Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men om Herr Grefven och LandtMarskalken icke skulle finna en sådan framställning förenlig, antingen med formen, eller med dess egen ställning i conclaven, såsom Ordförande för det enda Stånd, sorn ännu icke tagit något beslut, så anhåller jag om den proposition Grefve Frölich föreslagit, eller att tiden för nästa Riksdag må bestämmas till den 5 November i833.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, alt, hvad angick
Den ii Februari i f. m. 187 den siste värde Talarens till Hans Excellence gjorde framställning med begäran alt Hans Excellence skulle i Talmansconclaven, genom de öfriga RiksSlåndens Talmän, söka tillvägabringa en ändring uti dessa RiksStånds beslut, ansåg Hans Excellence sig böra erinra, att en dylik åtgärd ej kunde betraktas annorlunda, än såsom förnärmande de RiksStånds rätt, som redan fattat sitt beslut i ämnet, likasom Hans Excellence på enahanda sätt skulle betrakta hvarje framställning från de öfrige RiksStåndens Talmän , som bade till ändamål att tillvägabringa ändring uti ett af Ridderskapet och Adeln faltadt beslut; och förklarade Hans Excellence sig alltså icke kunna vidtaga någon åtgärd i det omnämnde afseende!, hälst det vore hvarje Talmans pligt att aldrig lyssna till någon framställning, åsyftande att upprifva ett redan fattad t beslut, eller att åstadkomma en ändring deraf i annan ordning än den Grundlagen uttryckligen medgifver, samt Hans Excellences eget bestämda svar på hvarje dylik framställning till följd häraf skulle blifva, att Hans Excellence hvarken ville eller kunde någonsin till Ridderskapet och Adeln framställa något, som skulle föranleda lill en i Grundlagen icke medgifven rubbning af Ståndets redan fallade beslut.
Herr BosenqvistFredric Leonhard : O111, såsom en värd ledamot yttrat, Riks - i88 Ben ii F e b r u a r i i f. m. dagarne allt mer och iner skola blifva, hvad de böra vara, så anser jag det ock vara angeläget, att de inträffa, när de böra inträffa, enligt §RegeringsFormen, som stadgar, att Rikets Stunder skola i kraft af denna Grundlag hvart 5:te är sammankomma.
När nu härmed jemföres 83 § RegeringsFormen, som bjuder att
Grundlagarne skola efter deras ordalydelse i hvarje serskildt fall tillämpas , finner jag detta aldeles tillräckligt, för att stadga mitt omdöme om förevarande fråga, nemligen att, då Rikets Ständer senast sammankommo den 4 November 1828, böra de ock nästa gång sammankomma den 4 November 1833, eller, då det blifvit upplyst, att den 4 November inträffar på en Söndag, den S November i833.
I anledning af hvad Grefve af Wetterstedt anfört om otydligheten af våra Grundlagar, torde det tillåtas mig alt få upplysa, hvad Brödrafolket uti förevarande afseende har för sig stadgadt. 68 § af dess Grundlag börjar sålunda:
Stor Tinget öppnas i allmänhet den förste Söcknedag i Februarii månad livart 3:dje år.
Detta är precist motsvarande föreskriften i 4f) § af vår RegeringsForm , om Rikets Ständers sammankomst hvart 5:te år; men hos Brödrafolket har ingen försökt att vidtaga anstalter till rubbning af Grundlagens föreskrift; ty sådane försök skulle säkerligen afvisas på ett sätt, värdigt ett Folk, som känner sina rättigheter, vet att värdera Don ii Fe for »nr ii f. m. riem, ock sorn afstyr allt, sorn liar till föremål att kränka deni.
Jag anhåller om proposition på tidens bestämmande för nästa Riksdag till den 5 November iS33.
Jag skall icke uppehålla Ridderskapet och Adeln med granskning af det lagrum, som före det mi gällande tjenat till efterrättelse i förevarande fråga.
Grefve af Wetterstedt har tydligen ådagalagt, att det nu är tid för Rikets Ständer att återgå till bokstr^flig åtlydnad af 49 §-‘n RegeringsFormen, då Grefven visat, att
Ständerne hittills icke fullkomligen iakttagit denna §; ty om nuvarande Ständer skulle vara lika litet noggranne i detta hänseende, kunde slutligen en sådan Grundlagsstridig åtgärd vinna gammal häfd, och 49 §:n sedermera aldrig få gällande kraft.
Jag kan icke heller antaga såsom skäl mot lidens bestämmande till 1833, att intervallen mellan Riksdagarne derigenom skulle blifva så kort, att den icke innefattade fulla 3 år; och orsaken, hvarföre jag icke kan antaga detta skäl är, att jag bland alla brister, som vidlåda vår Grundlag, anser det vara den största, att Riksdags-intervalleriie äro så långa.
Det är till och med en motsägelse emellan dem och Rikets Ständers makt i flere fall.
Jag ser just deruti en hufvudorsnk, hvarföre Rikets Ständers beslut ofia blifva utan nytta igo Den ii Februarii f. m. för det allmänna; tv det är de långa inellantiderne, sorn medföra osammanhang i besluten och ålgärderne, samt föranleda dertill, att så mångå ledamöter af Representationen oförberedde, komma tillsammans utan erfarenhet eller tillräcklig kännedom i afseende på de ärender, som de skola behandla.
Jag går till och med så långt, att jag tillstår, alt om jag visste det ingen rättelse häruti för framtiden skulle vinnas, utan intervallerne alllid förblifva 5 år, vore jag tvehogsen, om jag ej borde gifva företrädet åt den annars förhatliga souverainiteten, framför vårt nuvarande Conslilutionélla samhällsskick; ty jag anser det nästan omöjligt, att med detta åstadkomma den nytta, sorn åsyftas med Lagstiftande församlingar.
Yi se ock, att i de länder, som under senare tider erhållit sina Constitutioner till skänks af Regeringen, icke, såsom i vårt land genom nationens egen åtgärd, sammanträder Representationen nästan utan undantag årligen.
Den senare erfarenheten inom oss sjelfva visar jemväl, att de långa intervallerne just äro en af orsakerne till Riksdagarnes längd; ty alltsedan 1809 har hvarje Riksdag fortfarit längre eller kortare tid, nästan i samma nion som mellanliderne varit långa, 1812 års Riksdag, som inträffade halftannat år efter den nästföregående, räckte endast 5 månader; 1815 års Riksdag räckte ej heller öfver månad och inträffade efter ■?.- års
Den ii Febi-u ari i f. m. *9' mellantid; 1817 och 1818 årens Riksdag, sou» också inföll 2 ar och några månader efter den näst föregående, fortfor endast på g:de månaden, oaktadt den föranleddes af en nästan total financiel omhvälfning; men deremot 1823 års Lagtima Riksdag, som inföll först mot 5 år efter den sistnämnde, jäckle nära ett helt år, och den närvarande Riksdagen, efter ett ännu längre mellanskof, är nu också redan allt för lång och längre, än den sistlidne.
Jag tror således, att äfven sjelfva omkostnaderne för Riksdagarne och RJp rese utan ler nes arfvoden skulle minskas, åtminstone ej blifva större, om intervallerne blefve kortare.
Men för att återkomma till hufvudfrågan, tillstår jag, att jag ej kan finna någon tvetydighet i 4q §:ns föreskrift, att Rikets Ständer skola hvart 5:te år sammankommer, och förmodar, att en tydning af denna § efter ordalydelsen jemväl öfverensstämmer med den tydning, som före 1772 ägde rum, af det då existerande stadgandet, att Rikets Ständer skulle hvart 3:dje år sammankomma, hälst jag förmodar, alt man äfven då lydde
Grundlagen efter ordalydelsen och således ej ansåg 3 år höra förflytta emellan hvarje Riksdag.
Icke heller måste, i de länder, der Representationen hvart år skall sammankomma, ett år passera emellan slutet af ena och början af nästa session.
För min dtd instämmer jag således deri, att liden för nästa Riksdag bör bestämmas inom loppet af år ig* Den ii Februari i f. nu 1833, men utan alt anse det nödvändigt att antaga just den dag, sorn Grefve Frölich föreslagit.
Jag uppträder för alt söka' vederlägga Grefve af Wetterstedts sals, alt man här behöfver inga uli en Grundlagstolkning för att komma lill det begrepp, Lagstiftarne velat uttrycka.
Mig synes klart, alt Lagstiftarnes syftemål varit, att lemna Rikets Ständer den latitude i rättigheter att inom 5:te Calenderåret bestämma hvilken dag sorn hälst för påföljande Riksdagens början, emedan, en sådan latitude förutan, betänkliga omständigheter möjligen skulle kunna hafva uppstått, i afseende på årstidernas obeqvämlighet för Rikets Ständers sammankomst.
På denna grund kan jag ej gilla den åsigt Grefve af Wetterstedt yttrat, att Grundlngs-§:n, för att vara tydligare, jemväl borde innehålla de orden: räknadt frän föregående Riksdagens början; ty derigenom skulle händerne vara bundne, så alt Sländerne icke kunde bestämma annan dag för påföljande Riksdagen, än den, sorn inföll jemt ö år efter föregående Riksdagens början.
Jag tror således, att Lagstiftarne ganska välbetänkt icke uttryckt sig tydligare, men jag kan derföre icke linna, att Grundlags-§:n innefattar någon otydlighet, då der blifvit nyttjadt ordet sammankomma; ty dermed kali icke, så - Dien ii Februarii f. m. såsom en talare i. sista Plenum påstått, menas att tiden skulle beräknas från Rikets Ständers åtskiljande.
Orden sammankomma och åtskiljas skulle i sådant fall, tvärtemot Svenska språket, betyda ett och detsamma.
Grefve af Wetterstedt har för öfrigt sökt stöd för sin åsigt i GaRns motiver för sin motion; men Herr Hjerta har redan åtlagafagt, att Gahns motiver icke äro så klart framställde, spm den xespectprade Ledamoten af detta hus troligen skulle hafva gjort vid denne Riksdag, om han kunnat deltaga i våra Öfverläggningar och motionen nu blifvit väckt; ty onekligt är, att tidsomständigheterue ökat fordringarne på mera bestämdhet i framställningen af motiver och syftemål, samt mindre bemödande att omgå opinioner af fruktan att. stöta dem.
Jag tror ock, att då Grefve af Wetterstedt nu vill söka ett mäktigt stöd i de tre öfrige Ståndens beslut, vill det synas, sorn Grefven fäster för mycket afseende på en viss opinion, som föranledt de tre öfrige Stånden att uppskjuta tiden för Rikets Ständers nästa sammanträde endast derföre, att dessa valde Representanter inom sig. känna och förstå, att deras Comraitteoter, eller Folket, icke är särdeles belåtet med deras åtgärder vid de täta, Riksdagar, som äro så .långa och kostsamme.
Jag vill för öfrigt ej ingå i pröfning af hvad Grefve af Wetterstedt menat dermed, att Riksdagarne skulle (i,i H. i ?> I i g4 Den ii F e b r 11 a r i i f. in. förete sig sådane de borde vara; ett yttrande af Gahn, hvarpå Grefven tycktes lägga mycken vigt.
Emedlertid ar det troligt att Gahn icke menat, att Riksdagarne borde vara sådane, som den närvarande.
Slutligen får jag äfven yttra den öfvertygelsen, att de öfrige Stånden icke böra anse sig förnärmade, eller finna sina ömhetskänslor sårade, om Ridderskapet och A-deln för sin del fattar ett annat beslut, mera 1 enlighet med Grundlagen, och inbjuder dem att dermed förena sig.
Jag tror med Herr Hjerta, att det varit önskligt, om Herr Grefven och LandtMarskalken ägt det inflytande i Talmans-Conclaven, alt propositionen om tidens utsättande för nästa Riksdag nu, såsom förr, utgått från densamma och icke från Exjieditions-Utskottet; men då det numera icke är möjligt att på denna väg, eller genom Talemännens åtgärd, vinna någon rättelse, hvari jag fullkomligt instämmer med Herr Grefven och LandtMarskalken, vågar jag vördsamt hemställa: om icke, i händelse Ridd. och Adeln, såsom jag förmodar, fattar sitt beslut i enlighet med Herr Grefvens och LandtMarskalkens åsigt, och en inbjudning sker lill de öfrige Riks-Stånden att dermed förena sig, Herr Grefven och LandtMarskalken då skulle täckas i Talmans-Conclaven utveckla grunderne för Ridderskapets och Adelns beslut och, derigenom, åtminstone bereda en'möjlighet att de öfrige Tal - Den ii Februarii f. ra. männen inom sine respective
Stånd ej vägra proposition på inbjudningen.
Jag förenar mig med Grefve Frölich i begäran om proposition på nästa Riksdags utsättande till den 5 November 1833.
Då flere talare redan upptagit och besvarat en stor del af hvad Grefve af Wetterstedt under så många synpunkter framställt, är det min skyldighet att inskränka mig till upptagande af sådant, som jag anser ännu icke vara till fullo besvaradt.
Grefve af Wetterstedt har, såsom jag tyckt mig finna, mot slutet af sitt anförande medgifvit, att det resultat af RegeringsFormens föreskrift, som å min sida blifvit yrkadt, väl skulle kunna uppstå, endast Grundlagen utan tolkning tillämpades, men tillika frågat, om icke föreskriften kunnat vara klarare.
I anledning häraf får jag först förklara, att jag anser all tillämpning af Lag omöjlig, utan att den som tillämpar, i ögonblicket af tillämpningen, gör en tolkning af det sätt), hvarpå Iian uppfattar Lagen; ty en
Lag är, före tillämpningen, ej annat än en död bokstaf, och huru skall denna bokstaf sålunda kunna tillämpas annorlunda än att den tillämpande begriper Lagen, det vill säga, tolkar den för sitt förnuft, och tillämpar den derefter.
Men med denna föreställning om tolkning af Lag, hvilket ingalunda är detsamma som förklaring af Lag, hvarmed Ci H. i3* 196
Den 11 Fe bru ar ii f. m. menas den Åtgärd alt gifva Lagen en annam ordställning för att lätta tolkningen eller göra dess mening tydligare, kan jag ej inse, hvari styrkan af Grefve af Wetterstedts argument ligger; ty en mental tolkning mäste i sjelfva verket existera vid hvarje tillämpning af Lag.
Hvad dernäst frågan beträffar, huruvida icke Grundlagen kunnat vara tydligare, så får jag bekänna, att jag ej finner det Grundlagen kunnat vara tydligare för att uttrycka begreppet om Rikets Ständers rättighet att inom CaJend, er-uret utsätta hvilken ilag sorn helst.
Den bade visserligen bordt lyda på helt annat sätt, om Lagstiftarnes mening varit, att Rikets Ständer ovilkorligen, efter jemna 5 år från den förutgåendes början, borde sammankomma, eller om meningen varit, att 1 de skulle sammankomma 5. år efter föregående Riksdagens slut.
Men nu hafva Lagstiftarue icke menat någotdera, och just derföre hafva de icke kunnat göra föreskriften sådan som Grefve af Wetterstedt fordrat för att anse den klar.
Min fordran på en Lags klarhet inskränker sig dertill, att Lagen må uttrycka Lagstiftarens mening; och detta är här vunnit, då det icke är för mig möjligt att fatta stadgandet i annan mening, än alt Rikets Ständer äga, att, inom 5Re året efter tiden för förutgående sammankomsten, utsätta påföljande Riksdag lill hvilken dag som hälst, utan afseende på några månader mer eller min - Den ii F e b r u a r i i f. no. 197 dre vid beräkningen af fulla 5 Sr.
Delta synes mig ock förklara Herr Gahns alter-' nativa förslag, som utvisar de båda punkter af Riksdagens början och slut, mellan hvilka han sökte och fann en medelpunkt, nemligen deri, att åt Rikets
Ständer lemliades latituden att välja dag, med inskränkning inom ett bestämdt år; och att §:n för denna mening kunnat vara klarare, nödgas jag bestrida.
I öfrigt fägnar det mig, att Grefve af Wetterstedt med mig instämt i den åsigt, alt
ConslitutionsUtskottet omöjligen kan upphäfva sig, eller af oss upplyftas, till skiljodomare emellan Stånden, i fråga om olika begrepp om Grundlagen.
Grefve af Wetterstedt har med så klara skäl ådagalagt, hvad jag i delta ämne tänkt, alt det blott för mig återstår att förklara min ledsnad deröfver, att jag icke i gårdagens plenum kunnat lika tydligt framställa mina tankar.
Hvad slutligen hufvudfrågan beträffar, så bör det, med min åsigt af Lagens tydlighet, falla af sig sjelf, att jag ej kan skåda till andra considerationer, än skyldigheten att följa Lagen; och denna pligt är äfven för mitt begrepp så stark, att jag ej på något vilkor kan frånvika densamma.
Jag har med tillfredsställelse hört Herr Grefven och LandtMarskulkeVi gifva Ståndet en ledning, genom förklaringen att Herr Grefven och LandtMarskalken ej anr" ser sig kunna framställa proposition på an - 19S Den ii Februarii f. tu. nan tidsbestämmelse, än inom loppet af år 1833.
Det faller således af sig sjelf, att vi icke få någon annan proposition, hvilket kan tjena till rättelse i hvad Herr Hjerta sagt, nemligen att Grefve af Wetlersledts förslag till proposition vore den, hvaröfver vi skulle komma att votera; ty detta kan åtminstone icke inträffa förr än ConstitutionsUtskottet ålagt Herr Grefven och LandtMarskalken att framställa Grefve af Wetterstedts proposition.
Hvad åter beträffar Herr Hjertås, och sedermera Grefve Horns, anhållan till Herr Grefven oell LandtMarskalken, att i TalmansConclaveu söka bereda ett annat beslut inom de öfrige Stånden, så måste jag så vida skilja mig från dessa Herrar, att jag icke tror det vara möjligt att, genom inverkan på Talemännen, förmå de öfrige
Stånden att frånvika sitt redan fattade beslut.
Men deremot tror jag, att det icke allenast är möjligt, utan hoppas äfven att det skall blifva verkligt, att en inbjudning från Ridderskapet och Adeln, innefattande sådane skäl, som böra hafva inflytande på hvarje tänkande och välsinnad menniska, skall verka ändring uti de öfrige Ståndens beslut.
Sådant sker äfven alla dagar och har formen för sig, samt är till och med nödvändigt i en Representation pä fyra Kamrar, der de från hvarandra skilda RiksStåndens beslut ofta måste komma i collision med hvarandra, oell der, efter gifven Deri ii Fe brua lii f. m.
•99 impuls från ett RiksStånd, tillfälle bör gifvas för de öfrige Stånden att considerera saken och derpå grunda ett annat, mera lagenligt beslut.
Under sådan åsigt, och såsom ett corollarium af min förut gjorda motion, anser jag mig befogad att ytterligare anhålla om den proposition, att antagandet af den tidsbestämmelse för nästa Riksdagskallelse, som jag föreslagit, må beledsagas af en inbjudning till de öfrige Stånden alt dermed förena sig.
Herr von Troil, Emil: Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken tillkännagifvit sin tanke om 49 § RegeringsFormen, med en förklaring, som i tydlighet, om möjligt, öfverträffar sjelfva Grundlags-§:n, hoppades jag att öfverläggningen skulle inskränka sig till frågan om nästa Riksdags utsättande till den ena, eller andra dagen, inom loppet af år i833, hvilken fråga för mig varit likgiltig; men sedan en Talare uppträdt till försvar för de tre öfrige Ståndens beslut, anser jag mig pligtig att bestrida detta Grundlagsvidriga beslut.
Talaren har åberopat 180g års redaction af 4p men dermed hafva vi nu intet alt skaffa, då det endast är den senare redactionen, som är gällande.
Gahns motiver för den senare redactionen, hvilka jemväl blifvit anförde såsom skäl, så kan deras tillämplighet aldrig komma i fråga, då det endast är Grundlagens ordalydelse, som skall tje - 200 Den ii Fe binär ii f. in. na till efterrättelse.
Jag har äfven lyckt mig höra, att den värde Talaren medgaf det 49 § vöre tydlig, ehuru han sedermera sagt alt ordet sammankomma vöre liktydigt med sammanvara.
En sådan förklaring väcker min högsta förundran, och jag bekänner, att om förhållandet verkligen vore sådant, jag är så klen i Svenska språket, att jag i sanning vore obehörig ätt deltaga i en Svensk Representations-församlings öfverlöggningar; men jag hemställer till hvars och ens rättskänsla om, då det är fråga om Folkets rättigheter, man på heder och samvete får tolka Lagen så, att sammankomma är detsamma som sammanvara.
Man har äfven talat om våra långa och kostsamma Riksdagar, och jag medgifver olägenheterne häraf; men det fordras, att rättelsen sker genom en Grundlagsenlig förändring , icke genom en våldsam brytning af Grundlagens föreskrift.
Man har åberopat de föregående Riksdagskallelserne och det sätt, hvarpå Grundlagen hittills varit tillämpad.
För min del har jag ej funnit annat, än att denna tillämpning alltid varit i öfverensstämmelse med Grundlagens ordalydelse, med undantag af kallelsen till 1823 års Riksdag, hvilken jag icke med Herr Hjerta kan finna riktig.
Men derföre att man en gång med några dagar åsidosatt Grundlagens föreskrift, får man val icke uppställa den sats, att prte' judicat och praxis skola gälla, der skrif - Den ii Februarii f, m. ■Ven och tydlig
Lag finnes, halst 83 § Reis» geringsFormen föreskrifver, att med förklaring af Grundlagen ej får tillgå annorlunda, än med sådan Lags stiftande eller ändring.
Det sista skälet, som blifvit anfördt, är de tre öfrige Standens beslut , dervid man tillika anfört, att y5 § Riksdagsordningen icke undantager frågan om dagens utsättande för nästa Riksdag från dem, som bero af tre Stånds beslut.
Jag tnedgifver detta, eller att tre
Stånd äga att afgöra frågan, men icke annorlunda, än Grundlagen föreskrifver; ty i annat fall skulle tre Stånd kunna upphäfva Grundlagen, och lika väl som de utsatt nästa Riksdag till den i5 Januari 1835, utsätta den till 1935, hvarigenom hvar och en lätt finner, att hela Statsförfattningen i sjelfva verket vore upphäfven.
Då jag besinnar
Lagstiftarnes omsorg att förebygga förhastade beslut, i fråga om Grundlagens ändring, kan jag ej tänka mig möjligheten deraf, att tre Stånd skulle kunna, vid en enda Riksdag, de facto tillintetgöra Grundlagens föreskrift.
Man skulle ock kunna upprepa en mängd likartade frågor, der tre Stånd ej kunna besluta annorlunda, än i enlighet med Grundlagen; så till exempel skulle det, i annat fall, kunna falla tre Stånd in alt besluta, det StatsRevisionerne skulle inträffa först hvart 3:dje år och så vidare.
Grefve af Wetterstedt har slutligen sökt visa, alt
Regeringen ej är in - 202 Den ii Februari i f. m. tresserad deri, att Ständerne komma tillsammans några månader förr eller senare.
Jag instämmer häri med den värde Ledamoten och tror, att Regeringen i denna fråga blott har ett enda verkligt, men stort intresse, nemligen bevarandet af Grundlagens helgd.
I vårt land hsilar Styrelsen på Grundlagen, hvilken alltså för den måtte vara lika oumbärlig, som för Folket.
Det är ock derföre jag uppmanar hvar och en af Regeringens sanna vänner, att vid detta tillfälle förena sig om bevarandet af Grundlagens helgd.
Ridderskapet och Adeln torde tillåta mig, att med några korta ord besvara de förnämsta anmärkningar, sorn mot mig blifvit framställde.
Herr Hjerta, som först uppträdt, har yttrat, i afseende på framledne Assessor Gahns motion, att det alternativa förslaget han uppgaf, skulle hafva härrört derifrån, att man på den tiden icke talade så rent ut.
Jag tror dock, ett man icke bör fästa ett sådant begrepp vid 1809 års Lagstiftare; jag tror tvärtom, att de talade ganska rent ut, och så rent, att vi derefter i fred och lugn kunnat yttra oss.
Herr Gahns alternativa förslag synes mig ock bevisa, att han för sin del talade rent ut, enär det åtminstone för mig icke är möjligt att tänka mig flere alternativer för §:ns redaction, än dem han uppgifvit.
Om hans mening dermed
Den ii Februari i f. tn. 20J varit att vinna något, då icke allt kunde vinnas, måste man likväl erkänna, att han beredde möjligheten för Rikets Ständer att vinna allt, derigenom att han ärligt framlade de serskildta alternativen.
Herr Hjerta har vidare sagt, alt hvad jag anfört om Riksdagskalielserne intill 18x5 bevisade intet, och en annan värd Talare har återkommit på samma ämne, med yttrande, alt vi ingenting hade att skalla med de Kallelser, som före j 815 blifvit utfärdade.
Häruti instämmer jag fullkomligt, och de värde Ledamöterne torde, om de åhört milt anförande, erinra sig, alt jag började med den förklaring, att Riksdagskalielserne intill 1815 rättade sig, utan all tvist, efter föregående Riksdagens slut, i enlighet med första redactionen i RegeringsForrnen.
Att jag, vid historiquen af dessa kallelser, sjelf medgifvit, såsom Herr Hjerta yttrat, det kallelsen vid i8i5 års Riksdag utsattes till år 1820, lärer jag icke heller få räkna mig till någon förtjenst; ty detta medgifvande var blott en enkel citation af i8i5 års Riksdags beslut.
I afseende på den vid 1817 års Riksdag utfärdade kallelse, har Herr Hjerta förklarat, alt skälet, hvarföre den icke utsattes till 1822, skall hafva Sivarit, att tiden beräknades efter motionstiden, som icke tilländalopp förr än i början af år 1818.
Jag har likväl icke sett något Grundlagsstadgande, som bestämmer tiden för Riksdagens början efter t 36$ Den n Februarii f. m. motionstiden; och om man beskyllt mig för tolkning af Grundlagen, så lärer en sådan beskyllning bär i rikt mått kunna återbäras till Herr Hjerta.
Jag hade för öfrigt hoppats, att striden om de olika ine» ningarne i delta vigtiga ämne skulle utföras, utan inblandning af främmande föremål.
Herr Hjerta har likväl återkommit till de i början afRiksdagen ofta omnämnde Utskotlstillsättningarne och operalionerne, ehuru han sedermera sjelf förklarat allt detta såsom öfverdrifna farhågor.
Deruti instämmer jag, och älskar att tro, att detta Herr Hjertås yttrande blifvit väderdrifven, från den tid då meningarne bär bröto sig mera häftigt, och att vi nu i mera lugn kunna hålla oss till ämnet.