Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del tror jag, alt det deremot vore mycket lättare att lemna Fullmägtige en föreskrift i afseende på sjelfva silfverfondens belopp, och alt man sade till Fullmägtige, att om fonden understiger t. ex. 3 millioner r:dr specie, så böra de genast börja sina operationer lill dess förstärkande.
Då hade de en lätt öfversigt och behöfde endast en rapport från cassören, att silfverutvexlingen gått så långt, att cassan utgjorde mindre än 3 millioner; och jag tror, att man, först då det kommit derhän, kunde hysa någon farhåga, att vexlingen skulle kunna medtaga hela fonden.
Skulle man åter vilja antaga den princip, Utsk. framställt, att ett förhållande bör bestämmas emellan reella fonden och utelöpande sedlarna, tror jag, att man icke bör antaga den första punkten, att med sedelstock bör förstås alla Bankens förfallna skulder, d. v. s. jemväl alla creditiv och på räkning insatta medel, utan tror jag, att det vore nog att räkna den verkligt utelöpande sedelstocken; ty att jemväl beräkna det öfriga skulle leda derhän, att missförhållandet uppstode långt förr, än några åtgärder till fondens förstärkande behöfdes.
Man har sett, att depositionsräkningarna i Banken aldrig understigit 2 millioner, och man skulle nästan kunna bevisa, att alla i Stockholm varande publika verk och cassör behöfde hafva ungefär denna summa i Banken för deras möjliga behof.
Jag vet således icke, hvarföre man då skall räkna den såsom förfallen skuld lika med de utelöpande sedlarna.
Alla publika verk och inrättningar måste hafva fonder stående i Banken, för att vid förefallande behof disponeras, och då dessa fonder uppgå minst till 2, om icke till 3 millioner, tror jag, att man gått längre i försigtighet, än omständigheterna påkallat.
Såsom jag
Maj f. m. redan nämnt, får jag tillstyrka, att Utsk. må föreslå en bestämd siffra för att, sedan reella fonden sjunkit tillden, åtgärder må vidtagas till fondens förstärkande.
Hr Skogman, Carl Da v., uppläste följande:
BancoUlsk. har i sitt förslag till hufvudgrunder för Bankens förvaltning och rörelse framställt följande allmänna satser: a) att Bankens första åliggande är att bibehålla värdet å dess sedlar genom deras inlösen med klingande mynt (pag. 16); b) att allmänhetens behof af tillräckligt rörelsccapital bör lika sorgfälligt afses (pag. 16); c) att Banken, lika litet som någon enskild, likväl ej kan tillförbindas att meddela lån, då sådant pröfvas menligt för uppfyllandet af dess egna förbindelser (pag. 20).
Dessa satser äro så ostridigt sanna och af så väsendtlig vigt för Bankens och myntbestämningens bestånd, att olika meningar om desamma ej torde kunna uppstå.
Vid den föredragning af betänk., som punktvis kommer att äga rum, anhåller jag alt för hvarje särskildt fall få framställa de anmärkningar i afseende på satsernas tillämpning, hvartill Utsk:s förslag lenina anledning. 1:0
Utskrs bestämmelse, af hvad med sedelstock skall förstås, afviken från den vid sista riksdag antagna, då afdrag medgåfvos icke blott för en viss andel af depositionsmedlen, utan ock af hvad på pant af metalliska effecter var Utlånadt.
Det ligger i sakens natur, att en betydlig summa (vanligen öfver 3 millioner r:dr) är för publika och enskilda cassör i hufvudstaden ständigt på räkningar i Banken innestående; att hvad å den ena räkningen anvisas oftast ingår på en annan; att nya insättningar äga rum i samma mån, som utassignerade medel spridas i allmänna rörelsen, samt att följaktligen en stor del af de på räkning insatta medel, ehuru betalbara vid anfordran, icke i sjelfva verket äro utelöpande eller kunna användas till uttagning af silfver.
Jag vill dock ej bestrida BancoUtskts beräkning, som utan tvifvel är den riktigaste, ehuru den strängaste; min mening är blott, att skäligt afseende på depositionsmedlens beskaffenhet bör göras vid åtgärderna till metalliska fondens förstärkning och vid lånerörelsens handhafvande, så att öfverdrifven försigtighet, lika skadlig som en blind säkerhet, ej må föranleda till onödiga kostnader för silfveranskaffning eller till sträfhet i Bankens utlåningar. 2:0
I princip borde ej ett visst minimum för metalliska cassans förhållande till sedelstocken i förväg bestämmas, utan sådant öfverlemnas till en klok Bankstyrelses omsorg.
Vid öfvergången till ordning i myntväsendet torde dock en dylik bestämmelse vara nödvändig och nyttig; den är i alla fall, såsom Utsk. riktigt anmärker, öndamåisenligare än den vid sista riksdag bekymmersamt antagna af ett visst förhållande vid utvexlingens början utan någon föreskrift för framtiden.
Deli 5 Maj f. ra.
Vid den föreslagna proportionen af 2 till 5 bör för tydlighetens skull tilläggas: af sedelstockens silfvervärde efter roy n t bestå m ni n gsg ru n den.
Denna proportion af 2 till 5 är visserligen högre, än en sedelbank under vanliga förhållanden anses behöfva för att vid anfordran inlösa sina sedlar; det torde dock i böljan af Bankens nya verksamhet vara bättre alt fastställa den för hög än förlag, och jag tillstyrker, att den må antagas, helst efter denna grund Bankens nu ägande silfverfond af omkring 6,600,000 r:dr skulle kunna bära en circulation af 44 millioner r:dr b:co, så att, under en väl ordnad lånrörelse, sedelstocken kunde successive betydligen ökas utöfver dess nuvarande belopp af omkring 34 millioner, depositionerna inberäknade.
Jag anhåller för öfrigt, alt fa vid detta tillfälle anmärka, att flera locala förhållanden göra bancosedlarnas omlopp så oumbärligt, att här, mindre än i något annat land, stora summor i silfver kunna komma i fråga att ur Banken uttagas, och att farhågan för silfrets utvandring är, efter min öfvertygelse, den minsta af farhågorna vid Bankens framtida förvaltning, såvida nemi. creditrörelsen på det hela ordnas så, att godtyckliga pappersemissioner ej kunna uttränga det verkliga myntet. 10:0 Den af BancoUtsk. här föreslagna föreskrift är påkallad af en nödig försigtighet och lärer ej kunna undvaras, så länge ett minimum för Bankens metalliska cassa måste bestämmas.
Omständigheter kunna dock inträffa, då det allmänna bästa skulle fordra, att en Bank, äfven under ofördelaktiga cours- och cassaförhållanden, långt ifrån att minska eller inställa sina utlåningar, borde utsträcka dem.
Så har Engelska Banken vid flera criser i allmänna rörelsen handlat; och denna rådighet i farans stund, denna högre åsigt af landets och Bankens gemensamma interesse, sorn utmärkt Engelska Bankstyreisen, utgör måhända det egentliga och stora företrädet, som en enskild bankinrättning (det vill icke säga en sammanblandad enskild och allmän) har framför en Statsbank, förvaltad efter bestämda föreskrifter under en ängslig ausvarsskyIdigdet.
Det är visserligen riktigt att i närvarande stund och före en beslutad utvexling bestämma den proportion, man anser vara lämplig emellan silfver och sedlar, den må vara som 5 till 8 eller som 2 till 5, eller huru som helst, ehuru jag ej af vår Banks ställning sedan 1778 kunnat uppfatta grunden för denna proportionslära.
Men hvad jag anser äfventyrligt är att, sedan man beslutat verkställigheten af utvexlingen, äfven bestämma en proportion; ty i ock med detsamma som man antager en proportion, sedan utvexlingen är börjad, antager man möjligheten af utvexlingens upphörande, och då är hela arbetet förgäfves.
I många fall kan det hända, att silfverfonden anlitas utöf - Den 5 Maj f. m. ver denna proportion, t. ex. då missväxter eller andra olyckor inträffa, som föranleda till högre import; och då frågar jag, om icke, i fall ifrågavar. proportion antages såsom 2 till 5, utvexlingen också måste upphöra vid betraktandet af omöjligheten att vid tillfället genast kunna förstärka fonden, hvilket är lättare sagdt än gjordt.
Utvexlingen bör dock icke få hvila, medan Banken söker säkerhet och anskaffar silfver.
Man måste således söka säkerhet annorlunda, än genom nämnde proportionslära; och om man endast tager den till grund, är jag öfvertygad, att hela förslaget går omkull.
För att vara helt kort, vill jag således endast förena mig med dem, som yrka, att proportionsfrågan må helt och hållet förfalla, och att, sedan Banken öppnat sin lucka till utvexling, vexlingen må fortfara, så länge något silfver finnes qvar.
Visserligen har man framställt den satsen, att sedan fonden gått till 2 millioner, bör luckan stängas; men jag anser äfven detta vara äfventyrligt, ty örn fonden går till 2,000,000, så är detta ett bevis, att hela uppställningen varit falsk.
Jag har uppgjort en tableau öfver Bankens ställning från 1778 till närvar, tid, hvilken lemnar märkvärdiga upplysningar öfver proportionen emellan silfverfonden och sedelstocken.
Bland annat hade Banken 1796, 2,200,000 r:dr i silfver och i5,000,000 r:dr i sedlar, och coursen var då 48 sk.
Detta är också en proportion som 2 till i5, och som bevisar, att vi 1796 hade 10,000,000 r:dr större rörelsecapita], än för närvarande öfverskottet evalveradt efter närvar, cours.
Vill man gå längre framåt, så selman t. ex., att 1808 hade vår Bank 5,000,000 r:dr; men då hade vi 22 millioner i sedlar riksgälds och banco tillsammans, med 53 sk. cours, och det visar en summa af 20,000,000 r:dr efter 48 sk. cours, hvaraf man finner, att rörelsecapitalet, efter nuvarande cours, då var 26,000,000 r:dr större än nu; och vill man ytterligare betrakta tableauen, selman, att ingen pålitlig proportion kunnat bestämmas.
Jag får derföre hemställa, att sedan utvexlingen blifvit börjad, den må fortgå, så länge något finnes qvar.
Sådan bör tendensen af 1 och 2 punkterna vara.
Fullmägtiges tysta öfverenskommelse, då tiden är inne att använda creditivet eller att förstärka fonden, är ett ämne, som på annat ställe bör behandlas.
Hr Jjefre'n: Första punkten, som här är i fråga, är den beräkningsgrund, BaneoUtsk. framställt i afseende på Bankens skulder, eller hvad Utsk. förstår med sedelstock i framtiden, då detta betänkts grundsatser kunna komma att tillämpas.
Det har icke undgått Utskts uppmärksamhet mera än någon annans, att ett bättre tillfälle att skaffa oreda i tänkesätten öfver den vid förra riksdagen beslutade realisationen icke gifvits än den calcul och det afdrag på depositioner m. m., som blifvit ett thema med variationer till Den 5 Maj f. m. i43 allmänhetens förvillande i afseende på Bankens ställning.
För att undvika en fortsättning af detta thema har Utsk. ansett lättast att rätt fram uppgifva, hurudant förhållandet är, utan alla afdrag, som af en kunna anses hilliga och af en annan obilliga, för att sålunda komma till ett resultat, som af ingen kan nekas, emedan det grundas på räkenskaperna, och delta har Jedt Utsk. till bestämmandet af proportionen 1 till 5.
Jag vill hvarken försvara eller icke försvara denna proportion.
Det må bero på pluraliteten inom RiksSt. att bestämma en högre eller lägre proportion; men att sjelfva grunden, hvarpå ett sådant beslut skall hvila, skall vara osäker eller någon annan än den, som är hemtad från räkenskaperna, dertill kan jag icke finna skäl.
Jag tror, att Utsk. riktigt förfarit, då det upptagit de förfallna skulderna, emedan de depositioner, som nu finnas, kunna gå ut i morgon; med ett ord, det närvarande förhållandet bör ej förblandas med hvad som är verklig tillgång.
Baneoverkets förfallna skulder utgjorde vid r 833 års slut 34,3o5,g4o r:dr 5 sk. 8 r:st.; Bankens reella fond vid samma tid, äfvenledes beräknad i bancosedlar, utgjorde 17,56g,588: 25, 2.
När begge dessa siffror jemnföras med hvaraudra, nemi.
Bankens reella fond med dess förfallna skulder, uppkommer det resultat, att reella fonden utgör 5i-£ proc. af samma skuldbelopp.
Således hade vi vid i833 års utgång något mer än hälften så mycket silfver och guld i Bankens hvalf som den sedelstock, Utsk. uppgifvit såsom Bankens skuld.
Jag har velat nämna detta såsom en positiv utgångspunkt för beräkningarna.
Hvad åter vidkommer frågan, huruvida en proportion bör fastställas eller icke fastställas för förhållandet emellan silfverfonden och utelöpande sedelstocken i framtiden, sedan utvexlingen är börjad, så kan jag icke neka, att med de renaste bancogrunder vore öfverensstämmande att icke meddela någon föreskrift i detta fall; men jag ber R. o.
Ad. att äfven dervid taga i betraktande sammansättningen af vår Öfverstyrelse för Svenska Banken.
Jag högaktar hvar och en af personerna enskildt, och tillåter mig icke att i sådant afseende bedöma dem; men sammansättningen i sin helhet, sådan den är enligt författningarna, är icke sådan, att man kan undvika att reglementera, hvad gruudsatserua vidkommer, och till denna styrelse öfverlåta en lika obegränsad rätt som till en bancostyrelse, organiserad efter riktiga principer.
Jag tror således, att om man i vår närvarande ställning skulle öfverlåta helt och hållet till Bancostyrelsens skön att reglera det ifrågavar. förhållandet, skulle man å ena sidan hafva att frukta alltför stor ömtålighet hos styrelsen eller s. k. strypning, för att nyttja ett ord, som bär ofta blifvit begagnadt, och på andra sidan hafva att befara, att förringa afseende blefve gjordt på förhållandet emellan silfver och sedlar, och således en liberalitet kornrne att äga rum i sedelemissioner, som skulle föranleda till föga »44 Den 5 Maj f. m. gagn, måhända till förnyad bankrutt.
Det är således angeläget att, under sakernas förhållande sådana de visa sig i det verkliga lifvet och icke blott i theorien, stadga en proportion, hvarunder reella cassan ej Lör få sjunka.
Hurudan denna proportion sedan skall blifva, antingen som i till 3 eller 2 till 5, derom vill jag ej för denna gång ingå i öfverläggning.
Vid sista riksdagen yrkade jag, alt, innan realisationen skulle vidtagas, Banken borde vara vara försedd med silfvennynt, uppgående lill { af sedelmyntet.
Jag hade dertill hufvudsakligen det skäl, att jag ansåg
Rikets ställning i afseende på välmåga och produetion icke hafva hunnit till den höjd som andra länder.
Man försäkrade mig om motsatsen; man sade, att coursell ej kunde stiga.
Huruvida detta besannats, lemnar jag åt hvar och en att bedöma, då erfarenheten visat, att coursen stigit betydligt.
Men ehuru jag då ansåg mig böra yrka en sådan proportion, var det hufvudsakligen derföre, att jag icke såg några åtgärder vidtagas till förökande af produetionen af varor, och i andra rummet derföre, att när realisationen skulle börjas under det den hade en ofördelaktig opinion emot sig, skulle detta jemte n yhetsbegäret förorsaka silfrets uttagande och göra en så hög proportion nödig.
Den har i det närmaste vunnits genom de åtgärder, sorn sedermera blifvit vidtagna, och jag är nöjd med, att utvexlingen med den reella fond, som lili finnes, må äga rum; men samma åsigter, sorn då föranledde mig att yrka en så hög proportion, äga numera icke rum.
Sedan utvexlingen blifvit börjad och nyhetsbegäret tillfredsstäldt, skall man finna, alt silfret åter insattes; och om R.
St., då de besluta realisationen, vidtaga de åtgärder, som stå i deras magt för att öka exporten och minska importen, är jag öfvertygad, att realisationen icke blir underkastad någon fara.
Sedan utvexling äger rum, anser jag proportionen 5 till 8, äfvensom 2 till 5, vara för hög och att ett sådant stadgande icke bör intagas i instruetionen för Bancofullmägtige; hvaremot man bör lemna Fullmäglige öppet att, när reella fonden fallit till | af sedelstocken, vidtaga åtgärder till silfverfondens förstärkande, i fall de finna omständigheterna lämpliga; men de böra icke vara nödsakade att göra det, hvilket skulle föranleda till kostnader och skada.
Om dock någon bestämd föreskrift skall lemnäs, anser jag en lägre proportion böra bestämmas.
Jag saknar erfarenhet för att bestämma, huruvida \ eller •§• del af sedelstocken vore det rätta; men mig synes obestridligt, att proportionen 2 lill 5 är alldeles för hög.
Jag föreslår derföre, att den må nedsättas.
Såsom Hr Cederschjöld föreslagit, vore det kanske bäst att stadga ett visst qvantum silfver såsom minimum, hvarigenom alia tvetydigheter skulle und - Den 5 Maj f. m. lindvikas; men om man ej går in på att stadga ett sådant minimum för reella fonden, tror jag, att, vid beräknandet af sedelstocken, man bör afdraga 3,000,000 r:dr för sådana sedlar, som icke kunna presenteras till inlösen.
Jag bar begärt ordet för att förena mig med de Hrr, som yrkat nedsättning af den föreslagna proportionen 2 till 5 emellan silfvercassan och utelöpande sedelstocken efter vexlingens början.
Med tillfredsställelse bar jag förnummit Frih.
Kantzou m. fl. affärskunniga män hylla enahanda åsigt; Frih. har galt ända derhän, att efter vexlingens början icke någon viss proprotion i detta afseende bör vara bestämd, utan att regleringen bör åt Bancostyrelsens omtanka öfverlemnas.
Hr Hegardt bar alternativt framställt proportionerna 1 till 4; och 1 5.
För min del anser jag också proportionen af 1 till 4 vara fullkomligen betryggande, om den alltid bibehålies.
Hr Skogman liar i det närmaste varit af samma tanka; men ett uttryck i hans anförande beder jag att få, såsom princip, vederlägga.
Han har sagt: ”att under vexlingens första ”tider är bättre att antaga en högre proportion ”än en lägre.”
I min tanka är det just då, som det är farligast att fixera denna proportion hög, och under alla lider innebär ett sådant förfarande ett verkligt misstag.
Bancostyrelsen, som efter första utvexlingens påkänning möjligen blefve satt i nödvändighet att genast begagna sig af utländska silfver-creditivet för att upprätthålla en onyttigt hög proportion emellan cassan och sedelstocken, skulle derigenom på ett ganska förderfligt sätt oroa sinnena och undergräfva föi troendet till Banken, hvaraf oväntade olyckor lätt kunde följa.
Deremot örn proportionen emellan den ständiga cassan och sedelstocken antages tillräckligt låg, kan man vara viss på, att creditivet aldrig behöfver anlitas, synnerligen om detsamma ställes paraderande medgifvet till dubbelt belopp emot det, Utsk. föreslagit.
Hrr, som hafva i sigte stora lånetillgångar, bör det vara välkommet, om förenämnde proportion nedsätt ■ ju lägre, dess bättre, emedan Bankens behållna räntevinst då vore mera alt påräkna för näringarnas behof, än om den skulle hällas fastläst uti en onödigt stor silfverfond.
Ur alla synpunkter anser jag proportionen af 1 till 4 vara tillfyllestgörande vid bestämmelsen af cassans storlek efter vexlingens början.
En tredjedel af nuvarande sedelstock kan inlösas, förrän silfverlillgången hinner nedsättas till detta minimiförhållande.
Här förete sig tvenne frågor; den ena, hvad med sedelstock bör förstås, och den andra, om och hvilken proportion emellan metalliska fonden och sedelstocken efter realisationens början fortfarande bör bibe6 H. »9 Den 5 Maj f. m. hållas.
Första frågan tyckes vara mindre vigtig; dock anser jag, hvad Utsk. i detta afseende föreslagit, vara bäst, emedan det är redigast och bestämdast.
Det förundrar mig, att den talare, som vidlyftigt ordat om svårigheter i afseende på sedelstockens beräknande, velat hafva en beräkning derför, som ej kan annat än leda till just dessa svårigheters bibehållande.
Beträffande den andra frågan ora bestämmande af en proportion emellan fonden och sedelstocken, finner jag densamma vigtigare och kan icke med Ilr Cederschjöld tro, att Utsk. föreslagit proportionen blott för att lugna sinnena hos dem, som icke hafva riktigt begrepp om bela saken.
Om så är, hörer jag till dessa sednare.
Man har visserligen sett banker, med hvilka det gått väl, ehuru förvaltningen i nyssnämnde afseende varit öfverlemnad åt bancostyrelsen, men man har äfven sett andra, som visat ett motsatt förhållande; och man bör så mycket som möjligt ar förebygga alla olyckor med ett för allmänheten så vigtigt verk som banken, genom vidtagande af de största försigtighetsmått deremot.
Om man skulle hålla en mindre silfvercassa, vore enda vinsten den, att man besparade det capital, som motsvarade minskningen; men jag anser denna vinst högst lumpen i jemnförelse med den osäkerhet, som derigenom skulle uppstå.
Det kan hända, att det går väl för en hank, som icke är byggd på säkra grunder; men om en krisis inträffar, visar sig häst behofvet af dess soliditet.
Jag erinrar mig härvid hafva läst uti en resbeskrifning om China, att då den resande förundrade sig öfver att å en fästning derstädes endast funnos kanoner af måladt papp, svarade man honom, att något behof af andra kanoner ännu icke visat sig.
Så torde äfven någon tid kunna blifva förhållandet i en otillräckligt betryggad bank; men dä farorna uppstått och banken ramlat, finner man för sent, huru orätt man haft att räkna på ständigt lugna tider.
Att, såsom här blifvit yrkadt, endast till eller af sedelstocken bestämma metalliska cassan, anser jag påtagligen vara otillräckligt uti ett från vei Idshandelns medelpunkt så aflägset land sorn vårt.
Qvanten, har vidare ingått på historien och framställt ett förhållande emellan sedelstocken och silfverfonden på iygottalet, som han dock vid närmare efterseende torde finna hafva varit annorlunda, ty på gottalet var sedelstocken föga större än silfverfonden, hvilken stundom till och med öfversteg den förra; men misstaget härledde sig förmodligen derifrån, att med Bankens sedlar sammanblandats riksgäldssedlarna, för hvilka Banken först :8o3 iklädde sig ansvarighet och betalningsskyldighet.
Man har här talat om en indragning af sedlarna, som man ansett skola blifva nödvändig.
Utsk. har genom calculer, som jag anser vara tillförlitliga, men nu icke vill till siffran uppgifva, försäkrat sig derom, att bibehållandet af den uppgifna proportionen ieke kan föranleda till indragning af rörelsecapitalet.
Men Den 5 Maj f. m. j/|7 Utsk. liar velat förekomma, att rörelseeapitalet skulle ökas till den grad, att det jagade silfret ur landet; och Utsk, liar i detta afseende funnit ett mägtigt hinder uti privatbankerna, som numera börjat bilda sig och framdeles blifva flera; ty då sedelemissionerna derifrån ökas, måste en utväg finnas för Banken att gå tillbaka i samma mån, de gå fram.
Detta är den hufvudsakliga grund, hvarföre Utsk. ansett en fortfarande bestämd proportion emellan sedelstocken och solida fonden vara nödvändig.
Samma försigtighet iakttog
Bancostyrelsen på iygoitalet, då den indrog sina sedlar, när den förnam, att vexlingen icke kunde fortsättas med så stor utelöpande sedelstock.
Qvanten har vidare trott, att fråga vore om att inställa silfverutvexlingen.
Dertill finnes ingen anledning i Utsk:s betänk., hvarest det heter, att det bör öfverlemnas åt
Bancostyrelsens förutseende och klokhet att förstärka cassan utöfver den bestämda proportionen emellan metallisk cassa och sedelstocken, men att, om hon någon, gång skulle sjunka derunder, det för nämnde styrelse bör vara en ovilkorlig pligt att vidtaga tjenliga åtgärder till det rubbade förhållandets återställande; men Utsk. har icke trott, att ett sådant förhållande skulle inträffa, ännu mindre sagt, att vexlingen skulle behöfva inställas.
Hvad sjelfva den proportion, som bör bestämmas, vidkommer, vill jag ej bestämdt bestrida, att den må blifva något jemnkad; likväl anser jag ^ mot sedelstocken vara den minsta cassa, som bör tillåtas.
Ehuru jag gerna erkänner Utskrs nitfulla bemödanden att genom sina förslag söka stärka de klentrognas förtroende till den vidtagande realisationen, kan jag dock ej undgå bestrida Utsk:s sats att genom en på förhand bestämd minimiproportion emellan reella fonden och sedelstocken en verklig garanti för utvexlingens bestånd skulle vinnas, under det att jag tvärtom tror, att just derigenom mången gång svårigheter skulle uppkomma för Banken och dess styrelse, som utan en sådan föreskrift aldrig behöfde befaras.
Till en början kan jag icke gilla det af Utsk. föreslagna sätt att beräkna sedelstocken, nemi.: ”att med sedelstock bör förstås alla Bankens förfallna skulder, deri inberäknade såväl depositioner som utelöpande sedlar.
I sjelfva hufvudsaken är det visserligen likgiltigt, huru man räknar sedelstocken, endast man derefter bestämmer den proportion, man vill fastställa (förutsatt att en sådan alls bör komma i fråga); men detta sätt skulle, långt ifrån att, såsom en värd ledamot af Utsk. yttrat, minska den oreda, olika sätt att beräkna de hittills bestämda afdragen föranledt, både försvåra sjelfva beräkningen samt göra förändringarna tätare och större.
Bankens förfallna skulder inbegripa icke endast hela vexelbancoskulden eller alla utelöpande banco- och riksgäldssedel-, kopparpolletter och alla på löpande räkning stående mc - Den 5 Maj f. m. tiel (de s. k. depositionerna), utan ock alla i lånebanken deponerade summor samt alla dess förfallna capital- oell länteskulder.