Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ledamoten anmärker vidare den tillökning som är föreslagen i IlofRätternes personal och säger, att man icke af de förändringar i Administrativa Styrelseverken, som under flere Riksdagar varit ifrågasatta, hade väntat sig, att tillökning i Statens utgifter skulle uppkomma, i stället för besparing, hvilket likväl handt, då, genom förändringen i Commerce- och Bergscollegium, man genast måste öka personalen i Svea HofRätt.
I anledning häraf får jag vördsamt anföra, att CommerceCollegii Justitiae-Division bestått af 7 Ledamöter, utom betjening och handlade på sin höjd 200 mål om året.
Denna Division försvinner aldeles.
Bergscollegium med 7 Ledamöter utom betjening har handlagt vid pass 80 Domsmål, hvilka blifvit öfverflyttade till HofRätt och derigenom kan detta Collegium förminskas åtminstone till 3 Ledamöter.
Således vinnes på det hela en besparing af 8 Den aa December f. m. 35 Ledamöter utom betjening.
Af nämnde 280 mål kunna ungefär 240 anses gå till Svea HofRätt, emedan de återstående 4o af CommerceCoUegii-målen gå till de öfrige IlofRätterne.
Alt endast dessa 240 mål i en IlofRätt, der flere tusende årligen handläggas, skulle erfordra en serskild 4;de Division, kan icke vara förhållandet.
En sådan 4*de Division har i Svea HofRätt existerat redan förut vissa tider på året, då göromålens mängd sådant påkallat.
I anledning afen serskild uppkommen fråga, om en lämpligare reglering af samtlige HofRätternes
Divisioner och Ledamöternes antal på hvarje Division, har Presidenten i Svea HofRätt velat uppgifva, att denna HofRätt redan har i3oo mål mer än Götha, hvilken sednare, redan i flere år arbetat på 4 Divisioner, med en Ledamot mindre, på det hela beräknadt.
Presidenten i Götha IlofRätt har deremot velat uppgifva, att Götha HofRätt redan har omkring 800 mål mer än Svea.
Hvilkendera af dessa uppgifter man än må antaga för den rätta, så torde det visa sig, att de 240 mål, som från Commerce- och Bergs-Collegierne blifvit till Svea IlofRätt öfverflyttade, icke beliöft förorsaka en serskild
Division derstädes.
Är förhållandet sådant, som Presidenten i Svea IlofRätt uppgifvit, så måste det vara ostridigt, att en 4;de Di vision , i anseende till ett ökadt antal göromål, eler i allt fall varit af nöden.
Om det åter är, som 36 Den 12 December f. in. Presidenten i Götha HofRätt uppgifvit, så lärer icke i Svea HofRätt, någon tillökning af Ledamöter derföre behöfvas, så mycket mindre, som denna HofRätt redan haren Ledamot mer än Götha HofRätt.
I alla fall beror frågan derpå, huru många Ledamöter erfordras för hvarje Division.
Om de endast behöfva vara 5 till antalet, så kan Svea HofRätt sättas på 4 Divisioner, äfven med indragning af en af de närvarande Ledamöterna, såsom det redan äger rum i Götha HofRätt, der Divisionernes antal är 4 och Ledamöternes 20.
Men äfven om en tillökning af 3 Ledamöter i Svea HofRätt skall ske, så hemställer jag, om detta antal står i något förhållande lill den indragning af 11 Ledamöter, som, efter hvad ofvan är anfördt, genom förändringen i Bergs- och CommerceCollegierne utkommer, och om således denna förändring icke, tvärtemot hvad Herr Tham anfört, i alla fall måste leda till icke obetydlig besparing.
Hvad åter frågan om Löneförhöjningen för HofRättcrne beträffar, så står den icke i något sammanhang med omskapningen af nämnde Collegier; denna fråga härleder sig endast deraf, att man ej kan anse ett HofRällsRåd, med full sysselsättning, belåten med 1260 och en Assessor med 900 R:dr i lön.
Således, långt ifrån att den klandrade förändringen ökat Statens utgifter, har den tvärtom löranledt lill besparing.
Den 21 December f. m. 37 Hvad Herr Tham föröfrigt anfört angående den såkallade juridiska oreda, han säger hafva uppkommit af ifrågavarande förändringar med Bergs-och CommerceCollegierne; så förbehåller jag mig alt få besvara detta, när hans andra Memorial i ämnet förekommer.
Herr Lejonflycht, Carl Albrecht, uppläste följande:
Med otålighet har jag och flere af Befälet vid den Indelte Armeen väntat på den dag, då Konungens Nådiga Proposition om LöneRegleringen för Arméen skulle förekomma hos Ridderskapet och Adeln.
Herr Ribbing och Herr Tham hafva uti sine dictamina i förhand påkallat uppmärksamheten på denna Arméens angelägenhet; och jag tackar dem derföre, ehuru jag ej delar deras öfvertygelse.
Min föresatts är, att ej trötta Ridderskapet och Adeln med långa vederläggningar af hvad Herr Ribbing och Herr Tham anfört, med beskrifningen öfver de närvarande Lönernes otillräcklighet, eller med project till deras förbättrande.
Sanningen af, att Lönerne äro för små, är så väl känd att något mera derom ej behöfver sägas; och hvad sättet att förbättra dem angår, så förefinnes det, efter min tanka, säkrast uti Konungens Nådiga Proposition. / 38 Den 22 December f. m.
Man föreställer sig i allmänhet, att
Arméens nuvarande organisation, är skulden till Lönernas otillräcklighet, samt att om hvar och en återfick hvad han, då Indelningsverket upprättades, erhöll, vöre ingen Löneförbättring nödig.
Efter den erfarenhet jag förvärfvat mig under en 42" årig tjenstebefattning vid Indelta Arméen, och deraf en längre tid som Regementschef för arne Regementer, finnér jag denna åsigt ovigtig.
Som jag ser denna sak, har Organisation ej tillskapat de behöfvande: den har endast ökat deras antal; oell hvad det beträffar, att hvar och en vore hulpen, om lian återfick den Lön, honom är anslagen efter Indelningsverket, så skulle endast Öfversten och ÖfversteLieulenanten få en Löneförbättring; men Majorerne och Compagnie-Befälet stodo ändock nära nog på samma punkt som nu, i anseende till Lönevillkor.
De fleste af Arméens Capitainer med egna Compagnier, tjena nu för 400 o 5oo R:dr
Bro; deras löner förblifva de samma,om ock RegementsChefen tjenade för 5ooo Rd.
Vill man åter veta orsaken hvarföre Lönerna nu äro otillräckliga, tror jag den återfinnes deruti, att det som var tillräckligt 1680, ej är det 1828, hos hvilken hushållare som helst.
Den 23.
December f. m. 39
Den öfvertygelsen att Indelningsverket rubbas, om Indelta Armeens Befäl aflönas ined penningar, i stället för persedel-Räntor, delar jag ej; ty då först rubbas Indelningsverket, när de med Städerne ocb Landet uppgjorde Contractev om prästation af bäst och karl förändras och den roterade jorden undergår en ny refning och skattläggning; detta ensamt är hufvudgrunderna lör Indelningsverket.
Lika litet kan jag fatta, att några grundade faror skulle uppslå derigenom, att de Indelta Räntorna ingingo bland de öfriga Statsmedlen.
Den Regering, som vill lägga hand på penningarne, kan lika lätt göra det på persedel-Räntorne; men jag alock grundstarkt öfvertygad, att så okloka försök blefvo af kort varaktighet.
Slutligen får jag vördsamt fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, ali en Löneförbättring för Armeen ej kan undvikas eller längre uppskjutas, så vida man vill undvika Armeens upplösning.
Sältet att komma till ändamålet, kari vara mångfaldigt; men projecternas eviga födande måste en gång upphöra, om man skall komma till ett resultat: det framlagda är efter min öfvertygelse godt.
Armeen har länge nog varit tröstad med förhoppningar och calculer; della ömkliga tillstånd kan ej längre fortfara.
En 4o Den 22 December f. m. gång tala och dervid förblifva påstod Konung Gustaf den Förste vara en god sak.
Om Remiss af detta Memorial till SlatsUtskottet anhåller jag.
Grefve Possej Carl Henrik:
Då redan så mycket är anfördt i detta ämne, borde jag kanske icke dermed upptaga Ridderskapets och Adelns tid, om jag icke trodde, alt den erfarenhet jag under en lång tjenstetid vid Indelta Arméen hunnit förvärfva, dertill gåfve mig en förpligtelse.
Herr Tham anser Arméens lönings-sätt såsom en af hufvud-grunderna för Indelnings-verket.
Jag kan icke med honom dela denna tanka.
Indelnings-verket och dess egentliga hufvudgrund är det Contract, som blifvit upprättadt emellan Staten och Landet, om uppsättande och underhållande af ett visst antal stridbara män till Landets försvar, och hemmanens indelning till detta ändamål.
Dessa Stridsmän skulle hafva Bostäder å de hemmansägor, hvilkas åliggande det blifvit att anskaffa och underhålla dem.
Häraf blef den följd, att det befäl, som fordrades, skulle hafva Boställen inom det dislrict, hvarest manskapet bodde.
Vissa Den aa
December f. m. heraman anslogos till detta ändamål och fördelades på Embets- och Tjenstemän inom Regementerna, i afräkning på de löner, som sedan skulle dem från StatsVerket tilldelas.
Det är på detta sätt Boställsverket blifvit införlifvadt med Indelningsverket.
Med lönerna är förhållandet helt annorlunda; de utstakades uti penningar.
En Capitaine tilldelades 200 daler, en Major 4oo, och en Öfverste 800 daler Silfvermynt, och så vidare, för alt från Statsverket utgå.
Skattkammaren var väl rik; men det circulerande rörelse-Capitalet inskränkt.
Statens inkomster bestodo af räntor, obetydligt uti penningar; ty för Räntegifvare!! var det omöjligt att lösa räntorna; för Statsverket högst svårt, om icke omöjligt, att förvandla dem i mynt, för att sedan utdela lönerna.
Det var derföre lättare att upplåta uppbördsrätten af dessa räntor directe till Löntagaren, till ett belopp, motsvarande den uti penningar utstakade lönen.
Häraf synes att principen varit den naturliga och rätta, att Statens Tjenstemän åtnjutit lönen af Staten, det må vara i penningar eller räntor, och att Löningssättet icke är i sammanhang med Indelningsverket, ännu mindre en hufvudgrund derföre.
Det skulle blifva för vidlyftigt alt upräkna de missförhållanden och de olägen - Den 22 December f. m. heter, som af detta löningssätt uppkommit.
De igenfinnas uti de besvär, som vid alla Riksdagar ett helt århundrade anfördes.
Osämja och processer emellan räntegifvare och räntetagare förstörde det förtroende, som borde finnas emellan den som underhöll soldaten, och den som skulle hafva uppsigt öfver honom och dana honom till skicklighet uti dess yrke.
Olikhet uti lönerna skulle häraf i hög grad uppkomma, då de, utan rättelse eller jemkning med tiden, qvarstått uti i5o år.
Jag kan icke öfverensstämma med motionären uti alla de svårigheter, han framställer för uppbörden, i fall att räntorna skulle in natura lefvereras.
Det har blifvit ett vedertaget bruk att persedel-Räntorna alltid lösas, och om, i följd af hvad uti det Hedervärda BondeStåndet blifvit motioneradt, ett visst lösningspris hvart 5:te år fixerades och medelpriset af sist förflutna io årens Markegång kunde blifva grunden derföre under de 5 påföljande åren, skulle största delen af ränte-spanmålen häldre lösas än föras.
Om alla hinder för privata spanmålshandeln häfdes, är jag säker att köpare både från städerna och landet skulle erbjuda sig, att, mot erläggande af markegångspriset, handla den spanmål, som kunde in natura blifva lemnad.
Jag hyser icke samma fruktan som den värde inotionairen, att de räntor, som bor - Den 22 December f. m. 43 de uppbäras af StatsContoiret, till andra ändamål än de egentliga skulle användas.
Uti ett Constilutionelt land med granskningsrätt hos Representationen, och med redovisningsskyldighet för Statsmedlen, kan jag icke föreställa mig möjligheten deraf.
Om den värde motionairen lika med mig hade erfarenhet af alla de olägenheter, som förevarit under den tid som det yngre
Befälet sjelf disponerade dess boställen, skulle han icke endast medgifva nyttan af deras utarrenderande, utan äfven med mig yrka det.
Då de icke försäljas, och afkastningen användes till dess rätta ändamål, aflöning, äro de icke skiljde från Indelningsverket, och jag tror icke att åkerbruket vinner dervid att en Subaltern sköter sitt boställe, samt lika litet att kärlek till fäderneslandet derigenom födes, på sin höjd kärlek till hembygden.
Tham yttrar för honom vara berättadt, att vid uppskattningeu af Boställsafkaslningen icke de grunder blifvit följde, som han anser vara de enda rätta.
Det är icke ulan förtrytsamhet jag finner, alt en ädel man, med anspråk på förtroende, och, efter dess eget yttrande, med nit för sanning, skall taga en berättelse till grund för sina omdömen.
Jag är öfverlygad, att Comitéerna handlat med oväld och samvetsgrant, alt icke endast efter motionairens önskan jordens naturliga beskaj - 44 Den 22 December f. m. fenhet och hemmanens naturliga fördelar kommit i beräkning, utan äfven hemmanens naturliga olägenheter.
Slutligen önskar jag att Kongl. Majtts Nådiga Proposition i afseende å löneregleringen må af StatsUtskottet tillstyrkas.
Grefve Lewenhaupt_, Mauritz:
Ehuru jag till större delen är förekommen af de värde Talare, som redan yttrat sig i ämnet, anhåller jag likväl, för egen tillfredsställelse, att dertill få lägga några ord.
Härefter uppläste Grefve Lewenhaupt följande:
Uti en sak, för indelta Aromen af den vigt, som frågan om en ny lönereglering för befälet inom densamma, skulle jag anse mig fela mot den skyldighet mig åligger, att i min nion söka bevaka de individers fördel inom det Regemente af densamma, öfver hvilket jag för närvarande har äran föra befäl, 0111 jag ej med några ord sökte göra gällande, hvad jag tror rättvisan, och hvad jag vet nödvändigheten kräfva.
Behofvet af en löneförbättring är ett factum så bestämdt, så ovedersägeligt, att något vidare till bestyrkande härutaf vore öfverflödigt tillägga, än hvad för hvar och en, som vill derom taga kännedom, lätt skall erfaras.
Jag vågar också hoppas, att tankarne i allmänhet, ej i hufvudsaken, äro delade.
Men Den 22 December f. m. 45 jag liar hört af flere yrkas en återgång till Indelnings-verkets prima plan, och denna återgång anses sorn ett presumeradt correctiv mot den närvarande i löningsväg vanlottade belägenheten; och är det med anledning häraf som jag vördsamt anhåller få namna, att härigenom, efter min öfvertygelse, intet skulle för det liela vinnas.
Om äfven, genom ett möjligt, fast alltid långsamt återfående af de gamla verklige Öfverste-lönerne, Cheferne småningom skulle komma i åtnjutande af en betydlig lölie-inkomst, så är detta visserligen en fördel f-ör dem; men hvad nytta för öfrigt en sådan återgång skulle tillskynda det öfriga befälet, lemnar jag hvar och en alt bedomina.
Det korame alltid att stå qvar på samma punct som förut.
Jag har äfven hört sägas alt före den sista Organisationen, indelta Armeens financiela förhållanden voro lycklige, Befälets lönings-vilikor för dess utkomst tillräcklige, men nian får ej förbise, att det ej är organisationen, men väl tidens skickelser, som orsakat att de nu mera ej äro det.
Spanmålen och andra räntepersedlar voro ej dåivanpiis; man hörde ej talas om Markegång af 7 R:dr Rgs, som till exempel i år är händelsen inom Nyköpings Län, och änskönt detta låga pris, uppsäga räntegifvare ändock Spanmålen att lefvereras in natura.
Hvarthän detta skall föra löningslagaren är ej svårt alt inse, nemligen lill nöd och armod, samt 46 Den 22 December f. m. slutligen efter åsamkade skulder, dem lian ej kan betala, tvinga honom att som tiggare lemna tjensten.
Indelnings-verket, delta Monument af en stor och Statsklok Konung var, förträffligt för det tidehvarf det stiftades och är det ännu i de flesta hänseenden, men har det gemensamt med alla menskliga inrättningar, att då snart ett och ett halft sekel förflutit sedan dess stiftelse denna tiderymd kan hafva vållat behofvet af förändringar inom detsamma, påkallade af närvarande tiders kraf.
Med dessa anledningar, och i den öfvertygelse att intet annat än Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition om Löneregleringen kan, uti Befälets inom indelta Armeen närvarande bekymmersamma ställning, medföra någon verklig och snar förändring, (jag säger snar, tyden påkallas af nödvändigheten, och sen hjelp är ofta — ingen,) som jag för min del ej kan underlåta att innerligen önska att den måtte af Rikets församlade Ständer antagas, på samma gång, som vi säkerligen alla hysa inom Armeen det hopp, att fosterlandet åt sina försvarare vill bereda möjligheten afen tarflig utkomst.
Krigarens yrke, mine Herrar! är ärofullt, men det leder ej öfver rosenstigar— sjelfförsakelse, mödor och uppoffringar af allt hvad menniskan har kärast är desslott.
Vi äro deruppå beredda , och skola när det kräfves betala fäderneslandet vår skuld i detta fall; men vi vänta oss af det, och kanske med skäl, att sättas utom behof - Den 22 December f. na. 4 7 vets och utkomst-bekymrens gränsor.
I den ställning indelta Arméens befäl sig för närvarande befinner, är för de liesta hoppet, att, efter en i financiéla bekymmer framsläpad längre tjenstetid, komma i åtnjutande af en Pension, hvartill de afsina knappa tillgångar årligen sjelfve contribuerat, den enda utsigt de äga, det enda mål dit de sträfva — och mången hinner ej dit, tvungen af behofvet, att lemna tjernsten, på samina gång förlustigde inbetalningar lian gjort— och hoppet att slippa svälta på gamla dagar.
Denna tafla är ej tillfredsställande; men den är sann.
Måtte Rikets församlade
Ständer behjerta dess innehåll och dess grunddrag!
Jag anhåller alt dessa mina tankar må åtfölja remissen till vederbörligt Utskott.
Friherre Löfvenskjöldj Salomon, anförde skriftligen:
Icke närvarande den 8 dennes, då Herr Tham gjorde åtskillige anmärkningar vid Kongl.
Maj:ts Nådiga Proposition till Rikets Ständer, angående StatsVerkets tillstånd och behof, har jag derom sedermera tagit kännedom, och jag anser besvarandet af någre utaf dem ligga inom mitt område.
Tham anser den föreslagna förändringen uti KrigsBefälets aflöning innefatta en fullkomlig upplösning af Indelningsverket i denna del. 48 Den 11 December f. m.
Ett annat ordnande af Befälets aflöning, genom förändring med hushållningen af Boställsjorden, samt uti uppbörd och fördelning af de till krigsbefälet anvista räntor är ingen upplösning af Indelningsverket i denna del.
Föremålet med den ifrågavarande löneförändringen är å ena sidan, att af liela massan af KrigsBefälets lönings-anslag jemna löneförmonerne emellan lika grader af Befälet, och å den andra, att undanrödja den grundade allmänna klagan, att de skattskyldige, sorn äro anviste lill serskilte Stater med sine räntor, genom forsling och lösning, äro hårdare beskattade, än de, som utgöra sine räntor till Staten, hvartill kommer, att de mångfaldige stridigheter emellan Räntegifvare och Räntetagare, hvartill det nuvarande löningssättet gifver anledning, skulle helt och hållet upphöra, och slutligen en enklare redogörelse ej mindre för Uppbördsman än de controllerande StyrelseVerken uppkomma.
Det är således folkets förmon, som går i bredd med en förändrad jemnare lönereglering.
Den öfvergång af Statens Embetsman till Regeringens Tjenare, som genom en sådan förändring skulle uppkomma, är icke för» mig fattlig.
Med Den 22 December f. ni. 49 Med Regeringen förstår jag Statens Högste Chef.
Det är från honora, som all styrelse utgår; det är omkring honom som alla Styrelse-befattningar skola röra sig, och alla hafva Statens angelägenheter till föremål.
Jag kan således icke göra mig något begrepp om ett Statsförhållande, der skillnad emellan Statens och Regeringens tjenare kan ega rum, och en sådan förvillande tanka kan icke vinna framgång inför ett Stånd, hvilket aldrig varit villrådigt att sluta sig till sin Konung, då behofvet sådant fordrat, och hvarom Ståndets oell Fäderneslandets sammansmälte häfder framvisa så mångå stora exempel.
Herr Tham anför ytterligare att StatsContoiret, i sin underdåniga framställning rörande ett RiksMarkegångspris, glömt den förändring i priserne, som goda och onda år skola medföra, oeli hvaraf Embetsmännen, likasom, andre medborgare, böra dela följderna.
Det är just, till förekommande af de olika skatter, sora olika årsväxter medföra, och som drabba räntegifvare, som ett förbättradt beskattnings-System, hvilanda på 5 års oombytlige markegångspriser, blifvit föreslagit.
Det är för ingen obekant huru felaktige grunderne till markegångssättningarne äro, att Lånegränsen föranleder till för 7 H. 4 5o Den 22 December f. m. vånande olikheter uti skattebidragen.
Föremålet med ett annat ordnande i dénna del af beskattningen, är folkets förmon, icke Statens Embetsmäns.
HadcMarkegångspriset vid sista Riksdag blifvit faststäldt för 5 år, så hade de skattskyldige under ett år icke varit tryckte af högt uppdrifne skatter.
Så länge skatternes belopp skall bero af en frostnatt, af ojemn omvexling af torka och väta, och hvaraf den alldeles onaturliga beskattningsgrund uppkommer att ju hårdare missväxten är, ju mindre tillgångar den skattskyldige har, ju större skattebidrag skall han utgöra, så länge ett sådant förhållande varar, säger jag, så beskattar Svenska Folket sig icke sjelf.
Jag anhåller vördsammeligen att detta anförande må åtfölja Herr Thams till behörigt Utskott.
Herr Hederstjernaj Erland'j uppläste följande:
I afseende på Herr Thams yttrande uti dess Anmärknings-Memorial: ”Att mig ”är berältadt att vid uppskattningen af Krigs”Befälets Boställen, man följt den grund ”att taxera dem efter det tillstånd, hvaruti ”de vid undersökningen befunnos,” finnér jag mig föranlåten tillkännagifva min förundran deröfver, att ett emot verkligheten så stridigt förhållande vunnit trovärdighet.
Då jag haft uppdrag’ att förrätta uppskatt - Den 11 December f. m. ning med alla Boställen vid Skånska Cavallerierne, anser jag mig pligtig upplysa luiru vid dessa förrättningar tillgick.
Maj :ts Nådiga Instruction för Uppskattnings Committéerne innehöll tydlig föreskrift, att Committerade borde noga granska alla Cartor, Syne- och andra Boställs-handlingar, samt genom tillkallade i orten inom hvarje Compagnies district boende Embetsman, Landtmätare, samt kunnige Landtman och Nämndemän söka förskaffa alla nödiga upplysningar om hvarje Boställes beskaffenhet till Ägovälde, Jordmån, särskilta förmåner m. m. samt i följd af dessa upplysningar och med afdrag af livad som enligt ortens natur och brukningssätt erfordras till Boställets behöriga häfd, uppskatta dess behållna afkastning, utan afseende på hvad det samma nu lämnade i arrende, antingen det var bortarrenderadt på 3o år eller på annat sätt brukades.
Häraf synes att grunden för denna Boställs-värdering varit enahanda med hvad vid allaLandtbruks-uppskattningariagttages.
Denna princip var så mycket nödvändigare alt iagttaga, som i Skåne funnos flere Boställen, dels nyligen enskiftade, dels under enskifte, och hvilkas framtida afkastning ej kunde bedömas förr än desse kommit i fullt åtnjutande och begagnande af de dem tilldelte nya skiften.
Under denna förrättning syntes förhållandet vara nog allmänt sådant, att Ryttmästares samt UnderOfficerares Boställen, hvilka som oftast varit bebodde af 52 Ben 0.0, December f. m.
Indelningshafvarne, voro i vida bättre häfd än Subaltern-Boställen, som, i brist af byggnader och genom täta ombyten af innehafvare, ej kunnat af dem begagnas.
Jag kan derföre ej underlåta, att begagna detta tillfälle att yttra de åsigter och den öfvertygelse jag altid ägt om olämpligheten att tilldela Boställen åt Subalternerne vid Regementerne.
Nyligen har man inom detta bus hört yrkas alt desse borde, enligt Konung Carl XI:s indelningsverk, sköta sina Boställen och förena landtmanna-yrket med militaire tjenstgöringen.
Då man fäster afseende på att ett landtbruk, som skall skötas med eget tjenstefolk, fordrar ansenliga förlager, en jämn tillsyn och omtanka, om det skall lämna någon behållning, frågas billigt huru detta låter förena sig med denunga ogifte Officerarens ställning, nödvändige resor i tjensten samt hufvudsakligen långa frånvarande under vårtiden, då de mesta och angelägnaste göromålen förefalla vid landtbruket, åtminstone i Rikets Södra provineer, och huruvida icke allt detta företer obestridliga hinder för honom att kunna med fördel begagna sitt Boställe, oberäknadt den omständigheten att nästan alla desse ställen nu befinnas obebyggde, så att lian icke ens äger den förmån att hafva tak öfver hufvudet.
Detta är närvarande förhållande och vill man återföra sig till framflutna tider, kan med många facta bevisas, att då det nu så högt recomraenderade Bo - Den 22 December f. m.
53 ställs-lifvet någorlunda allmänt begagnades af Arméens Subalterner, befanns Arméen i dess mest oljenstbara tillstånd.
Jag hänvisar till Finska och 1757 års Pommerska krigsbragder.
Om ej dessa olyckliga krig belt och hållit varit en följd af de gamla och mindre tjenstdugliga Subalterner, dels med dels utan Boställen, som då befunnos i Arméen, torde dock detta i sin mån bidragit till de mindre förmånliga resultater Arméens rörelser under dessa krig framte för forskaren.