Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den har nemi. indragit den lägsta klassen, och jag har äfven omnämnt möjligheten deraf, att när de publika skolorna få den utbildning, att i dem meddelas undervisning i de ämnen, hvarmed ynglingar nu sysselsättas i de båda bumanitetsklasserne, är det sannolikt, att äfven dessa 2:ne klasser komma att indragas, och min öfvertygelse är, att en sådan indragning kommer att ske.
Men jag hemställer till Hrr:ne, om det vore önskligt att se hela denna ungdomsskara, som nu upfostras vid KrigsAkademien, öfverlemnad åt enskilda pensions-inrättningar i hufvudstaden och annorstädes.
Vore det önskligt, att se dessa inrättningar utbildade derhän, att inga fäder kunde insätta sina söner vid KrigsAkademien, innan de genomgått dessa skol-inrättningar?
Jag tror icke, att mina motståndare dertill svara ja, och då mäste man väl medgifva, att KrigsAkademien i dess nuvar:de skick tills vidare bör bibehållas.
Man har talat om den dryga kostnaden för KrigsAkademiens underhåll.
Det ligger i sakens natur, att alla tillämpningskolor blifva dyra, och att just vid dessa skolor ifrågakomna omkostnader, som vid andra skolor kunna undvikas.
Vid Lyceum, som nyss åberopades, behöfver man icke underhålla hästar, stallmästare, gevär, excercis, officerare o. s. v. och i öfrigt icke heller den materiel, som erfordras för ungdomens - öfning i topografi, artilleri och ingeniör-väsendet.
Vid Lyceum bör undervisningen icke blifva så dyr, enär detsamma icke är en tillämpnings-skola.
Detta är så påtagligt, att jag hade trott, det man icke skulle behöft påpeka det.
Någon jemförelse kan således icke äga rum emellan KrigsAkademien och dessa skolinrättningar, uti hvilka sednare, lärare och lärjunge endast behöfva rum, bord och bänkar, ljus och ved.
Om Hrr:ne gjorde sig mödan, att taga kännedom om årliga staten för KrigsAkademien och om det belopp, som deraf utgår såsom löner eller arfvoden till personer samt till materialier, skola de helt säkert komma till resultat, hvilka visa, att KrigsAkademien, i jemförelse med andra Skolor, ej är så dyr, som man nu velat påstå.
Då en sådan undersökning ännu icke är anställd, har jag grundade skäl för min klagan öfver okunnighet om förhållandet vid denna skola.
Jag vill icke vara vidlyftigare.
Jag erkänner mycket gerna att ett läroverk, vid hvilket jag tillbragt nära nog mina fleste lefnadsår, måste utgöra föremålet för min aktning, för min kärlek, och att det sårar mig att höra, att jag under 28 år fortsatt ett arbete, som afsett att lemna ynglingar en sann medborgerlig upfostran utan att deri hafva lyckats.
Äfven Den 10 December f, m. r.61 Äfven i detta fall tror jag, att man bättre kunnat se sig före innan man yttrat sig, och jag hemställer till R. och Ad:n, hvad vigt må tillerkännas mina motståndares anfall, och vill blott fästa upmärksamheten derpå, att jag ingalunda erkänner någonderas befogenhet böra vara gifven deraf, att de båda varit Kadetter.
Då den siste talaren vädjat till de 2:ne föregåendes känslor i afseende på deras egna barn, för att få desse talare på sin sida, kan iag sannerligen icke tveka längre, att ännu en gång yttra några ord, ehuru jag vet, att jag derigenom alltför mycket tager R. och Ad:s tid i anspråk.
Jag har sjelf, som jag förut nämndt, varit Kadett för 27 år sedan.
En lång tid har sedermera förflutit.
De åsigter jag som yngling hade rörande Carlberg, voro inte af mycket värde, men under årens lopp har erfarenheten lärt mig annat, och jag betraktar nu denna inrättning ur en helt annan synpunkt än förr, då jag icke hade någon insigt em fordringarna på en dylik anstalt, och jag har med hvarje år, jag beder Hr Rråkenhjelm om ursäkt för det jag repeterar detta ord, alltmera funnit ofullkomligheten i denna läroanstalt.
Här har vädjats till fäders och målsmäns omdöme.
Jag har, efter min utgång från Carlberg, varit målsman för 7 å 8 Kadetter. och jag måste bekänna, att min under denna tid samlade erfarenhet i detta afseende icke varit tillfredsställande, ty på samma gång man ställt kunskapers inhämtande vid KrigsAkademien enl. lancaster-methoden såsom beroende nära nog endast af ynglingens eget fria bemödande, så har en sjelfviskhet utbildats deraf som föranledt att äfven mycket annat vid KrigsAkademien inhämtats, som hotat att gifva ynglingen en missriktning för framtiden, och sorn alltför ofta för målsmän eller fäder medfört ej obetydliga bekymmer.
Jag skulle icke hafva yttrat detta, om KrigsAkademien vore en anstalt af föga betydenhet för landet; men det är icke så.
Dessa ynglingar utgå från Carlberg på Arméen, visserligen med ganska god militärisk underbyggnad, men också med öfverdrifna begrepp om sig sjelfva och med begär efter ett lefnadssätt af den beskaffenhet, att det icke kan vara oss likgiltigt, om dylikt smittar ifrån sig och inför ibland
Arméens befäl en anda, som icke bör finnas inom densamma.
Hvad åter angår de facta Hr Bråkenhjelm omnämnt och hvilka skola bevisa grof okunnighet hos dem, som yttrat sig emot denna anstalt, så tror jag, att just dessa facta tala för mina åsigter.
Hr Bråkenhjelm har t. ex. sagt, att en enskild skol-inrättning icke fordrar så stor kostnad för elevernes undervisning som Carlberg, emedan der icke behöfves en dyrbar materiel, hästar o. s. v., och vill dermed bevisa nödvändigheten af inrättningens fortfarande på samma sätt, men häremot får jag erinra, att denna materiel endast är nödvändig för undervisningen i do 2:ne högre klasserne vid Carlberg, men ingalunda för de lägre, hvilka jag önskade skulle uphöra och som ej fordra dyrare materiel än som hvarje annan skola kan erbjuda. II. H. 36 5CJ Den 10 December f. m.
Då jag är motionär i ämnet, anhåller jag få yttra några ord.
Hr Bråkenhjelm har omtalat svårigheten att discutera öfver ett ämne, till hvilket några motiver icke blifvit bifogade, och detta har föranledt en talare att framställa några så värderika yttranden, att jag anser mig icke behöfva mycket tilllägga, hvarigenom ock en intressant discussion här upstått.
Jag tror emellertid att motionen utan motiver, talar för sig sjelf.
Med sin förkärlek för Carlberg, har Hr Bråkenhjelm ifrat för bibehållandet af denna inrättning.
Med ali den aktning jag för Hr Bråkenhjelm hyser såsom en gammal lärare och med all den tacksamhet jag är honom skyldig, mäste jag dock med honom vara af en helt olika mening uti denna fråga Vanliga åldern för inträdet vid Carlberg är 13 år, ehuru den möjligen på sednare tider, såsom Hr Bråkenhjelm yttrat, blifvit utsträckt till 17 år, och enl. min åsigt kan ynglingen äfven vid denna ålder icke välja sitt vitte genus.
Dessutom insuper man under vistandet vid Carlberg, om jag så må säga, en viss kastanda, som enl. mitt omdöme icke är lämplig under nuvaride tidsförhållanden.
Jag har föreslagit inrättandet af en militär-fakultet vid Universiteterne.
Jag tror, att man der skulle kunna studera militära vetenskaperna lika väl som andra vetenskaper, och om en sådan fakultet bomme till stånd, blefve endast en högre tillämpningsskola för militären af nöden.
Jag har äfven erfarit, att man här yrkat, det KrigsAkademien förenades med läroanstalten vid Marieberg, on förening, som enl. min åsigt, ganska lätt kan åstadkommas, nemi. såsom en högre tillämpningsskola för Officerare.
Enl. mitt förslag skulle ynglingarna vid Universiteterne studera humaniora och de första grunderne för militär-vetenskaperne, hvarefter han skulle inskrifvas som volontär eller Underofficer vid något reg:to, för att vidare utbilda sig och sedan återkomma till Universitetet för att undergå behöfliga examina för sitt yrke, i likhet med ynglingar inom andra yrken i samhället.
KrigsAkademien, sådan den nu är, kostar Staten ganska betydligt.
Anslaget öfverstiger 82,000 R:dr, hvilket, i händelse mitt förslag skulle antagas, i stället borde användas till stipendier åt fattiga ynglingar, de der önska studera krigsvetenskaperna.
Dessutom har KrigsAkademien den olägenheten med sig, att den synes vara till endast för mera bemedlade ynglingar, och med Arméens nuvar:de organisation är det omöjligt för t. ex. en soldal, som har håg och fallenhet dertill, att vid Carlberg inhämta några högre militära kunskaper.
Genom indelningsverkets natur är soldaten beröfvad möjligheten att hafva någon framtid för sig, såsom andra medborgare och ännu omöjligare är det för honom att vinna inträde vid Carlberg, ty dertill har han icke råd och indelnings-verket är så beskaffadt, att han icke får det.
Ur denna synpunkt önskar jag, att KrigsAkademien måtte helt och hållet uphöra och att ynglingar, som egna sig åt militär-yrket, måtte bildas vid Universiteterne i likhet med dem, som studera för bildningen till öfrige Statens yrken eller Embeten.
Pen 10 December f. ni.
Jag Sr då slull igen tvungen, ehuru det måhanda är mindre passande, att uttala min opinion i en fråga, som aldrig borde vara föremål för disoussion å detta rum, nemi. att jag tror, att de 2:ne humanistiska klasserne vid Carlberg böra indragas, när en gång de allmänna läroverken bringas derhän, att ynglingar der erhålla den undervisning, som i desse 2:ne klasser nu meddelas.
Jag har ansett mig böra uttala detta, på det jag må befrias från tillvitelsen att vara stungen af Egyptisk kastanda.
Man har här sagt, alt KrigsAkademien bör indragas, emedan den nu vore till gagn endast för bemedlade ynglingar, under det andra åter påyrka en sådan indragning derföre, att kostnaden för undervisningen derstädes vore allt för ringa.
Ärliga afgiften är nu 400 ä 500 R:dr.
Sägen mig, mine IIrr 1 hvarest en fader kan för bättre pris skaffa sina söner upfostran.
Det tyckes vara temligen tydligt, att just i följd af Statens bidrag till inrättningen måste äfven mindre bemedlade fäder kunna vid KrigsAkademien få sina söner upfostrade.
I öfrigt synes man hafva fattat sin åsigt något bakfram, då man påstår, att ynglingar skola vid Ur.iversiteterne inhämta elementerne för sin bildning och öfr.ige kunskaper annorstädes.
I en fakultet önskar man vinna annat än elementor, om man än icke får det, och i alla fall bör man väl gå från en lägre till en högre skola men icke tvertom, såsom den siste talaren synes önska.
Förslaget är i alla afseenden overkställbar! och derföre må detsamma gerna afgå till vederbörligt Utsk., der den blifvande utredningen af ämnet kommer att gifva stöd åt mina nu uttalade åsigter.
Hr Bråkenhjelms fråga, huruvida det vore de mera eller mindre bemedlade, som vid KrigsAkademien begagnade undervisningen för sina söner, får jag besvara dermed, att det är de mera bemedlade, ty få äro väl de, som
Kafva råd att årligen bekosta 500 R:dr för sina söners upfostran, hvaremot kostnaden vid ett Universitet icke upgår lill hälften af detta belopp, hvarpå jag skulle kunna anföra flera exempel.
Jag har aldrig yttrat hvad samme talare påbördat mig, nemi. att man skulle gå från ett högre till ett lägre läroverk, utan jag har endast önskat, att man i de allmänna läroverken skulle erhålla humanistisk bildning och vid Universiteterne hafva tillfälle att lära militär-vetenskaperne och i dem likasom i andra vetenskaper der taga examen, hvarefter man borde inträda i de högre lärdoms-skolorna för den militäriska bildningen.
Såsom till saken verkligen hörande och för Utsk:s uplysande bör jag nämna, att man icke läser utan man öfvar sig till dessa kunskaper och så gör man äfven vid Carlberg.
Med all aktning för Hr Bråkenhjelm må det tillåtas mig att besvara hans yttrande.
Han har nemi.
2:ne gånger påpekat, att just för det praktiska i militär-yrket vore det önskvärdt, att KrigsAkademien bibehålie*. 564 Den 10 December f. m.
Hade han sagt, att Carlberg 8r en infanteri-skola, så skulle jag beträdt lians åsigt, men i fråga om de andra vapnen erhålles der nästan ingen praktisk undervisning.
Ynglingen inkommer vanligen vid 14 års ålder, blir Officer vid 20 år, och, i händelse han blir sjöman, har han endast några veckor årligen varit till sjös.
Icke må han då kallas en skicklig Officer, då han haft så ringa tillfälle till praktisk öfning just under de år, då han skulle danas till sjöman.
Samma är förhållandet med dem, som ingå vid Kavalleriet.
De hafva icke fått den öfning som erfordras, och derföre ser man ynglingar, som i yngre år blifvit anställde vid Kavalleriet och sedermera utgå såsom Officerare, vara de från Carlberg utexaminerade öfverlägsna i skicklighet uti sitt yrke.
Också ingå högst få liadetter vid Kavalleriet.
De äro i allmänhet endast rekryter.
På grund af allt delta anser jag Carlberg icke upfylla sitt ändamål i hvad Kavalleriet och Flottan angår.
Fullkomligt instämmande i hvad den siste talaren yttrat, får jag tillägga, att, hvad infanteri-vapnet beträffar, jag icke anser utexaminerade Kadetter hafva företräde för dem som icke gått igenom KrigsAkademien.
De kunna visserligen fäkta, gymnastisera, excercera o. s. v., men i de fleste fall äro de fullkomligt opraktiske.
Vid min afgång från Carlberg saknade jag all erfarenhet af att sköta trupp, eller hvad det militära i allmänhet tillhör, och så är det äfven nu med de fleste, och de som erkänna detta måste förena sig med mig.
Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. { 3 e m.
Just. ett prot.utdr. för förmiddagens plenum samt pIeni-prot:t för d. 26 sistl. Nov. f. m.
Föredrogs Frih. Creulz’s, Stephan, d. 4 dennes e. m. på bordet lagda motion om permission för hälften af Arméen emellan mötestiderne och den aktiva tjensten m. m.
Den 10 December e. m. 56Ä Frih.
Creutz anförde skriftligen:
Såsom amendement till min nu föredragna motion, får jag yttra den önskan:
St:r måtte ingå till K. M. med underd. anhållan, att K. M., för att förmildra det tvång indelningsverket medför, ville, tills något bättre såsom önskligt, i dess ställe blefve organiseradt, i Nåder förordna: att intet hinder matie läggas för Arméens befäl och manskap till erhållande af permission mellan mötes-excercistiderne och den aktiva tjensten, för att kunna deltaga uti nationella eller enskildas arbetsföretag, eller sjelfva egna sig åt de producerande yrkena.
Detta likväl med den inskränkning, att hälften eller minst tredjedelen af manskapet bibehålies på sina stationer eller rotar för användande vid oförutsedda militäriska förhållanden samt att Arméens befäl mätte, genom billiga lönefördelningar på de tjenstgörande, sammalunda kunna permitteras, samt att, beträffande Indelta Arméen, endast det befäl, hvilket, enl. 1833 års lönereglering är bibehållet vid och innehar boställen, skall kunna förbindas att mellan möten och kommenderingar hålla sig inom reg:ternes och kompaniernes ståndorter, staterne oberäknadt, samt slutligen: att expeditions-föringen på roten, som redan nu är en obetydlighet för dem, som i alla fall äro bosatta inom kompaniernes. ståndorter, måtte mera förenklas, pä det KompaniCheferne, hvilka alla äro boställsinnehafvare, med Fahnjunkares biträde måtte med lätthet kunna densamma sköta, och sålunda, enl. indelningsverkets idée, mellan mötestiderne vara så mycket som möjligt oförhindrade alt egna sig åt landtbruket och sina boställens skötsel. Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
Jag har svårt att yttra mig öfver hvad Frih.
Creutz sist anförde, emedan' jag ej upkom förr än vid slutet af hans anförande; hvad jag då hörde lemnar likväl en liten förklaring på, huru han tänkt att ett förslag sådant som hans skulle kunna ordnas.
När detta förslag förekom på grund af den förra motiveringen, föreföll det mig , temligen vidunderligt.
Såväl af enskilda riksdagsmän, som af Regeringens framställningar har R.
St:rs upmärksamhet blifvit fästad på att Sverige har ett temligen stort behof af att dess försvarskrafter förökas, hvaremot Hr Frih:n vill minska den stam, till hvilken beväringen skulle sluta sig med hälften, äfven talade han om att ställa befälet på half sold på samma sätt som skedde utrikes.
Hvad det beträffar först och främst, så är förhållandet sådant, att när det fulla behofvet af befäl finnes, så ställes det öfverflödiga på half sold, för att vid krigstillfälle tillkallas.
Jag vill icke mycket fästa mig vid motionen, ty jag tror, att hvar och en skall vid ringaste närmare skärskådande finna att den, långt ifrån att motsvara våra behof, tvertom mot dem är alldeles stridande.
Det är allenast ett yttrande mot slutet af motionen, som har förmått mig att upträda.
Creutz anför nemi. att tjenstgöringen på roten mycket väl skulle kunna skötas af KompaniChefen som har boställe, med biträde af Fanjunkaren, och under tiden kunde suballern-befälet 5fi<> Den 10 December o. m. permitteras.
Det kan verkligen låta sig göra, att KompaniChefen eller SqvadronsCbefen sköter tjensten på roten, åtminstone under den tid ban är tjenstskyldig; ty sä mycket känner Hr Frib:n säkert som att han under tre månader af året bar rättighet till semester.
Jag hemställer till Frih:n sjelf, ehuru jag nödgas säga att jag, till följd af några yttranden, som jag borde af Hr Frihin i f. m:s, icke skulle tro, att tjenstgöringen på roten vore Hr Frih:n närmare bekant; jag hemställer till hvar och en indelt officer, till hvar och en annan, som vill sälta sig in i förhållandena, huru det är möjligt att bildaen Kompanichef, att kunna bilda en person, som harkännedom om alla förhållandena på roten, om man, som motionären har föreslagit, permittera!- subalternerne direkte, efter så godt som ingen tjenstgöring, och låter KompaniChefen sköta expeditionen.
Huru skall det gå till att bilda skickliga KompaniChefer?
om man icke vill göra som nu är föreskrifvet, nemi. alt låta KompaniChefen sköta expeditionen med biträde af en subaltern; det är genom detta biträdande, som suballernen danas att en gång kunna förrätta den tjenst, sorn åligger honom, när han blir Kompanichef.
Om icke någon sådan öfning skulle äga rum utan suballernen finge tillbringa sin tid i overksamhet utan att lära sig tjensten, huru skulle den blifva skött, när nuvarule KompaniChefen afgår?
Detta tyckes mig hafva blifvit helt och hållet lörbisedt af motionären, såvida han icke anser, alt om man börjar med den ena hälften, så skulle kanske sedermera den öfriga hälften kunna indragas såsom onödig och befälet få sin halfva sold som en pension, utan skyldighet att derföre göra Staten motsvarande tjenst.
Frih. Creutz: Hvad Gr. af Ugglas’s yttrande beträffar, med afseende på bildningen af Kompani- och SqvadronsCbefer, att det vore nödvändigt att man från subalterngraden skötte expeditionen på roten, för att blifva duglig till delta embete, så är det visserligen en sanning, att man genom att föra expeditionen, inhämtar en kännedom om kompanierne och sqvadronerne, hvilken är både behöflig och nödvändig, men om tilläfventyrs mitt förslag skulle komma till stånd, så skulle det blifva en nödvändig följd, att, när KompaniChefen skulle hafva sin semester, någon subalternofficer åtminstone för de tre månaderna kommenderades i tjenstgöring, hvilket jag äfven måste bekänna mig anse öfverflödigt, då Fahnjunkaren på sitt boställe ju alltid är tillstädes och kan expediera de få skrivelser som ankomma och allt för väl kan på roten sköta den hälft eller tredjedel af manskapet som enl. mitt förslag icke får permitteras.
Under de tider då sqvadronen eller kompaniet ligger på roten, äro göromålen derinom så obetydliga, att jag vågar påstå, att det icke fordras många veckor, för att derom inhämta kännedom.
Hvad åter beträffar den närmare insigt i sakerna, som en Kompani- eller SqvadronsChef möjligen kan få derigenom att han känner karlarne specielt, och känner deras förhållanden på roten, så inhämtar man kanske icke detta så snart, men det behöfs icke sa fasligt lång tid som Gr.
Ugglas tyckts vilja påskina.
Da KompaniChefen, som är bontälls-innebafvare och bor inom Den 10 December o. m.
AG7 reg:tets stånd, hufvudsakligen vore förbunden att sköta expeditionen, så tycks det som om en Förste Löjtnant skulle kunna sköta hans tjenst under den korta tid han vore frånvarande, om icke Fahnjunkaren dertill betroddes, men det är hårdt att officerare, som kunna tjena sina 7, 8, 10 år i UnderLöjtnants-graden, der de hafva en lön af 170 eller högst 180 R:dr, skola nödgas att sina 3 å 4 månader om året, utom mötestiderne, bo inom Kompaniet, der för dem ingen annan bostad finnes att tillgå, än tilläfventyrs en gästgifvaregård eller i bästa fall någon småstad, och jag vet det mångfaldiga gånger handt, att vid brist på officerare, man fått ligga inom kompaniet 6, 9 månader, ja, året om, innan man blifvit från expeditionen befriad och kunnat återvända till sitt hem eller enskilda sysselsättning.
Det är hårdt, säger jag, aldrahelst då jag af flera äldre officerare hört, att 1833 års lönereglerings-förslag gick ut på att subaltern-officerarne skulle, när deras boställen indrogos, blifva befriade från att föra expedition och från att såsom nu ligga overksamma inom kompaniet, hvaremot KompaniCheferne och i allmänhet det befäl som bibehöilos vid sina boställen och indelningar skulle fullgöra den så kallade tjensten på roten, med biträde af Fahnjunkaren, som ofta har ett lika godt boställe som Kapitenen.
Det gifves knappast någonting så gagnlöst som indelta befälets tjenstgöring på roten, och hvartill nu merendels de i aflöningsväg så vanlottade subalternofficerarne användas, och består nästan endast uli att förenas inom kompaniet eller sqvadronen, ty man kan ligga det ena qvartalet efter det andra utan att det förekommer till expedierande mera än 2 å 3 - order, jag vill icke tala om månads-rapporterna, hvilka man upgör på en timma.
Jag tycker att, när tjenstgöringen är så obetydlig, subaltern-officeren gerna kunde vara befriad derifrån, i synnerhet som aflöningen är så liten, att det är utom möjlighelernes gräns att på densamma kunna existera.
Äfven om K. M:s Nåd.
Propos. vinner framgång, hvilket jag hoppas att den gör, så blifver det i alla fall icke tillfyllestgörande, för att kunna lefva, ty de lägre gradernes löner äro der alldeles för litet höjda, då t. ex. en Förste
Löjtnant icke erhåller mer än 800 It:dr r:mt. En Förste
Löjtnant är i våra tider i de flesta fall temligen till åren kommen, han är en 37, 38 eller 40 års karl, och man kan i de flesta fall tänka sig, att han är gift och har familj; under sådana förhållanden kan jag icke se, huru det är möjligt för honom att existera på 800 R:dr, och då tillika vara underkastad att när som helst kunna transporteras från det ena kompaniet tili det andra.
En Kapiten deremot, som har boställe, kan om det icke är för högt upskattadt, berga sig med sin familj; han bor äfven inom sitt kompani och kan sköta det som sig bör.
Detta har varit anledningen hvarföre jag väckt denna motion och emedan jag trodde, att någon annan med mera insigter och erfarenhet skulle hafva väckt dessa frågor om ändring i krigslagar och regbten, och att äfven detta skulle något hafva blifvit vidrördt vid denna Riksdag, så dröjde jag till sista dagen att afgifva dessa motioner; detta gör också att den nu ifrågavaride motionen blifvit något knappt upsatt, hvarföre jag ön - 568 Den 10 December c. m. skade, att få förändra den, på sätt jag redan framställt, men då detta icke i sin helhet kan låta sig göra, anhåller jag, att mitt nyss uplästa skriftliga anförande, måtte, såsom ett amandemang till min motion, jemte dessa mina yttranden till Utsk. få åtfölja, med önskan, att Utsk. dervid måtte fästa det afseende, som saken verkligen förtjenar, och jag tror, att Gr. af Ugglas skall erkänna billigheten af hvad jag här yttrat och vid närmare betänkande icke sätta sig mot saken.
Besv - o. Ekon.Utsk Föredrogs
Hr Muncka, Bror Gust.
Reinh., d. 4 dennes e. nr. på bordet lagda motion, ang:de löneregleringen för Kaptener vid Artilleriet samt tjenstgörings-penningar för verkligen tjenstgörande befälet.
Hr Munck hade inlemnat ett så lydande anförande:
För tillfället ej närvarande, anser jag för min egen skull nödvändigt att underrätta R. o.
Ad. derom, att till följd af ganska naturliga omständigheter, motionen, då den först till behandling på Riddarhuset förekom, ej blef fullkomligt troget upläst.
Granlagenheten förbjuder m-ig att, då motionären är sjul; och frånvarande, ingå i någon fullständig granskning af den nu föredragna motionen, men, på det att icke inom Utsk. vid motionen må fästas ett afseende, som den icke förtjenar, så anhåller jag att bland denna samling£af sakkunnige personer öppet få förklara, att den, med undantag af det yttrande, att Kapitener vid Art:t böra erhålla löner till lika stort belopp, för öfrigt innehåller faktiska oriktigheter.
Jag anhåller derjemte, att detta yttrande måtte få bifogas motionen vid dess remiss till StatsUtsk.