Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag instämmer derföre med motionären i den åsigt, att den philantropi, som bjuder omsorgsfull och rättvis vård om brottslingen, låter väl förena sig med skyldigheten att, genom lagliga och allvarliga medel, hindra honom att göra samhället mera skada än han gjort; ty samhället eller det stora liela står i första rummet, och individen, i hvilken cathegori han sig befinner, i det andra.
Det exempel af Carlskrona arbetscompagnier, der krigslagarna tillämpas, ehuru denna personal ej aflagt krigsmannaeden, som jag åberopat, talar för saken.
Sedan i8o4 har denna lagstiftning, i afseende på dem, blifvit använd.
Väl hafva de militäriskt befäl; men ehuru illa qvalificerade personer de än äro, arbeta de likväl inom Carlskrona utom sina caserner, och till en del hos enskilde, utan fjettrar och utan annan bevakning, än en så kallad båtsmanscorporal, i intet hänseende qvalificerad att imponera på dem.
Betydliga oskick afhöras dock ej i följd häraf; väl rymma fångarne någon gång, men de ertappas, och några gröfre brott förspörjas sällan derunder af dem begångna.
Detta tyckes bevisa, att en sådan lagstiftning ej är oriktig, då den så länge existerat, utan att visa några menliga följder.
Att således tillämpa likartade lagstadganden på de med förenämnde arbetscompagnier lika qualificerade personer uti de correctionella arbetsinrättningarna, hvarest fångarnes antal är betydligt större, synes icke gå menniskorätten för nära, men deremot kräfvas af vården om samhällets.
År i83a erhöll Fångvårdsstyrelsen nåd. befallning, att upp - Den 15 Februari f. ra. 33 uppgöra elt förslag, ledande till mera utrymme och en bättre utväg, än den, alt lemna det då återigen uppnådda öfvertaliga antal lösdrifvare sysslolöse inom länshäktena.
Detta förslag upprättades år i833 och innehar en framställning om fördelarna af vissa fångars ställande under krigslagarna, och i följd deraf, om tillökning i Carlskrona arbetscompagnier och piönnier-corpsen, samt om uppsättande af ett arbets-compagni för arbeten vid flottan i Stockholm, bildadi af sådana lösdrifvare, som aldrig begått någon förbrytelse.
I samma förslag framställde
Fångvårdsstyrelsen jemväl utvägen af en frivillig deportation af lifstidsfånge!'.
Dessa förslag hafva genomgått de vanliga instanserna af vederbörandes hörande, men äro ännu under behandling.
Om emedlertid de nyttiga åtgärder och inrättningar, som nu äro i fråga, blifva vidtagna, kunna dessa förslag måhända ännu blifva obehöfliga, men år i833 voro de deremot redan ganska behöfliga.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum kl. L till 7 på eftermiddagen komme att fortsättas.
Jag har egentligen endast begärt ordet , för alt vederlägga Hr Stråles anmärkning, det krigsartiklafna ej skulle kunna tillämpas på fångar, emedan desse icke aflagt ed; men då Gr. Löwenhjelm upptagit och fullständigt vederlagt denna anmärkning, vill jag, i afseende härå, endast anmäla, det jag instämmer uti Gr. Löwenhjelms yttrande.
Jag anser nu äfven, i likhet med Gr. Löwenhjelm, det vai a olämpligt, att samma lagstiftning, eller krigslagarna , skola gemensamt gälla för krigsståndet och förbry tärne; och jag vill derföre göra den ändring i mitt förra skriftliga anförande, deruti jag instämt med Frih. Cederström, att jag önskar stiftandet af särskilda strafflagar för fångarna, som stå i närmaste öfverensstämmelse med krigslagarna, men hvilka icke må kallas krigslagar.
Jag tror likväl icke, såsom Gr. Löwenhjelm, att militären derföre skulle blifva förblandade med fångarna; ty krigslagarna hafva redan uti 36 år varit tillämpade vid Carlskrona arbeiscompagnier och uti i4 år vid Carlsborg.
För öfrigt får jag, i anledn. af de mångå anmärkningar, som blifvit gjorda mot correct.inrättn.mas närvar, tillstånd, och den jemförelse, som emellan dem och utländska correct.inrättn:r blifvit anställd, endast tillägga, att jag skulle tro det blifva lätt, äfven uti Sverige, att inrätta dem efter bästa utländska mönster, allenast It.
St. vilja anslå fullt tillräckliga medel dertill.
En ledamot af delta Ständ har behagat vända sig till mig, för att få en upplysning, den lian trott mig kunna meddela.
Jag är, i detta afseende, redan förekommen af Frih. Åkerhjelm; och det åter a H. 5 34 Dea i5 Februari f. ra. står således för mig icke något annat, än alt referera mig till hvad han anfört.
Åkerhjelm har, pa ett upplysande vis, omnämnt en del af de orsaker, som föranleda till brottens ökande, och gifvit oss anleda, till det hopp att i framtiden erhålla förändrade och förbättrade föreskrillet till afhjelpande af nuvar. tillstånd; men som dessa äro aflägsna, och nöden står för dörren, mäste nu genast ändamålsenliga åtgärder vidtagas.
—Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att min motion afser 2.‘nc ämnen; jag har hegart, att LagUtsk. malte utaf Ständerna åläggas, alt, i sammanhang med criminal-lagen, som förmodligen under denna riksdag förekommer till granskning, uppgöra förslag till förbättrande correct.anstalter.
Då detta naturligtvis mäste blifva högst ingripande uti de förhållanden, som nu existera och medföra förändring uti nuvar. fängelse-systeme, hvilket ej dertill kan tillämpas, har jag icke ansett mig böra uppgöra förslag till nya correct.inrättntr, ty jag trodde, att det fanns skickligare personer dertill än jag.
Jag har blott velat förekomma nuvar. onda, för hvilket en gräns måste sättas, om det icke skall medföra allas vår undergång.
Det är i anleda, deraf, jag framställt några punkter, som skulle bidraga dertill, men några inkast hafva mot dem blifvitanförda.
Jag kan icke dela Gr.
Posses åsigt, att krigslagarna böra gälla till en del, och icke i alla fall, och jag tior icke heller att det går an; ty först måste då, vid hvarje tillfälle, undersökas, om det varit ett sådant fall, att krigslagarna borde tillämpas, eller måste några nya föreskrifter derutinnan lemnäs.
Hr Cederschjöld och en annan värd talare hafva uter förklarat, att de visserligen ville förena sig i den åsigten, att krigslagarna borde användas, men alt de då borde benämnas annorlunda.
Det kan göra detsamma, och jag förenar mig gerna med honom samt med Gr. Löwenhjelm derom.
— Jag anser mig böra tacka Gr. Löwenhjelm, som så kraftigt understödt mig, bättre än jag sjelf kunnat göra det; ty jag erkänner.min oförmåga att, såsom sig bort, kunna utveckla ett så vigtigt ämne: jag har blott uppträdt för att, så vidt möjligt är, besvara de anmärkntr, som äro gjorda mot sjelfva saken.
Hr Cederschjöld har lagt mig till last, att jag skall hafva beskyllt Styrelsen på Långholmen för de oordningar, som derstädes timat; men jag har icke på något sätt angifvit något sådant, ulan har tvertom i min motion yttrat, att Styrelsen, på ett ganska berömvärdt sätt, uppfyllt sina svåra åligganden, ehuru det icke stått i mensklig förmåga att, med nu befintliga lagar, förekomma och hindra aila oordningar.
Det har blifvit 0111- nämndt af Frih. Åkerhjelm, att ett förslag varit vackt att deportera de fångar, som medgifvit sådant.
Jag hade gerna framställt ett dylikt förslag; men då jag ej med någon säkerhet kände, huruvida något sådant kunde låta sig Den 15 F ebruari f. m. 35 gtiias, afstod jag derifrån.
Då jag likväl nu falt veta, att det är verkställbar^ anhåller jag, alt, om utväg finnes för fångarnes deporterande lill Afrika eller Australien eller hvart sorn helst, Ständerne må anhålla hos Regeringen, att åtgärder vidtagas, som bidraga till detta ändamål.
Ridderstolpe, Fredi.:
Jag har trott mig finna under förevar, discussion, alt flera misstag hafva blifvit begångna.
Här har blifvit yttradt, att så väl födan, som klädsel för fångarna varit rundligen tilltagen; men åtminstone i Westerås län har största hushållning ägt rum vid länshäktet.
Fångarne hafva der till spis ägt 3 sk, och bröd; kan man väl föda dem med mindre?
Hvad åter klädespersedlarna angår, så hafva fångarne om vintern nyttjat sommarkläder, emedan de förvarats i varma arrester, och vid transporter hafva de begagnat de kapotler, som på Kronans bekostnad blifvit för dem gjorda.
Det har vidare blifvit sagdt, att man borde hindra allt samspråk mellan arrestanlerna; men det anser jag omöjligt.
Tjockare murar än i Westerås slott, tror jag, att man svårligen kan finna.
Som jag af sjuklighet varit hindrad under en längre tid alt kunna somna före kl. 3 om morgnarna, har jag roal mig med att bevaka arresterna, och jag har funnit, alt, oaktadt de tjocka murarna, hafva fångarne med fullkomlig lätthet communicerat sina tankar nied hvarandra.
Den som har god tid, kan göra mycket; och arrestanlerne hafva öfverflöd på tid.
De tala genom tecken, och benämna detta språk romani, hvilket nästan alla arrestanler känna.
Så t. ex., om de knacka i venstra hörnet af cellen i, 2, 3 eller flera slag, betecknas dermed vocalerna, och consonanlerna betecknas på samma
Sätt i det högra.
De hafva således lätt att meddela hvarandra sjua tankar, i anseende till deras öfverflöd på tid.
Endast på Amerikanska sättet, genom dubbla murar med ett vacuum emellan, kan man till viss grad förekomma fångarnes samspråk, ehuru efter min tanka ej helt och hållet.
Jag har roat mig med att lära deras språk och derigenom kommit underfund med en complott, att på den s. k. pigmarknaden i Westerås göra upplopp och rymma; på sådant sätt har jag kunnat förekomma det tillämnade försöket.
Flera andra misstag hafva äfven blifvit här begagnade, men Frih.
Åkerhjelm har derom upplyst.
Hvad jag för öfrigt kunde hafva att anföra, vill jag uppskjuta med, till dess Konungens propos., som åsyftar en förbättring i förevar, hänseende kommit Ståndet tillhanda.
Det bör icke kunna väcka någons förundran, att ett sådant ämne, som det nu förevar., åstadkommit en vidlyftig discussion inom detta Hus, och att denna discussion divergerat betydligt från den egentliga frågan; men innan man skrider lill remiss af motionen, hvilken utgärd nu endast bör vidtagas, anser jag det vara 36 Den i5 Februari f. m. nödvändigt alt sammanfatta det egentliga ämnet, så att remissen ej måtte innehålla något annat, än den bör göra.
Jag ber att få hemställa, om icke egentliga meningen med motionärens förslag är, alt få en special-criminal - lagstiftning i och för förhållandena vid correct.inrättntna; jag skulle vilja kalla den en special-lag, afseende fångars behandling vid correct.inrältnlna.
Den naturliga frågan blir då, om vi sakna en lag, som omfattar mera allmänt dessa förhållanden,, eller om vi hafva en sådan lag under utarbetning.
Jag tror mig känna, att vi äga ett criminal-lagförslag, som inom sig sluter lösningen af denna fråga.
Jag frågar då: hvarföre få vi icke då delta lagförslag i sin helhet?
Svaret lärer ligga deruti, att det af Lag-comiteen till K.
M. afgifna criminalförslag, som blifvit remiiteradt till vederböra utlåtande, lill och med till Justitiae-rådets, hvars ledamöter afgifvit särskildta betänktn, likväl ännu saknar deras gemensamma yttrande, hvarförinnan K.
M. ej vid denna riksdag kan till II.
St. afgifva propos. i ämnet.
Jag tillstår, alt då en nf Conseljens ledamöter och en af Justilioe-rådets ledamöter begär ordet, jag väntade mig att få höra delta skäl anföras.
Jag fann i stället, då Frih.
Åkerhjelm yttrade sig, alt någon förhoppning icke synes vara förhanden, alt få någon K. propos. i delta ämne.
Om jag fattade hans yttrande rätt och, så vidt jag kunnat inhemta af den exculpaloriska framställning, som upptog den egentliga delen af hans vidlyftiga anförande, skulle detta ämne includera och vara satt uti oskiljaktigt sammanhang med fattigvårdsfrågan, hvars beskaffenhet vi uti föregående plenum nogsamt inhemtade.
Jag har således, på sätt jag nyss omnämnt, tyckt mig finna af det indirecta svar Frilierren lemnat, att det ser ut, som vi ej hade alt förvänta någon propos. i ämnet vid denna riksdag.
Vi hafva endast fått ett i slatsregleringen intaget förslag alt utbetala 100,000 r:dr b:co; och det har blifvit ytlradt här i dag af Hr Cederschjöld, alt om blott penningar vankades, skulle det ej vara omöjligt att förbättra corrcct.inrättnma.
Vi hafva i slatsregleringen fåll en anleda, lill den förmodan, att en propos. skulle, såsom en bilaga till den reqvirerade summan, ankomma; men af Frih. Akerhjelms yttrande synes, alt denna förväntan ej ägt riklig grund.
Då blir frågan skiljd från alla episoder och partiella discussioner, hvilka uti en salong, sådan sorn denna, visserligen alltid kunna hafva ett visst intresse, men rut egentligen icke höra till ämnet, då här helt enkelt är fråga, huruvida vi skola inleda Utsk. alt tillstyrka stadgandet af en sådan partiel lag eller ej.
Jag får för min del förklara, att jag anser det högst olämpligt att ingå på en sådan partiel lagstiftning, helst de motiver, som för ett sådant stadgande blifvit anförda, synas vilja gå ut på att göra våra gamla lagar mera vandaliska än förut.
Jag vill ej ingå i någon speciel undersökning, huruvida stora förbrytare böra ställas under martial - D en 15 Februari f. m.
Jagar, eller på annat sätt expedieras, emedan jag icke anser lämpligt att här ingå i sådana detaljer; men jag tror, att det ej skulle
Låta stort, om R.
St. vid denna riksdag, då de sakna all ledning af Styrelsens tanka i ämnet, fördjupa sig i denna partiella, eller i hela crirhinal-lagstiflningsfrågan.
Jag må hafva orätt uti att äfven uppfatta denna fråga på ett sätt, som gör, att jag anser detta ärende icke nu böra komma under pröfning, nemi. då jag afser hvad vid denna riksdag kan uträttas eller icke.
Jag tror att, om man förbiser en sådan synpunkt, som rätt eller orätt må kallas politisk, vet man icke, hvar man stannar.
Jag tror, att denna riksdag kan blifva ganska kraftig i att åstadkomma correctiver för hvad som skett; men att den blir alltför kort, att tillvägabringa lagförslag, der principerna äro omtvistade, oell detaljerna lätt kunna leda till oändlighet.
Jag vill undvika sedana detaljer och jag hemställer, 001 icke det vore bättre, alt vid remissen till Utsk. gifva den hänvisning, som endast genom discussionen kan lemnäs, och i annan form vore grundlagsvidrig, att R. o. Ad. icke vill ingå i sådana detaljer af frågan, samt att R. o. Ad. väntat att få en nåd. propos. först och främst på criminallagen, som så länge varit utarbetad, och sedan, samt i sammanhang dermed, en K. propos. om det speciella, nu ifrågavar. förslaget.
Frih. .Sprengtporten, Jac. Wilh.:
På sätt en värd talare nyligen anmärkt, synes denna discussion hafva fått en större omfattning, än motionen egentligen föranledt; men då, under discussionen, åtskilliga satser blifvit yttrade, och upplysningar meddelade, som inflyta på hela frågan örn correct.inrätlnlna och fångvårds - systemet i allmänhet, samt enär man icke isoleradt kan betrakta frågan om stiftandet af en ny lag för fångarna, ulan att göra sig begrepp 0111 sättet för häktenas organisation i öfrigt, anser jag mig böra ingå i hufvudfrågan.
En ledamot har yttrat, att det som hindrat
Fåugstyreisen från att kunna etablera ett bättre correct.systeme, än det som hittills ägt rum, haft sitt ursprung uti en felaktig lagstiftning för fångvården.
Samme ledamot har äfven upplyst, att dessa inrättningar varit lill sin princip i så målto felaktiga, all de pä en gång blifvit en art barmhertighets-anslalter och correct.inrättnrr.
Jag tror, all denna sammanblandning af 2:ne principer till och med gått så långt, att man inom samma fängelse sett förvaras barn, sorn blifvit upptagna, för det de beltlat, och der uppfostrats, till dess de uppnått manbar ålder, samt stora brottslingar, ditförde från fästningarna.
— Det har äfven blifvit upplyst, hvad jag erkänner utgöra en intressant statistisk tableau, i fråga örn våra fängelseinrättningar från 1815 intill närvar, tid, nemi. alt 1813 eller 1815 fanns en förbrytare på ett antal af i,5oo personer, och i835 en af 652.
Då dessutom det är en allmänt erkänd sanning, alt de olyckliga följderna af vårt fängelse - 38 Den i5 Februari f. m. systeme och våra förfaltningar om laga försvar, samt hvad dermed äger sammanhang, öfverstigit sina gränsor, och inga delade opinioner derom finnas, åtminstone i hufvudstaden, för hvilken correct.inrättn:s närbelägenhet är en olycka ; måste jag hylla den mening Gr.
Frölich yttrat, att det utgjort ett stort bevis på Regeringens omtanka, örn R.
St. fått emottaga en K. propos., som på en gång framställt administrationens principer och ett förslag i ämnet.
Jag delar också den mening, att det torde blifva svårt för R.
St., att under en 4 månaders riksdag, till hvilken tid den enligt grundlagen är inskränkt, kunna åstadkomma ett förslag, utan annan ledning, än de partiella meddelanden, som kunna finnas, dels i den K. propostn om ett anslag af a5o,ooo r:dr till länshäktena, samt dels uti de principer, som blifvit framställda uti Fatligvårds-comite'ens betänk., då, om jag icke misstagit mig om Frih.
Akerhjelms yttrade mening, R.
St. nu icke lära hafva att förvänta en vidare utveckling i ämnet medelst en K. propos., förrän de fått sjelfve tillfälle genomgå Fattigvårds - comiteens betänk.; men dessförinnan skulle tilläfventyrs statsregleringen redan kunna vara afgjord.
Jag instämmer visserligen med Gr.
Frölich deruti, att det finnes vid denna riksdag frågor af den mest maktpåliggande art, som företrädesvis påkalla Ständernas uppmärksamhet och angå grunderna samt principerna, hvarifrån alla förbättringar i vårt land böra åtgå; men jag tror likväl icke, att man derföre får åsidosätta alla praktiska frågor, ty efter mitt omdöme finnas ämnen af sådan vigt, att de äfven vid denna riksdag fordra Representationens uppmärksamhet, och deribland räknar jag förevar, fråga, samt förbättringar i fattigvården.
Jag tror således, i öfverenssstämmelse med den åsigt jag i sistnämnda ämne yttrat, mig äfven nu böra tillkännagifva den önskan, att det Utsk., hvartill denna fråga blifver remitterad, mätte göra sig den mödan att utreda ämnet och ställa sig i beröring med det Utsk., som disponerar stats-anslagen.
Jag tror besparingar icke här vara på sitt ställe, då de hindra oss att komma till någon verkligt statsklok åtgärd, hvilken, om den blifvit väl uttänkt, icke bör kunna mycket misslyckas.
Jag anhåller således, att Lag- och Ekon. - fJtsk:n må, vid behandlingen af denna motion, sätta sig i beröring med Stats-Utsk.
Då discussionen öfver den föredragna motionen utsträckt sig till correct.systemets flesta delar; då detta systeme, för det närvar., utgör den vig ti— gaste af våra samhällsfrågor, näst efter de rent conslilutionella; och då likväl ingen framställt det, som, enligt mitt förmenande, utgör hufvudsakliga anledningen till de bedröfliga resultaterna: så har jag äfven ansett mig böra bryta tystnaden.
Alt våra correct.inrättn:r äro misslyckade, derom höres numera blott en enda röst.
De förtära Statens Den i5 Februari f. ra. 39 inkomster vida utöfver hvad sorn varit förn (sedt; de förtära livad som är dyrbarare, nemi. sedligheten hos en betydlig del af arbetsclassen ; de utsända öfver stad och land en verklig syndaflod af förderfvade uslingar, som störa allmänna säkerheten.
— Under sådana förhållanden, var det ej utan deltagande, sorn jag såg skaparen af det correctioneila systemet inom vårt land uppträda till redogörelse för sin förvaltning och försvara sina åtgärder; om dessa ock ej kunna fullt rättfärdigas, trodde jag dock, att saker kunde anföras, som åtminstone borde mildra omdömet öfver de 0- 1 y c k liga resultaten.
Med förundran hörde jag då anledningen sökas uti värfningsstadgan, heminansklyfningar och dylikt.
— Beträdande brmmansklyfningen, hafva vi inom vårt land ett starkt och upplysande exempel uti Provinsen Dalarne, der densamma af ålder varit sträckt vida under hvad man nu behagar kalla besutenhet; och likväl hafva innebyggarne i della landskap varit kända såsom särdeles redlige och duglige.
— Pä helt andra håll tror jag anledntna måste sökas, och de framställa sig för mig tydligen i våra polisoch strafflagar.
Vi höra här i Sverige lalas om en förbrytelse, okänd för hela den öfriga verlden, kallad lösdrifveri, bestående endast uti oförmåga, all på förhand visa, hvarmed man kan förtjena sitt uppehälle.
Man har ansett en person i sådan belägenhet vara utsatt för så stora frestelser att blifva brottslig, att man redan på förhand borde behandla honom såsom sådan.
Om afsigten med lösdrifvarens inspärrande från början varit att hindra honom begå brott, har åtminstone aldrig något mål varit mera förfeladi; ty just derigenom har han blifvit uppfostrad till det, hvarifrån man ville afhålla honom, då deremot, om det varit honom medgifvet, att med fritt användande af sin arbetskraft söka sin knappa utkomst, lian måhända arbetat sig upp lill en lycklig och nyttig samhällsmedlem.
— Den öfverdrifna försigtighet, som iakttagits mot lösdrifvare!!, har deremot uraktlåtits mot den verkligt brottslige.
Efter ett straff, inskränkt antingen till en kort stund, såsom spö och ris, eller till några dagar, såsom vatten och bröd, anses han hafva gäldat sin skuld till samhället; och allenast en person (innes, som vill lemna honom s. k. laga försvar, kommer han på fri fot, med föga fruktan för förnyandet af ett snart öfvergående straff, sedan han upphört att vara känslig för den dermed förenade vanäran.
— Det har lange varit insedt, att samhällets trygghet och möjligheten af den brottsliges förbättring borde befrämjas genom straff, sorn, utan att för ögonblicket vara så skarpa, som dem vi nu använda, deremot utsträcktes till en betydligt längre tid , till tvångsarbete för eli eller flera år.
Vi hafva ett lagförslag, utarbetadt enligt denna grundsats-, det var färdigt redan före sista riksdag, och det vore önskligt, att
Styrelsen begagnat denna långa mellantid för att så bereda detsamma, att det nu, med eller utan modificationer, 4° Den i5 Februari f. m. kan framläggas till Ständernas definitiva antagande; ty. jag upprepar det, ulan en genomgripande förändring i lösdrifveriförfattningarna och strafflagen, väntar man förgäfves, att correctionshusen skola motsvara sitt ändamål, om ock en eller annan dermed nu sammanhängande olägenhet skulle kunna mildras genom mera partiella åtgärder.
Beträffande det inre ordnandet af correctionsanstalterna, hafva åtskilliga detaljer här med mycken skicklighet blifvit utvecklade; och jag vill blott tillägga, att jag deribland i främsta rummet ställer ordnandet af en noggrann polis ibland fångarna, som åter fordrar en speciel lagstiftning för dem.
— Det är en längesedan erkänd sats, att brottmålslagar måste vara afvägda efter den utveckling i sedlighet och civilisation, hvartill det samhälle hunnit, inom hvilket de skola tillämpas, och då den lilla staten i Staten, correct.- huset, i detta afseende företer en så afgjord skiljaktighet, fordrar det äfven en helt olika behandling.
Af samma skäl följer äfven, att krigslagarna alldeles ej kunna vara för detta ändamål lämpliga.
— I Ivänne fall måste väl den speciella fånglagstiftningen med dem öfverensstämma, nemi. att extrajudiciel bestraffningsrätt inom en viss gräns medgifves, och alt, äfven der denna får tillämpas, processen bör vara mera summarisk än vanlig rättegångsordning: deremot mäste sjelfva straffen vara af helt olika art; vid krigsmakten böra de hufvudsakligen bestå i ambitionsstraff, hvilkas verkan på corretionisterna sannolikt blefve ingen.
— Näst efter behofvet af myndighet för fångbefälet anser jag vara det af sysselsättning för fångarna.
— För ett par år sedan besökte jag correctionshuset i Malmö; jag fann der vid pass 800 fångar, alldeles såsom vi nyss hört Landshöfdingen på stället beskrifva, sammanpackade i stora salar, och af detta betydliga antal var det endast vid pass en fjerdedel, som hade någon sysselsättning; de öfrige voro helt och hållet öfverlenmade till den ostörda ledighet, hvilken vi hört en annan Landshöfding uppgifva, såsom orsaken till fångars framsteg i det onda.
Näst efter dessa förbättringar anser jag böra komma ett väl ordnadt cellsysteme, enligt den erfarenhet som blifvit funnen på andra sidan verldshafvet, och äfven i de sista tiderna å ett eller annat ställe inom vår verldsdel.
Dertill fordras visserligen betydliga summor, men dessa kunna af B.
St., med mycken nytta, lill detta behof anslås, så snart de förändringar, jag ofvanföre antydt, förut blifvit verkställda.
Om Ständerne åter, innan de nödvändiga förbättringarna i lag och författningar blifvit åstadkomna, anslå medel lill uppförande af nya fånghus; så torde väl en och annan förhoppning derpå grundas, men följden blifver endast, att en annan riksdag får mötas med ny missräkning, nytt missnöje.
Hr Den 15 Februari f. ra.