Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
HandelsBalken, hvarest det heter: ”Thet som ”försträckt är, skall å förelagdan dag till ”Borgenären eller hans Ombudsmans eller till ”then hans rätt innehafver, i samma slag, ”j ernngodt, och tili fullo åter gäldas.” rädd. o. Ad.
I Afd. 14 210 Den 6 Junti f. lil* Dessutom är utan tvifvel detta, näst Realisation* det säkraste, och för det närvarande helt visst det enda sätt att återställa Crediten i Landet, samt just derigenom att häfva den allmänna Penningeförlägenheten, eller så kallade Penningebristen.
Orsaken till penningeförlägenheten består egenteligen endast i brist på förtroende till myntet, och ej till Lånsökandens vederhäftighet.
Penningemannen afhålles ifrån att utlåna sina penningar, åtminstone på längre tid, ej af misstroende till Hypothekernas tillräcklighet, hvarom han med säkerhet kan domina; utan af fruktan för oberäkneliga förändringar i sjelfva myntvärdet.
Man kan ej vänta, att någon skall utgifva stående lån, så länge han har anledning befara, att myntet kan emedlertid försämras, och han slutligen återfå ett vida mindre värde, än det han utlänte.
Men betagom blott Penningemannen denna billiga fruktan, och vi skola få se den öfverklagade Penningebristen upphöra af sig sjelf; för den gäldskyldige och lånebehöfvande uppkommer genom en slik åtgärd en dubbel fördel: först den, att genom creditens återställande kunna få och behålla stående lån; och dessutom, den att på sin sida vara betryggad mot faran af en framtida Myntförbättring, hvarigenom hans skulder eljest skulle i samma förhållande tillväxa och förökas. 3:o
Som ingen Lag får hafva Retroactiv verkan skola också alla äldre PenningeContracler liqvideras efter det Silfvervärde, som Den G Junti f. m. 211 de för det närvarande äga, eller då denna Författning kungöres. 4:o Om i ett PenningeContract det förbehåll uttryckligen göres, att liqviden skall i sjelfva verket ske med Silfver; så måste det efter lxokstafven ovilkorligen uppfyllas.
Lag samma vare med äldre PenningeContracter af samma art.
Förenade Stats- och BancoUtskotten hafva, i anledning af mitt förra yttrande i samma ämne, anmärkt: ”att det står hvar och en ”fritt , att skrifva Skuldsedlar i Speciemynt, ”och att lagen fullkomligt betryggar återbetalningen i samma mynt;’'’ samt deraf sökt draga den slutsatts: ”att den föreslagna nya åtgär”den vore öfverflödig.”
I anledning häraf får jag blott erinra, att de flera Rättegångar, sorn. i sednare tider hafva uppstått, rörande detta ämne, och det sätt hvarpå de slutats, tyckas bevisa, att det åtminstone ej måtte vara så allmänt bekant, huru skuldsedlar skola skrifvas för att säkert blifva af Lagen godkända.
För öfrigt gifves det många slags äldre PenningeContracter, som ej kunna uppsägas och omskrifvas, Contracter med StatsVeiAet, Arrenden, Skatter, Löner, Pensioner och dylikt, hvilka äfven böra till värdet stadfästas. 5:o RiksStatens alla både Inkomst- och UtgiftsTiltlar böra nu regleras i Silfvervärde, t. ex. efter 108 skillings agio: och följakteligen både penningeskatter och penninge - 212 Den 6 Junii f. ih. löner, pensioner och dylikt framställas efter samma förvandlingsgrund, i Specie eller Silfvervärde.
Till följe häraf skulle visserligen, i händelse mynt-representativernas
Silfvervärde försämrades, skatterna komma att utgöras med en ökad numerär i Sedlar.
Men härvid får jag först anmärka, att alla varupriser stego då också i samma förhållande, och skatterna blefvo följakteligen ej mer tryckande än förut.
Dessutom skulle Kongl.
Maj:t i sådant fall snart nödgas sammankalla Riksens Ständer , för att, medelst ökad Bevillning, fylla den genom Myntförsämringen uppkomna Stalsbristen.
Skatterna komrao således i alla fall att ökas till numerären i Sedelmynt.
Men genom den reglering jag föreslagit, hesparades kanhända ej allenast kostnaden för en Urtima Riksdag; utan vunnes dessutom den fördel, att, om myntet deremot någonsin skulle förbättras, blefvo skatterna till numerären förminskade, i stället för att de, i sådant fall, eljest skulle blifva i samma förhållande mera tryckande, utan att man ens kunde hoppas att efteråt kunna , åtminstone i förhållande till Myntförbättringen, minska dem. 6:0 Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret skola, vid slutet af hvarje Qvartal, jemföra Guldsmedernes och Stockholmska Auctionskamrarncs Silfverpriser med den noterade Coursen under de föregående Sex Månaderna, och derefter uträkna Bancosedlar - Den 6 Junii f. m. 215 nes medelvärde i Silfverräkning, hvilket skall blifva det ingående qvartalels lagliga agio.
Detta bör i Tidningarne införas, tillika med en tabellarisk jemförelse emellan Silfver och Sedelräkningens ömsesidiga förhållanden, hvilket allt bör i Landsorterna från Predikstolarne kungöras.
"att mynt-represen”tativernas värde inom landet ej bör beräk”nas efter Cours, emedan denne endast är ett "uttryck af Handelsbalancens tillståndJag vill ej inlåta mig i en vidlyftig undersökning om naturen af Cours och Handelsbalance, eller nu bjuda till att rätta de irriga begrepp, som man nog allmänt tyckes göra sig härom.
Jag vill blott anmärka: att Coursens förändringar kunna vara af tveggehanda art och beskaffenhet; nemligen antingen blotta vibrationer, så att han hastigt omvexlar lika betydligt i stigande och fallande; eller oek ett jernt framskridande i en bestämd riktning antingen till förbättring eller till försämring af våra myntrepresentativers förhållande till Utländskt Specie.
I förra fallet verkar Coursens förändringar visserligen ej på de inhemska varuprisen; men också skulle, underså beskaffade omständigheter, Medel-agiot förblifva alldeles oförändradt och den föreslagna Speciemynts-räkningen åtminstone vara alldeles oskadlig.
I senare fallet deremot, nemligen om Coursen en längre tid fortfar att stiga eller falla, förändras också småningom, såsom erfarenheten bestyrker , alla , äfven inhemska , varupris , * 214 Den 6 Junii f. m. eller med andra ord, myntvärdet i samma förhållande; likväl med den skillnad att det skev långsammare, då Coursen faller, än då han stiger.
Endast vid sådana tillfällen kunde Medelagiot komma att förändras: men det vore också påkalladt af billigheten och rättvisan, till betryggande af äganderätten, emot de rysliga verkningarne af dylika förändringar i myntrepresentativernäs verkliga värde.
Jag har trott, att vid bestämmandet af Agio, hänsyn bör tillika hafvas på Silfverpriset i den inhemska handeln, såsom ett correctiv mot verkningarne af hastigare förändringar, sorn Coursen möjligen skulle kunna komma att undergå.
Man vet nemligen af erfarenheten, att det inhemska Silfverpriset endast med en viss långsamhet hinner lämpa sig efter Coursens förändringar.
Coursen hastigt förändras betydligt, men inom en kortare tid återkommer till sin förra ståndpunkt; så förblifver priset på Silfver i den inhemska handeln, nästan oförändradt, och följakteligen dylika Coursförändringars verkan på bestämmandet af MedelAgio, betydligen försvagad, eller nästan alldeles tillintetgjord.
Tilläfventyrs skulle vid bestämmandet af MedelAgio, hänsyn tillika kunna hafvas på det närvarande årets RiksMarkegång på Dagsverke, Spannemål och Jern, såsom Representanter af Landets Production.
Förenade Stats- och BancoUtskotten an - Den 6 Junii f. m. 215 märka: ”att om Cour sen t. ex. i följd af en ”misslyckad skörd, eller hämmad utförsel, för "en tid hastigt uppjagades, skulle ingen pen"ningeägare under den tiden utlåna Sedlar; "ty han förväntade a tl, sedan den tillfälliga ”orsaken till Coursstegringen vore förbi, skul”le mynt-representativ er nas Silfvervärde för”bättras till återbetalnings-terminen, och han ”sålunda erhålla en mindre numerär i Sedlar ”tillbaka, än den han utlänt.
Alltså just vid ”de tillfällen penningeunderstöd mäst behöf”deSj kommo de troligen att i synnerhet sak"nas. ”
Denna anmärkning skulle vara ganska rigtig, om utlåningarne skedde efter dagens Cours: men när man besinnar, att detta komme att ske efter qvartalets
Agio, hvilket åter bestämdes enligt det förflutna lialfårets Medelagio; så finner man tvertom, att på de tider Coursell tilläfventyrs kunde stiga som mäst, just då skulle hvar och en vara mäst angelägen, att få utlåna penningar, emedan Lagen då satte på Mynt-representativerna ett högre värde än Växelhandlaren. 7:0
Vid hvarje års början skola likaledes Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoiret uträkna det förflutna årets Medel-agio, hvilket kommer att, under hela det ingångna året, gälla i alla slags liqvider med Statsverket och Banken.
DebetSedlarne böra skrifvas i Silfvervärde; men summan tillika utföras i BancoSedlar efter årets StatsÅgio. 8:0
Om någon vill i Banken insätta Silf - 216 Den 6 Jkmii f. m. ver, skall derföre utgifvas ett nytt slags clepositionsAttester, eller SilfverSedlar, hvilka ovillkorligen skola med Silfver inlösas, eller rättare sagt: vid hvilkas uppvisande det deponerade Silfret ovägerligen skall åter-* lemnäs.
Afsigten härmed är dels att bereda en möjlighet att öka RörelseCapitalet, i mån af Productionens tillväxt; och dels att förskaffa en större gångbarhet åt Speciemyntet genom, införandet af serskilla Representativer. 9:0 Banken skall inlösa allt det Silfver, sorn kan erbjudas efter årets StatsAgio.
Äfven bör någon del t. ex. 10 procent af inkommande Sjötullen, erläggas i Silfver, och af Statsverket till Banken öfverlcmnas i afräkning på Amortissements-anslaget, Denna Silfver-inlösning skulle hindra det inhemska Silfverpriset att falla under årets StatsAgio; och följakteligen liqvidationsAgiot alt, från det ena qvartalet till det andra, kunna falla, i mer än halfva förhållandet till Coursens möjliga fällning.
Stiger deremot Coursell, är ingenting som hindrar det Inhemska Silfverpriset att efterhand höja sig, i samma förhållande, Coursens fortfarande stegring kan således hastigare verka på Agiot, än dess sänkning.
Denna olikhet i Coursens verkningar på Agiot torde vid första påseendet synas principvidrig och orättvis: men då man besinnar, alt alla varupris städse rätta Den 6 Junii f. m. 217 sig hastigare efter Coursen, då han stiger, än då han faller; bör man lätt finna, att Silfver-inlösningen tvärtom är ett välgörande Correctiv mot alla menliga verkningar af Coursens allt för hastiga fällning.
Coursen faller eller stiger, komma verkningarne deraf ej att yttra sig på Agiot, förr än just vid den tid, då i båda fallen varuprisen hunnit ungefär lämpa sig derefter. 10:0 Allt det Silfver Banken på ofvan nämnde sätt kan erhålla skall intill utgången af år 1820 utmyntas i 2, 4 och 8 skillingsstycken, och årligen öfverlemnas, i utbyte mot BancoSedlar, till StatsContoiret, hvars åliggande det skall vara, att genom aflöningar och dylikt sprida det i landet. 11:0
Det Silfver, som i Banken inflyter år 1821, upplägges till början af följande år, då af detta insamlade och sedan årligen tillkommande Silfver-utväxling, efter årets StatsAgio, tager sin början, och framgent fortsättes, med de inskränkningar till tider och belopp m. m, som fullmägtige möjligen kunna pröfva nödiga.
Genom dessa, under N:ris g, 10 och 11 anförde åtgärder, skulle RörelseCapitalet intill slutet af år 1820 ökas med allt det Silfver, som Banken hade under denna lid kunnat få tillfälle att utmynta och sätta i omlopp.
Men från och med år 1821 skulle mynlstocken 213 6 Jimii f. m. förblifva oförändrad; likväl på det sätt att Sedelstocken minskades i samma förhållande Silfver ur Banken uttoges; och tvärtom ökades i samma mån Silfver insattes i Banken.
Hvarefter Herr Cederskjöld munteligen tilläde:
Jag har sorgfälligt utur ofvanberörde förslag uteslutit allt hvad som har sammanhang med Lånerörelsen, samt endast talat om myntvärdet, under fullkomlig öfvertygelse, att Crediten icke kan återkomma, förr än Långifvare varda försäkrade, att återfå hvad de verkeligen försträckt.
Man kan både utgifva mynt, och utlåna, så mycket man behagar, blott värdet af myntet blifver behörigen betryggadt.
Jag anhåller hos Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken om proposition på hvad afseende Ridderskapet och Adeln täckes fästa å mitt förslag.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke, med gillande af i och 2 puncterne i Utskottens Betänkande, Bankens utväxling af Silfver måtte komma att förblifva vid hvad Riksens Ständer redan derom förordnat, och Kongl. Kungörelsen i detta ämne föreskrifver.
Jag får ödmjukast fråga, om den af Ridderskapet och Adeln nyss Den 6 Junii f, m. 219 bifallne proposition kan anses innefatta ett uteslutande af mitt förslag, eller om icke berörde förslag, må antagas, för att stå bredvid nyssnämnde beslut.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att, enligt den bifallne Propositionen, skulle alla Förslag, som syftade till bestämmande af Sedelmyntets Silfvervärde, blifva intill nästa Riksdag hvilande.
I den öfvertygelse, att Penningemannen endast af fruktan för myntets ytterligare försämring afskräckes från att utgifva stående lån, har jag alltid ansett det säkraste sättet till den öfverklagade penningeförlägenhetens afhjelpande bestå deruti, att man försäkrar Långifvaren om återfåendet af samma Silfvervärde, som han utlånt.
Förenade Stats- och BancoUtskotten hafva, under medgifvande af principens vigtighet, yttrat, att ingen serskilt åtgärd i detta afseende beböfdes, emedan det står hvarje Långifvare öppet, att i Skuldsedeln betinga sig återbetalningen i Silfver.
Men som i senare tider flera Rättegångar uppstått om dylikå Skuldsedlars liqvidationssatt, och utgången ej sällan varit ganska olika; så befarar jag, att mången torde afhållas att utlåna sina penningar blott af ovisshet, huru en på Silfver lydande Skuldsedel skall vara styliserad, för att med säkerhet blifva af Lagen godkänd.
Jag anser derföre såsom ett vigtigt bidrag till Allmänna Creditens stadgande, och penningeför - 220 Den 6 Junii f. m. lägenhetens afhjelpande, att Formulair upprättas och allmänt kungöres, huru Skuldsedlar böra skrifvasj för att sätta lagen i tillfälle att betrygga Långifvaren derom att Ränta och Capital ovägerligen skola med Silfver liq vider as j, eller med gångbara MyntRepresen-. tativer efter Cours, I stöd af 56 §, Riksdagsordningen, får jag derföre ödmjukast anhålla, att denna min Motion måtte till Lagutskottet varda remitterad.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att Herr Cederskjölds berörde Motion borde ligga på bordet till nästa Plenum, 3:dje Puncten var af följande lydelse: 3:o Intill nämnde tidpunct skall det representativa MyntCapitalet till det belopp ^ som blir en följd af den nu föreslagne regleringen j oförändradt qvarblifva i rörelsen cir euler ande; så att det permanent hvarken ökas eller minskas, under tiden.
Grefve Gyllenborg„ Johan Henninge hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande:.
Under åberopande af de anmärkningar jag vid Högloflige Stats- och BancoUtskottens första Betänkande framställte, och som blefvo till Utskottens granskning remitterade, anhål - Den 6 Junit f. m. 221 ler jag, att i korthet få utveckla min mening ytterligare i de omständigheter, hvari Utskotten icke ansett sig äga anledning, att fästa afseende å dessa anmärkningar, som hade lånerörelsen egentligen till föremål.
Jag har ansett Riksens Ständers sammankallande hafva haft tvenne åsyftanden* dels att söka hjelpa penningeförlägenheten i allmänhet, dels att genom de fallne FilialDisconternes utredning förekomma de i Disconterne gäldbundnes undergång.
Hvad det förra angar, förnyar jag mine förra yttranden, att nemligen penningeförlägenheten egenteligen uppkommit genom Allmänna utskylders öfverdrifna tillökning i synnerhet sedan 1812, och att det tydeligen faller hvar man i ögonen, att då större penningesummor, än förr varit vanligt, i Provincerne blifvit uttagne, utan några anstalter, att de samma i andra vägar till samma orter kunna återkomma, måste deraf blifva en följd, att, utan förändrade förhållanden i dessa afseenden, och således nedsatte utskylder, skall penninge-förlägenheten i de, genom skatter, utblottade Provincerne, icke allenast förblifva som den är, utan ökas, utan afseende på de tillgångar, som
Discontlnrättningar kunna meddela; hvad åter angår afsigten att förekomma de i Disconterne skyldiges undergång, så har jag trott, att det icke så mycket berodde af RörelseCapitalets totalbelopp, som egenteligen af dess rätta användande, att ernå detta ändamål, och lätta penninge-förlägenheten, och, med bibehållande af de liufvudgrunder för beräkning af RörelseCapitalets per - 222 Den 6 Junii f. ni. manenta blifvande belopp, som Utskottens Betänkande innehåller, har jag trott, att i närvarande Crisis förskottsvis kunnat af Banken utan våda för dess Credit utgå något större biträde i låneväg i 2:ne eller 3:ne år, sorn. sedan återfördes till föreskrifven ordning de tvenne senaste åren före nästa Riksdag.
Utskotten hafva yttrat den mening, att till nästa Riksdag borde två Millioner Riksdaler användas till inköp af Silfver, samt att FilialDisconternes Creditiver omkring 2 Millioner skulle åter i Discontväg utgifvas, inen, om det inträffade, att Silfver icke erhölles, komme de dertill anslagne två Millioner icke att åter i rörelsen utgå, äfvensom utgifvande af Filial— Disconternes Creditiver icke torde anses äga rum förr, än de sista åren före nästa Riksdag, kanske äfven till en mindre del deraf; endast och i desse förhållanden förekommer mig sannolikheten, att åtminstone en periodisk inskränkning, serdeles för närvarande tid kan äga rum, som i närvarande crisis jag såsom skadelig anser.
Med afseende derpå, har jag i mine anmärkningar vid Utskottets Betänkande tillstyrkt, som jag ock nu förnyar, att förenämnde Summor af omkring 4 Millioner.kunde successive användas i Discontväg till nästa Riksdag, med företrädesrätt för Debitorerne i FilialDisconterne, som emot antaglig säkerhet önskade till större eller mindre del få flytta sine lån till BancoDisconten, och jag har trott, att sådane lättade låneutvägar skulle, med afseende på opinionen, sannolikt mindre begagnas, emedan Capitalisten, då lian j Den 6 Junii f. m. 223 kände, att den skyldige ägde annan utväg, skulle snarare biträda den säkra Låntagaren, än om deune saknade all annan utväg, dådet på Långifvaren kunde bero, atti den Allmänna penninge-förlägenheten åtkomma den skyldiges Egendom för halfva värdet, och i sådane speculationer belldre låta sina penningar förblifva outlånte.
I nu varande crisis, och så länge Capitalisten drager i Betänkande, att äfven med säkerhet sine penningar utlåna, synes mig det vara nödigt, att Allmänna låneanstalter bibehållas, som småningom sedermera böra inskränkas i den mohn lån af enskilte kunna erhållas.
Och om det inträffade, att, i öfverensstämmelse med hvad jag föreslagit, RörelseCapitalet icke permanent ökades, utan blott förskottvis, som sedermera de sista åren före nästa Riksdag kunde och borde rättas, och till föreskrifven ordning återföras, anser jag icke, att sådant kunde bereda någon skada för BancoSedelns värde, om förhållandet i det ena och andra afseendet vore utredt, stadgadt och allmänt kändt, och är det icke med min öfvertygelse öfverensstämmande, att en utvidgad
Discontrörelse till samma personers förmon skulle perpetuelt fortfara, utan att de, som flyttades ifrån FilialDisconterne till BancoDisconten, borde der blifva underkastade återbetalningsskyldighet 1 likhet med hvad för BancoDiscontens utlåningar är stadgadt, eller kommer att stadgas, på det att man måtte i framtiden kunna närma sig till det mål, att se
Discontrörelsen efter hand undergå en nyttig inskränkning.
Om 224 Den 6 Juni i f. m.
Utskotten förklarat, att förenämde 4 Millioner förskottvis och successivt, utan uppliäfvande af Utskottens beräkningsgrunder, kunde i Discontväg ifrån Banken utgå, och sådane förskott de tvenne sista åren före nästa Riksdag återfördes lill den beräkning af RöselseCapital, Utskotten framställt, hade jag förmodat, att meningarne om Rörelse-Capitalets beräkning och rätta belopp lättare stått att förena, ocb som jag för min del anser vara den rätta medelväg att i detta afseende vidtaga, hvilken jag, i frågan om RörelseCapitalets belopp, nu framställer, i anseende till det nära sammanhang, som RörelseCapitalets bestämmande och föreskrifter för DiscontLånebiträden synas mig äga.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagaf, att Plenum komme klockan half till 5 i eftermiddag att fortsättas.
Ehuru jag ogerna upptager Ridderskapet och Adelns tid, utber jag mig dock nu Ridderskapets och Adelns tålamod för några ögonblick.
Utskotten hafva i tredje puncten framställt nödvändigheten, att en viss numerair borde för RörelseCapilalet bestämmas.
Jag bestrider alldeles denna grundsatts.
I ett Land, som har klingande
Mynt i rörelsen, skulle bestämmandet af RörelseCapitalets numerair vara orimligt.
Samma förhållande är med det Land, der Sedlar linnas.
Man bör endast fastställa en Den 6 Junii f. m. 225 eli gräns, hvarutöfver RörelseCapitalet ej må öfverdrifvit ökas.
Ingen kan undra deröfver, att Capitalisler och penningelönlagande Embetsmän hafva en panisk fruktan för RörelseCapitalets ökning; men man bör göra skillnad på en tillökning af RörelseCapitalet, som af näringarne påkallas, och en tillökning deraf för Krigsomkostnader och Canaler.
Om näringarne försättas i behof af ett ökad t RörelseCapital, skola de aftyna, och en deraf förorsakad ökad import verka ofördelaktigt på Coursen.
Brist på RörelseCapital skall i sådant fall åstadkomma myntets försämring, i stället för dess förbättring; helst då penningebristen har sin grund icke uti en för stor Sedelstock: utan deruti, alten Sedelstock blifvit utsläppt, och åter sedermera hastigt indragen.
Utskotten yttra, att en ökad production ökar RörelseCapitalet.
Så hafva äfven flere Auctorer sagt, och så är förhållandet i ett Land, sorn har klingande mynt i rörelsen, men ingalunda i ett land med Sedelmynt.
Der ökar productionen ej RörelseCapitalet med en skilling.
Hos oss sättes således ingen naturlig, af productionen föranledd, utan en godtycklig gräns för RörelseCapitalet; och denna gräns bestämmes af Ständer, som ej säkert oftare än hvart femte år sammanträda, efter en tidrymd, under hvilken productionen kan hafva fordrat en betydlig tillökning af RörelseCapital.
Man bör derföre söka utfinna ett annat medel.
Detta vöre att Banken ålades efter lia sk. i Sedlar Ridd. o. Ad.
I Aid. l5. 226 Den 6 Juna f. m. uppköpa Silfver.
— Utskotten förklara, att en tillökning i RörelseCapitalet minskar detsammas valeur; ja, om man utlemnar denna tillökning såsom lån på namn åt personer, som endast befordra luxe; men icke om man använder den på näringarne.
Om Sverige, i anseende till inträffad missväxt, skulle komma i behof af Spannemål, och Skåne tilläfventyrs skulle producera 5o å 60,000 tunnor Säd mindre, än annars, emedan de med enskiften försedde
Jordbrukarne ej ägde tillräckeligt rörelseCapital, sä frågar jag, om ej ett slikt förhållande skulle bereda Coursens stegring.— Utskotten medgifva, pag. i4> att productionen ger värde åt myntet; om så är, måtte det väl ej vara skadligt, alt öka productionen.
Den stora Sedel-utsläppningen 1809 har gjort Statskroppen sjuk.
Den kan nu lika så litet cureras genom hastig indragning, sorn en öfverlaslad menniska kan genom svältcur cureras genast, utan måste så småningom återhämta de genom öfverflödet förlorade krafter.
Jag uppskjuter med vidare yttrande i detta ämne, till dess 9 punkten i Betänkandet till pröfning förekommer, samt vill endast anmärka, att alia de uppoffringar, sorn nu göras, för att förbättra Sedelmyntets värde, ske blott eller åtminstone mäst lill förmån för utländningen, som har en stor del af vår Sedelstock i sina händer.
Intill dess denna del af Sedelstocken återkommit, bör Realisationen uppskjutas.
Utskotten halva ej gjort skillnad emellan Bankens Sedelstock och den i Landet verkeligen befinleliga.
Om man ock skulle taga det be - Den 6 Junii f. m. 227 slut, att 1814 års RörelseCapital bör bibehållas, är likväl detta beslut icke verkställbart, ty en betydlig del af nyssnämnde RörelseCapital är utvandradt dels till Finland, dels till andra Utländska orter.
Man bör således menagera Nationens resourcer, och icke söka, att bereda en Realisation på annat sätt, än gei nom ökning af productionen.
Friherre Boijej Ludvig, uppläste följande:
Till hufvudsakligt föremål för denna Riksdag antaga vi omsorgen, att förbättra vårt pappersmynts värde; och det är då angelägit, att vi äga ett rigtigt begrepp om hvad som ar pappersmyntels värde.