Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
1467 dömd och straffad med ali laglig stränghet: men uti a!k annat sall kan det wara billigt ä ena, kan dct wara drägligt ä andra sidan att gijwa och emottaga för ganska mänga ars brydsam oftawigtig, alrid kostsam tjenstgöring, kaiiske wid aftonen as ett mödosamt lif, säkert ester tillryggaläggandct af den bästa åldern, och dä man således hwarken mera har kraft eller hog att börja en ny rjenstebana, alt dä emottaga, säger jag en förhöjning af högst 250, — 220 till och med blott af 66 R:d Z2 si.
Och sä beskaffade wilker har Staten icke dragit i betänkande alt ytterligare förknappa medelst uromordcnteliga bewillningars, kriqs-gärdens med mera paläggande, utom hwad i StatZ-Contoiret manligen afdragcs i centonal, och dylika- ordinarie afgifter.
Skulle häremot anmärkas, att sädane utomordenteliga afdrag ej kunna utgöra någon bctydelig Summa, sä rättwisas sädant wisierligen genom fondens 0- betydlighet hwarifräu asdraget sker; Men huruwida till och med den relativa proportionen harwid blifwit iakttagen, torde jag fä uplysa med mitt egit exempel, dä jag, som äger 200 R:dö Pension och jugen egen förmögenhet blifwit älagd, medelst de sednast urkomne, men till deras kraft s dermera suspenderade
Debet sedlar ä detta ars krigsgärd, till erläggande af R:d. 109 Banco.
Skulle rtk sädant behandlingssätt ännu längre Uti mitt Fädernesland fortfara och således gillas, sär jag åtminstone försäkra akt sädant ej har sir: like uti nägot annat civiliseradt land.
För an ej gftwa ät bewisct häraf för mycken widd sikall jag endast nämna att uti Dannemark, ett Land som ingalunda är rikare än Swerige, och del wi sä gerna anse ost wida un« derlägset, skulle rättwisan och ädelmodet endast deri - 1468 Den 2i December. frän wira undankagne?
Uti Dannemark fär en Mi* »ister som förestått endast en Bestickning och dek ej särdeles läirge ett Ambt som smarar emot wara Lands* höi ingedömcn: har han bestrid! flere Bestickningar uci «n längre räcka af är blir, han Stifts Ambts» man som swarar emot General Gouverneuren hos ost och dä sädane
Enibeten ej genast äro ledige, fade rapellerade Miiistrarne sä kallade wäntepenningar af r2 eller ls22 anda till 2002 N:d arligei»
Der är dä beläning och upnuntran, medelst säkerhet emot nöd och brist pä ålderdomen.
Är det sä hos Ost? kan en man af en wist uppfostran, jag will ej säga wan wid ett witzt lefnadssätt och kommen till en älder, ber man wcrkeligen har smärt att ändra smak och wanor, kan anses wara lisnärd med 66, — 220 högst 252 R:dr om äret?
Förafstedar
Konungen pä sädane wilkor någon af den ringare Betjening wiv sin Per» son?
Hwilken privat man, nog förmögen att hälla Kammartjenare, stulle tro sig affunnen emot en sädan,, ester en längre och trogen tjenstetid med en ringare förhöjning för dest återstående dagar?
Om häremot inwändeS.
Ni fär stylla er sjelf! hwarföre ingick ni sriwilligt uti en bana hwars ömke* liga Utgång eder ej war obekant?
Hwarföre?
Denna fräna kunde snart sträckas till alla Rikets EmbckS- och Denst.män och manne Riket more bclätit om alla Dest innewänare förutsatt möjligheten, endast systelsat» te sig med den enskilda idoghetens utwecklande inom dc sä kallade Näringarne?
Wära anlag, wära höjel» ser, wära särdigh-trr äro olika:
Alls ffola begagnas till Fäderneslandets nytta och olyckligt det land dcr Ri* fets gagn
Uti de sä kallade Embeten ej utgör ett hus» wud föremål för det npwäxande Slägtet- ärelystnad
1469 och täflan uri alla bertill erforderlig egenskaper!
Hwad den diplomatiska tjenste!, i synnerhet berräff.r, sä ont bet medgifwes, ait den åtminstone i afseende pä Pension är den aldrasämst lottade, sa har just deraf följt att hwar och en som deruti inträdt, af ett som mig tyckes berömwärdt förtroende bade till Styrelsens rätt, rvisa och till sig sjelf ansett för omöjlrgt, att icke an« tingen en sadan författning tiri dek bela skulle ändras och förbättras, eller åtminstone han sjelf skulle blifwa derifrån undantagen.
Deremot tillstår jag^uprigtigt, att om samma författning ännu bibehallcS, nödgas jag israil denna dag anse den lader, som upföber sin son till Vena yrke, eller den Pngling som vtwungit wäljer det, den förre för en pligt förgäten och den sednare för en flags sjelfspilling.
Styrelsen har emedlertid ben ntwäg akt till Ministrar utnämna de rike bland Nationen som ei behöswa göra afseende pä pen» runge wilkoret,.
Om mänge af Veste werkeligen skulle ufsta frän det afseende?
Om alla skulle äga de eljest ersorderlige egenskaper?
torde ätminstone wara problematiskt.
Men jag antager att Mjnistrarnc äro tillsatte.
Behöswa dest, inga CommisionS Secreterare?
Intet lära de rike wtija wara det.
Här fä de fattiga anlitas.
— Deras »vilkor böra da åtminstone förbättras, och jag skall redan skotta mia lycklig om jag ock endast bertill skulle någor kunna bidraga.
Ett inkast mot nödwänd>aheken ak Minister Pensions Starens förbättrande, torde af någon mindre underrättad hämms af ben i dest föreställning radande Uprigkigheten uri sielfwa Ministerns aflömngs, Stat 6, 7 till 8200 R:drs ärlig loa tyckes wara ett rent tfwerflöd i deras ögon, som »nätä alt med sitt närmaste mätt, till sch med bens som följer scola» af Ri - 1472 Den 2i December. kers allmänna lönings
Stat ända till wäta dagar, Ae 1766 dä som sagbt är, Minister R-glememct sednast bles ofwersedr, moro Rikus Högste Embetsman, ds sa kallade Herrar Riksens Råd, hwilka uran att någor förspilla för der utmärkta, jag körs nästan säga, det ojämförliga anseende de njöro sä Utom som inom Riket, likwäl ej hade större lön än as 2200 N:d och i pension 666 N:d 52 sk, Dura oagtadr stadgads Reglementet, dä redan för Rikets Mimstrar wid främmande
Hos de lönings wilkor, som oswansöre blifwie upgifne, de lära således funnits uödiga, relarift lill de Länders dä warands dyrhet dil deste män skulle afgä.
Manne denna dyrhet ej sedan tilltagit?
Och om wi allenast wilja stuka efter egit exempel, enär Riksens Ständer nyligen sett sig söranlätne atk för de i wär nya R-gerings.Form tillsatte nya Embeten, Utsätta wida högre löner än dem de fordna Riksens Räd ätnjöro, hwilke, om ock mi alt annat åtminstone icke i rang och rvärdighet estergäfwo Leva» mörerne af nuwarande Smrs,Räder; sä torde till och med denna erfarenhet pä nära häll kunna tjena kill rättesnöre wid bedömmander as rjllräckligheten utaf de rractamenten som enligt 1766 ärs star ännu i denna dag tillfalla wära Ministrar.
Skall jag ännu behöswa nämna hurusom dee gifwes intet enda exempel pä en Swensk Minister, som blifwit rik eller förmögen eller endast behälle» genom sielfwa löningswilkoren?
Beskickningen i Constantinopel är den enda hwarest ware Ministrar stundom samlat förmögenhet.
Den har dock ingalunda upkommit af besparingar utan as wista förmäisc Turkiska Regeringen länge tillagt utländske Sändebu-en, men som nu sednast blifwit betydligt minskade om Den 21 December. 1471 om ej aldeles indragne.
Har der eljest funnits Swenste
Diinjstrar med sörmög.nhel, sä har den blijwit ärfd eiler genom gifte sörwärswad.
Jag skulle sär.
Ridderstapet och Adelns ömtålighet om jag deremot wille npräkna exempel pä SwccigcS Mini» sirar, som leswat och dödt i gäld — ofta nödbundne.
En granskare torde wilja satta sadaur pä en oklok hushållnings räkning.
Jag mcdgiswer akt detta sall kunnat inträffa; men mom der alt jag af full öfwerkygelse wägar pästä, alt det är rent as omöjligt att genom besparingar pä Minister Traktamente sanfta rikedomar eller förmögenhet, sä wägar jag äfwen killäg» ga, att om det i allmänhet ej kan wara assigtxn med de af Slaten ät Dest Embetömän tillagde löner att de derpå stola rikta sig, sä skulle blotta upfätet eller böjelsen till denna winning, wara minst förenlige med den anständighet och den wärdighel som ett Rikets Sändebud hos en främmande Magt cM'ig kan åsidosätta.
Finner hwilken Embetsman som hälst uti de med Embctet förenade wilkor tilräckeligt, ej öfwerflö»
Vigt underhäll för sig sjelf och dä han är hwad jag tror att alla Medborgare borde wara, jag menar gift och har barn — att gifwa ät dessa en passande upfosiran, dä har Slaten upfyllt alt hwad af den böc fordras, och alt hwad Embetsmannen derutöfwer tväntar eller söker är obilligt, jag körs säga nesligt.
Den l5 Maji J, m. kande återremitteras, Lagutskottet må förena sig med EconomieUtskottet och behandla frågan såsom ett önsknings-mål.
Friherre Posse, Christer, anförde skriftligen.
(Se Bilagan N:o 6.) Herr Stråle, Nils Wilhelm:
Lagutskottet har icke motsagt, att ju i de nu gållande Edsformulairer finnas många brister, men icke eller vidtagit någon åtgärd, att afhjelpa dem och det år också kanske omöjligt, att under Riksdagen verkställa alla de jemkningar och ändringar, sora i sammanhang med nämnde fråga vore oundgängelige, på det att icke någon felaktighet i den dithörande lagstiftningen skulle äga rum.
Jag tror derföre bäst vara, att i underdånighet anmäla det väckta förslaget hos Kongl. Maj‘t, med anhållan , det Kongl. Majit täcktes detsamma till LagComitéen öfverlemna.
Af den omständighet att åtskilige af de Eds-formulairer, hvarom fråga kan uppstå, icke skulle kunna hänföras till allmän Civil- eller Criminal-Lag och att allmänna Besvärs- och OeconomieUtskottet deröfver bör yttra sig, kan väl ej något hinder för sakens behandlande i det hela uppstå.
Ett sammanträde emellan Lag- och OeconomieUtskotten i ändamål att om ärendet öfverlägga, år visserligen ganska verkställbar , och Lagutskottet är icke betagit, att begära ett sådant sammanträde , utan att Riksens Ständer besluta det.
Jag hemställer således, att Betänkandet varder 502 Den i5 Maji /, m. till Lagutskottet återremitteradt: att underdånig anmälan göres hos Kongl. Maj:t om behofvet af rättelse i Eds-forinulairen i allmänhet; saint att Utskottet i sådant ändamål uppgör ett förslag.
Uppå derefter af Herr Grefven och LandtMarskctlken gjord proposition fann Ridderskapet och Adeln för godt, att LagUtskottets Utlåtande, i anledning af de dervid nu gjorde anmärkningar till Utskottet återförvisa.
Föredrogs å nyo LagUtskottets den 5 ^sistlidna April under N:o 26 afgifne samt den 12 dennes eftermiddagen på bordet lagde Utlåtande angående ändring uti o:dje och 4;de §. (jj. i 2 1 Capitlet RättegångsBalken.
Grefve Hard, Carl Gustaf, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande.
(Se Bilagan N;o 7).
Herr Grefven och Lan d t
Ma rjly alke n hemställde , om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets Utlåtande böra, i anledning af de utaf Grefve Härd dervid nu gjorde anmärkningar, till Utskottet återremitteras.
Ropades Ja.
Herr Ribbing, Arvid', Det är enligt vår nu gällande Lag, Domaren öppet, att när han Ben 15 Maji f.'m. funnit saken vara mörk och tvifvelaktig, qvitta parternes rättegångs-kostnad.
Jemlikt nya Lagförslaget äler, skall kostnads-ersättning tilldelas Part i nion af Jivad han i saken vinner.
Frågan iir således helt enkel, om man skall bibehålla det ganda stadgandet: proffe Domaren, eller binda rättegångs-kostnad eller ersättning vid målets delar i mon efter som de tappas eller vinnas.
Då amnet är sålunda hufvudsakligen utredt, ville jag ödmjukast anhålla det Herr Grefven och LandtMarskalken taktes framställa proposition, antingen till bifall af LagUtskottets
Förslag eller att frågan må förfalla.
Det är visserligen icke, för ätt befria Utskottet från en återremiss, som jag önskar en sådan proposition, men egentligen på det, att Riddefskapets och Adelns tid icke må med förevarande ämne ytterligare upptagas, emedan jag nästan förutser, att målet återkommer i oförändtadt skick.
Herr Grefven och Landt lUarfkalken förklarade, att sedan Ridderskapet och Adeln redan återremitterat LagUtskottets Utlåtande, ansåg Herr Grefven och LandtMarskalken
Lagutskottet först böra besvara de anmärkningar hvilka till återremissen föranledt, innan målet kunde till förnyad pröfning af Ridderskapet och Adeln upptagas.
Företogs till pröfning LagUtskottets den 5 sistledne Anril under N:o 44 afgifne samt den 12 x ■ O dennes eftermiddagen på bordet lagde Betan - 5o4 Den i5 Maji /. m. kande, angående väckt fråga om ändring uti 30 Capitlet RättegångsBalken.
Grefve Härd, Carl Gustaf, hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes, så lydande!
(Se Bilagan N.o 8.) Grefve Mörner, Carl-.
Afven jag delar fullkomligt
Utskottets öfvertygelse deruti, att rättigheten att få sin talan pröfvad af Högsta Domare-makten, bör vara lika öppen för hvarje rättsökande; och jag skulle således af flere skål gilla förslaget 0111 afskaffmdet af den för denna rättighets tillgodonjutande i Lag stipulerade utgift, om jag ej trodde, att en sådan befrielse skulla leda till följder, hvilka kunde i hög grad blifva kånbara för Staten , och motverka de be. römliga afsigter, som hafva förekommandet af onödiga rättegångar till föremål
I en tid , då Rättegångar i allmänhet tilltagit i den myckenhet, att man funnit nödigt Öka antalet af HofRåtter, för att med större skyndsamhet förhjelpa parter till sin rått, och det ej torde vara okändt, hvarföre göromålen i den för icke längesedan inrättade HofRått öfver Skåne och Blekinge årligen ökas betydligt, hvarigenom det icke kan bli omöjligt, att dess närvarande antal Ledamöter framdeles behöfver förstärkning, tror jag icke, att med den synnerliga benägenhet man hår i landet i allmänhet hyser att icke blott anställa Rättegångar, äfven af den ringaste beskaffenhet, utan ock att fullfölja dem i alla möjliga 3 Dert 10 Maji f. m. ittojligä instantier, Revisions-skillingens afskaffande skall motsvara de sanna fördelar* sonl kunde Synas deraf följa.
Revisions-skillingens nedsättanda kom att upphöra, vöre det ej obilligt, ätt HofRätternas
Ledamöter, hvilka derigenom förlorade eri del äf sina inkomster, erhålla nåÄon motsvarig ersättning; och då mängden af inkommande nlål till Konungens Högsta Domstol skulle sannolikt göra eit tillökning i dess medlemmar alldeles oUndvikelig, anser jag da dryga utgifter, sorn härigenom skulle drabba Staten, Vara så mycket häldre öfvBrflödige för andamålets vinnande, som den Fattige nu redan ager en i Lag grundad rättighet, att gratis få fullfölja
Sin underdåniga talan hos Kongl* Majit* I händelse Utskottets Betänkande icke skulle äf Högloflige Ridderskapet och Adeln blifva förkastadi, utan återremisS deraf anses nödig, anhåller jag att dessa mina anmärkningar må få Betänkandet åtfölja.
Herr Thärn, JHolraih:
En vacker theoretisk princip har, som jag tror, förledt pluraliteten af LagUtskottets Ledamöter till ett förslag, hvilket i min tanka, skulle medföra ganska skadliga följder.
Jag anser åtminstone förslaget hafva kunnat hvila till dess LagCommittéen hunnit Utarbeta eii ny Rättegångsordning.
Den nu gällande , gifver tillräckligt och Öfverflödigt tillfälle både för en trätlysten part, att in infinitum, utdraga en rättegång, och för Domaren, Ridd, o. Adi Prot, IV Band, 520 306
Den i5 Maji j. m, att i många år uppskjuta afgörande!.
Den olämpliga obestämdhet
Dagen innehåller i afseende på rättegångs-kostnads ersättande, har medfört det missbruk, att parter vid en del Domstolar sällan eller aldrig fått rättegångs-kostnad sig tilldömde, ehuru än målet vunnits; att, om sådan ersättning vid en Domstol medgifvits, en annan högre Rätt åter, utan ändring af Domslutet i öfrigt, dock qvittat den förut bestämda kostnads-ersättningen.
Jag har exempel på ett, genom tre domar afgjordt mål, deruti samma part vann tre gångor å rad och sådant oaktadt icke fick sina Rättegångs-utgifter af motparten ersatte; och då saken ändtligen i HofRätten angjordes genom ett Utslag, som gillade UnderRätternes sammanstämmande domar, tillädes den vinnande väl någon Rättegångs-kostnad, men så knapp, att doms lösen näppeligen dermed var betäckt.
Lagens stadgande om böter för obefogad Rättegång år bortglömdt af Domarne; och jag tror mig åtminstone kunna påstå, att man icke kan uppgifva två exempel om året, att det blifvit iakttagit.
Huru vida det då år lämpligt, att borttaga det enda återstående correctivet emot oskäliga Rättegångar, det lemnar jag derhän.
HofRåtterne åro af gammalt, våra egenteliga ÖfyerDomstolar, och jag tror derföre att ett correetiv bör finnas, som hindrar parter att i otrångt mål draga HofRåttens domar under Konungens pröfning.
Om detta band borttogs, skulle ock den omständigheten följa, att Högsta
Domstolen omöjeligen kunde medhinna, att afgöra alla Ben 15 Maji /. m: Z07 dit dragne mål, och sålunda nödgades arbeta på flere Divisioner.
Men hvarest skulle då den enhet sökas, som utgör hufvud-vilkoret för den högsta instancen.
Då åsigterne voro olika, hvilket icke möjligen kunde förekommas hår, mera ån i andra , af flere personer sammansatte, auctoriteter, skulle ju den ena
Divisionen måhända döma tvärt emot den andra, och hvilken fördel för det allmänna vore af en sådan anstalt att förvänta?
Af dessa anledningar hemställer jag, att förevarande betänkande må till Lagutskottet återremitteras.
Herr Stråle, Nils Wilhelm'.
Man har i allmänhet erkänt, att det år betånkeligt, att vidtaga partiella Lagföråndringar, och att de böra inskränkas till hvad yttersta oundgånglighet kråfver.
Jag tror vål att en sådan Lagföråndring lätteligen kan tillvågabringas då den stödjer sig på de principer, hvarå Lagen år grundad, och således innefattar ett beriktigande af redan gifne stadganden; men förhållandet år helt annat, då man vill rubba sjelfva dessa principer.
Så år det med påbudet om Revisionsskilling.
Vår Lag fotar sig på den grundsatts , att hinder bör läggas deremot, att obetydliga mål må dragas under en högre pröfning.
Deraf hårleder sig stadganderne om vad, summa appellabilis och Revisions-skilling.
Lagutskottet har emellertid blott föreslagit upphåfvande af den sistnåmde, utan att fästa sig vid någon af de föregående, och utan att efterse, huruvida de komma i stridighet med det nya förslaget.
Men efter min öfvertygelse kan för närvarande
Den lb Maji f. m. svårligen någon rubbning i den ifrågavarande punkten äga rum, utan lärer en förändring deraf först i sammanhang med en ny allmän lag-j stiftning kunna påtänkas.
Herr von Hartmansdorff, Åugust '.
Hvad jag i detta ämne velat såga år hufvudsakligen redan anfördt.
Jag anser upphåfvandet af stadgandet om Revisions-skilling origtigt af de skål, flere värde Ledatnöter yttrat.
Det år naturligt , att på det stora och angelägna mål icke må försummas för de små och mindre vigtiga, endast de förra böra gå till Högsta instancierne» Skulle dessa sysselsätta sig äfven med det mindre målen, blefve följden den, att det hela stannade.
En vård Ledamot har omtalat nödvändigheten, att dela Högsta Domstolen i flere divisioner.
Jag kan ej anse en sådan åtgärd annorlunda än såsom högst skadelig.
Likasom det finnes blott en Regering, på det att
Regeringsärender måtte i Högsta instanee med enhet och sammanhang afgöras, så bör det icke heller finnas mer åri en Högsta Domstol, på det att ailä Råttegångs-mål måtte behandlas efter öfverensstämmande åsigter.
Skall blott en Högsta Domstol finnas: så får han icke öfverhopas; och äfven detta skål talar emot Revisions-skil lingenS upphörande.
Jag tillstyrker derföre, att Betänkandet må afslås, utan att återremitteras.
Herr Grefven och LandtMarJkalken frågade, om Ridderskapet och Adeln ansåg LagUtskottets
Betänkande böra , i anledning af de Deri l5 Maji J. m, 509, dervid gjorde anmärkningar, remitteras.
Ja oell Nej.
I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarjkalken gjorde proposition till bifall af LagUtskottets Betänkande.
Ropades äfven.
Ja och Nej.
Hvarefter Herr Grefven och LandtMarsJcalhen hemställde om Ridderskapet och Adeln, behagade afslå Betänkandet.
Ropades starka
Ja jemte några Nej. Herr Montgomrneries Gustaf, begärde votering.
Herr von Hartmansdorff':
Om jag icke mycket bedragit mig , så har jag tyckt mig finna Ridderskapets och Adelns mening vara så tillräckligen uttryckt genom svaret å Herr Grefvens och LandtMarskalkens. sista proposition, att en vötering icke gerna bör kunna leda till annan slutföljd, ån den, yi nyss anfört.
Jag hemställer således till Herr Montgommerie, om han icke ville afstå ifrån yikandet af en votering, hvilken endast synes skola onödigtvis uppta,-) ga tiden.
Herr Montgommerie'.
Jag skulle tro, att den sist talande värde Ledamoten icke kunnat så tillräckligen inhemta Ridderskapets och Adelns piening i förevarande fråga a att han är i tillfälle. 310 ' I)cn 15 Maji f, 'm, att bestämma en blifvande voterings utgång.
För min enskilda del, förenar jag mig så mycket häldre om den af LagUtskottets pluralitet föreslagne Lagföråndring, som ganska få af Utskottets Ledamöter reserverat sig mot beslutet; och det i öfrigt instämmer med min öfvertygelse att man icke behöfver vara utfattig, för att ej kunna erlägga de 66
R:dr 62 sk. som utgöra vilkoret för möjligheten att söka rättvisa i högsta instancen.
Herr Printzensköld, Carl:
Den siste värde Talaren, har, som jag trott mig finna, yttrat, att då troligen ingen år så fattig att han ej åtminstone åger 66 R:dr 3a sk,, skulle det understundom kunna inträffa, att en rättsökande blef nödsakad uppoffra hela dess förmögenhet, för att kunna få sin sak i Högsta Domstolen pröfvad.
Detta vågar jag likväl bestrida.
Allmänna Lagen stadgar uttryckligen uti So Cap. C §.
RåttegångsBalken , att man måste minst äga 5oo Daler Silfvermynt, eller 83 R;dr 16 sk, , som för gäld ej håita, för att vara underkastad skyldigheten att erlägga Revisions-skiliing.
Oc-h då således någon sådan händelse, som den Herr Montgoinmerie förutsatt, icke lärer, efter nu gällande lagar, kunna inträffa, samt det i öfrigt, på sått flere Herrar Ledamöter redan behagat vttra , och med hvilka jag till alla delar instämmer, skulle medföra de betänkligaste följder, att göra en sådan ändring uti RåttegångsOrdningen, som den Lagutskottet uti dess ifrågavarande Betänkande tillstyrkt, vågar jag till Herr Grefven och LandtMarskolken ödmjukast hemställa, om Den 10 Majt e. m. 311 icke, i öfverensstämmelse med Herr von Harttnansdorffs nyligen yttrade önskan samma Betänkande må anses af pluraliteten bland Högloflige Ridderskapet och Adeln vara afslaget och all fråga om votering således förfalla.
Herr Montgommerie:
Om emot förmodan icke någon annan inom detta rum skulle instämma i min begäran af votering, så anser jag mig skyldig att afstå derifrån.
Då ingen hördes förena sig med Herr Montgommerie uti dess anhållan om votering förklarade Herr Grefven och Landt
Mar skalken, att som, efter hvad han tyckt sig finna , den af honom sist framställde proposition till afslag å LagUtskottets ifrågavarande Betänkande, med en betydlig pluralitet af .Xa besvarats, berörde Betänkande, i följd deraf, blifvit af Ridderskapet och Adeln afslagit.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åtskiljdes klockan 2 eftermiddagen.
In fidenj Protocolli O. ff.
Lagerheim, 5l2 Den i5 Maji e, mK Thordagen den 15 Maji, Plenum klockan half till 6, eftermiddagen.
Herr Gyllenheirn, Eric Guataf % anförda ekrifteligen:
(Se Bilagan N:o i.)
Grefve ro» Rosen, Axel; Så vidt det ytt-* rande, den siste värde Ledamoten nu afgifvit, åsyftar att ådagalägga behofvet för Häradshöfd dingar af tjenstledighet och vicarier, har jag visserligen ingenting att emot samma yttrande in-^ vånda; men då det åfyen innefattar ett försök till vederläggning af hvad Herr Ehrenborg yrkat och iöreslagjt till förekommande deraf, att andre ån skicklige och värdige vicarier varda, tillförordnade, kan jag ej annat ån instämma Uted den frånvarande Ledamoten i den önskan^ att Håradshöfdingarne vid de tillfällen då tjenstledighet för dem år af nöden, må på förslag till vicarier endast uppföra sådane personer, sorn, åro ett slikt vigtigt förtroende fullkomligen värdige, och som kunna anses competente att blifva Ordinarie Håradshöfdingar, emedan jag sjelf känner, att en person finnes, som to, års tid å rad perpeluelt varit tillförordnad
Domare inom ett och samma Lån, utan att någonsin vinna befordran till ordinarie tjenst, hålst han städse blifvit af yngre personer ifrån förslag till Ordinarie Domare-befattning utesluten, oaktadt han l>en i5 Maji f. m. baft större meriter ån medsökande, och äfven ©rnådt den, af en vård Ledamot i frågasatte tillråckelige ålder,, enär han nu, fyldt 5o år.
Herr Grefven och, IL an dtMarshålken hemställde, om icke, enär Herr Gyllenheims Memorial innefattade svar å Herr Ehrenborgs, Casper, anmärkningar vid LagUtskottets den 12 dennes eftermiddagen återremitterade Betänkande N:o angående skärpning af Hagarne rörande tjenstledighet Domare, berörde Memorial kunde, jemte Grefve von Rosens, i anledning deraf nu afgifne yttrande, till Lagutskottet remitteras..