Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Orsaken, hvarför jag väckt fråga huruvida remiss af denna motion lagligen kan ske, är den, att då densamma är grundad icke pä en under riksdagens lopp redan inträffad, utan på en blifvande händelse, nemi.
BaucoUtsk:s afgifvande af ett förslag i ämnet, hvars innehåll vi ännu icke känna, så skulle det kunna hända, att detta förslag, när det slutligen inkommer, visar sig helt och hållet tillintetgöra Hr Nordenanckar motion.
Jag får nu hos Hr Gr. o. Landtm, vördsamt anhålla, att lian läcktes yttra sig huruvida han icke ämnar framställa propus, på alt frågan bör förfalla.
Skulle propus, göras lill remiss af motionen, och densamma af R. o. Ad. bifallas, så måste jag underkasta mig majoritetens beslut, och ser mig då tvungen, af aktning för grundlagens helgd, alt uti prot. nedlägga min protest emot ett sådant förfarande.
Jag får äfven i sådan händelse anhålla, att hvad jag i sak yttrat måtte få åtfölja remissen till Utsk, Hr von Hartmansdorff:
Jag tror visserligen Ståndet vara berättigad!, på grund af sakens beskaffenhet och 49 g Riksd.- Ordn., att vägra remiss å denna motion.
Men då redan en propos. blifvit vägrad i dag, så torde dermed vara nog för denna gången.
Dessutom då raan vet, att många klandrat delta Stånd och vissa ledamöter deribland, t. ex. mig, för det att vi stöde efter vår tid, så torde det kanske icke vara ur vägen om klandrarne (inge se, att äfven ibland R. o.
Ad. finnes ledamöter, som äro så mycket före sin lid att de framlemna förslag, som i otid födda äro.
Jag hemställer derföre lill II. R. o. Ad. att remiss af denna motion mätte blifva beviljad.
Det skulle visserligen icke tjena till något att nu upptaga tiden med den frågans besvarande, huruvida remiss kan vägras eller ej, dä ingen anledn. är för hand befara, att Ståndet vidtager den ovanliga åtgärden att vägra remiss, och, äfven om en så beklaglig kraftyttring vidtoges, motionen nog, om ock i annan form, snart finge lif igen.
Jag vill således nu endast försvara mig mot en tillrättavisning, som blifvit gjord emot mig, i afseende på rätta förståndet utaf
Hr Nordenanckar motion.
Jag påstod, och kan icke frångå denna mening, att motionären icke directe föreslagit, ali dessa penningar ovillkorligen skulle utdelas lill länen, utan alt hvart och ett län skulle hafva förmånsrätt till den ät detsamma anslagna summan.
Om man genomläser irsta punkten af motionärens förslag, så finnér man, att han föreslagit, att öfverskottet å bancovinsten — sedan 2:ne särskilda summor blifvit undanlagne — alt, säger jag, öfverskoltet 2,450,000 skulle an - 5)2 Den 26 Mars e. rri. vändas lill: ”land-och valtencommunicationers (således måhända äfven för Wessmans canal) eller hamnars anläggning och förbättring, större odlingar, vallenaflappningar” etc.
Jomför man vidare dermed 3:dje punkten, der det heter: ”uti förenämnde tillgångar erhålla länen förmånsrätt, enl. den bilagde tabellen”; lägger man slutligen dertill hvad som förekommer i 4:de punkten, att deputerade skola utses till upprättande af förslag till arbelförelag och dermed ingå lill K. M., sorn dock har sig förbehållet att pröfva huruvida medlen till de föreslagna arbetena få användas; så kan man väl ej påstå, alt [Jr Nordenanckar utdelat penningarne till bestämd siffra på hvarje län, utan endast åsyftat at förskaffa hvarje län en förmånsrätt dertill, såvida det kunde förete nyttiga och ändamålsenliga företag att använda summan uppå.
Jag vill icke vidare upptaga tiden med denna frågas debatterande.
För min del är jag öfvertygad, att denna motion alldeles icke är så riks— förderflig, som man velat stämpla den lill, isynnerhet som vi ännu hafva, nästan i hvarje län, mera att göra till det helas förkofrande, än som kan under mansåldrar medhinnas.
Jag anhåller om propos till remiss.
Ofverläggningen förklarades härmed vara slutad, hvarefter II.
La ndtm. yttrade, att Frih.
Cederström nu för andra gången yrkat, att Hr Nordenanckar motion vore i olaglig ordning väckt och begärt H. Ex. yttrande derom; men då H. Ex. redan, när Frih.
Cederström första gången framställde en sådan mening, hade gifvitsin tanke tillkänna, trodde H. Ex. sig vid detta tillfälle icke behöfva annat än åberopa hvad han förut yttrat samt förklara, alt han ansäge motionen väckt i öfverensstämmelse med Riksd.Ordms 56 §, och att således för H. Ex. icke molte något hinder för framställande af propos. å remiss af denna motion.
I öfverensstämmelse med härefter framställd propos. biföll R. o. Ad., att Hr Nordenanckar ifrågavar. motion finge remitteras till StatsUtsk. II. II. o. Ad. åtskildes kl. -J till 10 på aftonen.
Lör - Den 29 Mars. 513 Lördagen den 20 Mars 1845.
Justerades 9 prot.ntdr. för d. 26 dennes e. m.
Justerades pleniprol:n för d. 10, 12 och 15 sisi].
Pehr. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att till R. o. Ad. blifvit öfverlemnade 50 biljetter till inträde vid K. WelenskapsAcademiens sammankomst d. 31 i denna månad, samt att dessa biljetter skulle emotlagas af Ridd.fiscalen, för ali tilldelas de ledamöter, som deraf ville sig begagna.
De Geer, Gustaf, inlemnade mern.:
I anseende till afresa från riksdagsorten får jag, jemte vördsam anhållan att vid min riksdagsmannarätt fä varda bibehållen, ödmjukeligen afsäga mig min plats såsom ledamot i Höglo!!.
Ekon.Utsk. R. o. Ad. biföll denna anhållan, hvarefter II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Eleclorer, alt i deras nästa sammanträde utse en ledamot i Allm. Resv.- o. Ekon.Utsk. efter Frih. De Geer, äfvensom 2:ne suppleanter i samma Ulsk., emedan de förut valde suppleanterne blifvit utsedde lill ordinarie ledamöter af Ulsk.
Med begäran om remiss lill Ranco.Utsk. uppläste Hr von Hartmansdorff, Au g. följande motion:
Som endast 120,000 specier för närvar, fattas i den summa af 500,000 specier, hvilken R.
St. tillåtit att, ehuru blott nedsatt för Bankens räkning hos säkra handelshus i Hamburg, likväl må inberäknas bland hans redbarheter, och då en månads lid förmodeligen ännumedgår innan sjöfarten på Lubeck varder öppen; så, och enär R.
St:s beslut ang:de vexelhandel för Bankens räkning ännu icke är slutligen fattadt, men cursen håller sig låg och jernet är i stigande, får jag, pä det att de silfverposter, som under liden kunna blifva Banken på deposition i Hamburg erbjudna, ej måtte gå honom ur händerna, vördsamt föreslå, att R.
St. ville tillåta BancoFullm., att under lika villkor som förut, å deposition i Hamburg emottaga och inlösa allt det silfver, som kan blifva Banken erbjudet, intilldess Fullmäktige kunna, vid sjöfartens öpp-» nande, detsamma, till större eller mindre del, indraga, eller varda lill vexelhandel bemyndigade. 8 II. 65 514 Den 29 Mars.
Hr von Hartmansdorff motion är så klar till sin tendens, och ändamålsenlig lill sättet alt jag för min del instämmer deruti och tillstyrker densamma.
Meningen är alt göra det möjligt för dem, som äga silfver pä utländsk plats och vilja deponera det i Svenska Banken, att bekomma hancosedlar derför, oaktadt de nordiska vintrarne hindra all communication.
Således är motionens tendens den, att göra Banken tillgänglig, d. v. s. att verkliggöra realisationen, oaktadt sjöcommunicationen emellan Sverige och främmande länder för närvarande är afbruten.
Jag får derföre för min del på det högsta tillstyrka dess antagande.
Jag icke allenast biträder Hr von Ilartmansdorffs nu väckta motion, men begär äfven, alt vid remissen af densamma få fästa BäucoUlsk:s uppmärksamhet på vigten deraf, att vid bancoreglementets utfärdande Utsk. måtte föreslå det medgifvande ät Fullmäktige, alt under vintermånaderne afsluta köp om silfver, levereradt i Hamburg, till ett obegränsadt eller åtminstone betydligt högre belopp än del för en sådan deposition nu stadgade maximum af 500,000 r;dr specie, på det att landet måtte kunna godtgäras öfverskoltet, sorn uppkommer af en för oss gynsam handelsbalance, i stället att vända den för Sverige väntade lyckliga conjunctnren till speculationen å import af luxartiklar.
Hr Dal man, Wilh. Fredr,, anförde skriftligen: Då II. R. o. Ad. i sista plenum till LagUtsk. återremitterat Utsk:s betänk.
N:o 82, i anledn. af väckta motioner om förändring af lagens stadgandcn ronde testamentsfrihelen m. m., anhåller jag alt få några anmärkna- återremissen bifogade.
Utsk. har visserligen förklarat sig ”instämma uti den åsigt, som ligger till grund för min i detta ämne gjorda motion, eller att testamentsfriheten bör vara lika för alla medborgarcclasser utan afseende på Stånd eller bostad” — och Utsk. har sålunda å ena sidan väl gillat min motion om utvidgning af testamentsfriheten i städerna, till likhet med landet, i afseende på förvärfd fastighet samt ärfda och förvärfda lösören ; men Höglofl.
Utsk. har derjemte, långt utöfver hvad jag föreslagit och, som mig synes, utan föranledande deraf, till R.
St. hemslällt, att den nu gällande testamentslagen i afseende på ärfd fastighet i stad mätte ändras och testamenlsrätten i detta fall så betydligt inskränkas, att ärfd fastighet i stad icke i nugot fall må kunna genom testamente bortgifvas, äfvensom att, derest så sker, vederlag vid blifvande arfskifte skall sättas i stället.
Jag förbigår att yttra mig huruvida LagUtsk. emot stadgandet i 37 § 2 mom.
Riksd.Ordn. varit berältigadt att till R.
St. afgifva ett förslag, hvarom fråga icke blifvit inom RiksStm väckt; men dä min motion, långt ifrån att åsyfta en inskränkning i testamentsfriheten, tvertom önskat endast att utvidga densamma på ett ändamålsenligt och med rättsgrunder öfverensstämmande sätt, kan jag icke adoptera den tydning LagUtsk. behagat deråt gifva.
Den 29 Mars. 515 Visserligen skulle jag önskat, att testamentsfriheten kunnat utsträckas, äfven i afseeende på ärfd fastighet både å landet och i staden, äfvensom att Lagcomitéens enkla förslag i detta hänseende, nemi. alt endast en laglott stadgats, när bröstarfvinge efterlefver; men då jag icke haft hopp örn bifall för närvarande till en dylik åsigt, har jag åtnöjt mig dermed, att, utan att yrka någon förändring i testamentslagarne för arfvejord eller ärfd fastighet i stad, åstadkomma en jemnlik frihet, i afseende på dispositionen af förvärfd egendom, samt ärfda och förvärfda lösören.
Om Utsk. behagat stanna vid denna min framställning, så hade det säkerligen funnit att, utan behof af inskränkning i teslamentsfrihetcn efter stadsrätt, denna frihet i alla fall, med tillämpning af min motion, derigenom blifvit lika för ”alla mcdborgarcclasser utan afseende på Stånd eller bostad”.
Resultatet af bifall till min motion skulle nemi. helt enkelt vara det:
Ivo all äfven för borgare, ofrälsemän i städerna, samt dem som tillhöra PresteSt., inskränkningen i disposition af förvärfd fastighet samt ärfda och förvärfda lösören upphäfves, i följd hvaraf dispositionsrätten öfver denna slags egendom blifver lika ”för alla medborgareclasser”; samt 2:o att inskränkningen i dispositionsrätten öfver ärfd jord eller fastighet, vare sig å landet eller i staden skulle qvarstå såsom för närvarande, eller ”lika för alla medborgareclasser, ulan afseende på stånd eller hostad.”
Förhållandet skulle således, med antagande af min motion, blifva, att alla medborgareclasser skulle äga enahanda oinskränkta teslamentsfrihet i afseende å aflingefastighet å land och i stad, samt alla ärfda och förvärfda lösören; äfvensom likaledes alla medborgareelassers testamentsrätt i afseende å ärfd fastighet skulle vara på enahanda sätt inskränkt till a) arfvejord på landet, b) en sjettedel af ärfd stadsfastighet, der bröstarfvinge lefver efter, samt c) hälften af ärfd stadsfastighet, derest testator icke ägde barn, ulan endast andra inländska arfvingar (jemför 1762 års förordning).
Den enda lilla obetydliga skillnad, som då ännu förefunnes emellan testamentslagarne vore den, all vederlagsskyldigheten icke är stadgad för bortgifvande af ärfd fastighet i stad; men äfven i detta fall vore lagen lika för alla.
Efter dessa an märlin :r och under åberopande i öfrigt af de motiver min till LagUtsk. remitterade motion utvecklar, anhåller jag, alt II.
Utsk. mätte taga denna min framställning i närmare öfvervägande, och i följd deraf föreslå följande redactionsförändringar, nemligen: 17 Cap. Arfdabalken: 4 § All aflingefastighet å land och i stad, samt alla ärfda och förvärfda lösören, må man bortgif\a eller testamentera (ill hvem man vill, skyld eller oskyld, barn eller andra arfvingar.
Dock der omyndig bröstarfvinge är etc. 5 § Af ärfd faslighet i stad må ej någon gifva i testamente mer, än hvar sjette penning, der bröstarfvinge lefver efter.
Haiman ej bröstarfvinge, utan andra inländska arfvingar, äge dä makt 51C
Den 29 Mars. att gifva hälften af den fastighet man i staden ärft; äro ej inländska arfvingar utan utländska allena, da må man gifva alltsammans till inländsk man.
Vilja barn och inländska arfvingar till sig lösa i stad ärfdt hus, jord, gärd eller tomt, stånde det dem fritt inom natt och år.
Samma rätt äga utländska arfvingar om de i landet inflytta och der bygga och bo”. 8 Cap. Jordabalken; 3 §.
Ager man jord, hus eller tomt i staden, håfve våld att, der det förvärfdt är, detsamma helt och hållet bortgifva.
Ar det ärfdt, då må man endast bortgifva en sjettedel deraf”.
Det är mig icke obekant, att tvenne Stånd återremitterat LagUtsk:s ifrågavar. betänk, i den syftning, att R.
St. måtte antaga enahanda lagförändring, som vid de sista riksdagarne blifvit beslutad i afseende å lestamentsrätten i stad; men ehuru denna förändring utvidgar testamentsfriheten efter stads- och presl-rätt, äfven så vidt den rörer ärfd fastighet i stad, till disposition af hälften af egendom, då barn lefva efter, och eljest till alltsammans, så bibehåller den likväl dels en ej obetydlig inskränkning i den naturliga rättigheten att fritt råda öfver det gods, man sjelf förvärfva!, dels den absurda olikhet mellan de olika medborgareclassernas testamentsrätt, hvilken det tyckes vara i främsta rummet billigt och rätlsenligt att undanrödja.
Pä denna grund, och då jag i öfrigt anser mitt förslag ledande (ill mera enkelhet i tillämpningen, då frågan icke derefter kommer att röra testalors ”Stånd” eller ”hostad”, utan endast egendomens natur, samt den af mig önskade hufvudsakliga fördel af en fri dispositionsrätt öfver i stad förvärfd förmögenhet, nemi. alt makar emellan ingångne inbördes testamenten kunna förebygga att icke, vid enderas frånfälle, en total upplösning af boet kommer att äga rum till oberäkneligt mehn för dem, som i städerna drifva en industriel eller merkantil verksamhet, endast på det sätt kan fullständigt vinnas, att dispositionen är fullkomligt oinskränkt öfver den gemensamt förvärfda förmögenheten; så vågar jag hoppas, att derest II.
LagUtsk. skulle gilla mitt förslag, detsamma äfven kommer att vinna uppmärksamhet inom RiksSt:n, framför det, som vid de sednare riksdagarne blifvit hos K.
M. framstäldt och hvarå sanction tvenne gånger blifvit vägrad.
Föredrogs, men lades, på begäran af Frih. Raab, Adam Christ., Gr. Frölich, David, och Hr von Troil, Samuel Gustaf, ånyo på hordet Const.Utsk:s d. 26 dennes f. m. första gången bordlagda mern.
N:o 33, angrde ändringar och tillägg i föreskrifterne om grundlagsfrågors behandling.
Företogs till afgörande punktvis StatsUlslcs d. 26 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 237, i anledn. af erhållne älerremisser å betänk.
N:o lil, angalo ifrågaställde förändringar uti gällande stadganden, dels rör:de sättet för markegångspriséns bestämmande, dels i afseende på beskaffenheten af afradsgild spanmål.
Den 29 Mars. 517 l:sta punkten, ang:de vackt fråga om förändrade föreskrifter rör:de val af ledamöter uti markegångscomitéer.
2:dra punkten, ang-.de Utsk.-s hemställan, att besvär öfver de af RiksSt:ns deputerade fattade beslut, rör:de markegångsprisens bestämmande måtte af /i.
Kammarcoll. och Ii.
Statscont. gemensamt pröfvas och afgöras.
Jag hemställer vördsamt, att Ståndet måtte vidblifva sitt förut fattade beslut i ämnet.
Uppå härefter framställd propos. beslöt R. o. Ad., att, med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, lägga denna punkt till liandlingarne.
3:dje punkten, ang:de inskränkning af Kammar advocatfiscalens rätt, att yrka ändring uti de af RiksSt:ns till markegångstaxans uppgörande utsedde deputerade vidtagne prisbestämmelser.
Jag tillstyrker vördsamt, att R. o. Ad. äfven i della fall ville vidblifva sitt förut fattade beslut. R. o. Ad. vidblef sitt redan i detta ämne fatlade beslut och lade 3:dje punkten lill liandlingarne.
4:de punkten, an gide hemställan, att vid pröfning af besvär öfver markegångscomitéers beslut, prisens förhöjning, der densamma kun ifrågakomma, bör grundas på verkställd jemförelse mellan prisen såväl inom länet som uti nästgränsande län, samt att de förändringar uti den af deputerade uppgjorde markegångstaxa, hvilka slutligen varda fastställde, skola gälla för såväl Kronan som samtlige räntetagare och räntegifvare inom samma markegångsdistrict; och 5:te punkten, låtande af en und. skrifvelse till Ii. M. rör:de K.
St:s beslut i afseende pä sättet för sökande och erhållande af ändring i de af markegängsdeputerade bestämde pris.
Dessa punkter lades till liandlingarne.
6:te punkten: ang-.de beskaffenheten af den räntcspanmul, som skall anses vara afradsgild.
För min del vågar jag vördsamt anhålla om Hr Gr. o. Landtnäs propos. till alslag pä ifråga var. betänk.
Jag skulle tro, att vid utfärdandet af en författning, så vigtig sorn denna, man bör söka att något så nära laga så att rättvisan är lika ä ömse sidor.
Såsom denna författning har blifvit tillämpad nu sednast, så visar erfarenheten, att inom det län, der det regementet är förlagdt, vid hvilket jag är tjenstgörande, har man varit nödsakad att försälja spanmäl till det låga priset af 4 r:dr 46 sk. b:co per t:a, hälften råg och hälften korn; då verkligt god spanmål här i Slockholm har gällt 8 å 9 r:dr banco för rågen och mer än 6 r:dr för kornel.
Jag skulle tro, all del vore gagnelig! i många hänseenden att fastställa en viss vigt 518 Den 29 Mars. å den spanmål, som skall levereras, och således lemna räntegifvaren rälligliet alt, såvida denna vigt icke kan presteras, få genom fyllnad i vigten ersätta hvad spanmålen saknar i god beskaffenhet.
Till dess må man hellre låta den gamla författningen vara orubbad, än att ifrån R.
St:s sida understödja en så beskaffad motion, som den ifrågavarande.
Jag vågar derföre anhålla om propos. till afslag å denna punkt.
Lika med den siste värde talaren tror jag icke det vara skäl att vidtaga den ändring i författningen, som här blifvit föreslagen.
Jag befarar att den skulle leda till ändlösa tvister genom de föreslagna orden, att säden skall vara strid efter årsväxtens beskaffenhet.
Fråga kan då uppkomma, om dermed irienas årsväxtens beskaffenhet öfver hela landet, eller inom hvarje härad eller socken, der leveransen skall ske, eller endast den del af socknen, der leverantören bor.
Årsväxten ger äfven olika säd i skogstrakter och på slättmarken.
Nu stannar man i fullkomlig ovisshet efter hvilket af dessa förhållanden, som årsväxtens beskaffenhet bör räknas.
Sålunda har Utsk. tagit sig anledn. till att föreslå ett stadgande, som skall förorsaka ständiga tvister, hvilka blifva svåra att skilja, synnerligen då sådana år, med en ymnig nederbörd, som det sistförlidna, inträffa, då en stor del af säden blef skämd.
Då synes mig bättre, att för ett tillfälligt ondt särskildt söka rättelse för dem, som deraf mest lida, än att på ett undantag grunda ettoallmänt stadgande i lag, som ständigt skall förorsaka tvister.
Årsväxtens beskaffenhet är sämre, der jorden skötes illa, än der hon skötes väl, oell redan deruti ligger således ett skäl till olikhet i årsväxtens beskaffenhet; med ett ord, jag är öfvertygad, alt det föreslagna tillägget endast skulle föranleda en mängd missbruk, hvarföre jag afstyrker bifall dertill.
Hvad åter beträffar förra delen af den nu föredragna punkten, hvilken öfverensstämmer med hvad R. o. Ad, förut beslutat, så kan jag icke annat än gilla det der föreslagne borttagandet af några ord, hvarigenom meningen blef klarare.
I fullkomlig motsats emot de tvenne sista talarne, kommer jag att tillstyrka bifall till detta betänk.
Man har sagt, alt erfarenheten i år visat, att det stadgande, som för detta år är af K.
M. ulfärdadt, nemi. att spanmålen skall vara efter årsväxtens beskaffenhet strid, redan åstad kommit mycket lidande för åtskilliga räntetagare i Upland, så att spanmålen fallit ända till det låga priset af 4 r:dr 46 sk. b:co för tunnan, hälften råg och hälften korn.
Jag tager mig frihe ten fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, alt
Upländningarne i år i allmänhet hafva haft en missgynnande skörd.
Jag känner flera hemman, der ägaren icke allenast går miste om all inkomst, utan jemväl får sätta till för det att han äger hemmanet.
Vid sådant förhållande tyckes det väl icke vara obilligt, att löntagaren får genom någon nedsättning i sin lön dela förlusten och icke öka den, genom ett högt markegångspris. Jag Den 29 Mars. 519 anset' det så mycket mera obilligt af räntetagaren att vid ett sådant förhållande fordra att få god säd, som jag har mig bekant, att det i Upsala verkligen varit svårt att få någon riktigt god säd, hvilket äfven synes deraf att K.
M. måst göra ett anslag till anskaffande af utsädeskorn för orten.
Hr von Hohenhausen har hemställt den frågan, huruvida årsväxtens beskaffenhet skulle räknas efter länets, häradets, socknens o. s. v. årsväxt.
Det förefaller väl temmeligen tydligt, att då markegången ieke sättes efter härad eller socken, utan efter län, så skall årsväxtens beskaffenhet visserligen äfven bestämmas med afseende på hela länets skörd.
Dessutom kan det icke vara den siste värde talaren obekant, att i allmänhet plägar en vät eller torr sommar hemsöka på en gång en större del af landet och icke ensamt en by eller socken.
Hr von Hohenhausen har derefter sagt, att det vore ett fel att sålunda viljå utsträcka till ett allmänt stadgande hvad som endast borde undantagsvis bestämmas.
Det föreslagna allmänna stadgandet afser ju endast, att i de fall, som vi hoppas skola höra till undantagen, att nemi. en årsväxt icke kan lemna fullgod skörd, då medgifva räntegifvare att för det året lemna spanmålen till sämre beskaffenhet, än den skulle hafva varit i händelse årsväxten varit fullkomligt god.
Hr von Hohenhausen har vidare befarat, att det stadgande, som bär är föreslaget, skulle leda till en mängd tvister.
Det är just i anledn. af den mängd af tvister, som ägt rum och hvaröfver man klagat, som detta förslag blifvit väckt i StatsUtsk., och som StatsUtsk. funnit dessa skäl så grundade, att Utsk. har velat tillstyrka en förändring.
På dessa enkla skäl får jag vördsamt anhålla om bifall på detta betänk.
Raabs tillstyrkande af bifall till Utsk:s förslag i denna del.
Man har visserligen bär väckt förslag om att bestämma en viss vigt för spanmålen, hvilket förslag, på sätt Ilr von Troil riktigt anmärkt, bör stå i sammanhang med öfriga föreskrifter om räntespanmåls beskaffenhet, hvilka gifva en controll derpå alt de ordalag, som bär äro begagnade i afseende på beskaffenheten af räntespanmålen, icke kunna missbrukas.
De öfverensstämma dessutom med de gamla stadganden, som från uråldriga tider varit gällande rör:de leveranser af spanmål, hvilka säga, att spanmålen, som utgöres i Kronans räntor, skall vara sådan den på hemmanet vuxit, ehuruväl dessa gamla föreskrifter icke äro uti de sista författningarne intagne.
Emedlertid har likväl alltid, då spanmålen varit rengjord och strid, d. v. s. icke slösäd, densamma mäst intagas i Kronans magasiner, såvidt den icke varit sämre än hvad årsväxten i allmänhet medgifvit.
Det har antagits, att icke någon säd kunnat anses strid med mindre den vägt, råg 13 hti 5 U oriad, korn 11 LU 15 samt bafra 8 Lti 15 men några vissa stadganden i detta afseende hafva likväl icke varit för räutegifvarne kungjorda, ehuru de måst rätta sig deref - 320 Den 29 Mars. ter vid magasinerna.
Då så många särskilda begrepp i sednare tider blifvit fästade vid det ordet ”strid,” så har Utsk. ansett, i öfverensstämmelse med åtskilliga motioner, att något närmare bestämmande på grund af äldre författningar borde i afseende på rätta begreppet af detta ord äga rum, så att prejeri emot räntegifvarne derigenom skulle kunna förekommas.