Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Proposition N:o 88. komligt förmått att derifrån afhålla kustboerne, det med ali säkerhet kunde antagas, att, örn förbudsbestämmelserna upphäfvas, flere privata öfverfartsställen varda inrättade, mer eller mindre nära intill färjeplatserna: att innehafvarne af dessa enskilda färjeställen, hvilka icke voro underkastade någon af de betungande skyldigheter och förbindelser, som innehafvarne af de allmänna färjeplatserna måste vidkännas, sannolikt icke skulle underlåta att, vid marknadstider eller andra mera lönande tillfällen, genom nedsättning i afgifts belopp en locka till sig en stor, om icke den största delen af den trafik, som eljest vore att vid de egentliga färjeplatserna påräkna; att, då härtill komme, att de färjeplatsinnehafvarne åliggande skyldigheter blifvit genom Landshöfdinge-embetets utslag af den 4 Februari 1857 i flera afseenden skärpte, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande hyste den öfvertygelse, att färjnings-afgifterna, äfven om de på föreslaget sätt förhöjdes, likväl, efter upphörandet af det hittills åtnjutna skyddet emot intrång i färjefarten, icke komme att bereda färjeplatsernas innehafvare så stor inkomst, som deras rörelse under nuvarande förhållanden inbringade; samt att, då den förlust, som genom förändringen i nu bestående förhållanden skulle färjeplats-innehafvarne tillskyndas, säkerligen komme att för hvarje färjeplats öfverstiga det belopp af 500 R:dr R:mt, hvilket de fordrat såsom årligt bidrag utöfver nyssnämnde afgifter, Kongl. Maj:ts Befallningshafvande ansåge billigt, att ett så beskaffadt bidrag blefve färjeplats-innehafvarne på ett eller annat sätt beredt, och det icke allenast för Röhälla och Färjestaden, utan äfven för den nya färjeplatsen vid Beijershamn, alldenstund hamnbyggnadsbolaget derstädes, i följd af Landshöfdinge-embetets ofvanberörde utslag, redan med en kostnad af omkring 10,000 R:dr R:mt iordningställt den nya färjeplatsen med tillhörande byggnader och farkoster, m. m., utan att bolaget, när det inlät sig i dessa betydliga utgifter, kunde föreställa sig annat än att färjeplatsen vid Beijershamn skulle, lika med de gamla färjeplatserna få åtnjuta hittills stadgadt skydd emot intrång af närboende båt-egare.
Ölands innevånare enhälligt vägrat att åtaga sig något bidrag till de ersättningar, som i förevarande hänseende kunde färjeplats-innehafvarne tillerkännas, samt öns innevånare icke heller syntes kunna emot sin vilja förpligtas till någon betalningsskyldighet härutinnan, har Kongl.
Maj:ts Befallningshafvande hemställt, att det för ändamålet erforderliga belopp af tillhopa 1,500 R:dr R:mt årligen måtte af statsmedel beredas, helst denna utgift å Statsverkets sida vore af underordnad betydenhet i jemförelse med de vigtiga fördelar, sorn genom regleringens tillvägabringande på föreslaget sätt skulle för det allmänna uppkomma.
Uti häröfver afgifvet underdånigt utlåtande har Kongl.
Maj:ts och Rikets Kammar-kollegium, hvad först angår frågan om upphörandet af vitesförbudet för obehörig fraktfart emellan ifrågavarande kuststräcka på Öland och staden Calmar, i underdånighet yttrat, att enär detta förbud först tillkommit genom Kongl. Kontjl.
MajHs Nåd.
Proposition N:o 88. 11 Resolutionen den 13 Juli 1824, hvarförinnan denna fraktfart varit fri, — enär orak erna till detta förbud varit, att en utsträckt transporträttighet kunde föranleda till hvarjehanda oordningar, betaga vederbörande möjligheten att hålla nödigtillsyn derå, att de trafikerandes säkerhet till lif och egendom icke äfventyrades samt försvåra den Krono-betjening.en åliggande kontroll emot kringstrykande af passlöst folk, men sednare tiders erfarenhet på andra orter visat, att dessa förhållanden lika väl kunna förekommas utan de inskränkningar, som för färjefarten mellan Öland och Calmar nu ega rum; — enär genom § 1 af Kongl.
Förordningen den 11 Februari 1832 hvar och en på landet bosatt vore fritt och obetaget, att ej allenast för transport inrikes orter emellan af egna och andra tillhöriga landtmannavaror samt tillverkningar begagna däckade och odäckade fartyg och båtar af hvad lästetal som helst, utan ock med samma fartyg idka fraktfart på alia orter i riket, samt Kongl. Maj:t, genom nådigt Bref den 9 Februari 1855, förklarat de om färjefarten mellan Öland och Calmar gifna föreskrifter icke lägga hinder i vägen för hvilka Svenske undersåter som helst att emellan ölands kust och fasta landet fortskaffa varor; — enär de vitesförbud, hvarigenom man sökt att åt färjeplatserna bereda skydd emot obehörigt intrånginnefattade för befolkningen å kuststräckan emellan Röhälla och Fröbygårda ett svårt och kännbart tvång, i det kustboerna derstädes se sig dymedelst betagne en genom gällande författningar alla andra strandegare öppen lemnad frihet att med egna farkoster emot den betalning, hvarom kunde öfverenskommas, från egen strand föra menniskor öfver vattnet, — så och då samma vitesbestämmelser måste för den öfriga befolkningen på Öland, med hänsigt till dess ofta förefallande behof af öfverfart till Calmar, leda till det obehag, som alltid vöre oskiljaktigt från känslan af inskränkning i en förut åtnjuten frihet, ansåge Kollegium sig böra till Kongl.
Maj:ts nådiga bepröfvande öfverlemna, huruvida icke, utan äfventyr för färjeplatsernas bestånd, vitesförbudet måtte kunna upphöra och blott gälla för det fall, att främmande personer idkade fraktfart från sjelfva färjeplatserna eller från dertill hörande lastbryggor.
Beträffande derefter frågan huruvida, i händelse nu gällande vitesförbud komme att upphöra, så att kustfarten emellan Öland och Calmar lemnades fri, behofvet fordrade bibehållandet af en eller flere allmänna färjeplatser, der säkra båtar eller färjor för öfverfarten städse vore att, emot bestämd afgift, på anfordran tillgå, delade Kollegium fullkomligt Kongl. Maj.vts Befallningsliafvandes åsigt om nödvändigheten af att pä den gent emot Calmar belägna vestra kusten af Öland finnas ordentliga, under allmän uppsigt ställde och med gästgifveri förenade färjeplatser för besörjande af den lifliga rörelsen emellan denna folkrika ö och staden Calmar, som utgjorde öns hufvudsakliga afsättningsort, och hvarifrån den äfven hemtade största delen af de förnödenheter som på ön icke frambringas, hvarförutom färjeplatserna erfordrades för allmänna transporter och re - 12 Kongl. K åd.
Proposition N:o $8. sandes obehindrade fortkomst.
Lika med Kongl. Maj:ts Befallningshafvande funné val Kollegium äfven att, med hänseende till vattnets uppgrundning vid Fröbygårda färjeplats och deraf föranledda olägenheter för öfverfarten till Calmar, samt då den närbelägna färjeplatsen Gastholmen eller Beijershamn syntes för de färdande vara till läge och beskaffenhet i öfrigt vida fördelaktigare än Fröbygårda, rörelsen vid sistnämnde färjeplats sannolikt komme att i en icke aflägsen framtid betydligen minskas och ledas åt Beijershamn; men Kollegium ansåge dock Fröbygårda färjeplats böra, jemte de öfriga tre för allmänna rörelsen oundvikligen nödiga färjeplatserna fortfarande ega bestånd så länge färjeplatsens innehafvare fullgör de med färjehållningen förenade skyldigheter.
Slutligen har Kollegium, efter framställande af åtskilliga anmärkningar vid det ingifna taxeförslaget, vidkommande frågan om och till hvad belopp bidrag utöfver färje-afgifterna kunde blifva till de nödiga ansedda färjeplatsernas uppehållande erforderligt, i underdånighet anfört, att då båtlegan och färjeafgifterna, i händelse desamma blefve på föreslaget sätt förhöjde, komme att betydligt ökas i jemförelse med hittills gällande taxa; — då Staten genom upplåtande af jord till färjeplatserna och särskildt medelst anslag af medel till hamnbyggnaden vid Beijershamn redan gjort uppoffring för kommunikationen mellan Öland och fasta landet; — då tillfället att på viss timma få inskeppa sig å ändamålsenliga farkoster och af skickliga färjemän mot lindrig afgift öfverföras till afsättningsorten för landets produkter ostridigt medförde så stora fördelar för allmogen på öland, att de syntes försäkra färjeplats-egarne om en säker inkomst, som under vanliga förhållanden sannolikt icke komme att minskas genom någon större täflan med egare af privata öfverfartsställen, derest färjeplats-egarne noggrann! fullgjorde sina skyldigheter; — då färjeplats-egarne, hvilka först i sednare tider fått uteslutande rätt till fraktfart på kuststräckan mellan Röhälla och Fröbygårda, icke kunde ega något lagligt anspråk på ersättning af Staten för den minskning i inkomst, som genom den förändrade regleringen kunde i en framtid för dem uppkomma; — då ölands innevånare icke syntes kunna undgå att, i likhet med i nn evan arne i öfriga delar af riket, bekosta hvad som till resandes fortkomst erfordrades, i den händelse färjeplats-egarne icke skulle kunna åläggas att vidkännas dessa kostnader; — och då dessutom, innan nu ifrågavarande reglering kommit till stånd och någon tid varit i verksamhet, ingen tillförlitlig grund förefunnes för bedömandet, huruvida färjeplats-egarne komme att genom förändringen lida någon märklig förlust, — kunde Kollegium, på alla dessa skäl. för närvarande och innan någon erfarenhet vunnits om det inflytande ifrågavarande åtgärder kunna på färjeplatserna utöfva, icke tillstyrka något anslag af allmänna medel till förenämnde färjeplatsers innehafvare, och ansåge Kollegium, hvad särskildt angick Beijershamns färjeplats, något anslag för denna färjeplats desto mindre kunde ifrågakomma, som densamma nyligen blifvit anlagd och ej hade Kongl.
Proposition Ko 88.
13 hade att åberopa någon äldre häfdvunnen förmån, hvilken deremot innehafts af Fröbygårda färjeplats, som, genom anläggningen af Beijershamn, ostridigt tillskyndats minskning uti sina inkomster.
Detta med hvad mera handlingarne i målet innehålla, har Kongl. Maj:t i nådigt öfvervägande tagit, och då, vid det af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande den 12 Februari 1859 hållna sammanträde med ölands innevånare, samtlige tillstädeskoinne Sockne-ombud enhälligt förenat sig om det yttrande, att de ansågo de nuvarande färjeplatserna vara för den dagliga trafiken öfver Calmar sund nyttiga och nödvändiga; att de önskade det dessa färjeplatser måtte fortfarande bibehållas med samma skyldigheter som hittills, samt att, enär upphäfvande af nu gällande vitesförbud i afseende på färjefarten öfver sundet, så att denna lommades fri, otvifvelakligt komme att medföra minskning i färjeplats -innehafvarnes nuvarande inkomster, det vore billigt att dessa finge åtnjuta en deremot svarande ersättning; — då genom tillerkännande åt färjeplats-innehafvarne af en sådan ersättning, det gagnande ändamål vinnes, att färjeställena äfven för framtiden komma att fortfara utan rubbning uti deras skyldighet att uppehålla en säker och ordnad kommunikation emellan Öland och fasta landet, under det att det nu öfverklagade hindret mot den enskilda fria rörelsen kan på samma gång upphöra; — då den ersättning, som åt färjeplats-innehafvarne blifvit ifrågasatt och hvarmed desse förklarat sig nöjde, icke kan anses åligga Ölands innevånare, mot deras bestridande, att bekosta; — samt då denna ersättnings belopp icke är af någon särdeles betydenhet i förhållande till det ändamål, som afses och i jemförelse med hvad för kommunikationens underlättande å andra orter blifvit af statsmedel anvisadt, vill Kongl. Maj:t härmed föreslå Rikets Ständer att, för uppehållande af de tre af Kongl. Maj:ts Befallningshafvande nödiga ansedda färjeplatserna vid Röhälla, Färjestaden och Beijershamn, bevilja ett årligt understöd af Femhundra Riksdaler Riksmynt åt hvardera, med vilkor att i sådant fall det genom gällande vitesförbud lagda hinder för rörelsen på kuststräckan emellan färjeplatserna skall upphöra; samt att det härtill erforderliga belopp af Femton Hundra Riksdaler årligen må uppföras å Riks-statens Sjette Hufvudtitels anslag till »Färjor och Färjekarlar», att från och med nästkommande år 1861 utgå.
Och låter Kongl. Maj:t, med nådig pröfning af det ingifna förnyade taxeförslaget anstå till dess Rikets Ständer meddelat sitt beslut i anledning af denna Kongl. Maj:ts Proposition.
C Alt Ii. . , „ Ludv. /Urnqvist.
Vik. till li.
Pral. i8.1!) 8$ 1860.
1 Sand. 1 Afd. 2 Dand. 10 Häft. 3 14 K maji.
Maj: ts Nåd. 1’rupvtUion A'.# KS. Utdrag af Protokollet Öfver Civil-Ärenden, hållet inför Hans Maj:t Honungen i Siats-Rådet å Stockholms Slott den 5 Februari 1860.
Herr Justitie-Stats-ministern, Friherre De Geer, Hans Exc. Herr Stats-ministern för Utrikes-Årendena, Frih. Manderström, Stafs-råden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten.
Derefter uppläste föredragande Departements-chefen, Stats-rådet Almqvist, till justering de, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:t,s, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Pro positioner angående: a) anvisande af årligt anslag
.för uppehållande af de å Ölands vestra kust inrättade färjeplatserna Röhälla, Färjestaden och Beijershamn; och h) __________ Kongl. Maj:t täcktes, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagda, och befallde, att nådiga Propositioner skulle, iiifver ensstämmelse dermed, till Rikets Ständer aflåtas.
Ex protocolio Alfred Grandinson.
STOCKHOLM, typografiska föreningens boktryckeri. 18G0.
Maj:ts Nåd, Proposition M 89. 1 N:o 89.
Ank. till Eip.-Utsk. d. 22 Febr. 1800, k). 8 e. m. Kongl.
Maj:ls nådiga Proposition till Rikets Ständer, om anslående af hyresersältning åt Länsmännen i Frosta härads östra distrikt samt
Färs härads norra och södra distrikt af Malmöhus län, emot afträdande till Statsverket af deras hoställslägenheter.
Gifven Stockholms Slott den 3 Februari '1860.
Med öfverlemnande af Kronolänsmännens i Frosta härads östra distrikt samt
Färs härads norra och södra distrikt af Malmöhus län, J.
Krooks, M. E. Feuks och G.
Fribergs till Kongl. Maj:t ställda underdåniga ansökning att dem måtte beredas förmånen att, mot afstående till Statsverket af de åt sökanderne anslagne obetydliga boplatser, bestående af JVs. 12 Norrton, om 3 kappland inrösningsjord i Lyby socken af Frosta härad, M 25 Frenninge, om 4^ kappland åker i Frenninge socken af Färs härad samt JV2 31 Ramsåsa, 1 kappland hustomt i Ramsåsa socken af sistnämnda härad, komma i åtnjutande af den hushyresersättning, 150
R:dr riksmynt årligen, hvilken vid sednaste riksdag beviljades sådane Kronolänsman, som icke vore försedde med boställen, har Kongl. Maj:ts Befallningshafvande i nämnde län, uti memorial af den 21 sistlidne November, i underdånighet anfört: att enär de ifrågavarande lägenheterne eller så kallade
Kronogatehus vore så obetydliga att de uti nu gällande stat icke funnes uppskattade till någon afkastning, samt icke heller uti det sammandrag af Landtstatens löneinkomster, som åtföljde Kongl. Maj:ts vid nästlidne riksdag till Rikets Ständer derom aflåtna nådiga Proposition, funnes upptagna, sökanderne borde kunna anses vara genom redan gifna bestämmelser rörande KronolänsBih. till R.
Pro t. 1859 & 1860. 1 Sami. 1 Afd. 2 Band. 11 Raft. 1 2 Kongl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 89. männens hushyresersättning berättigade att uppbära sådan ersättning ända från början af innevarande statsreglerings-period, helst det förhållande att medel dertill icke blifvit anvisade i Malmöhus läns stat syntes vara föranledt deraf att, enär gatehusplatsernas ränta funnes inberäknad i Länsmännens löner, sökanderne ansetts innehafva af Kronan bestådda boställen; hvarjemte, för den händelse Kongl. Maj:t likväl icke skulle finna sökandernes rätt till hushyresersättning vara så ostridig, att dylik ersättning kunde dem beredas af redan anvisade statsanslag, Kongl. Majits Befallningshafvande åberopat, hurusom enahanda förmån, som den nu sökte, redan blifvit förunnad innehafvarne af sex andra lika beskaffade bostadslägenheter inom länet, nemligen N:is 9 och I i Kerrstorp, N:is 6 och 22 Stäfvie, N:is 5 och 6 Stora Rödde, JY° 14 Stora Uppåkra, N:is 19, 21 och 22 Filborna samt Ekebro.
Uti häröfver infordradt och under den 16 nästlidne
December afgifvet utlåtande hafva Kammar-kollegium och Stats-kontoret, jemte förmälan att hvart och ett af ifrågavarande, för Länsmännen icke bebyggda gatehus fått en Kronan behållen ränta af 38 öre sig påförd, hvilken icke blifvit uti de före år 1858 gällande stater anmärkt, men att i sistnämde års stat detta räntebelopp, utan omnämnande af någon afkastning af gatuhusen, blifvit uti den för hvardera Länsmannen utförda lön af 700 R:dr R:mt inräknad, i underdånighet anfört, att som dels Rikets Ständer, enligt deras underdåniga skrifvelse den 6 Februari 1858, angående reglering af utgifterna under Riks-statens Sjette Hufvudtitel, medgifvit att, om innehafvarne af sex uppräknade länsmansboslälls-lägenheter i Malmöhus län, som voro af särdeles svag beskaffenhet, ville desamma till Kronan afträda, innehafvarne finge komma i åtnjutande af enahanda årliga hyresersättning, 150 R:dr, som blifvit fastställd för Länsmän, hvilka icke äro försedde med boställen, dels ock Kongl. Majit genom nådig Proposition den 27 sistlidne Oktober föreslagit, att berörde lägenheter, såsom alltför obetydliga att för Statens räkning bibehållas, måtte få försäljas, Kollegierne vid sådant förhållande och då de skäl, som föranledt Rikets Ständer att medgifva hushyresersättning åt ofvanbemälde sex Länsmän och Kongl. Majit att föreslå försäljning af de sex lägenheterna, egde full tillämpning äfven å nu ifrågavarande länsmanstjenster, helst de högst obetydliga bohemmanslägenheterne icke vore värde att vid tjensterna bibehållas eller för Statens räkning förvaltas, funne sig böra i underdånighet tillstyrka att Kongl. Majit täcktes föreslå Rikets Ständer, att för de trenne ofvanbemälde
Länsmännen hushyresersättning med 150 Ridr Rimt till hvardera måtte varda anslagen, jemte ett belopp, motsvarande den hvarje bostadslägenhet påförda, nu i lönerna inbegripna ränta af 38 öre, hvilken derefter blefve Kronan behållen, emot det att ofvannämnde trenne gatehus afträddes till Statsverket, samt att dessa gatehus måtte få försäljas.
I enlighet med hvad Kammar-kollegium och Stats-kontoret sålunda i underdånighet hemställt, vill Kongl.
Majit härmed i nåder föreslå Rikets Ständer, dels att, emot det ofvan omförmälda tre länsmans-boställslägenheter till Statsverket afträdas, för innehafvarne af samma lägenheter må å stat anslås ej mindre hyresersättning Kongl. MajUs Nåd.
M 89. 3 till enahanda belopp eller 150 R:dr R:mt, som bestås andre Länsmän, hvilka icke äro med boställen försedde, än äfven, till fyllnad i länsmanslönerne, ett belopp, motsvarande den hvarje af ifrågavarande lägenheter påförda, nu i lönerna inbegripna ränta, tretioåtta öre, hvilken ränta derefter blefve Kronan behållen, dels ock att meranämnde lägenheter, såsom alltför obetydliga att för Kronans räkning bibehållas, må försäljas.
De frågan rörande handlingar skola vederbörande Rikets Ständers Utskott tillhandahållas.
Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnnest städse välbevågen.
Utdrag af Protokollet öfver Cioil-ärenden, hållet inför Hans Maj:t Konungen i Slals-Rådet å Stockholms Slott den 3 Februari j860.
Hans Excellens, Herr Justitie-Statsministern, Friherre De Geer, Hans Excellens, Herr Statsministern för Utrikes Ärendena, Friherre Manderström, Statsråden: Wallensteen, Gripenstedt, Almqvist, Ehnemark, Herr Grefve Hamilton, Lagerstråle, Björnstjerna och Malmsten.
4 Kongl. Maj:ts Nåd.
M 00.
Derefter uppläste Föredragande Departements-chefen, Statsrådet Almqvist, till justering de, i öfverensstämmelse med Kongl. Maj:ts, på Stats-Rådets enhälliga tillstyrkande, fattade beslut, uppsatta förslag till Kongl. Maj:ts nådiga Propositioner angående b) anslående af hyresersättning åt Länsmännen i Frosta härads östra distrikt samt
Färs härads norra och södra distrikt af Malmöhus län, emot afträdande till Statsverket af deras boställen.
Maj:t täcktes, enligt Stats-Rådets tillstyrkande, i nåder gilla berörda förslag, sådana de finnas detta protokoll bilagde, och befallde att nådiga Propositioner skulle, i öfverensstämmelse dermed, till Rikets Ständer aflåtas.
Ex protocollo, Alfred Grandinson.
Ante. till Exp.-Utsk. den 22 Febr. 1860, kl. 8 e. m. Kongl.
Maj:ls Nådiga Proposition till Rikets Ständer, i anledning af Carl Henrik Hullenbergs underdåniga ansökning om eftergift af 1857 och 1858 årens återstående arrende för Kungsladugården Borgholm på Oland; Gifven Stockholms Slolt den 3 Februari 1860.
Sedan Arrendatoren af Kungsladugården Borgholm, mantal i Repplinge socken, Ölands norra Mot och Calmar län, förre Handlanden Carl Henrik Hultenberg, i anseende till missgynnande skördar åren 1857 och 1858, genom Kongl. Brefven Kongl. Majlis Nåd.
M 90. 5 den 23 Februari 1858 och den 25 Februari 1859 erhållit anstånd med arrendets utgörande för Kungsladugården på det sätt, alt arrendeafgiften, 306 tunnor 12 kap par spanmål, hälften råg och hälften korn, finge för år 1857 erläggas med Jidel inom den 14 Mars 1858, ^del inom samma tid år 1859 och återstående tredjedelen inom den 14 Mars 1860, samt för år 1858 afbördas vid uppbördsstämmorna under tre på hvarandra följande år. räknade från och med 1859, med en tredjedel hvartdera året. allt så vida särskild vederhäftig borgen för betalningsskyldighetens behöriga fullgörande af Arrendatoren till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande aflemnades; så har, uti en till Kongl. Maj:t den 18 November sistlidet år ingifven skrift, Arrendatoren Hultenberg underdånigst anhållit att då ännu återstode af 1857 års arrende en tredjedel och af 1858 års arrende två tredjedelar eller tillsammans ett fullt års arrende, som, enligt hans föreställning, borde betalas inom den 14 Mars 1860 eller samtidigt med hela arrendet för år 1859, men en sådan betalningsskyldighet efter sistnämnde års förnyade missvext, vore för honom omöjlig att fullgöra, och utkräfvandet af det återstående arrendebeloppet skulle icke allenast nödga honom att lemna en egendom, den han, enligt Kongl. Maj:ts och Rikets Kammar-kollegii transport-resolution dpn 15 Maj 1845, emottagit den 14 Mars 1846 samt derefter skött med all omsorg och flit och hvilken han nu lyckats försätta i fullkomligt godt stånd, utan äfven bringa honom med hustru och sex barn till tiggarstafven, Kongl.
Majit, med afseende tillika å de betydliga kostnader, sökanden under sin arrendetid på Kungsladugårdens förbättring, bebyggande och försköning nedlagt, på sätt tvänne vid ansökningen fogade sockenslämmoprotokoll från Repplinge och derintill gränsande Köpings församlingar samt särskilda betyg af Kronofogden i orten och Pastor i Köping innehölle, måtte i nåder bevilja sökanden eftergift af hvad ännu återstode obetaldt af 1857 och 1858 årens arrendeafgifter, så att han den 14 Mars 1860 icke hade att gälda mer än 1859 års arrende.
Efter inhemtande så väl af Kongl. Majits Befallningshafvandes i Calmar län underdåniga yttrande, hvaruti sökandens uppgifter blifvit vitsordade, och ansökningen varmt förordad, som af Kammar-kollegii och Stats-kontorets underdåniga utlåtande, hvarigenom upplyses, att markegångsvärdet å den resterande arrendeafgiften af Borgholms Kungsladugård utgör för år 1857 1,544 R:dr 13 öre och för år 1858 2,318 R:dr 24 öre, sistnämnda summa endast till hälften förfallen till betalning innevarande år, har Kongl. Majit, som redan den 7 nästlidne
December förordnat om inställande tills vidare af exsekutiva åtgärder för de återstående arrendemedlens indrifning, nu tagit förevarande ansökning i slutligt öfvervägande och dervid, med afseende på hvad upplyst blifvit rörande ej mindre de af sökanden under hans arrendetid bekostade betydliga förbättringar vid Borgholms Kungsladugård, hvars derigenom obestridligen ökade värde framdeles kommer Staten till godo, än äfven den missvext, hvilken under tre på hvarandra följande år drabbat ifrågavarande egendom, jemte härvid i öfrigt förekomna bevekande omständigheter, funnit lämpligt, en - c Kungl. Maj:ts Nåd.
Proposition M 90. ligt Kammar-kollegii och Stats-kontorets underdåniga tillstyrkande, härigenom i nåder föreslå Rikets Ständer, att såväl återstående tredjedelen af 1857 års, som andra tredjedelen af 1858 års arrende för Kungsladugården Borgholm, utgörande tillsammans 2,703 R:dr 25 öre Riksmynt, må Arrendatoren Hultenberg efterskänkas.
De till detta ärende hörande handlingar skola tillställas det Rikets Ständers Utskott, som med frågan tager befattning; och Kongl. Majit förblifver Rikets Ständer med all Kongl, nåd och ynnest städse välbevågen.