Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vid förnyad föredragning af ExpeditionsUtskottets under N o 170 insände, samt Dm 2 September e. m. 209 samt den 1 dennes eftermiddagen på bordet lagde , förslag tili Riksens Ständers Underdåniga skrifvelse till Kongl. Magt, i anledning af Dess Nådiga Bref angående granskning af TuliVerkets Räkenskaper m. in ; blef samma förslag, på grund af dervid gjorde anmärkningar, åsyftande att den uti förslaget förekommande mening, sorn börjas med orden: "och hyfa Rik. fens Ständer den underdåniga förhoppningsamt sluta* med orden : ”medetfl atijkaffande för Statius behof, ” hvaruti fråga om Kongl, M»J.rs Nådig* sanction å Riksens Ständers beslut i detta ämne blifvit framställd, men hvilken meuring; å det ställe, der den i StatsUtskottets Betänkande upptages, snarare synes innefatta Utskottets énskilta öfvertygelse, än någon del af det beslut i ämnet , StatsUtskottet tillstyrkt måtte jemkas och förtydligas. tiU ExpeditionsUtskottet återremitteradt.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan ett qvart till r i oin aftonen.
Ridd e. Ad Pro* Vill.
Band. glo
Den 5 September f, nt{
Vid förnyad föredragning af ConstitutionsUtskotteis den 19 sistl.
Augusti under
Nio 44 afgifne, samt den 37 derpå följde eftermiddagen på bordet ligde , Memorial, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottets förut meddeldte förslag till ett 7:de moment i i4:de $.
Riksdagsordningen ; fann Ridderskapet och Adeln för godt, att det i förstnämnde Memorial framställde förslag, till den behandling 56 §.
Regerings Formen föreskrifver, godkänna.
Föredrogs § nyo ConstitutionsUtskottets den 21 sistledne Augusti under N:o 45 aflåtne, samt den 27 derpå följde eftermiddagen på bordet lagde, Memorial, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition om upphörande af Konungens två röster i Högste Domstolen.
Con. stitutions-Utskottets nu uppläste
Memorial synes vara dicteradt allenast af opinionen.
Jag vill ej dermed hafva sagt, att jag ogillar det, ty äfven jag tror, att opinionen fordrar samma resultat, som ConstitutionsUtskottet åsyftar.
Men otvifvelagtigt tyckes det mig vara, Den 5 September f mi ali att, om ConstitutionsUtskottet velat vid frågans behandling gå till principen , framställningen bordt blifva helt annorlunda.
Utskottet har fästat, Riksens Ständers uppmärksamhet å de dubbla förrättningar , som tillhöra Hög-; sta Domstolen: den ena att vara Rikets Högste Lagskipare, och den andra, att förklara Lagarne.
Detta senare uppdrag är en följd af ofullkomligheten i vår Representation.
Vöre den annorledes beskaffad , och samlades Folkets Representanter årligen , eller hvart annat år, så behöfde man icke uppdraga åt en Domstol den så vådliga rättigheten , att förklara lagarne, i stället att blott skipa dem.
Är nu fråga om att skipa Lagarne, och att Kongl.
Maj t deruti deltager , så hemställer jag , hvilken skilnad är emellan den nuvarande Högsta Domstolen och JustitiK-divisionen uti den fordna Rådkam3ren.
Der var domen , såsom Constitutions-ljtskottet säger , ”Guds dom.”
Nu finnes en annan domare öjver Högsta Domstolen och det är RiksRätten.
Om Riksens Ständers Justitias Ombudsman finner godt, att ställa Högsta Demstolen inför RiksRätt, så kan det ju möjeligen hända , att de af Domstolens Ledamöter , som röstat lika med Konungen , blifva brottslige förklarade; och det kan icke vara i sin ordning, att Konungens Majestät så comprometteras.
Det är således icke mera Guds domar, som Högsta Domstolen förkunnar.
— ConstitutionsUtskottet säger vidare, att folkets tanks fästat sig dervid, att det är
Kor ungen , som är dess Högsta Domare.
Utskottet gått längre tillbaka uti sine forskningar, skul - Ten 5 September f m. le UtskoHet hafva funnit , att det var folket som först sjelf afdömde sine rättegångar.
Senare , när folket bl ef för talrikt, var det Konungen , som i detta fall representerade folket; och folket var dermed tillfred*.
Men nu , sedan vi fått en Constitirion , bsr ock Domaremakteo blifvit skild ifrån den verkställande, och Konungen bör derföre så mycket mindre hafva befattning med Domaremakten , som han tillsätter Domare , och Folket alsätter dem.
Jag tror således , att Ridderskapet och Adeln skall lika med mig finna, att Kongl.
Maj:t enligt principen har rätt uti , att ytk» det han måtte varda befriad ifrån att deltaga uti Högsta Domstolen ; men å en annan sida och med den ofullkomlighet, som existerar i så måtto, att Högsta
Domstolen förklarar Lagarne , äger Nationen en garantie deri , att Kongl. Majtt deltager uti denna Domstol.
När vidare publikens öfvertygelse icke mera tror på några af menniskor af* unnade Guds domar: när Folket är stängdf ifiån , att afhöra deliberationerne i Högsta Domstolen : när det blott är efter rykten , som det derom kan bilda sine opinioner ; Så tror jag för min del det vara nyttigt och behöfveligt , att Konungen , sorn tillsätter Domstolens Ledamöter, också må synas Nationen ansvarig för deras utväljande om icke för deras åtgärder ; och det är af dessa skäl , som jag, vikande för opinionens fordringar , nödgas gifva mitt bifall till ett betänkande, hvilket jag eljest , efter principen , skulle ogilla.
Herr Munik af Rofenfkjöld, Eberhard', Här Den 5 September f. m. vore ett ypperligt tillfälle , att hålla ett loftal, men ett sådant är redan innefattadt uti Konungens ifrågavarande Nådiga proposition , äfvensom uti alla Classiska Arbeten om en Stats-Författoings organisation.
Desse och framtida Histo* rieskrifvare äro de mäst oväldige domare i målet.
Jag hänvisar således till de förra, förnämligast för att ådagalägga det nyttiga och det riktiga af den princip , som ligger till grund för Kongl. Majtts proposition.
Jag vill blott åberopa hvad Montesquieu i detta fall yttrar.
Han säger nemligen : ”Execuiiva Mak”ten bör väl kunna tillsätta Domare , men ej ”sjelf vara Domare i individuella tvister.”
Denna sats har af alla Classiska Författare om ett Rikes StatsFörfattning blifvit antagen.
Jag vågar till Protocollet förklara , att , om icke annat gjorde det , så skulle blott denna nu ifrågavar8nde Nådiga Proposition komma, att försäkra vår Konung om odödlighet; Och om Riksens Ständer afslå propositionen , tror jag mig kunna förutsäga , att detta Riksens
Ständers beslut blir lika outplånligt uti historien.
I följe häraf anhåller jag , att förslaget må få hvila på bordet till nästa Riksdag , då jag förmodar, att den constitutionela utbildningen hos osa hunnit längre än hittills.
Herr von Hohenhausen , Michael:
Det lärer icke kunna upptäckas någon ställning i Samhället. der utöfvandet af rättvisans heliga interesse
Därmare kan vara förenadt med den en • skilta mannens , än i Konungens höga person, hvars sanna Fördel är oskiljaktig från Natia - 214 Den 5 September /. nt. trens.
I stora Riken , der den öfriga administrationen är så vidt omfattande och Lagskipningen så vidlöftig, att Monarken omöjligå kan medhinna sjelf dermed befatta sig , der är det nödvändigt, som correctif mot DomareMagtena interesse att blifva sjelfrådande, att Lagen och dess tillämpning grundas på praxis och praejudicat, och det tillhörer då, i civile mål, offentelige Advocater att uppsöka och jemföra dessa prsejudicat, men framställda och bevista^, afgöra de såsom en Fatalitet Utslaget.
I brottmål fordras der en Jury , som förklarar den anklagade fri eller skyldig ; och ett pr rifve do* maren skal] således der så litet som möjeligt förekomma.
Men Sveriges
Lag är icke skrifveri uti samma anda , och är just derigenom rättvisare och fullkomligare, då det icke är den döda bokstafven , eller en forntida dom , sorn fäller utslaget , utan det i de flesta fall är öfverlemnadt åt Domaren , att efter målets pröfning tillämpa Lagen i likstämmighet med dess anda.
Hittills har också i vårt land funnits en stark driffjäder, att göra våra domare in-: sigtsfulla och oväldige , den nemligen , att deras åtgärder dragas under Konungens ögon % som kan befordra och belöna dem efter af honom sjelf befundna förtjenster.
Intet beskydd eller förföljelse af ett gynnande eller ogunstigt partie i de Högre
Domstolarne hafva väre Underdomare hittills behöft äga eller frukta.
Vägen till Konungen står dem ännu öppen, till en Konung , med förmåga äfven i Juridisk väg både att skydda och att bestraffa.
Men hurudant skulle ater förhållandet blifva 3 om Kon - Dea 5 September f /», 215 nungen undandrog sig den rätt, han nu äger 3 att omedelbart bevaka Lagskipningen.
Derigenom skulle ju uppstå en mäktig Stat i Staten, som i det hufvudsakligaste blef oberoende af Konungen och af sine medborgare.
I spetsen för denna mäktiga Corporation skulle stå en Högsta Domstol, hvars Ledamöter väl tilli sättas af Konungen , meri lika med Rådet i fordna tider icke vidare voro jaf honom beroende: en Domstol som i yttersta instantien dömde ; som hade makt att bryta dom; och som, hvad ännu mera är , ägde mellan Riksdagarne rättighet att förklara Lagarne, hvilket lätteligen kunde utsträckas till att för tillfällat stifta lag, icke såsom sig horde i anledning af Underdomstolars förfrågningar , utan enär denna Corporation sjelf skulle tillämpa gällande Lagar.
Och hvad correctif egde vi väl emot denna makt, om Kongl. Majit borttog sina röster?
Jo! blott och icke annat än det att ställa Högsta Domstolens Ledamöter under RiksRätt.
En vanskelig sak, under närvarande förhållande , helst när vi ihågkomme, att Embetsmanna-Aristocratien är den enda vi hafva och haft att frukta.
I öfrigt den ostracism, som genom OpinionsNämnden vid Riksdagarne utöfvas a är icke särdeles farlig , då följden deraf icke är någon annan , än att den utvoterande Ledamoten i förtid kommer i åtnjutande af en, pension, större än någon annan Embetsman, som icke fylt 70 år , kan påräkna.
Jag har visserligen icke stora insigter i detta ämne, ehuru jag mycket_ begrundat det j
Den 5 September f. m. men min öfvertygelse är fast, att antagandet af den föreslagna fötändringen skulle vara ganska skadlig för Monarchien och denna öfvertygelse'styrkes hos mig till fullkomlig visshet af StaisRådets och Constitutionsötskottets likstämmiga yttranden i frågan.
Äfven jag har rådfrågat Fäderneslandets historia, och funr nit att sedan Drottarnes tid Domaremagten varit våra Konungars alsta Höga befattning eD Rätt så ir,f'örlifvad i Nationens tänkesätt, att det vore att våldsamt skaka begreppet om Konungam .gten hos Folket att fråntaga dem tankan, att i ytfersta instancen rättvisan ännu Stod att finna hos Konungen.
Herr Von Hartmansdorff, Angu(l\
Ifrågavarande ämne är ingalunda- nytt , hvarken i afseende på iättshegreppet eiler i vår Historia.
ConstitutionsUrskottet har hållit ett loftal öfver vår Samhällsförfattning i vissa delar, hvari-1 bland denna.
Jag vill eller icke klandra henne ; men j;g anhåller dock, att få fratmägga de skäl, enligt hvilka jag anser henne uti förevarande afseende felaktig."
Konungen är, för närvarande, Actor genom Ju^tititeCancelleren; samt Domare och Lagens förklarare med tvenne röster uti Högsta Domstolen; utnämnare af de dömande och slutligen benådare af de dömde, En närmare enväldet gående befattning med domaremagten, eller något mera stridande emot rättsbegreppet kan väl svårligen äga ruin i ett grundlagligt samhälle.
IX insåg redan olämpslighet-en häraf.
Då man öfverlopp honom med justititesiker, dem Rättaretingen för - Den 5 September f, m, 217 ut afdömt, förklarade han sig icke kunna vara domare, emedan han på rikets vägnar var åklagare, och icke eller i anseende till andra Riksvårdande angelägenheter hade tid art sig dermed befatta-
I dessa uttryck ligger efter mitt begrepp allt det grundliga och rigtig», sorn i ämnet behöfver sägas; och jag finnar för min del en stor tillfredsställelse deri , att Carl XIV härutinnan hyser samma tänkesätt, som Carl IX och likasom han vill rätta motsägelsen i sin ställning.
Domstolens öfverdrifna magt angår, så tror jag icke , att några vådor deraf äro till befarandes, ty jag känner icke något land, hvarest den högsta Rättens Ledamöter stå under en OpioionsNämnds bedömande , såsom här.
Hvad det åter beträffar, att Domstolens dcliberationer blott genom ryktet blifva bekanta, så är denna uppgift origtig, ty Domstolens Piotocoll kunna begäras till trycket och Protocollen öfver de Justitiae-ärender, som förekomma i StalsRådet , blifva granskade af Riksens Ständers ConstitutionsUtskott.
Hvsd ytterligare lagförklaringarne och Konungens deltagande deruti vidkommer, så vöre det visserligen olämpeligt att låta Högsta Domstolen, utan Konungens medverkan, förklara lagen, en åtgärd, hvilken så nära inträder på lagstiftningens område.
Och som dessa lagförklaringar förmodeligen städse skola blifva nödvändiga, sa bör intet hinder vara för Kongl. Maj: t, att vid sådana tillfällen omgifva sig med justitiieRådets Ledamöter, utan att Han 23 8 ^cn 5 September /. m. derjemte behöfver vara Domare.
Man har och sagt, det allmänheten i Sverige fordrar, att Konungen, skall vara Domare och att det vanliga uttrycket: gå till Kungs, icke är utan betydelse.
Jag tror likväl att med Kongl.
Majejlät, förstås icke blott hans person utan egenteligen hans, eller den högsta magt i sami hållet.
Denna utöfvas lika väl i Domstolssom i Regeringsväg.
Derföre ser man oek, att ehuru Konungen icke personligen deltagit i besluten, förkunnas och utfärdas likväl de högsta domarne i hans namn.
Så är det för när * varande i Sverige och äfven i andra länder.
Om Konungen, oagtadt sin rättighet att sitta i Högste
Domstolen , likväl till följe af sakens natur, icke begagnar dea, så är förhållandet i sjelfva verket detsamma, sorn vore denna rättighet icke till- Och jag inser för min delingen våda för Svenska folkets rätt och säker-, het uppkomma, genom antagandet af det förslag, Kongl.
Maj;t, på goda grunder till Riksens Ständer framställt.
Jag förenar mig således med Herr Munck af Rosenskjöld i anhållan, att Konungens förslag må 'enligt 81 §.
RegeringsFormen få hvila till nästa Riksdag.
Herr Cederfchjöld, Pehr GtiJlaJ: Såsom Ledamot af ConstitutionsUtskottet, och delaktig i det beslut, hvaruti Utskottet vid behandlingen af förevarande ämne stannat, anser jag mig skyldig, att ytterligare söka utveckla de motif, som för mitt votum legat till grund.
Jag tror nemligen, att man med mycken varsamhet bör angripa gamla opinioner, vanor och bruk., sora Den s September /, »/, införlifva! sig nied Nationen, oeh likasom sammanvuxit med den, och jag tror sldrarr.inst, att sådane bruk böra kullstjelpas blott för det, att en ny tids theoretiska principer äro deremot stridande.
Då Nationen i tvåtusende år varit van, att dömas af sin Konung, då, under den tid, när Folket sjelf tillsatte sine Lagmän, det likväl ej alltid åtnöjdes med desses Utslag, utan appellerade till Konungen, samt då arven de försök , dem Konungarne sedermera gjort med inrättandet af HofRätter, varit i så måtto frugtlöse, att Folket ändå gått med gine rättegångsmål till Konungen; sä har jag trott, att den Högsta Domstol, som enligt förevarande förslag kornme att uppstå, icke länge skulle förblifva den höpjla, utan att snart en ny, ännu högre, skulle varda organiserad uti hvilken Konungen måste blifva Chef.
Det är derföre jag anser det vara vådiigt, att nu på ea gång» borttaga Konungens doms rätt i Högsta Domstolen, och låta folket i stället dömas endast af Domare , dem Konungen tillsatt.
Men jag förmodar jemväl, att denna tvåtusen-åriga opinion näppeligen skall på fem år så förändras , att
Konungens proposition efter denna tids förlopp kan vinna bifall.
Jag får derföre förena mig med deni, som yrkat, att Betän kandet må till en kommande Riksdag hvila, helst detsamma icke kan emot 56 §.
Riksdagsordningen nu till slutelig pröfning upptagas.
Jag har under loppet af denna Riksdag, vid discussionen of - 2:o
Ben 5 Sep4*f~^ier f m, ver ett annat äfven ganska vigtigt ämne, yttrat en öfvertygelse, som j*^ anhåller att nu få upprepa, den nemligen, att hvarje Stat, sorn äger en egen Historia, äger också uti sin Statsförfattning vissa egenheter, ja, man kan stundom säga, besynnerligheter, som af en klok Lagstiftare alltid böra respecteras, och aldrig, vore de än icke fullkomligt prjncip-enlige , angripas, förr än opinionen så till sägandes påkallat detta angrep.
Jag lämpar detta på förevarande fråga.
Det är en obestridlig sanning, att Konungens proposition är i principen rigtig; men att opinionen ännu icke hunnit uppfatta dess rigtighet, deroth vittna de olika åsigter som i dag blifvit yttrade inom denna den mäst upplysta samling af Svenska medborgare.
Här har blifvit sagt, att Konungen, på en gång röstägande i Högsta Domstolen, utnämnare af JustitiseRåder, och åklagare genom sin Justit iaaCanzler, skall utöfva ett fullkomligt envälde; jag delar icke denna mening: jag vågar tvertoin tro att ordet envälde vid detta tillfälle blifvit mindre lyckligt valt.
Jag rädes åtminstone icke för ett envälde, som utöfvas med två röster emot sju; och vådan af det absoluta enväldet uti rättigheten att utnämna Högsta Domstolens Ledamöter, synes mig temmeligen mildrad af National representationens rättighet att genom sin OpinionsNämd afsätta dem.
Icke heller finner jag något envälde innebäras uti åklagarerätten, så länge de Domare, sorn i Högsta Iustantien 6kola pröfva ankla - Den 5 September f, m.
221 gelser och påståenden, sjelfve äro underkastade Opinionens oblidkeliga Dom.
Men ägde än detta fruktade envälde sin grund i verkligheten, så vore jag i sanning färdig att upprätthålla det, så länge det vore hylladt af Opinionen och älskadt af Nationen.
Den Svenska bonden vet ännu i dag, att hans förfäder haft den tillfredställelsen att få sina enskildta tvister pröfvade af Sveriges framfarna Konungar.
Han förstår icke ännu att bedöma, om detta varit rigtigt i principen eller icke j och om en Montesquieu har den icke hört talas hvars Boksamling inskränker sig till Bibel , Psalmbok och Catheches.
Ett eller annat Quinquennium torde också ännu gå förbi, innan vår vördnadsvärda allmoge inset behofvet af den vigtiga förändring, som blifvit ifrågasatt.
Man ursägte denna korrttänkhet, ty den har sin grund i känslan.
Kärt för Svenska hiertan är ännu det gamla bekanta ordet Konungs dom, men okändt har hittills varit uttrycket jfitftitkeRådernaf dom.
Jag lemnar derhän, hvad intryck det skulle göra på en menighet att förnimma , det Konungen ingen befattning mera tog med pröfningen' af dess rättegångsmål ; och jag vågar för det närvarande icke tillstyrka bifall å den Grundlagsförändring
Konungen föreslagit, utan tillstyrker bifall å CorstitutionsUtskottets Betänkande.
Jag har anhållit om ordet , blott för att få besvara några *f Herr von Hartmansdorff gjorde anmärk - 222 Den 5 September /. m. ningar.
Jag Iemnar derhän , huru förhållan~ det med den åberopade principen må vara.
Jan har ej den vidsträckta sakkunskap , att jag häröfver kan eller bör framställa mina tankar.
Men i alla jall , och om så skulle vara , att man nu vill tillämpa denna princip , syDes det mig nödvändigt böra föregå , aft man använder densamma i afseende på organasitionen af Domaremakten i allmänhet.
Jag tror då , att de icke böra utgöra en Embetsmanna-Corps med särskilt interesse och inom sig faststälda befordringslagar, utan att lägre
Domaresysslor må tillsättas af folket sjelf, och Underdomare i vissa fall äfven af folket knnna entledigas, när de nemi. förverkat ett allmänt förtroende.
Hvad Herr von Hartmansdorff nämnt om Carl
IX , att han icke ville vara domare, emedan han var åklagare, lemnar jag äfven i sitt värde; — ty han var ock det senare i ordets hela bemärkelse.
Det är äfven kändt, att de Konungar, sorn utöfvat åklagaremakten i all dess stränghet , i följd deraf icke velat sjelfve uppträda såsom Domare , utan i stället begagnat tillsatte Commissioner ; och då dessa utgjorts af tillfälliga domare, så är det gifvet, att de lättare än andre varit underkastade corruption; äfvensom Åklagaren derigenom berett sig utväg , att ifrån sig kasta hela det förhatliga af rättegången.
Jag skulle emedlertid tro, att, när det är afgjordt, och såsom axiom kan antagas , att blott hela eller ock icke nägon del af Domaremakten bör organiseras efter den princip , man här Dcrt 5 September f, ml Iberopat; — det är bäst, att intilldess det förra sker, låta bero vid hvad sora är.
Mig synes det ock vara värdigt, att Konungen deltar i rättvisans skipande uti Högsta instantien.
Justinianus är märkvärdigare för sin lagbok , än för sine präktige byggnader och stora eröfringar.
Eröfringarne gingo snart förlorade , och det vördnadsbjudande Templet (S.t Sophia Kyrkan) är förvändladt till en Turkisk Mosquée — men verldens första fullständiga Lagbok skall icke förgås, så länge verldea är befolkad af upplyste Nationer.
Anmärknin gen om Carl IX Iemnar jag derhän , Historien må derom upplysa, och hela efterverlden döma.
Ömsom har man bestridt s Ömsom vidgått hvad som blifvit lagdt denne Regent till last.
— Men hvad Konungens åklagaremakt beträffar, så vill jag väl se, huru det land skulle vara beskafFadt, hvarest Regenten icke hade till pligt, att åtala lagarnes öfverträdelse.
Är det nu nödvändigt för Regenten , att äga denna åklagaremskt, huru kan man dermed förena, att samma Regent skall döma den han tilltalat, och sluteligen benåda den han dömt.
Motsägelsen synes mig vara så stor, att dét icke är underligt, om känslorne dervid uppröras.
— Har opinionen sina organer , då fråga är att upphöja det gamlas värde , så torde det ock vara skäl , att det rättsenliga äfven får sina målsmän.
Det är en stor tillfredsställelse fördem som tro sig hafva, i sådan egenskap här 224 Ben 5 September /. «?, uppträdt, att, om än deras påståenden
För närvarande ogillas, dock kunna hoppas att med tiden Få rätt af alia, som närmare begrunda detta ämne; och jag betviflar ej, att ju icke den tiden varder kommandes.
Herr Hjerta, Gu/laf', Rigtigheteti af den princip, som ledt Kongl.
Magt, då han föres'og att Dess båda röster uti Högsta Domstolen skulle upphöra , är redan så fullständigt framlagd , att jag icke beböfver derom vidare orda.
Jag kan icke låta afskräcka mig från att finna principen giltig derföre, att StatsRådet och ConstitutionsUtskottet icke delat denna tanka; och om jag ock finner någre af deras skäl deremot kunna vara värde att ännu begrundas; tror jag likväl ej att i den tid, hvaruti vi lefve, fem år verka så litet som man 6ynes förutsätta, jag tror tvertom, att Folken fra mgå betydligt hastigare i utbildning nu än förr, och att Svenska folket nalkas det Sam hällstillstånd, sorn kräfver en Domstol, der ej Konungens röst höres , för att sedan framstå såsom benådare.
D«t är således , efter min tanka, nu icke fråga om annat , än huruvida vi vilja vid nästa Riksdag öfveilägga och besluta öfver förslaget, och om vi alltså vilja nu öppna oss en möjlighet att då kunna göra'det, Vi stå just nu på en öfvergångspuokt.
Man måste låta hjulet vända sig uti . sin gång.
Folket fordrar nya lagbud, och en ny lag är färdig, att till nästkommande Rikets Ständer aflemnas, Jag vet icke då, hvarföre vi r,u skulle - Den f September /, m, 225 le betaga oss möjligheten att vid nästkomman* de Riksdag, i afseende å en af RättegångsBalkens vigtigaste §§, fatta ett beslut, som, i Grundlagsväg förut bestämdt , måste enligt dess former ändras, jag kan icke eller inse annat, än att, då Kongl. Maj:t i ett stort ändamål föreslagit den ifrågavarande förändringen , vi , äfven med afseende derå, böre bibehålla utvägen , att å förgtblifvande Riksdag ingå i prölning deraf.
Opinionen lär då vara färdig , att yttra sig om denna vigtiga sak* Och jag anhåller, på sådan grund, om Hert Grefvens och LandtMarskaikens proposition , att målet må förblifva hviliode till Grundlagsenlig behandling.
Herr Munck af Rofenjhjöld:
Det ar i anledning af några Ledamöters yttranden
Uti förevarande vigtiga ämne, som jag skall upptaga några ögonblick.
Herr von Hohenhau-4 sen har sagt, att ostradsmen uti OpinionsNämnden icke vore för Högsta Domstolen särdeles farlig, emedan den afgående Ledamoten alltid finge behålla beloppet af halfva lönen i pension.
Mea det gifves, efter mitt begrepp, en annan fara, än den, som drabbar Cassan, och jag anser för min del den faran störst, sorn drabbar den medborgerliga hedern.
En annan talare har påmint om nödvändigheten , att med varsamhet angripa gamla bruk och sedvanor.
Detsamma har ock Lagstiftaren insett, då han uttryckligen stadgat, att icke några nya grundlags-förslag få antagas, förr än de Ridd 0. Ad.
Prof. VIII Band. 15 226 Dan 5 September /. m, hvilat från den ena till den andra Riksdagen.