Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del skulle jag vilja hafva återremiss på denna del af betänk., för att få densamma redigerad på sådant sätt, att stadgandet under aila förhållauden kunde sättas i verket, alt icke visas ett otjenligt misstroende mot Fullmäktige, samt att icke Ständerne visa sig vara angelägne att bestämma hvad de icke kunna bestämma, och, jag vågar tillägga, hvad de näppeligen förslå att bedomina.
Det är för upplåning af de medel, som kunna fordras för det lilla creditivet, som StatsUtsk. begränsat villkoren inom 5 proc.; men hvad upplåningen för det större creditivet angar, har ej annat blifvit föreskrifvet, än att densamma skall försiggå efter de bästa villkor, som kunna erhållas, utan att hvarken ränta eller capitalhelopp blifvit bestämde; beroende hela affären på Fullmäktiges pröfning.
Om, på sätt jag förut framställt, de tillgångar, sora i Riksg.cont. finnas, blifva afsedde såsom fond för lilla creditivet och för det som är afsett till undsättningar i missväxtår, hvartill jag förmodar desamma skulle blifva tillräcklige, så torde följden blifva, att de räntebärande obligationer, som Contoret äger, komma att i dess vård qvarblifva intill dess lyftning af dessa creditiver ifrågakommer; men att för det stora creditivet afsätta någon fond, jag upprepar det åter, det anser jag verkligen - Den 14 Maj f. m. 473 ligen utan allt ändamål, enär denna fond ej blefve för behofvet tillfyllestgörande.
Helt annat bade det varit, om bancovinsten för åren 1845, 1846 och 1847 skolat till Riksg.cont. iifverlemnas; ty då hade medel funnits tillgänglige till fyllande af det större credilivets behof, och då hade det ändamål, som man afser med bildandet af omförinälde fond, kunnat uppnås.
Nu skulle man ej hinna detta mål, utan snarare ådagalägga sin oförmåga att åstadkomma hvad man önskade, då man ej kunde samla mer än -j:delen af summan, under det man derjemte måste hafva i minnet, att dessa medel kunna behöfvas för de andra begge, nyss omnämnda creditiverne, af hvilka det förra, eller det s. k. lilla creditivet, alltid skall komma i fråga att lyftas förr, än nödvändigbeten tvingar att begagna det s. k. stora.
Att borttaga medel för behof, som troligen komma att yppa sig, och afsätta dem för ett ändamål, hvartill de aldraförst icke blifva tillräcklige och sedermera som troligen ej tarfvas, det anser jag vara en ganska onyttig financeregleriugsplan.
Jag skall börja der Frih.
Palmstjerna slutade.
Han säger det vara ett oriktigt förfarande att icke begagna medel för det ändamål, hvartill de äro beräknade och troligen behöfvas, för att använda dem, der de troligen icke erfordras.
Jag har ingalunda föreslagit att borttaga några medel, som för något visst ändamål äro erforderlige, utan endast, att de medel, som möjligen kunna blifva öfver, måtte få användas, på sätt Ständerne vid förra riksdagen beslöto.
Palmstjerna förmenar det vara utan ändamål, att låta berörde beslut qvarstå: jag måste, i det hänseendet, instämma med Hr Bråkenhjelm, att det icke är utan ändamål att vidhålla ett beslut, som af Ständerne en gång ansetts vara riktigt, och hvars riktighet ingen eller för närvarande bestridt.
Om nu intet öfverskott blefve att använda för det stora creditivet, så är ju införande i reglementet af föreskriften, att, ifall medel blifva tillgänglige, de skola till nämnde ändamål begagnas, ganska oskyldigt, på sätt Hr Bråkenhjelm redan sagt.
När dertill kommer, att det oriktiga sätt, som Ständerne sista gången föreskrefvo, nemi. alt låta medlen slå räntelösa i Banken, kan och skall förändras, på sätt här uppgifvits, så är ju all tillfredsställelse vunnen.
Just det sätt, hvarpå StatsUtsk. föreslår att medel skola anskaffas, bevisar huru nödigt det är att tillse, det medel måtte finnas upplagde i räntebärande papper, som kunna försäljas; ty man må icke vänta sig någon framgång af en utlåning, som ställes på sådan grund, att hon otvifvelaktigt misslyckas i det ögonblick hon behöfves.
Jag vågar således ytterligare anhålla om Hr Gr. o. Landtm:s propos., att 'det ifrågavar. stycket måtte få utgå, hvarigenom intet hinder för StatsUtsk. uppstår att inkomma med hvilka föreskrifter, som det kan linna lämpliga för att bättre reglera saken.
Palmstjer na, Nils Fredr.:
I fall ett missförstånd 10 11. 60 m
Den 14 Maj f. m. å min sida legat till grund för den anmärkning, jag tagit mig friheten framställa, så bör jag linna en ursäkt deruti, att betänk, nu först på begäran kunnat erhållas i Cancelliet, och förut icke varit tillgängligt.
Likväl hemställer jag till Fullmäktigen för Grefliga ätten Creutz, huruvida redaclionen i detta betänk, verkligen är så tydlig, alt icke ett misstag om ordaförståndet lätteligen kan uppkomma, och om ej uppställningen kunnat vara helt annorlunda, hvarföre det ock torde vara förlåtligt, om man vid första påseendet tror, att föreskriften gäller äfven för det stora crcditivet.
H. Ex. Ilr Gr.
Denna nu fö revarande diseussion gifver mig anledn. alt åter nödgas uttrycka min ledsnad deröfver, att icke BoncoUtsk:s förslag om bancovinstens öfverlemnande lill Riksg.cont. vann Ständcrnes bifall, hvarigenom man möjligen kunnat fått medel till att, som det stora creditivet afser, bestrida kostnaderne för ett krig.
Det s. k. stora creditivets belopp bevisar huru trångt idéen om ett krig är uppfattad.
I ett föregående plenum tog jag mig friheten framställa en uppgift på kostnaden för 1814 års krig, som utgjorde 27 millioner r:dr.
Vårt stora creditiv skulle för ett krig förslå ungefär ö veckor, och finge dessutom ej upptagas förrän trumpeten skallar.
Jag kan ej, mine Hrr, annat än djupt beklaga, med hvilken brist på förutseende detta vigtiga ämne är behandlad).
Hvad bufvudsaken beträffar, förefaller mig densamma högst indifferent; Banken och Riksg.cont. tillhöra begge R. tSt., och det kan komma på ett ut om penningarne ligga i det ena eller andra verket.
Öfverlägguingen förklarades nu vara slutad, hvarefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att då aumärkn.T blifvit gjorde emot särskilde punkter i Ulsk:s mern., det syntes nödigt, att särskilda propositioner i ämnet framställdes.
Jag tager mig friheten fråga, om öf verläggningen äfven för de sednare punkterne är slutad.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att Utsk:s mern. i dess helhet varit föredraget, och således beslut derom, att öfverläggningen var slutad, haft afseende på hela mern., samt hemställde sedermera, om R. o. Ad. bifölle Utsk:s hemställan, att de af 1840 och 1841 års
Ständer meddelade stadganden rör:de bildande af en fond för stora creditivet böra förfalla.
Ropades ja och nej. H. Ex. tillkännagaf, att em han ej misstagit sig, denna propos. blifvit besvarad med ett ja och ett nej, och således H. Ex. ej kunnat uppfatta huruvida Utsk:s hemställan godkändes eller icke.
Jag hemställer huruvida icke Ilr Gr. o. Landtm, skulle finna för godt göra framställning derå, alt den punkt i Utsk:s betänk., som jag omförmält, malte uteslutas.
De n 14 Maj f. m. 475 Hi Ex.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han, då bifall till Utsk:s hemställan blifvit yrkadt, först derå borde framställa propus., men att, i fall svaret derpå icke komme att utfalla med öfvervägande ja, H.
Ex. ej skulle underlåta att göra propos. i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorff^ begäran.
Hr-von Hartmansdorff:
I det fallet önskar jag, att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa frågan, huruvida Ståndet vill att den punkten skall qvarstå, ty beslutets oföränderlighet har jag icke förordat, emedan det innefattar äfven sättet, hvarpå medlen skola användas, nemi. att de skola stå räntelösa, hvilket strider mot mitt yrkande.
I anleda, häraf hemställde II.
Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge den af Hr von Hartmansdorff omnämnde punkt i Utsk:s mern. böra qvarstå; ocb blef denna propos. med blandade ja och nej besvarad.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, ville framställa propos. på bifall lill denna punkt.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla ifrågavar. punkt, ropades starka ja, Man?
dadé med många nej, hvarpå H. Ex. tillkänuagaf, det han trott sig finna, att ja öfverröstat nej.
Hr von Hartmansdorff begärde votering, hvarefter, sedan II.
Ex. tillkännagifvit, att plenum komme att fortsättas kl. C e. m., följande voter.propos. upplästes till justering och godkändes:- \
Den som bifaller den punkt å pag. 5 af Statslltsk:s mern.
N:o 309, som börjar med orden: ”Vid sådant förhållande” och slutar med orden ”höra förfalla”, voterar ja;:
Den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, anser R. o. Ad. berörde punkt i Utsk:s mern. böra utgå.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, sorni följer: Ja — 14. Neji— 16.
Då härefter H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R.. o. Ad. behagade bifalla mom. 1, 2, 3 och 4 af det i SlatsDtsk:s förevarande memorial gjorde förslag, anmälde sig och yttrade Frih.
Utur 2 mom. anhåller jag likväl, alt de sista raderne ifrån ordet ”inlösas” måtte utgå.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, fästade Frih.
Cederslröms uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad. redan förklarat öfverläggningen vara slutad.
476 Den 14 Maj f. m.
Jag ämnar också icke motivera nå gonting här vid lag, ty det motiverar sig sjelf; men när man skall bifalla eller afslå en sak med eller utan förändringar, så har man väl rättighet att begära uteslutande af det ord, som åstadkommer omöjlighet för verkställigheten.
Jag ingår icke nu i någon öfverläggning, utan begär blott bifall till punkten, på det sättet att den slutas med ordet inlösas.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att Frih.
Cederström dock framställt ett förslag, som icke förekommit under öfverliiggningen, och behagade derjemte hemställa till Friherren på hvad grund en propos., som icke under öfverläggtiingen blifvit yrkad, skulle kunna framställas, då det vore i enlighet med hvad under öfverläggningen förekommit, som propos:rue borde inrättas.
Jag tillstyrker bifall å 2 mom. med den förändring deraf, att det sättes punkt efter ordet ”inlösas.”
Förnyad propos. å bifall till 1, 2, 3 och 4 moni:rne af Utsk:s förslag blef härefter framställd och besvad med ja jemte ett eller annat nej, hvarpå IL Ex.
Landtm, tillkännagaf, att R. o. Ad. bifallit denna propos.
Jag får till prot. taga mig friheten förklara, att om icke ifrån Ständerne till Fullmäktiges i Riksg. cont. efterlefnad öfverlemnas särskilda formulärer för dessa förbindelser, som blifva en möjlig följd af 2:dra morn., och i dessa formulärer de sista orden af samma mom. uteslutas, så fruktar jag att det blifver omöjligt att uppnegociera några medel för statsverkets behof; hvarföre jag som Fullmäktig i Riksg.- cont. finnér mig pligtig yrka, att i skuldförbindelserne mä blifva införda alla de villkor, som Ständerne i denna punkt föreskrifvit.
Jag nämner detta blott på det att Ordföranden i SlatsUtsk. måtte fästa sin uppmärksamhet dervid, och inom Utsk. så belefva, att bestämda formulärer varda upprättade.
Dessa blifve sedermera föremål för R.
St:s pröfning, hvarigenom tillfälle beredes att utesluta de ord, hvilka kunna blifva hinder för lånets uppnegocierande.
Da IL Ex.
Hr Gr. o. Landtm, härefter hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla den punkt af StatsUtsk:s mern., som innehöll föreskrifter om sättet, hvarpå Riksg.cont. borde upplåna medel för lilla creditivet och andra förestående utbetalningar, anmälde och yttrade sig Hr von Hartmansdorff:
På de skäl, Frih.
Palmstjer na, Nils, anfört, anhåller jag, att den sista meningen i denna punkt, eller orden: ”får denna icke i något fall öfverstiga 5 proc., eller rabatt å obligationernes capitalbelopp medgifvas”, måtte utgå, emedan deras qvarstående ofelbart skall medföra omöjlighet för Riksg.cont. att få några medel. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad.
Den 14 Maj f. m. 477 bifölle den ifrägavar. punkten, med den af Frih. Palmstjerna, Nils Fredr., och Hr von Hartmansdorff, yrkade förändring, att orden: ”och får denna icke i något fall öfverstiga fem (5) procent, eller rabatt å obligationernes capitalbelopp medgifvas”, borde uteslutas.
Uppå sedermera framställd propos. biföll R. o. Ad. det af Utsk. föreslagna formulär för anordningen å stora creditivet.
Föredrogs Stats- samt Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk:ns i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
N:o 117, i anledn. af återremiss på Utskms utlåt.
N:o 69, ang:de väckt fråga om anslag till Stockholms lycieum och realgymnasium.
Då proposition till bifall å detta utlåt, framställdes, ropades ja och nej, hvarpå H.
Ex. Hr Gr. o. Landtm., med tillkannagifvande, att lian icke hört mer än ett ja och ett nej, nemi. af Gr.
Lagerbjelke, som svarat nej, och Hr Bildt, som svarat ja, yttrade, att förnyad proposition torde böra framställas.
Härvid tillkännagåfvo Frih.
Palmstjerna, Carl Otto, och Frih. Hamilton, Hugo, att de äfven svarat ja, hvarpå H. Ex. yttrade, det han vid sådant förhållande finge tillkännagifva, att ja varit öfvervägande.
Föredrogs Stats- samt Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk:ns i gårdagens plenum på bordet lagda mein.
N:o 118, i anledn. afRiksSt:ns skiljaktiga beslut i fråga om lärare-seminariers inrättande och anslag dertill m. m.
Jag anhåller, att den reservation, som jag bifogat delta betänk., mätte bli uppläst, och jag derefter återfå ordet.
Sedan dénna uppläsning skett, yttrade Hr von Axelson:
På grund af de skäl, jag i min reservation anfört, anhåller jag, att R. o. Ad. ville afslå detta betänk.
, och återremittera detsamma till de sammansatta Utsk:n, med föreläggande att inkomma med voler.propos. i ämnet.
Jag anhåller att få instämma i den begäran, som Hr von Axelson framställt.
Det är alldeles ovanligt att skilja anslags- och organisations-frågorna, då man hittills alltid bar förenat båda, när de varit gemeusamt behandlade.
Dä skalen redan blifvit anför da, anhåller jag blott att få förena mig med de föregående talarne.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts vara fulländad, återremitterade R. o. Ad.
Stats- samt Allm. Resv.- o. Ekon.Utskms mern.
N:o 118, med föreläggande för Utsk:n att inkomma med 478 Den 14 Maj f. m. förslag till voter.propos. i den fråga om lärare-seminariers inrättande och anslag dertill, hvaruti 2 Stånd stannat emot 2.
Föredrogs StatsUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda utlåt.
N:o 311, i anledn. af återremisser å Utsk:s betänk.
N:o 211 , ang:de beredandet af en ny local för Riksg.eont.
I afseende på den sista punkten får jag, i händelse icke Hr Gr. o. Landtm, anser R. o. Ad. bundet af sina förut lättade beslut, då betänk, i sin helhet förevar, hemställa, att nämnde puukt måtte afslås.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det syntes nödigt att å de i detta utlåt, förekommande moni. framställa särskilda propos:r, och hemställde sedermera, ora R. o. Ad., med frånträdande af sitt i anledn. af Utsk:s betänk.
N:o 211 fattade beslut, behagade bifalla lista mom. af utlåt.
N:o 311.
Uppå derefter framställde propos:r biföllos jemväl 2 och 3 mom. af förevar, utlåt.
Slutligen framställdes propos. å bifall till 4:de eller sista mom. af samma utlät., och blef denna propos. besvarad med starka ja, blandade med nej, hvarefter H. Ex. tillkännagaf, att ja öfverröstat nej.
Föredrogs BancoUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mern.
N:o 61, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i l:sta artikeln af nu gällande bancoreglemente.
På det icke tiden måtte förspillas genom särskilda propos:r för hvarje puukt, hvarvid ingen anmärkning göres, så hemställer jag vördsamt, om ej nu kunde fä tillgå som vid föredragningen af andra vidlyftigare betänk:n, nemi. att punkterne endast uppnämnas, och att i händelse vid någon af dem anmärkn. göres, densamma då uppläses.
Uppå härom framställd propos. biföll R. o. Ad. att ifrågavar. meni. linge företagas till afgörande i den ordning Hr von Hartmansdorff föreslagit. 1, 2, 3, 4 och 5 punkterne Iemnades utan anmärkning, men i afseende på 6 punkten yttrade sig Hr von Hartmansdorff:
Den 14 punkten i nu gällande bancoregl. lyder sålunda: ”Skulle i något fall K.
M. täckas genom utskickad embetsman till Rancofullm. framställa något ärende, för att med dem derom underhandla, vare det Fullmäktige förbudet att i denna embetsmans närvaro öfverlägga och besluta.”
Det nya förslaget lyder: ”Skulle i något fall K.
M. täckas genom utskickad embetsman till Fullmäktige framställa något ärende, för att med dem derom underhandla, vare det Fullmäk - Den 14 Maj f. m. 479 lige förbudet alt i denne embetsmans närvaro om beslutet öfverlägga. ” Skillnaden bestar sålunda deruti, att på det förra stället heter det: ”i hans närvaro öfverlägga och besluta”, och på det sednare: ”om beslutet öfverlägga.”
De gamla ordalagen äro i min tanke riktigare, ty de angå både öfverläggning och beslut, hvaremot det nya förslaget endast rörer öfverläggninge. n. Sålunda skulle, efter detta förslag, Konungens embetsman icke få vara närvarande vid öfverläggningen, men efter densamma, under dét Fullmäktige beslutade, skulle han kunna få vara tillstädes.
Delta är naturligtvis icke meningen; derföre synes mig bättre att låta de gamla ordalagen qvarstå.
Förändringen bar blifvit tillstyrkt, på det att något ändamål skulle vinnas med en utskickad embetsman ifrån Konungen, för att göra en framställning bos Fullmäktige, ty utskickningen är helt och hållet gagnlös, om ej någon öfverläggning med den utskickade får äga rum, oell man kunde ju då lika gerna skriftvexla.
Jag finner nu, att något annat ändamål, än blott en förändring i det gamla stadgandet är afsedl, och hemställer derföre, om man ej skulle kunna genom ett tillägg åstadkomma hvad jag tror höra till fullständigheten, att det nemi. borde heta: ”att i den cmbetsmannens närvaro om beslutet öfverlägga och detsamma fatta.”
Då är det gifvet, alt han icke eller vid voteringen får vara tillstädes.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställde härefter propos. först i afseende på 1, 2, 3, 4 och 5 punkterne, hvilka bi föl los, och sedermera å 6 punkten, hvilken bifölls med den förändring, att efter orden ”om beslutet öfverlägga” skulle tilläggas: ”och detsamma fatta.”
I fråga om 7 punkten yttrade Hr von Hartmansdorff:
Detta betänk, är illa tryckt, ty jag förmodar, att större delen af häri förekommande felaktigheter härleda sig ifrån tryckningen.
Här står - - - ”då den lindrigaste mening blifver gällande”: det skall uppenbarligen vara meningen. R. o.
Ad. biföll 7 punkten, med rättelse af det utaf Hr von Hartmansdorff anmärkta tryckfel. 8 punkten lemnades utan anmärkning, men i afseende på 9 punkten yttrade Hr von Hartmansdorff:
Sista meningen i denna § lyder: ”hörande
Fullmäktige åt nämnde uppgift gifva den förändrade uppställning, som blifver en följd af föreskrifterne ang:de beräkningen af sedelstock.”
Hvilken sedelstock det är, får man icke veta; men det skall naturligtvis vara Bankens, hvilket ord bör införas mellan orden af och sedelstock.
Uppå härefter framställde propos:r bifölls 8 punkten, och blef 9 punkten, i öfverensstämmelse med Hr von HartmansdorfFs 480 Den 14 Maj f. m. hemställan, bifallen med den förändring, att framför ordet ”sedelstock” skulle införas ordet ”Bankens.” 10 och 11 punkterne lemnades utan anmärkning samt biföllos.
Vidare föredrogs BancoUtsk:s i gårdagens plenum på bordet lagda mein.
N:o 62, med förslag till åtskilliga förändrade föreskrifter i 3 artikeln af nu gällande bancoreglem.
Uppå framställning af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, beslöts, att. detta mern. i samma ordning, som det sednast pröfvade, skulle företagas lill afgörande.
Irsta punkten lemnades utan anmärkning, men i afseende på 2:dra punkten, yttrade Hr von Hartmansdorff, Aug.:
På sidan 6 i Utskrs betänk, förekommer ”1 Cancelli-ljenst”, det måste betyda ”1 Cancellist-ljenst”, och tyckes vara tydligt deraf, att. sedermera förekommer inom
Ofverstyrelsens expedition en canccllist-tjenst derstädes.
Hvad den omlalta cancellist-beställningen beträffar, anser jag onödigt att åt dess innehafvare gifva en särskild gratifiealion.
Ofverstyrelsen bar ganska få expeditioner, oell en tjenslemans sysselsättning dermed är icke trägen.
I detta betänk., hvars tryckning har måst påskyndas och blifvit verkställd under helgedagar, hafva flere betydliga tryckfel insmugit sig, de der ej blifvit observerade vid correetur-läsningen.
Hvad gratificationen angår, trodde BancoUtsk. densamma vara nödig, men ingen bör bättre än en Fullmäktig i Banken kunna bedömma behofvet i detta fall, och jag skall ej påyrka vidblifvande vid Ulsk:s förslag i denna fråga.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att BancoUtsk., såsom grund för förslaget i 1 och 2 puukterne, åberopat den af R.
St. bifallna 4 § i Utsk:s utlåt.
N:o 27, och att derföre syntes angeläget att tillse, huruvida nu föreslagna förändring kuude vara stridande emot sagde §.
Sedan härefter H. Ex. behagat uppläsa nämnde §, yttrade Hr von Hohenhausen:
Något hinder i denna del synes icke förefinnas, så att, derest Fullmäktige anse detta arfvode vara mindre behöfligt, hvilket dock skulle mycket förundra mig, efter de upplysningar, som blifvit BancoUtsk. meddelade, skall jag, som visserligen vill befrämja besparingar, icke sätta mig emot borttagandet af detsamma.
Uppå härefter framställde propos:r bifölls lista punkten, och behagade R. o. Ad. jemväl, med rättelse af tryckfelet ”1 Cancelli-tjenst” i stället för ”1 Cancellist-tjenst” för Cancelli-Commissariernes biträde, samt uteslutande af arfvodet
För den Den 14 Maj f. m. 4S1 den lili fjerde tjenstegraden upptagna cancellist-tjenst inom Öfverstyrelsens expedition, bifalla 2:dra punkten.
3:dje och 4:de punkterne lemnades utan anmärkning, men i fråga om 5:te punkten anförde Ilr von Hartmansdorff:
Uti denna punkt upptagas såsom competente sökande lill tjensterne i 3:dje graden: ”de tjenstemän, som tillhöra nästföljande 4:de grad.”
Deremot slår i det nu gällande reglementet: ”de tjenstemän, som tillhöra samma eller nästföljande 4:de grad.” Skillnaden är således den, att den som tillhör 3:dje graden, icke må inom densamma söka transport.
Del har inom Banken ofta varit tvist, huruvida transports sökande inom samma grad vore tillåtet, och i många fall är det måhända riktigt, att man icke beviljar det; men att förbjuda Fullmäktige att transportera en tjensteman inom samma grad från en befattning till en annan, är en öfverdrift.
Det tinnes tjenstemän, som äro inom samma grad tjenligare till den eria än till den andra befattningen, och som derföre också gerna skulle önska att blifva förflyttade.
Hvarföre skall dä icke
Ofverstyrelsen kunna göra det till både deras egen och verkets belåtenhet?
Man bör väl hafva det förtroende till Öfverstyrelsen, att man icke befarar, att rubbning inom graden ulan skälig anledning äger rum.
Jag tillstyrker derföre vördsamt, att den gamla föreskriften må få gälla, och att således såsom competente sökande till tjensterne i 3:dje graden må upptagas: ”de tjenstemän, som tillhöra samma eller nästföljande 4:de grad.” • Hr von Hohenhausen:
Utsk. har erfarit, huru ofta ansökningar om transport inträffa, t. o. m. då fråga varit om arf voden.
Det är endast detta bytande och kytande, som man velat förbjuda, och derigenom uppstår icke hinder för Bankofullmäktige att bevilja transport, på grund af ömsesidigt begifvande.
Skälet för Utsk:s tillstyrkande har utan tvifvel varit att förekomma allt för täta ombyten inom samma grad; men de, sorn med uppmärksamhet läst Fullmäktiges prot., torde hafva funnit, att
Fullmäktige åtskilliga gånger hafva nekat sådana förflyttningar.
Men skulle nu, pä sätt Utsk. föreslagit, det blifva ett bestämdt stadgande, att inga andra voro competente lill tjenster i 3:dje graden, än de som tillhöra den nästföljande 4:de grad, då skulle del vara Fullmäktige förmeuadt att kunna inom graden omflytta någon, hvilket jag anser vara ett för långt sträckt förbud.
Jag anhåller att få in stämma i Hr von Hartmansdorffs yttrande om transporter, och anser följaktligen, alt det gamla stadgandet derom bör qvarstå.
Uppå härefter framställde propos:r, biföllos 3 och 4 punkterne, samt blef 5 punkten bifallen med den förändring, alt 10 H. 61 482 Den 14 Maj f. ra. såsom competente sökande till tjensterne i 3 graden skulle upptagas: ”De tjenstemän, som tillhöra samma eller nästföljande 4 grad”.
G:te punkten lemnades utan anmärkning, hvaremot i fråga om 7:de punkten.
Hr von Hartmansdorff yttrade:
Denna punkt svarar mot den 44:de i bancoregl., der det står: ”Till commissariebeställningarne, såväl 4:de gradens tjenstemän och extraordinarier inom verket, som derstädes förut icke anställde personer”.
Sålunda kan, efter nuvarande reglemente, icke blott den närmaste graden, utan äfven extraordinarier och slutligen personer utom verket söka commissariebeställningar.