Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta kan jag icke gilla.
Jag kan ej tro, att da högji nödvändiga, åro andre, ån de ordinarie utgifterne, till aflöning af Statens Etnbetsmån, till Arméens underhåll m. m. och jag hoppas, att ej mitt
Fädernesland någonsin skall komma i den ställning, att det genom lån behöfver bestrida dessa utgifter; ty då år Staten på branten af sin undergång.
Således år det blott de nyttiga utgifterne, som jag anser böra med lån fyllas; men dessa åro sådane, hvaraf våra efterkommande skola skörda den egentliga fruk-* ten. låka så obilligt det vore, att vi underlåte dessa arbeten då vi åro säkra, att de skola lemna nyttig frukt, lika så obilligt vore det, att vi ensamme bekostade dem, och att våra efterkommande endast njöto frukten.
Jag tror, att vi böre dela omsorgerne, så att vi skalla dem credit , och att de ersätta de utgifter, hvaraf de komma att draga fördel.
Jag skulle således anse, att om företag linnus, hvilka åio bestämdt Ben 12 September f. m'. nyttiga, och hvaribland jag framför andra nämnéi4 ström-rensningar, medlen dertill böra, om de ook genom bevillning kunde åstadkommas, ej så utgöras, utan den skattdragande häldre få behålå la sina penningar till egna företag, ån aflåmna, dem till Staten för att bestrida utgifter till sådana allmänna företag, hvaraf nyttan endast kan komma blifvande generationer till godo.
Jag tillstyrker derföre att, om icke Statens ordinarie tillgångar göra tillfyllest, 5-procents-obligationer må upptagas till bestridande af utgifter för ali-; månt nyttiga företag.
Jag kan svår-' ligen föreställa mig, att den utväg skulle lyc-> kas, att till Directionerne för de allmänna arbetena öfverlemna vissa summor såsom fond, för att sedan för öfrigt derpå upptaga lån, ty jag fruktår, att de icke erhöllo några sådane.
Staten måste således föranstalta om erforderliga medel, i fall den vill hjelpa dem.
Då man i allmänhet anser gifvet, att allmänna rösten för* drar nedsättning af bevillningen, och sedan Pudderskapet och Adeln redan beslutit, att en stor del af Bankens vinst skall användas till silfver, uppköp, så återstår ej deraf så mycket, att det räcker till anslagen, utan lån blifva nödige- Frågan uppstår då om valet emellen 5 procents och 5 procents lån; jag har nu uppsatt en-pro memoria för att visa huru stor Statens förlust jemförelsevis blir genom antagande af de sednare i stället för de förre, men då votering redan år begärd, rörande den frågan, huruvida lån skola M*/t It Septnmbrr f,m. upptagas eller icke, skall jag spara min framställning tills denna pvaeliminairfråga år afgjord.
Herr von Hahenhaufen, Michael: Herr Cederschjöld och sednast Grefve af Ugglas hafva så tydligen visat nödvändigheten att sätta Staten i tillfälle att upptaga lån, att jag ej länge dervid skall uppehålla mig.
Saken ligger klart deruti, att vi nu skola bestämma huru nödiga tillgångar för Staten må kunna erhållas, och att vi sedan må afgöra hvilka företag sorn skola äga ruin eller icke.
Detta håfve vi oss fullkomligen öppet då dessa mål förekomma; men om vi nu alldeles neka upptagande af lån, så hifva vi i förhand bundit händerna på oss.
Min Öfvertygelse år fast, att ingen ordning i financerne står att vinna förr ån de allmänna företagen, i synnerhet Götha Canal, åro fullbordade.
Jag får erinra, att vid 1818 års Riksdag anmäldes, att emedan ej tillräcklig® anslag blifvit beviljade, hade en Kajdam sprungit och de orsa. kade kostnaderne deraf och tidsutdrågterne allt fördes på Riksens Stånders räkning.
Utdraga vi en längre tid med arbetets fullbordande, så kommer det att ytterligare dröja med regleringen af financerne, och en kommande tid skall ej kunna' fullborda den utan betydligt större förluster.
Hvar och en som inser att detta år fåstndt vid hvartannat och som vill Statens väl, måste således ifra för och bidraga dertill att dessa arbeten blifva så fort möjeligt fullbordade.
Grefve af Ugglas har äfven anfört, att som frågan nu delar sig i tvånne, huruvida bidrag skola lemnäs eller ej, och hvilka slags lån dertill sko - ttr.n It September f, m, ([ i la användas, bör den första frägan först afgöra», så vida de Herrar, som begärt votering, ej vilja derifrån afstå.
Vi få således i denna fråga två voteringar, hvaraf den första, som jag hoppas, skall blifva utan ändamål, ty för min fattning är det ej tänkbart, att man vill afslå bidragen till de allmänna arbetena, och ändå hoppas att för framtiden få financerne reglerade.
Således hemställer jag, så vida ej ett större antal delar den mening, att man bör afflå alla bidrag till fddane företag, hvaraf våra efterkommande Jkola Jkårda frukten, om icke de Herrar, som yrkat votering, skulle vilja derifrån afstå.
En värd Talare har uppställt den sats, att det allmänna och enskilta hfvet i oeconomiskt afseende är detsamma, och att man borde följa samma principer.
Han har ganska rätt deruti; bådas mål år hushållning, men ej en sådan som aecomoderar, utan en sådan som har till föremål, förkofran.
Sedan denna sats blifvit uppställd, skall jag illustrera förhållandet med ett exempel.
Ett hjonelag bildas; en man tar sig en hustru från en aflägsen landsort; hon följer honom till hufvudstaden.
Deras begrepp om förkofran åro olika.
Hennes första fråga år, hvar visthuset finnes.; han svarar: jag har ej något, jag tar hos Hökaren och Kryddkråmaren på räkning hvad jag behöfver.
Hon tar illa vid sig; vi skuldsätta oss då, säger lion, ty vi förlora ju allt hvad en annan på oss vinner.
Annorlunda var det i min Farmors hus, skinkorne 512 T)r)i 12 Srptcmler J. m' voro 3 år gamla, ljusen gjordes af fjolgammal talg.
Detta år råtta såttet att hushålla.
Mannen svarar; sådant år oförståndigt, sedan man har mynt; det ligger förlag uti 3 års skinkor; jag förräntar mina penningar; då år det båttre att unna Hökaren sin vinst, ån att vi helaste oss med ett stort visthus.
I det allmänna lifvet år den skattdragande nationen qvinnan, och mannen administrationen.
Han känner det helas nytta, och vet, att en skuldsättning i råtter tid möjligen kan vara nationens förkofran.
Jag tror detta nu vara förhållandet.
Hår år blott fråga om en liquidation på 5 år; sedan kan Herrn gå tillbaka och ta sina varor hos Hökare och Krämare eller hvar han vill.
Efter min åsigt år en upplåning icke alltid skuldsättning, utan ofta ej annat ån en lefverans af penningar likasom af andra varor.
Hvad nu skuldsättningen beträffar, så, ehvad nian må såga, låra dock alla vara ense derom, att man måste fullborda de företag som åro började.
Om det ej var hushållning att börja dem, så ger deras fullbordande likväl en utsigt till förkofran.
Jag år öfvertygad, att Herr Stråles förslag år det principenligaste; lian säger nemligen: hår har ni medel, med hvilka ni kan hjelpa eder till lån.
Men jag år öfvertygad, att det i närvarande ställning ej är görligt.
Således om man vill det ena, måste man äfven vilja det andra.
Ständer måste då uppdraga åt sine Full. mågtige i RiksgåldsContoiret att göra de negociationer, som CanalDirectionerne ej skulle kunna lyckligen ulföra. frågan blir då nu blott, huru Den 12 September f, nr.
513 huru detta skall verkställas, om lånen skola upptagas till 5 eller ,3 procent.
.Något ligger emellan desse, nemligen 4 procent.
Jag tror, alt om den satsen ér riktig, att upplåning blott år lefverans af penningar, böra lefveranteurerne anmäla sig, och det allmänna Verket, som upptager lånen, utbjuda dem på entreprenad.
Jag föreställer mig, att RiksgåldäContoiret alltför vål kan uppgifva de summor, sorn det behöfver, och att speculanterne kunna uppgifva, örn de vilja lemna dem till 5, 4, 4 och en half eller 5 procent.
Skulle detta ej lyckas, bekänner jag, att jag nu Ötvergåft till det system, jag förut bestridt, nemligen 5-procents-systemet.
Med alla de alfvarliga mesurer, som Riddersfcapet och Adeln beslutit lör att vinna ordning och förekomma ett vinglare*system, tror jag att den tärn.' ligen modiks summan af en half million om året, och som årligen sänker sig, ej genom upplåning å 5-procent skulle hafva något skadligt inflytande till sedelmyntets försämrande elier på allmänna rörelsen.
Jag tillstyrker således antagande af Utskottens förslag.
Orsaken, hvarföre jag ej förra gången trodde mig böra ingå i någon vidlyftig discussion om det obligations-system jag anser böra antagas, var den, att jag tyckte discussionen innefattade, att fråga först blott var om lån skulle äga rum eller icke.
Jag trodde då det vara möjligt att derå göra proposition; men när jag nu finner, att en sådan ej kan gö - Ridd. 0. Ad.
Prut. VYIII, Band, 33. 314 Den 12 September f. m. ras, emedan den skulle binda händerne på Rid derskapet och Adeln vid afgörande af de anslagsfrågor som inkomma, så anhåller jag att få yttra mig om 5 och 5-procentslånen.
Jag påminner nvg att jag ofta yttrat mig i detta ämne, och då jag ej tror, att någon nu mera möjligen förändrar den Öfvertygelse han äger, vill jag blott så godt jag kan utreda orsaken till Utskottens.
Man har gjort jemförelse emellan Sta. ten och den enskilte; detta passar i många fall, och jag vill fortsätta jemförelsen tills den bevisar något.
Om man tänker sig en Banquier; han äger 4oo,ooo Riksdaler och en Egendom j hans rörelse bedrifves sålunda, att han upplånar penningar pä 3 månader för 4 procent, och lånar ut dem på ett år för 6 procent, och har således deraf två procent i vinst.
Han sköter sin rörelse ordentligt, och har genom flera års erfarenhet funnit, att en fjerdedels fond är tillräcklig för att bedrifva en sådan banquierrörelse i hans ort; sålunda kan han röra sig med 1,600,000 Riksdaler, hvaraf han drager 2 procent och hvarigenom han har 8000
Riksdaler mera än han eljest hade af sina 4oo,ooo Riksdaler.
Denna ränta fordras likväl till hans lefnad.
Men nu vill han göra förbättringar å sin egendom till 12,000 Riksdalers värde.
Det faller honom då in, att om han lånar på anfor. dran, behöfver han ej betala så hög ränta, men måste påräkna större fond.
Om han således upplånar penningar mot 5 procent och lånar ut dem mot 6, så finner han, att han genom denna rörelse kan sättas i tillfälle att bespara den summa som utgjorde behofvet för egendomen.
Han Ven IS September f, m, minskar sin upplåning på frenne månader a 4 procent till 5oo,ooo, och lånar i stället för de l 100,000 Riksdalerne allenast 1,000,000, å 5 procent på anfordran, för att vara säker om fondens tillräcklighet.
Hans ränte-utgift blifver då 5o,ooo Riksdaler årligen, men hans räntevinst blifver på 1 och en half million, go,ooo Riksdaler.
Ilan har således genom detta förändrade sätt en årlig vinst af sin fond, 4oo,ooo Riksdaler, uppgående till 8000 Riksdaler, och kati på 1 och ett halft år göra förbättringen på sin egendom.
Samma förhållande är det med Staten.
Oin nu den skall göra några förbättringar, så bör den handla sorn hvar och en enskilt, och för dem som vilja all ting tydligt och klart, får jag nämna, att skillnaden i utgift icke blir obetydlig, ty den går på 5 år ända till 293,000 Riksdaler, Dessutom genom omöjligheten att upptaga sådane lån, om handels-conjuncturen blifver sådan, att crediten mellan enskilte återställes, skola dessa papper ä 5 procent coursera och Staten nödgas gifva ytterligare anslag till räntor.
Då skall Staten än vidare förlora.
De 2g5,ooo Riksdalerne äro ganska gifne; ty om man, efter hvad Utskotten föreslagit, gifver fullt anslag till Canaler, Strömrensningar tm m, erfordras dertill en summa af 5,goo,ooo Riksdaler, hvaraf Bankens vinst utgör i,goo,ooo Riksdaler.
Då återstår 2 millioner att genom lån fyllas.
Ske dessa successive mot 5 procent, fordra de allena 206,700 Riksdaler i räntor.
Skulle man deremot enligt 5-procents-systemet läna upp 2 millioner på en gång, kosta dessa i räntor till nästa Riksdag 600,000 Riksdaler, La - 5*6 Dnr 12 September J. m. nar man ater ej upp pä en gång, så exponerar man sig för att en återställd credit gör att man ej får några lån för 5 procent; ty af patriotisme lemnäs inga lån.
Dessa obligationer skola, såsom jag redan nämnt, då de ej äro lätt inlösbara, ccmrséra; då Staten äfven derigenom förlorar ännu mera.
Jag iean således ej annat än tillstyrka, det man må erinra sig lfurudant förhållandet är, och ber så väl de Herrar, hvilka antingen åse möjligheten att genom, utsläppning af sedlar få en myntförsämring, som de, hvilka önska att i maklighet få i ett publikt
Verk uppbära 5 procents ränta för sina penningar, det de måtte besinna hvilka följderne skola blifva, om vi kasta oss in i ett 5-procent-systeme.
De förra böra besinna, att mot 3 procent lånar nu ingen ut sina capitaler; men gerna emot 5 procent, då man erhåller tillförlitlig säkerhet.
Det är då gffvit, att man skall uppsäga sina capitaler för att använda dem der man med säkerhet får 5 procent.
Om man åter antager 5-procents-systemet, skola ej till dessa lån annat än Cassapenningar användas, dels i Hufvudstaden, dels i Landsorterne.
I Stockholm och Götheborg skal! man finna, att alla Handlande som behöfva hafva stora cassör, skola inkasta dem i RiksgäldsConloiret, men ingen uppsägelse blifver derigenom vållad, ty inga stående capitaler begagnas då dertill.
Utskotten, som just åsett att man ej borde föranleda till någon rubbning i de förhållanden som existera emellan enskilte, har föreslagit detta system af dessa skäl.
De andra böra besinna, att deras största fördel, och den billigaste de af det allmänna kunna begära, Den 12 September f m.
5«7 är alf en gång få ett fast värde på deras contanta egendom eller penninge- capitaler./.
Detta vinnes blott genom det att Riksens Ständer nästa gång kunna låta Banken börja vexla emot då gällande sedelvärde, .lag tror att man skall finna en betydlig skillnad, om Riksens Ständer vid nästa Riksdag finna obligationer utelöpande till 2 millioner eller sedelstocken till detta belopp ökad.
Utskotten hafva föreslagit
Silfverfondens ökande med Specie, och då Riksens Ständer om 5 år sammanträda, skola de finna den reela fonden i Banken förstärkt med 5oo,ooo Riksdaler Specie, utan att sedelstocken blifvit ökad.
När man då ej finner proportionen ernellan sedelstocken och den reela fonden så hinderlig, som den nu är, behöfver man ej mera tveka att göra en iiquid.
Om man deremot finner sedelstocken Ökad genom ett mynt, som är ute i rörelsen, så lär ej någon liquidation då mera än nu äga rum; men om det mynt.sorn är lemnadt i rörelsen är sådant som 3 procentssedlarne, hvilka man ej behöfver taga i beräkning, emedan räntan håller dem ifrån cassan, så skall man finna fördelen af denna ränteuppoffring, och man skall kunna göra liquidationen utan något afseende på dessa sedlar.
Af alla dessa skäl, och då man bör taga i betraktande, att det är bevillningen som skall betala räntan, att man bör undvika papper som coursera, att man bör vidtaga åtgärder, som bereda möjlighet att vid en blifvande Riksdag utreda Bankens ställning; tror jag att Bidderskapet och Adeln ej bör tveka att samtycka det förslag Utskotten framställt, såsom det enda hvarigenom fiS Ven 12 September /. m. man för det närvarande endamålsenligt kan fylla de anslag sorn kunna erfordras.
Det synes mig alt frågorna äro sammanblandade.
Innan man talar örn huruvida lånen skola ske å 3 eller 5 procent, bör man afgöra om något lån skall äga rum eller icke.
Jag hade val ej trott att detta skulle komma att sättas i fråga, men då det skett, så bör den saken först afgöras.
I afseende derpå anhåller jag att få göra några betraktelser.
Bör man upptaga lån, så frågas; i hvad ändamål?
Vill man skuldsätta sig för Statens dagligen bestämda utgifter, så är det att bereda dess undergång.
De behof som skola genom lån fyllas, mäste vara tillfällige och af sådan natur, att de förskott sorn nu lemnäs gif va större afkastning i framtiden.
Jag kan ej med Herr Stråle inse det vara en klok hushållning, att ej något våga till framtida förkofran.
En sådan njugghet vore lika skadligt för Staten som för enskilt»; ty den som intet vågar han intet vinner, enligt det gamla ordspråket, Äro dessa utgifter nyttiga och derföre nödiga, så frågas vidare: hvar skola medlen tagas till deras bestridande?
Antingen skola de genom bevillning utgöras?
eller skall Banken utgifva nya sedlar?
eller skola lån upplagas?
Hvad beviIlningen angår, hafva flere upplyst, att dels det beslut Riksens Ständer tagit dels Allmänhetens väntan att Bevillningen skall nedsättas, dels ock Landets fatiigdom fordra, att Bevillningen icke förhöjes utan förminskas Följer dernäst Banken.
Om des» tillgångar tillgripas, så enär dess vinst Den 12 September /, m, Sif icke räcker långt, kunna ej erforderliga medel tillvägabringas utan genom nya sedlars utgifvande på den gamla fonden, och de förderfliga följderna af dylika tilltag äro icke obekanta.
Då återstår ej annat än lån.
Man säger väl, att man ej på förhand må skuldsätta efterkommande, roen då lånen göras mera till deras bästa, än vårt, så är det skäl att de mera än vi bidraga till arbetenas betalande.
Jag får således tillstyrka, det Ridderskapet och Adeln först måtte besluta att lån skola upptagas för de tillfälliga på framtida gagn beräknade utgifter, hvilka Staten ej kan bestrida, och anhåller att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes utröna meningarne i detta fall, då vi sedan, om lån beslutas, få afgöra huru de skola upptagas.
Fi iherre Wrangel^ Henning:
Då man så mycket ifrar å den ena sidan, att myntet ej skall försämras, och å den andra att skatterne ej måtte ökas, måste man tillvägabringa sådane medel, att roan kan åstadkomma fullbordande af denna Önskan.
Jag har ej samma begrepp om faran för lån, som flere andre Talare, då jag granskar ställningen i andra länder, der sådane äga rum.
Jag skulle likväl ej vara envis i min mening, om man på annat sått, kunde vinna samma mål.
Jag hor ifrån första stund, då fråga väcktes om 5-procents-lån, ansett dem icke nyttiga.
Alla förlora dervid, utom Cassorne i Stockholm.
Banken förlorar en ränta af 5 procent, utom förlusten i BancoSedelns värde, då 5-procehtssedlarne skola inlösas a vista.
Jag tror, att mången då skall komma i osäkerhet, huru harr 520
Ven 12 iSeptember f m. skall förränta eina penningar.
Staten förlorar, ty da flere deruti fiona ett medel att insätta sina penningar, skola de naturligtvis häldre så förränta deni, än utsätta sig för exsecutions-lagarnes lamhet.
Man skall härvid invända, att en så liten summa, som derigenom kommer att insättas, ej skall verka på den enskilta crediten; men jag hemställer, om ej många skola hvila på sina cassör, för att kunna insätta dem i Riksgälds Contoiret.
Jag tror, att dessa hvilande casi 6or skola mera skada, ån vi kunna föreställa oss; jag tror ock, att, genom detta system, det skall blifva mindre tillfälle för Näringsidkaren, att förkofra sig just derföre, att många summor komma att ligga obegagnade.
Staten förlorar då genom nåringarnes aftynande.
Capitalisten förlorar äfven; ty dessa 5-procents-obligationer åro ej, ehuru under ett olika namn, annat, ån emission af nya RancoSedlar.
Dessa förlora såi ledes både i verkligheten, och uti opinionen.
Det andra projectet till län år med 5 procent.
Härvid tror jag, att flere både vinna och förlora.
Men jag frågar nu, hvilka det år, som göra förluster?
Att Banken och StatsVerket förlora år gifvet, ty 5 procent år mera, ån 5.
Jag tror således det vara vådligt, älven att antaga detta systern.
Deremot tror jag, efter Staten måste skuldsätta sig, att det wme bäst rent af utgifva nya BiksgåldsSedlar, dock icke ställde att inlösas af Banken, utan fonderade på ett slags amortissement.
Derigenom kunna de arbeten tili vågabringas, som åro nödvåndige, såsom Götha Canal och Fåstnings-byggnaderne vid Carlskrona och Wanås.
Delta sätt år båttre, åa Ben 12 September f, m. 52.1 alt, som någre yrkat, genom direct Bevillning anskaffa det erforderliga.
Jag har hår ifrån början af Riksdagen så ofta hört, att de skattdragande icke kunna utgöra sina bördor; ån mindre skulle de då uthärda med ökade skatter.
Dessa RiksgåldsSedlar kunna ej inverka på Ban. ken, då de ej inlösas annorlunda, ån som jag föreslagit.
I öfrigt medföra de den nyttan, att de för ögonblicket tillvägabringa hvad man åstundar, och ej åstadkomma de villervallor, som uppkomma genom 5- eller 5-procents-obligationer.
Ej eller tror jag, att på dessa RiksgåldsSedlar den agio skall existera, som på obligationerne, ty, då de anvåndas till bestridande af kostnader vid de allmänna arbetena, komma de alltid att gälla efter det åsätta vårdet.
Således anhåller jag, att vi först måtte få votera, om det skall blifva ett Stats-obligations-system, eller ej; och sedermera om det bifalles, huruvida det skall blifva 5- eller 3-procents-obligationer, eller RiksgåldsSedlar.
Jag ser ej, på hvad sätt vi annars skola kunna bestämma frågan.
Herr Stråle •.
Grefve von Schwerin har erkänt, att mitt förslag år principsenligt, men att det ej kan verkställas, emedan det skulle hafva den verkan, att Directionerne för de allmänna arbetena ej skulle kunna upptaga några lån.
Hvad år vål orsaken dertill?
Jo, dels att ej en annan princip blifvit erkånd för biträden till de allmänna arbetena, dels ock att mynt-vårdet ej blifvit stadgadt.
Örn man blott först hade gjort detta, sä vore det andra ock verkstållbart.
Det förslog jag önskade måtte antagas, vore, att in - 52* Den 12 September f. m. gen upplåning för.
Sfatens räkning sk-ulle åga rum, hvaremot Styrelserna för de Verk och cori porationer, som behöfva lånen, skulle åga att upptaga lån, samt till ränta och amortissement använda de medel, sorn Riksens Ständer lem - na dem.
Friherre Björnjtjerna:
Jag tager mig fri heten upprepa hvad jag anförde, då det var frå« ga om a.dva och 5:te punkterne, rörande inköp af silfver.
Jag kan ej neka, att den hushållningen är besynnerlig, att använda sina penningar till att köpa silfver, lägga det i hvalfvén, och mot ränta upptaga lån på annat håll, i synnerhet som det ej torde medföra den följd, sorn man väntar att myntet derigenom skall bestämmas, Utan torde halva ett motsatt resultat, nemligen coursens försämrande.
Emellertid är detta besluta dt.
De 4i6,ooo Riksdaler, sorn till silf— veruppköp hafva blifvit anslagne, hade icke allenast räckt till för de omtalade arbetena, utan ock lemnat ett öfverskott, hvarigenom man hade undvikit, att skuldsätta Staten.
Örn Ridderskapet och Adeln hade följt BondeStåndets inbjudning, som innehöll, att om icke Silfver kunde uppköpas, skulle medlen användas till de allmänna arbetena, hade äfven varit bättre; men Ridderskapet och Adeln har beslutat, att dessa medel i tby fall skola användas till belåning af publika papper.
Inträffar nu det förhållande, att ej handelsvågen blifver till vår fördel, hvarigenom Coursen stegras och Silfver-uppköpet icke kan åga ruin, så händer, att till nästa Riksdag 2 millioner Riksdaler blifva liggande utan rånte - Den I!
September f m, 513 afkastning till belåning af publika papper, sorn inalles utgöra i,goo,ooo, för hvilka Staten åter måste erlägga ränta.
Emellertid, når »aken år fa stålld, tror jag, att nian måste antaga det slags publika papper, hvars rånta minji betungar Staten, hvarföre jag nu röstar på 5-procents- sedlarne, hvilka jag i ett annat sakernas skick högeligen skulle ogillat.
Friherre Cuderftröm‘ Jag trodde vid början af discussionen, att saken helt enkelt kunde afslutas genom en votering; men då man ingått
Uti frågan om 3 eller 5-procents-obligationer; anhåller jag få yttra några ord.
Om Ridderskapet och Adelil och Stånderne voro Expediter för HandelsSocieterne i Sverige, vöre 3-procents-systemet verkligen det enda som borde komma i fråga, emedan samtlige Köpmån åro de enda som deruppå vinna; men då jag år öfvertygad, ett ej afsigten kan vara att lemna ett oförtjent preemium åt en viss dass Medborgare, utan frågan år, att om Slaten behöfver lån, den må kunna begagna sådane capitaler, som ligga ofruktbara och ej i Köpmånnens kistor, så år det gifvit, att den bör utgifva reverser på längre tid, men med högre rånta.
En stor del medborgare, som i anseende till creditbristen nu hafva sina penningar inne, emedan de icke anse sig kunna placera dem tillräckligt säkert, skola då villigt erbjuda dem till RiksgåldsContoiret, der de veta, att de betalas på dagen.
Af sådan orsak, och utan afseende å besluten om Silfver-uppköp, hvilka visserligen kunnat vara annorlunda, men ej influera på saken, böra vi ej inkasta 083 uti ett Den 12 September f, m. fniskt låne-systeme, utan antaga ett riktigt, sorn ej medförer de olägenheter, sora det andra.
Det har blifvit omtaladt möjligheten, att utgifva RiksgåldsSedlar med amortissement, men utan inlösnings-rått i Banken.