Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hade 109 års lagstiftning ansett ett så beskaffadi förslag, som del Coust.Utsk. nu framställt vara nödigt och nyttigt, så belviflar jag ingalunda att icke dessa lagstiftare infört det sått att votera i Bevillningsfrågor, hvarom nu är fråga, men då nu så icke skett och dä den erfarenhet, man vunnit under tiden efter nu gällande grundlags införande, visat, det icke ringaste olägenhet upstått deraf alt förstärkta StatsUtsk. afgör de Bevillningsfrågor, som genom förstärkt Utsk. böra behandlas, så anser jag just detta förhållande ådagalägga, att förslaget hvarken är nödigt eller nyttigt, hvarföre jag förenar mig med Frih.
Cederström i hemställan, att R. o. Ad. ville uttrycka ett sådant förklarande, såsom sin gemensamma tanke.
I afseende på de af föregående talare nyligen nämnda tullfrågorna, anser jag väl icke betänkligt, att förändra nuvar:de föreskrift om förstärkt Utsk., men i afseende på frågan om allmänna bevillningen, skulle jag anse det vara mera betänkligt.
Den allmänna bevillningens stadganden drabba dels enskildta personer, dels korporationer, vissa industrigrenar, viss egendom och vissa arter af rörelse, allt olika.
Det kan således lätt hända, alt en minoritet, en korporation eller en klass af samhällsmedlemmar, som icke anses kunna göra sin talan vid riksmötet gällande, drabbas af Bevilln.Utsk:s förslag genom en i mångens tanke obillig och orättvis bevillning.
Jag tror alt denna riksdag äfven har gifvit exempel derpå.
Vid sådant förhållande, torde det vara nyttigt att pröfningen af dylika frågor, i händelse 2 Stånd stadnade emot 2, blifver öfverlemnad till personer, som dertill 8 Den 29 Ju 1 i äro serskildt valda och att de icke bestämdt skola afgöras af samma personer, som hafva fattat de föregående besluten eller framställt förslagen.
Vid denna del anser jag betänkligt, att antaga Utsk:s förslag, och säkerligen är det också den tanken, som har föranledt 1809 års lagstiftare att på det sätt, som nu är föreskrifvel i vår grundlag, stadga att, i dylika frågor, det icke är Bevilln:sutan StatsUtsk., som skall förstärkas och afgöra frågorna med 11.
Skälet hvarföre bevillningsfrågor i sista hand nu gå till förstärkt StatsUlsk. är det, som Frih.
Palmstjerna anfört eller att man fruktade att man möjligen vid något tillfälle skulle försöka att förtrycka ett
Stånd genom obilliga bevillningsstadganden.
Man ansåg då att det för det förtryckta Ståndet låg en större säkerhet derutinnan, alt ett annat Ulsk. eller StatsUtsk. skulle såsom förstärkt i sista liand afgöra frågan.
Grundlagen har äfven, såvidt jag förslår, från början icke afsett annat, än att ”allmänna bevillningen” skulle komma till förstärkt StatsUtsk.
Om vi efterse i 71 § R.F., så finna vi att den tydligen endast afser allmänna bevillningen; så att det är genom utsträckning af grundlagens sladganden, och jag vågar nästan säga genom missbruk, som de öfrige bevillniugsfrägorna såsom tullen m. fl. blifvit behandlade af förstärkt StatsUtsk.
Consl.Utsk:s förslag i fall det antages, skulle således endast åstadkomma, att grundlagen blefve så tillämpad, som det ifrån början var ämnadt, endast med undantag af allmänna bevillningen, ang:de hvilken en förändring ifrån den ursprungliga grundlagen verkligen komrae att ega rum.
Om jag af allt hvad Gr.
Lagerbjelke anfört till försvar för Utsk:s förslag, kunde linna något skäl, lill rubbning af min öfvertygelse, så skulle jag gerna frånträda densamma, men oaktadt den största upmärksamliet, jag användl vid afhörande af Gr.ns skäl, så hafva de likväl icke hos mig kunnat rubba en åsigt, hvilken stödjer sig på den vid riksdagar under en tid af 40 år, förvärfvade erfarenheten alt grundlagens nu gällande stadgande är både nyttigt och möjligt att verkställa.
Nödvändigheten af förändringen, har Gr.
Lagerbjelke icke kunnat ådagalägga.
Han har tvertom medgifvit, alt det i någon mån skulle vara äfventyrligt att öfverlemna handläggningen lill förstärkt Bevilln.
Hvarför skall man då underkasta sig ett sådant äfventyr?
För min del kan jag icke inse, hvarföre de, af Hr Gr:n omnämnda frågor, rör:de stämpelpappersafgiflen m. fl. ärenden skulle i förstärkt Bevilln.Utsk. behandlas heldre än i förstärkt StatsUtsk.
Desse bevillningar är en tillgång, som skall beräknas vid statsreglering och då ser jag ingen nytta i alt skjuta dem under förstärkt Bevilln.Utsk.; förslaget, — från hvilken sida det än må betraktas, är således hvarken nödigt eller nyttigt, men vittnar om ett bemödande hos Const.Utsk. att ådagalägga en verksamhet, hvilken jag för min del tinner hvarken nödig eller nyttig.
Den 29 Juli.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara att Otsk:s ifrågavande förslag år hvarken nödigt eller nyttigt, och besvarades denna propos. med ja, blandade med nej, hvarefter II.
Uplästes till justering samt godkändes följande votcr:spropos.
Den, som vill att R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke antager, att det i Const.Utsk:s mern.
N:o 14, framslälldte förslag till ändring i 71 § R.F. är hvarken nödigt eller nyttigt, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, antager R. o. Ad. nämnde förslag till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Nej — 13. H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, förklarade att den sålunda af R. o.
Ad. godkända anmärkmn komme att lill Const.Utsk. hänvisas.
Jag ber att få anmäla min reservation emot detta R. o. Ad:s beslut.
Jag har icke öfvervarit denna frågas behandling i Coust.Utsk. och har derföre icke yttrat mig öfver sjelfva hufvudsaken; men jag reserverar mig emot formen, att R. o. Ad. skulle kunna, genom en gemensam tanke, förklara, att Coust.Utsk:s framlagda förslag är hvarken nödigt eller nyttigt. 56 § R.F. förutsätter icke andra gemensamma tankar än som innefatta anmärkmr emot ett fraralagdt förslag, och dessa anmärkn-.r eger Const.Utsk. att i möjligaste måtto sammanjemka.
Nu hemställer jag lill R. o.
Ad., huruvida det blifver möjligt att sammanjemka denna tanke, om ett onödigt och onyttigt förslag, med någon annan gemensam lanke.
Skulle Const.- Utsk. framlägga voter:spropos:r, af hvilka den ena innefattade förslag, att ett framlagdt grundlagsförslag måtte blifva hvilande, den andra, alt detsamma måtte afslås, så är detta grundlagsvidrigt, enär 56 § R.F. icke omtalar någon annan votering, än den, som har till syfte, att sammanjemka RiksStms i någon eller några delar skiljaktiga meningar.
Om den besynnerliga händelsen skulle inträffa, att alla 4 RiksStm förklarade Const.Utskts förslag onödigt och onyttigt, hvad blefve då följden?
Const.Utsk, skulle sammanjemka dessa tankar.
Detta blefve lätt, och det blefve dä ett R.
St:s beslut att förslaget skulle anses onödigt och onyttigt.
Detta utlåt. skulle sedan, enl. 56 § R.F. hvila till slutligt antagande eller förkastande vid påföljande riksdag.
Jag hemställer till R. o. Ad. 10
Den 29 J uli. huruvida detta är möjligt.
Skulle det åter innefatta ett afslag, så är det icke heller öfverensstämmande med 56 § R.F. som stadgar, att R.
St:r icke må vid första riksdagen öfver dessa frågor besluta.
Föredrogs ånyo Const.Ulsk:s d. 25 och 26 dennes på bordet lagda mern.
N:o 15, med förslag till ändring uti 36 och 43 §§ R.O., rörande sammansatt Utsk.
Det af Const.Utsk. föreslagna nya mom. är, om jag rätt minnes, af R. o.
Ad. förut gilladt, fastän det icke blifvit grundlag, derföre att del fallit i ett annat Stånd.
Med min öfvertygelse instämmer en sådant stadgande, men jag anser att detta mom. bör tilläggas i 43 § och icke i den 36.
Den 36 § innehåller föreskrifter om sådana frågor, som skola bero på R.
St:s beslut, hvaremot den 43 § angår frågor, som röra Utslcs arbetsordning.
Nu innehåller detta mom. en fråga, som angår (Jlsk:s arbetsordning, och jag anser derföre, att det vore lämpligare, alt insätta mom. i 43 §, dit detsamma, i min tanke, rätteligen skulle höra.
Jag hemställer derföre, om icke R. o. Ad. anser sådant lämpligare och skulle vilja antaga det, såsom sin gemensamma tanke i denna punkt.
Det nu under öfverläggning varande förslaget är fullkomligt lika med ett förslag, som Const.- Utsk. vid sisla riksdagen framställde och som blef hvilande samt af R. o. Ad. vid denna riksdags början antaget.
Const.Utsk. ansåg, att detta förslag var i alla afseenden lämpligt och har derföre ånyo framställt detsamma.
Den anmärkn., som den siste värde talaren gjort är också icke riglad emot förslaget i sak, utan endast en anmärkn. emot formen och afser alt ett mom. må flyttas ifrån en § lill en annan.
Måhända har den värde talaren rätt i sin åsigt ang:de upslällningen och jag vill derföre icke motsätta mig den gemensamma tanke han föreslagit.
Då härefter E. Ex. Hr Frih. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. såsom sin gemensamma tanke godkände den gjorda anmärknm, att det såsom nytt mom. i 36 § föreslagna stadgande bör införas i 43 §, ropades ja, hvarpå H. Ex. förklarade att denna anmärkn. komme att till Const.Utsk. hänvisas.
N:o 16, med förslag lill ändring i 1 mom. 49 § Riksd.Ordn. och 56 § 1 mom. R.F., ang:de motioner.
Härvid framställdes icke någon anmärkn., hvarföre H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, förklarade, att Utsk:s ifrågavar:de förslag komme att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
O Ånyo föredrogs Const.Utskrs d. 25 och 26 dennes på bordet lagda mern.
N:o 17, med förslag till ett tillägg i 59 § R.F. och Den 29 Juli. 11 27 § 1 morn.
Riksd.Ottin, rörande proposm om Statsverkets tillstånd och behof. Frih.
Med all aktning för den skiljaktiga mening, som blifvit inför R. o. Ad. tillkänDagifven i egenskap af reservation efter den sist hållna voteringens utgång, förmodar jag likväl att R. o. Ad., vid detta såsom vid nyss omförmäldta tillfälle icke låter sig betagas den rätt RiksStm ega att, vid Const.Ulsk:s förslag till ändring af en grundlags-§, förklara sin mening derom.
Det förslag till ändring af59§R.F., som Const.- Utsk. framställt, innebär, efter mitt förmenande, icke egenskaperna af nytta och nödvändighet.
Const.Utsk. har såsom motiver för detta förslag anfört att det skulle i väsendtlig mån ”bidraga såväl lill ledning och uplysning, som till underlättande af behandlingen vid riksdag af en bland dennes vigtigaste frågor, nemi. bestämmandet af sättet att genom bevillningar fylla hvad Staten utöfver de ordinarie inkomsterna erfordrar, derest den propos., som, till (öljd af 59 § R.F., K.
M. vid hvarje riksdag ang:de Statsverkets tillstånd och hellof later afgifva, åtföljdes af förslag huruvida dessa behof genom bevillningar kunde fyllas.”
Den åsyftade underlättnaden af behandlingen vid riksdagarne, tror jag icke skulle komma att vinnas genom det afgifna förslaget.
Tvertom tror jag, att det vore att utkasta ett tvistefrö, som skulle kunna, vore det än aldrig så ogrundadt, ingifva någon grad af misstroende, hvilket åter ej kunde annat än verka menligt pä ärenderne.
Alt bestämma sättet, huruledes bevillningarne skola fylla Statens behof, utgör en R.
St. tillkommande rättighet.
Detta förslag innebär således ett sätt att sammanblanda- de båda Statsmakternas attribulioner.
Jag afstyrker på den grund, som jag redan haft äran angifva, berörde förslag, och hemställer vördsamt att R. o. Ad. behagade såsom sin gemensamma tanke förklara förslaget vara hvarken nödigt eller nyttigt.
Den siste värde talaren har ansett ifrågavar:de förslag hvarken nödigt eller nyttigt, ibland annat af det skäl, att om K.
M. kommer med propos:r i bevillningsfrågor, så skulle sådant långt ifrån att lätta arbetet hos R.
St. snarare endast åstadkomma split och afslag.
För min del vågar jag likväl hysa bättre tankar om Regeringen än att anse proposm från K.
M. endast kunna föranleda afslag och oenighet.
Måhända har Const.Utsk. kommit verkliga förhållandet närmare, då Utsk. trott att R.
M:s propostr mången gång kunde hemta en nyttig ledning för sina beslut; och man har äfven sett R.
St. vara af denna Utsk:s tanka, ty då någon stor bevillningsfråga förelegat, hafva Ständerna vid mer än ett tillfälle anhållit det K.
M. täcktes aflåta propos. i ämnet.
Cederström har vidare sagt att Const.Utskrs förslag skulle leda till sammanblandning af de båda Statsmakternas attributioner, och att beskattningsrätten tillhörde R.
St. ensamt.
Den ädle Frihm har likväl förbisett, alt beskattningsrätten fortfarande komme att tillhöra R.
St. ensamt, äfven om Const.Utsk:s förslag an - 12 Den 29 Juli.
Jages.
Const.Ulsk. har nemi. icke ifrågasatt någon förändring derutinnan att R.
St. ensamma besluta i bevillningsfrågor, och denna rättighet blir, såvidt jag kan förstå, icke på något sätt för nära trädd, derför att Regeringsmakten erhåller ett åliggande att inkomma med förslag i dessa frågor.
Icke heller tyckes samme värde talares framställda förmodan ang:de den följd K. propos:r hafva med sig, gifva anledn. lill att R.
St. vore till den grad benägna att ingå på en sak, derföre att den blifvit framställd genom nådig propos., att man kunde säga, att R.
St:s beskattningsrätt blefve för nära trädd, derföre att K.
M. inkom med en propos. i bevillningsfrågor.
Jag liar icke heller någonsin hört, att R.
St:s beskattningsrätt i bränvinsbrännings- eller tullfrågor eller andra bevillningsfrågor varit för nära trädd eller på något sätt lidit intrång, derföre att Regeringen i dessa frågor afgifvit propos:r.
Deremot synes det gifvet, att det mången gäng skulle lända till en uplysande redning af frågorna för deras behandling hos Sländerne, om Regeringen afgifvit propos:r i ämnet.
Det vore äfven ganska nyttigt att i detta stadgande Regeringen hade en anledn., att framställa nyttiga förslager till II.
St.: ty såsom förhållandet nu är, kan det visserligen hända och har handt, att Regeringen sjelfmant inkommit med förslag i vigligare frågor, och det har såsom förut af mig blifvit påpekadt, äfven händt, alt R.
M. anhållit om utarbetande af förslager i dessa ämnen, med hvilka K.
M. på grund deraf inkommit; men det har då alltid gällt stora och vigtiga frågor.
Nu är det gifvet, all det äfven vore ändamålsenligt om man, vid en progressiv utveckling af förhållandena kunde vänta hjelp från Regeringen äfven i mindre frågor.
Oftast är det rådligast alt icke på en gång göra en hell ny lagstiftning, utan bör man i allmänhet utveckla det beslående till allt större förbättring.
Emedlertid har K.
M. f. 11. ingen anledn. att fortfarande låta utarbeta förslag till utveckling af bevillningsförhållandena; men om deremot ett sådant stadgande, som det här föreslagna, inkom uti grundlagen, så linge K.
M. derigenom tillfälle och anledning att mera i detalj följa utvecklingen af bevillningsförhållandena och inkomma med nyttiga förslager i desse frågor.
Derigenom kan naturligtvis icke någon inskränkning föranledas i R.
St:s rätt alt i sådane frågor ensamme besluta; men deremot vinnes en ganska stor fördel, genom de nplysningar, som R.
St. utaf de ingifna förslagen kunde hemta.
Jag kan således icke inse att någon olägenhet genom delta förslags antagande skulle kunna upstå; men väl vore en icke så obetydlig förbättring af grundlagarne vunnen.
Att Const.Utsk:s värde ordfcde ex officia och med ali flit försvarar Utsk:s förslag, förundrar mig icke; men bevisningen var icke för mig öfvertygande.
Lagerbjelke har, såsom det vill synas, förvexlat tvenne förhållanden, som äro väsendtligen skiljaktiga.
Det ena kallas regel, del andra undantag.
Det är mig ganska välbekant, att K.
M. har äfven tillförene framställt clt eller annat förslag i ena - Den 21) Juli. 13 handa ämnen, som nu äro ifråga.
Sådant har hittills likväl en» dast undantagsvis inträffat.
St. för något särskildt fall funnit sig böra begära ett sådant förslag, så har det icke destomindre ofta nog händt, alt, sedan Regeringen atlåtit ett dylikt, R.
St. å sin sida icke hafva detsamma antagit.
När så sker under nuvarande förhållanden, då saken endast undantagsvis förekommer, så hemställer jag huru förloppet torde blifva, om ifrån undantag det uphöjes till regel, att K.
M. aflåter förslag i alla de ämnen, derom R.
St. tillhörer att fatta sitt beslut?
Jag frågar vidare om det länder till ökande af Regeringens anseende, att den, i st. f. att, i sista hand pröfva förslagen och deröfver för sin del besluta, måste taga initiativet och blottställa sig för det klander, som inom representationen kan förekomma, och detta i frågor, der Regeringen icke hade behöft yttra sig?
Härutinnan skulle man tilläfventyrs dessutom kunna tro ett sträfvande röja sig hos R.
St., att skjuta på Regeringen en del af de dem åliggande göromål, och dymedelst också på Regeringen i både första och sista handen hvälfva det tadel, som å en möjligen mindre lyckad utgång af de sålunda ävägabragta åtgärderne kunde blifva en följd.
Sådant kan förloppet i liera vigliga frågor ganska lätt blifva; man behöfver icke vara pessimist, för att förespå det, och om det ock ej på långt när skall med alla frågor inträffa, blifver det ledsamt nog för hvar gång det sker.
Undvikandet deraf hade ju varit så lätt.
Detta utgör för mig tillräckligt skäl, att till det H.
Ståndets bepröfvande vördsamt förnya min i detta ämne gjorda hemställan.
Jag anhåller att få förena mig i den åsigt, som Gr.
Lagerbjelke har framställt.
Jag kan för min del icke annat än tro att det skulle vara serdeles nyttigt för R.
St. att vid deras sammanträden få ifrån regeringsmakten emottaga förslag på hvad sätt de bevillningar skola fyllas, som
Statens behof möjligen kräfde utöfver de vanliga förhållandena.
En hvar af oss vet allt för väl att man, genom en bättre ordnad bränvins-lagstiftning och genom en annorlunda upställd charta sigilataförordning skulle kunna komma i åtnjutande af ganska betydligt ökade inkomster för Staten, hvilka skulle kunna i produktiv väg med mycken fördel användas.
Något hvar torde likväl finna, att det är, om icke omöjligt, likväl särdeles svårt för R.
St. och för deras Utsk. att utarbeta något helt och fullt ändamålsenligt.
Jag skulle deremot tro, alt det vore synnerligen lämpligt, om Regeringen, då den ansåg Statens behof kräfva några betydliga penningelillgångar, i och med detsamma framkom med förslag till de sätt, på hvilka medel för dessa ändamål kunna anskaffas.
Jag tror att detta ändamål kan vinnas genom det förslag till tillägg i 59 § R.F., som Utsk. framställt, och anhåller således i likhet med Gr. Lagerbjelke, att R. o. Ad. måtte afslå det förslag till gemensam tanke, hvilket Frih.
Cederström framlagt och deremot besluta, att del ifrågavar:de betänk.
N:o 17 må blifva hvilande.
Det exempel, Hr von Troil anfört, råkade icke falla sig synnerligen bevisande.
Hr von Troil erinrade 14 Den 29 Juli. om bränvins-lagstiftningen och ansåg att det derutinnan skulle vara synnerligen lyckligt att få en propos. ifrån Regeringen.
Vi hafva ju i delta hänseende en erfarenhet att åberopa.
Vid sisth riksdag aflat Regeringen ett förslag i nämnde afseende. R. o. Ad:s Elektorer hade vid besagde riksdag invalt mig i Allm. Bcsv.- o. Ekon.Utsk. Jag fick således tillfälle (— om det medförde en obeskriflig hugnad och tillfredsställelse, härrörde det åtminstone ej af den tidsåtgång, som i detta speciella ärende biet nödig —) att vid Utsk:s sammanträden med sammansatta Bevillnings- och LagUtsk:n i SecretaUtsk:s rum, öfvervara handläggningen af denna fråga.
Jag fick således erfara huruledes den K. propos:n stycke för slycke sönderrycktes, och ett opus frambragtes, deri beståndsdelarne föga erkändes vara dugliga för en god lagstiftning, hälst både theoretici och practici högeligen klandrade detsamma fastän stundom utur olika synpunkter.
Efter långvariga debatter inom RiksStm, skedde från alla håll häraf återremiss till Utskm, som med sina förenade krafter sluteligen lingö företaga sig hvad de eljest kunnat göra ifrån början, nemi. upställa och anordna ett förslag enl. R.
St:s egna åsigter.
I denna fråga har jag således egen erfarenhet alt åberopa och den var, såsom ofvansagdé förhållanden utvisa, icke upmuntrande för följandet af enahanda procedur för framtiden.
Går det framgent hela vägen likaledes, blifver den föreslagna omvägen af ingen nytta, då den K. proposm icke leder till någon åtgärd.
Jag hörde personer yttra att det varit nyttigt, om den förra gången hade blifvit antagen.
Härom är icke tillfälle att nu inlåta sig till hufvudsaken, men när det faktiska resultatet utvisar att den ang:de bränvins-lagstiftningen aflålne K. proposm icke varit så lycklig att hafva hos R.
St. befunnits nöjaktig och följaktligen icke heller blifvit antagen, så må det förlåtas, att man icke önskar få uphöjdt till regel, hvad som hittills, då det varit iakttaget, i egenskap af undantag, långt ifrån att leda till en önskvärd sakens utgång, fördröjt afgörandet betydligt och likväl derå ej utöfvat det hälsosamma inflytande, om ens något, hvilket man hoppats dymedelst deråt bereda.
Jag förenar mig i allo uti Frih.
Cederströms åsigter.
Jag kan af hvad Gr.
Lagerbjelke och Hr von Troil anfört, icke finna mig öfvertygad derom att det vore hvarken nödigt eller nyttigt orri man skulle i grundlagen införa ett stadgande, som ålade Regeringen, såsom en bestämd skyldighet alt vid hvarje riksdag framställa förslag, huru de behofver skola fyllas, som Regeringen aDser nödvändiga.
Det är Regeringen, såsom sådan betraktad, tillständigt och är en absolut skyldighet för densamma att till R.
St. framlägga förslag öfver de behofver för statsmachinens orubbade och ändamålsenliga gång, som den anser angelägna.
Detta kan Regeringen göra och gör det med lätthet, emedan den har att tillgå alla de uplysningar, genom vederbönde embetsmyndigheter, som i detta afseende äro nödvändiga, men det är ingalunda Regeringens skyldighet att på den andra sidan föreslå R.
St. på hvad sätt de medel skola sammanbrin - Den 29 Juli. 15 gas, som för ändamålet åro behöfliga.
Detta är en skyldighet, som uteslutande tillhör R.
St., ty det ligger inom beskaltningsområdet.
När så är, när nu Regeringen icke har i grundlagen sig förelagdt att framställa förslag till förbättringar i beskattningslagarna men dertill är oförhindrad om den så finnér för godt, och man jemväl af erfarenheten sett, att Regeringen dels opåkallad!, dels i följd af R.
St:s underd. önskningar begagnat denna sin rättighet, så vet jag sannerligen icke hvartill det skulle båta att i grundlagen införa ett stadgande, som ålägger Regeringen såsom en pligt, hvad som icke bör vara det för någon annan än den statsmakt, som har att pröfva Regeringens fordringar i anslagsväg, och att bifalla dem när denna statsmakt så finner nödigt och nyttigt.
Det är ett begär, som beklagligtvis allt mer och mer tilltager, att lappa och ändra och tumma på lagarna under förmodan alt man skall göra dem bättre än de äro, och under det att man gör sådana beständiga förändringar så försämras de i verkligheten.
Jag tillstyrker att R. o. Ad. låter den gamla grundlagen blifva oförändrad och att således R. o. Ad. måtte förklara det Const.- Utsk:s förslag är hvarken nödigt eller nyttigt; Bifogande jag härvid den önskan, att Const.Utsk. måtte, såsom jag tillförene yttrat, inskränka sig till att föreslå verkligen nödiga och nyttiga förändringar, ehuru jag förutser, att denna min önskan skall blifva fruktlös.
Cederström om ursägt, alt då jag sammanställer hans olika påståenden med hvarandra det icke är mig möjligt att finna huruledes hans yttranden hänga konseqvent med hvarandra tillsammans.
Ilan har nemi. en gång sagt att Const.Utsk. i sitt förslag skulle sammanblandat statsmaktens funktioner, hvarigenom intrång skulle upkomma i R.
St:s beskattningsrätt, flan har vidare sagt att K.
M:s nåd. propos:r endast leda till split och afslag af R.
Om en K. propos. endast ledde till afslag af R.
St., så hemställer jag till den ädle Frih:n, om sådana förslager leda till intrång på R.
Det är ju derigenom tydligen visadt, huruledes R.
St. hafva fullkomlig rättighet och äfven begagna denna rättighet att afslå sådana förslager.
Hvad nu serskildt angår Friluns påstående att K.
M:s nåd. propos:r icke åstadkomma annat än gräl och afslag, så skulle detta påslående, ifall det egde grund, leda derhän, att man skulle bedja Gud bevara sig från alla K. propos:r och att grundlagen vore bäst inrättad om man ställt så lill att man helt och hållet sluppe några propos:r från Regeringen.
För min del, vägar jag likväl föreställa mig att ehuruväl R.
St. många gånger och med skäl afslagit K. propos:r, man icke får antaga den andra statsmakten vara så illa utrustad på förstånd, alt den icke kan föreslå något godt eller att den icke det redan mången gång har gjort, och att man således icke i allmänhet får betrakta K.
M:s propos-.r såsom ett ondt utan såsom något nyttigt, beroende alltid 1C
Den 29 Juli. af R.