Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vare det långt ifrån mig att härigenom åsyfta något hinder för Ridderskapets 372 Den 27 Januari i. och Adelns fria pröfning af Grefve Mörners yttrande.
Jag anser det endast vara min pligt, att vid detta tillfälle vördsamt hafva äran upplysa, att ämnet för Ridderskapets och Adelns pröfning, samt föremålet för dess bedömmande innefattas i Grefve Mörners redan justerade yttrande, hvilket jag nu å nyo torde få uppläsa så lydande: ”Jemte det jag förenar mig med hvad Herr Ehrenström anfört, får jag endast tillägga, att jag anser det ovärdigt för hvarje Individue af Svenska Arméen, att hysa den tankan, att vi äro oförmögne att försvara
Oss, och skulle icke kunna dela lika öfvertygelse med den Friherre Anckarsvärd angående vår svaghet framställt.” Friherre Cederströmj Jacob:
Sedan RiddarhusSecreteraren å nyo uppläst Grefve Mörners Yttrande, linner jag deraf icke någon anledning att detsamma ogilla.
Grefve Mörner har yttrat, dels att han anser det vara ovärdigt för en Person, som tillhör Arméen att hysa den tankan att vi äro oförmögne att försvara oss, och dels att Grefve Mörner icke med Friherre Anckarsvärd, angående vår svaghet delar lika tänkesätt.
Jag instämmer för min del fullkomligt uti detta Yttrande, och tror att en Officerare icke i något fall bör anse sitt Fäderneslands försvar omöjligt, åtminstone icke yttra en sådan farhåga, hellst det efter utseendet minst möjliga och hvad man alldeles icke kan förmoda, ofta uti Krig vid verkställigheten inträffar, och det ofta derföre att den verkställande icke före försöket beräknadt möjligheten att lyckas, Den 27 Januarii. 373 Friherre Anckarsvärd:
Ehuru ogerna jag förlänger denna Discussion, nödgas jag likväl, i anledning af hvad Friherre Cederström yttrat, förklara det jag icke någorstädes uti mitt Memorial af den g dennes framställt den tankan, att Sverige vore oförmöget att försvara sig, utan har jag endast trodt, att man under Fredens lugn borde vara angelägen att förskaffa medel, att i framtiden kunna bereda ett kraftigt Sjelfförsvar.
Jag har således icke gifvit någon anledning till den tanka, man velat påbörda mig.
Cederström har ansett det vara ovärdigt för en Militaire att yttra någon farhåga, i afseende på möjligheten af Sveriges Sjelfförsvar.
Jag får härvid anmärka att vi icke yttra oss härstädes såsom Militaire personer, utan såsom Representanter; och jag anser, för min del, de tänkesätt, hvilka för en Militaire äro ovärdiga, hvarken kunna eller höra af en Representant delas.
Dessutom vill jag erindra mig, att man för någon lid sedan fästade sig dervid, att skillnad gjordes emellan beroende och oberoende Representanter, och måste således nu förundra mig deröfver, att man vill föreskrifva tankeformer för Militaire personer, då man, inom Representationen, ej lärer kunna erkänna några andra bindande än dem, som bestämmas af Lagarne.
Jag får endast anmärka, att den af Grefve Mörner yttrade tanka, om Herrar Officerares pligt att icke anse sig oförmögne att försvara oss, ingalunda blifvit af 374 Den 27 Jcinuarii.
Grefve Mörner uppå Friherre Anckarsvärd tillämpad.
Herr Grefven och LandtMar skalken tillkännagaf, att Plenum komine att klockan half till fem i eftermiddag fortsättas.
Herr Schönström, yttrade att Ridderskapet och Adeln redan ogilladt Grefve Mörners uttryck.
Herr Brunow, Charles Emil, yttrade sig sålunda:
Jag hade visserligen intet ämnat uppehålla Högloft.
Ridderskapets och Adelns tid, med ytterligare
Discussion i ett ämne, som redan nog vidlyftigt blifvit omordat; men då jag finner så mycken olikhet, emot det verkliga förhållandet af Herr Grefve Axel Mörner hafde Yttrande, så envist fortfara; så anser i*ag mig skyldig förklara det ordalydelsen deraf, var densamma som Herr Friherre Anckarsvärd nyss uppläste, nemligen:
Att den Officer, som delade samma tänkesätt med Friherre Anckarsvärd vore ovärdig vara Svensk Militaire.
Jag erinrar mig detta med så mycken mer visshet, som jag då genast faiint mig deraf på det strängaste sårad.
Jag tror mig hafva gjordt uppoffringar, vida större än Herr Grefve Mörner, och mången annan, då jag såsom född Finne, öfverlemnadt ett kärt Moderland, endast för Hedern att få förblifva Svensk Militaire; och att då, få höra det Allsmägtiga Domslutet, af Ovärdig vara Svensk Militaire, i händelse mina tänkesätt ej skulle vara öfverensstämmande med Herr Gref - Den 27 Jajmar ii. 375 velis, är väl det mäst smältande.
Dessutom kan jag för min del ej inse det brottsliga i Friherre Anckarsvärds Project, hellst han ganska tydeligen. declarerat, det hans afsigt visserligen intet varit, alt blotta Landet på Sjelfförsvar, utan tvertom, att han yrkade, och på det högsta önskade, det vi under Fredens lugn, genom alla möjliga besparingar, skulle söka samla krafter, för att vid ett Anfallskrig, >— då med fördubblad styrka kunna försvara oss.
Härtill ansåg Herr Friherren ett medel vara, i Indragningen af 10,000 man Infanteri under fredlig tid, på vissa år.
Det torde väl äfven vara honom förlåtligt såsom Människa, i händelse han ej skulle hafva träffat det rättaste eller fullkomligaste medel till ändamålets vinnande; och hvilket jag ej vill eller ens tilltror mig böra bedömma:
Men då vi oupphörligt klaga öfver redan betungande utgifter, och öfver brist på tillgångar; då bör det väl , cj med Herr Grefve Mörners stränghet bedömmas, om de olika utvägar sorn härtill föreslås, ej af Herr Grefven gillas; ja! äfven om de ej voro de rätta, helst Personen, som framställt dem, tydeligen genom dess nyss åberopade yttrande, lemnade ett ojäfaktigt prof af den varmaste Fäderneslandskänsla.
Jeg anser dessutom Herr Grefve Axel Mörners yttrande, äfven sårande för hvarje Militaire, då han ens ifrågasätter möjligheten, att en Militaire någonsin skulle kunna öfvergifva hoppet att försvara sig, ja! äfven om det vöre emot den mäst öfverlägsne Fiende, Nej! 376 Den 27 Januarii. clemia tanka kan aldrig hos en rättskaffens Militairc uppstå, emedan han väl kan falla ett offer i Striden; men — äfven då liar lian ju till sista blodsdrqppan försvarat sig.
Således anser jag Herr Grefve Axel Mörncrs sjcl(mäktiga
Declaration lika sårande för hvarje Militaire, sora för hela Ståndet, Grefve Possej Claes Fredric:
Mig synes, sorn denna öfverläggning blifvit fortsatt oell förlängd långt utöfver hvad den bordt vara, då mycket vigtigarc göromål fordra Ridderskapets och Adelns tid och uppmärksamhet.
• Genom de sednare
Discussiorter liar såten blifvit delad i tvänne frågor:
Den ena, huruvida Grefve Mörners yttrande blifvit till Protocollet rigtigt fattadt; hvarvid Högloft.
Ridderskapet och Adeln torde påminna sig att Protocollet redan blifvit utan anmärkning uppläst och således justeradt.
Den sednare eller egentliga hufvudfrågan blir således:
Hvad åtgärd Ridderskapet och Adeln finnér för godt besluta, rörande yttrandet, i det skick det nu enligt Protocollet befinnes. i Grefve Spensj Jacob Melker:
Då raan vill utlåta sig uti en sak, är det framför allt nödvändigt att känna den.
Då nian skall dömma öfver ett uttryck, måste man nödvändigt först och främst bestämdt känna det.
Det har allt - Den 37 Jarmann, 577 så blifvit ganska rätt anmärkt, att innan någon fråga kail uppstå om ogillande af ett uttryck, bör först bestämdt vara afgjordt, hurudant det bör anses hafva fallit.
Denna upplysning tror jag med säkerhet kunna hämtas, endast och allenast från Protocollet, ej från hvars och ens enskildta minne.
Protocollet är fördt på RiddarhusSecreterarens ansvar, och när uttrycken, sådana som de deruti finnas upptagne, godkännas af den, som fällt dem, måste det äga vittsord.
•— Om jag ville i denna sak lemna något afseende åt hvad jag sjelf tycker mig ihågkomma af det nu ifrågavarande Grefve Mörners uttryck, som jag uppmärksamt afhörde, skulle jag ej draga i betänkande att försäkra det ordalagen deruti vore annorlunda då det fälldes, än de som nu uti Protocollet finnas upptagne; men jag vill, som sagdt är, icke i denna del förlita mig endast på mitt eget minne, och jag tror att hvar och en här bör göra som jag, Möjligen kunna ock under
Discourserna mindre städade uttryck fällas, och jag anser ProtocollsJ usteringens ändamål, bland annat vara, att hvar och en må äga tillfälle rigtigare uppställa sådana uttryck, utan att jag likväl derför försvarar, det man sätter sig i nödvändighet alt begagna denna utväg.
Jag tror att liela denna obehagliga öfverläggning skulle bringas till slut, om Herr Grefven och LandtMarskalken nu, sedan Ridderskapet och Adeln erhållit kännedom af Grefve Mörners uttryck, sådant det finnes uti det i dag justerade Protocollet, täcktes förnya framställningen, huruvida det af Ridderskapet och Adeln ogillades. 373 Ven 27 Jarmar ii.
Alt det här nu mera ej kan blifva fråga om något annat Grefve Mörners yttrande, anser jag vara satt utan tvifvel.
Efter mitt begrepp har denna öfverläggning nu mera öfvergått till en tvist om ord.
J)å Grefve Mörner redan förklarat, att han icke haft för afsigt att någon härstädes förolämpa, anser jag all vidare pröfning af hans yttrande, orden må hafva fallit huru som hellst, vara öfverflödig, och då jag tyckt mig finna att Friherre Anckarsvärd med denna förklaring varit tillfredsställd, samt Herr Grefven och LandtMarskalken redan en gång gjordt Proposition derpå, att saken matte förfalla; så får jag för min del anhålla, att en förnyad lika beskaffad Proposition må af Herr Grefven och LandtMarskalken framställas.
Herr Hjerta, J. G.:
Jag hade ej ämnat höja min röst bland Ridderskapet och Adeln; den kan ej vara öfvertygande, ty den är en ung mans; men den är den goda viljans, och skall kan hända ej misshaga, då den aldrig skall blifva partiandans eller egenkärlekens.
Jag anser mig böra fästa Ridderskapels och Adelns uppmärksamhet på 53 §. i Riksdagsordningen, som är ganska tydelig, och hvilken jag anhåller måtte uppläsas.
I anledning häraf upplästes 53 §. i Riksdagsordningen, hvarefter Herr Hjerta fortfor:
Den 27 Januariu 379 Nu vågar jag fråga om Friherre
Cederströms nyss framställde tanka kan hafva inflytande på det beslut, Ridderskapet och Acleln redan fattadt, om ogillande af Grefve Mörners hilde uttryck, eller om icke Friherre Cederströms tanka endast bör anses, såsom en enskild Reservation, Friherre Ceder ström j Jacob: Sedan Protocollet för den 19 dennes blifvit utan anmärkning justeradt, kan det nu mera icke ändras, och då Grefve Mörners deruti upptagne yttrande, såsom jag fattadt det, icke är förolämpande; så får jag för min del anhålla att, sedan yttrandet blifvit å nyo uppläst, all vidare öfverläggning i detta ämne må förfalla.
Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog härefter, om icke i anledning af hvad åtski 1 lige Ridderskapets och Adelns Herrar och Ledamöter nu anförd t, frågan om ogillandet af Grefve Mörners uttryck finge med Friherre Anekarsvärds begifvande förfalla.
Anckarsvärd utbad sig att få ödmjukast elindra, det hans yrkande, i afseende på uttryckets ogillande, redan blifvit framställdt, innan Ridderskapets och Adelns beslut derom vidtogs, emot hvilket beslut Friherre Cederström om han så för godt finnér, endast ägde att sig reservera.
Då vi alla redan ogillat det uttryck Grefve Mörner haft eller suppo - g80 Den 37 Januarii. neras hafva fällt, anser jag denna åtgärd vara lillräckelig, och anhåller, att vi mätte få företaga ett annat ämne.
Jag kan icke finna huru ett
Stånd möjligen skall kunna ogilla uttryck, som icke blifvit fällde, ^ådant kan lika litet tänkas, som verkställas, hellst våra beslut endast skola grunda sig på verkeliga Facta.
I afledning af hvad några Ledamöter yttrat derom att Ridderskapets och Adelns beslut, rörande ogillande af Grefve Mörners uttryck redan blifvit fattadt, får jag anmärka , att något beslut alldeles icke kan tagas förr, än de till Målet hörande
Handlingar blifvit behörigen uppläste samt öfverläggningen i frågan fulländad.
Då sådant icke hade blifvit verkslälldt, innan Herr Grefvens och LandtMarskalkens Proposition, om ogillande, gjordes, hvilken Proposition besvarades med Ja och Nej, och jag dessutom straxt efter Propositionens framställande, anmälte mig att tala; så kan jag, för min del, alldeles icke anse något Ridderskapets och Adelns beslut, angående ogillande af Grefve Mörners uttryck ännu vara fattadt; hvilket beslut dessutom är öfverflödigt, enär Grefve Mörner mig vetterligen icke någon förolämpadt.
Då jag ogerna ser en
Discussion förlängd, som är nästan lika obehaglig som dess orsak; anhåller jag vördsamt få underställa Högloft.
Ridderskapets och Adelns upplysta pröfning, hvad följden skall blifva, om på hvar och en Ledamotskul - Ben 27 JanucirtL 381 le kunna bero, att upprifva ett fattadt beslut, så ofta det icke utfallit efter dess enskildta önskan eller öfvertygelse!
Herr Hjerta har i min tanka ganska rigtigt åberopat den §. af Riksdagsordningen, sorn föreskrifver att hvar och., en väl må emot ett fattadt beslut, till Protocollet anmäla sin Reservation, men icke beslutet förändra eller upprifva.
Jag instämmer med Herr Hjerta i den ödmjuka anhållan, att denna föreskrift nu må iakttagas.
Friherre Cederströms påstående, att Herr Grefve Axel Mörners yttrande hade bordt uppläsas förr än Propositionen af Herr Grefven och LandtMarskalken framställdes, saknar i min tanka, allt skäl till beslutets upphäfvande, hellst en sådan uppläsning för en korrt stund sedan skedde, då Protocollet justerades.
Förhållandet kan dessutom icke vara Höglofl.
Ridderskapet och Adeln obekant, emedan Grefve Mörners yttrande visserligen gjordt så starkt intryck på de, som voro tillstädes, att det icke på dessa dagar kunnat falla utur minnet.
När RiddarhusOrdniugen stadgar, alt ingen må tillåta sig förolämpande uttryck; så måtte det ock vara Ridderskapets och Adelns ostridiga rättighet att ogilla ett slikt förfarande, om också dervid skulle inträffa, alt uttrycken icke kunnat så alldeles till Protocollet fattas.
Om för öfrigt den enas ord och framställningar härstädes kunna af en annan citeras helt olika och tvärtemot hvad som blifvit sagdt; £82 Den 27 Januarii. så uppkomma sådana öfverflödiga och obehagliga öfverläggningar, som de, hvilka nu ägt lum.
Oagtadt allt som blifvit sagt i afseende på Friherre Anckarsvärds
Dictarnen, måste jag bekänna, att jag deruti icke funnit ett enda ord, som kan vara sårande för Svenska Militairen.
Med uppmärksamhet afhörde jag det första gången här uppläsas, och förvånades att straxt derefter höra en annan verld Talare påstå, att Friherre Anckarsvärd framställdt den mening, det Svenska Arméen ej kan försvara sig, jemte flera andra slutsallser, ledande till att bibringa ett förvilladt begrepp, om hvad sorn blifvit yttradt, åtminstone hos alla, som icke baft tid eller velat göra sig mödan sjelf undersöka hvad som verkeligen blifvit sagt.
Jag har sedermera genomläst ofvanämn-» de Dictarnen.
Jag delar icke i allt Friherre Anckarsvärds öfvertygelse, serdeles hvad den Indelta Armeens förminskning angar; men jag bar i detta dess Dictarnen funnit sådana obestrideliga sanningar, som i min tanka snarare förtjent att af Statsmannen moget öfvervägas, än att med bitterhet bestridas.
Väl får man ofta höra påstås :
Att all sanning är icke nyttig att säga.
Delta kan jag endast medgifva, så vidt det lämpas personligen på den som sagt densamma.
För ett Samhälle åter, har ännu aldrig någon sannings yppande varit menlig; men väl hafva Timmer störtats af Smickrets och Lycksökeriets skadeligå följder.
Den 27 Januarii. 333 Härtill yttrades allmänt bifall, hvarefter Herr Påhlman fortfor.*
För att komma tillslut med denna redan långa öfverläggning, anhåller jag vördsamt, att då Ridderskapet och Adeln icke otydligen bifallit Herr Grefvens och LandtMarskalkens sednast gjorda Proposition, om ogillande af det förolämpande sätt, Herr Grefve Axel Mörner här tillåtit sig tala, delta beslut icke må kunna rubbas, och följaktligen all vidare
Discussion härom upphöra.
Det är så mycket nödvändigare att sätta en gräns för öfverläggningar, om redan fattade beslut, som i annat fall den tid förspilles, som så väl behöfver begagnas till de föremål, för hvilka Riksens Högloft.
Ständer äro samlade.
Då jag begärde ordet var det för att framställa en del af de tankar, som Herr Påhlman så lyckligt uttryckt; och förekommen deri, får jag blott göra Högloft.
Ridderskapet oeh Adeln uppmärksamt på faran af den händelse som under denna öfverläggning ägt rum.
Sedan Herr Grefven och LandtMarskalken, som hade fört denna Discussion, likasom de föregående, på ett sätt, som har rätt till vår fullkomliga aktning, gjordt laglig Proposition, som blifvit lagligen besvarad, med ett, kanske ovanligt, starkt Ja; ehuru blandadtmed några Nej; så har en Ledamot, för att upprifva beslutet, yrkadt att ämnet derförinnan icke varit nog upplyst. *—
Det måste väl ankomma på Ståndet sjelf, att bestämma hvilken upplysning fordras, för att yara tillräckelig till äm - 384 Den 37 Januari i. nets afgörande; och på detta bestämmande måste väl nog bevis ligga deri, att beslutet är faltadt.
Med antagande af annan Principe, är vägen då också öppnad, att när som liellst uppdrifva hvilket beslut som hellst.
Den Ledamot, som är missnöjd med beslutet, äger att reservera sig; och kan, inom sig anse Ståndet hafva varit upplyst eller icke upplyst, allt som han behagar; men ätt säga oss det, och att derigenom upprifva ett fattadt beslut, detta är i alla afseenden olagligt.
Jag trodde mig ej behöfva ännu en gångerindra, det Ridderskapet och Adeln aldrig kan komma att bedömma uttryck sådana sorn de supponeras, utan blott sådana som de med visshet kännas.
Till ernående af en sådan visshet, vet jag åter ingen annan utväg, än genom Protocollet.
Jag anser således alla skillnader, som kunde göras emellan det, som Grefve Mörner skall hafva sagdt vid det åtalade tillfället, och det han nu erkändt sig hafva sagt, oberöriga.
Grefve Löwenhjelm, Gustafj anmärkte, att första Propositionen, angående Målets förfallande redait blifvit af Ridderskapets och Adelns Pluralitet bifallen.
Ropades JVej* Herr Grefven och Landt Marskalken hemstälde å nyo, om icke, sedan Grefve Mörner bestämdt
Den 37 Januarii. 385 slämdt förklara t, det lian icke haft för afsigt att Friherre Anckarsvärd förolämpa, denna fråga alltså finge förfalla.
Sch öhström a n m ä r k t e, att sorn den af Herr Grefven och LandtMarskalken för en stund sedan gjorde Proposition, om ogillande af Grefve Mörners uttryck, redan blifvit af Ridder* skåpet och Adelli bifallen, vöre det endast denna Proposition, sorn å nyo kunde af Herr Grefven och LandtMarskalken framställas.
Herr Gref ven och LandtMarskalken yttrande att då Grefve
Mörner sjelf förklarat det han högtidéligen skulle ogilla, öm lian emot Friherre
Anckarsvärd tillåtit sig någfa förolämpande uttryck, Herr Grefven och LnndtMarskalken ansåg någon vidare åtgärd i detta ämne icke vara af nöden.
Herr Schönström yrkade likväl, att Ridderskapet och Adeln malte förklara sitt ogillande af Grefve Mörners uttryck.
Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om icke Ridderskapet och Adeln ansåg det vara tillräckligt, att instämma i Grefve Mörners egen förklaring af ogillande, om han emot Friherre Anckarsvärd nyttjat de ifrågasatte uttryck.
Ridel. 0.
Fröt. II B. 1 Afd. 49» gg6
Den 37 Januarii.
Ridderskapet och Adeln, vid Urtima Riksdagen i Stockholm, eftermiddagen den 24 Januarii 1818. S. D.
Vid förnyad föredragning af Allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottets den 7 dennes afgifne samt den x 5 i samma månad på bordet lagde Utlåtanden, i anledning af åtskilige hos Höglofl.
Ridderskapet och Adeln samt Vällofl. BorgareStåndet gjorde Anmärkningar vid Utskottets den 20 sistledne
December aflåtne Betänkande, i den från samtelige RiksStånden till Utskottet remitterade fråga, om fortfarande eller inställning af den fria HusbehofsBränvinsbränningen, blef förstnämnde Utlåtande af Ridderskapet och Adeln gilladt.
S. D. Föredrogos och biföllos följande från nedannämnde Utskott inkomne, samt den i5 och 20 dennes på bordet lagde Utlåtanden nemligen: 1:0 Från Lagutskottet af den 16 sisth December, angående Riksens Ständers JuslitiaeOmbudsmans-Embetsberättelser för den sedan sista Riksmöte förflutne tid. 2:0 Från StatsUtskottet af den 17 dennes, i anledning af Kongl. Majrts Nådiga Proposition, om uppförande af en Minnesvård öfver Den 37 Januarii. 387 Svea Rikes utkorade KronPrins Carl August på Qvidinge
Hed i Skåne. 3:o Från StatsUtskottet af den 17 dennes, i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om eftergift af en Statens Fordran i aflidne Landshöfdingen von Echstedts Sterbhus;; hvarom de öfrige Respective RiksStånden skulle vänligen underrättas.
S. D. Vid förnyad Föredragning af StåtsUtskottets den 17 dennes aflåtne samt den 20 i samma månad på bordet lagde Utlåtande, i anledning af gjorde Anmärkningar vid Utskottet den 24 sistledne December afgifne Betänkande, om Restitution af aflidne RegeringsRådet von Schevens Arfvingars Fordran, blef samma Utlåtande af Högloflige Ridderskapet och Adeln afslagit.
Remitterades:
Friherre Wrangels, Henning, Memorial, angående åtskilliga föreslagne anstalter i afseende å LandtbruksAcademiens CentralVerkstad, jemte Yttrande af Herr von Schulzenheim, David, (ylen äldre) rörande samma ämne.
Föredrogs A nyo RiddarhusUtskottets den 388 Den 27 Januarii. 8 dennes aflåtne samt den 20 i samma månad på bordet lagde Memorial, angående de af aflidne ÖfversteLieutenanten C. G. Reuterskjöld donerade Fonder» Herr Reuterskjöld, Adam Diedric, hade inlämnat ett så lydande:
RiddarhusUtskottets förnyade Betänkande, rörande Reuterskjöldska Donationen, får jag äran i ödmjukhet anmärka:
Att hvad lista puneten beträffar, olika afseende bordt göras på RiddarhusStyrelsens oundgängellga kostnad vid förvaltningen af TestamentsMedlen och hvad man behagar kalla Arfvode för Bokföringen och Bevakningen af TestamentsSumman.
Den förra må gerna afdragas af hvars och ens erhållna underhåll i Proportion af beloppet; men hvad Arfvodet till Directioilens Betjening åter angår, synes det mig i allmänhet föga lämpeligt.
Man besinne att det tages af en medellös Ynglings uppfostringshjelp, och gifves åt dem, som för sin obetydliga möda att skrifva några Siffror mer, icke borde söka serskildt vedergällning utöfver den
Lön de förut innehafva.
Vid 4;de puneten skulle ock något undantag böra göras, i anseende till sådana Pensionairers omständigheter,som antingenförkroppslyten eller andra sjukdomsåkommor icke kunna Den 27 Januarii. 339 ingå i publique tjenst, så att åtminstone RiddarhusStyrelsen då ägde magt att besluta, efter de sjg i sådant fall företeende bevekande skäl.
Ändteligen får jag ock i anseende till 7:de puncten offentligen inför Högloflige Ridderskapet oell Adeln förklara hvad serskildt i Högloft.
Utskottet blifvit tillkännagifvet, att nemligen, Capitalet icke kan till uppsägning disponeras, sedan det till förmån för Sterbhusutredningen och med samtelige Ättemäns och Förmyndares bifall emot första Inteckningen» i den till 60,000 R:dr .B:co Brandförsäkrade Egendomen, blifvit insatt, hvarigenom besväret att placera Penningarne blifvit undanröjdt och säkerheten synes mer än tillräckligt bevarad.
Den förmånliga försäljning af Holmens Bruk i Norrköping, som häraf blef en följd, beredde en ytterligare Donation från Sterbhuset af circa 12,000 R:dr B:co; och i all händelse kati PuddarhusDirectionen aldrig stadna i ansvar för de donerade medlen annorlunda, än från den slund och i det skick, dessa medel blifvit till densamma Öfverlemna de.
De öfriga puncterne äro ej af svårare beskaffenhet, än att jag hoppas de till Utskottets nöje kunna regleras, om Högloflige Ridderskapet och Adeln skulle anbefalla Directionen, att, endast mot dessa vilkor, vården och öfverinseendet af Testamentet sig åtaga.
Sedan ProtocollsUtdrag från Kongl. Götha HofRätt, i afseende på Testamentsbevakningen, ankommit, synes alt Executor sin pligt uppfyllt.
Huru nu 390 Den 27 Januarii. vidare i en framtid medlen skola, efter Testators iidla afsigter, med säkerhet vårdas och användas, är den enda återstående omsorgen hos Arfvingarne inom en Slägt, som utan afseende på sin fördel, gerna skulle velat befordra det af en bortgången Broder sökta ändamål; inen som, om det blir möjligt att vinna, blir åtminstone för sin del utan förebråelse, om hon heldre söker återtaga sina lagliga rättigheter än eftergifva dem åt framtidens ovissa utgång, der sannolikt hela Pensions-anstalten förr eller sednare skulle gå förlorad, om llögloflige Ridderskapet och Adeln skulle bifalla Utskottets mening, hvilken i anseende till 7:de Momentet omöjeligen uppfyllas kan.