Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Klinckowström, med hvilken jag i afseende å våra financiella frågor eljest flera gånger haft tillfälle att instämma, gifvit mig ett starkt skäl för min åsigt, ty då den tablå, vi hafva att förvänta från Stats-Utsk:t, lärer blifva så förfärlig, att den icke en gång motsvaras af de målningar, Hr Frilen här förut gjort, då tror jag att det är skäl för H. o. Ad:n att söka bereda tillgångar, med hvilka man kan göra front mot de väntade stora utgifterna, och i detta afseende äro 220,000 rdr icke att förakta.
Om jag vore öfvertygad, att minskningen i tullinkomsten till följd af salttullens borttagande icke behöfde fyllas genom annan beskattning, som tilläfventyrs blefve ännu tyngre att bära, skulle måhända äfven jag gifva min röst för borttagandet af denna tull.
Jag anser för öfrigt temligen tvifvelaktigt, huruvida konsumenten derigenom skulle få någon väsendtligare lättnad, ty jag har oftast funnit, att det är importören och mellanhandel:: som draga fördelen af sådane nedsättningar.
Ar verkligen meningen att man skall komma jordbrukaren på ett verksamt sätt till hjelp, finnes, efter mitt förmenande, utvägar, som bättre än afskaffandet af salttullen leda till målet, och dessa utvägar har Bevilln.-Utsk:t i andra förslag framlagt. fin talare har omnämnt den stora ovilja som saltskatten, la gabeile, framkallade bland Frankrikes lägre befolkning.
Pä det jemförelse:: skulle hafva varit bevisande, hade den värde talaren bort upplysa om beskaffenheten af la gabeile, hvilken, efter hvad jag antager, tryckte befolkningen på helt annat sätt
Den 25 April f. m. 485 och säkert i långt högre mån, än förhållandet är med den salttull, som uppbäres i Sverige.
Då jag, utan att i öfrigt fästa mig vid siffrorna i Frih. Klinckowströms framställning, antager, att Statsverket har behof att behålla sina tillgångar, finner jag för närvarande icke någon anledning att från statsinkomsterna bortstryka 220,000 rdr, hvarföre jag röstar för bibehållande tills vidare af den ifrågavarande tullen.
Hr Bennich: (Yttrandet, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera icke af honom återlemnats.)
Såsom tillägg till hvad den siste värde ta laren anfört, ber jag att få nämna, att salt är en vara, som icke blott förbrukas af menniskor, utan som derjemte användes i åtskilliga andra hänseenden.
Så t. ex. torde det säkerligen vara Frih.
Sprengtporten val bekant, att man icke utan tillgång på salt kan åstadkomma en enda mark godt smör, begärligt i marknaden, äfvensom att salt användes i ganska stor utsträckning vid kreatursutfodringen.
Då man nu vill, att tull icke skall finnas vid importen af de varor landtmannen har att föryttra, synes mig konseqvensen fordra, att de varor, han behöfver för sin rörelse, tillhandahållas honom för möjligen billigaste pris.
Sprengtporten sade sig skola hafva instämt i förslaget om salttullens borttagande, derest icke den derigenom uppkommande bristen skulle på annat sätt behöfva fyllas.
För min del anser jag verkligen, att andra artiklar med ojemförligt mycket mera skäl, än denna, kunna beskattas, ty fördelen af salt tullens borttagande skulle tillfalla alla.
Om man erinrar sig den tid, då salttullen var hög, torde man äfven ihågkomma huru priset å denna vara minskats, i den mån tullen derå nedgått.
Ofverpris kan icke i längden bibehålla sig, ty efter någon tid utjemnas förhållandena förmedelst spekulationer.
Den siste värde talaren har dessutom fästat uppmärksamheten derpå, att saltet fördyras icke blott med tullsatsens belopp, utan äfven genom tulibehandlingen åtföljande omständigheter, hvarigenom denna vara kostar landets innebyggare vida mera än den borde.
Jag yrkar fortfarande bifall till Bevilln.-Utsk:ts förslag.
Då jag, vid alla de riksmöten jag bevistat, röstat för salttullens borttagande, anser jag mig böra tillkännagifva, att jag fortfarande är af denna åsigt, samt att jag instämmer med dem, sorn yrka borttagandet af denna tull; särskildt instämmer jag till alla delar med Frih. Klinckowström.
I afseende å det skäl, som af en högt aktad talare bredvid mig blifvit anfördt emot salttullens borttagande, att nemligen andra förnödenhetsvaror voro belagda med tull, som lika mycket som denna tryckte den fattige, ber jag att få erinra, att ju 486
Den 25 April f. m. genom salttullens afskalTande dock någon lättnad beredes, samt att inan icke bör handla i öfverensstämmelse med historien om den man, som menade att, om hans dragare kunde tåla det han då pålagt, kunde den också tåla litet till, och så ökade och ökade på, tills dess lasset blef stående.
Man säger, att borttagandet af salttullen icke skulle komma den fattige till godo, emedan han ändå köpte så små qvantiteter, att minskningen i handelsmannens inköpskostnad icke skulle kunna fördelas på den af den fattige inköpta lilla qvantiteten.
Men salt förbrukas icke blott af fattighushjonet eller de egentliga proletärerne, utan af alla, deribland af mindre jordbrukare och arrendatorer, som hafva andra i sitt bröd; dessa behöfva icke så obetydligt med salt, och då lärer väl en förminskning i priset derå af 10 öre pr kubikfot komma åtminstone dem till godo.
Jag har dessutom hört flere handlande uppgifva, att nuvarande täflan i handelsväg är så stor, att det är nästan omöjligt för en handlande att hålla en vara ett öre högre i pris än hvartill den säljes af andra, samt att således hvarje minskning i tullomkostnader måste komma den köpande till godo.
Då jag derjemte anser salttullen i och för sig vara för känslan vedervärdig, som en värd talare nyligen yttrade sig, skulle jag önska, att R.
St:r en gång grepe sig an och afskaffade densamma.
Den brist, som derigenom komme att uppstå, skall, efter mitt förmenande, småningom fyllas genom växande statsinkomster.
Vi hafva ständigt hotats med brist i statskassan och likväl har man vid hvarje ny riksdag mötts med ett öfverskott i statsinkomsterna.
Men äfven om så icke nu skulle blifva händelsen, är det, efter min förmening, mera skäl att öka den allmänna bevillningen, hvilken drabbar alla i samma proportion, än att bibehålla en sådan skatt som den i fråga v:de.
Jag hade icke tänkt yttra mig i denna fråga, om icke den siste värde talaren här förklarat, att han ansåge det vara bättre att höja den allmänna bevillningen, än att bibehålla salttullen.
Jag erkänner till alla delar det principielt rigtiga uti borttagandet af denna tull, äfvensom jag inser att jordbrukaren i viss mån deraf skulle hemta fördel; men på de skal, som af Gr.
Hamilton här blifvit anförda, kan jag för närvarande icke biträda ett sådant förslag.
Jag anser nemligen salttullen vara en finanstull, som icke är särdeles tryckande, deraf inkomsten helt och hållet tillfaller statskassan och som icke gynnar någon på en annans bekostnad.
Varnande R. o. Ad. för att hellre vilja öka allmänna bevillningen än att bibehålla salttullen, nödgas jag instämma med Gr. Hamilton.
Med anledning af den utaf Frih.
Den 25 April f. m. 487 af Ugglas meddelade »varning» emot höjande af den allmänna bevillningen, anser jag mig böra »varna» Hr Frihm för att tro, att icke i allt fall den allmänna bevillningen måste höjas, om vi, utan att låna, skola kunna bestrida Statsverkets utgifter, — oafsedt utgifterna för jernvägsbyggnader.
För min del anser jag dessa »varningar» och förespeglingar ganska olyckliga, och hoppas att man på dem icke fäster mera afseende än de förtjena.
Den, som icke vill till ledstjerna för sitt handlingssätt taga hvad han anser rätt och billigt, utan söker skrämma genom förespeglingar om framtida vådor, tror jag går på origtig väg.
Gripenstedt har i sitt anförande ordat om att göra rättvisa, och om vid något tillfälle det är skäl att göra rättvisa, så är det just nu, ty genom salttullens borttagande göres rättvisa åt hela Svenska folket.
Jag har icke deltagit i diskussionen om öfriga delar af tullbetänkandet, emedan mina åsigter i flera hänseenden skiljt sig från dem, som här blifvit förfäktade, men i denna punkt har jag ansett mig uppmanad att, så vidt på mig kunnat bero. söka understödja Utsk:ts framställning.
Jag tror, att densamma innefattar en början till verklig rättvisa, då jag deremot icke kunnat inse hvad rättvisa ligger deri, att man förskaffar oss vin och tryffel och sidentyger till billigt pris.
Då vi komma längre fram i detta Betänk., kan det blifva illfälle att, om man befarar brist i tullinkomsterna, — i hvilket afseende General-tuildirektören dock sökt lugna oss, — förhöja tullen på en artikel, som dertill är ganska lämplig, nemligen tobak.
Kunde man fördyra denna artikel, så att man sluppe att se nästan hvarje trasvarg med cigarr i munnen, kunde sådant vara ganska önskligt.
Jag ville hellre se dessa indivi der med hela kläder än med rykande cigarrer och om detta kunde ernås genom höjande af tullen på tobak, tror jag att sådant skulle för landets innevånare vara både i fysiskt och moraliskt hänseende gagneligt.
Jag fortfar att yrka afskaffande af salttullen.
Så länge skatter äro nödvändiga för statsmaskineriets behöriga gång, tror jag att klokheten bjuder, att uttaga dessa skatter på det sätt, som är minst tryckande och minst förhatligt.
Nu vågar jag påstå, att bland de skatter, som trycka Svenska folket, finnes knappast någon, som trycker så litet som salttullen, och då kan jag icke efterskänka denna skatt vid en tidpunkt, sådan som den närvarande.
En talare, Hr Bennich, har fästat uppmärksamheten på den fördel, som för handel och rederierna skulle uppstå genom salttullens afskaffande.
,Med anledning deraf får jag erinra om att dessa redan vunnit en ganska stor fördel derigenom, att handelssocieteterna befriats från den dem förut 488 Den 25 April f. m.
Sliggande skyldighet att, till förekommande af brist S denna vara, hålla saltupplag.
Om salttullen efterskänkes, förlorar Statsverket en betydande inkomst, och intill dess denna blifvit genom andra tullinkomster ersatt, synes mig vara bäst att bibehålla en tull, som visserligen till en del drabbar förbrukarne, men som också till en del faller på den främmande producenten och importören.
Jag har endast velat tillägga detta till hvad jag förut anfört i ämnet, och vidblifver jag min åsigt, att Bevilln.-Utsk:ts förslag bör afslås.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels ock afslag derå samt bibehållande af den för ifrågav:de artikel nu stadgade tullsats, 10 öre per kubikfot; framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades talrika och starka ja, blandade med många nej, samt sedermera propos. på afslag å samma hemställan och bibehållande af nu gällande tullafgift för ifrågav:de artikel, då svaren utföllo med talrika nej, blandade med många ja; hvarefter och sedan propos. på bifall till Utsk:ts hemställan förnyats samt besvarats med starka och talrika ja jemte många nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig nu hafva funnit ja öfvervägande.
Sedan votering begärts, upplästes och godkändes följande voteringspropos.: »Den som bifaller Bevilln.-lJtsk:ts i Betänlut N:o 8 gjorda hemställan, att oraffineradt kok- och bergsalt må få tullfritt till riket införas, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. denna hemställan och bibehåller den för sagde artikel nu gällande tullafgift, 10 öre per kubikfot.» Voteringen företogs och befunnos vid dess slut rösterna hafva utfallit sålunda:
Nej — 72.
Svampar och Tobak.
Tråd. Frih. af Ugglas:
Den tull, som uti 1854 års tulltaxa var stadgad för jern- och ståltråd samt messingstråd, borttogs Dea 25 April f. m. 489 redan år 1857, och efter denna tid hafva nämnda varor varit tullfria.
Samina skäl, som förmådde R. o. Ad. att ej bifalla den tullsats, som blifvit föreslagen med afseende å »andra slag oarbetade metaller,» torde äfven böra gälla med afseende å nu ifrågavarande artiklar.
De äro nemligen nödvändiga för åtskilliga andra näringsgrenar; och att nu skydda en relativt obetydlig industri för att betunga andra näringsgrenar, hvilka för sina produkter ej åtnjuta skydd, synes mig vara obilligt; hvarför jag anhåller, att R. o.
Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, måtte bibehålla den för dessa artiklar nu gällande tullfrihet.
Hr af Ström, Carl Ferdinand:
På sätt Frih. afUgglas erinrat, har tullfri införsel af ifrågavarande artiklar allt sedan år 1857 varit medgifven.
Vid 1859 års riksdag gjordes visserligen försök att å artikeln jern- och ståltråd ånyo tillvägabringa en införselstull.
Anledning dertill hemtades då af den omständighet att tillverkning af dylik vara samma år kommit i gång vid ett i Småland anlagdt större manufakturverk, hvars idkare genast ansågo sig befogade att göra anspråk på skydd för denna tillverkning, ehuru vilkoren för dess bedrifvande voro fullkomligt kända, då början dermed skedde.
Förslaget blef emedlertid af R.
St:r förkastadt; och vid påföljande riksdag gjordes icke någon framställning i denria syftning.
Vid innevarande riksdag har man deremot trott tillfället i detta hänseende mera gynnsamt, och det väckta förslaget om tulls åsättande å förevarande artiklar har äfven af Bevilln.-Utsk:t blifvit understödt.
Om härmed är afsedt att omhulda den förenämnda fabriken, ber jag att till upplysning i hvad mån densamma må af en sådan omvårdnad vara i behof, få meddela, att tillverkningen derstädes af jern- och ståltråd, som år 1859 utgjorde 71,790 skålp., sedermera så ökats att densamma uppgick år 1863 till 262,290 skålp. och år 1864 till 368,000 skålp.
Såsom särkildt skäl för sitt tillstyrkande att ånyo med tull belägga en artikel, hvaraf tillverkningen under medgifven tullfri import med sådan framgång bedrifvits, har Utsk:t åberopat den under sednare åren betydliga tillväxten i införseln af jern- och ståltråd.
Det är visserligen sannt. att importen deraf år 1864 uppgått till nära 136,000 skålp.; men Utsk:t har härvid förbisett att en ungefär lika stor qvantitet af sådan vara samma år exporterades (ill utlandet.
Hvad åter messingstråd beträffar, så har importen deraf varit jemförelsevis mindre betydlig, och något förslag om denna varas beläggande med tull har icke förut ifrågasatts under den tid af nära tio år artikeln varit tullfri.
Om för öfrigt importen af ifrågavarande artiklar ock vore större än den verkligen befmnes vara, så är det dock alldeles uppenbart alt denna import sker för att bereda tillgång å ett oundgängligt material för vigtiga näringsgrenar inom landet, hvilkas behof af dessa artiklar icke kan genom inhemsk tillverkning fyllas, och det förhållande att af jern- och ståltråd en i det närmaste lika stor qvantitet till riket importeras, som derifrån 490 Den 25 April f. m. exporteras, utvisar äfven tydligen att den här i landet tillverkade varan är af helt annat slag än den från utrikes ort införda.
På nu anförda skäl ber jag att få förena mig i det af Frih. af Ugglas gjorda yrkande att, med afslag å Utsk:ts tillstyrkande, tullfrihet för artiklarne jern-, stål- och messingstråd måtte bibehållas.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvarvid svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå samt bibehållande af nu stadgade tullfrihet för ilrågav:de artikel, då svaren utföllo med många ja jemte åtskilliga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Attika.
Utsk:ts hemställan rörande införselstariflen i öfrigt.
Om varu-utförsel.
Jag vill visserligen icke begära votering i denna fråga, då jag förutser, att derpå ingenting kan vinnas, men jag kan dock ej underlåta att protestera och reservera mig mot den uppfattning af Franska traktaten, som äf ven här gjort sig gällande.
Jag anser nemligen och kommer fortfarande att anse denna traktat vara en särskild traktat, som gäller i afseende å Frankrike, men ingalunda binder oss i våra tullförhållanden till den öfriga verlden Efter härmed slutad öfverläggning, framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på godkännande af Utsk:ts ifrågav:de yttrande och, då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Tulltaxeunderrättelserna.
Rubriken.
Då denna punkt redan är af de öfriga Stånden bifallen, och Statsverkets närvarande tillstånd icke med - Dea 25 April f. m. 491 gifvit Utsk:t att förorda min motion, vill jag ej insistera pä bifall till densamma.
Jag anhåller endast få till prot:t antecknadt, att det, enligt min åsigt, finnes tvenne förut icke mycket uppmärksammade omständigheter, hvilka tala för snart borttagande af de s. k. lastpenningarne.
Den ena är den, att vår Svenska handelsflotta, som nu erlägger lastpenningar både här och i Frankrike, derigenom betungas med en dubbel afgift, i motsats mot den Franska.
Konkurrensen för den Svenska handelsflottan blir derför svår, intill dess lastpenningarne här borttagas.
Då försvinna de för direkt fart till Frankrike, troligen snart äfven för den indirekta.
Den andra är den, att afgiften icke träffar mellanhänderna, köpmännen, utan egentligen producenterna af våra exportprodukter, spanmål, jern och trävaror, hvilka erhålla lägre pris för sina produkter, då de tyngas af pålagor, innan de hinna konsumenterna.
Lastpenningarna äro i öfrigt en skatt, icke på inkomst, utan på maskiner, på sätt i min motion är anmärkt.
Frih. af Ugglas: Då Hr von Koch icke framställt något yrkande, får jag helt enkelt anhålla om bifall till den nu föredragna punkten.
Då lästetalsafgiften uppgår till det betydliga beloppet af 421,626 rdr, och Statsverkets närvarande tillstånd ej medgifver borttagande af en sådan inkomstkälla, har Utsk:t, ehuru det erkänt rigtigheten af det förslag, Hr von Koch framställt, af financiella skäl icke kunnat förorda detsamma.
Jag kan icke underlåta att anmärka, huruledes man här i vissa fall resonnerar.
Man har sagt, att lästetalsafgiften vore orättvis, emedan denna afgift drabbade icke skeppsredarens behållna inkomst, utan den maskin, hvarmed han dref sin rörelse.
Jag frågar, om icke beskattningen på jordbruket är alldeles enahanda och om icke äfven den är lagd, icke på jordbrukarens behållna inkomst, utan på den maskin, han begagnar, nemligen jorden; den drabbar sjelfva kapitalet, det medel, som skall bereda honom inkomst.
Man befriar fabriksegaren från erläggande af bevillning, så vida han visar, att hans fabrik ej lemnat någon behållning, men den fattige jordbrukaren i Westerbotten, till hviken vi under nu rådande missvext skicka understöd, får i alla händelser betala, icke allenast grundränta och andra skatter, utan äfven bevillning efter hans egendoms uppskattade värde.
Detta är en uppenbarelse af rättvisan, hvilken jag skulle önska Hr Finansministern ville taga i öfvervägande.
Hvad särskildt den nu föreliggande frågan angår, skulle det vara intressant att veta, huruvida icke de fördelar, lör hvilkas skull Hr von Koch anser lästetalsafgiften böra borttagas, i alla händelser inom kort skola komma oss till godo.
Franska lagstiftande församlingen har nemligen i dessa dagar antagit en ny lag angående handelsflottan, genom hvilken alla särskilda umgälder skola undanrödjas.
Då sannolikt fördelarna häraf äf - 492 Den 25 April f. m. ven komma Sverige tili godo, torde det vara skäl att vi ännu en tid gifva oss tålamod och således låta Hr von Köchs förslag förfalla.
Mörner äskade upplysningar rörande den inom Frankrikes lagstiftande församling nyss behandlade lagen för handelsflottan angår, så vill jag nu icke upptaga R. o. Ad:ns tid med att här meddela några sådana, men är villig att enskildt gifva Hr Gr:n alla upplysningar, jag är i tillfälle att lemna.
Endast så mycket må kanske sägas, att just till följd af de 26 särskilda handelstraktater, Frankrikes regering afslutat, den nu kunnat framlägga och lyckats genomföra nämnde lag, deraf jag hoppas äfven vårt land snart skall få stora fördelar.
1 afseende åter å den jemnförelse Gr.
Mörner anställt mellan beskattningen å jordbruket och den nu ifrågavarande afgiften, får jag erinra derom, att man just genom den nya bevillningslagstiltningen åsyftat att få jorden beskattad efter den inkomst, den lemnar.
Efter den nu vunna lyckliga erfarenhet ang:de huru inkomstskatt af lös egendom, eller kapital och arbete utgått, skulle sannolikt skatten af fast egendom numera ock kunna reduceras till sådan endast af egarens behållna inkomst.
Vill Gr.
Mörner framlägga något förslag, som går ut på införande af sådan inkomstskatt, skall jag gerna understödja detsamma i den mån jag dertill får tillfälle.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef Utsktts hemställan af R. o. Ad:n bifallen.
Utsk:ts förslag till förändrad lydelse af § 4.
Godkändes, § C Frih.
Jag tager mig friheten att vörd samt anhålla hos Bevilln.-Utsluts ledamöter och i första rummet hos dess ordförande om förklaring, huruvida detta stadgande står i strid eller öfverensstämmelse med de nya förhållanden, som rörande denna fråga inträdt i följd af Franska traktaten.
En artikel i nämnde traktat innehåller nemligen helt kort, att enahanda bestämmelser om varors förteckning, värdering o. s. v. mellan Frankrike och Sverige skola gälla, som i de traktater Frankrike afslutat med England, Italien och Schweitz.
Ståndet torde påminna sig, att, när Franska traktaten var föremål för öfverläggning, jag fästade uppmärksamheten på, huru vigtigt det måste vara lör så väl exportörer som importörer att känna dessa bestämmelser, och jag hade derföre väntat, att några eller alla af dem skulle genom utdrag ur de särskilda traktaterna i taxeunderrättelserna meddelas.
Så har likväl icke skett, och det är med afseende derå som jag anser från Utsk:ts sida en förklaring böra afgifvas om orsaken, hvarför Utsk:t icke ansett lämpligt att berörde bestämmelser kungöras.
Den 25 April f. m. 493 Hr Bennich: (Yttrandet, som blifvit talaren tillstäldt för justering, har sedermera icke af honom återlernnats.) Frih.
Jag känner icke så mycket till tullverkets hemligheter, att jag vill afgöra huruvida bestämmelserna om varors förtullning, värdering m. m. böra meddelas i i taxeunderrättelserna eller i en särskild författning, men att de dock äro af den stora vigt, att de måste på ett eller annat sätt kungöras allmänheten, torde ingeri kunna bestrida.
I 6 § af nu gällande taxeunderrättel ser står att »på vederbörande fabriks- och handtverksföreningar ankommer att utse en elier flera personer i hvarje stapelstad, som ega att tillse, det de till hvarje förenings yrke hörande varor blifva efter rigtiga värden och benämningar förtullade. » Franska traktaten har nu varit tillämpad öfver 1 års tid, under hvilken tid berörde § varit gällande lag i Sverige, utan att jag hört, att några anmärkningar från P'rankrikes sida i detta afseende förekommit.
Jag tror, att man till följd af detta enkla faktiska förhållande kan vara lugn för, att §:n, sådan den lyder i Ulsk:ts förslag, icke står i strid med Franska traktaten, ty hvari består den förändring i §:ns lydelse, sorn Utsk:t föreslagit?
Jo, deruti att, enär fabriks- och handtverksföreningar äro institutioner, som hädanefter icke behöfva finnas, Utsk:t ansett det böra tillkomma kommunalstyrelsen, att öfvertaga ifrågavarande åliggande.
Dessa äro de enda upplysningar, jag kan lemna Frih.
Klinckowström, och, hufvudsakligen under åberopande af den omständigheten, att den ifrågavarande §:ns bestämmelser hittills blifvit tillämpade, utan att deremot några anmärkningar blifvit gjorda, får jag yrka bifall till §:n, i dess af Utsk:l föreslagna lydelse.
P'rih.
På det att jag måtte hafva glädjen undanrycka den enda grund, på hvilken Frih. af Ugglas stödt sig, då han plaiderat för denna § i dess nuvarande skick, den nemligen att några olägenheter ännu icke under ett helt år visat sig vid Franska traktatens tillämpning, får jag erinra derom, att härigenom ingalunda är bevisadt, att icke olägenheter kunna uppstå.
Vi hafva flera §§ i vår lag, hvilka icke tillämpats under 50 års tid, men så inträffar ett fall det 51:sta året, och då behöfvas de.
Redan under diskussionen om Franska traktaten tror jag mig hafva till komplett evidens bevisat, att de andra traktaterna innehålla de mest minutiösa bestämmeler för att skydda så väl Staten som importorerne mot godtycke, vare sig af tulltjensteman eller andra, och det torde derföre vara skäl att Svenska allmänheten erhölle kännedom derom.
För mig är det verkligen en gåta, hvarför man fortfarande vill undanhålla dessa traktater, på hvilka vi, illa nog, i detta fall stödt den med Frankrike afslutade, och jag yrkar 494 Den 25 April f. m. derföre återremiss af denna §, hvilken begäran R. o. Åd:n icke torde afslå, då den sker i frihandelns eget intresse.