Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då dessutom hvar och en har rättighet att uppsäga säden efter markegångspriset, så kan jag icke se att den närvarande författningen i det fallet ger anledning till några klagomål.
I Hera af mina öfriga anmärkna1 har jag blifvit förekommen af Gr.
Björnstjerna och önskar, lika med Hr von Hartmansdorff, att icke detta betänk, mätte hifallas.
Man yrkar, att räntegifvare skola äga rättighet att betala sin spannmålsränta af den säd, som växer på hans gård.
Man har dervid förgätit helt och hållet huru denna ränta uppkommit och huru den utgöres.
På den tid, som kronofogden tog ut hvar tionde skyl af åkern, var det helt klart, att Kronan fick af den säd, som der växte; men när på 1680-talet och sedermera, tiondesättningar gjordes i Sverige, och man bestämde tionden till vanl. två tunnor och några kappar på mantalet, i st. f. att den förut uppgick lill 3 gånger så mycket, så fick räntegifvaren en sådan present af Kronan, att det icke kunde vara underligt att Kronan begärde god säd och ej slösäd.
Om nu en räntegifvare vore berättigad att betala sådan säd, som växer, och han behagade icke så annat än hafra på sin jord; så skulle detta då medföra en rubbning i räntornas utgörande efter skattläggningsmethoden.
Ett af två, antingen skola dessa räntor vara en gång för alla bestämda, eller också skall väderleken för äret i hvarje ort afgöra om statens ordinarie räntor skola sältas ned 30 å 40 proc.
Men då mäste också Ständerna vara beredda att ögonblickligen genom bevillning fylla bristen.
Man säger, att räntelagarens intresse står i strid med räntegifvarens.
Jag påstår, att detta alldeles icke är förhållandet: löntagaren har icke något annat intresse än samhällets, ty han innehar Statens rätt, och skänker jag bort hans rätt, så skänker jag också bort Statens.
Man anser jorden icke vara Kronans, derföre att den blifvit skatteköpt.
Den är likväl Kronans skattejord, ty om räntan icke till fullo utgöres, så säljer Kronan jorden; och dä köpman ej finnes, blir hemmanet åboledigt krono, som med annan åbo förses.
Innehafvarne äro således endast brukare på Kronans hemman, och förlora besittningsrätten i samma stund, som de icke utgöra räntan.
Det är från denna våda man nu tyckes vilja frikalla dem, då man vill lagstifta sä, alt de kunna skicka agnar i stället för säd såsom tiondespanmål.
Under Carl XI:s tid fick likväl efter ti - Dea 29 Mars.
537 tiondesättningen intet korn levereras, sora icke kunde användas till malt, och icke en tunna råg, som icke dugde till utsäde och bröd.
När man sålunda afvittrar jordbrukaren på Kronans jord frän skyldigheten att utgöra bestämde räntor ne, d. ä. arrendet, så kommer man till den cathegori, som Frih.
Ridderstolpe rätteligen anmärkt emellan enskilde arrendatorer och egendomsägare.
Med samma rätt kan nemi. arrendatorn säga: jag vill betala dålig säd i st. f. god efter säden blifvit skämd.
Men kommer den saken till domaren, så ålägger han arrendatorn att betala god säd, om också regn och frost hafva skadat årsväxten, så framt icke arrendeconlractet något derom stadgar.
Jag nödgas vidare yttra några ord i anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff framställt ronde penningar.
Han sade, att man icke vågade använda peningen lill hemmansskalten i Sverige, derföre att Ständerna äro allrådande i Bancostyrelsen, och sålunda kunna försämra myntets värde.
Den rätta orsaken är likväl, att Sveriges drätsel och hemmansräntorna ordnades i en tid, då myntet var så sällsynt inom landet, att det icke hade varit möjligt att utgöra några räntor i penningar.
Efter hvad här rätteligen blifvit anmärkt, äro räntorne ungefär 50 proc. lägre än hvad de voro på 1680-talet, och likväl vill man nu ytterligare nesätta dem.
Jag skulle säga ja till denna nedsättning, om den icke drabbade samhället i sin helhet.
Nu yrkar jag, att vi måtte afstå denna punkt, och all hvad den sednare beträffar, som angår vigten, att It o. Ad. icke måtte bestämma, såsom Utsk. föreslår, en medelvigt för hvarje år vid markegångssättningen, utan en gång för alla en vigt af 13 La 10 Sf för råg och 11 \M 10 U för korn.
Protocoll; hållna hos Hö gl of 1 ige Ridderskapet och Adeln, : ; •; : i ' > vid Lagtima Riksdagen i Stockholm) År 1823. * -C:
Första Bandeii, STOCKHOLM, tryckta ho» Or or Grahn, i8a3, 1825. k_/edan Kongl, Majit genom öppet
Bref af dea 28 sistlidne November i Nåder behagat påminna samteliga Sveriges Rikes Ständer, att, i kraft af 4p §. i RegeringsFormen, och 46 §. i 1818 års RiksdagsEeslut, till Lagtima Riksdag den l5 Januarii 1826 sig i Hufvudstaden infinna, blef Riksdagen å sistnämnde dag med vanliga Ceremonier utblåst, och täcktes Kongl, Majit i Nåder förordna till LandtMarskalk ÖfversteKammårJunkaren, Skattmästaren vid Kongl. Maj:ts Orden, Connnendeuren af Kongl, Nordstjerneorden Herr Grefve Carl De Geer, hvilken, efter det han inför Kongl. Majit aflagt LandtMarskalks-Eden, och blifvit öfveriemnad till de tvänne äldste närvarande Grefvar Förste HofS tall mästaren, General Adjutanten, SecundChefen för Kongl. LifGardet till Häst, Commendeuren af Kongl. SvärdsOrden samt Riddaren af Kejsérliga Ryska S:t AnnaeOrdens Andra Class och af Kongl.
Preusiska MeritOrden Herr Grefve Magnus Brahe samt Öfverste Kammarherren, CeremonieMästaren i Survivance vid Kongl.
Majits Orden, Commendeuren af Kongl.
Svärdsorden Herr Grefve Gustaf Lewenhaupt begaf sig till Riddarhuset och emottogs vid ingången derstädes af RiddarhusDirectionen, RiddarliusSe«sr«teraren och öfrige till Ridderskapets och A - 5 Den 20 Januarii. delns Canzli hörande personer hvarefter Herr Grefven och LuncltMcirskalken enligt i4 §. i Riddarhusördni n g e n ntsatte tiden till första uppropet af Riddeskapets och Adelns första an. teckning till den nästföljande dagen Thorsdagen den 16 Januarii klockan io förmiddagen.
Ä nämnde dag blef berörde anteckning, i närvaro af Trenne af Herr Grefven och LandtMctrskalken utsedde Ledamöter af Högloflige Ridderskapet och Adeln, jemte trenne af RiddarhusDirecteurerne, RiddarhusSecreteraren och RiddarhusFiscalen, under Herr Grefven och handt Mar skalkens Ordförande, verkställd, och andra Uppropet af första Anteckningen på enahanda sätt fortsatt vid samma tid den påföljande dagen; hvarefter Herr Grefven och Landt.
Marskalken tillkännagaf, att andra Anteckningen likaledes fördelad i tvenne upprop, komme, att enligt i5 §. i RiddarhusOrdningen för sig gå dagen förr, än Konungen i Nåder kallar Ständerne på RiksSalen.
Emedlertid sammanträdde Högloflige Ridderskap et och Adeln första gången Måndagen den 20 Januarii in Pleno klockan io förmiddagen.
Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken äskat ljud med klubban, Öppnade han samman* kornsten med följande tal:
Den 20 Jaituarii.
Högvälborne oell Välborne Herrar Gref.' var, Friherrar samt Ridders- och Adelsmän.
Kallad genom min Konungs
Nåd och dyrbara förtroende till det för hvarje enskilt man mäst hedrande rum i samhället, är det för mig en angenäm pligt, att för Höglollige Riddenskapet och Adeln tolka de känslor af utmärkt högaktning och orubbelig tillgifvenhet hvaraf jag vid detta tillfälle känner mig lifvad.
Det är visserligen ej utan farhåga jag in-, täger den plats, som af så många upplyste och af Fäderneslandet högst förtjente män för mig innehafts.
Jag kan ej för mig dölja de svårigheter, som äro oskiljagtige från det kall mig blifvit anförtrott, och da troligen misstag a£ mig vid flere tillfällen komma att göras, är mitt enda hopp att Höglollige Rklderskapet och A-? deln med öfverseende godhet ursägtar dessa brD ster, då jag heligt vågar försäkra Eder Mine Herrar, att de aldrig skola härröra af uppsåt, utan endast af den oerfarenhet, sorn möjeligen hos mig kan äga rum.
Syftemålet för alla mi-; na gerningar skall vid hvarje tillfälle blifva, att genom mitt handlingssätt för Flögloflige Ridderskapet och Adeln ådagalägga redlighet i uppsåt, orubblig föresatts, att på hvad inig ankom^ mer befrämja mitt Fäderneslands väl, ett oryggeligt beslut, att efter samvete och pligt följa de föreskrifter mig enligt Rikets Grundlagar åligger, att med sanningens och upprigtighetens språk alltid söka befrämja det Allmänna bästa och derigenom göra mig förtjent af Högloflige Ridj 6 Den 2 o Januarii, derskapets och Adelns dyrbara förtroende och välvilja.
Det är ej min lott mine Herrar att med vältalighetens vackra språk kunna för Högloflige Ridderskapet och Adeln framställa mina tankar såsom jag vid detta tillfälle önskade, men jag vågar försäkra Eder mine Herrar, att uppfyllandet af det som heder och samvete fordrar, alltid skall blifva det rättesnöre som skall leda mitt uppförande, och den väg, sorn jag skall vandra, och hvarifrån intet i verlden skall kunna förmå mig att afvika.
Måtte de beslut, som vid detta Riksmöte fattas, leda till vårt Fäderneslands sällhet, måtte alltid våra öfverläggningar bära stämpel af lugnet och enigheten, och derigenom ännu mera befästa det hopp vi göra oss, att så väl för närvarande som äfven för kommande tider, sällheten och välmågan skola blifva Medborgares lott och det af oss alla älskade Fosterland tilltaga i välstånd och anseende.
Måtte den Plögstes bistånd härj till oss förunnas, och må hvarje Riksdagsman aldrig glömma, att befordrandet af dess ändamål alltid bör vara enda föremålet för dess bemödanden.
Med dessa af mig yttrade tänkesätt lika orubbeliga som den önskan, att tillvinna mig Högloflige Ridderskapets och Adelns förtroende och välvilja, utbeder jag mig att i Högloflige Ridderskapets och Adelns fortfarande vänskap alltid få vara bibehållen.
Deli 20 Januarii, 7 Upplästes så väl Riddarhus Ordningen af den 16 Julii 1818 som Stadgan till ordnings vinnande vid Högloflige Ridderskapets och Adelns Allmänna Sammankomster af den 16 April 1810.
Upplästes RiddarhusDirectionens under den l5 dennes afgifne RiksdagsBerättelse.
I anled. ning af sista §. uti RiddarhusDirectionens RiksdagsBerättelse anhåller jag att få göra en hemställan, angående tjenligaste sättet för tryckningen af så väl Ridderskapets och Adelns Protos coll, som Bihanget till samtelige RiksStåndens Protocoll vid innevarande Riksdag.
Herr Cederschjöld, uppläste derefter föl-5 jande:
Den i 5g §. af Riksdagsordningen påbjudj ne tryckningen af RiksStåndens
Protocoll skall naturligtvis ej allenast stifta desto mera nytta, ju mer dessa vigtiga handlingar kunna spridas, och ju begärligare deras läsning kan göras; utan äfven just genom den större afsättningén blifva desto mindre kostsam.
Men för att göra dessa handlingar för Allmänheten begärliga ar nödigt, att de till lägsta pris utgifvas så tidigt som möjligt, medan de ännu äga nyhetens behag och innehålla ärendernas fortgående uH veckling, så att Allmänheten genast må erfara, hvilka frågor, som väckas innan de komma Den 20 Januarii\ ander egentlig Öfverläggning, och sedan hunna med sin uppmärksamhet följa och liksom deltaga i de påstående öfverläggningarne, samt slutligen med en, till sann Fosterlandskärlek väckande längtan se besluten i möte Jag får derföre vördsammast föreslå: 1:0
Att hvarje Pleni Protocoll justeras vid början af följande Plenum, medan Ståndet sam. las; eller ock att två eftermiddagar i veckan blifva Plenum endast för Protocollsjustering, på det hvarje PleniProtoeoll må ofördröjeligen kunna till teckning befordras. 2:0 Emedan uti en nummerföljd ej. kan, tryckas mer an 6 eller högst 8 ark i veckan, och detta vöre otillräckeljgt för en hel veckas Protocoll; skulle tryckningen lämpligen kunna fördelas på 2 jemte hvarandra löpande nummerföljder, sålunda, att, uti den ena intogos. en} dast den egentliga ProtocollsStommen och df?; mundtliga anföranden; men deremot i den andra, under titel af Bi lag yr till Protucollet alla motioner och skriftliga Anföranden, förs. edde med ordningsnummer för dagen:
Sorn de skriftliga anföranden ej tarfva någon justering helst de, enligt RiddarhusQrdningens 55 , skola genast efter uppläsandet afgifvas till ProJ iocollet; kunna de straxt till trycket allein nas; hvarigenom den stora fördel vunnes, att nästan alla motioner skulle kunna hinna tryckas innan. de till Utskotten remitterades* Den 2o Januarir, 9 5:o Bihanget, redigerarlt på samma sätt som vid sistlidne Riksdag, fördelas afven, likasom då, uti liera samtidiga numerföljder och på flera tryckerier, så att alla Utskotts
Betänk an den kunde yara trjrckte innan de till afgörande hos Stånden förekomma, 4:o Tryckningen af Högloflige Ridderskapets och Adelns Protocoll med Bilagorna tor_ de böra ombesörjas under påstående Riksdag af RiddarhusUtskottet, men innan detta Utskott hinner blifva satt, samt hvad som af tryckningen kan återstå efter Riksdagens slut, af RiddarliusDirecfionen. 5:o Både Protocollen med sina Bilagor j hvaraf 5oo Exemplars upplaga torde vara tillräcklig, samt Bdianget, hvars upplaga borde vara dubbelt så stor, anmälas serskildt till pre* liumeration ä i sk.
Banco arket; börandes alla dessa handlingar, i mon som tryckningen fort-, går, arkvis utlemnas.
Herr Cederschjöld tilläde mundteligen, det. han anhöll, att dess angående ofvanberörde tryckning väckte motion rnåtte få hvila på bordet, intill dess Ståndet, sedan audra antecknin-j gen försiggått, hunnit blifva fulltaligt.
Herr Grefven och Landt 3fars kalken ytU rade, att då Ridderskapet och Adeln icke vore behörigen organiseradt förr, än efter det andra, anteckningen blifvit verkställd, ansåg Herr Gref-.
Ven och Landt
Alar skalken sig böra hemställa,* 30 Den 2 o
Januari t♦ om icke alla motioner, hvilka dess förinnan väckas, kunde intill dess andra anteckningen blifvit fulländad lä hvila på Bordet.
Och skulle i följd häraf så val Riddarhus.
Directionens ofvannämnda RiksdagsBerättelse, soin Herr Cederschjöld» i sammanhang dermed väckte motion, hvila på bordet.
Friherre Åkerhjelm, Gustaf Fredric, anförde skrifteligen:
Uti öfvertygelse, att det ämne jag vill framställa för Ridderskapet och Adeln äger intresse, och i förhoppning att det derföre skall med välvilja emottaga» af detta agtningsvärda och upplysta Stånd, har jag begärt ordet.
Tillåtelse för främmande "personer, att, emot iagttagande af vissa reglementariska föreskrifter, få såsom åhörare bevista Ridderskapets och Adelns sammankomster på Ridderhuset, enär Ståndet för serskilta fall ej beslutit, att dessa sammankomster skola vara slutne, är den fråga jag går att väcka.
Det är ej i dag första gången, som detta ämne hillver föremål för Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet och upplysta skärskådande.
En af dess medlemmar väckte detsamma Dett 3o Januarii II inom detta ruin under sist förflutna Riksmöte.
Denna Riksdags då nära nalkande slut, RiddarhusUtskottets Utlåtande, åt hvars första behandling frågan öfverlemna des och må hända tänkesättens, då för sakens njrffa ännu ej vunna mognad, hindrade ämnets utveckling.
Fern år äro sedan förflutna, och märkbarligen synas mig begreppen och sinnesstämningen Arara stadgade och enige om förmanen af offentlighet i ett upplyst Samhälle, vid alla de tillfallen, der ‘denna organ af den lagbundna friheten, kan åstadkomma en välgörande inflytelse på nationens tänkesätt och bildning.
Må det derföre tillåtas mig att tro, det rätta tidpunkten nu är inne, för framställningen af den motion jag gjort.
Ingen lärer neka, att uti våra i mariga SamhällsLagars anda, igenfinnas i de flesta föreskrifter en tydlig rigtning för offentlighet och öppna åtgärder.
Vi äga sedan denna tids början tryckfriheten, upplyste och redlige Medborg gares säkraste medel, att bidraga till sanningens försvar, Styrelsens kraft och anseende, och nationens förädling.
Vi se denna offentlighetens mäst utmärkta attribut, likt de flesta friheter, någon gång missbrukad.
Oförstånd tillhör menskliga ofullkomligheterne; illvilja, hämdlystnad och enskilta afsigter, äro menskliga fel, och från något af dessa härllöt alltid hvarje missbruk af ägande friheter, men i en Stat, hunnen till det mått af upplysning, som vår, i ett Samhälle, deri nationalcaracterens ursprungliga rättskänsla ofta framträder till rättvisans behjertande, 12 Den 20 Januarii. lika oförfalskad som fordom och mera mogen, genom eli växande bildning; i ett Land der den, som står i spetsen för Nationen, är en bland tidens mäst upplyste män, i ett sådant land, kan, någon gång förefallande missbruk af en välgörande SamhälJsinrättning, ej väcka ovilja mot den; nej hvarje missbruk af väl betänkt frihet blir derföre den upplyste och redligt tänkande medborgaren en varning,' att ej begå samma fel; likasom hvarje ädelt bruk af depna frihet blir för honom en uppmuntrande föresyn.
Vi äga således rättighet, att lemna åt offentlig-. heten våra tankar.
Vi äga offentlighet i en del af vår Lagskipning, men vi sakna den helt och hållit vid öfyerläggningarne om Lagstiftande ärender, I samma mon interesset hos nationen för nationalRepresentationen ökas, i samma mon ökas dess nyttiga inflytelse på samhället.
Om detta erkännes som en sanning, lärer deraf äfven följa, att åhörandet af nationalRepres. öfverläggningar om Statens och Folkets angelägenheter, skall väcka högre och lifligare interesse hos det, än blotta läsandet af Protocoll, som i synnerhet från detta Stånd, ej knnna synas offentligen förr, än flere veckor, ja månader> efter ämnets afgörande.
Vi äga inom vårt land, ett både för moraliskt värde och förmögenhet utmärkt antal medborgare, sorn ej hörande till något
Stånd, nu sakna allt tillfälle att gagna och upplysa, vid granskningen och afgörandet af ämnen, om hvilka de kunna äga mycken kännedom, och på hvilkas rätta behandling, dej Den 20 Januarii, ras Val möjligen kan bero.
Om dessa få afhöra Repres. öfverläggningar, komina de i tillfälle, att genom tryckfrihetens bruk kunna framlägga för det allmänna, frukten af de eftersinnanden detta afhörande hos dem uppväckt, jemte de upplysningar, sorn af deras kunskaper äro att hämta.
Då detta kan ske innan ett ämne blir afgjordt, synes mig ingen tvifvel vara, att det icke bor aga en förmånlig inflytelse på Riksdagsärelidernes behandling.
Genom offentliga Plena inom detta Stånd erhålles dessutom ett correctif mot den förutnämnde ohjelpliga långsamhet med hvilka våra Protocoll blifva allmängjorda.
Utdrag af de tal som bär i ett Plenum äro hällne, kunna då, följande dagen, eller åtminstone kort derefter, blifva i allttiäntiå Dagbladen synlige, hvilket efter min tanka bör, under det interesset genom detta skyndsamma meddelande bibehålles och lifvas hos de som ej äro Representanter, äfven äga en nyttig inflytelse på dem af Representanterne, som med Utlåtanden deltaga i öfverläggningarne.
En möjlig origtighet, eller förvrängning i nämnde Dagblad, af en Representants Utlåtande, rättas och vederlagges lätteligen i samma Dagblad, genom ett extractum
Protocolli af det sedermera justerade Protocollet; och denna åtgärd, möjligen påkallad för sanningens försvar bör väcka ökad uppmärksamhet och varsamhet hos dem, som meddelat Allmänheten en origtig uppgift.
Till bibehållande af ordning vid dessa nu af mig ifrågasatte offentliga Plena inom Ridder* Den 20 Januarii, stapet och Adeln synes mig, att en reglementarisk föreskrift lätt kan uppgöras, sedan utrönt blifvit, huruvida Läktaren kän för åhörares placering blifva disponible.
Åkerhjelm tilläde derefter munteligen:
Jag inskränker mig för närvarande vid den framställning af frågan, jag nu haft äran göra, samt får upplysa, att orsaken, hvarföre jag 1 första Plenum trodt det vara lämpligt, att anmäla detta ämne varit den, att detsamma mot slutet af sistlidne Riksdag inom detta rum blifvit väckt, men då uppskjutet, hvarigenom jag ansett frågan, så till sägande hvilande från förra Riksmötet till det nuvarande.
Emellertid får jag på de skäl, så väl Herr Grefven och Landt.
Marskalken, som en värd Ledamot Herr Cederschjöld, anfört, ödmjukligen anhålla, att frågan må hvila på bordet, intilldess andra anteckningen afHögloflige Ridderskapet och Adeln för sig gått, hvarefter den torde kunna af Ridderskapet och Adeln upptagas, granskas och förmodligen till RiddarhusL tskottets handläggning remitteras.
Grefve von Schwerin, Fredric Bogislaus, uppläiste följande; Ridderskapet och Adelil täcktes tillåta att Den 20 Januarii, jag fäster" dess uppmärksamhet uppå några ställen uti den nya RiddarhusOrdningen, der jag tycker mig sakna full öfverensstämmelse med Grundlagens föreskrift och anda.
Olikheterna härröra sannolikt deraf, att man yid dess affattande icke bestämdt afskildt sådant, som egentligen hörer till Adelns representation, och hvarigenom den enskilte Adelsmannen qvalificeras till Riksdagsman från sådant, som åligger Adelsmannen, sedan han blif. vit godkänd såsom Riksdagsman, men åligger honom gemensamt med de öfrige Ståndens medlemmar.
Hvad som hörer till den förra frågan, tor^ de icke kunna af Ridderskapet och Adeln af. göras och fastställas, innan det blifvit Kongl. Maj:ts godtfinnande underställdt, emedan det är Kongl. Maj:t som förlänar Adelig värdighet.
Hvad åter hörer till den Adelige Riksdagsmannens skyldigheter och rättigheter, så måste denna del af RiddarhusOrdningen såsom hörandes, enligt RiksdagsOrdningens 12 § , ovilkorligen och lika med de andra Ståndens ordningar , vara författad i öfverensstämmelse med Grundlagarna, också nödvändigt anses gillbar och äfven sanctionerad, i och med detsamma som den befunnits vara författad i öfverensstämmelse med Grundlagarne.
Brister kunna icke uppkomma, när på Grundlagarnes föreskrifter och anda nödig uppmärksamhet blifvit fästad, Finner man brister, så måste de rättas
Den 2o Januariii efter Grundlagarnes föreskrifter och det så snärt' toian finner dem.
Uppstår tvekan om hvad sora är rätt, så måste polisreglementet, sorn ett enda RiksStånd till efterföljd för sig faststäldt, vika för Grundlagarne, sorti Konung och Ständer gemensamt fastställt och besvurit.
Lagligt staude, olagligt återgånge.
Och detta så mycket mera, som de öfriga Stånden icke kunna med liknöjdhet se, att ett RiksStånd, genom sin serskildta ordning, gör orri intet, hvad Grundlagarne i afseende på Folkrepresentanternes skyldigheter och rättigheter i allmänhet stadgat, då Constitutionens garantie egentligen deri ligger, att de föreskrifna formerne blifva iakttagne.
Först får jag fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på skillnaden emellan deii påskrift, hvarmed den förra Riddarhus-Ordniugen varit försedd, och den sorn läses på den nyai Den förra lyder sålunda: ”Alltså vele vi iippå Ridderskapets och Adelns underdåniga anhållan hafva denna Riddarhusordning till obrottslig efterlefnad härmed antagit och kungjort.
” Högste Magteiis åtgärd här bestod deruti, att den befallte promulgation af hvad Rid-, derskapet och Adeln fastställt.
Den sednare lyder sålunda: ”Alltså håfve ti uppå Ridderskapets och Adelns underdåniga anhållan, ekuna Riddarhusordning gillat och $iad - Den 20 Januarii. 17 ftadfåstat, samt till obrottslig efterlefnad här» med antagit och kungjort.”
Här synes Högsta Magten rättigheten förbehållen att gilla eller ogilla.
Ån tydligare år denna tanka uttryckt i 52 §. hvilken, efter den förra Redactionen, ly-, der sålunda: ”Sedan Riddersknpet och Adeln tagit sitt beslut om någon ändring eller tilläggning, öf. verlemnas den tili Konungens stadfästelse, för att vid nästföljande Riksdag blifva gällande.’’
I den nya Redactionen betei* det: ”Riclderskapets och Adelns beslut öfverlemnas till Konungens stadfästelse, och blifver, derest en sådan vinnes, vid nästföljande Riksdag gällande.”
Vidare innehåller denna §. i sin nya redaction, att, om, under varande Riksdag, någon sådan ändring uti Grundlagarne antages, sorn för uppfyllandet af föreskriften uti 12 §. af Riksdagsordningen,' gör en derefter lämpad ändring i vissa deHr af RiddarhusOrdningen nödvändig, bör en sådan ändring, af RiddarhusUtskottet föreslagen, samt af Ridderskapet och Adeln godkänd, till Konungens stadfästelse öfverlemnas.” Riksdagsordningen säger i 18 J. ”Den? hvilken laga kraftvunnen
Dom förklarat ovårdig medborgerligt förtroende, eller att föra andras talan, eller för något nesligt brott tili straff skyldig, får ej till Riksdagsman godkännas. 5’ Ridd, 0, Ad.
Prof. I, B. i.
Afd. 2:
Den ao Januarii.
Den nya RiddarhuiOrdningen tillägger i §.
”Lag sarmna vare, om han för nesligt brott är under tilltal vid Domstol , men Utslag i aaken ej ännu år fäldt.”