
Jag tror icke att så blifver förhållandet, ty då lägsta valören näst 1 och -3 R:dr hittils utgjort 10 R:dr, och vi nu i st. få sedlar på 5
R:dr, är det ganska sannolikt alt en stor del af dessa mindre sedlar komma att utbytas emot 5-R:drarne.
Det är således icke så vådligt, som man skulle tro, men äfven om 6 milliouer R:dr B:ko skulle utgå, måtte det väl icke, med afseende å Bankens nuvar:de ställning, vara så farligt.
Banken får ju derigenom mindre sedlar alt ansvara för, och ju mindre belopp sedlar Banken ansvarar för, 132 Den 20 Nö v ernber desto mindre silfver behöfver Banken.
Då Banken f. n. liar ntl sina hvalf mera silfver liggande, än som den har behof af för sina utelöpande sedlar, har jag lili BankoUtsk. ifrat för att någon del af det öfverffödiga silfret måtte användas till upköp afhypotheksförenings-obligalioner i utländskt mynt, men det har icke lyckats mig, ty man vill hafva massor af silfver i Banken liggande.
Gyldenstolpe; Man har fästat stor vigt vid det af Frih.
Tersmeden afgifna förslag, emedan detsamma skulle dels betrygga realisationen, dels lära folket att inse värdet af silfvermynt.
Jag ber då alt fä hemställa, huruvida man äfven i Tyskland icke har sökt betrygga rörelsen, d. v. s. förekomma en myntförsämring och lära folket insesrlfvermyntets värde, och likväl finnes i detta land den oftast förekommande Preussiska thalern, både i silfver och koppar.
Det oaktadt, har jag ieke hört omtalas, att man icke äfven i Tyskland inser nyttan af silfvermynt.
Jag tror att Sverige kan följa samma föredöme som Tyskland, samt hafva ett mynt, i både silfver och papper.
Hr Björnstjerna: Frih.
Tersmeden har sagt, alt lian icke visste det något hypotheksförenings-lån i år blifvit ingånget.
Det kan vara likgiltigt huruvida hypotheksföreuingarnes utrikes skuld blifvit gjord detta eller ett föreg:de år, den upgår lika fullt lill en summa, som ungefär^ motsvarar den metalliska valuta, sorn f. n. finnes i Banken.
Afven jag har, i likhet med Frih.
Tersmeden, önskal, att under goda konjunkturer hvpotheksföreningsobligalioner, i utländskt mynt stälda, måtte af Banken upköpas, samt derigenom vår utrikes skuld småningom förminskas.
Detta vore säkert mycket fördelaktigare, än att, i st. f. pappersmynt, uttvinga silfver i rörelsen.
Egentligen har jag begärt ordet för att fästa R. o. Ad:s upmärksamhet deruppå, alt här står föreslaget, att 1 R:dr Riksmynt skall inlösas med 2 ort 12-lödigt myntadt silfver.
Detta uttryck anser jag mindre lämpligt.
Om någon komme för att invexla en 100-R:drs-sedel, så skulle han, enl. denna ordalydelse, ega rätt att derföre fordra 200 ort silfver; det kan likväl hända, att 100 R:dr i silfver icke väga fullt 200 ort, dels till följd af slitning, dels i anseende till det medgifna remedium, och Banken blefve då nödsakad att inlösa sedeln med 100 R:dr myntadt silfver och något derutöfver.
Jag tror det derföre vara bäst, att här begagna samma uttryck som i 26:te §:n, der det heter: ”1 R:dr Riksmynt inlöses med |:dels R:dr silfver, enl. myntordningen af den 9 Maj 1835”.
Till de skäl, som förut blifvit anförde för borttagandet af ettorna, vill jag äfven, innan diskussionen afslutas, tillägga det, att jag tror, att allmänheten, om silfver till ett större belopp kommer ut i rörelsen, blir hushållsaktigare, enär den helt säkert mera kommer att hålla på en silfver-R:dr, än en trasig pappersetta.
När vi dagligen se, huru dessa sed - Den 20 November.
133 nare sedlar se ut, synes mig att vi icke borde vara serdeles angelägne om, att bibehålla dem.
I afseende på Hr Björastjernas sista yttrande, får jag uprepa hvad ja,g förut anhållit om, att frågan om orten måtte blifva föremål för serskild behandling.
Då nu ingen talare anmält sig till afgifvande af vidare yttrande, och Hr Gr. o. Landtm, hemstälde om R. o. Ad. ansåg öfverläggningen om den del af förevande punkt, som föregår mom.
Litt. a), vara fulländad, ropades Ja; hvarefter samma del, uppå derom särskildt framsläld propos., af R. o. Ad. bifölls.
I anledn. af Frih. Palmstjernas yrkande, att R. o. Ad., tills mom.
Litt. b) blifvit pröfvadt, måtte upskjuta pröfningen af den del af mom.
Litt. a), som angår den qvantitet silfver, hvarmed sedlarne skola inlösas, och nu först endast yttra sig om den del af mom.
Litt. a), som angår sedlarnes valörer, hemstälde Hr Gr. o
Landtm, nu om öfverläggningen om sistnämnde del af mom.
Litt. a) ansågs fulländad.
Sedan Hr Gr. o. Landtm, framställt, hurusom i afseende på denna del Gr. Gyldenstolpe yrkat bifall lill Utsk:s förslag och andre talare yrkat bifall lill detsamma, med uteslutande af valören 1 R:dr Riksmynt, blef propos. till bifall å Utsk:s förslag om sedlarnes valörer först framsläld och besvarad med blandade Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landm. hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla samma förslag, med uteslutande af valören 1 R:dr Riksmynt, samt, efter denna propos:s besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, förklarade, det han ansåg
Efter härvid af Gr.
Gyldenstolpe yrkad votering, uplästes till justering och godkändes följande voter:s-propos.:
Den, som bifaller BankoUtskrs förslag till bestämmande af de valörer, hvarå sedlar, vid tillämpningen af det nya räknesättet, skola af R.
St:rs Bank utgifvas, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifalles nämnde förslag, med den förändring, att valören 1 R:dr Riksmynt uteslutes.
Vid voteringens slut befunnos röslerne hafva utfallit som följer:
Ja — 13.
Tersmeden: Sedan R. o. Ad. nu beslutat, att icke någon valör på 1 R:dr Riksmynt skall utgifvas, samt ett annat Riksstånd äfven fattat enahanda beslut, får jag vördsamt hem - 134 Den 20 November. ställa, att R. o. Ad. behagade inbjuda Preste- och BondeSt:n att uti Adelns beslut sig förena.
Uppå i anledn. häraf framställd propos. bifölls, att Presteoch BondeSt:n skulle genom ntdr. af prot. vänligen inbjudas, att instämma i R. o. Ad:s nu fattade beslut, att sedlar å 1 R:dr Riksmynt ej må komma att utgifvas.
Då härefter, i öfverensstämmelse med Frih.
Palmsljernas hemställan, att, innan återstående delen af mom.
Litt. a) pröfvades, mom.
Litt. b) måtte företagas, såsom föremål för öfverläggningen framställdes sistnämnde morn., yttrade Frih.
Den ändring af texten å sedlarne, som Utsk. föreslagit, anser jag icke vara nyttig, emedan det nuvar:de stadgandet, att Bankens sedlar inlösas med en viss del eller ett visst antal R:dr silfver, uttrycker fullkomligt meningen.
Om en förändring kommer att ega rum, föreställer raan sig att någon afsigt dermed är förenad, vare sig lill fördel för Banken eller för något annat ändamål, hvilket, då detsamma icke är uttryckt, väcker ett slags misstroende lill R.
Sins afsigt med förändringen.
Uti Utsk:s motiver finnes icke heller anfördt skäl, hvarföre den föreslagna förändringen, som är oegentlig, skall ega rum.
Då sedeln är en representant för silfvermyntet, bör det å densamma stå att den inlöses med så och så många R:dr i silfver efter den eller den myntfoten, och jag kan icke inse, hvartill det skall tjena, att det finnes å sedeln utsatt, att den inlöses med så och så mångå ort 12-lödigt myntadt silfver, i synnerhet som man, enl. R.
Si:rs beslut, har rättighet att få sedeln inlöst med silfverplantsar, hvilket icke blir detsamma som 12-lödigt myntadt silfver.