Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med anledn. af den discussion, som nu pågått, vill jag taga mig friheten att yttra några ord öfver de grunder, hvarifrån man bör utgå, för att finna det man famlar i mörker, då man söker att bestämma en siffra för det myntcapital, som erfordras för ett belt folk.
Utsk. har föreslagit denna siffra till 22 millioner r:dr för hela Sverige.
Om jag af de 3 millioner och några hundra tusen innevånare, som Sverige äger, icke räknar mera än 1,500,000 arbetare, som icke äga något annat capital, än sina händers arbetskraft, och om jag icke räknar hvart och ett af dessas dagsverken till mera än 16 sk., så torde det dock blifva något svårt alt, roed det af Utsk. föreslagna rörelsecapitalet, sätta dessa arbetares kraft i rörelse under ett helt års 300 arbetsdagar, hvar - 560 Deri 19 December. förutan åter någonting, vare sig till varualstring eller bergning af gröda, icke blir öfver åt deras hustrur och barn och för dera som använda dagsverkarne; hvadan brist pä rörelsecapital förekommer, tillverkningarne afstanna och grödan blifver obergad.
I st. f. att framlägga en klar och enkel grund, hvarefter värt bancoväsende bort ordnas, har Utsk. försökt ali, såsom hittills skett, reglementera vissa tusendels eller milliondels r:dr på hvarje särskild näringsgren, och man tror sig kunna genom lagar bestämma, huru stora capitaler böra vara att tillgå för en eller annan slags näring.
Det finnes likväl ingen financeförfattare med något namn för duglighet, som icke har erkänt omöjligheten att bestämma sådant.
Det måste alltid bestämma sig sjelf, emedan en idkare af en productiv näring, som finner tillfälle lill större afsättning än vanligt på sina producler, och som kan fä tillfälle att genom län, vare sig af en enskild man, en publik cassa, eller en statsbank, erhålla det erforderliga större rörelsecapitalet, skall icke ensamt för sig sjelf vinna förkofran, utan ovillkorligen jemväl för samhället bereda rikedom, i del han ät arbetskraften skaffat ökad förtjenst och del utan all myntet bör förlora något af dess värde.
Jag är icke bland dem, som önska rubbning i myntvärdet.
Jag har aldrig varit det, och städse yrkat myntets orubblighet såsom villkor för samhällsfrid och äganderätt.
Jag bestred derföre ock den bankrutt, som skedde 1830, såsom onyttig.
Vi hade utom den, nu haft ett bättre mynt än det vi äga.
Man fruktar eller önskar nu ett ännu sämre; men jag frågar, hvar skall det stanna?
Hvad kan derpå för samhället vinnas?
Hvad som skulle förloras genom en ny försämring af myntet, behöfver det väl bär ådagaläggas?
Jag vill icke nu upptaga tiden, som är långt framskriden, med ali genomgå alla de särskilta talares yttranden, som jag till besvarande antecknat mig lill minnes, utan jag vill blott bålla mig lill några få punkter.
Frölich har talat om Sir Robert Peels banklag, som trädde i verksamhet d. 1 Sept. innevarande år.
Jag har äfven haft tillfälle att göra bekantskap med denna banklag, och jag kan icke neka, att det gladde mig alt finna huru Peel i sina åsigler om bancorörelsen år 1844 var hunnen till samma punkt, som Joachim Potter i Sverige år lfiöS- Denne raan införde i Svenska banken alldeles samma fördelning, som Sir Robert Peel nu gjort i den Engelska, nemi. en depositions- och sedelbank, en låne- och vexelbank.
Detta torde vara tillräckligt om Gr.
En annan person, på hvars kunskaper i bancoväsendet jag sätter ett högre värde, Hr Nordenanckar, har yttrat, att förtjena och spara är regeln för samhället så väl som för enskilda.
Denna i sig sjelf naiva dogm är visserligen sann till en liten del, men är rent af falsk i andra delar.
Alt den, som förskingrar mera än han äger, blir bankrutt, är ett kändt factum, som icke behöfver bevisas.
Att den, som sparar och lägger upp af sin inkomst blir rik, är lika klart.
Men om den der sparsarahetsprincipen fullföljes, så blir Den 10 December.
561 blir den sparande lidande på sin sparsamhet, ty skrinlagda penningar lemna ingen ränta.
Den bankrutterade slösaren har sjelf blifvit liggare, men lemnat tillfälle för manga alt använda sin arbetskraft eller afsätta producter, deraf flere kommit lill välstånd emot en i obestånd.
Den sparande deremot har gagnat ingen utom sin blifvande arftagare.
Den värde talaren bar således afbrutit sig för snart, då han endast uppmanat lill sparsamhet, ty han hade bort tillika uppmana till elt klokt användande af hopsparda medel.
Metalliskt mynt, har den värde talaren vidare sagt, är mätare på alla varor.
Det är visserligen sant att så allmänneligen är, men det finnes mänga andra medel, som äro lika goda mätare, nemi. de som vinnas genom förtroendet, d. v. s. vexlar, assignationer, sedlar, valutor m. m. och dessas medel gifva större capitaler till rörelsen, än något land kan uppvisa i sina banker.
Hr von Hartmansdorff har uppgjort en räkning öfver hvad Banken har gifvil statsverket sedan 1S09 och uppgifvit beloppet till 19,700,000 r:dr.
Om den värde talaren hade utsträckt sin calcul öfver hvad Banken gifvit statsverket sedan 1068, så hade han tilläfventyrs fått mänga gånger denna summa.
Hade man, på sätt han föreslagit, låtit Banken förvaltas, så som en enskild man sköter sin cassa, och låtit
Banken behålla alla sina vinstmedel, sä är det helt säkert, att Banken, sedan Joachim Potters tid, hade flera gånger accumulerat och skrinlagt alla Sveriges capitalvärden.
Men sådana theoder skola vi ödmjukast undanbedja oss.
Jag öfvergår nu lill BancoUtskis betänk., derom jag skall vara ganska kort, emedan största delen af dess hufvudpunkter hafva blifvit af andra talare före mig refleclerade.
Jag vill endast inskränka mig till att bestrida öfverflyttningen af Bankens discontverk till Riksg.cont., såsom alldeles oförståndig, emedan discontering på namn, vexlar, som är detsamma, och effecter är en med Bankens tillvaro alldeles oskiljaktig inrättning.
Dessa namn, som man icke vill kalla vexlar eller invisningar, äro dock icke annat än genom sin i bancoreglementet föreskrifna form skilda från vexlar.
Sätt dem i vexelform, så gifver man sin vexel till Banken på 3 månaders uppsägning, och det blir samma sak, I stället viii man nu taga vinsten från Banken och gifva den åt Riksg.cont., emot det att Riksg.cont. skulle lemna räntebärande obligationer åt Banken, hvilka likväl icke skulle gifva någon ränta förr än Banken ville använda dem lill silfverfondens förstärkning.
Alla dessa utvägar, som, annorlunda benämnda, icke äro annat än elt försök att skuldsätta Sverige på utländsk ort, blifva, som jag hoppas, på de anmärkmr, som deremot blifvit gjorda, förkastade.
Jag anhåller nu att för R. o. Ad. få uppläsa mina ideer för reglering af Sveriges financiella ställning med hänsigt till framtiden.
1 :o afsigt er: a) Myntvärdets orubblighet. b) Tillgång på capitaler för näringarne, i jemnt stigande med folkmängd och behof. 5 II.
71 502 Den 13 December. c) Beqvämlighet i transaclionor genom vexelrörelse lill och ifrän R.
St:s Bank samt länens ränterier. cl) Ständig tillgång pä vexlar i Banken på utländska handelsplatser, så att behofvet af silfver•myntets utvexling i Banken för export icke må ifrågakomma ulan betydlig vinst för Banken. e) Räntefotens successiva nedsättning. f) Bancoverkets lånerörelse fördelad inom districter och län. g) Förenkling af Bancoverkets förvaltning genom upphörande af dess fastighets- och odlingslåuerörelser. 2:o Villkor: a)
Upphörande af alla privilegier för privatbanker eller assosiationer, som röra sig med andra sedlar än Rikets mynt. b) Successiv indragning af creditiver från Banken, i denman en tionde hufvudtitel blir i tillfälle att förlägga den större rörelsen och af stor credit i behof varande näringar inom landet, deribland det för Riksg.cont. sist indrages. c) Att vid begagnandet af depositionsrätt i, och såsom följd, assignationsrätt på Banken, assignationsbeloppen må inskränkas till valeurer af minst 100 r:dr b:co. d) Att
Bankens cassör i ränterierne hållas ständigt tillräcklige. e) Att Riksg.cont. till Banken lemnar statsobligationer till motsvarande belopp af de nuvarande fastighets- och odlingslånefonderne, löpande med 3 proc. ränta och 2 proc. capitalafbetalning. 3:o Medel: a) Af Banken öppnad ömsesidig vexelcredit på utländska större handelsplatser, såsom Hamburg, Amsterdam, London, Paris, Genua, Berlin och möjligen Petersburg och Köpenhamn, lill belopp af 2 ä 3,000,000 rulf specie på hvartdera stället, under contract, att vexel ömsesidigt drages på 30 dagar efter sigt och ålerdrages directe inom 30 dagar ifrån acceptens datum, men eljest, inom samma tid, öfver annan af förevarande orter, dit vexeln kan säljas, under avis, att draga motsvarande belopp på den, som första vexeln dragit eller, der sådant inom tiden ej kan ske, öfver annan af förenämnde orter o. s. v. b) Att Banken vid hvarje länsresidens, utom det district, der dess lånerörelse i Banken directe kan lämpligen besörjas, såsom Stockholms stad och län jemte provinserne Upland och Södermanland, häfver ett ombud, som, jemte Konungens Befdude, besörjer Bankens lånerörelse inom provinsen uti discontväg, expedierar på Banken ställde vexlar för i räuteriet för Bankens räkning nedsatte medel till motsvarande belopp motvexlarne; altför de vid uppbörden ingående så väl stats- som riksgäldsmedel, deröfver uppbördsförslager till K.
Stats- och R.
St:s Riksg.cont. ingått, jemte assignation på R.
St:s Bank lill motsvarande belopp, samt underrättelse att medlen i ränteriräkenskaperne blifvit omförde från Stats- och Riksg.cont:s till Bancoverkets medel; attalia vid uppbörden eller genom invexling förslitne sedlar insändas till Banken, med reqvisition af nya, der de för rörelsen inom provinsen äro behöflige.
Den 19 December. 563 c) Alt
Banken öfvertager omsättning på sin disconlrörelse af den lånerörelse, privalbankerne bittills besörjl, der låntagarne äret i tillfälle att ställa godkänd säkerhet. d) Att alla de i 3 punkten litt.
a. nämnda vexelcrediter beräknas såsom tillhörande Bankens metalliska cassa och sålunda beräknas för bestämmelsen af det belopp sedlar, som Banken må i rörelsen låta utgå. e) De på tionde hufvudtiteln, enligt 2 punkten litt. e., flyttade fastighets- och odlingslånefonder disponeras af K, M. och blifve under Riksg.conUs förvaltning, dit jemväl
Bankens behållna vinstmedel öfverlemnas, till ständigt stigande fond för näringars, slöjders och jordbruks understödjande roed lån mot låg eller ingen ränta, men bestämd capitalafbetalning inom en tid af 10, bögst 20 år, sedan frän denna vinst afgått ränta och capitalafbetalningar på Riksg.cont:s till Banken lemnade obligationer, såväl för den s. k. grundfonden, som den för fastighets- och odlingslånefonden.
() Upphörandet af bestämmelserne, rörande maximibelopp för utlåning i discontväg, med stadgande, att endast erbjuden säkerhets beskaffenhet må bestämma rättighet till lån, g) Omsättningsrält ä discontlän må blifva beroende af Bankförvaltningen, så ofta någon förändring uti säkerheten uppkommit, eller Bancostyrelsen finnér sådant för Bankens säkerhet nödigt, samt ali icke längre lid än (» månader må bestämmas för Bankens utlåningar i discontväg; att i allmänhet för sådana lån, som öfverstiga 20,000 r:dr, omsättning icke äger rum, utan full inbetalning vid förfallotiden. h) För Bankens utlåningar från dess fdialcassor i landtränterierne ansvare Konungens Bef:h:de jemte bankombudet, att bankförfattningarne varda iaktlagne och att Banken äger full säkerhet för lånens återbetalning. i) I ränleriet kommer en särskild cassakista för Bankens der befintlige medel att förvaras, försedd med 4 lås, dertill Bankens ombud har en nyckel och de, som enligt författningarne till ränlericassan hafva nycklar, hvar sin sådan, att inrättas; och skall Bankens ombud vara biträdd af en bokhållare, som tillika är cancellist och vid ombudets förfall företräder dess ställe, håller räkning öfver de i ränteriet befintlige bancomedlen jemte den med dessa medel bestridda lånerörelse samt assignei ingar på BankeD, så ock bestrider cancellislgöromålen för correspondancen. k)
Vexlar lill utländsk ort må på det sätt jemväl uti provinserne från Banken bekommas, att beloppet uti ränteriet insattes för Bankens räkning och attesten, behörigen annoterad i landscoutoret, till Banken insändes, jemte den för sådana vexlar bestämda tara, med uppgift på den ort, till hvilken man önskar vexeln ställd. 1) Banken äfvensom filialcontoren tilläggas fribrefsrätt. m) Invexlingen af Bankens sedlar verkställes ensamt med Svenskt silfvermyut, enligt myntbestämningslagen, eller i Svenskt Don 19 December. mynladt guld, efter det värde i silfver, guldet för tillfället äger, samt genom vexlar, ställde lill inlösning [iä utländsk ort, vare sig i utländskt eller Svenskt siifvermynt, efter del skron oell korn, mynten ömsesidigt äga. 11) Enär vexelcursen faller under pari, må Bancostyrclsen berättigas all, då den finner Bankens fördel dermed förenlig, uppköpa säkra vexlar oell indraga silfver. 4:0.
Följder: a) Bankens oberoende af handelsförliållandernas flucluationer, vinstens ständigt stigande belopp, i samma mån som dess lånerörelse i disconlväg ökas oell vexelköp slutes. b) Genom den föreslagna förenklingen i Bankens lånerörelse är afsedt tillfälle för Banken, att kunna nise ombud oell deras biträden vid de landtränterier, der Banken skulle äga lilialcassor, utan att i betydlig mån komma att öka verkets tjenste111 a mia personal. c) För enskilde, att, utan behof af commissionärer i Slockholm, kunna hvar i sin ort fä sina behofver af län och omsättningar »fhjelpta och för den större rörelsen såväl inom som utom landet kunna erhålla vexlar på Banken eller annat ränteri, i stället alt nödgas med posten under recommendation afsända penningar för liqviders afslutande i andra provinser eller ä utländska orter. d) Ständigt ökad förmåga för Styrelsen att bereda förlag ät näringar lill varualsiring, oell i samma proportion växande nationalrikedom, som leinnar tillfälle, att vid möjligen inträffande krig, ulan samhällets skuldsättning kunna, genom utfärdande af statsobligationer, funderade på yle årligen inflytande medlen i capitaine!! ränteafbelalningar, som för lånen till näringars oell slöjders förläggande utgått, hvilka derigenom, sä alt säga, komma alt liqvitleras ulan Statens grävation, finna medel lill krigets utförande.
Vid 3 punkten litt. d af det nu upplästa vill jag tillägga, att denna punkt törnsätter klarligen, att den proportion, som efter banklagen är bestämd, som 5 till 8, bör bibehållas orubbad, oell icke nedgå till hvad några talare här begärt, nemi. som 2 lill 5, än mindre till hvad Utsk. föreslagit, ty det vill säga detsamma sorn ingenting för betryggande af Bankens invexling.
Vid samma punkt litt. e ber jag att få förklara, det min mening med öfverflyltandet på Regeringen af dessa fonder, är att etablera en 10:de hufvudtilel för jordbruks och näringars samt slöjders understöd, dit jemväl Baneovinsien skulle komma att gå, sedan ränta och capitalafbetalning till Riksg.cont. blifvit gulden för de obligationer detta verk till Banken skulle lenina; men utvecklingen af detta är naturligtvis beroende af BancoUtsk:s blifvande bearbetning.
Jag skulle tro, att ingen af eder, mine Hrr, misstager sig derom, att genom denna förändring det blefve Staten Sverige, som samlade capitaler och rikedom.
Tillika måste jag förklara, att jag instämmer med Gr.
Horn deruti, att det är högst oegentligt att tala om Bankens grundfond.
Banken äger icke annat än förbindelser att uppfylla, och handlingar, som bestämma dess förmåga dertill, samt silfvercassan.
Af Den 19 Decem ber.
505 dessa är den ena ingen bit bättre än den andra; de äro alla äf samma natur, och således alia grundfonder.
Delta oegenlliga ord bade likväl efter 1834 års riksdag slagit så an [ni ii. St., att sista riksdagens SlalsUtsk. berättade för Ständerna, att vi hade en grundfond äfven för statsverket, och detta antogs, eller, rättare sagdt, lick sä förblifva.
Nu hafva vi, Gild ske lof, kommit så långt att vi tinna, alt denna grundfond icke var annat än del föregale årets inkomster, som skulle användas lill det följande årets utgifter, och att det således var ganska befängdt att kalla det en grundfond.
Sammalunda hoppas jag, att BancoUtsk. må vidtaga den högst obetydliga, men i afseende på Svenska språket dock nyttiga reformen, att kasta ordet grundfond genom fönstret och bell enkelt tala om Bankens tillgångar och skulder.
I afseende pä litt. g nödgas jag återgå (ill en fråga, som blifvit omnämnd af Hr von Hartmansdorff, i hvars åsigt jag instämmer, nemi. att om ulvexlingen i luckan börjar blifva af den beskaffenhet, alt Baucoslyrelsen finner, alt sil frel exporteras, Bancostyrelsen genast bör indraga all utlåning i Handelsdisqonten och i annan disconlrörelse lån öfver 3,000 r:dr, samt icke, såsom styrelsen under de föregide åren gjort, låna åt herrar köpmän penningar, som de utvexla i luckan mot silfver, det de sända till Lubeck.
Sedan dechargebelänk. är afgjordt, och del således icke kan inverka pä Bancofullnns personer, så kan jag säga, ali de beslut, som i denna väg blifvit fattade inom Banco styrelsen, hafva varit mera än förunderliga.
Både Svenska speciel' och piastrar såldes, lill en ypperlig förtjenst för exportören, under deras rätta värde.
Först till det värde, hvarför Banken lick dem, nemi. 122 sk., sedan till 125.
Anledningen till sistnämnde prisbestämmelse lär varit, alt en af Hr Schartau från Hamburg anskaffad attestat öfver af honom för Bankens räk ning dä försålda 1000 piaster och 1000 gamla speciel' utvisade, att piaslrarne der såldes för 125: 8, och Svenska speciel' för, om jag rätt minnes, 129 sk. 4 r:st.; men Fullmäktige bestämde icke utvexlingspriset sä högt, utan ansåg sig böra lemna runstyckena lill premium åt exportörerne, så att det för piastern blef 125 och för specieu 129 sk.
Saken är nu förbi; men på det att icke något sådant mera må kunna inträffa, har jag föreslagit, att Banken aldrig må befatta sig med annan silfverhandel och uppköp, ulan för invexling af sina sedlar med ensamt i Sverige enligt mynlbestämningslagen slaget mynt.
I afseende på lift. h torde jag icke behöfva nämna, att när jag säger Konungens Bef:li:de, sä menar jag icke honom personligen, utan Konungens Befdude biträdd af sin secreterare, och i hans frånvaro, de som embetet i hans ställe förrätta.
Förändring i denna organisation, om den icke gillas, må Utsk. föreslå efter hvad det funné bäst.
Jag tviflan icke på, att det allvarliga ifrågan skall förmå Utsk. att vid dess slutliga behandling icke lemna oupptaget och obesvaradt hvad jag här tagit mig friheten att framställa.
Kan del utbytas emot något bättre, så skall det vara mig obeskrifligen fägnande.
Kan det icke, så önskar jag att Utsk. 566
Den 19 D eccmber. antingen mätte antaga eller ock vederlägga min framställning.
Ty det är icke Bankens ordnande ensamt pä sidan om samhället, det är samhällets behof i främsta rummet och Bankens i sammanhang dermed, som mäste afses, när man vill ordna financerna inom landet.
Hr Cederschjöld, Behr Gustaf:
Efter denna långvariga discussion, som nu upptagit tre länga plena, har jag begärt ordet, icke derföre, som skulle jag tro mig kunna säga någonting, som icke förut bättre blifvit af andra talare sagdt; utan blott för alt visa, alt jag icke alldeles upphört att vårda beståndet af den realisation, hvarom jag för 29 är sedan, vid 1815 års riksdag, först väckte motion, och hvartill jag dä nppgaf planen.
I början vann jag intet medhåll, men jag förnyade vid nästföljande riksdag samma motion och stridde framgent för denna ide', intilldess att allmänna opinionen började sä kraftigt understödja mig, att jag kumle draga mig sjelf tillbaka, .lag vill nu återkalla i minnet, att denna realisationen då Idet’ ansedd nödvändig, emedan det icke tycktes vilja blifva någon gräns för cursens stigande.
Den glädje jag erfor öfver realisationen blandades snart med någon oro, dä jag erfor Ständernas bifall lill privatbankers inrättande, hvilka lingö utgifva egna sedlar, sorn pä den allmänna rörelsen hade samma inflytande sora hade Stalsbanken sjelf utgifvit. dem.
Jag varnade för denna åtgärd, men min röst hördes icke då.
Man har nu vid denna riksdag myckel undrat öfver hvad orsaken kunde vara till det trångmål Banken har erfarit.
Jag lyckor, att. saken är ganska klar.
Genom de lätta lånelillgängarne har man fält medel i händerna att tillfredsställa sitt begär efter lux, och derigenom har importen kunnat öfverstiga exporten, samt silfret följaktligen fält ersätta bristen.
Man har sålunda begått samina fel, som man ville bola genom realisationen, dä man nemi. har utsläppt nya sedlar fast under ett annat namn.
Det är således otvifvelaktigt, alt om man ännu ytterligare förökar de utelöpande mynlrepresenlativen, sä skola olägenheterna blifva ännu svårare, och Banken kan dä snart blifva ursländsalt att honorera sina förbindelser.
Jag har ifrån början sagt, att det finnes tvä sätt alt tillintetgöra realisationen.
Det ena vore att göra privalbanksedlarne gångbara i Kronans uppbörd, och detta har redan blifvit i någon män föreslaget ; det andra att köpa silfver till högre pris än Banken erhåller i vexling.
Jag lemuar derhän om icke äfven denna sednare mesureu har blifvit försökt, genom köpen utifrån mot räntefria län o. s. v.
Det ges i allmänhet icke mera än ett enda sätt, hvarpå rörelsecapitalet rätteligen kan ökas, nemi. genom införsel af silfver, dä exporten öfversliger importen.
På det sättet endast kan mynlstockeu naturligen ökas; men vi hafva brukat anticipera pä hoppel alt rörelsen skulle ökas och likasom växa i det artificielt ökade rörelsecapitalet.
Sä har det också nu börjat ske; och vi se nu att cursen äter har fallit och länge hållit sig under pari, hvilket bevisar, alt förhållandet har börjat rälta sig lill och med till vår fördel.
Att nu vilja inlåta sig i vidlyftiga Den 13 December. oell könsliga åtgärder för att consolidera Banken, såsom det kallas, sedan nirsen just liar visat, att Banken är solid, tycker jag är likasom att gå ut för att söka den sorn redan var hemkommen. öian liar 1111 likasom fordom hållit stora loftal öfver den ypperliga nyttan af lån och ökade sedelemissioner, och man har sagt nu, likasom då, att landet tillväxer i produetion genom dessa lättade lånelillfällen.
Detta är visst i afseende sant.
Och sådant var förhållandet icke blott med den stora sedelutsläppningen omkring år 1809, utan äfven med sjelfva riksgäldssedlarne.
Men icke dess mindre lär
Väl ingen vilja bestrida, att båda dessa financiella revolutioner voro olyckliga för landet.
Man säger, alt en skuldfri man, som på ett litet hemman hade sin larfliga bergning, har genom län kunnat öka sin produetion betydligt; men jag fruktar, att om del skett t. ex. till 10 proc., så har han derjemte genom lux och flärd ökat sin consumtion till 15 eller flera proc.; sä att man snart kan uträkna huru lång tid han behöfver för att producera sig utfattig.
Jag kan derföre icke anse det såsom någon lycka för landet, alt det producerar mera, om producenterna ändå blifva fattigare.
Man har talat örn handelsbalancen, och della är, om jag sä får säga, en käpphäst, hvarpå manbar ridit i långliga tider.
Redan vid 1815 års riksdag sökte man skrämma sinnena för delta spöke, då vi icke hade reelt mynt, och då ut- eller inströmning af silfver följaktligen icke kunde äga rum.
Särskilda Utskottet uppgaf då, att vi från 1803 till och med 1807 legat i jemn öfverbalance, till ett sammanräknadt belopp af 12,535,756 r:dr b:co, under det att cursen likväl varit i eltjemnt, ehuru mindre betydligt stigande; och Utsk. mente, att cursens hastigare stigande under de följande 5 åren eller till slutet af år 1812, var en följd deraf att vi under denna tid hade på handeln förlorat 11,778,188 r:dr b:co.
Men brist på vexlar hade val då ännu icke bort finnas, emedan det ännu återstod 759,568 rullat den föreg:de periodens samlade handelsvinst.
Man fann derföre, att cursens stegring blott var en följd af den stora sedelutsläppningen ur Banken, En viss talare har klandrat Bancofullm., för det att de icke upplogo utrikes län, för ali skydda Banken emot påkänningen af Finska sedlarnes indragning.
Den värde talaren sade, att det hade varit Banken detsamma om räntorna gingo till Hamburg, eller såsom förut till Finland.
Men han har dervid glömt att bancosedlarue gingo i Finland räntefritt.
E11 värd talare har sagt, alt landet säkrast kan lijelpas ge nom tarflighet, och jag biträder gerna den meningen; men huru skulle delta mål kunna vinnas?
Huru förhatliga öfverflödsförordningar äro, kunna vi sjelfva minnas.