Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den skattskyldige får ej, förr än debetsedeln ankommer, se lill hvad han är taxerad.
Skall han då löpa directe till Konungen med sina besvär, i stället för alt fa det felaktiga rättadt genom Konungens Bef:h:de, så ser jag ej, att han vunnit något, men väl att Konungen blir mycket besvärad med besvärsmål.
På andra sidan lärer väl icke kunna bestridas, att om, vid taxer.längdernas öfverlemnande till Kammarrätten, denna Rätt finner, att längderna innehålla oriktiga debeteringssummor, der siffran är bestämd, advocat-fiscaleu icke kan underlåta alt bevaka Statens rätt, det vill säga Svenska folkets. R.
St. ensamme bestämma om beskattningen för Svenska folket.
Hvad de bestämma, skall följas; men om en häradsskrifvare försummat det, så frågar jag den värde ledamoten, huru det kan blifva möjligt för Pröfn.- comite'en att deruti skaffa rättelse, då den icke kan se det?
Det är hell naturligt, att om debiteringen i taxeringslängderna blifvit för iiten, emot hvad R.
St. föreskrifvit; så är ej den skattskyldige besatt och anför besvär deröfver hos Pröfn.- comiteen, som således aldrig får veta deraf.
Ett missförstånd om formen för dessa ärendens behandling synes mig ligga till grund för Utskts förslag.
— I afseende på sjelfva Pröfn.comile'ens functioner, sora man här benämnt med rättigheter, så vill jag fästa uppmärksamheten derpå, att dessa rättigheter lämpligast här kunna tecknas med ordet skyldigheter.
Dessa af Svenska medborgare valde personer, att utgöra Pröfn.-comité', skola upptaga i första rummet att pröfva de besvär, som äro anförda emot taxeringen; men gifver man dem en vidsträcktare rättighet, att utan besvär af Kronans ombud eller enskilda personer få rätta beskattningen efter sitt godtycke, så skulle vi kanske kunna få lagstiftande Ständer i PrÖfn.coinite'en, hvilka, tvertemot de i grundlagen constituerade Ständer, beslöte i afseende på vissa bevillningsåtgärder, ett förhållande, sorn jag för nain del på det 4a4 D e ii ag Ma j. ii Id ra högs la afslyrker, — man må benämna det huru som helst.
I Hr von Hartmansdorff* förmenande om någon inverkan å taxeringsmännen af den större eller mindre rikedomen hos den köpman, som skall laxeras, kan jag icke instämma.
Deremot ligger innehållet af eden, sorn ålägger dem rättvisa — och det vid själens salighet.
Jag skulle således icke tro, att någon kunde vara så glömsk af sitt kall, att han kunde låta sådant verka på sig.
Cederström, Anders, har talat om bevillningen af qvarnar, hvilka finnas upptagna i jordeboken, men dock icke begagnas.
Om dem gäller samma lag, som om det privilegierade smidet, att det mäste betalas, om det också icke begagnas, sedan man begärt tillåtelse att få smida.
Så är det äfven med qvarnar, att om de icke äro utrifna, så skall man, äfven om de icke begagnas, ändå betala för dem.
Frölich ämnade jng göra uppmärksam derpå att benämningen lösdrifvare icke kan hänföras under de här i dag klandrade kafak lersfullmakterna.
Jag har äfven hört Hr
Ribbing yttra sig öfver dessa karaktersfullrnakter.
Jag kan ej annat än instämma i hans rättvisa harm öfver karaktersfullmakter samt hans bemödande att återföra enskilda personer till redbarhet.
— Då jag förra gången yttrade mig, glömde jag anmärka vid bevillningsförslaget, att på intet ställe förekommer i afseende på städerna ordet drängar, utan blott betjenter, lakejer, jägare, m. fl, som höra till lux-uppassning.
Det finnes likväl i städerna ett stort antal drängar, antagna för att sköta kreaturen Sådane kunna ej upptagas såsom betjenter.
Jag vill fästa Utsk:s uppmärksamhet på att detta måtte förtydligas, så att en skattskrifvare icke stannar i villrådighet, huru sådana skola uppföras.
Jag anhåller, att detta anförande äfven måtte få åtfölja öfriga anmärkningar.
Här har blifvit yttradt så mycket af hvad jag ämnat anföra, att jag kan blifva kort.
T afseende på den föreslagna förändringen med mantalsskrifningen, begär jag att få deremot protestera; jag anser den på intet vis lämplig, utan tror att den blifver åter en comité', långt ifrån att blifva en municipal-inrättning.
Jag har omkring 4° års erfarenhet, då jag många gånger i landshöfdingens ställe har varit vid skattskrifningen och sedan varit ordförande i Taxer.eornite'en.
Under denna tid har min öfvertygelse stadgats, att någon sådan förändring, som den föreslagna, icke är af nöden, samt att det hittills varande förhållandet är det bästa. — 1 afseende på föreningen af comiteerna förenar jag mig i hvad Hr von Hartmansdorff vtirat, att Taxi r.comiteerne voro en mellanlänk, som ej bör borttagas.
Jag skulle verkligen önska, att Utsk. närmare - T) c n 29 M .i j. re fästat sin uppmärksamhet derpå.
Der församlingarna äro stora, skulle det kunna ga an; men en stor del al Sverige liar mycket små församlingar.
Jag talar icke om Wesbothaförsamlingarna, sorn ibland hafva 5 k 6 kyrkor.
Det är ej lämpligt för en Taxer.comité alt hafva (lera socknar i lörsta handen att bedömma.
En Beredn.comité i hvarje församling är den vigtigaste af alla principer för taxeringen, ty der skall nödvändigt den närmaste kännedomen 0111 förhållandena linnas.
Skulle någon socken så mycket förgäta sin pligt, att den ville undandraga sig någon beskattning och kasta den på andra socknar, så anser jag det vara nyttigt att en Taxer.comité finnes, såsom en mellanlänk, innan det kommer till Pröfn.comitéen — helst denna comité annars skulle komma att vara tillsammans, icke dagar ulan veckor, för att uppgöra alla de disputer, som kunde uppstå. — l afseende pä del svar, som TJtsk. lemnal å min framställning, finner jag, att del låtit den ena J:n utgå, som handlar om domares skyldighet alt tillkännagifva de skedda köpen inom en viss lid.
Delta var då ganska väl, men TJtsk. har ändå bibehållit några ord, som också föranleda samma dispute.
TJtsk:s förslag lyder 'så: ”Af de handlingar och upplysningar, ”comitéen samlat, oell den locala kännedom, comite'en bör ”äga, åligger den att utröna egendomarnes beskaffenhet, lill ”utrymme, jordmån, åbyggnad, belägenhet, afsätlnings"tillfälle, förmåner och onera;" jag vet icke hvad det skall tjena till.— Vidare står: ”och må i afseende på den nytta ”och rättelse, sorn vid vissa tillfällen derigenom kunde hem”tas, de i orten gångbara pris, då taxeiingsmännen (inna det "lämpligt, till vinnande af en rättvis taxering, tjena dem till en "vägledning och jemförelse vid värdets bestämmande.”
Jag anser att detta äfven bör gå ut.
Det var hvad jag begärde, och jag hoppas, att TJtsk. äfven skall finna det billigt, på det att icke häradsskrifvare» må finna sig skyldig att komina fram med påminnelser om alt köpen skola tagas lill grund, hvilket skulle blifva den största ogrund.
Om man t. ex. skulle laxera eli hemman, som galt i köp, skulle man då, om det blifvit såldl — vare sig för halfva eller dubbla taxeringsvärdet — derefter förändra detta?
Detta går så mycket mindre an, som alla sådana värden i Svea land äro proportions-värden, och icke rätta värden.
Taxeringsmannen kan gerna taga taxeringsvärdet på sin ed, blott värdena äro proportionerade efter hvarandra, och icke större tunga drabbar den ena än den andra.
I denna punkt motsätter jag mig Hr von Hartmansdorff.
Deremot förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff i en annan punkt, roen ur andra motiver, nemi. i fråga om karaktersfiillmakler.
Han har ansett, alt denna bevillning borde bortgå, men önskade deremot en mycket hög fullmakts-lösen.
Jag har hört en annan ledamot, Frih.
Ridderstolpe, motsätta sig den saken, och förenar mig mycket gerna med honom.
Jag skulle 7 H. 54 De n a9 M a j. anse det sorn en nccnrdssumma, för alt fa karaklersfullmakten, och i följd deraf en uppmuntran för den rika alt sälta si» öfver den fal liga, om man skulle betala en hög fullmaktslösen.
Är meningen af Utsk. endast att skaffa Stalén eri större beskattning på dårskapen så väl som på det kloka, så kan dess åsigt vara riklig; men är det för att förekomma dårskapen, så måste jag säga, att både TJtskrs förslag och det, att gifva en hög lösen för sådana fullmakter, aro högst olämpliga; ty det skulle snarare agassera än minska hågen för dessa fullmakter — helst man veikligen gifver dem ett högre värde, örn man läster något särdeles afseende dervid, om de gifvas och emottagas, eller sökas.
Mig synes, att nationen börjar allt mer och mer se förbi härden så i ett som annat, och jag tror, alt det bästa correetivet vore att låta dessa fullmakter fortfara att utgifvas och mottagas, så länge det är någon, som tycker, att det är värdi alt emottaga dem.
Jag vill nästan tro, att (ien liden icke är långt aflägsen, då kanske ingen vill hafva en sådan fullmakt.
Jag uther mig alt ännu med några ord få fästa Ulsk:s uppmärksamhet påen sak, som jag förra gången anmälde.
Bevillniugen af löner stiger och blir högst 3 proc.
Jag tror, att detta är för mycket; jag tror att den kunde stanna vid 2 proc.
Om man jemför denna afgift med afgiften för fast egendom, så skall man i allmänhet finna, att, med antagande af egendomens rälla värde, afgiften deraf icke heller går (ifver 2 proc. af inkomsten.
Men det var likväl icke delta, jag egentligen ville underställa Utsk., utan det förhållandet, alt då Utsk. i förslagets r45 § uppgifvit de ealhegorier, under hvilka befrielse från bevillning må medgifva*, hafva äfven inkommit följande ord: ’’pensio”ner till delägare af armeens-, amiralitets- eller civil-statens ”pensions-inrättningar, samt alla andia pensions-inrättningar, ”till hvilka delägarne sjelfve bidragit, eller hvilka från enskilda donationer härröra.”
Deraf synes vara en följd, att äfven vid erläggande af bevillning för löner, t. ex. vid militären, afdrag åtminstone borde få ske för den accordsränta, de betala till pensions-eassan.
Om t. ex. en major har 1720 r:dr i lön, och den accordsränta, han skall betala, utgör Q66 r:dr 32 sk., hvilka på hans lön afdragas, och hvaraf han således alldeles icke kommer i något slags åtnjutande, — är det väl då billigt, alt han skall erlägga bevillning för hela summan af 1720 r:dr?
Efter mitt förmenande och i analogi med ofvan åberopade stadgande skulle accords-räntan äfven böra vara fri från bevillning, och bevillnings-procenten endast erläggas för det återstående beloppet.
Då Utsk. äfven i 6 mom. af i45 §:n frånafgift befriat sparbanker, tyckes Utsk. äfven för conserjvensens skull böra från sådana afgifter, befria pensions-cassorna, hvilka äro att anse i närmaste likhet med en slags sparbanker.
Det synes mig också, att icke Den j9 Maj.
4*7 bevillning borde erläggas af inqvarleringspenningar, utan blott af de ordinarie lönerna; ty eu militär, t. ex. på landet, betalar icke för det att han liar bostad.
Slutligen har Utsk. i i2Ö §:n, der fråga är om hänvisning till klagomål öfver Pröf.- comildens beslut, yttrat, att besvaien skulle ställas till K. M. Jag hemställer lill Utsk., om icke delta bör ändras så, alt de skola gå lill en annan auctorilel, I. ex. till Kammar-rätten, emedan Konungen är fullkomligt sysselsatt med andra saker, utan alt fä den mängd af göromål, som på detta sätt skulle komma att banskjutas lill Honom.
I händelse icke Utsk. skulle göra afseende på den anmäi kn. jag gjort l örtde lönerna och afgifterna af löner, så inträffar det, att afgifterna för militären, med accordsränta, afgifter till pensions-cassan, in. m,, uppgå till omkring 21 proc. af lönens belopp.
Jag vill anmärka detta, för att fästa Utsk;s uppmärksamhet på det hårda sätt, hvarpå dessa löner beskattas.
Hr von Röök, Gustaf: Beträffande Högh Bevilln.- Ulskts tillstyrkande i betänk.
IV:o 12 om skyddsafgiflens bibehållande tillsvidare, med villkor alt densamma icke må öfverstiga 2g sk. för man och 12 sk. för qyinna, att utgå ifrån fyllda 18 år, så förenar jag mig med de värde talare af Högh R. o. Ad., som hafva ansett nödigt att den -nuvarande skyddsafgiften måtte oförändrad fortfara med 41 sk. för mans- och 22 sk. för qvinspersonen; ty jag befarar, att Statens behof icke tillåta den proponerade nedsällningen.
Högh Bevilln.Utsk. har uti den föreslagna bevil In.— Stadgan borttagit, eller åtminstone icke uppfört afgilten enligt 2 art. för arbetsfolk.
— Sådana arbetare på landet och i städerna, sorn icke antaga årstjenst, utan sysselsätta sig att emot betalning göra hvarjehanda arbeten, hafva, enligt hvad jag bestämdt kanner, ganska betydlig förtjenst, vida utöfver hvad en torpare med jordtorp kan förskaffa sig, och äro i deras sjelfständighet mera välmående, än de sednast nämnde, genom den betydliga dagspenning de betinga sig och kunna med säkerhet påräkna dagligen från och med 24 sk. lill och med 1 r:dr b:co; hvadan jag föreslår, att desse personel1 måtte debiteras till passande bevillning, som jag öfverlemnar lill Högh Utsk. att bestämma, åtminstone lika ined gerningsmän och sockenhandtverkare på landet, eller i den lägsta graden, i r:dr b:co.
Uti 33 §:u afhandlas om bevillning af capilaler och att, såvida den betingade räntan uppgår till 6 proc., är låntagaren berättigad alt vid räuteliqviden godtgöra sig 5 proc. af den årliga räntan, samt vidare stadgadt:
'Mölnare och ’’execulorer åligger att, då rättegång eller lagsökning npp"slår, ställa sig stadgandet härom till noga efterrättelse; ”och må dom eller utslag icke utfärdas förr, än säker upplysning om verkställigheten af föregående stadgande blif - 4-iS Den 29 Maj.
Nit inhemtad.” — Jag vill elinia mig, alt della stadgande är ordagrannt lika med 1835 års bevilln.stadga, men påfordran, efter min öfvertygelse, en förbättrad redaction, emedan, 0111 dom eller utslag ieke får utfärdas förr, Sn saker upplysning erhållits 0111 den föreskrifna bevillningsprocln ar godtgjord till låntagaren, berörde förordnande i bevilln.- stadgan kan föranleda till uppskof med domars oell ullags nfkunnande i de simplaste lagsökningsinål, och domare oförtjent blottställas för tillvitelse om långsamhet i slika tvisters afgörande.
— Nu nyttjas vanligen i domar och utslag uti lagsökningsinål, sedan gäldenären är dömd skyldig betala capitalet och derpå löpande 6 proc. ränta, att de oiden införas; ”med stadgadt bevillningsafdrag;’’ men till förekommande af all misstydning föreslås efterföljande redactionsförändring:
'"domare och execntorer åligger, att då rättegång eller lagsökning uppstår, ställa sig stadgandet härom ”lill noga efterrättelse; och må dom eller utslag icke bedford ras lill verkställighet förr än säker upplysning ”erhållits, att föregående stadgande blifvit ful Ig jord t. ” Hvad sorn ang:de bevillning af testamenten, gåfvor, fideicommisset-, arf, fynd och vinstmedel stadgas i 36 §:n, lemnäs tilan anmäl kn. i 1 och 5 samt de följande niomina, men jag tror deremot, att 2, 3 och 4 morn , som föranleda till uträkningar och stundom tvister, kunna utgå fran denna § 36, och i det stället matte förordnas, att af alla sterbhus på landet och i städerna, som efter bouppteckningsvärde uppgå lill 5oo ridrs behållning och derutöfver, till Staten erladcs i bevillning Jldels eller -J proc. af hvarje hundrade rldr, hvilken bevillning fullkomligt ersätter hvad sorn påräknats uti berörde §is 2, 3 och 4 rnomir, och, såsom jag tror, icke kan anses vara särdeles betungande, då denna bevillningssumma utgår af oskiftadt bo; skolande, då bouppteckningen ingifves till domstolen, vederbör, uppbördsmans bevis vara bifogad), att denna bevillning är till K. M. och Kronan utbetald.
— Jag vill erinra mig hafva sett ett dylikt stadgande i bevilln.förordn. på iy5o- eller 1760-lalen, så att mitt förslag icke är nytt, ehuru detsamma icke influtit lili sednare bevilln.förordningar.
Anglde §ln 41 af den föreslagna bevilln stadgan delar jag samma åsigt, som Hr Frih. Fredrik Ridderstolpe, att, sedan K. Mis Befllude utsatt dag och timme för mantals- och skattskrifnings-eomiteens sammanträde i socknen, så må man ej vänta i Irenne timmar på den person, sorn bör dervid inställa sig, utan bör lian vara förfallen till de i samma § stadgade böter, örn lian å utsatt tid och timma nteblifver; hvadan orden ”inom tredje timman från den tid,’’ kunna utgå.
Uti §:n i38är föreslaget, alt husbonden bör ansvara för dess landlbönders, toipares och å ägorna bosatte arbetares kronoutskylder vid bristande tillgång.
— Jag tror, att ett sådant stadgande är skadligt för den arbetande folkclassen, I) c n 29 Maj.
429 som derigenom har svart att blifva antagen till landtbonde, torpare och arbetare, då husbonden äfventyrar att betala så viii sina hemmansbrukares och torpares egna, som äfvenledes deras antagna tjenstefolks kronoutskylder, och således snarare sjelf brukar sina jordlägenheter, än upplåter desamma åt andra personer; men om deremot man intager på sina ägor sådana personer, som ej äro arbetsföre, så är det större skäl, att husbonden för dessa bör utgifva kronoutlagorna, då hos dem tillgång saknas.
Slutligen tager jag mig den friheten föreslå den tilläggning i §:n 147 om de afdrag uti bevillningen, som äro beviljade allmogen, af 4 sk. för hvarje barn, när de hafva 4 barn och derutöfver, i ett eller dera giften, under i5 år, och äro frikallade för mantalspenningar, att samma fördel måtte anslås äfven åt dem af allmogen, som mäste försörja gamla orkeslösa föräldrar eller andra anhöriga i samma medellösa och icke arbetsföra belägenlut; anhållande jag slutligen vördsamt om återremiss af 11.
Bevilln.Utskts betänk., och att detta mitt anförande måtte åtfölja.
Hr Stuart, Fredr.:
Jag anhåller vördsamt, alt till de många emot Bevilln.TJtsk:s ifrågavar. betänk, gjorda anmärknlr få bifoga tillstyrkandet af ett tillägg eller nytt mom. till 22 §:n i Ulsk:s förslag till ny hevi lin. förordning.
Enligt hvad kändt är, utgöres adliga rusltjensten i de s. k. conquelerade provinserna, eller Skåne, Halland och Blekinge samt Bohus län, efter beräkning af vissa tunnor hardt korn, och icke, såsom i öfra Sverige, efter rusttjenstmarken.
Å dessa sednare har från längre tiel tillbaka bevillning blifvit åsatt, hvaremot frälsejorden i förenämnda provinser blifvit bevillning påförd efter hemmantalet, olika för hvarje provins.
För att erhålla upplysning om orsaken dertill, att en annan grund blifvit för bevillningens åsättande å frälsejorden i dessa provinser följd, och hvarföre hardt korn icke blifvit dervid afsedt, har jag, med biträde af kamererare!! i Kammar-archivet, anställt noggrann efterforskning, utan alt likväl dervid kunnat lyckas.
Deraf att hardt korn icke är vordet uti bevilln.förordntn upplaget, har inträffat, alt sådana frälselägenheter i ofvananmärkta provinser, såsom t. ex. tullmjöiqvarnar, hvilka icke äro under hemmanens skatt inbegripna, utan blifvit särskild ränta i baidt korn asalia, kunnat hvarken till rusttjenstbevillning eller ränta debiteras; och är det för att åstadkomma rättelse härutinnan, som jag vördsamt föreslår alt till ofvanomförmälda § måtte fogas ett nytt mom. af följande innehåll:
''För skattlagda qvarnar och lägenheter af frälse-natur, ulan ''hemmantal, i ofvannämnda provinser, erlägges 17 sk. för ''hvarje tunna hardt korn af deras åsätta ränta; skolandes jag uti Bevilln.Utsk. närmare söka utreda detta ämne.
Jag får blott, i anledn. af Gr. 43o Dc n 29 M a j.
Elingspers anförande, det skulle jag hafva yttra!» alt jag icke ansåg Slalens tillgångar medgifva nedsättning af skyddsafgiflen, dertill svara, att det är tit misstag af Hr Grefven; emedan jag icke hlolt hoppats alt nedsättning kunde aga ruin, utan äfven att hela skyddsafgiften kunde försvinna.
Hr H jerta, Lars:
Jag skall söka att vara så kort som möjligt.
Jag hemställer vördsamt lill Utsk. i första rum met, om icke Utsk. uti sin förnyade utarbetning af bevilln.- förordn:n skulle finna lämpligt alt utelemna hela den s. k. classfördelningen för afgifter efter 2 art.
Jag öfverlemna!'till Utsk:s eget ombepröfvande, om det egentligen leder till annat än förvillelse att utsätta en så obestämd oathegori, som den, all handtverkare och andra förut icke uppräknade borgare skola taxeras med ledning af en i i4 classer uppgjord fördelning af beloppet, från och med 10 till och med 35o r:dr, utgörande minimi- och maximi-taxerings-afgifterna — särdeles som tuxeringsniännen i alla fall hafva sig ålagdt, alt på ed och samvete verkställa taxeringen, och någon ledning för bestämmandet deraf icke kan hemtas från denna classification, då taxeringen skall ske till viss, nemi. 5 proc. af inkomsten.
Del torde vara lika tillräckligt att utsätta miniini-afgiflei na för alla öfriga viken, som lör grosshandlare, apothekare, mnnufacturister, m. fl.; men att deremellan bestämma några classer, leder till orättvisa; jag upprepar och lägger vigt på ordet orättvisa, icke derföre att jag anser Utsk. härvid hafva handlat med afsigt, men emedan jag är bestämdt öfverlygad, att orättvisa deraf skall uppkomma.
— Det finnes isynnerhet vissa näringsidkare och vissa yrken, mot hvilka icke blott delta utan äfven föregående Bevilln Utsk. och beskattande myndigheter, snart sagdt, synas vilja föia ett verkligt utrotningskrig, och hvilka jag icke hört någon taga i försvar.
Såsom exempel må nämnas: t. ex. utländska handelsexpeditör, artister, kringresande théaterdirecteurer m. fl.
Det skulle måhända synas mången, att det vore föga värdi alt taga dessa i försvar; men de äro menniskor såsom andra, och om de äro mindre mäktiga att skydda sig sjelfva, är det ett skäl mera att nämna ett ord för dem.
Hvad utländska handelsexpeditör beträffar, synes det billigt att de vidkännas den nuvar. bevillningen; men mera är abderitisk!.
Antingen gifva städernas handlande sina order åt dem, och då medföra de för dessa den fördelen att slippa sjelfva resa ut eller taga varorna dyrare från grosshandlaren, som är i mellanhand, och då hafva köpmännen sjelfva ju en besparing och vinst.
Eller om de åter afsätta i mindre partier ät consumenterna direct, så är det ett bevis, att köpmannen mot dessa är för dyr på sin vara; och då är det en fördel för consumenten, att härigenom hafva en controll mot ett oskäligt prejeri.
I alla fall förtära de äfven något under sin vistelse i landet, då deremot köpmannens
Den 29 Maj. 43, utgifter för de resor iian sjelf' gör utomlands i affärer, stan. lia utom landel.
Artister hafva blifvit salle i 1 ista classen till 100 r:dr, då det finnes borgare i städerna af 4:de classen, som blifvit salle till högst 60 r:dr.
Det är väl sannt , att laxeringsrrännen icke behöfva gå till högsta classen eller maxiini-afgiflen; men missproportionen emellan maximiafgiflen för t. ex. de förmögnaste borgare i städerna af 4:de classen och för artister torde icke kunna bestridas, lika litet som att classificationen leder till förvillelse; och jag skulle högeligen betvifla, alt någon artist finnes, sorn har så stor inkomst, att han bör beskattas till ofvannämnda afgift Biljarder uro i Stockholm och Götheborg satta till en bevillning i irsta classen afiöorrdr, motsvarande 3ooo rrdrs inkomst.
— Om jag vill följa den principen, att hvarje yrke skal skatta 5 proc. af inkomsten, så måste jag deraf draga den slutsats, att hvarje gång lagstiftaren afviken från denna princip, begår han en orättvisa.
Den rättigheten tillkommer visserligen R.
St., som utöfva Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta, att bestämma huru mycket en livar skall betala i mån af sin inkomst; men det ar då icke egentligen en rättighet, utan en makt, som de taga sig och som endast kan få namn af våldets makt, då de från de nntagua grunderna lösrycka vissa yrken eller näringar och ålägga deni i mån af inkomsten högre beskattning än de andra, derföre att de säga till den ena: jag tycker att ditt yrke är nyttigt för det allmänna, och till den andra: jag tycker icke om ditt yrke, derföre skall du betala så mycket mindre och du så mycket mera än efter den fastställda rättsgrunden.
Mine herrar! vi sitta här och utöfva Svenska folkets beskatlningsmnkt.
Jag tillhör visserligen dem, sorn kanske ofta med stränghet klandrat Regeringen, då hon vi_ sat gunst och favcurer eller gjort undantag för enskilda personer från allmänna skyldigheter; men det är min innerliga öfvertygelse att Ständerne, fastän de äro många, hafva en lika helig pligt som
Regeringen att iakttaga rättvisa mot särskilda individer och särskilda classer af Svenska folket; och alt den, som ej får åtnjuta rättvisa af Ständerna, likaväl som af Regeringen, har lika mycket skäl att klaga öfver de förra, som öfver den andra.
Detta omnämnda utrotningskrig mot vissa yrken har Utsk. isynnerhet med frikostighet utfört mot ktögarne.