Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
De ägas tvertom, dessa båtar, nästan endast af personer, som deri insatt sina capitaler, och deribland några bestå af de rikaste köpmännen; hvilken fördel de draga af monopolet, kan man ock sluta deraf, att sådana båtar, som kosta från 2,5oo lill 3ooo rldr, säljas icke under 7 å 8000 rtdr, blott för privilegiernas skull.
I afseende å de olägenheter, som uppstå af detta monopols tillvaro, har äfven blifvit upplyst, att gillet väl tillåter enskilde alt betjena sig sjelfva med transporter af sina varor, 8 H. 5 34 Den 3 Juni f. m. då frakterna icke äro förmånliga; men äro de åter förmånliga, så förbehåller gillet sig att sjelft besörja samma transporter.
En annan olägenhet är äfven den, att om en sådan gillets farkost uppehälles blott några timmar, utöfver hvad som är stadgadt, så måste liggepenningar, hvilka kunna uppgå ända till a5 r:dr b:co om dagen, betalas.
Jag har hört köpmän från Götheborg klaga deröfver, att de ofta icke äro i tillfälle att kunna controilera uppgiften, huru länge en sådan farkost fått vänta, — synnerligast när de skolat använda dem för att biträda utländska skeppare, som icke känt förhållandet med ifrågavar. transport-inrättning.
Emedlertid föidyras på detta sätt transporten, hvilken ökade kostnad åter lägges på varan, som således också fördyras för consumenten.
Betraktar man det sistnämnda, så lärer det finnas, att frågan icke endast angår Götheborgs stad enski! dt, utan hela det omkringliggande landet.
Man kan slutligen anföra, att det är en äganderätt, som uppkommit för detta monopolium genom de i betänk, anförda K. resolrna, och alt rubbning i denna äganderätt vore vådlig.
Som jag nyss nämnde, kan verkligen samma invändning göras mot ali slags rubbning i näringslagstiftning; ty hvar och en, som haft en förmån af ett monopolium eller inskränkning i täflan, skall nödvändigt lida af en större näringsfrihet: hans äganderätt rubbas lika väl i alla andra fall, som i detta enda.
Regeringen har icke ansett denna äganderätt hinderlig för ändring af författningarna i frågan om rättigheten att transportera brukseffecter på Mälaren, och jag vet ej, hvarföre icke samma princip äfven härutinnan bör göra sig gällande, — helst om vi skola hafva något hopp att se näringsfrihets-grundsatser något mera conseqvent antagna.
Genom Hr Ridd.Secrettn är nu upplyst, att detta betänk, redan är af 2tne Stånd återremitteradt.
Jag har af säker hand inhemtat, att det äfven blifvit det af det tredje, och kan således ej hafva något emot, att det äfven af H. R. o.
Ad. återremitteras.
— Jag anhåller likväl att få utveckla de skäl, som föranledt Utsk. att behandla frågan, såsom det gjort, och hvarföre det åtminstone för Utsk. fallit sig svårt, att å denna enskilda fråga tillämpa den princip, som Utsk. i allmänna fall visserligen anser böra gälla i och för monopoliers afskaffande.
— Vid undersökning af frågan har Utsk. nemi., i likhet med de tvänne sista riksdagarnas Besvärs- och Ekon.Utsk., funnit, att detta Hemförare-båtgille måtte vara af särdeles vigt för de trafikerande i Götheborgs stad, då det existerat allt sedan 16i5, och i flera sednare K. bref och resolutioner erhållit nya och tillökade privilegier.
Det är skyldigt att Den 3 Juni f. m. 35 tillhandahålla de handlande större lastbåtar af en särdeles beskaffenhet, för att med säkerhet kunna föra fram och åter handelsvaror på Götheborgs riviere, och äro dessa båtar värda 3 å 4°°° r:dr, således dyrbarare än hvad enskilde med lätthet skulle kunna åstadkomma, hvarföre de också genom ett K. bref af år 1752 blifvit förklarade lika med fast egendom i fråga om arfsförhållanden.
Den taxa, som är bestämd för dessa båtar, beror på öfverenskommelse emellan gillet och staden, och kan, om den skulle befinnas vara för mycket tryckande, jemkas på samma väg.
Då nu detta båtgille bibehållit sig i en så lång följd af år, ulan att ifrån de trafikerandes sida i allmänhet någon ändring deruti blifvit sökt, har Utsk. trott sig deruti finna ett bevis, att detsamma varit för staden behöfligt, och att detta monopolium ej måtte hafva varit så tryckande för de handlande i allmänhet, sorn den siste talaren, i likhet med motionären, trott sig hafva skäl att anföra.—Utsk. har ytterligare blifvit styrkt i denna sin tro derigenom, att någon åtgärd icke blifvit vidtagen af Götheborgs handlande i allmänhet, för att få detta onda afhjelpt på de sednare åren, hvilket de säkert hade gjort, om det funnit det af nöden, sedan de motioner, som af enskild man blifvit vid de föregående t vän ne riksdagarna väckta, ej mött någon framgång hos Ständerna.
Alla fyra RiksStånden antogo nemi. både vid 183o och i834 årens riksdagar, utan återremiss, de utlåt:n, i hvilka dåvar.
Ekon - och BesvärsUtsk. afstvrkte någon åtgärd i följd af de motioner, söm då, likasom nu, blifvit af en af representanterna för Götheborgs stad väckta.
— Har nu stadens intresse verkligen fordrat en förändring i detta förhållande, så har Utsk. ej kunnat föreställa sig annat, än att staden skulle hafva hos Konungen begärt undersökning derom, eller ock att de trafikerande mera allmänt skulle hafva förenat sig om en anhållan hos Rikets nu församlade Ständer, att genom deras medönskan hos K.
M. få det förmenta onda afhjelpt.
— Intetdera har skett; utan har denna fråga endast genom en helt kort och nära nog omotiverad motion blifvit ånyo framställd, utan någon slags uppgift, på hvilken Utsk. hade kunnat stödja en öfvertygelse, att de tvänne sista riksdagarnes Utsk. mindre rätt hade bedömt frågan.
Den har ej ens blifvit sedd lika af de trenne representanter, som Götheborgs stad nu hitsändt; ty långt ifrån att, som de eljest otvifvelaktig! hade gjort, förena sig om sjelfva motionen, har den representant från Götheborgs stad, som är medlem af nuvar.
Ekon.- och BesvärsUtsk., förklarat, att detta båtgille svårligen kan umbäras för trafiken derstädes, och detta, ehuru han är en af dem, som skatta mest dertill, och som skulle hafva det största men deraf, om dess monopolium verkligen vore så tryckande.—
Detta är det hufvudsakligasle som jag i sjelfva frågan har att anföra, och hvarföre äfven jag delat den öfvertygelse, att R.
St. ej bor - 3o D e n 3 Juni f. m. de vidtaga någon åtgärd, sorn möjligen kunde leda till stort men såväl för enskildes rätt, som ett helt samhälles intressen.
Hvad åter det af någon, om jag ej misstagit mig, här fällda yttrande beträffar, att Utsk. genom detta betänk, skulle hafva visat sig äga någon förkärlek för monopolier i allmänhet; så får jag för min enskilda del förklara, och tror att äfven Utsk. delar denna åsigt, att jag är så stor hatare af allmänna monopolier som någon, då jag anser dem för en fri utveckling af all näring i högsta måtto skadliga, men att jag trott, att ett annat förhållande ägde rum, då frågan rörde, ej ett allmänt monopolium, som hvar och en kan till dess skadlighet bedömma, utan ett enskildt samhälles, en enskild corporations förhållande och rättigheter, i hvilka jag befarat, att ett ingripande af R.
St., utan föregående undersökning och derpå grundad sakkännedom, skulle kunna inverka menligt, om ock stödt på en i det hela fullkomligt riktig princip.
Jag har trott, att vid sådana enskilda frågor den rätta vägen för dem, sorn önska ändring i saken, vore att först vända sig till K.
M. med und. anhållan om undersökning af ämnet.
Om sedan K.
M. skulle finna saken tarfva en ändring eller ett afskaffande af rättigheter, som äro tryckande för andra medlemmar af samhället, och i följd deraf ville meddela densamma till R, St., så vore R.
St., men också då först, i tillfälle att med sakkännedom uttala sin åsigt i frågan.
Frih. Cederström, Jacob, begärde alt erhålla underrättelse, huru detta mål hos de öfriga Stånden blifvit afgjordt, Undert.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att detta utlåt, blifvit återremitterad t af Borgare- och BondeStånden, samt att ingen underrättelse ännu ankommit om PresteStåndels beslut i ämnet.
Med den siste talaren kan jag ej instämma deri, att, för det att detta båtgille tillhör en enda stad i Riket, det icke skulle vara under cathegorien af hvad Ständerne i önskningsväg äga att hos Konungen anmäla, i händelse de funno detsaminas tillvaro menligt för Götheborgs stad.
I afseende på sjelfva frågans beskaffenhet hänvisar jag den värde talaren jemte Utsk. till 9 §:n riksd,- beslutet d. 3 Maj 1810.
Vid tillämpningen af denna § är jag öfvertygad, att Ekon.Utsk. skall finna, att denna, så väl sorn alla öfriga särskilda skråinrättningar i Sverige, icke bör uteslutande vara till någon viss Corporation öfverlåten, Utan tillhör en hvar Svensk medborgare att sig dermed befatta.
Jag kan ej göra för mig fattligt, huru man kan anse, att Götheborg numera skulle vara i behof af ett sådant skrågille.
Det är sannt, att då privilegierna för Götheborg utfärdades, etablerades styrelsen derstädes efter Holländsk form; staden ordnades under en senat, så till sägandes på sidan om Den 3 Juni f. ra. 37 det öfriga samhället, och hade sin Burggrefve, som beslöt öfver Svenska medborgares lif och egendom.
Detta måste icke långt derefter ändras, och successive har Götheborg öfvergått att vara en vanlig stad i Sverige, underkastad Svensk lag.
Men kan väl detta qvarstående af Hemförarebåtgillets sedan fordna dagar innehafvande rättigheter blifva evinnerlig!, då det befinnes stridande mot de fri- och rättigheter, som 1809 års Ständer, samt den § af riksd.beslutet, jag nyss nämnde, tillförsäkrat hvarje Svensk medborgare?
För min del kan jag ej tro det.
A andra sidan, i afseende på båtarnes beskaffenhet, så är det klart, att vid en öppen riviere, som vid Götheborg, är det af behofvet påkalladt att hafva tjenliga fartyg för lossning och lastning af varor.
Det faller af sig sjelfl, att det enskildta intresset fordrar, att de trafikerande uro försedde med sådana hjelpmedel.
Man beliöfver således icke frukta, att ju dessa båtar, som nu finnas, skulle hafva sin fullkomliga förtjenst, ehvad flera båtar nybyggas eller icke, och att icke flera nybyggas, än som kunna finnas behöfliga, lärer man kunna få antaga som en naturlig följd deraf, att man icke kastar sig in i ett sådant företag, nied mindre man har hopp om förtjenst deraf.
Jag kan ej annat än förena mig med Hr Hjerta i begäran om återremiss af detta betänk., och anhåller att Utsk. måtte betrakta frågan, icke som en isolerad skråanstalt för Götheborg, utan som en skråanstalt i Sverige, och tillse, huru den kan Slå tillsammans med den af mig åberopade författning.
Som jag icke kan finna annat, än alt Utsk:s beslut stödjer sig både på lagliga och billiga grunder, så yrkar jag bifall å ifrågavar. betänk.
Jag skall medgifva, att en och annan gång en liten svårighet möter de rikare handlanderne, som göra någon förlust på att nödgas begagna ifrågavar. båtar för transporterandet af sina varor; men denna förlust är ingalunda att jemföra med de förluster, som skulle, ifall betänk, icke bifalles, drabba ägarne af dessa båtar, hvilka, så vidt jag vet, icke uro andra än enkor och faderlösa barn af arbetsclassen, hvars medel förmyndarne användt på de omnämnda båtarna.— Skulle nu Götheborgs Handels-societet hafva den olägenhet af Båtförare-gillet, som man här påstått; så vet jag ej hvad som hindrat de handlande, att med gillet söka träffa öfverenskommelse i afseende å varu-transporten.
Men att säga, det båtgillets rättigheter nu skola upphöra, är orimligt, helst dessa båtar i Götheborg anses som fast egendom.
Lika med Hr Edenhjelm finner jag det besynnerligt, att ej Handels-societeten i Göthe-! borg häröfver blifvit hörd, emedan jag ej finner något skäl, att endast fästa mig vid en framställning af en ledamot j BorgareSt., Hr Waem.
Då återremiss å detta betänk. 38 Den 3 Juni f. m. emedlertid af 2:ne
Stånd blifvit beviljad, tror jag, att R. o. Ad. borde medgifva detsamma.
Hr Hjerta har på anförda grunder föreslagit en återremiss af detta utlåt., — Frih.
Cederström har understödt denna framställning, — jag understödjer den också.
Jag tror i allmänhet, att Ständerne böra begagna hvarje tillfälle, som framställer sig, för att yrka större frihet i våra inre näringsförhållanden.
Det står alltid Götheborgs-boerne öppet, hvilka troligen blifva hörde, att göra de invändningar, som af dem kunna finnas behöriga, ifall något kan anföras till skydd för en, som mig synes, orimlig förmån; men då jag således instämmer med Hr Hjerta i begäran om återremiss, så gör jag det visserligen icke af någon slags fruktan för Staten, att näfrätten skall komma i stället, ifall man vågade afslå den gjorda framställningen, på sätt en viss tidning yttrat sig i denna fråga.
Såsom tillägg till hvad jag nyss an fört, vill jag blott yttra, att jag tror handeln i Götheborg aldrig hafva varit så liflig, som åren emellan 180g och i8i5, men aldrig hörde jag under den tiden klagas, att det var brist på båtar.
Om gillets båtar icke skulle vara tillräckliga, så finnes eLt stort antal fribåtar, sorn dock hittills icke begagnats.
Jag tror äfven, att det blefve omöjligt för enskilde att anskaffa så stora båtar som de ifrågavarande.
Detta ämne har blifvit än vidare utveckladt, sedan jag sista gången hade ordet, och jag vill visserligen icke motsätta mig återremiss af det ifiågavar. utlåtandet.
Min enskilda tanke är visserligen, att monopolier och dylika hinder må afskaffas, och tror, hvad denna sak särskildt angår, att transporterna af varor till och ifrån fartyg på Götheborgs redd nog skola gå lika bra som hittills, om omsorgen derför lemnäs åt den enskilda omtanken.
Det är med tillfredsställelse jag hör den satsen hyllas inom detta Stånd, men bekänner alt det är med särdeles glädje, jag finner, att BorgareSt. återremitterat denna fråga, såsom för mycket skråmessig.
Jag ser deruti en försäkran, att en friare princip kommer att i allmänhet göra sig gällande.
N:o 29 återremitterades.
Besvärs- och Ekon.- Utsk:s den 20 sisth Maj e. m. på bordet lagda betänk.
N:o 3o, i anledn. af väckt fråga om bestämmande af den afgäld, under namn uf tullkappe, som ägare af skattlagda mjölqvarnar må uppbära för förmälning af annans säd, blef samma betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Företogs till pröfning LagUtsk.'s den 22 sisth
N:o 44) i anledn. af väckt fråga om förtydligande af ?:dra §:n i 41 caP- Missg.balken.
Den 3 Juni f. m. 39 Uppå begäran af Frih. Cederström, Anders, Lief— vo reservationerna upplästa.
Då jag vid nogare ef tersinnande till alla delar instämmer i hvad Hr Lagergren yttrat, så anhåller jag att få uppläsa Just.ombudsmannens förslag i ämnet.
Det lyder så här: ”Lockar någon eller ”bjuder öfvermaga att stjäla med sig, ehvad det är mycket ”eller litet; eller gör mannen det med sin hustru; föräldrar ”med sina barn; förmyndare med den omyndiga; förman ”med den, som står under hans lydno; husbonde eller mat”moder med sitt tjenstefolk eller inhyseshjon; stånde samma ”lätt; som den der andia gången stulit.
Varder han åter ”med sådan gerning funnen, straffes såsom för tredje resan ”stöld; och den, som var lockad eller buden att stjäla, ”straffes som annan tjuf, der han till mogen ålder kommen ”ar.”
Detta brott torde vara ett af de grofsta, som finnes, örn man afser den lockande; ty man kan väl ej länka sig något vådligare för samhället, än då föräldrar eller förmyndare förleda sina barn och pupiller att begå tjufnad; men afser man brottsligheten hos den lockade, så blir förhållandet alldeles motsatsen; och då ofvannämnda förslag är tydligare än Utsk:s och mera enligt med lagens ordställning i dylika fall, samt då man deraf ej förledes till den misstydning, hvartill möjligen Utslits förslag kan föranleda, att nemi. öfvermage, som af föräldrar, förmyndare m. fl. blifvit lockad till tjufnad, derföre bör undergå offentlig bestraffning; så anhåller jag om återremiss, under yrkande att Just.ombudsmts redaction måtte antagas.
Cederström uti de anmärkntr, som han emot ifrågavar. betank. nu gjort, och begär jemväl återremiss på betänk., pä det LagUtsk. måtte låta dessa anmärkntr komma i noggrannt öfvervägande.
På sätt af den sista talaren är vordet antydt, innehåller 2 §:n af 41 caP- Missg.-btn straffbestämmelser för 2tne brott, nemi.
1:0 det som begås af den till tjufnad lockande, och 2:0 af den dertill lockade.
Det är nödigt tillse, att icke straffbestämmelserna för någotdera af dessa 2tne brott blifva förvillande.
Jag tror likväl, att så inträffar, om man antager Utskrs förslag framför Just.- ombudsm:s.
Orden ”eller snatta med sig,” som Utsk. föreslagit, i stället för orden ”ehvad det är litet eller mycket,” som Just.ombudsm. nyttjat, skulle möjligen kunna leda till en lindrigare åsigt af det förra brottet; och sådant anser jag icke lämpligt, helst det ingalunda här är det tillgripnas värde, utan endast det subjectiva lockandet eller bjudandet till tillgrepp, som utgör sjelfva brottet.
Hvad åter beträffar straffbestämmelsen för den, som lockats att begå olofligt tillgrepp, så tror jag, lika med Frih. Cederström, att LagUtskts förslag i detta afseeude är ganska otydligt.
LagUtsk. säger nemi., 4° D c n 3 Juni f. m. att denne brottsling anses på sätt lag förmår.
Om nu en öfvermage blir förledd att begå snatteri, huru skall han då anses?
Skall han straffas efter 5o cap.
Missg-b:n, der det blott talas om öfvermage, som stjäl, men ej ett ord om den, som snattar, eller skall han anses efter 47 cap- samma balk?
Det kan väl ej nekas vara ganska obilligt, attén öfvermage, som efter lockande begår snatteri, skall straffas lika med en sådan, som sjelfmant så förser sig.
Ehuru icke jurist, vågar jag dock underställa, huruvida det icke är nog äfventyrligt att bifalla den redaction, Hr Lagergren och Just.ombudsm. föreslagit.
Jag instämmer deruti, att den, som icke till mogen ålder kommen är, bör, då han första gången låter narra sig att begå ifrågavar. brott, vara fri för straff, men att han fortfarande skall låta narra sig, den ena gången efter den andra, och sålunda ostraffadt begå stöld på stöld, — det tror jag icke går an.
Jag anhåller äfven om propos. till återremiss, och att redactionen uppställes så, att den, sorn andra gången låter narra sig att begå brottet, ehuru ej till mogen ålder kommen, likväl straffas.
N:o 44 klef af R. o. Ad. återremitterad t.
Ånyo föredrogs LagUtskrs, den 22 sistl.
Maj, på bordet lagda betänk.
N:o 45, öfver väckta motioner om ändring och förklaring i vissa delar af 12 cap. Rätteg-b:n. Frih Raab, Adam Christian:
Ganska välbetänkt synes mig
Utsk. i sina premisser uttryckt den mening, att i händelse part skulle uteblifva första dagen, domaren skulle äga rätt att kalla honom å annan dag till samma ting; men jag fruktar, att en sådan rättighet icke blifvit domaren medgifven, med antagande af den redaction, som här blifvit föreslagen.
Jag har genomläst 1 2 cap.
Rätteg-b:n, men icke funnit, att domaren förut haft denna rättighet, utan blott att domaren, om part uteblifver från tinget, kan afgöra målet.
Om domaren ej skulle få rättighet att förelägga frånvarande part att annan dag vid samma ting sig infinna, så skulle ändamålet, nemi. rättegångars hastigare afslutande, förfelas.
Jag anhåller derföre om återremiss, ifall jag ej misstagit mig, hvarom någon af Hrr jurister benäget torde upplysa mig.
Jag tror att detta betänk., sådant det nu befinnes, bör bifallas; ty när hvar och en, som vid tinget har något att skaffa, blir upplyst om hvad dess frid tillhörer, nemi. att om man uraktlåter att infinna sig, så äro fatalierna förlorade, har han icke något att klaga öfver.
Om t. ex. en kärande part instämmer mig, medförande flera vittnen och får af domaren det besked: "Ai kan Den 3 Juni f. m. kan fara hem på en tid,’’ så år intet åndamåi med författa. vunnet; hvarföre jag upprepar min begäran om bifall. Hr Cederschjöld* Robert Theophron:
Afsiglen med det af LagUtsk. här framställda förslag har varit att förekomma den öfverklagade olägenheten för rätlsökande parter, att behöfva qvarligga vid tinget under hela den tid, som tinget fortfar, eller att nödgas göra flera resor till tinget med oförrättade ärenden Om LagUlskts förslag vinner bifall, kommer denna olägenhet att försvinna; ty då äger domaren att på första lättegångsdagen utsätta och bestämma de dagar, då hvarje mål skall till handläggning förekomma, och hvarje kärande eller svarande part vet då, när han bör vara tillstädes för att få sitt mål afgjordt, och behöfver då ej mer, som förut, möjligen qvarblifva till tingets slut.
Om domaren icke agde rätt att afgöra ett mål, då Svaranden uteblef, ehuru dagen varit bestämd, då målet skulle förekomma, Utan blott att förelägga vite, så vore icke ändamålet vunnet, alt nemi. bespara den kärande parten onödiga tingsresor.
Jag har blifvit missförstådd af Hr Cederschjöld: min mening har icke varit att inskränka domarens rättighet ända derhän, att blott kunna förelägga nya vitén, Utan vill jag fullkomligen bibehålla honom vid den rättighet'LagUtsk. här föreslagit.
Jag vill dessutom öka denna rättighet dermed, att, om domaren så för godt synes, kunna kalla parten till samma ting, i händelse målet skulle vara af beskaffenhet att ej kunna afdömmas, parten ohördan; men min mening har visst icke varit att föreslå någon förändring, som skulle leda till rältegångarnes försölande.
Den rättighet, som Frih.
Raab vill tillägga domaren, tror jag, att han redan äger och skall fortfarande äga, äfven med antagande af LagUtsk:s ifrågavar. förslag.
Det är gifvet, alt om svarande part icke kommer tillstädes vid tinget på den bestämda dagen, och domaren finnér, att målet icke kan företagas, med mindre han blir hörd; så äger också domaren i lag grundad rättighet att förelägga den bortovarande, att vid vite infinna sig vid samma ting, så framt parten finnes så nära till hands, att sådant låter sig göra.
Jag tror alltså, att den scrupel, sorn Frih.
Raab hyser, icke förtjenar särdeles afseende, och att bifall tili detta betänk, skulle medföra verklig nytta för rättsökande parter.
Då jag bör tro på Hr Cederschjölds upp gift, så försvinner också min scrupel; hvadan äfven jag tillstyrker bifall å betänkandet.
N:o 4^ bifölls af R. o.
Upplästes och remitterades till StatsUlsk. K. M:s den8 H. 6 Den 3 Juni f. m. na dag ankomna nåd. propos. ang:de fortfarande lills vidare af anslaget för Rikets Allmänna Ärenders Beredning; gifven Stockholms slott d. 26 Maj 1840.
Likaledes upplästes K.
M:s denna dag ankomna nåd. propos., ang:de anslag till pensioner för f. d. Statsråden [Jr Frih. Åkerhjelm och Gr.
Hård; gifven Stockholms slolt d. 19 Maj 1840.
Begärdes på bordel af Hr D a 1 m a n, Wilh. Fredr.
Upplästes och remitterades till StatsUtsk. K. M:s denna dag ankomna nåd. propos., i fråga 0111 utbytet emot ett årligt anslag af lullmedlen af den s. k. föringen till hemkommande lartygs besättningar; gifven Stockholms slolt d. i4Maj 1840.
Slutligen upplästes K.
M:s denna dag ankomna nåd. skrifvelse till R.
St., ang:de uppförande å indragningsstat af låne-ersätlningar åt f. d.
Statssecreterarne Grip och von Hartmansdorff; gifven Stockholms slott d. 19 Maj 1840.
Begärdes på bordet af Hrr Dalman, Wilh Fred r., och Westfelt, Nils. II. R. o. Ad. åtskiljdes kl. f till 3 e. m.
In fidem protoeoHi, F, O. Silfverstolpe, Onsdagen den 3 Juni 1840.
Justerades pleni-prot. för den 20 sisth Maj e. m.
Justerades 6 prot. utdr. för denna dag f. m.
Företogs till pröfning LagUtskts den 22 sisth
Maj på hordet lagda betänk.
N:o 4b, i nnledn. af väckta motioner om ändring i 24 eap. 8 §:n, 34 cap. samt 35 cap. 1 §:n Missg.-b:n.
På begäran af Frih. Cederström, Jacob, blef Hr Cederschjölds reservation uppläst.
Cederström, Jacob: Med Hr Cederschjöld instämmer jag i dess reservation, och anhåller jag således om återremiss af detta betänk.
Det vore besynnerligt, om Utsk. ej skulle vilja erkänna skilnaden emellan förbrytelser mot person och egendom, då likväl den förlust, en person kan göra genom förbrytelser emot hans egendom, är högst obetydlig, jemförelsevis med hvad han förlorar, om han blir Den 3 Junie. m. 43 lemliislad.
Uti hvad
Hr Cederschjöld anfört i afseende pä tjenligare strafFinrättningar för dem, som till fängelse med arbete blifva dömde, kan jag dock ej instämma.
Jag skulle tro, att förbrytelser, som beläggas med fängelse, åtföljdt af arbete, icke påkalla annorlunda ordnade fängelser, än de, som finnas på fästningarna, der ifrågavar. förbrytare icke behöfva sammanblandas med tjufvar och andra skälmar, emedan de i alla fall kunna få särskildta fängelserum och äfven underarbetet kunna afskiljas.
Ett särskildt undantag, i följd af brottets beskaffenhet, anser jag olämpligt, till förmån för den person, som begått brott, hvilka beläggas med arbetsfängelse.
Jag anhåller om återremiss till Lagutskottet.