Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— Huru litet dessa anslag upfylla ändamålet, visar sig likväl, då man granskar bestämmelserne uti de för deras användande gällande Reglementen.
Sålunda erhålla, vid Civil-Staten, enka och barn efter Assessorer m. fl. 80 R:dr, Kontors-cbefers, Häradshöfdingars m. fl. 60 R:dr, Revisorers, Kammarskrifvares och 30 R:dr o. s. v. samt, vid Militär-Staten, Majors enka och barn 50 R:dr, Kaptens och Löjtnants 36 R:dr och Under-officers 16 å 20 R:dr.
Men äfven dessa obetydliga bidrag få ej tillgodonjutas om den aflidne efterlemnat så mycket, att räntan å behållningen, beräknad ä 3 proc., motsvarar det lilla pensions-beloppot.
Det behöfves således, inom åtskillga grader, icke mera, än att i behåll ega det mest tarfliga och oumbärliga bo, för att gå miste äfven om berörde lilla hjelp, för hvars erhållande följaktligen fordras att vara fullkomligt utblottad.
Det torde icke behöfva påpekas, huru otillräcklige ofvannämnda pensioner, äfven under fordna förhållanden, varit, för att lemna något väsendtligt bidrag till ens den tarfligaste bergning.
Men då man derjemte besinnar, huru högst betydligt priserna å alla* lefnadsförnödenbeter blifvit stegrade under de senaste åren, så inses lätt, att dessa pensionsunderstöd numera sjunkit till en sådan obetydlighet, att desamma inom flere klasser icke ens motsvara hvad ett fattighjon åtnjuter, ehuru de ofta måste påräknas såsom hjelp för både enka och barn.
Det kan väl anmärkas, att åtski 11 ige Tjenstemäns enkor och barn derjemte upbära pensioner ifrån Kassor, hvaruti männen varit delegare och till hvilka de för sådant ändamål lemnat bidrag; men detta gäller dock icke allmänt, och äfven der sådant understöd åtnjutes, är det ringa och otillräckligt.
Hvar och en, som åt dessa bekymmersamma och ömmande förhållande egnar en närmare granskning, skall ock derföre säkerligen finna nödvändigheten deraf, att de understöd, som Staten anvisar åt sina tjenares behöfvande enkor och barn, så lämpas efter nu mera förändrade omständigheter, att någon verklig hjelp derigenom beredes.
—-En dylik, af mensklighet påkallad åtgärd synes ock med så mycket mera skäl kunna föreslås i en tidpunkt, då Statens tillgångar lyckligtvis äro sådane, att den kan vidtagas utan ökad tunga för de skattdragande.
Och då fråga upstått om en af behofvet högt påfordrad förbättring af Tjenstemännens löneförmåner, torde vid samma tillfälle, de aflidnes efterlemnade nödlidande enkor och oförsörjda barn ej heller böra förglömmas. 58 Deji 3 December f, m.
Om någon verklig hjelp skall beredas, måste en betydligare förhöjning uti anslagen ega rum, ty då man besinnar, huru ringa pensions-beloppen nu äro, är lätt funnet, att med några proc:s tillökning deruti är föga eller intet vunnet.
Afven om pensionerno kunde fördubblas, blefvo de ändock högst ringa, och full anledn. synes derföre vara, att i sådan proportion förhöja anslagen.
Men om en dylik tillökning skulle anses vara alltför stor vågar jag dock vördsamt föreslå, att hvartdera af de ofvannämnda tvänne pensions-anslagen måtte åtminstone förhöjas till 60,000 R:dr rmt.
Den ökade utgift, som sålunda ifrågasättes, är visserligen betydlig; men, då det gäller att bereda en behöflig hjelp åt enkor och faderlösa barn, vädjar man säkerligen icke förgäfves till Svenska Folkets Ombuds känslor.
Uti K. M:s, till 1850 års Riksdag aflemnade Nåd.
Propos., om serskilda, till förvaltande
Verk anvisade, inkomsters utbytande emot bestämda anslag, fästades jemväl R.
St:s upmärksamhet derpå, att då, enl. meddeldte föreskrifter, hvarje församling borde åtnjuta de inom densamma influtne folkskole-afgifter och, i följd deraf, serskilda redogörelser in dupplo för dessa afgifter församlingsvis uprättas, hvilka redogörelser för hela Riket upginge till mera än 2,000, ett betydligt besvär för Upbörds-förvaltningarne derigenom upkomme.
K. M:t föreslog derföre att till undvikande af detta arbete och vinnande af större enkelhet, de för hvarje län inflytande folkskole-afgifterne måtte å samtelige församlingarne fördelas i förhållande till de inom hvardera af dem mantalsskrifne personers antal, i enlighet hvarmed uträkning borde af Lands-kont. upgöras.
Sedan StatsUtsk. uti Utlåt.
N:o 51 Litt:a A. anfört: att Utsk. icke funnit förslaget medföra någon betydlig lättnad uti Upbördsmännens redovisningsbestyr, men deremot åstadkomma ett ökadt arbete för Lands-kont., äfvensom en eller annan församlingsrätt till ifrågav:de kommunal-afgift skulle, ehuru i mindre mån, kunna äfventyras, hvadan Utsk. hemställde, att proposm icke måtte bifallas, blef detta Utlåt, af R.
Om förhållanderne underkastas en närmare granskning, synes mig emedlertid otvifvelagtigt, att ett helt annat resultat deraf bör vinnas.
Om man besinnar, att redogörarne inom hvarje fögderi skola, förutom folkskoie-afgifternes behöriga redovisande uti fögderiräkenskaper, deröfver för hvarje församling inom fögderiet uprätta serskilda redogörelser och för detta ändamål fördela de uti förstnämnde räkenskap, under upbörd, afkortning, leverering och restantier förekommande poster på dessa församlings-redogörelser och af dem utskrifva duplett exemplar; så torde det väl svårligen kunna bestridas, att sådant medför en ganska betydlig tillökning uti redogörarires göromål och att det vore en icke ringa lättnad att derifrån befrias.
Den tillökning uti arbete, som i följd af den ofvan omförmälde förändringen skulle i Lands-kontoren upkomma, blefvö deremot högst ringa, enär den endast komme alt bestå der - Den 3 December f. m. uti att, sedan de kontant influtne folkskole-afgifternes belopp för hela länet, enl. fögderi-räkenskaperne, vöre kändt, uträkna hvad deraf belöpte på hvarje församling, efter förhållandet emellan antalet af de till samma afgifters erläggande mantals- och skattskrifne personer inom. densamma och inom hela länet.
En dylik uträkning blefve, efter hvad hvar och - en finner, ganska enkel och skulle icke uptaga många timmars arbete.
Visserligen kunde, efter denna fördelningsgrund, den omständigheten, att proportionen emellan debiterade och afkortade beloppet vore något olika inom serskilda församlingar, föranleda, att resultatet blefve i någon mån skiljagtigt emot om verkliga behållningen till hvarje församling redovisats; men denna sk i Ijagtighet blefve, genom utjemnande för hela länet, så ytterst obetydlig, att den icke vore af ringaste vigt och ej gerna bör betragtas såsom hinder för vinnande af den väsendtliga förenkling, som derigenom bereddes.
Af dessa skäl anser jag mig böra ånyo uptaga ofvannämnde förslag till förändring uti nu gällande föreskrifter om folkskoleafgifternes fördelande och redovisande, i förhoppning att vederb.
Utsk., vid närmare granskning af alla omständigheter, skall finna förändringen både ändamålsenlig och behöflig.
Remitterades till StatsUtsk. 3:0.
Uti nu gällande BevillmsFörordn. är, på sätt äfven uti de föregående varit vanligt, stadgadt, att TaxeringsKomitéerna för hvarje år skola upskatta egendomars värden till grund för deraf utgående bevillning.
Det är lätt funnet, att fastighetsvärdet, i allmänhet, icke kan under den korta tidrymden af ett år undergå någon märkbar förändring, åtminstone icke af sådan beskaffenhet, att ändring uti taxeringsvärdet derpå skäligen bör grundas, helst så framt föreskrifterne om jemförlig taxering af samtelige egendomar inom distriktet skall iakttagas.
De enda undantag härifrån, som kunna förekomma, äro för bruk och bergverk eller för sådana inrättningar, hvilkas värden skola bestämmas genom kapitalisering af kalkylerad behållen inkomst, samt egendomar i städerne, hvilkas värden kunna förändras genom företagne ny- och tillbyggnader eller större reparationer.
Den ofvannämnde årliga taxeringen medför ock således, med berörde undantag, föga väsendtliga förändringar.
Men om än densamma, i följd häraf, icke föranleder mycket besvär för Taxeringsmännen, medför den deremot ett högst betydligt arbete för Häradsskrifvarne, genom uprättandet af de vidlyftiga taxeringslängderne, hvilka måste i flera exemplar utskrifvas.
Afven arbetet med räkenskapernes granskning försvåras, i anseende till behofvet att genomgå alla dessa längder.
Det synes likväl vara en både rigtig och vigtig princip, att förenkla upbörds- och redogörelse-verket samt i allmänhet administrationens göromål så mycket, som är förenligt med vinnande af det syftemål, som bör afses, samt erforderlige kontroller.
Men det är icke nog dermed att, på sätt nyss nämndt är, 6o Den 3 December f. m. och säkerligen bekräftas af erfarenheten hos hvar och en, sorn deltagit uti taxeringsförrättningarne, de årliga upskattningarne icke medföra någon verklig fördel, utan de motverka snarare ändamålet, Det synes nemi. kunna med temmelig visshet antagas, att om dylika upskattningar skedde med några års mellanrum, då förändringar uti värdeförhållanderne kunna vara märkbarare, än från det ena året till det andra, de skulle ske med vida större noggranbet och bättre upfylla sin bestämmelse.
Men derigenom vunnes tillika en högst väsendtlig lättnad och förenkling uti debiterings- och räkenskaps-göromålen, enär de sålunda verkställde upskattningarne finge under några år tillämpas och nya längder icke behöfde utskrifvas oftare, än då ny upskaltning skulle verkställas.
En sådan upskattning synes icke vara behöflig mera än hvart 5:te år; men äfven om, med afseende derå, att Riksdagarne återkomma hvart 3:dje år, då ny BevillmsFörordn. utfärdas, det blefve stadgadt, att ifrågavrde upskattning skall ske det år, då sådan Förordn. första gången tillämpas och de då fastställde värden blifva gällande för lika lång tid, som Förordnm, vore dermed mycket vunnet.
En annan omständighet, som, i fråga om egendoms-taxeringsvärdet, förtjenar synnerlig upmärksamhet, är ojemnheten uti upskattningen.
Det är nemi. väl bekant, att förhållandet emellan nämnde värde och det verkliga är betydligt skiljaktigt, icke blott för egendomarne inom hvarje län, utan ock de särskilda länen sins emellan jemförda.
Origtigheten deraf lärer dock icke kunna bestridas, då derigenom upstår olikhet uti en beskattning, som likväl, efter derför antagne grunder, borde drabba alla fastighetsegare uti samma proportion.
En af de förnämsta grunderne för hvarje beskattning är emedlertid dess rättvisa fördelning och ensamt ur denna synpunkt är således lillvägabringandet af en rigtig egendoms upskattning af behofvet påkallad.
Men det vore derjemte af oneklig vigt, att taxeringsvärdena, hvarpå, bland annat, belåningsåtgärder måste grundas, kunde lemna en någorlunda tillförlitlig ledning vid bedömandet af egendomars värde, äfvensom sådant vore i statistiskt hänseende af intresse.
Af alla dessa skäl anser jag det uti BevillmsFörordn. böra bestämdt föreskrifvas, att hvarje egendom skall upskattas till det värde, som densamma, efter dess beskaffenhet och med hänsigt till förhållanderna i orten, skäligen kan anses ega.
Endast på detta sätt blir det ock möjligt, att åstadkomma någon jemlikhet uti dylik upskattning, ty det är lätt funnet, att så länge man anser sig kunna och böra verkställa densamma vida under verkliga värdet, skall en dylik nedsättning blifva olika, snart sagdt inom hvarje distrikt.
Det kan väl sägas, att PröfningsKomitéen för länet bör häruti bereda öfverensstämmelse, men att åstadkomma en dylik sammanlikning af till grunden olika upskattningar, fordrar en noggrannare kännedom af de särskilda egendomarnes värde och mera arbete, än som kan påräknas.
För att bereda likhet i beräkningssättet inom särskilda län finnes deremot, i nämnde fall, ingen utväg.
Det bör emedlertid icke förbises, att, om alla egendomar Den 3 Deoember f> m. 61 blefve upskattade till deras verkliga värde, skulle taxeringsvärdena, i allmänhet, högst betydligt ökas.
Bibehölles då samma afgift per mille, som hittills, skulle förhöjd beskattning deraf blifva en följd.
Något dylikt bör dock icke ifrågakomma.
Då det icke är möjligt, att på förhand beräkna den tillökning uti blifvande taxeringsvärden, som, genom tillämpning af det föreslagna upskattningssättet kunde upstå, skulle nyssnämnde olägenhet lätt kunna afhjelpas. derigenom, att det stadgades, att sammanlagda eganderättsbevillningen för alla egendomar inom hvarje län, under första året af den blifvande nya Bevilln:sFörordn:s tillämpning, skulle bibehållas vid samma belopp, hvartill den under nästförfl. året upgått, samt PröfningsKomitéen, efter nämnde bevillningssummas fördelande på fastställda upskattningsvärdet, bestämma det belopp, som, i följd deraf, borde påföras för hvarje 1,000 r:drs taxeringsvärdé, dock att, till undvikande af bråk, afgiften borde jemkas till helt öretal för 100 r:drs värde, med iakttagande dervid, att hvad som understege 4 öre, uteslötes, men annars beräknades till fullt öre.
Afgiften kunde väl derigenom blifva något olika inom särskilda län, men i sjelfva verket blefve denna olikhet icke annan, än som förut existerat genom skiljaktigheten emellan upskattningarnes förhållande till verkliga värdet.
Vid näst påföljande
Riksdag blefve åter R.
St. i tillfälle att, med kännedom om de vunna resultaterne, bestämma lika beräkning för hela Riket.
På sådant sätt tillvägabragt, skulle den nu ifrågaställde reformen, uti det hittills origtiga upskattningssättet, kunna beredas utan förlust för Staten eller olägenhet för de skattdragande.
Hvad jag nu haft äran framställa, önskade jag måtte af Bevillmsötsk. tagas i öfvervägande vid upgörande af förslag till ny Bevilln:sFörordn.; och anhåller jag derföre vördsamt, att denna motion måtte till nämnde Utsk. varda remitterad.
Hr Ehrenborg, Richard, upläste följande motion:
Jag nödgas härmed taga mig friheten förnya min vid sisth Riksdag väckte motion ang. statslån till en lättad kommunikation för Lindes, Ramsbergs och Nya Kopparbergs bergslager.
För vinnande af en dylik kommunikation hafva bergslagerne på undersökningar offrat betydliga summor, samt frågan under tio års tid undergått en mängd omkastningar; och på dess snara och lyckliga lösning är det nu i ej oväsendtlig mon beroende, huruvida innevånarne i denna malmrika och vidsträckta ort, utgörande ej mindre än en femtedel af Örebro län, skola kunna med framgång fortsätta de arbeten, som från urminnes tider utgjort deras yrke och näringsfång.
Grunden till detta mitt omdöme och anledningarne till den villrådighet, hvilken visat sig uti de många särskilda och för bergslagerna kostsamma kommunikations-projekterne, anser jag här obehöfligt framställa.
Får blott meddela, att bergslagernas komiterade, på grund af sednast uppgjorda, till 600,000 r:dr b:ko upgående, kostnadsförslag, i år ingått till K.
M:t med underd. anhållan om propos:n till R.
St. för erhållande af statslån till belopp af 400,000 62 Deri 3 December f. m.
R:dr b:ko för en jernväg mellan Linde och Frövi. K. M. har ock nådigst behjertat denna framställning samt uti Dess Nåd. Propos:n ang:de Statsverkets tillstånd och behof å Sjette HufvudTiteln uptagil kostnaden för berörde jernbana.
Beklagligen bar dock den uti komiterades underd. petition begärda summa blifvit minskad till 300,000 R:dr b: k o; och detta med anledn. deraf, att K.
Styrelsen öfver Väg- och Vattenbyggnader, uti dess, vid generalförslaget öfver dylika arbeten bifogade, betänkande anfört att Frovi-Lindebibanan, hvilken uti de upgjorda kostnadsförslagerna blifvit beräknad till samma spårvidd, som jernvägen KöpingHult, kunde och borde, efter Styrelsens förmenande, inskränkas till de dimensioner, som t. ex. vid Norbergs jernväg och vid den mellan sjöarne Barken och Wessman, blifvit i nåder gillade, nemi. fyra fots spårvidd, samt derigenom anläggningskostnaden kunna med en fjerdedel minskas.
Det är detta Styrelsens för Väg- och Vattenbyggnaders utlåtande, som nödgat mig till den obehagliga nödvändigheten, att på enskild motionsväg härmed till R.
St;r framställa bergslagernas önskan och behof i den omfattning, hvaruti desamma, i den underd. petititionen blifvit uttalade.
Styrelsen för Väg- och Vattenbyggnader har nemi. här förbisett en af de vigtigaste omständigheter, nemi.: att undvikande af omlastning vid den större banan just är bergslagernas hufvudsyftemål.
Vid de båda af Styrelsen såsom exempel anförde jernvägar är förhållandet helt annat, enär kommunikationslinjen derstädes i ena fallet sammanbinder tvänne sjöar och i det andra förenar ett grufvefält med en kanalled, d. v. s. i båda händelserna utgör ett helt för sig sjelf, som till sina dimensioner kan bestämmas oberoende af någon annan jernbana.
Här återigen skulle, genom en minskning i dimensionerna, upkomma en ny omlastning vid Frövi station, hvilken betydligt skulle skada en mängd af effekterne samt för alla tider öka fraklkostnaderne och försvåra trafiken på ett för bergsbruket särdeles betungande sätt.
Då bergslagerne äro villige att, utan anspråk på någon ränta å sine i företaget nedlagda kapitaler, för sin del tillsläppa en tredjedel af anläggningssumman, så vore det naturligen i deras eget intresse att minska detta deras tillskott genom banans reduktion till en mindre spårvidd; men enär hufvudändamålet derigenom skulle förfelas, så vilja de heldre, om ock med kännbar upoffring, åstadkomma 200,000 R:dr b:ko för vinnande af sitt ursprungliga syfte.
Under sådant förhållande borde icke Staten, för en minskning i lånesumman af 100,000 R:dr b:ko, förändra det föreslagna kommunikationsmedlet till ett mindre fördelagtigt; och jag vågar derföre härmed vördsamt föreslå, det R.
St:r måtte för anläggning af en jernväg utaf fem fots spårvidd mellan Lindesbergs stad eller någon annan punkt i närheten deraf, och den vid Näsby kyrka å KöpingHults jernbana förlagde Forsvi station, bevilja ett under byggnadstiden räntefritt samt sedermera med 2 proc. förräntadt oeh 1 proc. amorteradt lån å 400,000 R:dr b:ko, att utgå sedan ett bolag bildat sig med nöjaktigt åtagen förbindelse att den återstående delen af kostnadssumman tillskjuta samt för byggnadens fullbordande ansvara.
Och får jag i afse - Den 3 December f. m. 63 ende pä motiverne till denna min framställning hänvisa till den utförliga underdåniga petition, hvilken af bergslagernas komiterade blifvit till K. M. i underd:het ingifven och hvilken, tillika med samtlige dervid bifogade kartor, betänkanden och kostnadsförslag, torde, jemte K. M:s Nåd.
Propos. uti ämnet hafva kommit StatsUtsk. tillhanda.
För den oförmodade men möjliga händelse att rikets norra stambana skulle af K.
M. blifva bestämd att få en annan riktning än den dels färdiga och dels under anläggning varande mellan Köping och Örebro, samt närmare och på fördelaktigare sätt beröra den ort, hvars fördelar med den projekterade bibanan åsyftas, så får jag slutligen, såsom ett tillägg till denna min motion, vördsamt föreslå, det R.
St:r måtte tillåta, att det begärda lånet äfven i sådant fall och på samma vilkor må få utgå.
Uplästes 2:ne af H:s
Exc. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel, nu inlemnade motioner, sålydande: 1:0.
Det är en och hvar tillräckligt bekant, att visse
Tjenstemän äro ålagde att ställa en viss borgen för deras förvaltning af allmänna medel, och likaså att vid utarrendering af all Staten tillhörig jord eller fisken m. m., äfven är arrendator ålagd att ställa tvenne löftesmän för upfyllandet å hans sida af ingångne förbindelser.
Det är på delta vigtiga ämne jag går att fästa E. o.
Ad:s upmärksamhet.
Det är oss alla bekant att vederbörande Läns-styrelser äro ålagde yttra sig öfver löftesmannens förmåga, att, om så pofordras erlägga den åtagne cautions-förbindelsen, — men det är icke så att ingen Landshöfd. kan, med högst få undantag, fullt ut ansvara för gillandet af en erbjuden caution, — dels kan omöjligen känna hvar och ens förmögenhet i så måtto, helst cautionisten kan stå förut uti många andra dylika förbindelser, — dels är det en Landsh. omöjligt att så följa hvar och en af de många cautionisternes förändrade förmögenbets-omständigheter, att han i tid kan påfordra annan borgen.
Ej heller kan han, under det stora antal cautionister han skall bevaka, hålla särskild rulla öfver dem som under tiden med döden afgå.
Följden blir att tidt och ofta, när en arrendotor brustit i sina skyldigheter, den antecknade cautonisten, antingen är insolvent eller redan lemnat efter sig ett bankrutteradt bo, och Staten stadnar uti oersatt förlust, alldenstund försigtigheten bjuder hvarje Landsh. att påteckna följande ord: »så vidt mig kändt är, är N. N. vederhäftig för dess erbjudne borgens-förbindelser.»
Man kan ej heller fordra att en Länsstyrelse, när fråga är om cautioner för högst 1500 R:dr b:ko, eller deromkring, skulle med sitt nekande förtroende, likasom diffamera den som erbjudit sitt namn.
I)en 3 December f. m.
Jag får derföre väcka följande Motion; Att hädanefter hvarje t i 1J trä da re af Embete, hvarvid caution för någon viss summa är fästad, må förpligtas att uti lliksg-.sKont. insätta fulla värdet af den anbefallde cautionen hvaraf han under tjenstetiden må upbära 4 proc. och så snart han redogjort för sin förvaltning och denna blifvit af behörig
Autoritet godkänd, han då berättigas, eller hans rättsinnehafvare, att lyfta den sålunda disponerade summan.
Jag tillåter mig tillägga, att vid den förestående nya Löneregleringan, det beror af Konung och Ständer att uti lönens förhöjning beräkna värdet af räntan å det deponerade cautions-beloppet, så att Riksg:sKont. icke må besväras af nämnde ränteutbetalning.
Då hvarje tillträdare till ett dylikt embete, är pligtig deponera lika cautionssumma, bildar denna inbetalning i Stats-kassans händer, ett räntefritt kapital, som aldrig åter utgår.
Hvad åter angår arrenden af Staten tillhörig egendom, anser jag vara bäst att låta arrendator alltid prenumerationsvis vid årets början erlägga arrendet, hos den som vederbör, hvarmedelst all cautionering är öfverflödig.
Det chargerar visserligen arrendator med värdet af 4 å 5 proc:s ränta för arrende-beloppet, men tryggar Staten, eller innehafvare af Statens rätt, från all förlust.
Härvid skyndar jag mig att bemöta de inkast hvilka troligen skola göras, och främst rörande hvad man kallar husröte-brister, hvilket endast rörer arrenden af Kronans jord.
Det är ej här som det skulle löna sig att visa, att en stor del af desse dertill hörande föreskrifter, äro rakt stridande emot all klok behandling af jorden, — nog af, så länge Staten vill vara egare af jordegendom, och så länge författningar om husrötebrister qvarstå, och man för denna del af arrendatorns skyldig heter affordrar en sådan borgen som f. n., kan caution för sjelfva arrende-beloppet försäkras på kortare väg, om man föreskrifver att arrendets belopp bör, som ofvan är sagdt, prenumerationsvis för året inbetalas, hvilket endast höjer arrendatorns afgift för första årets ränta af arrendesumman.
Hvad för öfrigt angår vissa tjänsters fastställda cautionsbelopp, förekommer ingen husröta.
Begärdes på bordet. 2:o.
Bland rättsinstitutioner, hvilkas införande äfven i vårt land kan anses vara af trängande behof på kalladt, torde NotariatsEmbetetet måhända i första rummet böra omnämnas.
Ju mera, till följd af stigande industriel utveckling, affärsverksamheten tilltager, ju mera invecklade de rättsförhållanden blifva, i hvilka personer, på grund af ingående aftal, någon gång också genom tillfälligheter komma till hvarandra, desto angelägnare är det att de, som sluta aftal, vid dessas ingående göras upmärksamma på vigten deraf, dels att i lag stadgade formaliteter, och jemväl de väsendtligavil koren - Den 3 December f. m. 65 koren för hvarje rättsgiltigt aftal dervid äro iakttagne, dels att ett ofelbart bevis om sjelfva afslutandet, tryggadt så väl mot förstörelse som mot förfalskning finnes till.
Detta är det allmännaste ändamålet med NotoriatsEmbetet.
Att ega tillgång till en offentligen bemyndigad och under offentlig kontroll ställd person, till hvilken man må kunna med förtroende vända sig, för att få en afhandling i laglig form uprättad, eller få anmälanden, protester och andra i affärslifvet förekommande tillgöranden verkställda; att i Notariens diarium, hvari alla dennes åtgöranden skola införas, ega en bevisningskälla i fråga om så väl handlingens verklighet, som dess innehåll och tiden för dess verkställande, detta är den förmån, som för affärsmannen vinnes genom denna institution.