Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del, när jag besinnar, huru Cohst.Utsk. gick tillväga i de'charge-betänkandet, der likt och olikt, rimligt och orimligt, lades Statsrådets ledamöter till last; när jag vidare går till eftersinnande af de naturliga följderna af StatsUtsk:s förfarande, att, om möjligt är, göra Regeringen overksam igenom att afslå allt hvad afslås kan; när jag vidare tager i betraktande det understöd, som begge Utsktn hafva i den fria pressen att framställa för nationen Den iS November f. m. hvarje regerings-ledamot felaktig, som icke är en underd. tjenare elier medlem af riksdagsregenterne, jag menar den nyssnämnda coalisatinnen; så hade jag väntat, att Utsk., med afseende på ett sådant förhållande, skulle afhållit sig från detta tillstyrkande; ty jag frågar: när man först har satt Regeringen i omöjlighet att verkställa det, när man vägrar
Regeringen det som icke nekas någon annan menniska, d. v. s. kraften af del gamla ordspråket: ultra posse nemo obligalur; när man nekar detta, hvad är då detta betänk. annat, — jag önskar att jag kunde säga något lindrigare, — hvad är del annat, än ett hånande af Regeringens oförmåga?
Jag har uttalat min mening, derföre att det är hvarje riksdagsmans, icke allenast rättighet utan också skyldighet, att uttala sin mening.
Jag begär propos. på afslag till detta betänkande.
Mine herrar! från tanken på Regeringens, på Coust.- Utsk:s, på StatsUtskrs bestämmelse, garman så lätt öfver till tanken på vår egen bestämmelse.
Vår bestämmelse i representationen är att återhålla all usurpation af makt, den må framkomma från Regeringen eller från ett parti bland R.
Det är i dag, mine herrar! som denna vår pligt påkallas.
Jag begär den, icke ensamt derföre att vi motsvaia vår pligt att tillfredsställa vår rättskänsla, jag begär den äfven för en annan orsak.
Jag begär nemi., alt efterverlden , som måhända vet alt det var vid denna riksdag, som motståndskraften hos R. o. Ad. samt PresteSt. skulle, om icke borttagas, likväl nedsättas till en fullkomlig overksamhet; jag begär alt framtiden, då den finnér att projectet till representationsförändringen har gått igenom, må vara i tillfälle alt jemföra den motståndskraft, som vid denna riksdag så ädelt, så högst välment för nationen, har uppfyllt sin pligt, med den der usla motståndskraften, som bjudes oss måhända i hvilket annat representationssätt som helst.
Ja, mine herrar! jag begär del äfven derföre, att framtiden må domina huru Regeringen förfarit, tacksamt eller otacksamt, emot R. o Ad. samt PresleSt., huru den förfarit klokt eller oklokt för sig sjelf och nationen; jag säger icke denna Regering, ty jag känner ieke dess afsigt, men den Regering, som möjligen kan komma i fråga att sanctionera representations-förändringen.
Efterverlden, säger jag, må dömma, huru mer eller mindre tacksamt mot Stånden, luiru mer eller mindre klokt för Svenska folket, man förfarit, då man mer eller mindre direct eller indirect afskaffa! eller till en nullitet nedsatt den motståndskraft, som Svenska folket, vid denna riksdag, har att tacka för att icke allt gått galet; ty jag frågar: hvad hade det blifvit af Sverige, om icke R. o. Ad. och PresteSt. vid denna riksdag hade utöfvat sin pligt?
Jag anhåller om propos. till nfslag å betänkandet.
Jag ämnar alldeles icke Den 18 November f. m. följa den siste talarens exempel att tala till edra känslor, mine herrar! jag ämnar helt enkelt hålla mig lill de i grundlagen bestämda former, hvilka, såsom jag förmodar, skola vara tillräckliga för att afvisa allt tillgörande vid Const.- Utskts ifrågavar. betänkande.
Const.Utsk. har tagit sig anleda. af det, på Frih.
Boyes begäran, upplästa 1 mom. i 37 §:n af Riksd.Ordn., för att här yrka rättighet att få väcka motion; men Utsk. hade kunnat i 29 §:n Riksd.- Ordn. och de §§ i Reg.F:n, den 8i:a m. fl., hvilka innefatta Utsk:s functioncr, uppfatta hvaruti dess motionsrätt beslår, och hvarutöfver den icke kan grundlagsenligen gå.
Ytterligare kommer dertill, att hvad Utsk tilltrott sig alt göra, står i rak strid med ordalydelsen i 90 §:n Reg.Ftu, som jag anhåller att få för R. o. Ad. uppläsa; ”tinder R.
’’St;s eller deras Utsk:s öfverläggningar och pröfning må ”icke uti något annat fall, eller på något annat sätt, än denina grundlag bokstafligen föreskrifver, komma frågor om ”embets- och tjenstemäns till- och afsättande.”
Oansedt denna grundlagens tydliga §, har Utsk. dock ansett sig kunna till RiksSttn framkomma med ett neinor., deri Utsk. föreslår R.
St. att de må hos K.
M. begära embetsmäns tillsättande.
Jag förmodar, att Hr Frih. o. Landtm., på grund af nyssnämnda 90 §., finner sig förhindrad att vid detta betänk, vidtaga annan åtgärd, än att, med ogillande af betänk., lägga detsamma till handlingarna.
Innan jag går till den åsigt, enligt hvilken jag in genere anser mig böra rösta emot Utskrs förslag, vill jag göra en anmärkn. in specie, nemi. riktad emot Utskts argumentation.
Jag lärer i dess betänk., att Utsk. ”ansett sig pligtigt att, så 'vidt på Utsk. beror, söka förekomma, att sistnämnda svårighet’’ (nemi. svårigheten för K.
M. att besluta i vissa frågor, då Statsrådet icke är fulltaligt) ”skall möta R.
St:s 'blifvande öfverläggningar, rörande det af Utsk. afgifvande utlåtandet; och då Konungen icke kan, på sätt Reg.Fin "§:n 8i fordrar, inhemta hela Statsrådets tankar öfver R.
Sils omförmälda förslag, så länge
Statsrådet ännu icke utgöres af så många ledamöter, som Reg.F:n §:n 5 föreskrifter, (år Utsk. härigenom etc.” Derpå grundar Utsk. sitt betänkande.
Mig är alldeles icke obekant, att det finnes ärenden, öfver hvilka Konungen icke kan i Statsrådet besluta, med mindre K.
M. har framför sig antingen hela Stalsradet eller samtliga Statsråden eller Statsrådet in pleno eller utomordentligt Statsråd, lill hvilket alla ledamöter kallas.
Detta är 4 benämningar, som uttrycka en och samma sak, hvilket vare i förbigående sagdt.
Det vill säga, att Konungen icke kan afgöra vissa ärenden, med mindre
Han har framför sig ett complctt Statsråd.
Men hvad har grundlagen menat med ett complett Statsråd?
Det Statsråd som Oell i8 N o v e mbe r f, m. 117 linnes.
Det gifves ju sjukdom och andia förfall, som göra att Statsrådet icke den dagen, den veckan eller kanske på en längre tid, kan sitta complett.
Det gifves för öfrigt afgång; det behöfves en tid till ersättande af afgångna Statsrådsledarnöter.
Det är ju erkändt, att detta val är ganska vigtigt, — således att det kan fordra en tid.
Om man till några veckor antager denna tid, helst då afgången icke varit förutsedd, så slrulle, efter Const.Utskis tolkning, det gifvas en tid af dagar eller veckor, under hvilka Konungen icke skulle kunna afgöra något af dessa ärenden, hvilka likväl äro af grundlagen utpekade såsom de aldravigtigasle.
Således och med all vördnad för 83 §:n Iteg.F:n, sorn föreskrifva' bokstaflig tolkning, och åtlydnnde denna §., tolkar jag grundlagens stadgande så, att med hela Statsrådet menas det verkligen för handen varande Statsrådet, alldenstund grundlagssliftarens mening omöjligen kunnat vara, att det skulle linnas .en enda dag på hela året, ännu mindre veckor eller en längre tid af året, hvarunder Konungen icke skulle kunna grundiagsenligen afgöra de ärenden, som äro aldramest maktpåliggande.
Detta är min speciella anmärkning.
Den generella anmärkningen är den, i hvilken min bevisning skulle blifva ganska lätt och jag tror ganska bindande, om jag icke afhölles och begränsades af 3 och go §§:na Reg.Ftn.
Således inskränker jag mig till att säga, hurusom det är för oss alla notoriskt, d. v. s. för oss alla kändt med den största allmännelighet och visshet, att K.
M. gjort bemödanden till Statsrådets completterande, och vid denna notoritet af detta förhållande kan jag icke inse hvarken beböfligheten eller lämpligheten af denna hemställan, hvilken jag således anser böra till ingen åtgärd föranleda.
Ilr Lagerheim, Lars
Utan alt ingå i några detaljer, hvilka äfven grannlagenheten torde till viss grad förbjuda, hvarken ang:de Utsk:s behörighet att med en sådan skrifvelse framkomma, hvilken behörighet jag anser vara ingen, ej heller om Rogeringens mer eller mindre omöjlighet eller åtminstone stora svårighet att verkställa hvad med denna skrifvelse i ögonblicket åsyftas, hvilken svårighet jag anser vara af ganska ömtåligt och mångfalldigt slag, inskränker jag mig nu blott till att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet på de symptomer af regeringssjuka, som sig från början af denna riksdag hos både ConstUtsk. och StatsUtsk. tydligen uppenbarat.
Alla inkräktningsförsök af R.
St. på konungamaktens område äro högst vådliga, och från en sådan regerande Ständers minsta inkräktning till regerande Ständers blods-commissioner är steget halt och lätt.
Såsom ett, efter min öfvertygelse, verkligt gäckeri med konungamakten, anhåller jag, att Utsk:s betänk, måtte med Ståndets ogillande blifva förkastadt, hvarom jag anhåller att Hr.
Frih. o. Landtm, måtte framställa proposition. n8 Den t8 November f. m. Gr. Anckarsvärd, Carl Henr.: Const.Utsk. hade först, med afseende på framställda anmärkn.anledmr emot nuvar.
Statsråds-ledamöter, gått att behandla denna fråga, till följe af remiss från RiksSttn.
Huset torde påminna sig, huru Utskts betänk, underkändes i dess egenskap af anmärkn. memorial, men äfvenledes huru en talare på den sidan, hvilken äfven nu med mycken häftighet uttryckt sig, då yttrade, att om fråga varit om en underd. anhållan hos K. M. att få Statsrådet completteradt, skulle han ingalunda hafva motsatt sig ett så beskaffadt förslag utan i stället biträdt det af alla sina krafter.
Saken förföll derigenom, att den, till följe af ämnets beskaffenhet, ansågs af II. o. Ad. samt PresteSt. ej böra föranleda till anmärkn.; men sjelfva factum eller förhållandet af Statsrådets incompletta skick qvarstod i alla fall.
Const.Ufsk. ansåg således för sin pligt att ånyo väcka frågan från det oeftergifliga behofvets synpunkt.
Det torde icke jäfvas att ConstUtsk. i sitt meni., ehuru det är här af flera talare ogilladt, verkligen anfört oemotsägliga behof för R.
St. att genom ett fulltaligt Statsråd kunna få så maktpåliggande ärenden, som hvilande grundlagsfrågor, afgjorda, hvilket, efter Const.Utskts förmenande, icke kan eller bör på grund af grundlagens ordalydelse äga rum, med mindre lin att Statsrådet är fulltaligt.
Det har vid denna riksdag inträffat, att såsom skäl, såsom förment grund för underkännande af en enskild riksdagsmans motion i afseende å en i olaga väg tillkommen lag, så väl i LagUtsk:s betänk, som vid detsammas godkännande, blifvit anfördt, att 1815 års Const.Utsk. hade förbisett förhållandet, och att det på denna grund af R.
St. icke kunde upptagas.
Jag tager mig friheten hemställa till Huset, om då, med bibehållande af någon comseqvens i lagstiftning, Huset nu skulle vilja underkänna Const.Utsk:s framställning öfver det förhållande, att Statsrådet är incomplett, — ett förhållande, som äger rum under R.
St:s sammanvaro, — ett förhållande, hvaraf utarbetandet af de förslag till grundlagsförändring, som nu komma i fråga, är i högsta måtto beroende, emedan de till stor del bero af de beslut K.
M. kommer att fatta i afseende å redan hvilande grundlagsfrågor.
Jag tager mig friheten hemställa, om icke med skäl det snarare vid en kommande riksdag skulle förebrås Const.Utsk. att hafva förbisett ett sådant förhållande, än det nu med något fog kan tillvitas Const.- Utsk. att blott såsom följd of en coalisations-princip emellan Const.- och StatsUtsk:n samt tidningsskrifvarne, som här blifvit yttradt, åbanebringa denna fråga.
Jag tror, mine herrar! att det sätt, hvarpå grundlagen iakttages, måste nödvändigt tagas i betraktande af hvarje Const.Utsk., som vill göra sin pligt, samt äfven af R.
St., då de i öfverensstämmelse med grundlagen vilja utöfva sina pligter.
Jag tror, att det praejudicat, jag tagit mig friheten här åberopa, skall Den 18 November f. m. »»9 lomma att länge följa Svenska lagstiftningens och Svenska lagskipningens historia.
Jag tror, att namnen Bergelin och Höökenberg skola såsom förebrående vålnader ända in i den mest aflägsna framtid framstå i Svenska lagskipningens annaler, såsom en förebråelse emot i8i5års Const.Utsk., som icke fästade någon uppmärksamhet vid Regeringens åtgärder i afseende å 1812 års författning; och 1840 års Const.Utsk. har icke velat och icke kunnat göra sig delaktigt af ett likartadt förfarande genom förbiseende af behofvet, att grundlagens stadgande icke åsidosattes, utan iaktlages.
Då grundlagens bud bestämdt innehåller, att Statsrådets ledamöter skola vara 10, så har Const.Utsk. icke ansett sig kunna undgå att vidtaga en åtgärd, åtminstone på den lindriga väg, uppå hvilken Utsk. nu till Stånden gjort denna framställning, nemi. blott såsom ett förslag till Ständerna, alt genom en und. begäran hos K. M. anhålla, att det nuvar. förhållandet måtte rättas genom compleltering af Statsrådet.
Cederström här åberopade go §:s innehåll kan jag för min del ingalunda uppfatta från samma åsigter, som Frih.
Cederström; ty jag tror att denna § bestämdt icke tillkommit i något annat ändamål, än för att frånkänna R.
St. ett sådant deltagande i tillsättandet af tjensler, som ägde rum under den s. k. frihetstiden.
Jag tror att man icke får förtyda lagarna och deras ordaförstånd på detta sätt.
Jag tror icke, att en sådan begäran, en sådan anhållan, som Const.Utsk. nu i detta memorial föreslagit R.
St., på minsta vis kan förtydas derhän, att R.
St. skulle vilja inblanda sig i personliga tillsättningen af ett embete, eller en tjenst, utan att denna anhållan blott utgår på nödvändigheten att få Statsrådet till det antal ledamöter, hvilket grundlagen för detsamma oeftergifligen bestämmer.
Det måtte vara en himmelsvid skilnad emellan att göra en sådan anhållan och att befatta sig med af- eller tillsättande af embels- och tjenstemän.
Det får således blifva för Frih.
Cederströms räkning att tyda grundlagen på sådant sätt och yrka att Hr Frih. o. Landtm, i följd deraf må vägra propos. till bifall å ett så beskaffadt betänk, som det förevarande.
Jag tror, att det skulle blifva en högst bedröflig företeelse inom detta Hus, en högst bedröflig åsyn för allmänheten, om den skulle finna, att en Landtmarskalk kunde i detta afseende lemna det minsta gehör åt Frih. Cederströms framställning, och att
Ståndet dertill kunde lemna sitt understöd.
Boye har här, såsom det synes mig, i mycket häftiga ordalag anfallit icke allenast Const.Utsk., utan äfven StatsUtsk., för sina tillgöranden vid denna riksdag.
Jag utber mig, mine herrar! att få fästa eder uppmärksamhet på, huruvida det egentligen kan vara lämpligt att anfalla Utsk. i stället för att behandla deras förslag och meningar, att påbörda Utsk:s ledamöter afsigten att undergräfva konungamakten, att göra sig brottsliga mot samhällsordningen, Den 18 November f. m. emot hvad lagarne stadga.
Jag tror, för min del, att detta är en parlamentarisk oformlighet, hvarifrån vi gjorde val att afträda, och jag tager mig friheten begagna tillfället för att förklara, att jag, i min egenskap af utsk.ledamot, anser mig fullkomligt såsom vederlike till hvar och en annan af Ståndets ledamöter, och att ingalunda hvarken jag eller mina medbroder i Utsk., vare sig ståndsbröder eller från andra Stånd, på minsta vis finna oss qvalificerade att böra emottaga tillmålen eller anklagelser af denna både skymfande och förnärmande natur, äfvensom jag förklarar, att jag alldeles icke för min del ämnar med tålamod fördraga så beskaffade tillmålen, utan hoppas att af Husets rätts- och billighets-känsla åtminstone icke något bifall lemnäs till ett så beskafifädt förfarande, som icke allenast nu, utan ock vid flera andra tillfällen förekommit, då det till och med gått så långt, att enskilde ledamöter tillåtit sig att mot hela Utsk. åberopa den § ang:de riksförräderi, hvars tillämpning skulle dömma de ledamöter, som gjort sig skyldige till en sådan anklagelse, till förlust af både lif, ära och gods.
Ett sådant sätt att behandla de allmänna ärendena är hvarken lämpligt för ärendenas ändamålsenliga handläggning, eller, såsom jag vågar tro, passande för Husets värdighet.
Att ingå i bestridande af alla de invectiver, som Frih.
Boye gjort, af den sammanställning samme Frih. gjort af R.
St:s delegerade Utsk. och tidningsskrifveriet, det skulle ligga helt och hållet utom frågan.
Men, mine herrar! sjelfva frågan om Statsrådets completlering är af en vida större vigt, än de värde ledamöter, som yttrat sig deremot, synas hafva velat föreställa sig.
Jag tager mig friheten att äfven till den värda ledamot, som behagat stämpla Const.- och StatsUtskm för regeringslystnad vid detta tillfälle, hemställa, huruvida han anser det grundlagsbudet företrädesvis böra vara utan kraft och verkan, att det antal ledamöter, hvilket grundlagen bestämt för att lemna Konungen råd i ett constitutionelt samhälle, må existera.
Anser den värde ledamoten detta stadgande vara öfverflödigt eller fortfarandet af nuvar. förhållandet likgilltigt?
Här sättes i fråga, och det har äfven af en värd talare blifvit yttradt, att det vore särdeles Const.Utsk., genom dess anmärkningsmemorial, och StatsUtsk. genom sina tillgöranden i anslagsfrågor, som gjort det omöjligt att complettera ett Statsråd.
Jag får förklara, och tror det vara tid att högt inom Representationen uttala, att detta icke kan, icke får vara förhållandet.
Jag kan icke föreställa mig att svårigheten att få ledamöter i ett Statsråd skulle hvila derpå, att ett Const.Utsk. gör anmärkmr emot den förelupna, den föregående förvaltningen.
Jag skulle tvertom föreställa mig, och min innerliga öfvertygelse är, att om Const.Utsk. icke utträttat något annat, så har det åtminstone, hvad de efterträdande rådgifvarepersonalerna an gå>-, D e 11 18 November f. m. 131 går, ganska mycket tjenat dero dermed, att det visat, att ett Const.Utsk. en gång kan finnas, sorn granskar handlingarna, och sorn, i följd deraf, lemnar rådgifvarepersonalen något stöd för framställningar af åsigter, som någon gång kunna vara i strid med den mening, som hyses af den maktägande inom Statsrådet.
Jag tror således, att det är helt oförtjent, som Utsk. fått uppbära alla de förebråelser, som nu inom detta Hus blifvit detsamma lemnade.
Det har icke blifvit sagdt bär, roen har blifvit underförstådt, och det säges för mycket i det allmänna för att icke här böra upptagas, att Ständerne genom deras sätt att behandla anslagsfrågorna nu mera skulle hafva gjort omöjligt att finna någon Statsminister för utrikes ärendena, så länge ministercassans angelägenheter och skulder icke blifvit reglerade.
Huru man viii göra detta fattligl för någon förståndig menniska kan jag icke göra för mig begripligt; ty jag kan icke förstå, att man af någon Statsminister kunde fordra, att han skulle ikläda sig de felaktigheter, som af dess företrädare varit begångna.
Jag kan icke föreställa mig, att man skulle vilja fordra af en Statsminister för utrikes ärendena att pålaga sig skulder, hvarmed Riket blifvit belästadt utan R.
St:s tillgörande eller medgifvande, och således tverlemot grundlagens bud; jag kan icke förstå detta.
En sådan förutsättning skulle drabba majestätet, och endast majestätet skulle då förmodas vilja affordra en tillträdande minister förbindelsen att åtaga sig sina företrädares emot lag ingångna förbindelser, och detta måtte anses såsom en omöjlig, en otänkbar konungamaktens fordran; eller om man skulle antaga en sådan konungamaktens fordran, så ådagalade det, att efterrättlighet icke skulle finnas hos konungamakten, och en sådan förutsättning får och kan icke äga rum; i följd hvaraf hela ordspelet om att man ej kan få rådgifvare, är cgrundadt.
— Här har blifvit sagdt från andra sidan af en värd ledamot, att Const.Utsk. icke bort vara okunnigt om de svårigheter, som yppat sig för completterande af Statsrådet, och åtminstone för min del får jag såsom en ledamot af Const.Utsk. uppriktigt, öppet och ärligt förklara, att jag är i den aldrastörsta okunnighet om de åtgärder, som i sådant hänseende blifvit vidtagna.
Svårigheten, mine herrar! att complettera Statsrådet, ligger helt enkelt, efter mitt förmenande, deruti, att det constitutionella systemet och den derifrån oskiljaktiga Statsråds-ansvarigheten icke under dessa 3o år förmått inom vårt constitutionella samhälle göra sig gällande.
Den kommer deraf, att man ännu fortfarande tror sig kunna inplocka personligheter blott med afseende å personliga considerationer och ingalunda efter principer och grundsatser.
Så länge man så fortfar, må man också icke vänta sig något förtroende.
Folkviljan har förklarat sig för det constitutionella systemets utveckling, mine herrar! och folkviljan måste fram.
Man måste vara blind för att icke 17 H. 16 132 Den 18 November f. ra. se stiiden och dess föremål.
Det politiska reformationsarbetet är längre framgånget, än man torde på många håll föreställa sig.
Motståndet är naturligt, men öfvergående.
Stridens föremål är grundsatser, — och lyckligt det land, der motståndets oförstånd blir minst!
Jag hoppas åtminstone att så kommer att blifva händelsen inom mitt fädernesland.
Jag skulle för min del våga, med stöd af Const.Utsk:s betänk.
, tillstyrka R. o. Ad. att dertill lemna det understöd, som kunde föranleda till en lind. anhållan hos K. M. i delta hänseende.
Jag tror för ingen del, att konungamakten på minsta vis undergräfves genom en önskan, framställd af folkets ombud, af dessa ombud, hvilka icke kunna upphemta denna önskan från annat än från folkets behof, folkets känsla af nödvändigheten att se sin grundlag i detta hänseende utgöra en sanning.
Det är på grund af denna synpunkt, mine herrar! som jag utber mig herrarnes benägna besinnande af följderna äfven för Husets egen ställning inom samhället, inom lagstiftarekallet, i afseende å behandlingen af denna fråga.
Jag torde här böra fästa uppmärksamhet derpå, att Const.Utskrs betänk., i stället att såsom i andra fall vara försedt med många och genomgripande reservationer, icke vid detta tillfälle har någon enda, att det således inom Utsk. har varit åtminstone en ganska synbar enighet vid frågans behandling, att Utsk. varit ledt af den enklaste öfvertygelse om nödvändigheten att frånträda den hviskningsrole inom sällskapskretsarna, hvilken mellan statsmakterna omöjligen kan vara lämplig eller passande, helst för ombuden från en fri nation, som det endast anstår att framträda öppet nied frågan, i stället för att låta bero vid dolda klagomål öfver det förhållande, som är till, öfver det ovissa, det obestämda, sorn äger rum i allt, till följe af det föga förtroende, som Representationen, som lagstiftningen kan hafva lill en Statsråds-personal, som i första rummet icke visat sig mäktig af att blifva completterad, hvilket i sanning måtte vara den ringaste fordran, som
Svenska folket äger rätt att kräfva utaf den constitutionelle Konungens Conselj.
Jag tror att det vore illa, om en så enkel, så naturlig och så lätt genomförd åtgärd, som den, att till sin Konung framställa en önskan, en begäran om vidtagande af sådana åtgärder, att Statsrådet må blifva completteradt, skulle inom delta Stånd blifva underkänd.
Jag tager mig äfven friheten ytterligare begära R. o. Adis uppmärksamhet på det verkliga behofvet, som är för handen, med afseende å grundlagsfrågornas behandling.
Detta kan icke nekas, och sedan riksdagen nu framskridit 9 å 10 månader, så kan icke det motskäl hafva någon gilltighet, som af en värd talare på andra sidan blifvit framstäldt, att det alltid mäste förutsättas, att Statsrådet för dagar och veckor mäste genom en eller annan tillfällig orsak vara incomplett.
Ett sådant skäl kan icke anföras för ett förhållande, som varat Den 18 November f. m. tinder io månader, då ingen farsot eller digerdöd öfvergått Statsrådet, ulan måste då förhållandet härröra af andra orsaker, hvilka jag ej anser kunna undanrödjas annorlunda än genom en af Representationen uttalad bestämd mening, samt tind. framställning lil! K. M.
Jag anhåller derföre om Hr Landtm:s propos. till Husets bifall å l!tsk:s betänk , och att, i händelse ett sådant bifall meddelas, Exped.Ulsk. må anmodas att uppsätta en und. skrifvelse i detta hänseende.
Gederström, Jaeob:
Jag skulle icke åter hafva uppträdl, för alt yttra mig i denna till sin natur ganska enkla fråga, om icke Coust.Utsk:s ledamot och ordförande, Gr.
Anckarsvärd, hade genom sin argumentation påkallat ett svar.