Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Efter härmed slutad öfverläggning samt uptagande af de derunder gjorda yrkanden om dels bifall till och dels afslag å förev:de g, gjordes först propos. på bifall till densamma, dervid svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. derå, att §:n skulle från förslaget utgå, då svaren utföllo med några ja samt ett eller annat nej; och förklarades ja nu haft öfvervigten. § 49, Tillkännnagafs, att PresteSt:t godkännt §:n med tillägg af ett nytt mora., så lydande: »Der kommunalnämnden består af tre personer, må ärende ej handläggas, med mindre hela antalet är närv:de», samt att BorgareSt:t antagit §:n med följande tillägg: »dock så, att, der ledamöterna endast äro tre, hela antalet bör tillstädesvara.
» Hr Hjärne:
Det behöfves icke att andraga några motiver för hvad tvenne Stånd beslutat i afs:de å denna §.
Jag får blott anhålla om bifall till det förslag, PresteSt:t antagit.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., bifölls §:n med det af PresteSt:t beslutade tillägg.
Den 5 Oktober f. m. 83 §§:ne 50—54.
Tillkämiagäfvos vara antagna af MedSt:n samt biföllos. § 55 enl.
Jag ser sannerligen icke någon vinst uti att öka tiden för kallelsen från 2 till 4 dagar; ty den som kallas, har vanligen icke längre resa att göra än att han på 2 dagar kan hinna inställa sig, och anledningen till kallelsen kan dessutom vara af den beskaffenhet att det kan vara nödvändigt att få honom snart inkallad.
Jag tror således att komiterades förslag i detta afs:de är att föredraga framför Utsk:ts, hvarföre jag anhåller om bifall till komiterades förslag.
Inom Utsk:t har jag varit af samma tanke som Gr.
Sparre här uttalat, att nemligen komiterades förslag är att föredraga framför Utsk:ts. I afs:de på tiden deremot för inställelsen efter erhållen kallelse, är jag af den mening att denna bör bestämmas till 4 dagar, och anhåller derföre att Hr Gr:n o. Landtm, behagade framställa propos. på bifall till komiterades förslag med förändring af tiden för inställelse från 2 till 4 dagar.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n, sådan den lydde i Komiterades förslag, och dels bifall till §:n jemväl enligt Komiterades förslag, men med förändring af de å femte raden förekommande orden »två dagar» till’orden »fyra dagar,» framställde H.
Exc. först propos. på bifall till Komiterades förslag utan förändring, dervid svarades några nej samt ett eller annat ja, och sedermera propos. på antagande af §:n enligt Komiterades förslag med ofvanberörde förändring, hvartill svarades ja. g§:ne 56 och 57.
Tillkännagåfvos vara antagna af MedSt:n och biföllos. § 58 enligt Utsk:ts förslag.
Tillkännagafs, att PresteSt:t godkännt §:n samt att Borgate8t:t antagit densamma med tillägg, vid slutet af 4:de mom:t, af dessa ord: så vida ej annorlunda öfverenskommet är.
Denna g är enl. min öfvertygelse, såsom jag äfven vid föredragningen af den 8:de §:n yttrade, en af de vigtigaste i hela förslaget, och den på hvilken R.
St. böra fästa synnerlig upmärksamhet, enär K.
M:t utan tvifvel gör afs:de på hvad R.
St. i detta afs:de önska.
Då vi här på detta rum diskuterade den nya bevillningsförordningen, upgafs såsom skäl för dess antagande, att det vore af vigt att få en så beskaffad bevillning, att den träffade alla personer någorlunda lika, derföre att man vid tillämpningen af kommunallagarne ville bygga derpå.
Men icke 84 Den 5 Oktober f. m. desto mindre har man redan gjort undantag derifrån, i det att städernas representanter förbehållit sig att särskildt bestämma grunden för sin beskattning.
Det är allmänt kändt, att innevånarne i städerna aldrig blifvit såsom sig vederbort beskattade, och det är derföre som kommunerna alltid inom sig inrättat för att så säga samvetsnämnder för att bestämma afgifterne till staden.
I förev:de hänseende anser jag det vara ganska riktigt att man bygger på bevilln.förordningen och alldeles icke, på sätt BorgareSt:t gjort, tillåter något afsteg derifrån.
Bygger man nu på den nya bevilln.förordningen, blir en annan fråga, huruvida alla, som antagas hafva mindre än 400 rdr i inkomst och i följd deraf äro befriade från alla afgifter till staten, äfven skola vara fria från alla utskylder till kommunen.
Bil af de vigtigaste kommunalutskylder är den för fattigvården, hvartill just dessa utskylder också till största delen tagas i anspråk; och då af de personer, som förr eller sednare komma att upbära understöd af fattigvården, största delen just befinna sig i den kategorien, som ej hafva 4u0 rdrs inkomst, skulle följden blifva den, att just de som njuta understöd af fattigvården, ej skulle dertill lemna bidrag.
För min del skulle jag, för förtydligande häraf, vilja föreslå en redaktionsförändring, men då densamma svårligen kan på stående fot företagas, får jag anhålla det R. o. Ad. täcktes återremittera frågan, för att af Dtsk:t ånyo tagas i öfvervägande och på det ett nytt redaktionsförslag måtte varda till pröfning framslälldt.
Lagerbjelke: 1 afs:de å behofvet och nödvändigheten att, såvidt möjligt, är, lägga bevillningsförordningen till grund för kommunalafgifternas bestämmande, är jag af samma tanke som Gr. Sparre.
Hvad BorgareStits beslut vid denna § vidkommer, tror jag att den siste värde talarens upfattning deraf hvilar på ett missförstånd.
Då man med större upmärksamhet genomläser detsamma, finner man att det rörer endast sista mom:t, som lyder sålunda: »Jordegare eller boställsbafvare, som åt landtbo eller arrendator uplåtit sin jord eller sitt boställe, vare från erläggande af kommunalutskylder derför befriad, enär dessa utskylder enligt denna §:s l:sta mom. skola af brukaren erläggas.» BorgareSt:ts beslut innefattar endast att det kan bero af jordegare och arrendator att sins emellan besluta, hvilkendera af dem skall betala kommunalutskylderna.
Detta står äfven i öfverensstämmelse med hvad R. o.
Ad. förut beslutat, hvarföre deremot ingenting kan vara att invända, utan tvertom bör antagas, i följd hvaraf jag också får anhålla om propos. på bifall derå.
Hvad åter beträffar de öfriga delarne af gm, så är det en sanning att en oriktighet upstår genom antagande af den delen, som stadgar att den, som ej skattar för 400 rdrs inkomst, skall vara befriad från alla kommunalutskylder.
Detta är dock ganska orätt i fråga om fattigförsörjningen.
Jag fruktar likväl att denna olägenhet ej låter hjelpa sig, och den enda rättelse, som kan åstadkommas, sker derigenom att den första afgilten, som utgår till fattigförsörjningen, är en personel afgift, såsom f. n. är fället.
I Den 5 Oktober f. m. 85 det lista moimt är icke heller alldeles tydligt uttryckt hvilken grund bör följas vid bestämmandet af hvilka som äro skyldige att till kommunens gemensamma afgifter bidraga.
För min del anser jag att detta borde tydliggöras genom ett tillägg af orden »bevillning efter audra artikeln», hvarföre jag äfven får anhålla om propos. derå.
Tredje tnomit, som lyder sålunda: »De särskilda afgifter, som utgå för tillverkning eller försäljning af brännvin eller andra branda eller distillerare drycker, må vid bestämmande af kommunal-utskylder ej i beräkning tagas», borde enl. mitt förmenande, såsom till intet gagnande, utgå.
Man har ju i lista momit sagt att alla afgifter skola uttagas efter andra art. bevillning, och då denna bränvinsafgift icke dit kan hänföras, synes mig detta mom. öfverflödigt.
Hvad den siste värde talaren anfört såsom skäl derför att hela 3idje momit skulle utgå, anser jag ingalunda af den beskaffenhet att det bör tagas i betraktande.
För miu del anser jag deremot att detta mom. gerna kan qvarstå, så mycket mera som detsamma redan är af två Stånd bifallet, och man möjligen kan hoppas att Borgare-Stit frångår sitt förut fattade beslut och förenar sig med de andre begge Stånden.
Jag anhåller således om oförändradt antagande af § 58.
För min del tror jag att tillägget ang:de de särskilda afgifterna ingalunda är öfverflödigt.
Det heter nemi. i lista momit: »Skyldig att till kommunens i g 5 omförmälda gemensamma utgifter bidraga, är en hvar, som inom kommunen, ehvad han derstädes bosatt är eller ej, eger eller brukar hemmansdel, hemman eller annan i mantal satt jord eller från hemman under full egande rätt afsöndrad eller till allmän bevillning för sig taxerad fastighet eller derstädes idkar bergsbruk, fabriksrörelse, handel, handtverk eller annan till bevillning taxerad näring.
» Bränvinsbränning måste väl också vara en till bevillning taxerad näring och således, såvida icke särskildt derom stadgas, dertill hänföras.
Jag tror således icke att detta tillägg är öfverflödigt, utan tvertom af behofvet påkalladt, hvadan momit icke bör utgå.
Skulle något förtydligande böra ske, tror jag att detta lättast åstadkommes genom en återremiss af §:n, hvarföre jag också fortfarande derom anhåller.
Lika med hvad af flere andre talare blif vit yttradt och i öfverensstämmelse med hvad jag äfven såsom ledamot i Bevillnings-Komitén uttalat, anser jag det vara al största vigt att den principen vidmakthålles, att kommunalafgifterna uttaxeras efter samma grunder som den allmänna bevillningen.
Jag tror således icke att det är skäl att ingå på det beslut, Bor gare-Stit fattat.
Hvad beträffar den nu föredragna gin, så är gif vet att då komiterade upgjorde sitt förslag, hvilket skedde innan ens var kändt, huruvida förslaget till bevillnings-stadga skulle antagas, 86 Den 5 Oktober f. m. det var nödvändigt att gå så till väga sorn skett och framställa ett sådant stadgande, som förefinnes i mom. 3 af både komiterades och Utsk:ts förslag.
Men sedan man nu antagit en ny bevillningsstadga och det ej är sannolikt att den nu ifrågav:de författningen kommer att tillämpas, förr än bevillningsstadgan vinner tillämpning, bör man, på sätt Gr.
Lagerbjelke föreslagit, borttaga mora. 3 och i stället förtydliga det första genom att insätta ordet allmän före ordet bevillning på 7:de raden samt införa orden : »enligt 2:dra artikeln» i stället för orden »såsom för inkomst» å sista raden, så att mom:t komme att erhålla följande lydelse: »Skyldig att till kommunens i §5 omförmäldegemensamma utgifter bidraga, är en hvar, som inom kommunen, ehvad han derstädes bosatt är eller ej, eger eller brukar hemman, hemmansdel eller annan i mantal satt jord eller från hemman under full egande rätt afsöndrad eller till allmän bevillning för sig taxerad fastighet eller derstädes idkar bergsbruk, fabriksrörelse, handel, handtverk eller annan till allmän bevillning taxerad näring; äfvensom en hvar, sorn inom kommunen sitt rätta bo och hemvist häfver eller hafva bör och antingen af staten eller af kommunen eller på annan grund sådan lön, pension eller inkomst åtnjuter, att derför bevillning enligt 2:dra art. till staten erläggas skall.»
För öfrigt får jag anhålla att R. o Ad. täcktes bifalla 2:dra mom:t, hvaremot det 4:de torde bifallas med den af Borgare-St:t vidtagna förändring, hvilket torde blifva så mycket nödvändigare efter det beslut R. o. Ad. fattat i 11:te §:n.
Sedan Hr v. Koch yttrat sig i öfver ensstämmelse med hvad jag åsyftar, afstår jag från ordet, under anhållan att få förena mig med honom i hans framställning.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, yttrade-H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att i afs:de å den förev:de 58:de §:n hade yrkats dels bifall till densamma i dess helhet, dels återremiss deraf och dels bifall dertill med följande förändringar, nemi. att uti lista mormt ordet allmän skulle införas emellan ordet till och ordet bevillning å 7:de raden, samt de å sista raden förekommande orden »såsom för inkomst» utbytas emot orden »enligt 2:dra art.
BevillningsStadgan»; att 3:dje mom:t skulle utgå, samt att vid 4:de mom:t skulle fogas det af Borgare-St:t beslutade tillägg; och komme, till följd af dessa yrkanden, delning af propos:n att ega rum.
Härefter framställdes först propos. på bifall till l:sta morrat oförändradt, dervid svarades nej, och sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere nej och några ja; hvarefter gjordes propos. på bifall till mom:t med införande af ordet allmän emellan orden till och bevillning på 7:de raden, samt med K. o.
Ad. förbehållen rätt att särskildt pröfva den i slutet af mom:t föreslagna förändring; och sedan denna propos. blifvit med ja besvarad, beslöt R. o. Ad., uppå derom gjord framställning, att de å sista raden i mom:t förekommande orden »såsom för in - Den 5 Oktober f. m. 87 komst» skulle utbytas emot orden »enligt 2:dra artikeln BevillningsStadgan.
» 2:dra mom:t blef, uppå framställd propos,, bifallet.
Sedan propos. på bifall till 3:dje mom:t blifvit framställd, men med nej besvarad, gjordes propos. på detsammas uteslutande och besvarades med ja.
Slutligen antog R. o.
Ad., uppå särskilda propos:r, så väl det 4:de mom:t som ock det af Borgare-St:t dervid fogade tillägg.
Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 0 e. m. § 59.
Tillkännagafs, att Preste St,:t antagit denna §, samt att Borgare-St:ts derom fattade beslut lydde sålunda: »Irsta mom:t antogs enligt komiterades förslag. 2:dra momrt bestämdes så lydande: »Jord, som icke är satt i mantal, påföres så många skatteören, som motsvara dess bevillning, jemförd med medelbevillningen af den i mantal satta, inom kommunen belägna jorden.
Inkomst af arbete eller kapital påföres hundrade skatteören, då inkomsten blifvit taxerad till tvåtusen rdr, och, i förhållande derefter, för större eller mindre belopp, hvarför bevillning till staten erlägges.
Fastighet, som icke tillhör jordbruket, anses lemna fem procent af sitt taxeringsvärde i inkomst, och påföras denna inkomst lika många skatteören, som om det vore inkomst af kapital eller arbete, hvarför bevillning erlägges, och hvarifrån något skattefritt belopp således ej får afdragas.» 3:dje och 4:de mom:n godkändes enl.
Komiterades förslag.
Ett nytt 5:te morn. infördes af denna lydelse: »Inom hvarje kommun må annan beskattningsgrund antagas; dock fordras dertill, att tre fjerdedelar af de vid stämman närv:de äro om beslutet ense, och att detsamma biträdes af tre fjerdedelar af de afgifna rösterna.
Sådant beslut gäller för hvarje gång i fem år.»
För min del får jag anhålla om bifall till komiterades, äfven af Utsk:t biträdda förslag, endast med den förändring att i 2:dra mom:t på 6:te raden efter orden »hela beloppet af den bevillning» insattes »enligt 2:dra art. i gällande bevillningsstadga», emedan det möjligen annars skulle kunna hända, att äfven den bevillning, som utgår efter 3:dje art., skulle kunna tagas i beräkning vid beskattningen.
För min del har jag ingenting emot 88 Den 5 Oktober f. m. det af Hr von Koch föreslagna tillägg och förenar mig således med honom i hans gjorda yrkande.
För min del vill jag icke heller motsätta mig det af Hr von Koch föreslagna tillägget och anhåller således om bifall till hans förslag
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder endast yrkats bifall till g:n med införande af orden »enligt 2:dra Art.
BevillningsStagdan» efter det å 6:te raden i 2:dra mom:t förekommande ordet »bevillning»; hvarefter propos. på bifall till g:n med detta tillägg framstäldes och besvarades med ja. § 60.
Tillkännagafs vara antagen af MedStm och bifölls. § 61.
Redan vid ett föregide tillfälle har iag tagit mig friheten påpeka att i slutet af denna § tillkommit ett stadgande, som icke borde på detta ställe införas.
Stadgandet lyder sålunda: »dock att der bidragen skola efter mantal utgå, det förmedlade mantalet alltid till grund lägges och fördelningen efter skatteören verkställes.»
Genom dessa ord skulle man alldeles tillintetgöra det nuv:de beskattningssättet inom kommunen.
Kyrkobyggnad och vägdelning t. ex. skulle i sådant fall komma att utgå efter förmedladt i stället för oförmedladt mantal.
Huruvida det skulle vara skäl att företaga en sådan förändring, lemnar jag derhän, men då för närv:de all utredning saknas huruvida i detta afs:de en förändring skulle medföra någon nytta, tror jag för min del att det är lämpligast att borttaga detta sista mörn. af ifrågav:de g. Hr Hjärne:
Då denna § redan är af 3 Stånd bifallen, så dan den lyder i 'komiterades förslag, anser jag det icke löna mödan att vidt och bredt orda om densamma, utan inskränker jag mig derföre blott till att anhålla om bifall till komiterades förslag.
För min del anhåller jag endast om att få instämma i Hr von Kocks förslag om uteslutande af sista mom:t af Gl.sta §:n.
Jag finner det i sanning ligga något ganska behjertansvärdt i Hr von Köchs framställning, men tror likväl icke att det går an att helt och hållet utstryka sista delen af 2:dra mom:t i denna g.
Det står nemi. i början af denna g, att alla kommunalutskylder skola erläggas i förhållande till påförde skatteören.
Således är det klart för mig att, om också något I) e ii 5 Oktober f. m. 89 skall utgå efter oförmedladt mantal, så och då kommunalutskylderua ej kunna erläggas annat än efter påförde skatteören, skulle Hr von Köchs förslag åstadkomma stor tvetydighet.
Jag skulle derföre tro att det lämpligaste är att bifalla §-.n oförändrad.
Den allmänna regeln att kommunalutskyl derna skola erläggas i förhållande till påförde skatteören, vill jag ingalunda hafva förändrad; men vissa nu gällande undantag från denna regel, t. ex för kyrkobyggnad, väghållning m, m., tror jag böra tills vidare bibehållas.
Då jag för min del icke kan inse hvaruti tvetydigheten, genom antagande af mitt förslag, skulle bestå, får jag fortfarande anhålla om bifall dertill, att sista delen af 2:dra mom:t utstrykes.
Om R. o. Ad. bifallit Hr v. Köchs förslag vid den 8:de §:n, skulle jag ingenting haft emot att älven bifalla detta; men då så icke skett, anser jag det af Hr von Koch föreslagna sättet att uphjelpa saken vara det sämsta.
Det är nemi. en grundsats i denna lag, att man röstar i samma män som man betalar skatt, och att de afgifter, man erlägger till kommunen, utgöra grunden för rösträttiglieten.
Nu är det en sanning, att det finues kommunalafgifter, som erläggas efter oförmedladt mantal; och det hade derföre varit klokast och bäst, att i denna lag säga, att vissa afgifter skola fortfarande utgå efter oförmedladt mantal, och i dessa frågor röstas efter oförmedladt mantal.
Men då K. o. Ad. icke godkännt detta, skulle resultatet blifva att en pluralitet, efter förmedladt mantal röstande, skulle pålägga det oförmedlade mantalet allt för dryga utskylder.
Utsk:t hade sannerligen gjort bättre uti att föreslå uphörandet af beskattningen efter det oförmedlade mantalet, hvilket visserligen redan skett i ett eller annat afs:de, såsom t. ex. vid fattigvården.
Densamma ansågs i början såsom en kristlig pligt, och såsom tillhörande kyrkans gebit, i följd’ hvaraf äfven det bestämdes, att oförmedlade mantalet skulle tagas till beräkningsgrund.
Men detta stadgande har sedermera befunnits olämpligt och förändrats.
Kör min del tror jag dessutom, att det är lämpligare, att tillämpa det förmedlade mantalet, äfven om det kunde inträffa, att detsamma finge till en början vidkännas större utskylder.
Dessa blifva dock i alla fäll mindre kännbara än ifall, såsom Hr von Koch föreslagit, rösträtten skall beräknas efter förmed ladt, men bidragen efter oförmedladt mantal.
Detta enda fäll, i hvilket beräkningen efter oförmedladt mantal kan vara af vigt, är vid utskylderna till presterskapets men då genom ordnandet af dess löner, dessa utskylder regleras på annat sätt, anser jag, att denna beräkning efter oförmedladt mantal bör uphöra.
För min del får jäg således anhålla om bifall till § 61 alldeles oförändrad.
För min del tror jag också, att det önskvärdaste vore att skilnaden mellan skatter, som böra utgöras 90 Den 5 Oktober f. m. efter förmedladt och oförmedladt mantal, försvunne; men tror dock att det borde för hvarje särskildt fall der en sådan beskatlnig iir föreskrifven, pröfvas.
Afven tror jag det icke fullt öfverensstämmande med en riktig behandling af 'frågan, att borttaga skilnaden emellan beskattning efter förmedladt och oförmedladt mantal, utan att fästa upmärksamheten på, i hvilka afs:den det kommer att inträffa och huruvida det kommer att medföra verkligt gagn.
Jag anhåller således fortfarande om bifall till Hr von Köchs förslag.
Tersmeden
Sedan öfverläggningen härefter ansetts afslutad, samt H.
Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till §:n oförändrad och dels bifall dertill med uteslutande af sista perioden i 2:dra mom:t, framstälde H. Exc. propos. på bifall till §:n utan förändring och, då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. § 62, §§:ne 63 och 64 med de af Utsk:t deri föreslagna förändringar, § 65, § 66 med af Utsk:t föreslagen förändring, samt g 67, sådan den enligt meddelad rättelse borde lyda.
Tillkännagåfvos vara antagne af MedSt:n samt biföllos. § 6S.
Tillkännagafs vara bifallen af PresteSt;t med följande tillägg: »så vida icke kommunalstämman finner skäligt att på annat sätt om Uppbörden förordna», samt jemväl antagen af BorgareSt:t med enahanda tillägg, hvilket uttryckts sålunda: »så vida ej kommunalstämman finner skäl att om upbörden annorlunda förordna.»
Då det kan vara stort skäl att hvarje kom mun får sjelf bestämma öfver sättet för upbörden af medlen, och denna grundsats äfven gjort sig gällande inom Preste- o. BorgareSt:n, får jag hemställa, huruvida icke R. o. Ad. ville fatta enahanda beslut i detta afs:de.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef §:n bifallen med ofvanberörde tillägg. §§ 6 9, 70 och 71, §§ 72 och 73, med deri af Utsk:t före slagna förändringar, samt § 74.
Tillkännagåfvos vara antagne af MedSt:n och biföllos. § 75.
Tillkännagafs att Preste- o. BorgareStm bifallit §:n, det sistnämnde Ståndet med tillägg vid slutet af Irsta mom:t utaf följande ord: så vida i dessa beslut innefattas ansvarsförbindelser.
För min del kan jag icke fatta,_hvartill det I>en 5 Oktober f. m j 91 af BorgareSt:t beslutade tillägget tjenar, hvarföre jag anhåller att 1?. o. Ad. måtte antaga komiterades förslag oförändradt.
Lika med den siste talaren, bar jag svårt att fatta hvad som menas med ordet ansvarsförbindelser, och får derföre anhålla om oförändradt bifall till den af komiterade föreslagna 75;te §:n.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef §:n bifallen. § 76.
Tillkännagafs vara antagen af MedStin.
Jag anser att den mening, som af en reser vant bland komiterade blifvit uttalad, förtjenar att tagas i betraktande.
Han har nemi. sagt att i fråga om den ekonomiska lagstiftningen vi hafva i allmänhet antagit att K.
M. ensam eger beslutande rätt, K.
St:r deremot endast önskerätt.
Jag vill lemna åsido befogenheten af denna grundsats, drifven till sin yttersta konseqvens; men besynnerligt måste det förekomma, att då detta eger rum i förhållandet mellan Regering och Ständer, ett motsatt förhållande skall inträffa i kommunerna, hvarigenom den högsta myndigheten derstädes ej skulle erhålla något inflytande i afs:de på de allmänna beslut, som afse kommunens nytta.
Denna § rörer nemi. den saken, huruvida medlemrnarne af en kommun skola vara berättigade att öfverklaga ett beslut eller icke.
Jag tillåter mig att i detta afs:de upläsa hvad reservanten anför.
Han säger nemi.: »Grunderna till regeringsmaktens veto i lagstiftningsfrågor torde vara mångahanda, och del ligger både öfver min förmåga och utom gränserna af denna framställning att försöka en utredning deraf; endast det må anmärkas att bland dessa grunder träffas utan tvifvel Statens intresse och syftemålet att värna minoriteten emot majoritetens förtryck.
Men i det allmänna statsintresset ingå oek de kommunala intressena såsom beståndsdelar; oell att i sockenstämman, såväl som i riksförsamlingen, majoritetens välde öfver mino riteten stundom behöfver tempereras af en makt, hos hvilken högre insigt och mognare pröfning förutsattes, derom lärer väl erfarenheten framburit tillräckligt talande vittnesbörd».
Vi veta alla att i vårt land är den meningen temligen allmänt gällande att endast hos K.
M. finnes beslutanderätten i sista hand och att man är berättigad att fly till honom, då man anser sig förnärmad.
Jag tror sannerligen att det förhållandet att man betoge kommunens ledamöter den rättighet att få öfverklaga ett någon gång förhastadt beslut, skulle mötas med stort missnöje och ofta vara ganska skadligt.