Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hus och Lägenheter, några eller flere verkeligen kunna umbäras och till Veterinärinrättningen upplåtas, kan visserligen på förhand ej något bestämmas, emedan StalsUlskottet först framdeles kommer, att derom betänkande afgifva; jag anhåller likväl att få anföra, att Kongl. Maj:t, såsom Utskottets Utlåtande äfven omnämner, innan SundhetsCollegii underdåniga skrifvelse till Utskottet blef remitterad, anbefallt Kongl, StatsContoret, att med Utlåtande deröfver inkomma, ”till ”utrönande om icke, till undvikande af nya "anslag för Veterinärinrättningen, nödig lo"cal måtte af de Ladugårdslands Bränneri"egendom tillhörige lägenheter kunna utan "hinder af förut meddelade förordnanden "lill samma Inrättning upplåtas,” och att StatsContoret i anledning deraf anfört: ”Att, genom de redan till Veterinärinrättningen upplåtne plaiser och byggnader å Ladugårdslands Bränneri, så stora "inskränkningar derstädes uppkommit, att, ”då behofvet kräfver begagnandet' af upp"lagsrum för Spannemål, rörelsen icke underlåter att deraf lida i sin mon hinder;” ”Att afhända sig alldeles denna Maga"zinslägenhet vore orådligt, då, med undan - 3i6 Den 19 Maji e. m. ”tag af SlottsMagazinsByggnaden å Skeppsholmen, ingen annan Kronan tillhörig "egendom till Magazinsrörelse kan med nå"gon fördel begagnas;” "Att äfven, enligt Kongl. Brefvet den ”25 Maj 1827, Vedupplaget för Kongl. Slot"tet, H. K. H.
Prinsessans Palais, Operahu"set och Smedjegårdshäktet skall till Bränneriet förflyttas, hvartill, utom plats, äf"ven erfordrades boningsrum för dem, som "derå skola hafva inseende;” och "Att StatsContoret funnit sig vid des"sa förhållanden således icke kunna i underdånighet uppgifva något sätt, att, genom öfverlåtelse af byggnader på Bränne"ritomten förse Veterinärinrättningen med "sådane rum, hvaraf den förmäles vara i "behof.” Jag vill visserligen icke påstå, att hvad StatsContoret sålunda anfört, kan anses såsom ett afgjordt hinder för upplåtande af några eller flere af ifrågavarande Byggnader åt Veterinärinrättningen, men jag kan likväl ej undgå att befara, att Rikets Högloflige
Ständer ju möjligtvis skulle i anledning deraf kunna komma att anse ett sådant upplåtande ej böra tillstyrkas; eller i händelse det verkeligen blefve tillstyrkt, att Kongl. Majit icke sedermera, i anledning af StatsContorets Utlåtande, skulle kunna finna skäligt, i Nåder afslå detsamma, Den 19 Maji e. m. 317 och täger mig således friheten att fästa Högloflige Ridderskapeis och Adelns uppmärksamhet på den olyckeliga ställning, hvaruti Veterinärinrättningen skulle blifva försatt, i händelse oftanämnde upplåtande af lägenheter ej beviljades, om Rikets Ständer på förhand afslagit allt understöd till uppförande af Nybyggnad för densamma, och huruvida det således kan vara rådligt, att påräkna dessa lägenheter till afhjelpande af de ofullkomligheter, som uti Veterinärinrättningens nuvarande local förefinnas.
Men äfven under förutsättande, att upplåtandet af nämnde Byggnader ej skulle möta något binder, och alt medel till deras inredning kunde anvisas, skulle jag likväl ej kunna anse denna utväg såsom den bästa till ändamålets vinnande, och det af följande skäl.
Af de f. d.
Ladugårdslands Bränneri tillhörande Byggnader har, vid en flere gånger och noggrant anställd besigtning, endast det egenteliga gamla Brännerihuset befunnits sådant, att de rum, för hvilka den nya Byggnaden blifvit beräknad, deruti skulle kunna inredas.
Men till denna inredning erfordras, enligt ett summariskt kostnadsförslag, hvilket på stället, då besigtningen skedde, blifvit till StatsUtskottels Herrar Ledamöter öfverlemnadt, en Summa af a5,ooo R:dr, så vida ej genom oför - 318 Den 19 Ma ji e. m. utsedde händelser, hvilka vid inredningar af gamla Byggnader till nya föremål sällan uteblifva, densamma kan komma att ökas; hvaraf således en osäkerhet i afseende på inredningskostnaden uppkommer, som ej gerna kan inträffa, om projectet till den nya Bjrggnaden antages, hvartill grunden redan är lagd, och hvilken byggnad endast blifver en och en half våning hög; oberäknadt att kostnadsförslaget dertill, uppgående till 35,832 R:dr 21 skillingar 4 r:st., blifvit af en skickelig Architect uppgjordt, äfven som ritningen till Byggnaden af Kongl.
ÖfverlntendentsEmbetet blifvit godkänd.
Den besparing i kostnad, som skulle uppkomma, om Bränneribuset inreddes till afbjelpande af de behof, hvartill Nybyggnad blifvit föreslagen, utgör således io,832 R:dr 21 sk. 4 rst.; men dådet är högst osäkert, om
Brännerihusets inredning ej går till betydligen högre belopp, än den förslagsvis beräknade Summa af 25,000 R:dr, så kari på denna besparing ej någon säker räkning göras; och om tillika afseende fästes derpå, att genom upplåtande af Bränneribuset, en Byggnad för StatsVerket går förlorad, som eljest till något annat ändamål skulle kunna användas eller försäljas, så blifver förenämnde besparing dymedelst ännu mera nedsatt.
Såsom hufvudskål emot nämnde inredning af Brännerihuset torde det likväl böra anses, att Veterinärinrättningens behof af utvidgad lo - Den 19 Maji e. m. cal dymedelst ej kan afbjelpas så fullkomligt, som om den projecterade Nybyggnaden fick uppföras, då i förra fallet flere olägenheter måste uppkomma, ibland hvilka endast må nämnas den ständiga transport tvärtöfver gatan af döda djur till AnatomiSalen, hvilken i sednare fallet undvikes; samt att den så nödvändiga ständiga tillsyn öfver Eleverne och ordningen i det liela aldrig skall kunna äga rum så fullkomligt, om Brännerihuset för VeterinärInrättningens behof blifver inredt, som om den projecterade Nybyggnaden verkslälles på samma tomt, och inom samma stängsel, der Veterinärinrättningens öfrige byggnader äro belägne.
Jag kan således, enligt min öfvertygelse, ej tillstyrka bifall lill StatsUtskottets Utlåtande, utan anhåller vördsamt, att Högloflige Ridderskapet och Adelil täcktes bifalla, att detsamma, åtföljdt af dessa anmärkningar, blifver återremitterad!; och gör jag mig den förhoppning att StatsUtskottet, hvilket i öfrigt, genom tillstyrkande af fortfarande af det till Veterinärinrättningens underhåll vid i8a3 års Riksdag beviljade årliga anslag, samt af ett nytt till arfvoden för DjurLäkare i Landsorterne, lydeligen visat, att StatsUtskotlet anser Vetei inärVetenskapens inhemtande och spridande, både nyttigt och nödvändigt, äfven lärer ur en dylik synpunct betrakta den för Veterinär - 320
Den rg Maji e. ra. inrättningen föreslagne Nybyggnad, och anvisa medel till verkställande af densamma.
Då frågan om de till 2:dra HufvudTiteln hörande utgifter vid förra Riksdagen förevar, yrkade jag i allmänhet, att Rikets Ständer skulle neka de förhöjde anslag, som kommit i fråga, emedan jag hoppades, att genom en buttre inrättning af StyrelseVerken kunde vinnas de summor, som voro nödige för Statens tjenst.
Sedermera hafva dels Rikets Ständer ogillat de framställda förbältringsförslagen, dels hafva de ändringar, som man sedan sista Riksdag med StyrelseVerken vidtagit, varit sådane, att jag ej önskar fortsättning deraf i samma rigtning.
Jag utgår derföre nu från den grundsalts, alt de Embeten och Tjenster, som för ögonblicket finnas, och ej kunna umbäras, böra förses med så goda löner, att skicklige män icke af lönens otillräcklighet afhållas från deras emottagande.
Tvertemot hvad en annan Talare anfört, tror jag, att de Högste
Embetsmännen äro proportionaliter de sämst lönte bland hela EmbetsmannaCorpsen.
Grundlagen föreskrifver, att Konungen, vid befordringar till Embeten, skall göra afseende blott på de sökandes skicklighet och förtjenst, men ej på deras börd.
Så länge lönerne förblifva vid deras närvarande ringhet, behöfdes numera i Grundlagen - Den 19 Maji e. m, 321 lagen snarare stå, att Konungen ej bör göra afseende på deras förmögenhet, som skola befordras.
En hvar, med kännedom om lefnadssättet i Hufvudstaden, vet, att de Högre
Em betsmännen ej kunna härstädes lefva så, som deras värdighet kräfver.utan att, jemte sine löner, hafva enskild förmögenhet eller andre Militaire eller Civile befattningar, medförande inkomster, som fylla deras behof.
Skulle Konungen välja desse Höga Embetsman endast bland de förmögne, så vore det osäkert, huruvida Grundlagens föreskrift att skicklighet alltid bör vara en af befordringsgrunderna, städse kunde uppfyllas.
Om åter Konungen måste förse de Högste Embetsmän med andre underordnade befattningar, som lemnade dem ökade löneinkomster; så skulle ofta hända, att de blefvo jäfvige alt, i högsta instancen, pröfva åtgärder, som de sjelfve redan i underordnade befattningar handlagt.
Jag anser således det vara angeläget, att lönerne för de högre Embetsmännen betydligt förhöjas utöfver hvad StatsUtskottet hemställt.
För JustitiasStatsMinistern har Utskottet föreslagit en tillökning af blott 651 R:dr, så att, med Taffelpenningarne inberäknade, hela årliga lönen för delta Rikets högsta Embete blefve 6,5oo R:dr B:co.
Hvem vet icke, att ett tarfligt hushåll här i Staden höstar omkring hälften af denna summa åra4 H. 21 352 Den 19 Maji e. m. ligen; huru han man då begära, att detta lönebelopp skall vara tillräckligt förden förnämste Embetsmannen i Riket, särdeles om han har hustru och harn.
Jag torde icke behöfva anföra något vidare skäl, hvarföre jag yrkar, att denna lön måtte ökas åtminstone till 8000 R:dr.
Hvad jag anfört om JustitiaeStatsMinisterns lön, gäller äfven om StatsMinisterns för Utrikes ärenderne.
Utskottet har tillstyrkt, att den måtte i lika förhållande från nuvarande beloppet höjas till 7,500 R:dr; men då Statsministern för Utrikes Ärenderne är skyldig att dessutom lefva med främmande Makters Sändebud, finner enhvar, huru otillräcklig denna lön för honom är, och att han måste fylla bristen genom andra tillgångar.
Jag tillstyrker derföre att, med iakttagande af det olika förhållande
Utskottet ansett böra äga rum mellan de begge Ministrarnes löner, StatsMinisterns för Utrikes Ärenderne lön och Taffelpenningar samruanlagdt måtte förökas till 9,000 R:dr B:co.
För ett StatsRåd har Utskottet föreslagit i lön 5ooo R:dr B:co.
Ett StatsRåd delar hos oss samma förrättningar, som Ministrarne, med undantag af några särskildta uppdrag, och ett StatsRåds värdighet borde dernäst vara den högsta i Riket.
Följaktligen anser jag en mindre lön än 6000
R:dr nämnde mynt vara för ett StatsRåd otili - Den 19 Maji e. m. 3a3 räck lig, och yrkar, att den måtte förhöjas till detta belopp.
Ett JustitiasRåds lön har Utskottet ansett böra ökas till blott 4000 R:dr B:co, hvilket jag finnér vara föl'litet.
Om någon Embetsman bör försättas i en oberoende ekonomisk ställning, så är det väl Högsta Domstolens Ledamöter, såsom de personer, på hvilkas beslut hvarje Medborgares lif och egendom sluteligen beror.
Till skäl för tillökning i deras löner åberopar jag icke allenast hvad jag nyss sagt om löneförhöjning för andre höge Embetsman, utan får derjemte elind ra om det förhållande, som i sednare tider visat sig, alt man nemligen baft svårt att finna personer, som velat emottaga desse vigtiga Embeten, ehuru man sökt dem äfven bland den lägsta graden af Domare, i synnerhet Häradshöfdingar.
Detta synes tillräckligen ådagalägga, huru stort missförhållandet är emellan de juridiskaEmbetsmännens löner.
Men icke nog med, att de lägsta Under Domare ej vilja bekläda de högsta Domareplatserne.
Yi se också att de, som redan blifvit JustitifeRåd, icke vilja det förblifva, utan söka sig bort till andra Embeten, så att den ena varder Landshöfding, den andra President och så vidare.
Den, som sålunda bar att söka något så väsendtligt, som sitt uppehälle, kan jag, med all aktning för bans caracler, icke anse så 21iS 3a4 Oen 19 Maji e. m. oberoende, som en Domare i högsta instancen borde vara.
Då JustitiaeRådens löner äro så otillräcklige, att skickliga män, utan egen förmögenhet, hvarken viljas öka eller bibehålla dem; så skall det inträffa, att de högsta
DomareEmheten icke beklädas med de lagfarnaste och utmärktaste lagkarlar i landet.
För att motverka detta menliga förhållande, anser jag ett JustitiaeRåds lön böra höjas till minst 5,000 R:dr B:co.
StatsSekreterarnes löner har Utskottet tillstyrkt böra förhöjas till endast 3,5oo R:dr B:co för hvardera om året.
För min del anser jag StatsSekreterarens befattning lika vigtig som StatsRådens , till och med vigtigare, emedan de, enligt Grundlagen, hafva en större magt, nemligen skyldigheten och rättigheten att vägra contrasignation.
Deras Embetsgöromål äro dessutom så trägna och mödosamma, att de nödvändigt böra vara befriade från enskilta omsorger för deras utkomst.
Men då våra nuvarande Författningar icke gifva StatsSekreterarne samma värdighet som StatsRåden, ehuru de förres Embeten äro af större vigt, än de sednares; och då det är mera efter rangen, än efter vigten af Embetet, som lefnadssättet plägar rättas; så bör kanske derföre StatsSekreterarnes löner bestämmas lill något mindre än StatsRådens.
Jag föreslår således, att hvarje
Statssekreterare måtte i lön erhålla åtminstone 5oooR:dr B:co, eller lika med ett JustitiajRåd.
Den 19 Maji e. ra. 3 a5
I afseende på RevisionsSekreterarne, liar Utskottet tillstyrkt, att deras förhöjde löner må utgöra endast 1600 R:dr B:co för hvardera, i stället för 1800 R:dr, som i Konungens Proposition är föreslagit.
Utskottets skäl härtill lyder sålunda: ”Utskottet har ”trott, alt desse föredragande befattningar ”icke kunna anses innefatta lika mycken vigt ”och ansvarsfullhet nu, som de inneburo "den tid de utöfvades inför Riksens Råd; enär "desse lill en del utgjordes af män, som väl ”förut beklädt högre Administrativa och Mi”litaire platser, men åtminstone icke alla ”innehaft juridiska Sysslor eller Embeten; "hvaremot Högsta Domstolens Ledamöter "skola alla vara lagkunnige män, hvilka full”gjort hvad Författningarne föreskrifva dem, "sorn uti DomareEmbetet må nyttjas, samt ”i sådane värf ådagalagt insigt, erfarenhet ”och redlighet.”
Jag torde icke behöfva i Ridderskapets och Adelns minne återkalla, att vid de tillfällen, då mål från Kongl.
KrigsHofRätten i Högsta Domstolen föredragas och afgöras, äro äfven Militaire Ledamöter der tillstädes, hvilka ej beklädt DomareEmbeten , liksom under RiksRådets tid.
Men utan afseende derpå, tror jag det icke nu, mera än förr, gå an att, såsom man säger, slumpa med föredragningen i Högsta Domstolen, och låta sakerna bero på Ledamöternas uppmärksamhet allena.
Den, som känner, huru öfverhopande Högsta Domstolens göromål äro, den inser äfven, huru 3aö Den 19 Maji e. m. nödvändigt det är, att Ledamöterne lunna lita ej blott pä Föredragandens sannfärdighet, ulan ock på lians juridiska kunskaper och förmåga alt kunna utreda målen och framdraga de hufvudfrågor, hvarpå målens afgörande heror.
Enhvar lärer för öfrigt finna, alt det är alltför otillräckligt för en Embetsman med den värdighet och mödosamma befattning, som en Revisionssekreterare har, att i lön ej undfå mer än 1,600 R:dr B:co.
Det är ej mera än hvad Utskottet föreslagit för HofRällsRåd.
Likasom jag förut beklagat, att Under-Domare ej vilja emottaga högsta DomaréEmbetet, i anseende lill lönevilkorens ringhet; så beklagar jag äfven nu, att RevisionsSekreterarnes löner äro föreslagne så små, att HofRättsRåd ej skola föranledas att söka RevisionsSekreterareEmbeten, hvaraf jemväl följer, att Innehafvarens lagfarenhet ej torde svara mot hans högre plats på den juridiska banan.
Jag föreslår således, att en RevisionsSekreterares lön bör förhöjas till 2,000 R:dr B:co.
Lönerne för HofRättsPresidenterne har Utskottet föreslagit till lika belopp, för alla tre, eller 4>5oo R:dr B:co, förmodeligen derföre, att deras Embeten äro lika till rang och beskaffenhet.
Först får jag anmärka såsom orätt, att Presidenten i en underordnad Domstol, såsom HofRätten, har rang öfver ett J ustilieeRåd, som kan upphäf - Den ig Maji e. m. 327 va hans åtgärder och följakleligen större Jon.
Det liar ock föranledt det nedstigande, man sett persöner göra irån JustitiasRåds- lill Presidentsplatserne.
Men så länge desse obehöriga rangförhållanden icke äro afskafFade, tager rangen ut sin rätt.
Jag vill derföre vid de föreslagna lönerna endast anmärka, att Presidenten i Svea IlofRätt, såsom boende i Hufvudstaden, der lefnadssättet är dyrare, och der Underdomare oftare infinna sig för hvarjehanda angelägenheter än i Småstäderna, otvifvelakligt har vida större kostnader att vidkännas för representation, än Presidenterne i Göthaoch Christianstads HofRätter.
Jag tillstyrker således den skillnad i HofRättsPresidenternes lönevilkor, att Presidenten i Svea HofRätt må erhållla 5oo R:dr B:co mera i Taffelpenningar, än de begge andre Présidenterne och än hvad Utskottet föreslagit.
Redan vid iSioårs Riksdag, fästade Kongl. Maj:t Rikets Ständers uppmärksamhet på de serskilta befattningar en President i Svea HofRätt har framför andra HofRättsPresi- denter, att uppfylla, såsom Ordförande i RiksRälten m. m.; men de torde icke behöfva af mig upprepas för att ådagalägga billigheten af den löneförhöjning jag lör honom yrkat.
Om LänsNotariernes aflöning yttrar sig Utskottet: ”Men då i afseende på aflönin”gen för samma Tjensteman (LänsNotarien) 3^8 Den 19 Maji e. m.
”Utskottet ansett densamma hufvudsakligen ”böra bestridas af LandsSecreteraren, som ”härigenom vinner ett säkert påräknadt arbetsbiträde vid expeditionen af alla de mål ”och ärender, hvarföre lian serskild betal”ning genom expeditionslösen och andre "fastställde afgifter uppbär, samt äfven besparing i kostnaderne för skrifvarehjelp; ”och StatsVerkets tillgångar icke eller för "närvarande medgifva ett så betydligt anslag, som erfordras för desse Tjenstemäns "aflönande af StalsYerkel allena; föreslår "Utskottet, äfven med afseende derpå, att ”med desse Tjensters uppförande å Stat så"sora ordinarie befattningar egenleligen å”syftas. alt skicklige personer, under utsigt ”till vidare befordran vid LandsStaten, vid "LandsCancellierne fästas, att endast ett arf"vode af 100 R:dr B:co må för hvar och en ”LänsNolarie-befattning årligen utgå.”
För min del anser jag det vara rigligt, alt Utskottet ej föreslagit någon löneförhöjning för LandsSekreterarne, då desse hafva så liögst betydliga sportlar; men deremot tror jag det vara ganska orätt, att, såsom Utskottet tillstyrkt, ställa LänsNotarien på en så godtycklig fot, att han endast med 100 R:dr skulle fästas vid tjernsten, och alt det sedan finge bero på LandsSekreterarens godtfinnande alt efter behag aflöna honom.
Vid ombyte af Landssekreterare kunde sålunda hända, att en LänsNotarie, som af förra Landssekreteraren haft tillräcklig lön, fin - Den 19 Maji e. m. ge vida mindre af Efterträdaren, hvarigenom tvister mellan Landssekreteraren och LänsNotarien skulle uppkomma, och ändamålet med LänsNotariernas fästande vid tjernsten alldeles förfelas.
Jag tror, att denne LandsSekreterarens Vicarius bör göras oberoende af Landssekreteraren; hvaremot den sednare bör sjelf bekosta sitt öfriga skrifvare-biträde vid Canzliet.
LTtskottet föreslår vidare: ”att lönerne ”för de Tjenster, hvilka vid de administrativa Embetsverken för närvarande finnas ”dels indragne dels lemnade obesatte, och ■”emedlertid, der de varit disponible an”vändts såsom arfvoden åt andre Tjenstemän till en nödig löneförbättring vid er"hållne ökade göromål, måga tills vidare ”på denna HufvudTitel qvarstå.” Jag skulle häremot önska, alt Rikets Ständer icke ville göra någon framställning till Kongl. Maj:t, hvarigenom de gillade det sätt att tillsätta en mängd tjenster, som nu någon tid varit och ännu är gängse, nemligen alt Tjenstemännen endast tillförordnas och erhålla arfvoden.
Sålunda blifva hela Collegiers Tjenstemän, som böra vara oberoende, föremål för godtycklig behandling, just derigenom, allde innehafva Tjenslerne på conslitutorial och med arfvoden i stället för löner på stat.
Jag tror, att så länge
Embetsverkens närvarande inrättning ej är uppliäfven, höra Tjenstemännen genom Full - 33o Den 19 M a j i e. m. makter tillsättas och i vanlig ordning aflönas; ty tjensten vinner visserligen icke något på den godtyckliga belägenhet, hvaruti Tjenslemännen emellertid hållas; och det är tids nog att sysselsätta sig med iöneindragningarne, när ny inrättning af tjensterna äger rum.
Annat åter är förhållandet med de af Utskottet föreslagne löneförbättringar för StatsSekreterarne.
Utskottet tillstyrker, ”alt ”med beviljandet af den föreslagne löneförbättringen för StatsSekreterarne hör för”enas det vilkor, att den icke må åtnjutas ”af andre än dem, som, enligt Kongl. Maj:ts ”Nådiga Fullmagt på något af berörde Embeten, detsamma förrätta, och sålunda icke ”tillgodokomma dem, hvilka endast på obe”stämd, längre eller kortare tid, till före”dragning inför Kongl. Majrt constitueras.”
Jag tillner det vara ett stort fel, att man icke allenast illa atlönar StatsSekreterarne, utan äfven att man icke sörjt för deras framtida bergning, i fall de begagna deras rätt och pligt att vägra contrasignation.
Såsom förhållandet nu är, kan det ej annat vara än svårt för Konungen att afskeda en Statssekreterare, med hvilken han vore missnöjd, enär icke någon pension är för en sådan anslagen.
Antingen måste han, om än oduglig, bibehållas, eller utnämnas till något annat lika inkomstgifvande Embete, om hail ej med hustru och barn skall li - Den 21 Maji e. ni. da nöd.
Ännu svårare är det för en Statssekreterare, som ej liar förmögenhet, att välja mellan sine pligter såsom Statssekreterare och dem han har såsom Maka och Far.
Derföre skulle jag tro det vara nyttigt, om alla StatsSekreterarne sattes i samma förhållande som JusliliceOmbudsmannen, så att de icke frånträdde sine förut innehafvande befattningar annorlunda, än så länge de voro Föredragande, men återgingo till dem, då de af en eller annan orsak frånträdde StatsSekreterare-Embetena.
Men då denna ålgård icke nu kan vidtagas, emedan den innefattar en Grundlagsförändring, tror jag, att, i stället för hvad Utskottet föreslagit, Rikets Ständer tvärtom borde hos Kongl.
Majit hemställa, alt, ehvad StatsSekreterarne må vara blott tillförordnade, eller med fullmagter försedda, må de åtnjuta StatsSekreterare-lön, under den tid de Embetet förrätta.
En eller flere värde
Ledamöter härstädes hafva redan gjort anmärkningar vid det af Utskottet framställda förslag, ”det Ri”kets Ständer må besluta, att ljuspenningar ”för ofvannämnde Embeten” (de, åt hvilka löneförbättring af Utskottet blifvit tillstyrkt, med undantag af HofRällernes Betjening) ”böra upphöra från och med det år den ”nya Statsregleringén lager sin början; att ”vid regleringen al de öfrige
Embetsverkens ”löner på enahanda sätt bör förfaras, så att 33a Den 19 Maji e. m.
"ljuspenningar indragas, då lönen förbätt”ras; alt i allmänhet, då Embetsman, sorn ”uppbär ljuspenningar, men nu ej undfått ”lönetillökning, från tjensten afgår, desam”ma böra upphöra och för efterträdaren ”icke ega rum; samt att för de Extra Or”dinarier, som hädanefter inträda i Embets”Verken, ljuspenningar likaledes böra för”svinna.
” Jag är ej emot, att denna extra ordinaira aflöning, som kallas ljuspenningar, upphör för dem, som få högre löner; men att borttaga den för de Tjenstemän, som tillträda lediga Ijenster utan förhöjde löner, anser jag icke vara rätt; ty det vore att nedsätta löneinkomster för desse Tjenster under det man ökar lönerne för andra; och jag vet ej, på hvilken billighets grund eller af hvad godt skäl det hör ske.
Att vinna lättnad och redighet i SlatsRäkenskaperne, är visserligen ett skäl till ljuspenningarnes indragning från de Ijenster, hvilkas löner blifvit förhöjde; och vill man göra det gällande äfven för de öfriga, utan alt höja deras inkomst; så kan man öka deras löner blott till så stort belopp, sorn motsvarar ljuspenningarnes medelpris t. ex. för 5 år.
För de Extraordinarie Tjenstemännen åter äro ljuspenningarne den enda löne-inkomslen; och det vore obilligt, att borttaga denna deras enda vedergällning och uppmuntran för en ofta trägen tjenstgöring, då de så länge måste vänta, innan Den 19 Maji e. ra. 333 de kunna erhålla någon ordinarie befattning, sorn medför lön.
Utskottet har tillstyrkt en betydlig förhöjning i anslaget till Skrifmaterialier och Expencer samt ved och ljus för Collegierne m. fl. Jag har förut, i frågan om Expeditions-lösen vid Under-Domstolarne, fästat uppmärksamheten derpå, att så länge Domrarnes fördel är förknippad med långa och många rättegångar, så blifva de högre Bomstolarne mer och mer otillräckliga.
Också hafva vi städse sett HofRätterna begära ökade anslag och tillökning i Tjenstemännens personal.