Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad man vid sådant förhållande trott sig med säkerhet kunna förutse, har varit att en fri införsel af utländske tillverkningar skulle oundvikeligen leda till en mer och msr utvidgad förbrukning deraf och i samma mOn till förökade införskrifningar från främmande orter; och då man vidare funnit det vara stridande emot Statens sanna intresse att söka främja en tillökning i dess inkomster beräknad på en med inhämske näringars bestånd oförenlig tillökning i Rikets importer, har man ej tvekat yttra den öfvertygelse, att lurendräge. riet, så vidt det möjligen ej kan afvärjas, är, oaktadt Statens saknad af Tullinkomsten dervid, likväl af vida mindre förderfliga påföljder, än en anstalt, hvarigenom utlänningen skulle inbjudas, att påföra landet sine till verkningar, oförhindrad i sitt bemödande, att omsider bereda de Svenske Msnufacturernes undergång.
Skulle ej enahanda considerationer äfven för det närvarande föranleda till enahanda re - Dm 28 Junit J• ni, sultat, serdeles i en tid då Sverige ar så nära att uppnå det ceconomiska oberoende, som af Manufacturernes patriotiske stiftare åsyftades, och som framfarne regeringar genom betydliga uppoffringar af allmänna medel under en lång följd af år sökt befordra?
Det lärer ej utan orättvisa kunna be6tridas, att de inhämske Fabrikerne, med få undantag , gjort sig förtjente af den omvårdnad de hittills åtnjutit» , Sedan i sednare tider åtskilige förbättrade redskap och förut okände kostbara mechaniske machiner blifvit införde och vid Fabrikerne använde samt utmärkt skicklige Utländske Manufacturister med kostnad införskrifne, hvilka här etablerade, inöfvat Svenske arbetare i flere grenar af Fabriksrorelsen , hafva i synnerhet sådane tillverkningar, sorn allmännast behöfvas och förbrukas, uppnått den grad af fullkomlighet, att de i godhet och anseende kunna jemföras med de bättre utländske.
I förlitande på helgden af uttrycklige
Författningar har en mängd idoge och trefne medborgare ingått i desse näringar och 1 dyrbara inrättningar nedlagt betydliga capitaler, under hopp att dervid finna sin utkomst.
Flere Väfverislöjder lemna lämplige försörjningsmedel åt en myckenhet personer af qvinnokönet , som sakna andra utvägar till bergning.
Oagtadt de motgångar , för hvilka desse näringar Varit blottställde, hafva tillverkhingarnes mängd under de sednare åren betydligen tilltagit, hvilket kan inhämtas af de deröfver årligen upprättade Tabeller, som utvisa, att, då totala värdet af de under HallRätterne ly - Den 2$ junti f. m. dande Fabrikers tillverkningar år 1810 utgjorde en summa af endast 3.657.489 R.dr 2 skillingar 5 runst., detsamma år 1821 uppgick till 7,559)6o2 R:dr 7 sk. 5 r., oberäknadt värdet dels af de säkerligen icke obetydliga qvantiteter väfnader af Ull, Bomull och Linne, som mot arbetslön blifvit förfärdigade för enskildtes räkning af arbetsamnen, sorn i sådant afseende inlemnats till Fabrikerne och hvilka Väfnader ej undergått Hallstämpling, dels de Bomulls , Ylle- och Lionetillverkningar, hvilka åstadkommas i enskildte hushåll både i Städerne och på Landet.
Ibland industrigrenar som under de sistförflutne åren gjordt väSendteliga framsteg, förtjenar Bomollsväfverislöjden ett utmärkt rum.
Man erinre sig, i hvad skick densamma befants före år 1817, då genom Kongl Majit Nådiga Kungörelse af den 51 Mars förbud utfärdades emot införsel af Bomullslärfter och Nettelduk, med undantag endast af de Bomulsväfnader, som directe från Westindien med Svenska skepp inkomma.
Det är allmänt kändt, att en öfverdrifven import af finare och gröfre utländske Bomulsty. ger, då redan i flere år nästan helt och hållit utträngt den husliga väfnadsindustri, som förut var rådande öfverallt i landet, och att ibland de Folkklasser, som förr till klädsel åtnöjde sig med hvad de sjelfve tillverkade, större delen fants klädd i utländska Bomulsväfnader, hvita eller tryckta.
Öfvertygad om nödvändigheten att sätta en gräns för detta förstörande offer åt en främmande Nations konstflit, beslöt Konungen att låta utfärda i - Den 28 Junit'/, nu ] frågavarande importförbud, det enda af någon vigt, som under de sist förflutne 6 åren emanerat, och verkan deraf blef, att omtankan med förvånande hastighet riktades på Bomulsväfverislöjden, hvilken sedermera nästan öfverallt i Riket haft den mest tillfredsställande framgång och hufvudsakligen bidragit att genom inhemske tillverkningar fylla behofvet af hvad som fordras för qvinnokönets klädsel.
Åtskilige betydliga Bomullsväfveri - Fabriker hafva inom korrt tid blifvit anlagde, och vid en enda, der för det närvarande omkring 400 arbetare sysselsättas, åstadkommos år 1821 tillverkningar till ett värde af 105,990
R:dr 2i sk.
Sammanräknade värdet af de vid Fabriker i Städerne tillverkade Bomulls- och Linnevaror, sorn utgjorde år 1816 — 47,822 R-.dr 7 sk. 4 r. och år 1817 59,708 R:dr 32 sk., uppsteg redan år 1818 till 206,994 R:dr io sk. 8 r. och har sedermera successive tilltagit, så att detsamma år 1821 uppgick till ett belopp af icke mindre än 584,038
R:dr 36 sk. 3 r.j hvarvid bör anmärkas att af des«a sammanslagne Bomulls-, och Linnetillverkningar, ej mera än ungefärligen s^del kan hänföras till Linneväfnad, en industri, som egenteligen finner trefnad å landet, der den, i förbindelse med Linculturen kan med mesta fördel idkas.
Angående mängden och värdet af de Bonw ullsväfnader, som i enskildte bushåll förfärdigas, äger man väl ej några säkra upplysning gar
Den 28 funt i /. nu gar; mea det af utom all tvifvel att denna tillverkning nästan i alla landsorter med hvar* je år ganska betydligen tilltagit, och man har ali anledning till den förhoppning, att densamma rätteligen vårdad, skall snart, i förening med Linneväfnaden, komma att utgöra föremål för en ännu mera utsträckt Nationalindustrie, vigtig i synnerhet tor ett land, under hvars långa vintrar jordbrukarens arbeten måste till stor del hvila och der det föjaktehgen måste vara af allmän nytta, att för landsbygdens invånare öppna tillfällen till lämpelige binäringar, genom hvilka de kunna vinna den nödtorftiga bergning, 60m deras egen* teliga yrke ej sällan nekar.
Med den kännedom Höglofl.
Utskottet säkerligen inhemtat om ofvan anförde förhållande, som så fördelaktigt vittnar om de framsteg de inhemske slöjderne, genom det dem medgifne skydd emot utländsk medtäflan, tid efter annan vunrtit, synes Utikottet hafva ägt föga anledning, att yttraden tanke, 60m förekommer i dess Betänkande, att ”de emot lurendrägeri»’ och Tullförfnillningar vidtagne ftraffanjialter ingenting uträttat’’
Hvad man med skäl bordt kunna förvänta, är att Utskottet, då det ansett sig befogadt att tillstyrka upphäfvandet af Författni ngar, som till fördel för en hel Nations slöjdeindustrie äro utfärdade, ej skola låta bero dervid, att endast undersöka, i hvad mer eller mindre mon ”desse åtgärder ländt Statens inkomjler till afsaknad'’’ utan att tillika fästa tillbörlig uppmärk - Bil. till Ridd, 0. Ad, Pr. V. Band. 15 226 Den 28 Jun i i /. m. samhet på den i sanning mera vigtiga och magtpåliggande fråga, huruvida det vore förenligt med rättvisa och med Statens verkeliga båtnad, att vidtaga en anstailt, hvarigenom ej allenast de tillfredsställande utsigter man äger om desse näringars ytterligare tillväxt och förkofran skulle alldeles försvinna, utan äfven de inhemske slöjdernes vanmagt och fall beredas, de personer som deri blifvit inlockade, se sig bedragne i sitt hopp om berg* ning och de betydliga summor, som af publika medel blifvit på desse inrättningar använde, Vara frugtlöst förspillde, samt
Sverige i afseende på dess behof af slöjdevaror, sluteligen sättas isamma olyckliga beroende af främmande Nationers konstflit, hvaraf det fordom varit tryckt, och som, enligt äldre publike handlingar, i sekler utgjort ett ämne till klagan.
Men, invänder man, desse consideratiolier hafva ej undfallit Utskottets uppmärksamhet, och åtgärder äro föreslagne, hvarigenom all anledning till farhåga för dylike olägenheter böra kunna undanrödjas.
Under det att Höglofl.
Utskottet dels medgifver verkligheten af lurendrägerihandelns menliga inflytande på de inhemske
Fabrikerne och dels såsomen ibland felagtigheterne i nu gällande Tullstadgar, anmärker, att ”flere förre och mindre varuartiklar forn äro till införfel tillåme, finnas belagde nied så dryga umgälder, att TullfÖrfnilluren, oag~ tadt äfventyr et ^ finner fin räkning vid der ar inprak - titerande” tillstyrker
Utskottet såsom ett osvi»
Den 28 keligt medel till tnanufacturernes upprätthållande, att belägga de främmands tillverkning garne med sådane afgifter eller en så beskaffad skyddstull, som å ena sidan gjorde det för den Svenske idkaren möjligt, att vinna afsättning på sin vara i bredd med den utland: ska, men tillika å den andra hindrade honom att grunda en oskälig vinst på andre medborgares bekostnad; och såsom bevis på ofelbarheten af den satts, att de inrikes FabrikerUes bestånd skulle kunna väl förenas med en medgifven obehindrad frihet till införsel af främmande
Fabrikater af hvilka de fleste inom en inskränkt rymd innehålla ett betydligt värde Och, gynnade af Nationens tycke alltid skulle med begärlighet efterfrågas, har Utskottet anfört, att i/ednar e tider, få forn en följd afboga Tullnfgif. ter, importen aj fpctninål upphört och införseln af Litt of tagit Utan att behöfva ingå i någon gransk
Ding hvarken af olämpeligheten af en jemförelse, emellan artiklar af så alldeles skiljaktig beskaffenhet, som desse, ellerafden motsägelse,som för öfrigtröjes i Utskottets åsigter al ämnet, anser jag mig endast böra öfverlemna till Höglofh Riddefskapets och Adelns upplysta bedömande, huruvida det ens vore tänkbart, att, vid det förhållande, som jag redan haft tillfälle anmärka, kunna handhafva en controll, söm medförde tillräcklig säkerhet att de påbundne afgifterne blefvo verkeligen erlagde vid intÖf. sel af varor, sorn så lätt kunna undgå äfven den mäst verksamma bevaknings uppmärksamhet.
I afseende på farhågan för missbruk, är en väsendtlig skillnad emellan lurendra* 1 Ben 28 Junii f. m. geti och tullförsnillning.
Frestelsen att hem« ligen inpraktisera förbudet gods, hvilket, äfven efter dess införsel fortfar att vara underkastadt confiscations anspråk, hvarigenom innehafvarens äfventyr ej upphör förr än varan blifvit använd till förbrukning , måste naturligtvis ej äga lika styrka, sorn frestelsen, under lockande utsigter till vinst, att undansnilla tullen på en vara, som, sedan den i oloflig väg inkommit, kan såsom tillåten inom Riket lofligen transporteras och till salu hållas, utan att dervid något annat säkerhets-; mått erfordrades, än att använda den tillförene ofta med framgång begagnade utväg, att med falska Tullstämplar förse sådane varor, som äro af den bekaffenhet, att de kunna stämplas.
Under sådane omständigheter som desse skulle, vid en tillåten fri införsel af främmande slöjdevaror lurendrägeribrotten väl försvinna, men deremot Tullförsnillningarne i ännu större mängd tilltaga och Staten derigenom ej allenast sakna påräknade Tullinkomster för den hemligen införda varan, utan äfven förlora större delen af hvad som, under förbudssystemets bibehållande, kunnat inbringas genom Tullatgifter för utländske råämnen, hvilka, i brist på afnämare, skulle småningom uteslutas från Rikets importhandel, sedaD, med de inhemske slöjdernes förfall, behofvet deraf mer och mer aftagit och 6luteligen alldeles upphört.
Huru lätt misstag kunna äga rum, då, för att bereda Statens tillökning i dess inkomster, införsel tillätes af sådane tillverkningar, Bni s8 Julli i f. m. hvilkas åstadkommande inom landet utgör föremål för ordenteliga med kostnad anlagde ManufacturVerk, der en mängd arbetare finna sysselsättning och nödig bergning, derom lemnar förre tidens erfarenhet upplysande vittnesbörd.
År 17S2 blefvo de allmännaste brukliga Sidentyger tillåtne til! införsel emot Tull, under det att till inrikes Fabrikernes uppmuntran vissa premier meddeltes.
Vid en derefter år 1784 anställd undersökning utröntes, att inom 11 månader 151 väfstolar voro nedlagde och 219 arbetare, dels Mästare, dels Gesäller och Lärlingar blifvit antingen förafskedade eller uppsagde samt således, utom Hustrur och Barn, redan voro eller snart skulle blifva brödlösa.
Maj t ansåg likväl den fria införseln kunna fortfara och Fabriksidkarnes klagan tilltog.
TullDirectionen uppgaf uti underdånigt Betänkande af den 13 October 1791, att år 1789 alldeles inga och 1790 blott ett ringa qvantum Sidentyger voro förtuilade, ehuru alla salubodar innehade ett rikt förråd af sådane varor.
Tullafgifterne blefvo derefter nedsatte från 20 till 10 procent af värdet.
Änteligen befanns den fria införseln så högst ofördelagtig för Fabrikerne och så alldeles utan påräknad förmon för Stats-Verket, att Kongl. Majit ansåg sig föranlåten, att genom Kongl.
Förordningen den i Januarii 179], återställa Förbudet.
Genom en år j 790 utfärdad
Författning blef 23o Den aS Junii f. m. det förklaradt att utrikes tillverkadt Toppsocker skulle få emot tull inkomma under iagttagande af åtskillige säkerhetsmått emot missbruk och underslef.
Denna anstallt, tilläfventyrs påkallad af allmänna opinionen vid en då inträffad stegring i sockerprisen, befants snart motverka det dermed åsyftade ändamålet, hvarföre ock deneamma år 1792 upphäfdes på de i Författningen derom anförde märkeliga skäl, att Kronan icke vunnit man förlorat i Tullen på Socker, och lur enär äger iet med varan icke af tagit, utan fnarare ökats, I fall desse af mig anförde skäl och omständigheter, beledsagade med bestämda uppgifter och bestyrkte af en flerårig erfarenhet ej sakna allt anspråk på uppmärksamhet, torde det föranleda till närmare eftersinnande, med hvad mer eller mindre sannolikhet det vöre att förmoda, att en oinskränkt införsels frihet skulle för Statsverket blifva af den fördelagtiga påföljd sorn dermed åsyftades.
För min del bör jag erkänna, att jag ej äger ringaste anledning till förhoppning att detta ändamål skulle kunna nöjaktigt uppfyllas.
Deremot tviflar jag ingalunda, att Rikets importrörelse, befriad från de band, hvarmed densamma anses under prohibidvSystemet vara fjettrad, skulle, efter Utskottets afsigt, kraftigt uppmuntras och införseln af främmande klanufacturvaror komma att utgöra ett föremåRför täflan emellan Städemes handlande, äfvensom att sådant skulle, åtminstone till en tid, bidraga till nedsättning i prisen på Fa - Den 28 Junii /, m. aSi brikstillverkningarne.
Då jag således, lika med det Höglofl.
Utskottet inser, att desse resultat kunna med säkerhet påräknas, kan jag likväl ej dela Utskottets öfvertygelse om deras nytta och nödvändighet.
Mig förekommer det tvärtom klart och otvifvelagtigl, att det vore mera ledande till det allmänna ändamålet att söka medverka till den inhemska näringsflitens befrämjande, än att föreslå anstalter, hvarigenom densamma skulle försvagas och förtryckas samt för vinningslystnaden tillfällen öppnas för sådana beqvämBghets speculationer, som afvände hågen från redbara och för R ket ^båtande entrepriser och förvandlade
Svenske handlande till utländske commissio* nairer, hvilkas omtanka skulle, i förbindelse med främmande interressen , hufvudsakligen riktas på importen af Luxartiklar, hvaraf lan det till förfång för en nyttig nationalindustri, snart skulle öfversvämmas.
Jag tror mig äf ven äga grundade skäl till den tanka, att någon egenvillig stegring i prisen på de inhemske
Fabrikernes tillverkningar icke bör vara att befara, då rörelsen ej är inskränkt tili nå gon viss dass af medborgare, utan deremot fullkomligt fri och öppen för personer af alla stånd och vilkor, sorn åstunda att i densamma ingå, så att tö 1 j a k teli gen erforderlig concurrence vid dess bedrifvande aldrig kan t knas, så framt idkare» njuter säkerhet i Författningarne och kan vara förvissad att ej blottställas för de äfventyr och förluster, sorn äro oundvikliga följder af vacklande och föränder, lige economiske Systeiner, och att i allt fall *3g Den 2S Juni i /. >n. de Svenske Slöjdenäringarnes upprätthållande är ett föremål af allmän vigt och utan all tvifvel mera förtjent af en liberal och för landets sanna fördelar nitälskande Nationalrepresentations behjertande, än den tillfälliga förmon, som möjligen kunde för en kont tid tillskyndas ett antal varuförb^ukare enskildt.
Under tillämpning af desse grunder, torde Höglofl. Ridderskapet och Adeln fiona, att en så beskaffad anstallt, 60tn de nu föreslagna, icke skulle kunna förenas hvarken med billighet och rättvisa eller med Rikets sannskyldiga båtnad, aldraminst på en tid, då andra nationer, och deribland den Engelska och Franska, som säkerligen äro nog upplyste, för att utan fördom bedöma sina economiska fördelar och hvilkas Manufacturer redan för längre tid tillbaka, uppnått den stadga och fullkomlighet, att de vida mindre än de Svenske slöjdenäringarne agde att äfventyra vid en medgifven främmtnande concurrence, ännu draga i betänkande, att med bifall till senare tiderr "Högst beprisade läror i Statshushållningsvettenskapen, tillåta en rubbning af ett näringssystome, hvars värde och redbarhet
Seders erfarenhet bekräftat, och det vid sådant förhållande utan tvifvel vöre för en Stat med Sveriges inskränkta resourcer högst orådligt, att öppna för främmande Fabrikanter tillfällen till en medtäflan, som i andra länder är den Svenske Slöjdeidkaren förnekad.
Jag har ansett det vara enligt ra^d miq
Den 2g Junii f. m. *33 pligt som medborgare och representant, att ge^ rom detta vördsamma anförande , som tillika innefattar en framställning af de grundsatser, dem jag, i egenskap af Embetsman trott mig böra taga till rättesnöre för mina handlingar och åtgärder, söka fästa Höglofl.
Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet på de flere vigtiga skäl och considerationer, som efter min öfvertygelse förekomma till öfvervägande vid detta ömtåliga ärendets granskning; och får jag sluteligen tillägga, att, ihändelse det 6kulle anses nödigt att införsel tillåtes af visse Manufacturtillverkningar, som hittills ej varit föremål för den inhämske slöjde-industrien och dem modet och luxen i sednare tider till äfventyrs gjort nödvändige, Kongl.
Majit ej lärer underlåta att i detta afseende vidtaga de åtgärder, som omständigheterne kunna fordra.
Jag anhåller om återremiss af Högloflige Bevillningsutskottets Betänkande och att detta mitt vördsamma yttrande må ej allenast öfverlemnas till bemälte Utskott, utan äfven meddelas Allmänna Besvärs- och OeconomieUt6kottet, i det fall att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln skulle finna godt , att den väckta frågan om förtullningsfrihet för främmande till införsel nu förbudne varor må till sistnämnde Utskotts granskning remitteras.
254 Ben 28 Junti f, m, N:o 4.
Herr Lefrén, Johan Pehri Bevillningsutskottet har bland andre grunder för den blifvande Tullbsviilningens utgörande i främsta rummet föreslagit:
Att fri införsel af alla främmande varor hädanefter skulle äga runi mot erläggande af Tull.
Emot det Statshushållningssystéme ur hvilket denna grundsats härstammar , har jag redan den 15 sistledne Februarii, ehuru aldeles oberedd, yttrat mig.
Af skyldig agtning för Ridderskapet och Adelns billiga fordran, att ej i otid blifva besvärad med öfverläggning i detta ämne och för att ej trötta Ridderskapets och Adelns tålamod, har jag alltsedan afhållit mig från att vidröra detsamma, ehuru ofta jag dertill kändt mig lifligt uppmanad af} åtskillige yttranden hvilka tid efter annan tillfälligtvis ägt rum , då dermed närslägtad® frågor förevarit , och vågar derföre nu vördsamt anhålla om Rid^ derskapets och Adelns tålamod.
Jag erkänner Utskottets obestridliga nit för allmänt väl; ser och känner att jag vågar mig fram mot kunskapsrika motståndare; men dea fastaste öfvertygelse att Utskottet i denna fråga varit ledt af ett för Sverige skadligt systéme befaller mig att ej misströsta, då jag ärligt och med värma uppmanar Utskottets Dan yg Junii J• »i, 235 härvarande ledamöter att med den skarpsinnighet som synes dem egen, inlåta sig i en granskning af detta sysieme, hvarvid jag anhåller att sorn uttrycbeligt förord, få fastställa den grundsats för öfverläggningen, att ingen tillämpning på personer inom elier utom detta Hus må göras, af hvad som i allmänhet rörande sjelfva de olika systemcrne, kommer att yttras.
Ämnet är vigtigt, det rör samhällets grundval ; frågan är icke mindre än den; om man skall förkasta den gamla läran, som anser samhället för ett hushåll, en gemensam jamilie, eller bibehålla denna åsigt af Stat, sorn visserligen har sina olägenheter, men likväl ej utan alf— varlig undersökning får antagas såsom allmänt förkastad, eller allmänt förkastlig, ehuru det agtningsvärda Utskottet för sin del så synes anse den.
Under de sednaste åren hafva vi sett dels j ströskrifter, dels i våra dagblad, en mängd artiklar, i hvilka man mer eller mindre utförligt och utur serskildte synpunkter sökt bevisa nyttan och nödvändigheten af en oinskränkt frihet i den utrikes importhandeln och till styrka för systemet dermed förblandat frihet i inre handeln och när ingar ne, glömmande att dessa ämnen, såsom hvarandras motsatser icke tåla förblandning, utan måste serskildt till sina grunder och verkningar betragtas.
Men sedan man hunnit derhän att allvarsamma ämnen, långt ifrån att väcka ledsnad, 236 Ver. 25 Junti f. m. tvärtom med begärlighet omfattas, torde äfven något som icke innehåller lofqväden öfver den oinskränkta handelsfriheten få upptaga några ögonblick. jag har för min del längre tid hyst den öfvertygelse och står ännu fast dervid, att våra inhämska afhanalingar öfver allmänna hushållningen med få undantag äro; antingen nakne utdrag ur utländska theorier, uppställde antingen i fullkomlig cosmopolitifk anda, eiler med enskildt hänseende till de länder der Författarena lefvat; eller ock hafva de varit eftersägningar af yttranden inom Utländska lagstiftande församlingar , eller till dem ingifne böneskrifter, bägge slagen påkallade, dela af samma coatnopolitiska anda, dels af ländernes serskilta läge och beskaffenhet , eller tillfälliga ställning.
Sällan hafva vi skådat någon origioal-artikel, som oberoende af alla mer eller mindre moderna eller vidtberyktade utländske theorier, utur vårt eget lands beskaffenhet och läge, samt med oaflåtligt hänseense till vår nationalitets och sjelfständighets bevarande*, uppfattat grunddragen till en theorj för Svenjl Stats h uthållning.
Gränsen för detta yttrande, måhända äfven min förmåga, medgifver ej någon egentlig utveckling af ämnet i hela dess vidd och inskränker mig således för denna gång till de allmännaste åsigterne, hvilka jag likväl skall försöka gifva all den omfattning, som fordras Oen 28 Junii J. mi för att tydligt utmärka det hushålls-systéme, jag vagar anse för vårt land vara det lämpligaste.
Statshushållningens ändamål är det första som bör angifvas, det kan enligt min tanke ej vara annat än: 1:0.
Beredandet af Statens bestånd och sjelfständighet. 2:0.
Beredandet aj sä mycken och sä beska/, fad enskild njutning, sorn med bibehållandet af Statens sjelfständiga bestånd år förenligt.
Måhända igenfinner man grundorsaken till alla de etter min tanka felagtiga theorier för Sveriges Statshushållning sorn tid efter annan blifvit yrkade deri, att man vid bestämmandet af Statshushållningens ändamål icke i främsta rummet ställt nationalitetens och Statens sjelfständiga bestånd, utan den enskiltas, på egoisme grundade förmenta oinjkränkta rättighet till allt slags så kallad loflig njutning.
Detta, efter mitt begrepp origtiga sätt att bestämma sjelfva grundvalen till den lärobyggnad man velat uppföra, härleder sig troligen hos somliga ifrån ett origtigt begrepp oin Stat i allmänhet och om beskaffenheten af Europas närvarande Stats-systéme i synnerhet; hos några från verldsborgerliga lärosatser uppkomne af ett oklart begrepp om en sann frihets väsendes hos andra åter från en sorgelig förment 258 Den 28 Juni i f. n. erfarenhet om tidehvarfvets sede- och Cafacterslöshet och från en omanlig misströstan af möjligheten att genom en god lagstiftning och en ändamålsenlig nationaluppfostran, kunna återföra nationen till det allvarsamma lefnadsoch tänkesätt, sorn Utgjordt grunden till dess fordna välstånd s urgamla frihet och förvärfvade ryktbarhet.
Denna frågas utredande är af yttersta vigt* hvarföre jag förnyar min vördsamma anhållan om benäget öfverseende med en vidlyftighet, som det ej står i min magt att afhjelpa, emedan ämnets vigt påkallar den.
En stor strid pågår i Europa mellan de tänkare, som härleda Staten från hushållet och dem, som härleda den från ett så kalladt fördrag.