Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då R. o. Ad. nu mottagit en in bjudning från BorgareSt., som är alldeles öfverensstämmande med hvad jag vågat vördsamt begära, och jag tillika Den 26 S e p 11 m b c r, 629 länner, att PresteSt. äfven bar ogillat förevar, betänk., och deremot i likhet med BorgareSt. förklarat räntan å det sednare lånet af 85,000 r:dr böra utgå med 4 proc. och afbetalningen med 2 proc., vågar jag vördsamt hos R. o. Ad. anhålla, alt R. o. Ad. täcktes afslå betänk., men deremot antaga BorgareSt:s inbjudning, hvilket jag hoppas så mycket mera, som derigenom icke någon förlust för Staten åsyftas, utan tvertom endast vinsten nedsättes från 5 till 4 proc.; och jag hoppas, att detta måtte vara tillräckligt af ett samhälle, som inom 5 år undergått 2tne härjande eldsvådor.
Hr Eden lije Im, Gillis:
I följd af de handelsförbin delser, hvari staden Borås och dit gränsande härader slå till Götheborg, är äfven jag i tillfälle att känna förhållandet, och kan jag således vitsorda åtminstone det mesta af hvad Hr af Dalström nu anfört.
Borås stad var i fordna tider ganska förmögen och kanske en af de förmögnaste städer i Riket, men sedermera har, i följd af de olyckliga eldsvådor, som inom några år 2:ne gånger helt och hållet ödelagt staden, förhållandet blifvit helt annat.
Det som nu är i fråga, anser jag alldeles icke såsom någon kostnad för Staten, utan blott som ett simpelt biträde.
Kan staden derigenom blifva sauverad, så tyckes mig detta biträde vara intet emot den olycka, som troligen i annat fall inträffar, att Barås blir en fattigcoloni.
Jag anhåller derföre vördsamt, att Hr Frih. o. Landtm, täcktes hafva godheten proponera R. o. Ad. att förena sig i samma beslut, som jag tror mig vela att icke blott BorgareSt., utan äfven PresteSt. fattat, nemi. alt de 100,000 r:drne skola stå såsom hittills, men att på de 85,ooo r:dr skall räntan nedsättas lill 4 proc. och afbetalningen utgå med 2 proc. årligen.
Jag förenar mig helt och hållet med Hrr af Dalström och Edenhjelm.
Wärmare än dessa herrar kan jag icke utveckla frågan.
Jag vill endast kalla Ståndets uppmärksamhet derpå, att Borås är ett centrum för husfltten i Westergöthland, att Borås på ett utmärkt sätt åstadkommer det gagn, som länder vänta af städer, och att således beviljandet af den för Borås stad begärda gunst blir för hela orten gagnelig.
Ehuru jag icke personligen haft tillfälle att lära känna tillståndet i Borås, har jag i anseende till de olyckor, sorn öfvergått denna stad, blifvit öfverlygad, att den behöfver någon lindring i sina utgifter.
Jag har ett ytterligare skäl att instämma med Hrr af Dalström och Edenhjelm, derigenom alt Bevilln.- Utsk. nu föreslagit, att den lindring i bevilln. för borgerlig rörelse, som staden Borås tillgodonjutit, måtte upphöra.
Ett Utskls betänk, betyder visserligen icke särdeles mycket, ty det kan lätt afslås; men man kan af öfverläggningen in - C3o Den a6 September. om Utsk:n stundom bedömma, huru det skall tillgå i RiksSt:n; och om jag vid detta tillfälle skulle af Ulsk:s öfverläggning taga någon rättelse lör slutliga utgången, så skulle jag tro, all denna lindring kommer att upphöra.
Det fanns nemi. inom
Utsk. ingen mera än jag som yrkade att den malte få fortfara, hvarföre också beslutet blef all den skulle upphöra.
Staden Borås har väl sin representant uti Bevilln.- Utsk., men han var för tillfället hindrad att vara närvar., så alt ingen biträdde min mening.
Hamilton nu yttrat, får jag tillkännagifva, att då frågan om lindring i bevillntn för Borås stad första gången i Bevilln.Utsk. förevar, yrkade jag mycket derpå, och ingingo, så vidt jag kan minnas, de fleste utsk:s-ledamöterne derpå, men detta beslriddes sedan i RiksSl:n och Utsk. rättade sig derefter samt fattade ett annat beslut.
Jag är visserligen icke bland deni, som missunna sin nästa hjelp i nödens stund.
Jag vet af erfarenheten hvad det vill säga, att ej hafva hjelpsamhet att förvänta och kail således så mycket mindre sätta mig emot en sådan välgerning; men jag får fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet på StalsUlsk:S förevar, betänk., hvaruti det bevises, att Borås stad verkligen icke betalar mer än 4 proc. ränta pä de lån, som blifvit staden lemnade, nemi. 3 proc. för det ena och 5 proc. för det andra lånet.
Denna Utsk:s framställning har icke blifvit motsagd eller vederlagd, och torde derföre böra tagas i betraktande vid frågans afgörande.
Hufvudsakligen instämmer jag i hvad förut blifvit yttrad t, men den siste värde talarens framställning har uppkallat mig att afgifva ett svar.
Visst är det sanni, attoni man sammanräknar båda låncsummorna, hvilka blifvit lemnade tinder olika villkor, så uppgår räntan icke öfver 4 proc.
; men här är meningen all bereda en lindring, så att för del sednare lånet af 83,ooo r:dr, likasom förhållandet är med vanliga bancolan, ej må fordras mer än 4 proc. ränta och i proc. capital-afbetalning, och jag anser att någon högre betalningsskyldighet ej bör bestämmas, då jag af calculer, som jag haft tillfälle att granska, sett alt staden, om icke någon lindring nu beviljades, skulle komma att årligen betala öfver 35,ooo r:dr.
Jag hemställer, oin det kan vara möjligt för en sådan stad, sorn endast lärer hafva i8(5 borgare.
Jag instämmer med Hr af Dalström, och yrkar att BorgareStrs inbjudning må antagas.
Jag vill blott taga mig friheten ali nämna några ord i afseende på hvad en värd talare anfört, alt då man sammanslår båda lånesummorna, ränlorne Den a6 September. icke uppgå till mera än 4 proc.
Jag kan visserligen icke motsäga denna i StatsUtsk:s betänk, förekommande uppgift, men jag får likväl dervid erini’a, att af dessa lån det ena utgick 5 år före det andra; att följaktligen det är olika personer, som kommit i åtnjutande af lånen; samt att, ehuru visserligen sammanräknade räntebeloppet för bela staden utgör 4 proc., räntan likväl af somliga individer måste betalas med 5 proc., då deremot andre betala 3 proc.
Således, då bär är fråga om lindi ing för stadens innevånare och icke om det abstracta begreppet staden, skulle jag tro det vara nödvändigt, alt man faster sig icke vid räntans tolal-belopp, ulan vid den ränta hvarje individ kommer att erlägga.
För öfrigt hem tar jag från Gr.
Hamiltons uppgift, att Bevilln.- Utsk. afstyrkt nedsättningen i bevillningen för Borås stad, ett ytterligare stöd för min begäran, att BorgareSt:s inbjudning mätte antagas.
Jag skulle tro, att, ifall detta Bevilln - TJtskts afstyrkande vinner afseende i RiksSt:n, stadens utgifter blifva förökade med omkring 7 å 800 r:dr, hvilka synas utgöra en laprisumma och visserligen äro det för statsverket, för hvilket några hundra r:drs vinst ej är af vigt, men för den fattiga staden äro de af mycken betydenhet.
Jag anhåller ytterligare hos Hr Landtm, om framställning till antagande af inbjudningen från BorgareStåndet.
Jag har redan vid förra riks dagen yttrat mig till förmån för staden Borås, och jag tror mig nu skyldig alt ytterligare göra det äfven denna gången, då jag, genom några och tjugu års tjenstgöring inom provinsen vid dervar. reg:te, är i tillfälle att känna förhållandet med Borås, och huru nyttig Borås var för hela provinsen, emedan spanmålen alltid hade säkraste afsättningen och betaltes bäst i nämnda stad.
Nu har genom de ?.:ne eldsvådorna staden, i stället för att vara förmögen, råkat i fattigdom; och då Hr af Dalströms begäran, sorn redan blifvit bifallen af PresteSt., nemi. att för det staden beviljade lån må, likasom för bancolån, erläggas 4 proc. ränta och 2 proc. afbetalning, är i högsta grad billig, måttlig och rättvis, kan jag ej annat än instämma med dem, hvilka tillstyrkt ett sådant beslut, och anhåller jag om Hr Landtm:s propos. derpå.
Ehuru jag visserligen deltagit i detta tillstyrkande af StatsUtsk., äfvensom i andra beslut af dylik beskaffenhet, anser jag icke mig tillständigt att strida emot den mening, sorn nu blifvit så allmänt inom B. o. Ad. yttrad; men om resultatet skall blifva sådant, som nu är yrkadt, må det vara mig tillåtet att anhålla att få lill prot. antecknadt, att jag beklagar den inconseqvens, som uppkommer, enär R. o. Ad. förut för den lilla staden Öregrund samt äfven för Wenersborg afslagit sådana lånevillkor, sorn nu yrkas för Borås, 63a
Jag billigar visserligen det yttran de, som Gr.
Platen nyss afgifvit och finner att nu ifråga var. lindrings beviljande ej står i fullkomlig conseqvens med förut fattade beslut; men jag tror dock, att harvid förekommer en omständighet, som ej kunde åberopas i fråga 0111 de af Gr. von Platen nämnda städer, nemi. att Öregrund och Wenersborg blott en enda gang albrunnit, då deremot Borås 2:ne gånger afbrunnit och det inom loppet af 5 år; och hoppas jag således att detta förhållande matte inverka på R. o. Ad:s beslut.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, örn R. o. Ad. behagade antaga BorgareSt:s i denna fråga gjorda inbjudning.
Ånyo föredrogs Const.Utskrs den ig och 23 dennes på bordet lagda mern.
N:o 43, med 2:ne förslag till ändring uti 9 §:n Reg.F:n. På derom af Hr Frih. o. Landtm, gjord hemställan, fann R. o. Ad. för godt att särskildt pröfva hvartdera af de tvänne under littäs A. o. B. i mein. upptagna förslag.
Förslaget litt.
A. Hr von Hartmansdorff, Aug.:
Jag anhåller att få fästa Ståndets uppmärksamhet på den gamla §:ns lydelse i sin helhet, så vidt den angår denna fråga.
Nu finnes stadgadt:
''Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot denna Reg.Form eller Rikets allmänna lag, åligge det då Statsrådets ledamöter att kraftiga föreställningar deremot göra/’
Den sednare punkten sammanhänger äfven med den nu upplästa, och jag torde derföre få äfven uppläsa den:
"Der någon särskild mening icke blifvit till prot. anförd, ansés de närvar, hafva styrkt Konungen till det beslut
För rådslagen skola Statsrådets ledamöter vara ansvarige, såsom i 106 §:n derom vidare stadgas."
Utsk, har föreslagit följande ordalag: ’’Skulle någonsin inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande emot Rikets grundlag, eller allmän lag, eller Rikets sannskyldiga nytta, åligge det då etc.
De ord, sorn äro tillagda, äro:
Således har Utsk. velat, att dessa ord skola innefattas under samma ansvars-påföljd, som de hvilka stodo i den gamla redactionen- Ansvars-påföljden enligt 106 §:n, som här är åberopad, är åtal inför Riksrätt.
Deremot är ansvaret efter 107 §:n, der Rikets sannskyldiga nytta oraförmäles, anmälan lill entledigande.
Sistnämnda § innehåller nemi.: ""Skulle Const.Utsk. anmärka, alt Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit Rikets - Den aG September. 633 kets sannskyldiga nytta” etc. R. o. Ad. finner således, att Coust.Utsk. har i fråga om Rikets sannskyldiga nytta åsyftat ett annat och strängare ansvar än det som förut finnes i grundlagen stadgadt.
Är sådant med skäl gjordt?
Man kan visserligen säga, att
Rikets sannskyldiga nytta kan på annat sätt, än genom en bestämd lag-§:s öfverträdande, äfventyras och stor skada derigenom vallas.
Men då en Iag-§:s öfverträdelse kan bestämdt af domstol pröfvas, så kan hon deremot icke bestämdt afgöra hvad som är
Rikets sannskyldiga nytta eller ieke; ty det beror på olika omdöme hos den ena eller den andra och icke på någon förut skrifven lag eller gifven föreskrift.
Mig synes således, som hade Utsk. icke riktigt afvägt sitt förslag i denna del, utan velat tillämpa en laglig påföljd, der domaren svårligen lärer någonsin kunna efter lag, utan endast efter eget godtfinnande, eller hvad man kallar godtycke, besluta.
Jag skulle således tro, att §:n är efter sin gamla lydelse riktig och efter den nya oriktig.
Jag får fördenskull vördsamt hemställa, om icke Ståndets samfäldta mening borde blifva, alt denna grundlags-förändring är oriktig.
Utan att vidare för närvar., innan flere ledamöter yttrat sig, ingå i bestridande af den siste värde talarens framställning och tillstyrkande, att R. o.
Ad. måtte uttrycka en viss tanke, får jag till en början fästa hans och Husets uppmärksamhet på, alt han icke riktigt refererat den jkilnad, som äger rum emellan g§:ns nuvar, lydelse i medlersta perioden och den nu af Const.Utsk. föreslagna.
I denna §:s gamla redaction står nemi.: ^stridande emot denna Reg.F. eller Rikets allmänna lag/'
Deremot slår i den nya redactionen : ”stridande emot Rikets grundlag eller allmän lag.”
När vi nu hafva åtskilliga grundlagar utom Reg.Fm, så finnes att hvad Utsk. åsyftat är en rättelse i denna del, som icke är likgilltig, om så oförmodadt skulle hända, att Konungens beslut vore stridande emot Riksd.Ordn., Tryckfr.-förordn., eller någon annan grundlag än Reg.Fm, då nu endast den sistnämnda upptages.
Att återigen säga, att de öfriga grundlagarna skola vara innefattade under Rikets allmänna lag, skulle vara en extensiv tolkning i fråga om tillämpningen, som icke torde i detta fall tillåtas.
Det är derföre som jag icke för min del kan godkänna Hr von Hartmansdorffs förslag, att förklara Const.- Utsk:s tillstyrkande vara olämpligt, åtminstone hvad denna del beträffar, utan tror, att den rättelse är ganska nyttig och nödvändig till en början, alt, i stället för denna Reg.- Form, står ”Rikets grundlag.”
Det är mig icke möj ligt alt tolka den förändring, som Const.Utsk. föreslagit, på det sätt, som Hr von Hartmansdorff gjort del.
Jag kan ej i3 H. 80 634 D c n 26 September. finna något annat, än alt Const.Utsk. med denna förändring åsyftat alt ålägga Statsrådets Iedan>öter att göra kraftiga föreställningar äfven i sådana mål, der Konungen skulle vilja emot all förmodan fatta ett sådant beslut, som vore stridande emot Rikets sannskyldiga nytta; men dä någon förändring i 106 §:n icke blifvit föreslagen, så kan jag icke af nu ifrågavar. redactionsförändring draga den slutsats, att Const.Utsk. skulle äga att förordna Riksrätt emot den ledamot af Statsrådet, som underlåtit att göra föreställningar i så beskaffade mål. 106 §:n innehåller nemi.: ”Finnér Utsk. af dessa protocoll, att någon Statsminister, Statsråd, Hofcancelleren, Statssecreterare eller annan ledamot af Statsrådet, eller den embetsman, som i commandomål Konungen råd gifvit, uppenbarligen handlat emot denna Reg.Frs tydliga föreskrift, eller tillstyrkt någon öfverträdelse deraf och af andra Rikets gällande lagar, eller underlåtit att göra föreställningar emot sådana öfverträdelse!', eller dem vållat och befrämjat genom uppsåtligt fördöljande af någon upplysning, då äge Const.Utsk. att ställa en sådan under tilltal af Just.- ombudsmannen inför Riksrätten” etc.
Således är det tydligt, att, så länge 106 §tn blir oförändrad, Riksrätt ej kan förordnas emot någon Statsråds-ledaroot, såvida lian ej underlåtit att göra föreställningar emot öfverträdelse af Rikets gällande lagar.
På detta skäl anser jag, att Const.Utsk. ingalunda saknat fog alt toresia denna förändring, och förenar jag mig äfven med Gr.
Frölich deruti, att det är ett riktigt förtydligande, att i §:n införes Rikets grundlag i stället för Reg.Ftn.
Jag tillstyrker således, att detta förslag må få hvila lill afgörande vid nästa riksdag.
För min del får jag till prot. anmäla, att jag bestrider allt afseende på Hr von Hartmansdorffs gjorda framställning, såsom grundlagsvidrig.
Hr von Hartmansdorff har velat annihilera ett af Const.- Utsk. afgifvet förslag till grundlagsförändring i rak strid med 5ti och 81 §§:na Reg.Ftn.
Öfver sjelfva lagförslaget och dess mer eller mindre ändamålsenlighet anser jag mig nu icke tillständig! att ingå i något yttrande.
Det blir tid att göra det, då RiksSttn komma att deröfver besluta, d. v. s. vid nästa riksdag.
Jag anhåller om propos. att förslaget må hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Ifall R.
St. godkände den mening, som Frih.
Cederström yttrat, så skulle all öfverläggning 0111 Const.Ulsk:s förslag lill grundlagsförändringar vara öfverflödig, sä väl i detta Stånd som i de öfriga. R. o.
Ad har förut, vid flera tillfällen, förklarat sig emot Frih.
Cederströms mening, och i öfverensstämmelse med sin åsigt behandlat målen.
Denna åsigt har äfven varit delad af Hr Frih. o. Landtm.
Jag förmodar således att vi komma att förhålla oss nu såsom tillförene.
Hvad sjlfva saken beträffar, Den 26 September. 635 så erkänner jag riktigheten af Gr.
Frölichs anmärka., angtde orden Rikets grundlag.
Skälet, hvarför jag icke fästade mig dervid förra gången, var, att Const.Utsk., emot hvad brukligt ur, icke låtit trycka orden "Rikets grundlag” med annan stil, utan låtit dem intagas såsom vöre de oförändrade, ehuru endast Reg.Fm namnes i den gamla §:n.
Således godkänner jag denna del af betänkandet. R. o. Ad. torde ock erinra sig, att jag i fråga derom ej gjort någon anmärka.
Min erinran var emot orden:
— En annan talare har här anmärkt, att om de än infördes i 9 §:n, skulle likväl ingen annan påföljd derigenom drabba Konungens rådgifvare än samma tillämpning af 106 §:n soin förut.
Men i den händelsen skulle den enda åsyflningen vara, att kraftiga föreställningar skola göras, äfven i frågor om Rikets sannskyldiga nytta.
Det är således ordet kraftiga, hvarpå vigt egentligen skulle läggas.
Detta är dock ett oegentligt uttryck; ty ehuru kraftiga ordalagen må vara, i hvilka Konungens rådgifvare göra deras und. föreställningar, så äro dessa likväl icke kraftiga, med mindre de verka, och verkan ligger alldeles icke i ordalydelsen.
Det kunde således vara lika godt, om hela ordet kraftiga vore borta, som att det står här; ty det betyder i det hela ingenting.
Troligast är, att de hofsammaste ordalag äro lill deras verkan de kraftigaste.
Om man ser saken blott ur den synpunkten, så gjorde man, efter min förmening, måhända rättast, om man toge bort ordet kraftiga.
Skola likväl orden ”Rikets sannskyldiga nytta” bär qvarstå, så tror jag, att man, för följdriktighetens skull, bör i slutet af 9 §:n åberopa icke blott 106 §:n, utan äfven den 107, som är tilllämplig i fråga örn Rikets sannskyldiga nytta.
Men på intet villkor tror jag, att R. o. Ad. bör oförändradt godkänna Const.Utskts förslag att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att då han hört 9 §:n Reg.Ftn här citeras af flera ledamöter efter den ordalydelse, som den före denna riksdag haft, men hvilken icke numera, efter den af Konung och Ständer vid denna riksdag deruti beslutade förändring, vore gällande, ansåg Hr Landtm, sig böra låta uppläsa den nu gällande ordalydelsen af 9 §:n Reg.Ftn.
Denna § upplästes härefter, så lydande:
"Uti alla mål, som hos Konungen i Statsrådet förekomma, skall prot. föras.
Statsrådets tillstädesvarande ledamöter böra, under ansvarighet för rådslagen, till den påföljd, hvarom i 106 och 107 §§:na vidare stadgas, ovillkorligen till prot. sina meningar yttra och förklara; Konungen dock förbehållet att allena besluta.
Skulle någonsin den oförmodade händelse inträffa, att Konungens beslut vore uppenbarligen stridande mot Rikets grundlag eller allmän lag, äligge det då Stats - 63S Dea a6 Septernber. rådets ledamöter alt kraftiga föreställningar deremot göra.
Den, som ej särskild mening till prot. anfört, vare för beslutet ansvarig, såsom hade han styrkt Konungen att det beslut fatta.” Frih.
Till bemötande af hvad Hr von Hartmansdorff i början af dess sednare anförande yttrat, nemi. att det skulle vara öfverflödigt att alls yttra sig öföfver Const.Utskts förslag, om man icke finge ogilla eller förkasta dem vid första riksdagen, får jag just vid detta grundlagsförslag gifva Hr von Hartmansdorff anleda, att göra en sådan anmärkn., som grundlagen medgifver, ang:de förändring af ordet ”grundlag,’’ som, i stället för att stå i singularis, borde stå i pluralis, eller beta grundlagar, då vi hafva 4 grundlagar, och öfverträdelse af den ena bör gälla lika med öfverträdelse af den andra.
Detta skriffel kan grundlagsenlig! rättas genom RiksStms gemensamma tankar; men ett beslut till förkastande af Const.Utsk:s förslag blir, om det 100 gånger fattas, 100 gånger ett grundlagsbrott.
Jag finner mig hafva begått ett miss tag, då jag förra gången uppträdde, och orsaken dertill är för hvar och en af Husets ledamöter uppenbar.
Hvad nu först och främst beträffar Frih.
Cederström^ sätt att tolka grundlagen, så får jag blott förklara, att jag förbigår det och gör del 100 gånger, om han kommer att 100 gånger yrka sin sats.
För öfrigt och med afseende på den redaction ifrågavar. grundlags-^, efter vid denna riksdag redan antagen förändring, nu har, kan jag icke annat än i allo tillstyrka R. o. Ad. att antaga hvad Const.Utsk. har föreslagit, emedan det nu mera icke lärer vara något tvifvel om att
Statsrådets ledamöter böra göra föreställningar, så väl i fråga om Rikets sannskyldiga nytta, som rör:de öfverträdelse af Rikets grundlag och Rikets allmänna lag.
Det är blott detta moment, som Utsk. i sitt nya förslag åsyftat, och skulle det förkastas, så ville det säga detsamma som att Konungens rådgifvare icke borde göra föreställningar, utan blott tiga när Rikets sannskyldiga nytta vore i fråga, samt ej yttra sig oftare än när fråga uppkom om den oförmodade händelse, att grundlag eller allmän lag skulle af Konungen öfverträdas.
Hvar och en lärer finna orimligheten af ett sådant beslut.
Hvad för öfrigt Hr von Hartmansdorff anfört för att visa olämpligheten af ifrågavar, tillägg, loide anses vara förfallet genom den observation, som Hr Dalman deremot gjort.
Hvad åter borttagande af ordet ”kraftiga” vidkommer, så skulle jag väl kunna medgifva Hr von Hartmansdorff, alt det ordet kunde försvinna och aldrig bort finnas i denna §, emedan föreställningar varit nog.
Derom är jag ense med Hr von Hartmansdorff, men att del nu skulle vara lämpligt att borttaga detta ord ur §:n, då det stått der en längre tid, kan jag deremot ej finna.
Deraf Den 26 September. 63?
skulle kunna uppstå den tanken, att föreställningarne, i stället för att vara kraftiga, borde vara lindriga, och det tror jag icke skulle vara så alldeles bra.
Huruvida uti sista momentet, som likväl ännu icke blifvit föredraget af HrLandtm.
, äfven bör, jemte den af TJtsk. föreslagna rättelse, hvilken jag hoppas blir godkänd, införas 107 §:n, det lemnar jag derhän.
Detta torde i alla fall anses vara en ny motion, som del beror af Hr von Hartmansdorff att på vederbörligt sätt bos Const.Utsk. anmäla.
FrÖlichs framställning om ifrågavar. §:s nuvar. lydelse, men sedan den nu gällande §:n blifvit uppläst, och Gr.
Frölich deraf funnit att han begått ett misstag; så har jag intet vidare att i saken anmäla, än att jag delar de åsigter, som af Hr von Hartmansdorff blifvit framställda.
Min afsigt, då jag begärde ordet, var att begära uppläsning af denna §:s nuvar. lydelse.
Sedan detta nu är verkstäldt, så förmodar jag att Hr von Hartmansdorff deraf inhemtat, att den sista punkten i §:n, som innefattade hänvisning endast till 106 §:n, numera icke finnes, utan att tvertom i början af nuvar. g § står hänvisning till både 106 och 107 §§:na.
Hade denna förändring, hvarom jag icke var rätt säker, ej varit förut vid denna riksdag beslutad, så bade jag förenat mig med Hr von Hartmansdorff, emedan det ostridigt icke är lämpligt i ett lagbundet samhälle, alt en sak, som endast beror på opinionen om Rikets sannskyldiga nytta, underkastas
Riksrättens eller en domstols bepröfvande.
Då de anmärkn:r, som Hr von Hartmansdorff nu gjort emot detta Const.Ulsk:s förslag, följaktligen synas helt och hållet förfalla; så förmodar jag, att den värde ledamoten icke vidare fortsätter sitt motstånd, utan tillåter R. o. Ad. att för denna gång bifalla Const.- Utsk:s förslag, emedan det verkligen, såsom Gr.
Frölich erinrat, om R. o. Ad. afsloge denna förändring, skulle se ut, som R. o.
Ad. ej hade det anspråket på Konungens rådgifvare, alt de skola hos Konungen göra föreställningar i sådana mål, som angå Rikets sannskyldiga nytta.
Efter den upplysning, som är lemnad om ordalydelsen af den nya §:n, eller att både 106 och 107 §§:ne der äro åberopade, förfaller den delen af min anmärkn., emedan det vid sådant förhållande kan vara likgilltigt, om det nu föreslagna tillägget göres eller icke.
Jag skall icke besvära Hr Landtm, med anhållan om särskild propos. på den frågan.
Hr Lefre'n: Jag har förenat mig i den åsigt Hr von Hartmansdorff först yttrade.
Jag är icke så liberal som han, att låta det stå som skrifvet är; ty grundlagen säger, att Const.Utsk. skall föreslå nödiga och nyttiga förändrin - 638 De n 26 September. gar.
Jag tycker att det är onödigt att skaffa sig en redaction, som är onyttig.