Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då denna i nåder utfärdade författning, hvarigenom LänsLazaretterna och Kurhusen blifvit ställde under Konungens Befallningshafvandes och LänDirectionernas friä styrelse, är lika allmänt känd, som den blifvit med lifligast© undersåtliga glädje emottagen, och ett säkert hopp fattadt om de lyckliga verkningar, dem en fortfarande verkställighet deraf skall föranleda 5 så får Utskottet tillstyrka den hos Kongl. Maj.-t af Riksens Högloll
Ständer skeende önskan och underdåniga anhållan, att, i öfverenstämmelse med nämnda föreskrifter, Förvaltningen af alla Rikets Hospitaler jemte disposition af de dem tillagda fonder måtte uppdragas åt samma LäneDireciion och under enahanda villkor samt öfriga bestämmelser, hvilka för Lazaretteirnas styrelse äro i Nåder stadgade.
Bevilln. m. fl. Ulsk.
M 2. 7 för kontrollens handhafvande nödiga inskränkningar i afseende pä redskapens beskaffenhet, hvilka föreskrifter torde till en del böra bibehållas, har Utskottet ansett sig böra i § 3 antyda detta förhållande; hvarföre Utskottet också tillstyrker den förändrade lydelse af sistnämnda § förslaget upptager. § 4.
Uti ett till Bonde-ståndets protokoll för den 15 November sistlidna år afgifvet anförande har Riksdags-fullmäktigen Anders Gudmundsson från Hallands län, under förmälan, hurusom, till hämmande af nu rådande öfverflöd på bränvin och till besparing af lifsförnödenheter åt landets fattigare befolkning, en minskning i de större bränneriernes tillverkning vore önsklig, framstält det förslag, att största tillverkningen på dygn i större bränneri måtte nedsättas till 600 kannor.
Då Rikets Ständer vid sista Riksdag stadgade ett liilverknings-maximum för den större bränvinstillverkningen, skedde detta mindre af stats-ekonomiska skäl eller öfvertygelse om bestämningens nödvändighet, än för att icke alltför mycket oroa dem, hvilka icke genast förmådde fatta, genom hvilka medel den ditintills öfverflödiga tillgången på bränvin rätteligen kunde hämmas, utan förskräcktes för den öfversvämning, som de trodde skulle komma alt finnas, blott någon egde drifva brän vinstillverkning till hvad myckenhet han ville.
— Derföre och då, under de två år förordningen varit tillämpad, något behof af nedsättning i berörde maximum icke försports, samt den ifrågasatta åtgärden dessutom endast skulle bidraga till ökande af bränneriernas antal, hemställer Utskottet alt omförmälda förslag icke må vinna afseende.
Under förmälan, hurusom det vore en känd sak, att värdet af sprit eller bränvin måste i handeln rätta sig noggrant efter mängden af alkohol, varan innehölle, men att man hos oss i allmänhet icke begagnade det i andra länder längesedan införda och af Kongl.
Yetenskaps-Akademien i dess afhandling om bränvins profvaren år 1827 förordade rationella sätt för bestämning af alkoholshalten, utan i dess ställe använde mer eller mindre oriktiga methoder, hvilka än åt köparen, än ät säljaren lemnade fördel och derföre kunde föranleda till trakasserier, har Herr Lektor Sondén hos Preste-ståndet väckt motion derom, att den normalslyrka hos bränvinet, efter hvilken skatten skall beräknas och som i gällande bränvinstillverknings-förordnirig är bestämd till 6 grader enligt den gamla bränvinsprofvaren, måtte fastställas till 50 procent enligt den nya, eller lill det proccntbelopp, som vid frågans bedömande af sakkunnige personer kunde befinnas tjenligast, i ändamål ali möjliggöra ett allmänt införande af den nya profvareskalan.
Vid öfverläggning härom inom Utskottet, har blifvit upplyst, att procent-beräkning för bränvinets styrka, i sammanhang med införandet af dccimal-systemet vid myntberäkningar, skulle, särdeles om lämpligare reduktions-laboller blefve upprättade, för kontrollen öfver bränvins-tillverkningen vid de större brännerierna, äfvensom för 8 Bevilln. m, fl. Ulsk.
M 2. affärslifvet medföra liera ganska väsendtliga fördelar, såsom säkerhet och skyndsamhet vid de efter afprofningarne förekommande reduktioner till den normala styrkan; besparing af lid och möda vid granskningen af kontrollörernes mätnings- och graderings-protokoller; möjlighet att, utan omgång, med full säkerhet bestämma det rätta värdet af ett bränvin, hvars skenbara' styrka och temperatur med profningsinstrumenternas tillhjelp blifvit uttagna o. s. v.; och har Utskottet derföre ansett sig böra tillstyrka bifall till det väckta förslaget, så vidt detsamma rörer fastställandet af branvinets normal-styrka i procent, i stället för i grader, helst Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att det af Kongl.
Vetenskaps-Akademien i dess ofvanberörde afhandling uppgifna sätt för styrkans bestämning redan i nu gällande
Ordnings-stadga för större brännerier är till begagnande föreskrifvet, under antagande af 49 procent, eller sorn är detsamma 6 grader såsom normala styrkan, samt att erfarenheten, under de två år författningen varit tillämpad, visat att bränvins-grn - deringen med tillhjelp af Kongl. Vetenskaps-Akaderniens tabeller samt en enkel och för alla förekommande fall gällande reduktions—regel, hvars användning tagit i anspråk kunskap endast i de 4 enkla räknesätten med decimalbråk, ulan ringaste olägenhet låtit använda sig.
1 fråga åter om det procent-belopp, efter hvilket bränvinstillverknings—afgiften hör utgå, eller bränvinets normal-styrka, har Utskottet icke tvekat att härtill föreslå SO procent, enär denna styrka högst obetydligt skiljer sig från den hitintills gällande eller 6 grader, samt talet SO vid alla räkningar och reduktioner är särdeles beqvämt att använda och SO procents alkoholshalt för Öfrigt är såsom normal-styrka antagen i rnånga andra länder, såsom Norrige, Preussen, Frankrike, Belgien m. fl.
På nu anförda skäl hemställer derföre Utskottet, alt bränvinets styrka, som uti nu gällande förordning linnes beräknad till 6 grader, måtte varda bestämd till 50 procents alkoholshalt vid 4S graders värme efter Celsii thermometer. §■ s. Förändringar af sista momentet i denna § hafva blifvit föreslagna, hos Ridderskapel och Adeln af Herr von Knorring, Axel, och hos Preste-ståndet af Herr Lektor Sondén, hvilka båda motionärer förmält, att vid en del mindre brännerier, der redskapen icke varit med mäskvärmare försedd, bränvins-tillverkarne tagit sig före att på hvarjehanda sätt uppvärma mäsken innan den insläpptes i pannan, en åtgärd, som betydligt forlskyndade afverkningen, utan alt tillverkaren drabbades af deremot svarande tillverknings—afgift; hvarföre motionärerne yrkat, att såsom mäskvärmare måtte anses hvarje kärl, deri en sådan förberedande uppvärmning af mäsk egde rum.
Hos Bonde-ståndet har Riksdags-fullmäktigen Jöns Persson från Blekinge län, af nyssberörda sköl och då, enligt motionärens åsigt, med författningens andemening icke Hertlin, m. fl. Ulsh. tiel.
M 2. 9 icke öfverensslämde, att vid bränvins-till verkning i mindre bränneri mäsken på förhand (inge uppvärmas annorledes an uti den i §:n omnämnda mäskvärmare, föreslagit att vid slutet af <§:ns sista moment skulle tilläggas orden: »och vare all annan konstgjord uppvärmning af mäsk, än den som uppkommer genom mäskens jäsning i mäsk-karet, förbjuden.» Ehuru Utskottet, för sin del, anser ifrågavarande lagrum vara tydligt derutinnan, att till bränvins—tillverkning i mindre bränneri endast må begagnas den redskap, sorn i §:n uttryckligen omförmäles; torde likväl, då, enligt hvad ofvan är nämndt, missförstånd egt rum, all anledning dertill höra undanrödjas; hvarföre Utskottet, som anser <§:n icke höra gifvas den vidsträcktare omfattning Herrar von Knorrings och Sondéns förslag innebära, deremot i nära öfverensstämmelse med Riksdags-fullmäktigen Jöns Perssons förslag, tillstyrker, alt sista momentet i § 5 måtte erhålla följande tillägg: »allt annat sätt att uppvärma mäsken före dess insläppande i pannan, vare förbjudet.» § 11 Utskottets uppmärksamhet har blifvit fästad ej mindre derpå, att det i denna § förekommande uttrycket »innan den får företagas» vore så sväfvande, att man icke rätt vetat, om detsamma hänförde sig till brännings-tiden i sin helhet, eller blott till den månad, anmälan afsåge, eller lil) och med endast till den dag under den tillåtna tiden, då tillverkaren funné för godt att handteringen börja, hvilket haft till följd att §:n blifvit olika tolkad, än äfven derpå, att hvarken uti denna eller någon annan § funnes uttryckt huruvida anmälan till bränvins-tillverkning i större bränneri under båda de tillåtna månaderne finge ske på en gång, ehuru delta påtagligen varit lagstiftarens mening.
Till förekommande af all ovisshet härutinnan, har Utskottet åt § 11 gifvit den förändrade lydelse förslaget innehåller. § 13
Af det vid § 11 först omförmälda skäl, och då derjemte ordet »månad» i förevarande § 13 ansetts innebära någon tvetydighet, har Utskottet uppställt en något förändrad redaktion af första momentet i § 13; hemställande Utskottet, alt denna ändring måtte vinna Rikets Ständers bifall.
Den, enligt tredje momentet, Häradsskrifvare tillkommande ersättning med 16 skillingar banko för bevis öfver gjord anmälan till bränvins—tillverkning, uträkning å tillverknings—afgiften, samt påskrift å stämplingsbeviset, har synts Utskottet vara allt för ringa; hvarföre Utskottet tillstyrker, alt berörda ersättning måtte höjas till En Riksdaler Riksmynt.
Ull H. Sl. Prot. t«S6 & 1«57.
S Sami. 2 Åfd. 2 Haft. 2 10 B erilin, m. fl. Visit.
M 2. § lä.
Som bränneri-kontrollör, vid ankomsten till det bränneri, der han blifvit, att-* ställd, fär del af slämplings-bevis jemte alla andra bränneriet rörande handlingar och i följd häraf de uti denna § omförmälde förteckningar blifva för honom öfverflödige, men desse sednare torde vara af något gagn för Öfver-kontrollörerne, har Utskottet ansett, ordet «bränneri-kontrollörer<( höra utbytas mot ordet Ofver-kontrollörer. § 16.
Hos Ridderskapet och Adeln har Friherre Haab, A. C., uti väckt motion, anfört hurusom, till följd af den i nyssberörde § förekommande bestämmelsen, alt bränvinstillverkning i sammanhang med pressjäst-beredning vore underkastad samma inskränkningar, som annan hränvins-tillverkning, pressjäst-fabrikanterna under 10 månader af året afhölles från alt draga någon nytta af det vid jästberedningen blifvande residuurn, hvilken olägenhet borde afhjelpa»; men derjemte nödigt vore, att, vid lossandet på detta hand, söka förhindra att å pressjäst-fabrikerna bränvinslillverkningen gjordes till hufvudsak; med anledning hvaraf motionären föreslagit, det mätte bränvin liela året om få tillverkas af den mäsk, som afskummades till press jäst, lik viii emot 16 sk. högre skatt, än under tillåten tid, för hvarje kanna 6-gradigt bränvin, som erhölles, samt under de kontroller och öfrige vilkor, hvilka för tillverkning af bränvin i större brännerier kunde varda föreskrifne; förklarande motionären derjemte sig hysa den åsigt att, om tullen å utländska spritdrycker komma alt blifva högre, än den af motionären nu föreslagna tillverknings-afgift, denna sednare borrie derefter rättas.
Då Utskottet har sig bekant, alt den tillförene åtskilliga personer beviljade rättighet alt idka bränvins-bränning, för beredande af pressjäst, ledt till ganska betydliga missbruk, samt det ingalunda synes vara med billighet och rättvisa öfverensstämmande, alt genom lagstiftningen gynna, en eller annan liränvins—tillverkare med särskilda undantagsförmåner, som för flertalet af näringsidkare kunde medföra ganska betänkliga olägenheter, anser Utskottet sig böra hemställa, att Friherre
Raabs omförmälda motion måtte lemnäs utan afseende, § 18- Af nuvarande ordalydelsen skulle kunna dragas den slutsats, att sådan bränvins-distillering, som i §:n omförmäles, icke finge utöfvas vid slutet af första månaden, då någon på en gång anmält, sig till bränvins-tillverkning under båda de tillåtna månaderna, och icke heller företagas tidigare, än fyra dygn före den anmälda bränningslidens utgång, ändock att bränvins-lillverkningen dessförinnan hunnit afslutas; men då skäl till dylika inskränkningar i rättigheten att genom distillering förädla varan icke synes vara för banden, bar Utskottet uti en förändrad redaktion af ifrågavarande § inrymt en större frihet i omförmälda hänseende; hemställande Utskottet, att denna ändring matte vinna Rikets Ständers bifall, Bevilln. in. fl. litsle.
JVs 2. 11 §§ 20, 21 och 61 samt ny § 40.
Beträffande rättigheten att, såsom särskild näring, distillera bränvin, och den redskap, som dertill må begagnas, hafva motioner blifvit väckta: hos Ridder skåpet och Adeln af Friherre Raab, A. 6’, som föreslagit, alt enär med vanlig enkel bränvins-redskap kunde åstadkommas endast mindre god sprit, eller af ringare styrka, än sora för åtskilliga tekniska behof erfordrades, samt ingenting vore att befara deraf att pannor med rektifikations— apparater användas, det- mätte sådana apparater vid dislilleringsverken få begagnas; samt inom Borgare-Ståndet af Herr J. P. Bager, hvilken, under förmälan, hurusom, enligt motionärens åsigt, ingen rimlig grund funnes för stadgandet i § 20, att distillering af bränvin, såsom särskild näring, finge i stad ulöfvas endast under lid, då bränvios-tillverkning icke vöre tillåten, föreslagit, att sådan distillering måtte få bedrUvas bela året om, dock under de vilkor i afseende på afgilien derför och redskapens beskaffenhet, §:n innehöile; och af Herr A. W. Björck, sorn anfört: att en fullkomligt finkelfri sprit af den styrka, som erfordrades för lösningen af vissa oljor, deraf fernissor beredas, icke kunde åstad kommas med de enkla dislillerings-pannorna, utan endast genom sammansatta apparater ; att, till följd af förbudet mot dessa sednares användande, Kongl. Maj:ls och Rikets Kommers-Kollegium måst tillåta införsel, för bestämda behof, af flera tusen kannor sprit, under det de inhemske distillatorerne, som egt och förut begagnat dylika apparater, nödgats lemna sina kostbara anläggningar oanvända, och såmedelst gjort oundvikliga förluster, på samma gång som deras tillverkning med de mindre pannorna blifvit betydligt sämre och dyrare samt således ställt priset för det distillerade bränvinet vida högre i förhållande till finkelptiset, än eljest varit nödvändigt; alt dislilleringen i allmänhet medtoge mycken tid och svårligen kunde bedrifvas på sommaren; att när hösten instundade, yppades vanligen brist på sprit under det bebofvet af denna vara vöre störst; att distillatoren således knappast kunde åstadkomma hvad som dagligen erfordrades, än mindre löre bränningstiden medhinna att bereda lager för åtgången under två månader, och om detta sednare äfven vore för honom möjligt, så vågade han det likväl icke, emedan han i sådant fall måste köpa råämnet å en tid då delta vore dyrast, men deremot sälja fabrikatet,
under det bränvinet stöde i lägsta priset och afnämare endast i yttersta nödfall försåge sig med den fördyrade varan; att om dislillatorn deremot vore i tillfälle att använda det nya råämnet, kunde han fylla behofvet af sprit, under lika vilkor, alla tider af året, eller till ett pris, bestämdt i förhållande till råämnets värde i handeln; att kontrollen öfver distillerings-verken icke vore svårare under bränningstiden, än eljest; samt slutligen att sådan bränvins-distillering borde få bedrifvas äfven på landet, enär olämpligt vore, att någon skillnad emellan stadsmanna- och landtmanna-näringar af lagstiftningen uppställdes eller gynnades, och om kontrollen öfver rörelsen på landet blefve svårare, näringsidkaren skäligen kunde åläggas att vidkännas den, drygare kostnaden derför, helst det berodde på honom sjelf att af rättigheten iill distillering 12 Bevilln. m, fl. Ulsk.
M 2. sig begagna eller icke.
Med anledning hvaraf och då den omständighet, att mindre brännerier hvarken för närvarande finge eller framdeles borde få i städerna anläggas, härledde sig från en åsigt, sorn icke bade något gemensamt med grunden för förbudet att a landet idka distillering, och derföre icke borde komma under betraktande vid pröfningen af sistnämnda förbuds lämplighet, motionären föreslagit, att bränvins—distillering, såsom särskild näring, måtte få bedrifvas i stad och på landet under hela äret och med hvilken redskap sorn helst.
Dessa motioner hor Utskottet haft til! pröfning i ett sammanhang; och hvad först beträffar Herr Björcks förslag, för så vidt deri blifvit yrkadt, att den uti § 20 städernas invånare medgifna rättighet att idka bränvins—distillering, såsom särskild näring, äfven borde till landet utsträckas, så befarar Utskottet att en dylik tillåtelse desto lättare skulle kunna missbrukas, som kontrollen öfver disliIIerings— verken på landet blefve ytterst svår att handhafva, oberäknadt att den måhända oftast blefve förenad med vida högre kostnader, än någon distillator sannolikt skulle vilja underkasta sig, Genom stadgandena uti §§ 18 och 19 äro bränvins-till— verkarne å landet dessutom redan satte i tillfälle att medelst distillering förädla åtminstone en icke obetydlig del af sitt bränvin; och Utskottet finner sig således böra tillstyrka, att Herr Björcks motion, i fråga om utvidgad distillerings-frihet på landet, måtte lemnäs utan afseende.
Då några verkliga olägenheter deremot icke torde vara att befara af en sådan frihet i stad, hvarest ständig polisbeljening finnes och tillvaron af drank lätt blefve röjd, anser Utskottet, på grund af hvad motionärerne i öfrigt anfört, distilleringen i stad böra frigifvas i afseende så väl på tiden för densammas utöfvande, som på redskapen, hvarmed den får bedrifvas.
Utskottet får alltså tillstyrka, att brätävins—distillering må i stad, såsom särskild näring, utöfvas under alla tider af året och med redskap af hvad beskaffenhet och storlek som helst.
Med afseende på de fördelar, hvilka härigenom beredas distillerings—verk ens egare, och då Statsverkets inkomst af bevillning å d ist illa l ionen icke torde vara betydlig, tillstyrker Utskottet, att distillatorerne måtte vara skyldige godtgöra Kongl. Maj:t och Kronan för de kostnader, tillsynen öfver distillerings-verken medförer.
I öfverensstämmelse härmed, har Utskottet förändrat redaktionen af §§ 20, 21 och 61 i nu gällande förordning, samt uti en ny § under nummer 49 i förslaget inrymt föreskrifter, rörande sättet för nyssberörda afgifts erläggande, hvilka förslag torde vinna Rikets Ständers bifall. § 23.
Kongl, Majit bär, uppå Kongl. Wetenskaps-Akademiens förslag, genom Nådigt Bevilln. «. fl. Ulsk.
Bel. M 2. 13 Bref af den 23 Januari sistlidna är, tillåtit att Kongl. Mynt- och Kontrollverken, Wetenskaps-Akademien, Akademierne i Upsala och Lund, Artilleri-Läroverket å Marieberg, Carolinska, Farmaceutiska- och Teknologiska-Instituten, Bergsskolorna Fahlun och Philipstad, Veterinär-inrättningarne i Stockholm och Skara samt allmänna tekniska elementar-skolor i Riket må för egna behof enkel distilleringsredskap, utan afgift, begagna.
En sådan från äldre tid för vetenskapliga behof medgifven frihet anser Utskottet böra i författningen inflyta.
Då den Apothekare beviljade distilleringsrält lärer blifvit i tillämpningen utsträckt derhän, att rektifikationsapparat begagnats, men så beskaffad distillerings—inrättning kan föranleda till missbruk och icke är af behofvet påkallad, hemställer Utskottet, att föreskrifter angående förutnämnda allmänna verks och inrättningars rättigheter att begagna enkel distilierings-redskap, samt förbud för Apothekare att använda panna med rektifikalions-apparat, mätte, såsom förslaget upptager, under § 23 inrymmas. §§ 25, 26, 27 och 28.
Då, enligt § 3, tillåtet är att vid bränvins-tillverkniug i större bränneri, begagna redskap af hvilken storlek och beskaffenhet som helst, samt
Utskottet tillstyrkt enahanda eftergift i afseende på distillering, som i § 20 omförmäles, så synes den ifrån äldre författningar bibehållna föreskriften orri sådan redskaps mätning af justerare böra försvinna; hvaremot det icke torde vara utan vigt att den, som förfärdigar redskap för bränvins-tillverkning eller distillering, då han till stämpling af justerare anmäler redskapen, tillika uppgifver personen, åt hvilken redskapen blifvit förfärdigad, enär vederbörande Kongl. Maj:ts Befallningshafvande, hvilke månatligen erhålla del af de stämplingsbetyg, som justerarne under månaden utfärdat, härigenom jemväl undfå kännedom, hvarest redskapen finnes.
Utskottet, som i enlighet med nu uttalade åsigter uppställt förändrad lydelse af §§ 25, 26, 27 och 28, hemställer, att Rikets Ständer måtte bifalla hvad Utskottet härutinnan föreslagit. § 29.
1 sammanhang med beslutet om upphörande af skyldigheten att låta verkställa mätning af sådan redskap, sorn i större bränneri begagnas, har Utskottet också varit betänkt på att föreslå det arfvode, hvilket för stämpling af berörde redskap bör justerare tillkomma, enär detta icke, såsom hitintills, kan utgå efter redskapens pannerymd; och hemställer Utskottet, att omförmälda arfvode måtte bestämmas till 50 öre för hvarje redskapsdel, som med stämpel förses.
Dessutom och då det dagtraktamente af 1 R:dr 16 sk.
Banko, som gällande 14 Bevilln. m. fl. Ulsk.
Bcl. M 2. förordning tillerkänner justerare för den händelse att han i mätnings- eller stämplings-förrättning kallas från sitt hemvist till enskild man, efter nu förändrade tidsförhållanden, torde vara allt för ringa, tillstyrker Utskottet, att berörda dagtraktamente måtte höjas till 3 R:dr Riksmynt. § 32.
I öfverensstämmelse med hvad Utskottet vid § 23 hemställt, har åt 32 gifvits den lydelse, förslaget innehåller. § 33.
Denna § innefattar endast ett för en numera förfluten tid gällande lagstadgande, hvarföre §:n blifvit ur förslaget till ny förordning utesluten och de följande §:nes nummer-ordning derefter lämpad. § 34 (ny 53.)
Till undvikande af misstydningar, hvilka denna §:s nuvarande lydelse föranledt, och i öfverensstämmelse med Utskottets förslag vid § 23 om inskränkning i stadgandet rörande bränvinsredskaps mätning, har Utskottet gifvit en något förändrad lydelse åt § 34 (33), hvilken ändring torde af Rikets Ständer godkännas. § 35 (34).
Herr von Knorring, Axel, har föreslagit, att
Öfver-kontrollörerne borde få del af de i denna § omförmälde uppgifter; men då dessa uppgifter hvarken för Ofver kontrollörer eller bränneri-kontrollörer äro behöflige, tillstyrker Utskottet, icke allenast att motionen lemnäs utan afseende, utan jemväl att orden v.samt Bränneri-kontrollörer« måtte ur §:n uteslutas. § 36 (35).
Sedan Utskottet vid § 20 föreslagit att sådan distillering, som derf omförmäles, må qtöfvas under alla tider af året, har en något förandrad redaktion af § 36 (35) i enlighet dermed blifvit uppställd; och torde denna audring af Rikets Ständer bifallas. § 37 (36).
Denna §, hvilken är lånad från äldre bränvinsbrännings-förordningar, lärer städse blifvit så tolkad, att det uti första moment af §:n förekommande ordet x<vård« ansetts innefatta äfven det fall, då redskaps-tillverkaren vid sjelfva bränneriet uppsätter, ändrar eller reparerar redskapen; hvilken tolkning också tyckes vara rigtig.
Bevilln, in. fl. Ulsk.
JVs 2.
Meningen torde dock, tili undvikade af framtida missförstånd, böra genom en bestämdare ordalydelse uttryckas.
Äfvenså har Utskottet funnit behöfligt att uti §:n inrymma en närmare bestämmelse, angående tiden då, och personen hos hvilken redskapen skall till försegling anmälas, när egaren sjelf tager vård om redskapen; Och hemställer derföre Utskottet, att den förändrade lydelse Utskottet gifvit åt <§ 37 (36) måtte af Rikets Ständer godkännas. § 58 (37) Under förutsättning att Utskottets förslag, att endast enkel redskap hädanefter bör uppmätas af justerare, vinner Rikets Ständers bifall, och att till följd deraf den hitintills gällande grunden för beräkning af arfvodet för mera sammansatt redskaps försegling kommer att förfalla, har Utskottet ansett sig .böra föreslå, att arfvode för försegling af sådan redskap, hvilken icke är mätning underkastad,N bestämmes till 3 R:dr Riksmynt för hvarje redskap, som förseglas. § 40 (39) I fråga om den afgift, som bör för bränvins-tiliverkning erläggas, hafva följande förslag blifvit framställde, nemligen: inom Ridderskapel och Adeln: dels af Herr Montgommery, G., att berörda afgift måtte från dess nuvarande belopp 16 sk. banko höjas till En R:dr eller minst 73 öre