Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För min del vill jag icke motsätta mig en ålerremiss, men anhåller, att proposition mätte götas å båda altcrnativerna på en gäng, emedan meningen dermed icke varit .alt föreslå R.
St. det ena eller andra, utan all Ständerna skulle framställa ett alternativt svar till K. M., så att, för den händelse K.
M. icke skulle antaga det ena, så öfverlemna Ständerna del andra, såsom del begärda yttrandet i afseende på K. M:s nåd. skrifvelse.
Denna discussion har visserligen räckt nog länge, men jag måste likväl anhålla, att få säga ännu några ord i ämnet, särdeles som jag under discussioneu uti de mänga anmärkn:r, som blifvit framställda såväl emot Ulsk:s förslag sorn emot Frih. öxenstjeruas reservation, funnit ytterligare stöd för den framställning, jag gjort om det sätt för controllen, som efter min tanke vore ändamålsenligast.
Hr von Hartmansdorff har väl talat om lätlheteu att conlrollera de förteckningar, som inkomma på samma gäng som lagfarlsprotocoilerna.
Delta gäller likväl endast köpe- och bytesbref; men i domböckerna intagas, som man vet, bouppteckningar och fastebref, och derå kan controllen icke verkställas stundom förr än två år efter det chartan uppburils.
Den siste värde talaren har ansett, att det skulle gå ganska lätt, om Kammarrätten genom sina tjenstemän verkställde revisionen antingen i hofrätlens rum eller toge hem domböckerna till sitt embetsrum.
Man har visserligen väckt fråga om att öfverflytta en del af Kammarrättens domsrätt till hofrätten, men alt göra en sådan sammanblandning af göromålen skulle leda till både obehag oell oreda.
Hofrätten kan dessutom icke vara af med sina domböcker, som dagligen behöfvas, och de tjenstemän, som hafva att göra i hofrältens archiv, skulle troligen blifva besvärade af att dela den inskränkta localen med Kammarrättens tjenstemän.
Man har anmärkt, att det icke skulle vara bra att chartonia skickades in och sjelfva origiualdocumenterua endast fingo en påskrift; men denna anmärkt!, tror Den 8 Januari e. m. 135 jag skulle lätt förfalla, om man gjorde här såsom i andra länder ofia är brukligt, alt man inrättade charlan så, att den kan delas i två delar, deraf den ena stannar qvar på documentet oell den andra går in till det controllerande verket.
Man har i afseende på mitt förslag, sorn icke synes hafva vunnit mängas bifall, yltrat, att det vore illiberal!.
Om det är rätt, så skall det ungefär qvitta mig lika om det är liberalt eller icke.
Man bar vidare sagt, att det vore hardt om charlan skulle gå förlorad, att handlingen derigenom skulle blifva ogilltig.
Jag hemställer, om det icke är händelsen alltid, då man skall grunda sin rätt på några handlingar, alt om man tappar hort dem, så förlorar man sin rätt.
Om jag t. ex. tappar en sedel, så får jag icke någon ersättning.
Derföre gör jag väl klokast uti alt gömma både documentet och charlan, och jag gor det säkert, om jag vet hvilken förlust, som el jest drabbar mig.
Men del af mig föreslagna utbyte skulle medföra ännu en fördel.
Jag tror, alt vi ganska snart skola få erfarenhet deraf, all Slaten kommer alt göra betydliga förluster, genom del sätt, som hittills blifvit begagnadt vid invcnleringarne öfver charUe-archiverna, der en forigäeende balance existerar, som uppgifves för qvarliggande charlor.
Sådant kunde icke ske om årligt utbyte af charlor verkställdes.
Jag vill icke vidare förlänga discussionen, utan anhåller ytterligare om återremiss.
Mänga ledamöter hördes ropa på proposition.
Cron hjelm uti hvad jag ämnade yttra och vill endast erinra, i anleda. af Hr von Harlmansdorlfs anmärka., alt den conlroll, som blifvit åsyftad genom chartornas insändande lill hofrätten, icke skulle för denna domstols tjenstemän medföra annat besvär, än som redan nu dem åligger, då parter inlemna sina handlingar, nemi. att tillse ali dessa äro behörigen charterade, och att Ulsk:s förslag således icke innebär någon vådlig förändring.
Ilär har redan blifvit af åtskilliga talare så mycket yttradt, all jag icke skall länge upptaga R. o. Ad:s lid.
Jag vill endast med få ord nämna, att jag anser det i Frih.
Oxensljernas reservation framställda förslag vara det antagligaste, såvida någon förändring skall äga rum.
Men äfven emot delta förslag förekommer, att den deruti uttalade grundsats af chartans skiljande från handlingen icke är fullt tillfredsställande och icke eller för controllen behöflig.
Denna besparing af chartorna tror jag skulle för Staten medföra en obetydlig vinst, och vore dessutom icke fullt riktig, ty då man skall betala en charta bör man också få henne.
Derigenom att kronofogden fäster chartan på handlingen sättes också den enskilde i tillfälle att controllera chartans riktighet, och genom de förteckningar, som ingå lill Kammarrätten blir controllen å kronofogden dubbel.
— I afseende på den föreslagna granskningen i Kammarrätten och 41 136 Den S Januari e. m. alt chartorna skulle dit ingå såsom bilagor till förteekningarne, må det tillålas mig att li 1 lagga ännu en anmärkn. till dem som förut blifvit gjorda.
Det är hardt att underkasta en embetsman cn redovisning och på samma gång fråntaga honom just de papper, genom hvilka han kan styrka sin oskuld.
Vill man antaga att domare kunna göra underslef, så måste man också antaga, att revisorer i Kammarrätten kunna göra detsamma.
Det är således möjligt, alt en och annan charta af dem domaren inskickat genomdragna och påskrifna, borttogs.
Huru skulle han kunna bevisa sådant, om i Revisionscont. sedan gjordes anmärkn. deremot, att chartmbeloppet icke öfverensslämde med förteckningen?
För alt kunna bevisa alt han verkligen insändt dessa chartor, skulle domaren då vara nödsakad alt hafva två eller tre vittnen, som jemfört förteckningen med chartonia innan de afsändes, som sedermera sett honom försegla convolulet och ändlligen medföljt lill posten och hela vägen, så att de icke kunde undergå någon förändring.
Detta torde äfven böra betraktas.
Hr von Hartmansdorff har så fullstän digt utredt omöjligheten i vårt land att vidtaga den åtgärd, att alla handlingar vsku 11e skrifvas på stämpladi papper, att, ehuru mycket derom kunde vara alt tillägga, jag ingenting vill nämna.
För dem som icke känna det, vill jag endast upplysa, att det icke är ramarne till dessa stämplar, som göra de nya stäiup-, larne så dyrbara, utan det ytterst svåra och besvärliga arbetet med silfvertråd, som vanligen verkställes af fruntimmer, och hvilket till den grad förstör ögonen, alt de, sorn en 7 -i 8 år sysselsatt sig dermed, vanligen blifva odugliga till allt annat arbete.
Hr von Hartmansdorff har anfört en mycket riktig sats, hvaruti jag icke kan annat än instämma, nemi. att alla dessa i afseende på en förbättrad eontroll af charteringen föreslagne åtgärder icke böra betraktas annorlunda än såsom försök.
Och när han i sitt sakrika anförande, som bevisar en noggrann sakkännedom ex odicio, har yttrat delta , så kan det icke vara mili mening, att uteslutande försvara den mening, som jag ansett lämpligast, nemi.
Oxeustjernas reservation.
Likväl anhåller jag att få bemöta några af de hufvudsakligaste invändningar, som deremot blifvit gjorda.
Man har ansett, att kronofogden skulle fä tillfälle alt betacka balancer genom denna uppbörd.
Det är visserligen sant, att genom ett i sednare tider förträffligen ordnadt contabilitets-systcm, måste kronofogden ungefär på samma gång redovisa för all sin uppbörd, så att en viss lid af året finnes, dä han icke har några egentliga medel inne, hvarmed han kan betäcka en balance, och man bör vara aktsam att icke rubba detta förhållande; men den nu ifrågavar. uppbörden är af allt för obetydligt belopp, för att i detta fall medföra någon fara.
Vidare här man ansett, att den eontroll, Frih.
Oxenstjerna velat åstadkomma skulle försvinna, om con trol - Dea 8 Januari e. m. 137 trollanlerna komme alt dela vinsten.
Men detta är händelsen med all controll.
Om det också finnes 4 ä 5 personer, som skola controllera hvarandra, så blir controllén slut, om de alla äro i connivence.
Den allmänna grundsatsen står likväl qvar, att controllén blir bättre om den conlrollerande sjelf icke bar uppbörden.
Man har ansett alla dessa förslag innebära -elt oförtjent misstroende emot Svenska domarecorpsen.
Ingen kan hysa större aktning än jag för denna corps, men icke innebar det något misslroeeude, att man vill fastställa nödiga controller.
Sådana måste ju hvarje embetsman vara underkastad.
Icke eller kan jag finna', alt domarens besvär härigenom skulle ökas, emedan hvarje domare, som vill hafva reda på sina affärer, ändå måste föra ordentlig bok öfver sitt debet och credit.
Vidare har man anfört, alt kronofogdens frånvaro från tinget skulle göra en stor svårighet för parterne, som behöfde chartor.
Jag tror icke, att man behöfver frukta detta, emedan kronofogden har många andra embetsförrättningar, som påkalla hans närvaro vid tinget, men jag erkänner, att under denna upplysande discussion har elt slags amendement till Frih. Oxenstjernas reservation fallit mig in, nemi. att antingen försäljningsmannnen är närvar, vid tinget eller ej, så skulle chartorna vid sjelfva tinget fästas å documenterna.
Jag underställer detta de mera sakkunniges omdöme, och anhåller, alt Utsk. ville vid ålerrcmissen pröfva detsamma.
Då nu öfverläggningen af R. o.
Ad. ansågs fulländad, yttrade H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., det han, för alt vara säker alt vid propositionernes framställande icke förbigå någons yrkande, trodde sig, i anleda,, af Gr.
Cronhjelms framställning derom, att propos. till afslag ä Utsk:s betänk, ej skulle kunna göras, .{»öra tillkännagifva, att II.
Ex. icke hade sig bekant, att någon ledamot yrkat afslag.
Frih. Cederström, Anders, hade nemi. yttrat, det han väl fann skäl till afslag, men dock förenade sig med dem, som yrkat återremiss.
Derefter och med förklarande, att med den ordning, söm i allmänhet blifvit iakttagen, öfverensstämdc att propos. först gjordes å återremiss, hemställde II. Ex., om IL o. Ad. ansåge, att de anmärkn:r, hvilka blifvit gjorde emot den del af Utsk:s betänk. sorn angick 11, 12, 13, 14 och 15 §§ föranledde lill densammas återremitterande.
Ropades ja. 2!):de punkten, ang:de borgens ställande för stamphult papper, som på credit ut lemnäs, samt försäljningsprovisions åtnjutande f ör försäljningen.
Difölls. 30:de punkten, och andre förrättnings ställen vara försedde med stämplad! papper till försäljning, och upphörande af föreskriften om ovitl6 II.
18 138 Den 8 Januari e. m. korlig skyldighet för de inom taxeringsdistricten utsedde ch.- sigill.försäljningsmän, att ä tingsställena under •pågående ting hålla allmänheten stämpladt papper tillhanda.
Palmstjerna, Carl Otto: Då R. o. Ad. nu beslutit bifall till Utsk:s förslag, att embetsman icke kunna på credit erhålla något stämpladt papper annorlunda än emot borgen, så anser jag för min del, att det är olämpligt att ålägga domare, att ovillkorligen vid tingen vara försedda med stämpladt papper till försäljning.
Vill man lemna honom fritt att efter behag reqvirera stämpladt papper eller icke, då kan man alltförväl ålägga honom att skaffa borgen, men eljest synes det mig obilligt, emedan man kan föreställa sig en ganska ordentlig och skicklig domare, som icke kan anskaffa borgen för 3 h 4000 r:dr stämpladt papper.
Jag anser det dessutom orättvist att ålägga en domare sådana nya åligganden, som icke gjordes honom, då han tillsattes.
Ehuru jag medgifver, att det för allmänheten vore beqvämligast, om domaren åtoge sig detta åliggande, så hemställer jag likväl på dessa skäl afslag å Utsk:s ^förslag i denna del, hvarigenom sådant ovillkorligen föreskrifves.
Jag anhåller, att R. o. Ad. hvarken måtte afslå eller bifalla denna punkt, utan återremittera densamma till Utsk., såsom beroende a( den nyss återremitterade punkten.
Om t. ex. Utsk. skulle instämma i Frih.
Oxenstjernas förslag, så förfaller hela denna punkt, men i annat fall kunna förändrade föreskrifter blifva af nöden.
Raab: Ehuru ledamot af Bevilln.Utsk. får jag till kännagifva, att jag icke kan annat än til! alla delar instämma uti den anmärku., som blifvit gjord af Frih.
Palmstjerna, och då den förra punkten blifvit bifallen, så ser jag icke hvartill en åtcrsremiss skulle tjena, hvarföre jag tillstyrker afslag å denna punkt.
Palmstjerna yttrade åsigter förtjena visserligen, såsom grundade på en liberal princip, allt afseende, och jag kan icke annat än erkänna riktigheten af den sats, att ingen bör emot sin vilja kunna åläggas ett så beskalfadt besvär, som det att hafva uppbörd om händer; men jag hemställer till Frilen sjelf, om icke ett undantag frän den allmänna regeln har måste äga rum.
Det är bekant, alt svårigheter mött, för erhållande af chartwförsäljningsmän, med förbindelse att vara tillstädes vid tingen, och att Konungens Bef:h:de derföre måst tillåta domarne att fortfara med denna befattning, eller ock hafva domarne nödgats laga sina skrifvare till försäljningsman och sjelfva gå i borgen.
Då är det väl bättre att återföra förhållandet lill hvad det fordom varit; helst domarne så mycket mindre kunna hafva något deremot, som för dem en icke så obetydlig fördel, genom försäljningsprovisions åtnjutande, dermed är förknippad.
Föröfrigt är den af Frih.
Palmstjerna yrkade grundsats redan i författningen frånträdd, genom stadgandet, att häradsskrifyarnc skola vid mantals - * v
Den 8 Januari e. m. 139 skrifningarne vara försedda med chartor till erforderligt belopp.
Man gjorde försök i 1840 års författning att befria domaren från detta åliggande, emedan man trodde sig derigenom kunna förekomma underslef i afseende på chartering af handlingar, men erfarenheten har visat, att detta ändamål icke vunnits, och jag för min del tror det derföre vara skäl alt återupplifva hvad uti 1835 års ch.sig.förordning, ang:de skyldighet för domare alt vid tingen vara försedda med slämpladt papper för allmänhetens behof, finnes föreskrifvet.
Med ali aktning för den motsatta åsigten, tillstår jag, att jag icke kan inse huruledes någon logisk möjlighet finnes, alt samtidigt antaga denna och den föreg:de punkten.
Raab deruti, att om den förra punkten bade blifvit återremitterad, så hade äfven denna kunnat återremitteras.
Men att, på sätt nu skulle ske, ålägga en domare att anskaffa borgen för en betydlig uppbördssumma, detta anser jag vara en moralisk, omöjlighet, oell måste således yrka afslag, ' Frih.
Jag delar fullkomligen den åsigt, som Friherrarne Palmstjerna och Raab framställt, att en återremiss af denna punkt numera vore olämplig.
Dessutom får jag erinra den värde talaren, som yrkat ålerupplifvande af 1835 års författning, att denna författning, som jag vill påminna mig, icke ålade domare att ställa någon borgen, utan de redovisade enligt densamma vid tingens slut för det belopp chartor de emottagit.
Jag ber om benägen ursäkt för det jag åter uppträder, men det är för att meddela en upplysning åt den siste värde talaren, som icke synes vara tillräckligt bekant med förhållandet.
Delta är nemi. alldeles icke sådant, att efter 1835 års författning domare voro befriade från att ställa borgen.
De hade denna skyldighet lika med alla andra chartwförsäljare, och den härledde sig, om mitt minne ej felar, från en af Kammarcoll. på nåd. befallning utfärdad kungör, af år 1824, som ålade vederbörande landshöfdingar att, vid äfventyr af eget betalningsansvar, icke utlemna några chartor annorlunda än mot borgen, hvilken borde vara ingången såsom för proprie skuld.
Jag tror således ännu, att hvad som visade sig nyttigt 1835, äfven kan vara det 1845, då deremot del försök, som gjordes uti 1841 års författning, icke uppfyllt sitt ändamål.
Ehuru jag icke kan neka riktigheten af den anmärka., att det vore ett slags våld att ånyo ålägga domare en skyldighet, hvarifrån de en gång blifvit befriade, så kan jag likväl icke eller förbise, alt det är af ganska mycken vigt för allmänheten att hafva tillgång på chartor vid sjelfva tingen, och då R.
M:s Bef:h:de hafva funnit svårighet vid att anskaffa sådana personer, så skulle jag vilja föreslå, alt char Itc försälj ningen i första rummet upplätes åt de dom - 140 Den S Januari e. m. hafvande, hvilka ville åtaga sig densamma, och alt endast på de stallen, der domaren icke ville öfvertaga den, skulle det åligga Konungens Bef:h:de att anskaffa andra personer.
Först får jag nämna, att förhållandet för närvaran de är så sorn Frih.
Cederström, Anders, anser att det bör blifva, nemi. att intet hinder möter för domare ali åtaga sig chartseförsäljningen.
— I afseende på hvad Hr Printzenskjöld yttrat derom, alt häradsskrifvare äro skyldige alt hålla chartor vid mantalsskrifningarne, torde jag få erinra derom, att beloppet af dessa chartor inskränker sig til! några få riksdaler, hvaremot vid tingsställena större chartor hehöfvas.
Jag medgifver, ali det medför några svårigheter för allmäuheten i de härader, der domaren icke vill åtaga sig charlieförsäljningen och ingen annan försäljningsman i granskapet kan an trä Ifas; men dessa svårigheter äro likväl icke större än all de kunna öfvervinnas.
I afseende på de smärre chartorna är det nemi. lätt att hålla dem tillhanda, och de större biläggas sällan eller aldrig andra handlingar äu sådana, hvilka det fordras en längre tid att expediera, då den som äger dessa handlingar kan anskaffa de behötliga chartorna till dess att domslösen blifvcr.
Det är visserligen sant, att före sista riksdagen fans ett sådant åliggande för domaren; men det var icke så gammalt, äfven om det, såsom Hr Printzenskjöld yttrat, härledde sig frän 1834, hvilket jag icke vill bestrida.
Olägenheterna deraf voro likväl af den beskaffenhet, att man vid sista riksdagen fann för godt att afskaffa detsamma.
Då man haft denna erfa renhet, torde det icke vara skäl att emot rättvisans och billighetens fordringar förnya samma stadgande.
Jag är af Hr Printzenskjöfds mening, att det leder till en vida större olägenhet för allmänheten, att afslå förevarande förslag, än det besvärar domaren att fä ett sådant åliggande, som förslaget innehåller.
Mig veterligen klagades icke äf domarne tillförene öfver detta besvär, och det var helt andra skäl, som vid sista riksdagen föranledde R.
St. att göra den förändring, sorn nu befunnits olämplig.
Men jag hemställer, om icke sjelfva conseqvensen fordrar, att, då man icke har beslutat pä hvad sätt förhållas skall med sjelfva charteringen och controllen derå, man uppskjuter att besluta om chartaeförsäljningen, och att således denna punkt mätte återremitteras för att af Utsk. tagas i öfvervägande jemte de föregående.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad; hvarefter II.
Landtm, framställde propos. först till återremiss, sedan till bifall och slutligen till afslag å Utsk:s hemställan.
Sedan alla dessa propos:r blifvit besvarade med blandade ja och nej, anmälde sig och yttrade I Ben 8 Januari e. m. 141 Hr Printzenskjöld:
Jag vägar vördsamt hemställa, om icke R. o. Ad. skulle vilja, på- de af Hr von Hartmansdorff anförda skäl, bifalla en återremiss af denna punkt, ehuru jag är öfvertygad, att Ulsk. icke frångår det yttrande, som redan blifvit afgifvet.
H. Ex. Ilr Gr. o. Landtm, yttrade, att de svar han erhållit på de framställde propos:rne varit så delade, att han icke kunnat uppfatta i hvilken mening de fleste ledamöter instämde, och derföre nu finge ånyo hemställa, om R. o. Ad. ansåge de emot denna del af Ulsk:s betänk, gjorde amnärku:r föranleda till densamraas återremitterande.
Förnyad propos. till afslag å denna del 'af betänk, blef derefter framställd samt jemväl med ja och nej besvarad.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, det han trott sig förmärka, att den sista proposm blifvit något starkare än någon af de öfrige med ja besvarad, och derföre finge ännu en gång hemställa, om R. o. Ad. ville afslå Utsk:s ifrågavar. hemställan.
Denna propos. blef jemväl nu med jä och nej besvarad, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna alt ja härvid öfverröstat nej.
Tiden är så långt framskriden på aftonen, att jag icke vill besvära R. o. Ad. med någon votering, ehuru jag icke kan dela Hr Gr. o. Landtnäs uppfattning af Ståndets svar.
Jag får således blott reservera mig emot Ståndets nu fattade beslut, helst jag hört flera domare beklaga sig deröfver, att 1841 års författning icke blott befriat dem från skyldigheten, utan jemväl betagit dem rättigheten att hålla allmänheten charlot- tillhanda.
Vore, såsom här blifvit aufördt, detta sednare ej händelsen, så skulle de visserligen icke antaga sina skrifvare till charta:försäljare och sjelfva göra sig lill borgersmän.
Afven jag anhåller att få reservera mig emot Ståndets beslut i denna punkt och beklagar, att man, af öfverdrifven grannlagenhet emot vissa embetsmän, har skadat allmänheten.
Cederström, Jacob: Jag, som för min del begärt återremiss af denna punkt, anhåller, att då R. o. Ad. nu afslagit densamma, min särskilda framställning måtte få komma till Utsk., och att Utsk., vid svar på älerremissen af föreg:de punkter, äfven måtte behandla denna. 31:sta punkten, innehallande tillstyrkande, att R.
St. mutte till Ii. lii. ingå med en tind. anmälan och begäran, ang:de stämplade papperets uppbörd, förvaltning och redovisning äfvensom controllcn deröfver.
Jag anhåller, att ordét bestäm - 142 Den 8 Januari e. m. melse i delta förslag malte förändras lill föreskrift, emedan det förstnämnda, efter min tanka, är orätt användt, af skäl, som jag vid ett annat tillfälle anfört.
Ad. ifrågavar. tillstyrkande, med den förändring, att det af Utsk. begagnade ordet ”bestämmelser” skulle utbytas emot ordet ”föreskrifter”.
Jag ber vördsamt om tillgift, att jag vågar uttänja denna långvariga discussion med några ord.
Jag vågar fästa uppmärksamheten på den reservation, som Hr Aminoff afgifvit och hvilken är biträdd af mig.
Han har i denna reservation anmärkt, att Utsk. i sitt förslag till bevillningsstadga har uti 36 § befriat maka oell skyldeman i rätt upp- och nedstigande led samt syskon och deras barn från bevillningsafgift för testamenten, och att Utsk. således begått en incouseqvens, då Utsk., i 4 § under litt.
A. i eh.sig.förordn., inskränkt friheten från chartering af testamenten till makar, barn och helsyskon.
Förhållandet lärer hafva varit, att samma ord nyttjades i 1835 års förordning, och sedermera icke blifvit rättade.
Utsk. kom icke att fästa uppmärksamhet vid detta förhållande förr än denna § längesedan var förbigången, och ansåg sig sedermera icke kunna återupptaga § till discussion, utan ämnet blef endast reservationsvis framlagdt för Utsk.
Jag får nu vördsamt hemställa, om icke befrielsen från chartering bör utsträckas till alla de skyldeman, som äro fria från bevillningen för testamenten, i hvilket fall rättelse bör äga rum, icke allenast i 4 § under rubriken testamenten, utan äfven i 6 §, som handlar om de saker, som i allmänhet njuta befrielse från ch.sig.afgiften.
Jag anhåller, att Hr Gr. o. Landtm, å denna min framställning täcktes göra propos.
Det kan visserligen synas, som skulle en inconseqvens ligga uti det af Frih.
Raab uppgifna förhållande, men jag tror den likväl icke vara af beskaffenhet att böra föranleda till någon förändring i ch.sigill.förordn.
Det låter ju lätt täuka sig, att eli.sig.afgift bör äga rum i flera fall, der ingen bevillning erlägges och likaså tvertom.
Möjligen kan saken härleda sig ifrån förbiseende af sista riksdagens Éevilln.- Utsk., men lika troligt är också, att man icke funnit skäl att till stämplade pappersafgiften utsträcka den frihet, som beviljades från bevillningen.
Jag tillstyrker derföre, att Frih.
Raabs förslag må lemnäs utan afseende.
För att nu undvika en lång öfverläggning, vill jag sålunda förändra mitt yrkande, att frågan måtte återremitteras till Utsk., der Hr Printzenskjöld och jag kunna äga> tillfälle att vidare utveckla ifrågavar. ämne. II.
Ex. IIr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. bifölle, att den nu af Frih.
Raab väckta fråga om tillägg vid de i afseende på befrielse från ch.sigill.afgift för testamenten gäl - Den 11 Januari f. m.
143 lande stadganden finge remitteras till Bevilln.Utsk., för att sammanhang med de återremitterade delarne af det nu pröfvade betänk, behandlas.
Ropades ja, jemte några nej, hvarefter H. Ex. förklarade, det han trodde ja härvid hafva varit öfvervägande. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att R. o.