Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag förenar mig i alla delar i de åsigter som den siste värde talaren yttrat.
Jag vill ej inlåta mig i någon undersökning om, huruvida det kan vara en vinst eller en förlust för R. o.
Ad. att bibehålla detta privilegi - Den 7 Juni. 479 um; ty jag tror att R. o. Ad. från detta rum gjort tillräckligt många concessioner förut å sina privilegier, utan att deraf försports någon särdeles belåtenhet.
Jag skulle derföre tro, att det vore bäst att R. o. Ad. bibehåller hvad som återstår och att det numera vore skäl, icke kläda af sig förr, än man går och lagger sig.
Jag förenar mig således med de
Hrr som begärt afslag å betänk.
Hr Gripenstedt: Joli. Au g.:
Amnet är så enkelt och redan så till fullo utredt, att jag icke här behöfver vidlyftigt orda derom, och blott vill "hafva äran tillkännagifva, att jag i allo instämmer i de åsigter Gr.
Sparre yttrat; samt anser lika som han, att det vore föga välbetänkt och, enl. min enskildta öfvertygelse, föga värdigt R. o.
Ad., att blott af det skäl, att det är fråga om en dess enskildta fördel, vägra bifall till den förändring som Utsk. föreslagit.
Då man talar om det mindre lofvärda derutinnan, att R. o. Ad., blott för den enskilda fördelens skull, framgent skulle bibehålla detta privilegium, så förefinnes det väl äfven något skäl att på andra sidan betrakta de uppoffringar, som R. o. Ad. vid så många tillfällen underkastat sig, jemte många dylika, dem detta II.
Stånd för det allmännas väl och bästa fortfarande med villighet och af ett fosterländskt nit vidkännes.
Jag är öfvertygad att, med afseende härå, det vore rättmätigt att det förunnades
Ståndet att bevara några företrädesrättigheter,osom deremot kunna i någon, ehuru ganska ringa mån svara.
Åtminstone kan jag, för min del, häruti icke inse någon obillighet.
Då jag förra gången hade ordet, underlät jag att upptaga några anmärkmr, som äro gjorda på grund af möjliga svårigheter för R. o. Ad. vid försäljning af omyndigas fastigheter, emedan tillstånd dertill torde nödgas, för de yngre af syskonen, sökas hos underdomstol.
Derom säger nemi.
Utsk:s betänk.: ”Nu händer dock att Hofrätten lemnar, men underdomstolen vägrar att lemna sitt samtycke till försäljningen ; fastigheten kan likväl ej klyfvas eller partielt utan förlust försäljas, och då blefve det erhållna samtycket utan följd.”
Det synes nogsamt, att den här föreslagna ändringen har ett nära samband med de åsigter, som förmena det i ekonomiskt hänseende bäst, att klyfning af fastigheter fortgår så mycket som möjligt.
Jag åter, som är af den tanka att motsatsen vore så väl för det allmänna, som för det enskildta intresset vida bättre och lämpligare, kan således så mycket mindre ingå på denna förändring, som den skulle gifva någon lättnad i förenämnde afseende.
Om det nemi. i sjelfva verket skulle, med bibehållande af nuvande stadgandet, vara förenadt med någon större omgång att få omyndigas fastigheter försålda; så och då jag anser dem i allmänhet hafva större förmån af att bibehålla sin fastighet, än ali derför erhålla en penningsumma, som förmyndare ej alltid törhända finna tillfälle att särdeles fördelaktigt och säkert placera, och som arftagarne sedermera ej så r 480
Den 7 Juni. noga vårda, som de skulle vårda sig om den jord, som varit deras barndomshem; så finner jag deruti ett ytterligare skäl att afslå ifrågavar:de betänk.
Jag för min del lägger ej den synnerliga vigt på denna fråga, som flere talare hafva gjort.
Jag tror å ena sidan att det är en ganska obetydlig fördel för R. o. Ad. att ifrågavar:de lagstadgande finnes, likasom jag å andra sidan ej tror stadgandet innebära någon synnerlig olägenhet för öfrige samhällsmedlemmar.
Jag lägger således i sak ingen vigt på denna fråga, men hvad jag lägger vigt på, är att om en förändring skall ske, den sker så att inga förvecklingar genom förändringen uppkomma.
Flere värde talare hafva här sagt alt, om en olägenhet af nuvande stadgande finnes för de öfriga samhällsmedlemmarne, så bör denna rättighet af R. o. Ad. afstås.
Dessa olägenheter skulle, enl. nämnde talares åsigt, hufvudsakligen förefinnas vid konkursmål, hvilka skola för ledamöter af R. o. Ad. i första instancen upptagas af Hofrätt.
Dessa olägenheter voro då lättast och enklast undanröjda genom en lagbestämmelse, som sade, att konkursmål för R. o. Ad. upptagas af underrätt pä samma sätt som alla öfriga samhällsmedlemmar, utan att man vidare ingår i frågan.
Vill man åter upphäfva hela det nuvande stadgandet om forum privilegiatum för R. o. Ad. på det att, som Gr.
Sparre sagt, denne samhällsklass ej må ega något företräde framför andra samhällsmedlemmar; så tror jag likväl att Gr.
Sparre i detta afseende begått en stor inconseqvens.
Den värde talaren har nemi. sagt, att det .vore obilligt och orätt om någon samhällsmedlem har något företräde framför andra i privaträltsligt hänseende, och att således endast derföre ifrågavar:de rättighet borde upphäfvas, äfven om den ej medförde någon olägenhet för någon annan; sådant oaktadt, vill den värde ledamoten likväl åt R. o. Ad. bibehålla rättigheten att efter behag sjelfve utse bouppteckningsman.
Det synes mig verkligen vara en temligen stor inkonseqvens, att å ena sidan säga: vi vilja ej behålla någon fördel framför öfrige samhällsmedlemmar och derföre afsäga vi oss forum privilegiatum, under det att man å andra sidan på samma gång säger: men vi vilja dock behålla hvad som verkligen är en fördel för oss.
Skall man göra en eftergift derföre att man ej vill hafva något företräde framför öfrige samhällsmedlemmar, så skulle man också afstå derifrån, antingen det är någon fördel eller ej; således kan man, för konseqvensens skull, ej gå in på Gr.
Utsk:s förslag år visserligen konseqventare än Gr.
Sparres, men skulle likväl, om det hifalles, föranleda åtskilliga förvecklingar.
Utsk. säger nemi. i sitt betänk.: ”Sedan R. o. Ad., med öfriga RiksStms samtycke och K.
M:s bifall, afsagt sig den i öde punkten af R. o. Ad:s privilegier stadgade rättighet, att i vissa mål af hofrätt omedelbarligen dömas; så varda 8 och 9:de momenterna af 2 § i 8:de kap. R. B., jern - Den 7 Juni. 481 jemte dermed öfverensstämmande serskilda författningar nppliäfna, ” — Detta allmänna upphäfvande af författningar, utan att serskildt nämna dem, tror jag vara nog allmänt och derigenom otydligt.
Jag vill derpå såsom exempel endast nämna brott emot duellsplakatet.
Der stadgas att sådane saker skola upptagas af hofrätt.
Om nu LagUtsk:s betänk, antages sådant det är, så vet man ej bestämdt om dessa saker skola upptagas af hofrätten eller af underrätten.
Jag tror således att, för den händelse R. o. Ad. skulle vilja antaga Utsk:s förslag, det i alla fall är nödvändigt att återremittera detsamma, på det att det må blifva alldeles fullständigt.
Jag ber att få besvara Gr.
Lagerbjelkes beskyllning för inkonseqvens å min sida.
Han har sagt, att jag velat att R. o. Ad. skulle afstå från sina fördelar i ett fall, men behålla dem i ett annat.
Jag har sagt att R. o. Ad. borde afstå sin företrädesrätt i detta hänseende, men att om R. o. Ad:s pluralitet vill dervid göra undantag, sä skulle jag dervid för min del foga mig efter majoritetens önskan.
Jag har alldeles ej sagt mig vilja, men väl kunna, utan någon slags inkonseqvens, ingå pä majoritetens önskan, derföre att denna rättighet att välja bouppteckningsman är medgifven alla samhällsmedlemmar, utom dem som bo i städerna, ty det är en gammal urminnes rättighet.
Och då jag tror alt detta undantag snarare kommer att borttagas för städernas innevånare, än att magistraternas rättighet i detta fallet skulle utvidgas, så bar jag ansett R. o.
Ad. kunna bibehålla den rättighet, som de i detta afseende innehafva.
Jag säger, att jag ej tror att magistraternas rätt kommer att utvidgas, och jag har någon anledn. för denna min förmodan deruti, att i det af trycket ulgifna förslaget till ny strafflag, lagkomite'n föreslagit, att alla samhällsmedlemmar skulle få rätt ali välja bouppteckningsman, och att således det monopol, som magistraterne nu hafva, att i städerna förrätta bouppteckningar, skulle blifva dem fråntaget.
Således, jag tror att, dä sannolikt framdeles det kommer alt gå derhän, att rättigheten till bouppteckningars förrättande kommer att fråntagas magistraterne, så behöfver R. o.
Ad. ej nu, derföre att den afsäger sig rättigheten att begagna Hofrätt såsom första domstol, äfven afsäga sig rättigheten att utse sina bouppteckningsman.
Lagerbjelkes anmärkn. ang:de de otydligheter, som skulle kunna blifva en följd deraf att Hofrätten skulle döma brott efter duellsplakatet, så blir det LagUtsk:s pligt att, dä della betänk, återremitteras, taga denna fråga i öfvervägande, och vi skola det ej underlåta.
Hvad beträffar att de olägenheter af denna rättighet, som för andra samhällsmedlemmar uppstå, skulle endast förekomma i afseende på fordringars bevakande i konkurser, och att således alla olägenheter skulle vara afhjelpta derigenom, att domstolen i or» 5 H. 31 482 Den 7 Juni. ten dömde i konkursmål; så får jag anmärka att så icke är förhållandet, ty sä länge Hofrätten är domstol för arfstvister, så kunna äfven i detta hänseende flerfalldiga olägenheter uppkomma derigenom, att de som deltaga i arf efter en frälseman, mäste utföra sina mål i Hofrätt, äfven om denna är från dem långt aflägsen, och att de således nödgas gå lill ett forum, der bevakandet af deras angelägenheter för dem medför omkostnader och besvär.
Jag tillägger en serskild anledn. hvarföre Hofrätten bör upphöra att vara första instans.
Hofrättens arbetsordning är nemi. ej lämpad för sådana tvister, som afgöras bäst genom den mundleliga processen, så att det är en stor olägenhet för alla dem, som deltaga i en arfstvist, att nödgas utföra den inför Hofrätten, der den mundteliga proceduren föregår med mycket mera svårighet än inför underdomstolen.
Detta i afseende så väl å R. o. Ad:s medlemmar, som öfrige personer, de der i arfstvisten deltaga.
Hvad åter angår att en cessionant kan hafva många borgenärer, som äro aflägse boende, och att således, äfven om domstolen i orten skulle upptaga konkursmål, det likväl skulle finnas borgenärer som voro aflägse boende, neli som således i alla fall måste underkasta sig besväret att bevaka sina fordringar på aflägsen ort, så måste jag erinra, att lagen ej kan stiftas så, att den ej skulle innebära någon möjlig olägenhet, men att det likväl mäste vara ovedersägligt, att flertalet af borgenärerna bo på orten, och att det måste vara med afseende å deras rätt, som stadgandet bör bestämmas.
Att det finnes en och annan aflägse boende, är alldeles omöjligt att hjelpa, men allmogen, tjenslehjonen och de borgenärer, som hafva de flesta fordringarne, det är deras fördel man bör tillse, så att man ej ålägger dem en beväringsskyldighet, som blifver dem en börda, i jemförelse med den lilla fordran de hafva.
Detta är hufvudsaken hvarföre jag anser rättighetens upphörande utgöra en fördel för öfrige samhällsmedlemmar.
Det förebärande, att klyfningen af jord skulle minskas derigenom att Hofrätten fortfarande blefve förmyndare för de omyn diga, tillstår jag är en deduclion, som jag tror något aflägsen från ämnet, och jag ber om förlåtelse att jag ej anser det nödigt att ingå i någon vidlyftigare vederläggning af denna åsigt.
Om för öfrigt (jag upprepar det ännu en gång) några vidare upplysningar i anledn. af de omständigheter, som här äro anförda, skulle finnas behöfliga, så skall LagUtsk. visserligen ej underlåta att derpå göra behörigt afseende.
Jag har äfven ej satt mig emot en återremiss, det är endast ett afslag jag motsatt mig, och jag tror icke att R. o. Ad. skulle hålla på en obetydlig rättighet, då R. o. Ad. redan gjort så stora, så betydliga uppoffringar.
Ett ytterligare skäl, som Gr.
Sparre anfört till stöd för betänk., synes mig ännu besynnerligare än dem Hr Gr:n förut anfört.
Gr:n har nemi. framdragit nyttan deraf att arfstvister skulle komma att upptagas vid forum domicilii i st. f. att utföras vid Hofrätten omedelbarligen; menandes Den 7 Juni. 4S3 Hr Gr:n det följden deraf skulle blifva att de arfvingar, som deltaga i tvisten, lättare kunna vara i tillfälle att bevaka sina rättigheter.
Denna Hr Gr:ns förutsättning innebär uti sig äfven den, alt arfvingarne skulle bo på samma ort och vara, så till sägande, glebie adscripti.
Jag tror att släglingarne merendels äro spridda uti långt aflägsna orter, och att, om man således nedflyttar R. o. Ad. (ill underdomstolarne, så kommer det att blifva alldeles samma resultat och dessa olägenheter i lika grad qvarstå; ty om den, efter hvilken arf omtvistas, varit boende i Wermland och en del arfvingar äre boende der, en del i Stockholm och en del annorstädes, så lära väl olägenheterna vara lika stora, om man skall tvista i Wermland eller i Stockholm.
Skillnaden blir endast att i ena fallet ligger fördelen på deras sida, som bo i Slockholm, och i andra fallet på deras, som äro boende inora Wermland.
Att anföra sådana skål uti ett ämne, som i så väsendtlig mån rörer ett helt RiksStåud, det hade jag sannerligen ej trott Gr.
Sparre om.
Hr Gripenstedt har yttrat, att det vore föga värdigt R. o. Ad. all behålla en förmån, sådan som den ifrågavaride.
Jag ber Hr Gripenstedt om ursäkt, om jag då yttrar, att det vore föga värdigt af R. o. Ad. att bortglömma, att många tusende medlemmar af delta Stånd ega den rätt, hvarom här är fråga, och hvil ken man, i min tanka, ej bör utan deras begifvande dem frånhända.
Sedan discussionen har ånyo börjat, ber jag att få tillägga ett ord, ett enkelt skäl för den mening jag förut uttalat, nemi. att genom en sådan förändring skulle, efter min tanke, ett icke obetydligt antal göromål i Hofrätten komma att derifrån försvinna.
Man vet huru öfverhopade dessa domstolar äro och det minsta deraf är icke de vidlyftiga bouppteckningar de mäste emottaga.
Detta vore sålunda, enl. min åsigt, ett icke oväsendlligt skäl för bifall till förändringen.
Hvad för öfrigt vidkommer hvad den siste talaren svarade på milt förra yttrande, så torde talaren påminna sig, att jag serskildt accentuerade att det var min enskildta öfvertygelse, och den lärer icke någon kunna förhindra mig att uttala.
Också slår jag fast dervid, att det vore af R. o. Ad. föga värdigt att handla egennyttigt, och egennyttigt måtte det väl vara, att blott för sin enskildta fördel bibehålla en sak, som menligt inverkar på andras rätt och fördel, och hvad annat skäl än denna R. o. Adis enskildta fördel har väl blifvit förebragdt?
Intet mine Hrr.
Då Hr Gripenstedt såsom skäl för sin mening anfört det stora besvär, som
Hofrätterna låra hafva med ifrågavar:de bouppteckningar, så får jag deremot, med den erfarenhet jag derom eger, anföra, att dessa bouppteckningar, de må vara huru vidlyftiga och huru ringa som heldst, så medföra de dock ej något vidare besvär för Hofrätten än att de, vid anmälan, införas i prot., hvarefter notarien blott utfärdar ett, på en 31* 484 Den 7 Juni. sida gående, utdrag af prot., såsom bevis på att bouppteckningen blifvit förrättad.
Jag hade ej trott att Hr Gripenstedt skulle såsom skäl anföra egennytta hos R. o. Ad., och att andras rätt härigenom skulle blifva förnärmad.
Må man bevisa att andras rätt härigenom är förnärmad, dä först kan det vara skäl att afhända sig denna rättighet, men så länge inga andra skäl derför anföras, än de som hittills blifvit andragna och hvilka blifvit vederlagda derigenom, att det ligger i öppen dag att deras rätt, hvilka skulle vara förnärmade, kommer att oförminskad qvarstå; så anser jag det ingalunda vara någon egennytta att bibehålla den förmån man eger, utan endast ett hyllande af en sats, som från sekler gjort sig gällande: att R. o. Ad. såsom
Stånd skall lyda under högre domstol än de oprivilegierade Stånden.
Hr Gripenstedt har otvifvelaktig! ej menat allenast de vidlyftiga bouppteckningar, som till Hofrätten inlemnas, utan äfven alla de tvister om arf och konkurser, hvilka eljest komma att stadna vid underdomstolen i fall Utsk:s förslag antages; och den anmärkn:n är otvifvelaktigt riktig.
Rehbinder har redan förekommit mig i rättande af ett misstag, då jag endast nämnt bouppteckningar.
Min mening hade verkligen afseende äfven på arfs- och konkurstvister, och dermed äger det förhållande rum, hvarom jag talat.
Att enskildtes rätt här till någon del är i fråga, torde vara klart för något hvar, utom för Hr Printzensköld, och förhållandet dermed har Gr.
Sparre förut utredt.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad samt Hr Gr. 0. Landtm., enär ingen ledamot yrkat ovilkorligt bifall till förevar:de betänk., framställde propos. först till återremiss och sedermera till afslag å betänk., blefvo begge dessa propos:r besvarade med blandade ja och nej, i anledn. hvaraf Hr Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. ansåge de emot detta betänk, gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Upplästes lill justering samt godkändes följande voteringspropos. :
Den som anser de emot LagUtsk:s betänk.
N:o 51 gjorde anmärkn:r föranleda till återremiss, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, varder förenämnde betänk, af R. o. Ad. afslaget.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer: Ja — 36.
PROTÖCÖLL, HÅLLNA HÖGLOFLIGE WBQMHBSä&ltllt DCii ÅBIBM» VID JTrtgtima tlthsimijen i £>'ttirhl)nlw Åren 1§53-1§54.
Ti it »ute Häftet. —— STOCKHOLM.
Hörberg ska Boktryckeriet, 1 85 5.
Onsdagen den 2 Augusti 1854.
Plenum kl. 6 e. m. Justerades 8 Prot.-Utdr. för d. 29 sisll.
Juli samt PleniProl:n för d. 11 och 13 sisth Maj f. och e. m.
Anmäldes och emotlogs en Deputation från Hederv.
, anförd af förre Talmannen Nils Pehrsson, som inbjöd R. o. Ad. att instämma i det, vid föredragning af StalsUtsk:s Utlåt.
JV2 191, i anledn. af erhållne återremisser å Betänk.
JVs 92, ang:de K. M:s Nåd.
Propos. om de uti ordinarie räntan ingående persedlars omsättning och förenkling, af BondeSt. d. 31 sisth Juli fattade beslut, att bifalla de af Utsk. föreslagna förändrade stadganden för de serskilda Länen jemte hvad Utsk. i öfrigt beträffande frågan tillstyrkt, dock under förbehåll, att de misstag, som möjligen i afseende på ett eller annat
Län kunnat ega rum vid beräkning af de nuvar:de persedlarnes belopp eller deras omsättning till penningar eller annan räntepersedel, varda rättade.
Hr Gr. o. Landtm, försäkrade Depulationen om R. o. Ad:s bevågenhet att, såvidl det med det allmännas väl funnes förenligt, gå BondeSt:s önskningar till mötes, hvarefter Deputalionen utbeledsagades.
Uplästes ett af Hr Hägerflycht, Carl Henr., inlemnadt sålydande Mern.:
Det af Hrr Elektorer mig anförtrodda updrag, att nu inträda som ledamot i R.
St:rs BankoUtsk., får jag, f. n. sjuk, mig härmed vördsamt afsäga.
I anledn. häraf blefvo Hrr Elektorer af Hr Gr. o. Landtm, anmodade att utse en ledamot i BankoUtsk. i st. f. Hr Hägerflycht.
Uplästes ett af Hr Björnstjerna, Roger Magnus, inlemnadt sålydande Mern.:
Nödsakad att, för enskildta angelägenheter, lemna staden på någon tid, ser jag mig tvungen alt afsäga mig den af R. o. Ad. mig anförtrodda plats som Bänkmän; men anhåller, att fortfarande få bibehålla min Riksdagsmanna-rätt. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
4 Den 2 Augusti.
M:s d. 29 sisth Joli på bordet lagda Nåd.
St:r med förslag till Grufve-stadga.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 28 och 29 sisth Juli på bordet lagda Utlåt.
J\s 188, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. om understöd af allmänna medel åt Tull-statens enskilda Pensionsinrättning.
Jag kan icke inse, att StatsUtsk. i förevande Utlåt, anfört några giltiga skäl för sitt afslag.
Utsk. yttrar på ett ställe: ”arméens och civil-statens samt andra enskilde enke- och pupill-kassor understödjas icke af Statsverket.”
Jag skulle tro, att Utsk. i detta afseende icke sagt allt hvad Utsk. vet.
Det torde nemi. vara otvifvelaktig!, att Civil-statens enke- och pupill-kassa utaf den allmänna pensionsfondens tillgångar understödjes ganska betydligt, och denna åter har icke obetydliga statsanslag, hvadan stats-medel således komma äfven den förra lill godo.
Arméens pensions-inrältning har också en serskild enke- och pupill-kassa, hvars utgifter visserligen utgå från de bidrag, hvilka arméens officerare serskildt lemna; men då pensions-kassans delägare i allmänhet ansvara för dessa utgifter och sjelfva åtnjuta icke obetydliga löne-anslag af staten, torde man finna, att staten i sin mån, direkte eller indirekte, bidrager till äfven denna enke- och pupill-kassas understödjande.
Utsk. säger vidare, att ”då pensionerne från dylika enskilda inrättningar icke lämpas efter pensionärernes behof, utan tillfalla de förmögne, likasom de utfattige, synes enskilda enke- och pupill-kassan för Tull-staten, hvars aflöningsvilkor, jemnförde med andra staters, i allmänhet äro förmånliga, icke böra företrädesvis gynnas med statsanslag, helst deraf skulle framkallas likartade anspråk från andra sådane inrättningar.”
De flesta af Tullverkets tjenstemän äro ganska svagt aflönade och ega en serdeles sträng och kostsam tjenstgöring samt torde, vid jemförelse mellan denna tjenstgöring och lönerna i allmänhet, icke kunna anses vara gynnade.
Deras förmögenhets-vilkor äro äfvenledes vanligen ganska knappa; ty då det är kändt, att tjenstgöringen är af sådan beskaffenhet, att den icke lemnar någon tid öfrig till andra göromål, så är det påtagligt, att de, som ega enskild förmögenhet, sällan eller aldrig ingå i Tullverket, till följd hvaraf tjenstemännens efterlemnade enkor och barn vanligen alltid äro i behof af understöd.
Hvad sjelfva kassan beträffar, så är det ovedersägligt, att hennes utgifter f. n. icke motsvara de årliga inkomsterna, ehuru genom det år 1853 godkända nya pensions-reghtet delegarnes afgifter blefvo icke obetydligt förhöjde.
Att ytterligare höja dem torde svårligen låta sig göra, alldenstund det redan är med stor upoffring, som dessa bidrag kunna utgöras.
Kassan kan således, utan något vidare understöd, icke motse annat än sin Den LJ Augusti.
S undergång oell slutligt uphörande af pensioneringen.
Om icke någon åtgärd å R.
St:rs sida vidtages, så blir K. M. urståndsalt, att, genom anvisande af statsmedel på något sätt uppehålla pensions-fouden.
Dä torde icke någon annan utväg återstå, än att låta saken hafva sin gång, kapitalet årligen förminskas och pensioneringen fortfara, så länge kapitalet ännu lemnar någon tillgång ; hvarefter hela frågan faller och pensioneringen slutligen kommer att helt och hållet uphöra.
Den upoffring, som K. M. föreslagit, att Stats-Verket skulle göra för att understödja pensions-kassan, är visserligen betydlig; men den är också beräknad att fullt afhjelpa behofvet.
St:r emellertid icke skulle finna sig föranlåtne, att anslå allt hvad K. M. äskat, hvilket med säkerhet lärer kunna förutses, torde likväl StatsUtsk. finna utväg att tillstyrka någon mindre årlig summa, som motsvarar den nuvar:de bristen för de nästkommande första åren.
Denna summa torde, om man förutsätter, att det förhållande, som de sista två eller tre åren inträffat, fortfarande kommer att ega rum, kunna inskränkas lill 5,000 R:dr årligen.
Det blir likväl att förutse, om äfven denna summa skulle beviljas, att bristen vid nästa Riksdag icke kan fyllas, utan att summan ökas allt mer och mer, och att således R.
St:r, till följd deraf, då måste bevilja något större anslag, så vida icke hela pensions-anstalten skall uphöra.
Emellertid tror jag, alt, om R.
Sl:r vid denna Riksdag bevilja 5,000 R:dr, så kunde derigenom den närmaste framtiden möjligen blifva betryggad, åtminstone i så måtto, att kapitalet under dessa år icke kommer att minskas.
På grund af dessa skäl anhåller jag om återremiss af ifrågavande Utlåt.
Närvande inom Ulsk., då denna fråga behandlades, har jag icke kunnat instämma i Utsk:s beslut att vägra allt bidrag åt ifrågavar:de pensions-inrättning, hvilken tvifvelsutan är förtjent af allmänt understöd.
Men då fyllandet af kassans brist, i hela dess omfattning, skulle leda till en, sora det syntes, nog betydlig stats-utgift i jemförelse med de många andra anslag, som f. n. oundgängligen kräfvas, har jag, för min del, icke trott mig kunna gå längre, än att biträda utgifls-afdeln:ns förslag, hvilket i egenskap af reservation finnes Utlåtit bifogadt, och hvarutinnan på de i reservationen uptagne skäl, R.