Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad angår Hr von Hohenhausens yttrande örn sista radernas bibehållande, nemi. att tjenstehjons och stattorpares barn ej må blifva i saknad af det underhåll, som utgör villkoret för möjligheten att af skolöfningarna sig begagna, så är ju äfven detta tillhörande samma föremål och af samma beskaffenhet.
Hafva icke eller få icke fattiga barn tillfälle att kunna underhålla sig för att komma till skolan, så är det helt naturligt att de icke kom - Den 17 Februari f. m. 331 ma dit, och det hjelper icke att genom skolordningen lemna bestämmelser, som församlingarne icke hafva någon skyldighet att efterkomma; ty afgiflers bestämmande inom communerun skall väl icke genom en skolundervisningsordning föreslå ifvås, utan det skall väl vara genom en beskattningsförfattning och genom en polisförfattning, som dylika bestämmelser kunna meddelas.
Jag begär Hr Frih. o. Landlro:s propos. på att 2 mom. måtte helt och hållet uteslutas ur förlät tningen.
Jag tror att man icke kan fullända författningen ang:de den allmänna folkundervisningen, utan att tillika säga hvem som skall bekosta fattiga barns undervisning.
Vid de s. k. elementarläroverken är det likgiltigt, ty der är ingen skyldig att infinna sig.
Men i folkskolan, som meddelar den kunskap, hvilken hvarje medborgare måste äga för att erkännas såsom sådan, der ar det hvar och en ålagdt alt begagna undervisningen, om hon ej af föräldrarna särskildt besöijes.
Följaktligen måste man utsatta hvem som skall bekosta henne.
Det är icke heller något nytt.
För 1 18 år sedan gaf Konungen redan en resolution på presterskapets besvär, hvaruti, så vidt mig kunnigt är, först stadgades i detta land hvem som skulle bekosta undervisningen för fattiga barn.
Men denna föreskrift är så undvikande, att den ej kan med något egentligt eftertryck begagnas.
Bristen på en sådan föreskrift, som inneliålles i nu förevar, punkt, har jag under statssecret.embetets utöfning alltför ofta fått erfara, för att kunna anse henne obehöflig.
Under den 22 Gclober 1723 förordnade Konungen på presterskapets besvär följande: ”Skulle några föräldrar vara så utfattige att de icke mäktade härtill (undervisningen nemi.) hålla sina hain, så förmodar K.
M. att socknen lill ett så nyttigt ändamål lärer något sammanskjuta, så framt sådana fattiga barn, af det som eljest till socknens fattiga samlas, ej kunna få något understöd.” Denna K.
M:s förmodan bör nu blifva en af Konung och Ständer beslutad lag, ett åliggande.
Jag tillstyrker derföre, att Hr Lefrens förslag, hvad första delen af mom. beträffar, måtte antagas, såsom, efter min förmening, tillfredsställande för olla dem, hvilka bestämdt vilja hafva en undervisning.
Den enda jemkning jag ville tillstyrka vore den, att man stadgade: ”De barn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke äga tillgång att bekosta deras skolundervisning, böra genom församlingens fattigvård” etc.
Jag ville således införa skolundervisning i stället för skolgång.
Hvad åter sednare delen af mom. angår, det undantag för fattiga barn, som der förekommer och som Hr von Hohenhausen ansett böra qvarstå, så skulle jag anse lämpligare alt B. o. Ad. viddetta tillfälle alldeles förbiginge den frågan, och deremot rättade hvad som rättas bör i det 7 morn., der det omförmäles lin - 33a Deri 17 Februari f. m. nivida barnen böra dagligen infinna sig i skolan, eller icke.
Del torde i alla fall hafva varit o fri 11 att i andra motn. inblanda hvad sorn hörer till det sjunde.
Den sista meningen i förevar, moni , hvilken af Frih. Boye blifvit klandrad, ansel1 jag helst höra ulga, just för de fattiges eget hästa.
Jag befarar nemi , all om hon qvarstår, så hlefve sådana hjonalag utan tjenst, enär en husbonde icke skall vilja belasta sig med tjenstehjon, som hade barn, för hvilkas underhåll i skolan han särskildt skulle sörja.
Man gjorde då de fattiga en stor otjenst med delta stadgande, emedan det är klart, alt när fattiga barns skolundervisning genom församlingens fattigvård är försäkrad, sa innefattas äfven tjenstehjons och stattorpares barn bland de öfriga.
Den herreman, sorn har egendom i socknen, får då betala i mån af sin der hafvande förmögenhet.
Men om man skulle vilja i delta hänseende stadga för stattorpares husbönder något annat åliggande, än det som gäller för andra socknemän; så önskar jag alt man icke måtte inskränka föreskriften blott till stattorpares husbönder, utan sträcka benne till alla, och föreskrifva att hvarje husbonde bör tillse det hans underhafvandes barn icke blifva i saknad af erforderlig undervisning.
Jag hemställer således till Pr. o. Ad., örn icke en dylik mening kunde vara lämpligare.
Sedan den siste värde talaren ytt rat sig, har jag föga att tilltigga för den mening, att om man vill hafva en undervisning, så mäste man göra den möjlig, och att det således är nödvändigt alt något stadgande finnes, som bestämmer huru med de fattiga barn skall förfaras, hvilka icke på sina föräldrars bekostnad kunna komma i åtnjutande af nödigt underhåll för skolgången.
Jag instämmer följaktligen, i fråga om den förändrade reductionen af början till detta morn., med Herrarne von Hartmansdorff och Lefren.
Men jag tror, lika med Hr von Hohenhausen, alt det icke vore ur vägen att här på samma gång intaga en närmare bestämmelse, huru just sådana barn skola kunna åtnjuta någon lindring i den allmänna skolgången, hvadan jag instämmer med honom i detta afseende.
Med den redactionsförän dringen i sista meningen af detta morn., som fir von Hartmansdorff sednast föreslog, får jag för min del förklara mig alldeles tillfredsställd.
Då ingå vi icke på förhand i något bestämmande af den blifvande fattiglagen.
Äfven den redaclionsförändring, som Hr von Hartmansdorff föreslog i Hr Lefrens förslag till början af morn., och hvilken blott afsåg att göra meningen tydligare, har jag för min del ingenting att invända emot.
Deremot, i afseende på borttagandet af det medlersta stadgandet, som verkligen hörer hit och bör finnas här, så får jag påyrka dess bibehållande af det skäl, att när ansvarsbestämmelsen sedan kommer efteråt för den Den 17 Februari f. ra. 333 som liar försummat skolundervisningen, så har jag äfven velat att en skalig och billig lättnad skall finnas i lagen utsatt.
När den finnes utsatt förut, så torde ingen finna orättvisa i strängheten af den ansvaispåföljd, sora sedan kommer.
Gör jag först föreskrifterna billiga, så finner man sedan att ansvarsbestämmelsen är lämplig och nödvändig. i aila de skollagar, som jag haft tillfälle att laga kännedom om, d. v. s. endast med undantag af Österrikes, hela Tysklands öfriga Konungarikens och Staters, och som finnas införda i Moltke Bagges förtjenstfulla arbete, och om hvilka skollagars tillämpning jag sednast hade tillfälle att taga kännedom under mitt vistande i Tyskland förlidne sommar, i alla dessa skollagar finnes bestämdt huru med fattiga barn skolundervisningen skall regleras, och jag tror att man icke bör borttaga ett sådant stadgande hos oss.
Hr von Hartmansdorff liar derföre anfört ett nytt skäl, peli med de redactionsförändringar, som Herrarne Lefren och von Hartmansdorff föreslagit, står det alldeles som det nu är, och vi ingå icke i några ytterligare lagbestämmelser.
Jag får således tillstyrka bibehållandet af detta mom. med förenämnda förändringar.
Delande Hr von Bosens åsigt, att lämpligast vore att uppskjuta afgörandet af detta mom. intill B.iksSt:n fattat sina beslut i fråga 0111 fattiglagen, får jag dock mot Frih.
Cederström erinra, att ett sådant stadgande, som här är intaget i 9.:a inom., likväl hör äga rum i sjelfva skollagen; ty det är sagdt här, huru de fattiga barnens underhåll vid skolan skall bestämmas.
I fattiglagen skulle jag vilja tro att det endast koinmer i fråga, huru deras underhåll och öfriga behof må kunna uppfyllas i allmänhet, men skollagen bör hafva något särskildt stadgande i afseende på förhållandet med deras undervisning.
Annars skulle det kunna hända, alt, om man i fattiglagen ingick i sådana specialiteter, som i afseende på skolgången behöfvas, Frih.
Cederström gjorde den anmärkning, ela vi kommo till fattiglagen, att uti fattiglagen vore föreslagen en skollag.
Det är nödvändigt, att dessa ämnen stöta på hvarandra, emedan de inom sig hafva så mycket sammanhang; dock skulle jag tro att man icke behöfde beskylla TJtsk: 11 för en sä orimlig confusion oell sådant otyg som Frih.
Cederström bär velat finna.
Jag får anhålla hos Hr Frih. o. Landtm., om det med formerna är öfverensstämmande, all propos. mätte göras derpå att beslutet ronde detta morn. uppskjutes till dess RiksSt:n hafva angtde fattiglagen fattat sina beslut.
Frih. Cederström, Jacob: Hr von Hartmansdorff har uppläst en K. resolution på presterskapets besvär, deruti K.
M. yttrade en förmodan om hvad som inom socknarna lomme att sig tilldraga, och den värde talaren har begärt, att hvad denna förmodan innehåller må blifva lag genom 334 D c ii i 7 Februari f. ra.
Kornings och Stunders beslut.
Dervid har han likväl förbisett att sådana lagstudganden leda till raka motsatsen af hvad sorn åsyltas.
En annan ledamot liar yttrat, att det vore nödvändigt att bestämma underhåll för skolbarnen, emedan de eljest ej kunde begagna skolundervisningen.
Det är helt naturligt att menniska», för att lefva, behöfver mat.
Det vore således också helt naturligt, att en lagstiftning genom Konungs och Ständers beslut borde bestämma huru hvarje medlem af samhället holde erhålla mat, huru många mål han skall hafva om dagen och slutligen hvilka portioner.
Man invecklar sig sålunda i en labyrint af speciella stadganden, samt kommer till den mest absurda småaktighet, hvilken leder till motsatsen af hvad man åsyftat.
Icke kan det blifva föremål för undervisningsordningen att ordna underhåll för menniskorna.
Här är det Svenska folkets barn, som skall bei.edas tillfälle lill att erhålla undervisning.
Det skall ordnas, men icke huru Svenska folkets barn eller sjelfva folket skall erhålla föda och kläder.
Delta hörer till en annan lagstiftning, och i samma stund man blandar ihop dessa lagstiftningar, i samma stund uppkommer villervalla.
Det är något fasligt enkelt och naturligt, alt den skyldighet, som socknarne hittills haft sedan år 1788 att underhålla sina fattiga mot rättighet alt vägra inflyttning, måste förändras; ty denna rättighet öfverensstämmer icke med vårt närvar, statsskick och mäste således upphöra samt leda till en annan författning.
Då nu denna nya författning om några dagar eller möjligen i nästa plenum torde komma tilt öfverläggning, så är tids nog att tala derom.
Ku måste herrarne medgifva, säger man, alt om barnen icke hafva föda och kläder, så komma de icke till skolan, och således då de skola komma i skolan, så hör det till saken att skaffa dem mat och kläder; men sådant måste afgöras genom den lagstiftning, som angår fattigvården, ty det är fattigvård och icke skolvård.
Jag kan icke annat än förnya min begäran att morn., såsom helt och hållet öfverflödigt, måtte uteslutas.
Det är för denna författning alldeles främmande äfvensom för ämnet.
Skall man utgå från den princip, som Frih.
Cederström påyrkat, så kommer man derhän, att man hvarken skall besluta skolhus eller lärare, utan helt enkelt säga att så och så mycket skola alla lära och kunna.
Jag tror deremot att det är högst nödvändigt att tänka sig föi', huru så väl den fattiges som den förmögnes barn skola kunna få åtnjuta den undervisning, som i skolan meddelas.
Hvad beskattningen angar, så skulle jag anse äfven denna frågas afgörande vara nödvändig, alldenstund Konungen, såvida han sanctionerar R.
Sits beslut, kommer att utfärda en författning i öfverensstämmelse dermed.
Skulle det vara något ideuua författning, som stöde i motsats till den blifvande för - Den 17 Februari f. in. 335 fattningen om fattigvården, så är Konungen naturligtvis i tillfälle att lämpa denna författning derefter och gö'r det ockvå säkert.
Derföre skulle jag tro, alt intet hinder möter för att fortsätta pröfningen af denna § i den följd som momme hafva.
Skulle man, till råga på hvad som redan är gjordt, vilja utesluta församlingens fattigvård och endast säga att barnen skola af fattigvården understödjas; så kan jag icke, åtminstone med afseende på den blifvande falligvårdsförfattningen, finna ringaste olägenhet.
Jag instämmer med Hr Lefren i den redactionsföräridring, lian föreslagit, med den olika benämning, som Hr von Hartmansdorff uppgifvit, nemi. skolundervisning i stället för skolgång.
Dernäst förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff deruti, att meningen ifrån orden ”äfvensom sådana barn må,” kan alldeles gå ut, då man i y:de inom. har tillräckligt rum och tillfälle att införa med fä ord allt hvad som hehöfves för att uttrycka sin tanke rör:de den långa mening, som jag nyss nämnde.
Äfven förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff i fråga 0111 den förändring lian föreslagit i sisla punkten, hvaruti lian föreslagit ”tillse” i stället för ”vara ansvarig,” samt ”erforderlig undervisning,” i stället för de ord, hvarmed momentet slutar.
Jag hade äran att nyss förklara, att jag mot den första afdelningen af delta mom. hade intet särskildt att erinra.
Jag får likväl nu gifva tillkänna, att jag i allo biträder den mening, som Hr Lefren framställde aug:de början af moni., dock med erinran om det utbyte af ett ord, som Hr von Hartmansdorff gjort, emedan jag är af den tanke, att denna bestämmelse är på sitt rätta st ii I le.
Jag anser äfven, alt hvad jag här hört kallas en mellantnening, är på sitt rätta ställe; ty visserligen bör den lindring, som här är förunnad åt föräldrar och målsmän, icke saknas i detta mom.
Hvad åter angår slutet af morn., så har Hr von Hartmansdorff modifierat det på ett sådant sätt, att jag deremot har intet att anmärka, utan begär bifall till hans redactionsförslag.
Jag kan icke förena mig i Frih. Cederströms åsigt, egentligen derför att jag befarar, att om man följde alldeles samma princip, när man kommer till fattiglagen, sorn han nu yrkat, så kommer detta i min tanke nödvändiga stadgande icke att finnas, hvarken på det ena eller andra stället.
En allmän röst, icke blott inom alla [\
RiksSttn, utan äfven inom nationen, har otvetydigt uttalat sig för nödvändigheten af en förbättrad folkundervisning.
Det lärer således ingen bestrida R.
St:s pligt, alt i allt hvad på dem kan ankomma söka befordra detta ändamål.
Jag kan således icke biträda den meningen, att just söka kringgå det största hindret för möjligheten af folkundervisningen, då man skulle lemna en så öm - 33G Dan 17 Februari f. m. tålig och vigtig principfråga som den, liuru det lior tillgå med sådana barn, hvilkas föräldrar och målsmän icke kunna bekosta deras underhåll och skolgång, obemärkt oell ovidrörd i sjelfva skollagen.
Efler min tanke bör således med lätta eli stadgande derom äga rum, i enlighet nied hvad Hr Lefren derom föreslagit, och hvarmed jag får mig förena med den förändring, att det må heta skolundervisning i stället för skolgång.
Hvad derefter angår den sedermera i punkten införda befrielse eller rättare lättnad för sådana barn att icke dagligen behöfva gå till skolan, som äro alldeles medellösa samt hafva för lång väg och hemma kunna få undervisning, så anser jag detta stadgande liar alldeles vara på sitt ställe, af samma hufvudsakliga grund, som jag tagit mig friheten antyda, det man icke bör kringgå, utan öppet och klart i sjelfva skollagen nedlägga sådana föreskrifter, som göra syftemålet verkslällbart; och hvad slutligen den sista frågan beträffar, eller husbönders åliggande att för tjenstehjons oell stattorpares barn vara ansvariga, får jag mig med Hr von Hartmansdorffs förslag derutinnan förena, emedan verkligen denna punkt tuera tillhör fattiglagen än skollagen, och tager jag mig friheten alt i enlighet härmed anhålla om Hr Frih. o.
Hr Ribbing har gjort en framställning, som jag biträder, nemi. att borttaga ordet ”församlingens” framför ”fattigvård.”
Om så sker, förmodar jag att hvarken Frih.
Cederström eller någon annan kan hafva något att erinra mot ordalydelsen; ty utan fattigvård lärer förmodligen Riket icke komma att blifva.
Det skulle då komma att heta: ”De harn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke äga tillgång alt bekosta deras skolundervisning, böra genom fattigvården understödjas.”
Angående den medlersta meningen, har Hr Ribbing instämt med mig deri, att hon bör för tillfället uteslutas.
Dermed åsyftar jag icke att betaga de fattiga barnen den frihet från daglig skolgång, som andre ledamöter velat.
Jag går lill och med så långt, att jag ville befria äfven andras barn från skyldigheten att dagligen begagna skolundervisningen.
Sådant bör bestämmas efler omständigheterna på hvarje ort, såsom hemmanens afstånd från skolan, barnens talrikhet, med mera sådant.
Jag förmodar alt de värde ledamöter, som mest sysselsatt sig med denna fråga, äro betänkte på att i 7 mom. göra en sådan förändring, att daglig skolgång icke ålägges i sjelfva författningen, utan att sådant må bero på skolstyrelsen.
Jag vidblifver således min vördsamma anhållan att meltanmeningen måtte uteslutas.
— Man har äfvenledes anmärkt, att stadgandet, om skolgången blir daglig eller icke, ej hade bort utsättas förrän man kommer till ansvarsbestämmelserna.
Detta har visserligen sin riktighet; men då R. o. Ad.
Dan 17 Februari f. ui.
Ad. red:hi i början af denna § förbehållit sig rälliglieten alt omställa ordningen niomena emellan: så är det alldeles likgiltigt när besluten vidtagas, blott man sedan ordnar deni elter innehållet.
Jag hoppas således, alt Ur vou
Hohen hansen i detta afseende icke bar någon betänklighet, utan äfvenledes medgifver att vi vid detta tillfälle få lemna mellanstycket i detta mom. oprölvadt.
Min mening med att utesluta den långa mellanmeningen i detta morn. är ingen annan, än den, att få det derhän att åt skolstyrelserna lemnäs rättighet att efter olika localer föreslå sådana skolordningar, sorn för dem kunna vara passande.
Om denna mellanmening skall stå qvar, så är den ett betydligt binder derför.
Jag vill visserligen icke att barnen skola nödvändigt hållas till daglig skolgång, utan må äga en viss frihet dervid, så alt, der localen är sådan att det kan ske, det må iakttagas, men att i annat fall sådant ej må vara föreskrifvet, och dertill finner jag ganska lägligt att reglementera, när vi komma till 7 momentet.
Här finnes dessutom i 16 §:ns 2 mom. uppdraget åt biskopen och domcapitlet alt pröfva och godkänna de särskilda skolordningar, som af vederbör, skolstyrelser upprättas.
Jag vidblifver således mitt yrkande om att den långa mellanmeningen nu mätte borttagas.
Sedan jag af de talares yttranden, som vidrört den mellanmening, som är i fråga att borttagas, tyckt mig med säkerhet hafva förnummit, att de icke vilja borttaga den lättnad, som den innehåller för fattiga barns föräldrar att kunna tillgodonjuta sina barns arbete, så vill jag för min del icke insistera på dess bibehållande eller derom påyrka särskild propos. och votering.
Jag beklagar att jag icke kan vara af den tanke, sorn Hr von Hartmansdorff här behagat yttra, och godkänna de af honom framställda förslag.
Skulle något rörrde fattigvården ingå i lagen ang:de skolundervisningen, så vore det en enkel hänvisning derom, att röride barns underhåll stadgas i författningen rör:de fattigvården, men alldeles icke något lagstadgande derom i författningen om undervisningen; men jag hemställer till Hr von Hartmansdorff hvad väl en sådan hänvisning kunde tjena till, då likväl den sednare författningen måste komma att finnas på sidan om den förra.
Behöfver man hänvisa i en författning till en annan, som i alla fall står lika orubbad?
Mera kan Hr von Hartmansdorff icke vinna, än alt med fattiga barns underhåll och beklädnad förhålles enligt hvad som i fattigvårdsförordningen stadgas.
Hvartill då dessa dubbla stadganden, dem man vill införa om fattigvården i denna författning, och 0111 skolvården i fattigvårdsförorduingen ?
Så 20 H. 4^ 338 D * n 19 Februari f. m. dant föranledde endast att författniugarne skulle korsa hvarandra och ej kunna vinna tillämpning.
Hr Lefrffn:
Jag liar begärt ordet endast för att tillkännagifva, att jag instämmer i den förändring, sorn Herrarne von Hartmansdorff oell Ribbing samt åtskillige andre i mitt första förslag gjort, så att detta icke,må blifva något hinder för afgörandet.
För öfrigt tror jag, att Frih.
Cederström är nog sträng i sitt yttrande om detta niomts obehörighet.
Det är åtminstone lika oskadligt och lika förenligt med en behörig redaclionsform, som den hänvisning, hvilken han nyss omtalade.
För såvidt de herrar, som talat för uteslutande ur detta inom. af föreskriften om lättnad i den dagliga skolgången för de alldeles medellöses barn, blott vilja uppskjuta detta befrielsestadgande till ett annat ställe, så får jag laga mig friheten förklara, att jag i det fället alldeles icke har emot att det må hvila, t. ex. tills y:de mom. förekommer, ehuru det äfven här kur.de hafva sin plats.
Om således fråga nu endast är om uppskof, så vill jag icke motsätta mig att det från aldra mom. af 12 §:n må utgå.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg att pröfningen af 2:dra mom. borde uppskjutas, på sätt en ledamot yrkat.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att, på sätt föreslaget blifvit, de tre första raderna i mom. borde erhålla följande förändrade lydelse: ’’De barn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke äga tillgång att bekosta deras skolundervisning, böra genom fattigvården understödjas.” Frih.
Då det är föreslaget att hela mom. bör utgå och förfalla, så torde det vara naturligt att propos. derpå föregår frågan om modificationer och redactionsförändringar i momentet.
Jag tror mig hafva hört det Hr Frih. o. Landtm, redan gjort den propos.
Cederström begärt; och säkert är att jag redan svarat nej till hvad jag trott vara en sådan proposition.
Landtm, yltrade, att, då Frill.
Cederström yrkat framslällande af propos. å dess förslag, den torde böra blifva den första, som gjordes; hemställande Hr Landtm, alltså, om R. o. Ad. ansåg 2:dra mom. helt och hållet böra utgå.
Då Hr Landtm, förklarade, det han funnit nej hafva ofverl öslat ja, begärde Frih.
Den 17 Februari f. m. 33») Efter någon kort öfverläggning, förenade R. o. Ad. sig om följande voler:s-proposition:
Den, som anser att 2:dra mom. i 12 §;n af förslaget angtde folkundervisningen skall utgå, voterar i11; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, kommer ofvannämnda 2:dra mom. att erhålla följande lydelse: ”De barn, hvilkas föräldrar eller målsmän icke äga tillgång att bekosta deras skolundervisning, böra genom fattigvården understödjas.
Hvar och en husbonde skall tillse, att dess tjenslehjons och underhafvandes barn icke blifva i saknad af erforderlig undervisning.”
Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts tili eftermiddagen. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
In fidem protocolU , F, O.
Onsdagen elen 17 Februari 184 * * Plenum kl. 6 e. m.
Till justering föredrogs Exped.Utsk:s förslag N:o a/j' till R.
St:s und. skrifvelse lill K. M., nng:de dels rättighet för enskilde att anlägga theatrar i hufvudstaden, dels ock granskning af skådespel, hvilka å enskilda theatrar uppföras.
Begärdes på bordet af Hrr von Hja r t m a n sd o r f f, Au g., och Gripenstedt, Joli. Au g.
Upplästes till justering och godkändes Exped,Ulsk:s förslag till R.
N:o 242, ang:de hvad iakttagas bör vid handel om lösören, som köparen låter i säljarens vård qvarblifva; N:o 243, i fråga om upphäfvande af K. förordningen den 7 October i8o5, ang:dc ansvar för militärtjenstemans öfverfallande. 3^o Den ty Februari e. m.
Fortsattes pröfningen af Stats- samt Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:ns tillut.
JN:o 128, i anleda, af ålerremiss å Ubktus betänk.
N.-o 5, rör:de allmanna stadganden och anslag till folkundervisningens befrämjande. 3 morn. i 12 §: n. Hr von Rosen, Georg:
Jag tillstyrker att detta moni. må utgå, derföre att samma föreskrift innefattas uti ett annat mom. af denna §; men om detta moni skall qvarstå, anser jag detsamma höra omredigeras; emedan §:ns olivar. lydelse lemnar utrymme för den förmodan, att hemläsningen vore något ondt, sorn i möjligaste måtto borde undvikas, då deremot, efter min förmodan, man i första rummet bör söka befrämja hemläsningen.
Alt så förhåller sig, som jag nu sagt, synes af Utsk:ns yttrande, att i de församlingar, der skolstyrelserna, i anseende till loealförhållanden eller andra omständigheter, finna en mera utsträckt hem läsning nödvändig, må stadgandet uti föregående mom. af denna § ej anses derför lägga något hinder i vägen.