Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan densamma där blifvit behörigsn undervist uti Christendom och sedolära, sedan den der, igenom vana vid arbete, fått afsky för lättjan kunde den efter hand utsändas till andra orter än dem, der brottet blifvit begångit, på det att ingen förebråelse måtte missiördelaktigt verka på dess sätt att vara.
Staten härigenom får vidkännas, blir mångdubbelt ersatt igenom de Den 5 Februarii. på detta sätt bildade, redlige och gode Medborgare. N:o 9.
Hån!
Excellence HerrGrejve von Engeström, Lars:
Lättjan är visserligen, såsom ordspråket säger, alla la ters moder.
De landsstrykare, olver hvilka Svenska allmogen så ofta beklagar sig, börja vanligen med att falla sina medborgare till last igenom tiggeri.
Erfarenheten lärer, att nöden och orkeslösheten förmå dem till tjufverier, rån , ja tili och med till mord.
Likväl skickas de till våra allmänna arbetsinrättningar, men desse som borde tjena till förbättring, äro, efter nuvarande inrättning, fullkomliga lärosäten lör alla möjliga odygdef.
De sitta der i sällskap med stora bofvar och utgå derifrån merendels utstuderade skällmar.
Såsom fångar tynga de å kronans Cissa och deras mängd sätter granskapet af deras fängelse uti en otrolig oro
Förmödeiigen kunde de göras till nyttige medborgare och tillika deras egen lycka beredas, derest man använde dem till uppo.liingar och colaniseriug, hvartill vårt glest bebodda land lemnar så ymniga tillgångar. *3® Den 3 jFebruarii, Man torde invända, att Staten icke har rättighet genom tvångsmedel anställa coloniseringarj men kan Staten äga rätt att innesluta lättingar i fängelse, gå kan den använda dem till ofrugtbara trakters uppodlande.
Colonie och icke vara tillsammans med andra Colonister; ty af första eller kanske äfven andra generationen, kan man icke vänta det dygdiga förhållande, 6om endast igenom en bättre uppfostran kan vinnas.
Dessutom kan hoppet att blifva ägare af den jord de odla, gifva mången håg att qvarstanna och bosätta sig; och de, sorn på detta sätt återvinnas, ehuru få de än skulle vara, äro dock en vinning för landet och en välgerning mot menskligheten.
Den 6 Febriiarii, 133 Bilagor till PleniProto collet för d, 6 Februarii» N.o i.
Herr von Qvanten 3 Carl: 24 §.
Häraf följer således enligt ordalydelsen, att Grefve von Schwerin upphörde vara Elector, då han valdes till Ordförande i Bancoötskottet.
Herr Grefve v. Schwerin hade icke en gång, enligt ordalydelsen, bordt komma under val till ny Elector, ty det står:
En annan utvälja, och en annan kan cj få vara densamma.
Mig synes, att ordalydelsen här, är i strid mot sunda förnuftet, och att slutmeningen, en annan utvälja, innefattar, att den ifrågavarande erhållit ett annat förtroende, och sig det ej atsagt.
Onekligt« är en vald Elector hedrad med de väljandes förtroende, hvilket förtroende vunnit ny styrka, då personen ytterligare blifvit vald, till en så vigtig befattning, som Ordförande i BancoUtskottet.
Det beror ju på hvar och en att antaga, eller icke antaga ett förtroende, förknippat med ansvar, och arbete, måhända utöfver hvad personens tid kan medgifva, men den gärd af agtning och förtroende, som varit rätta drilfjädern till valet, bör väl icke an3 Dm 6 Februarii, ses återkalhdt på samma gång som elen valde anser sig nödsakad afsäga sig törtroendet-
Och bör väl, om man vill vara conseqvent en redan vald Elector sålunda underkastas vådan af ett nytt valp En Representant erbjudes genom valet, att blifva Utskotts Ledamot I Plenum förkunnas honom detta val, och då afsägelsen sker i samma stund, sorn valet skulle vinna Jaga kraft, tyckes sunda förnuftet äfven säga, att en sådan Ledamot, aldrig blifvit legimiteyad Utskotts Ledamot, och sålunda aldrig afgått som Elmor, så vida ej andan af §m skall vara, att på sådant sätt straffa en Elector, som afsäger sig Utskottsbefattningen, medelst återkallandet af det honom förut visade lörtroendet.
Ett sådant återkallande måste för hvar redlig medborgare blifva sårande, och sådana straff §, §. böra vi undvika; hvarföre jag ödmjukast vågar föreslå, att 24 §.
Riddarhusordningen må undergå följande ändring:Färder Elector till Utskotts Ledamot vald., och hon sig be fattning en åtager, upphör e han att vara Elector, och b ra genast Bänkmännen sammanträda och en annan utvälja.'’ N:o 2.
Herr Montgommery, Gustaf Adolphi Om odlade fält, om ett förökadt antal i.- doga innevånare, om förstorade Bergsrört Iser, Din 6 Felruarii.
135 otti lättad® communicationer utgöra de egentligaste, de sannaste bevisen på Statens flor, på dess innebyggares trefnad och välmåga, så bör jag icke längre tveka att inför Rikets nu församlade Ständer framställa ett project, sorn jag redan under 1S17 års
Riksdag ämnade afgifva men då uppsköt under hopp, att af någon mera erfaren Riksdagsman från den ort, som rör detta ämne blifva förekommen.
Nu på en gång uppmanad af egen öfvertygelse och erfarenhet, samt af dtn f örr jv nst t lille Professorn J W* Zetterstedts resa genom Sveriges och Norriges Lappmarker år 1821.
Första delen pag. 140, 150, 151 och 152, tror jag mig icke längre böra dröja, att fästa Rikets Högloflige
Siänders uppmärksamhet på nödvändigheten af en väganläggning emellan Öjver Torneå och Kengis.
Detta project går icke ut på, att föröka Statens utgifter utan motsvarande säkra fördelar; dessa äro icke problematiska så?om Götha- och Södertelje- Cana iers, hvarpå likväl redan Millioner äro uppoffrade, visset ligen icke helt och hållit utan ändamål, meri åtminstone utan synbar, knappast beräknelig nytta lör medborgare i allmänhet, om man icke hänför dertill äran af att fullborda ett så kalladt Storverk, som man en gång börjat, ehuru under iner och mer aftagande förhoppningar af de mot de första sköna calculerria svarande fördelar, jag vet att detta ämne icke hör egenteligen *36 Den 6 Februarii. hit, men så vida åger det hårmed gemenskap, att då Rikets Höglofl.
Ständer kunnat bevilja millioner till utförande af, i anseende till fördelarne problematiska projecter, man skäligen bör kunna vänta beviljandet af circa ioo,ooo R.dr till verkställande af ett sådant företag som det närvarande, hvarigenom man, snart sagt, utvidgar sitt eget lands odlade gränsor, eller såsom Herr Zetterstedt träffande säger, ’]framkallar ett nytt land ur Sue^ riger eget sköte."
Detta kan man säga utan öfverdrift, när man erindrar sig att aflägsna ödemarker, otillgängliga för allt slag begagnande, då icke ens någon väg finnes genom dem, äro att anse såsom ett främmande land, dit ingen får, eller såsom här är fallet, dit ingen kan intränga.
En enskilt man, hvars minne, hos hvarjerättskaffens medborgare, alltid inger vördnad och erkänsla, har dar ur vilda skogar, ödsliga klippor och otillgängeiiga myror, med otroliga mödor och kostnader framkallat fruktbara fältj lönande Bergverk etc.
som dock har en tacksam jordmån, dyrbara skogar, kanske än dyrbarare ehuru ännu icke nog kända berg, mångå till sågverk och andra] inrättningar gagnbara strömmar, åar och forssar, och framtör allt starka, härdade, idoga och i allmänhet välmående invånare, sorn icke elter.
Den 6 Februarii, 137 gifva någon — men kanske öfverträffa mången landsort i laglydnad , moralisk bildning, nit och trohet emot Fädernesland och Konung, Att lätta möjligheten till förökning af deras antal, det är att öka Statens egen kraft, Statens eget anseende.
Af sådan vigt är väganläggningen emellan Öfver Torneå och Ken. gir, hvaremellan nu icke finnes annan communication, än den icke alla årstider ens möjliga', alltid halsbrytande, åtminstone högst farliga längs Torneå Elj\ full af brådstörtande förfärliga forssar och vattenfall.
Huru fördelaktig en väg skulle blifva emellan desse ställen kan lätt inses, och är redan i förhand ådagalagdt, då man betänker hvad Öfver Torneå eller Matar ängi var, nemligen en ödemark, innan väg ifrån Haparanda gjordes dit för icke många mansåldrar sedan.
Erfarenheten har bevisat huru odlingar och uppröjningar hafva en mildrande kraft på klimatets hårdhet; här, hvarest redan växer Korn , Potatoes och till och med något Råg, samt i synnerhet Öfverflöd på Hö, kunde, genom en väganläggning, kanske inom en mansålder, beredas tillfälle för en mängd innebyggare, att nedsätta sig och förvandla denna ödsliga 10 mils sträcka emellan] Öfver Torneå *38 Den 6 Februarii, och Kengis till ett lika så odladf, bebyggt och härli ut land, sc>m trakterna emellan Hparan~ da och Mttaräugi satuna jlund" tillägger Herr Z nerstedt, "/kulle völ också Kengis bli/va ett vigtigare fledie för Sverige och ä ven å draga sig uppmark san het såsom en li n g lig ort Jör en Bergslag . i fall öfriga onjliindigheter lika höst sorn de rika J ernmalmsbetgen i Juckasjärvi, här på. kallade ett sådan inrättning.
Så många förenade fördelar kunna icke annat än påkalla Riksens Siänders uppmärksamhet, och såsom jag med glädje förutser, beslut till en väganläggning på Statens bekostnad emellan nämnde ställen.
Jag tror icke att de vägar man påkostat i Härjeådalen och Jemtland kunna tillskynda mer nytta eller hafva varit påkallade af flera skäl, än denna, hvartill man ganska lämpligt kan hänföra det sköna uttrycket icke af en stor Skald, såsom Herr Zetterstedt, säger, om mitt minne ej bedrar mig, utan af en stor man eller åtminstone nyttig Statsman och medborgare: ”Att den okar Sveriges land, som edlar Sveriges jord.”
Ja den o?vifvelaktiga följden blir, om den af mig nu vördsamt föreslagne väganlåggningen be* viljas till snar verkställighet, att Staten, innan korrt, kan tillräkna sig to mils iöiökade gränser &f odlad, fruktbärande jord
Och deraf sig närande och åt Samhället skattande idoga och lyckliga innevånare.
Slutligen anhåller jag, att denna min motion, med de öfrige Respecfiv» Medstånden Den 6 Februarii, *39 måtte communiceras och till vederbörligt Utskott remitteras, åtagande mig, att om så på* fordras, framdeles dit ingifva omständlige pro, ject till sältet, huru som, med minsta kostnad och tidsutdrägt ifrågavarande väganläggning må kunna verkställas.
Herr Monfgnmmerie, Fabian:
Då det är en Riksdagsmans ovilkorliga pligt att fästa Rikets Högloflige Ständers uppmärksamhet på de tryckande bördor och olägenheter sorn äro rådande i hembygden; så är det icke en mindre, att föreslå alla de medel och utvägar han, efter sin öfvertygelse anser kunna gagna Fäderneslandet.
BevillningsFörordningen är tillkommen under missväxtår och höga sädespiiser; i följd hvaraf jordegendomar uppdrefvos till möjligen hogsta värde, som åstadkom dryga afgilter, hvilka i 5 år varit oförändrade.
Vi hafva sedermera haft 3 ne goda skördar och hvad sorn förefaller oväntadt, är, att just dessa goda skördar varit bidragande till Landtmannens obestånd, derigenom att
Kroroutlagorne äro lika höga och alia varor lika dyra; men säden ensamt fallit i vanpris, och det tili den grad att nu mera all afsättning deraf upphört.
Lägger man nu härtill det förderfliga systéma som MagazinsDirectionen följt, att för und - lia Den 6 Februarii. sälfningsspanmålen låta utkräfva 3 Tunnors värde för hvarje lånad tunna; så igenfinner man snart orsaken till den allmänna nöd, hvarunder jordbrukaren för närvarande suckar.
Då således erfarenheten visat, att utom ofvannämnde skäl, orsaken till landtmannens nu varande förlägenhet, är bristande afsättning på Spannemål, till någorlunda emot alla andra varor och arbetslöner svarande pris; och utom denna product de flesta icke hafva annat att förvandla till penningar, hvarmed Kronoutskylder och mångfaldiga andra utgifter skola afbördas; och som StatsVerkets är i behof af såväl penningar som spannemål till aflöning; så finner jag ingenting lämpligare till Landtbrukets upphjelpande, än, att Riksens Ständer genom dess Stats- och Bevillningsutskott så föranstalta, att Landtmannen må äga rättighet att afbörda sig sine
Kronoutskylder antingen i spannemål eller penningar; hvilket efter min tanka bäst verkställes sålunda, att debiteringen nu som vanligt sker i penningar, hvars hufvudsumma efter Riksmarkegångeo förvandlas till Tunnor och Kappar i Spanmål, som alltid består af hälften Råg och hälften Korn.
Dessa Spannemåls* tunnor utföras i Debetsedeln bredevid penningecolumnen, hvarefter den skattskyldige inom en viss tid, till exempel innan andra uppbördsstämman i Februarii, äger rättighet och ovilkorlig skyldighet, om han sig deraf begagna vill, att på nät mäste KronoMagazin in
Den 6 Februarii, natura aflemna hela beloppet i säd; vore det då ej fullgjordt, borde penningar ofelbart erläggas.
Härigenom undginge Landtmannen den olägenhet, sorn eljest är så vanlig, att höstetiden föra sin säd till torgs och sälja den till underpris för Kronoutlagornas anskaffande i contant; och löntagaren kunde sjelf, om han så ville, få anvisning på närmaste Magazin för att disponera om den andel af lönen,’
Söm beräknas i Spannemål.
Att denna min motion måtte communiceras med de öfrige Respective Medstånden, och till Stats- samt BevillningsUtskotten varda remitterad, derom anhåller jag vördsamt.
Herr Hallenborg, Carl Johani Tvenne värde Ledamöter Friherrarne Wran: gel och Rudbeck hafva i sista Pleno omtalat dén nöd, som trycker landets Innevånare.
Landtmannen dignar under tryckande stats-. 1^2 Den 6 F'ebrudrii. bärdor och bristande afsättning af dess producter emot billige priser, hvilket tili en del bärrörer af det rådande importsysfemet, som tillåter utländska landtmanna pro ducter till införsel och derigenom minskar atsättningen af de in hemsks j men Allmänna Magazinsln*- rättningen har betydligen bid a g i t till landtmannens elände, och detta gifver mig anledning till den motion, sorn jag nu ämnar göra.
Sist, vida olver behofvet införskrifne utländska Spannemål, har under rednare årens ymniga skördar till den grad fällt sädesptiserne, att productionsko"tnadrn knappt varit ersatt, hvarigenom Jordbrukaren blifvit försatt i den mäst ruinerande belägenhet.
Under de år säden var i högt pris, gjorde MagazinsDirectionen betydliga upphandlingar deraf, deremot har Directionen upphört att göra uppköp, sedan Spannemålen föll i vanpris, då landttnannen bäst behof t
Directionens biträde för att upprätthålla sädespriserne.
Directionen genom sina åtgärder tillfogat den enskihe medborgaren, och Riksens Ständers Revisorers nyligen uppläste Berättelse, lagger i full dag den förlu-t Staten fått vidkännas genom Pirectionens handlingssätt.
Jag behöfver således ej ingå i någon vidare granskning deraf, utan på den grund att allmänna Magazinslnrattningen varit och ännu är skndl g för landet , får jag bos Högloflige Riddsrskapet och Adeln föreslå, antingen nämnde Inrättnings upphäivande, hvilket skulle medföra mängfalidig nytta Den 6 FebruariL 143 äfven deruti, att EmbetsmannaCorpsen derigenom minskades, eiler och dess reorganisation pä ett sätt, att den framdeles ej blef i tillfälle att kunna skada det allmänna.
Jag anhåller att Respective MedStånden måtte erhålla del af denria min motion, som äfven torde blifva remitterad till vederbörligt Utskott.
Riksdagsmans pligt erkänna värdet at goda och nyttiga inrättningar, blir det äfven en rättighet klandra dem som erfarenheten lunnit vara af, om ej en motsatt, åtminstone en mindre gagnelig beskaffenhet.
Sp mnemålsDirection, hvars inrättning till en början lofvade så mycket, har nu mjra genom en kedia af händelser, helt och hållit tillintetgjort de förhoppningar man på densamma grundade.
Jag inlåter mig ej i reflexioner öfver de åtgärder denna auetotitet, i synnerhet sednare åren lemnat, utan öfverlemnar utvecklingen åt mera upplysta och erfarne granskare men jag anser för min pligt fästa Högloflige Ridder - skåpets och Adelns uppmärksamhet på den menliga verkan denna inrättnings företag haft på välståndet i allmänhet, äfvensom å Jordbruket. synnerligen i min ort; Span nemålsDirections främsta skyldighet borde varit, att ställa sig som en medlare emellan Jorda - ■i 44 Den 6 Februarii'. garen som bade Spannemål att föryttra, och dem, som voro i behof köpa denna vahra, Den hade bordt förekomma, medelst upphandlingar efter rikare årsväxter Spannemålens alltför låga pris och med detsamma hindra en allt* för stor dyrhet derå, efter en mindre gynnande skörd.
Hade ett sådant dess åliggande iagttagits, skulle säkerligen nödropen öfver de till ytterlighet fallne sädesprisen varit mindre iillmänna.
Deremot har verksam upphandling ej uteblifva under de år då priserne, föranledde af en mindre lycklig årsväxt sjelfmant stigit, och såmedelst ej varit i behof af några stegrare.
— Jag får såsom factum åberopa händelsen i Calmar Län vid årets början J820, då allmänna priset i landsorten var för Kornet 12 och Rågen 14 R:dr Riksgäldssedlar tunnan.
Spannemåls upphandling samt betalte omkring 15 R:dr R:ksgäldssedlar för Kornet och jag vill minnas i6§ R:dr för Rågen.
De som bodde närmare Magazinerne, skyndade begagna detta tillfälle få väl betalt till och med all mogen, boende hela 10 å 12 milen från Calmar, som ej ens hade tillräcklig säd för egna hushålls bergning, följde strömmen, och utforslade Spannemål, i hopp, att vid öppet vatten kunna för bättre pris få tillfälle uppköpa sommarbehofvet.
Bonden återkom, vä! försedd med penningar men utan säd.
Han betalte
Den 6 Februarii. *45 betalte sina skatter och utskylder, tänkte aj på kommande dagen, utan använde hvad som återstod till uppköp ål granlåter till hustrur och döttrar af de skåcktäls kringvandrande så kallade Gårdfarihandlande.
Slutligen inställde sig behofvet af bröd och misstaget märktes för sent men då bléf, geno n ett palliatif, ögonblickets förlägenhet äfhjelpt.
SpanftemålsOirectiönen annoncerade utlåningar mot bestämd ränta och fastställda vilkor, Denna Utväg begagnades både af dem som försålt sin Spannemål och andra behöfvande, ehuru en resa af mera än 20 mil vid försäljningen, och en lika lårtg, för att åter på borgen erhilla den fösut försålda Svartmålen, gjorde ett sådant lån tryckande.
Likväl upphörde bristen på brödfödan; men vid årets slut, då kungörelsen ankorh, som ålade alla dem hvilka begagnat 1 å nc t i 11 fä 11 et att genast betala , återkom förlägenheten med Akad kraft den éna länfe af den andra __ allt mynt söm fanns utsopades, dels till denna utgifts bestridande, dels till de vanliga utskyldernas licfvidt rande; och frän den tidén, kan peoningebristen beräknas tagit sin början.
Allmänna opinionen har förut redan yttrat sin öfvertygelse att Sp-inmålsDirectionsInrättningen kostat
Staten mångfalldigt mera, än hvartill de fördelar kunna skattas som den åstadkommit.
Den är ett monopolium, som etår i rak motsats m-d jordbrukarens fördelar; som ställer odlaren under ett sorrt opåBil, till Ridel. q.
Pr. I Band 10.
Den 6 Februarii, kalladt förmynderskap-, den har på satt som skedt disponeradt Capitaler; som vållat de drygaste förluster; men allsingen vinst; den kan aldrig för det inre af landet tillvägabringa någon fördel.
Jag vågar derföre föreslå ett dera denna inrättnings fullkomliga upplösning, eller ock en ny organisation deraf med föreskrifter för densamma, så beskaffade, att SpanmålsDirection hädanefter blef en gagnande inrättning för det allmänna samt mindre tryckande och kostsam för Statsverket.
Friherre Falkenberg, Carl Axet:
Friherre Wrangel har uti förra Plenum gjort motion om förlängandet af betalningstiden för skulder uti f. d. FilialDisconterne, der-i uti jag till alla delar instämmer; förvissad att, om de uti Skåne till f. d- Disconterne skyldige, nu skulle till fulla beloppet infria sina förbindelser; det säkerligen medförde en '* stor olycka för denna Province, hvarest uti sednare tider, genom en försvårad afsättning af landtmanna produeter, penningebristen blifvit mera tryckande, än på de flesta öfriga ställen uti Riket.
Jag torde derföre få tillägga några ord, förberedande till må hända en lättare afsättning af landtmannens produeter.
Den 6 Februarii, och dess ej fortfarande alltför låga värde, i förhållande till productionskostnadenj nemligen, att införsel af utländsk Spannemål måtte helt och hållit förbjudas, äfvensom upplagsrättigheten uti Skånska Städerne, såsom gifvande anledning till missbruk, måtte blifva afskaffad; samt att ett uti möjligaste måtto strängt straff mätte drabba den, som med oloflige Bränvinspannor så väl på landet sora uti Städerne tillverkar Bränvin j hälst ett sådant öfverskridande af laglige föreskrifter, åstadkommer menliga följder för den laglydige medborgaren, som derigenom, får sin vahra så väl till afsättning försvårad, som till priset nedsatt.
Om denna min motion af Högloflige Ridderskapet och Adeln gillas, anhåller jag den med de öfrige Regpective Stånden måtte blifva communicerad, samt till vederbörligt Utskott remiterad, på det en skyndsam åtgärd härutinnan måtte vidtagas.
Herr Hjerta, jjohan Gustaf'- Som 1668 års BancoOrdning icke anbefaller någon hemlighet för Bancoangelägenheterna, med undantag af 32 §:s förbud: ”att gifva besked om någon enskildts partie i böckerna:” samt 72 §. uttryckligen föreskrifver: ’att när Riksdag hålles bör räkning öfver he; la BancoVerkets förande emellan Riksdagarna och dess egenteliga tillstånd, inför Riksens i48 Den 6 Februarii.
Ständer uppvisas;” får jag föreslå: att sedan BancoUtskoaet nu är organiseradt åt detta Utskott må uppdragasj att ofördröjeligen till Rikets Ständer inkomma med utlåtande, huruvida Utskottet anser tjenligt, att med uppbäfvande af de, utaf fordna tiders BancoDeputationer och Utskott gilne föreskrifter, ofvannämnde BancOÖrd ningens 72 §. åter må sättas i full verksamhet, samt således Bankens tillstånd inför nli församlade Ständer* i alia delar* framläggas.
Denna motion, anhåller pg måtte blifva de öfrige Stånden meddelad och till BancoUtskottet remitterad* NiO 8.
Herr Gripinstedt, Jacob:
Då vid nu varande Riksmöte säkerligen inånga ämnen af vigt, Och sotn jag vill hoppas, med germnsam syftning å det allmänna bästa, komma att fiamstäilas, skulle jag förebrå mig, så väl en oförlåtlig liknöjdhet om vårt samhälles gagn, sorn en föraktlig overksamhet i de mål, som kräfva medborgarens nödvändiga uppmärksamhet och handläggning, otti jag icke sökte att väcka mitt Stånds och öfrige
Medständers uppsende på eri lika olycklig som rysvärd epoque af vårt närvarande tidehvarf, då inom vårt eget Fädernesland den allmänna säkerheten hotas af en öfverhandtagande ondska och brottslighet, sorn Dea 6 Febr uhr ii. tyckes sätta sjelfva Samhällets lagar i vanmakt och overksamhet, att kunna afböja och hjelpa dess följder.
Sednare årens allmäntgjorda händelser bevittna huru nästan i alla provincer af Riket de rysligaste mordgerningar blifvit föröfvade: inbråttsstöider , hemgång mordbrand
Och lönnmord; fordom så okända bland oss, under Religionens ljusare fackla, synas nu vid ett ännu upplystare tidehvarf födas närås och tilltaga.
Detta kan ju icke annat än oroa hvarje rättsinnt och redligt tänkande — hvarje medborgare sorn ömmar sin frihet, och grundar sitt hopp på lagarnes helgd, allmänna säkerheten, egendomsrätten, och Regeringens skydd.
— Manne det skulle vara förgripeligt att forska och utleta grundkällorne tili detta onda, att i lagstiftningen eller i de gällande lagarnes utöfning och rätt3 användande finna en orsak till önskans och våldets framsteg; manne icke en alltför lindrig och illa beräknad näpst , ofta mera förökar, än afhjelp r det onda?
Månne icke den nu brukliga» och på kunskap rika Advocaturen ofta öfvers^ylpr ell»r bortblandar de grofsta brott med m ndrestraffbara fel, och på denna grund sätter illgerningsmannen i frihet att ånyo med mera fintlighet, men ökad önska, få fortsätta sin brottsliga bana?
Härtill bidrager onekeligen den högst skadliga och ofta vidtagna proceduren, att i ett och samma fängelse förvara flere både äldre och nyare spitsbofvar, hvilka under delande af lika öde, äfven dela lika ohyggali - Den 6 Februarii. ga tänkesätt, och sålunda naturligtvis både upplysa och uppmuntra hvarandra till ihärdighet, fräckhet, illistighet och ståndaktighet, att emotstå alla sanningens anspråk a i t upptäcka undflykter knep och omvägar, el ler gemensamt befria sig från tvånget, för att åter framträda i ny verksamhet
Det är upplyst att flere sådane hofvar till ett nöjsamt tidsfördrif inom sig sjelfva organiserat en ordentlig
Domstol der en af dem agerat domare och de öfrige ömsom föreställt anklagare och parter, för att såmedelst kunna öfva sig uti Rättegångskunskapen; när sedermera den enfaldige och ångerfulle, som antingen redan bekänt eller, åtminstone varit nära att bekänna sanningen, ånyo framträdt för Domaren, varit helt och hållit förändrad, fräck och ihärdig att förneka sanningen, och ehuru på de mäst grundade skäl befunnen straffbar, likväl härigenom undgått sitt rättmätiga straff.