Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
— I StatsUtsk:s utlåt., pag. i3, finner man upplyst, att den för - SR Den 3 Juni c. m. slagsvis beräknade kostnaden för lius och byggnader af sten, tegel eller annat ej eldfarligt ämne, med alseende på lis ilka låne-anslaget 125,ooo r:dr var beviljadt, ensamt utgjorde 346,74‘J i;dr 29 sk. 4 rst ; dock är härvid att bemärka, att dels icke alla sådana byggnader ännu äro färdiga, och dels de redan färdiga sedermera blifvit brandförsäkradp till ringare värde, än verkliga kostnadssumman.
Stadens publika byggnader äro härunder ej inbegripna.
En stor del af de bättre, utaf enskilda tomtägare uppförda, trädhusbyggnaderna hafva fördenskull, efter liand, blifvit inteeknade till R.
St:s Banks säkerhet för de erhållna faslighetslånen, sorn gravera ägarne med allenast 4 P>'°c. ränta och 1 proc. amortissement, således 6 proc. årligen, — andra efter eldsvådan inteeknade skulder att förtiga
Om det verkligen är en nationalvinst, att eldfasta byggnader i städerna uppföras, hvilket 18 >4—1835 års Ständer tvifvelsutan antagit, då byggnadslån endast för sådana byggnader beviljades, böra väl de husägare, som af den tidens penningeförhållanden och deras egen medellöshet voro föranlåtne att upptaga byggnadslån och bygga af sten, icke nu mera, sedan räntefoten i allmänhet nedgått, tvingas att betala högre ränta och amortissement, än som för bankens vanliga utlåning på faslighet gäller; — ty af behofvet inledda i ett företag, som, - - jag måste öppet uttala min lanke derom — i allmänhet öfverstigit deras krafter, skulle de då hafva skäl att högt klaga, icke just i juridisk mening, öfver förnärmad rätt, men destomer i moralisk, öfver saknad billighet lins borgenären, som bär är Staten, hvilken uppträdt för att hjelpa dem, och detta så mvckel hellre, som 18 >4—35 års Ständer med låneanslaget för Wenersborg tänkte och uttryckte sig afse en uppmuntran till, eller ett prsemium för stenhusbyggnad, och som det är kändt, dels att andra städer hugnats med lindrigare villköl1, utan slikt betungande förbehåll, dels att lån emot första inteckningen i fastighet för närvar, ofta kan erhållas mot 4 proc. ränta, dels ock att en större lånetillgång, om den skulle behöfvas, lärer blifvit Riksg.-cont. erbjuden emot sådan ränta.
Efter denna factiska framställning af förhållandena, lärer jag ej behöfva särskildt upptaga hvad StatsUtsk. anfört till grund för afslyrkandet af så val den ifrågaställa räntenedsättningen, som den föreslagna förändringen i amortisseinents-beloppet för byggnads-låneanslaget till Wenersborgs Stad. — Jag föreställer mig dessutom, alt då, vid utomordentliga fall, R.
St. nödgas mellankomma, för att med lån af Statens medel undsätta en afbränd stad eller en af missvext hemsökt landsort, dermed åsyftas något högre ändamål, än som ingår i beräkningen, när enskild man förräntar penningar.
Så hafva ock förra Ständer städse ansett och In handlat dylika försträckningar, hvarom, bland annat, villna de Don 3 Juni e. m. de högst betydliga eftergifter och afskrifi)ingar, vissa Ian och orter lid efter annan fått tillgodonjuta å undsättningsskulder efter rnissvextår, eller annorledes; oell jemväl .Rikets nu församlade
Ständer hafva hyllat samma grundsats, då afskrifning nyligen blifvit bifallen för ett till Carl Johans församling af eholera-creditivet år t834 med aterbetalningsskvidig— het lemnadt lån. -— Borås stad innehar ännu stor del af ett utaf It.
St. för detta beviljadt byggnadslån mot 3 proc. ränta, och Wexiö stad, helt och hållet, ett sedan förra riksdagen den tilldeladt byggnadslån med 4 proc. ränta och 2 proc. arnot tissemerit, hvarförutan 11.
St. nu bifallit lifgifvande t lill Söderhamns stad af ett byggnadslån mot 4 proc. ränta och 2 proc. atnorlissement.
Sveriges innevånare i allmänhet innehafva äfven fastighetslån från R.
St:s Bank mot lika ränta och amörlissement årligen. -— Och, alldenstund jag bör antaga och tro, att sådana skäl, i förening med ofvan andragna omständigheter, liro mer än tillräckliga för att upphäfva verkan af de utaf StatsUtsk. i förevar, frår ga uppstallda motiver för afslag å R.
I\i:s nåd. propos oell inom BiksSttn gjorda motioner, föranlåtes jag fördenskull att vördsammast påyrka bifall till allt hvad, genom dessa sednare, blifvit hos It.
St. föreslaget och hegardt, med afseende på ytterligare räntefrihet samt nedsättning i ränte- och amortissements-beloppet för byggnads-låneanslaget åt Wenersborgs stad; men sorn StatsUtsk. benäget tillstyrkt, att den vid sista riksdag lill den 1 Juli innevar. år bestämdt* tid för uppförandet i fulländudt skick af de byggnader, hvartill låneunderstöd 11 tgifvits, må förlangas lill den 1 Juli i843; så har jag i den delen ej annat att önska och tillägga, än hvad jag uti min motion redan erinrat om, nemligen att undantag härifrån och från hvarje annan förmån af lindring i lånevillkoren måtte stadgas för den eller de personer, sorn hos låne-comiteen anmält sig vilja uppföra byggnad af slen och derå afgifvit ritning med kostnadsförslag samt derlill utbekommit byggnadsförskott, utan att sedermera, oaktadt gjorda påminnelser och vidtagna tvångsåtgärder, . hafva kunnat förmås hvarken alt företaga byggnadsarbetet eller återbetala förskotlssuminan.
En fråga 0111 återbäring
.af sådant tidigt erhållet byggnadsförskott, som ej för ändamålet begagnats, är, efter att hafva blifvit i Götha Hofrätt afgjord, med förklarande att den icke knöde cxeeutivt behandlas, af corn i terade dragen under K. M:s nåd, pröfning, hvarpå den ännu beror; och det är fara värdt att, om nämnda undantag icke varder uttryckligen stadgadt, lörskoltstagaren kan lyckas att alltför länge qvarhålla samma förskott, utgörande 4)000 c:dr b:co.
Öfvergående till bifrågan, om den af fullmäktige i Riksg.- cont. hos StatsUtsk. gjorda anmälan örn olikheten i full— mägtiges samt de för lånemedlens förvaltning och utdelning -SA.', v-.iif' 30IH3 9° D c n 3 Juni c. m. utsedde comitérades åsigter oin dessas ansvarighet och öfriga åligganden, — torde jag lill m början få erinra, att Utsk. i framställningen derom, pag. i5, icke omförmalt den omständighet, alt eomiterade, som, vid deri lid låneutdelningen skulle begynna, funno en betänklig lucka i reglementariska föreskrifterna, med hänsigt till de förskott, eomiterade var ålagdt utgifva, och som derpå fästade fullmäktiges uppmärksamhet, på det reverserna mätte så styliseras, att underslef härvid kunde efter möjligheten förekommas, icke möttes af fullmäktiges bifall till detta förslag, hvilket åter baft flera olägenheter till följd.
Jag hemställer, att Högh StatsUtsk. måtte, för en närmare utredning af ämnet idelina del, infordra skriftvexlingen derom, jemte fullmäktiges vid öfverläggning om deras svar förda prolocoll; — men att för öfrigt bär ingå i någon speciel vederläggning, eller något försvar för eomiterade, i hänseende till hvad StatsUtsk , på grund af fullmäktiges anmälan om olikheten i åsigter emellan fullmäktige och eomiterade, genom ulåt. refererat, finnér jag icke vara mig tillständig!, enär qo §:n Reg.Fin sådant förbjuder.
Så mycket allenast kan och bör jag vördsamt upplysa, att eomiterade, sorn i följd aflånelörsträckningens egenskap, afsedd endast lör dittills i orten ovanliga stenhusbyggnader, äfvensom i följd af de reglementariska föreskrifternas ofall,ständighet, ofta varit i stor förlägenhet för ernående af ändamålet med bibehållande af Riksg.contls fullkomliga säkerhet; att det ena likväl upphunnits, utan åsidosättande af det andra; att någon lörlust för Staten således hittills ej inträffat och, efter min förmening, ej heller lärer inträffa, om låntagarne få bugna sig af R.
St:s omsorg och välvilja, med afseende på den sökta lindringen i lånevillkoren; och att den meningsstrid, som uppstått emellan fullmäktige i Riksg.cont. och låne-comilcen, om rätta förståndet af de reglementariska bestämmelserna, an gide comiterades ansvarighet och åligganden, föranledd af fullmäktiges yrkande, att eomiterade skulle stå i proprie ansvar, följaktligen hi It i n t i 11 s är en strid om ord, icke om sak, samt att, om den framdeles skulle blifva något annat, hvilket jag ej förmodar, frågan då otvifvelaktig! varder en rättst vist, som måste skiljas efter allmän lag och gällande -för'fattningar, i hvad dessa angå förvaltande myndigheters ansvarighet för om händer hafde medel, samt äfvenså frågan om comiterades rättighet till de'charge, ifall den möjligen skulle komma till laglig behandling.
— Jag torde dessutom, lill förekommande af missförstånd, böra upplysa, att hvad i StalsUtskls utlåt., pag. 18, är sagdt derom, att en del af de i Riksg.cont. lyftade lånemedlen skola, under den tid de varit obegagnade, blifvit mot ränta särskildt utlånade, hänför sig till det af låueanslagcl för stadens publika byggnader anvi-*- sade belopp ^5,000 rldr, hvilket stadens magistrat och äldste lyflat, emot särskild till Riksg.cont. afgifven förbindelse; D c n 3 J u n i t\ m. 9l ty det öfriga af anslaget, i 25,ooo r:dr, sorn stått under lånecomiteens disposition, liar icke någonsin utlånats i annan våg, än såsom förskott till vederbör, tomtägare, utan har städse varit förvarsdt i länets landtränteri, intilldess, för sådant ändamål, anordningar efter hand skett.
— Jag torde slutligen böra försöka att reda begreppet om del sätt, som af coiniteiade iakttagits vid byggnadslåns lifgifvande till enskilda tomtägare.
Comiterade hafva nemligen härvid bort rälta sig efter de reglementai iska stadgandena i ämnet, som bestämma att medel skulle ullemnas förskottvis, med företräde åt de mest behöfvande.
Följaktligen kunde utlåningsbeloppet för livar och en ej annorlunda lampas, än efter de af ritningar åtföljda kostnadsförslag, tomtägarne dessförinnan ingafvo, men icke efter brandförsäkringsvärdet, som först blef kändt, sedan busen voro färdigbyggda; och då, oaktadt antagna allmänna grunden för lånerättighet var jfrdelar af byggnadskostnaden för boningshus oell £:del deraf för uthus, det således någon gång kunde hända, att länet, notabene för boningshus, öfverstigit hälften af brandförsäkringsvärdet; lärer nian, på grund af dessa upplysningar, lätt kunna inse, att Riksg.conlts säkerhet berott af comiterades omtanke och försigtighet, långt mera än af de reglementariska stadgandena, samt att förty fullmäktige haft föga skäl till sin mot comiterade gjorda anmälan.
Med den emhetsbefattning jag innehar, och kännande för öfrigt någorlunda innevånarnes i Wenersborg kritiska financiella ställning, — kan och bör jag ej undgå att ytterligare vördsamt fästa R.
St:s uppmärksamhet på hvad derom är genom det föregående både utred t oell hevisadt.
Jag hoppas derjemte, att den känsla af billighet och välvilja, som gjort sig gällande för andra städer och orter, icke skall förneka sig med afseende på Wenersborg.
Slatsekonomiska skäl, hem tade från stadens geographiska läge, och utsigterna för dess tilllagande framdeles, i relativ vigt äfven för Riket, synas dessutom tala nog uppenbart för bifall till föreslagen lindring i villkoren för byggnadslånet; och, efter min öfvertygelse, kunna ock hittills gällande bestämmelser derom icke möjligen vidmakthållas ulan låntagarnes framtida obestånd, hvilket, allt annat ondt oafsedt, kunde hafva direeta förluster för statscassan lill gifven följd.
Jag anhåller vördsamt, alt II. R. o. Ad. täcktes bifalla återremiss af utlåt., på det StalsUtsk. måtte kunna taga dessa mina uppgifter och anmärkntr i ämnet under behörigt öfvervägande; i hvilket afseende mitt anförande torde få åtfölja återremissen.
Jag får förena mig med Hr Sandelhjelm i anhållan om återremiss, hufvudsakligen af det skäl, att, om StatsUtsk:s utlåt, bifalles, så kommer Wenersborgs stad icke att åtnjuta enahanda förmåner tued an - t (yi Den 3 Juni e. ra! dra städer, sorn varit i samma cathegori, utan alt något verkligt skäl för en sådan olikhet förefinnes.
Hr von Qvanten, Garl:
Äfven jag utber mig att få säga några ord till förmån för Wenersborg.
Utsk. bar utgått från dea synpunkt, att icke ändring borde ske i föregående Ständers beslut ang:de lånebiträden; men, sednaste Ständers, lagstiltningsperiod är nu tilländalupen, och man kan således nu, utan att träda deras rätt för nära, besluta annorlunda än de.
Då fråga förevarit oin lånebiträden för Wexiö, hvilken stad betalar blott 4 proc ränta och 2 proc. amorfissement, så syres mig, att nuvar.
Ständer borde ömma för Wenersborgs belägenhet; och om de icke kunna medgifva denna stad lika förmåner som Wexiö erhållit, troi' jag dock, att, ehvad jemkning dervid nnsäges nödig, Wenersborg alltid blefve högst tacksamt för hvad sorn kunde beviljas.
Wenersborg har icke mer än >,5oo innevånare, åtminstone icke nnånga derutöfver.
Dessa skulle nästa år börja att betala 5 proc.
,och 0111 3. år dessutom 3 proc. till amorlissement på i5o,ooo r:dr, så att 12,000 r:dr årligen skulle utgå.
Jag hemställer, huruvida en stad, som icke är större och ej äger betydligare handel och rörelse än Wenersborg, kan årligen åstadkomma en så betydlig summa som 12,000 rtdr.
Detta förhållande skulle inträda, innan Ständerne nästa gång sammankomma, och på grund af denna framställning, vågar jag vördsamt instämma i begäran om ålerremiss, med önskan, alt StatsUtsk, måtte företaga frågan till närmare granskning och bevilja något förmånligare villkor för nästkommande 5 år, än nu, är medgifvet.
Hi1 af Harmens, Henrik
Om StatsUtsk., genom en ålerremiss af detta betänk., kunde få några upplysningar, eller om anmärkn:r voro gjorda, hvilkas innehåll icke förut varit Utsk. kända, skulle jag icke motsätta mig en sådan ålerremiss.
Det hufvudsakligaste, som emot Utsk:s betänk, blifvit anfördt, har blifvit, framsläldt af Hr Sandelhjelm.
Hans framställning innefattar a:ne delar.
Den éna afser den juridiska delen af frågan, som angår tillämpningen af de föreskrifter, som äro gifna comiterade, och Riksg.cnni:s fullmäktiges skyldighet att bevaka Statens rätt.
Denna frågä tillhör det icke StatsUtsk. att besvara, och Utsk. har ej heller gjort det, utan endast gifvit ett slags yttrande lill fullmäktige, huru saken af Utsk. ansågs, men att föreskrifternas tillämpning endast i laga väg kunde bestämmas.
Det är således endast i afseende på den andra delen af Hr Sandelhjelms framställning, hvilken angår nedsättning af lånevillkoren, som någon förändring genom återremissen kan åsyftas.
Jag skall utbedja mig att få begagna de siffror, Hr Sandelhjelm sjelf uppgifvit.
Han har sagt, att hela förlusten vid Wenersborgs brand uppgått till 5oo,ooo r:dr banco, och H. o.
Ad. täcktes bemärka, att dessa siffror äro desam - Den 3 Jun i c. ni. öS ma, sorn stadens innevånare sjelfve uppgifvit, hvarföre anledn. ej torde finnas alt förmoda dem vara för lågt hera tinade.
För att betacka denna förlust har Brandförsäkringsverket utbetalt aoo,ono r:dr.
Genom enskilda insamlingar inom landet erhöllos 85,ooo r:dr, och .Slaten har lemnat i5o,ooo r:dr.
Således har Wenersborg erhållit ett understöd af tillsammans 435,ooo r:dr, och återstår blott en sumaf 65,ooo r:dr, sorn af stadens innevånare behöft anskaffas för att sälla staden i samma skick som före branden.
Dertill liar Staten icke blott förskjutit ett capital af i5o,ooo ltdr, utan äfven a Islå 11 räntan, som för 5 år gör 37,5oo rtdr, StatsUtsk. har tyckt, att dessa uppoffringar å Statens sida voro tillräckliga, och att det vore tid på, att städerne uppfyllde de contraherade villkor, på hvilka lån blifvit dem af Staten beviljade.
Här har, såsftm jag tror, blifvit oriktigt uppgifvet, att Wexiö stad af Staten erhållit lån på bättre villkor än Wenersborg.
Det är K. M, som beviljat detta lån, hvilket icke varit föremål för R.
Huru Wexiö befinner sig efter branden, må den kunna bedomina, som bor i orten och som tror, alt de, hvilka förlorat mest, äro de, för hvilka det ej brunnit.
Man har äfven anmärkt, att StatsUtsk. för en annan stad tillstyrkt bättre villkor, än för Wenersborg.
Det är sannt; men då var fråga om ett nytt lån, nemi. för Söderhamn, såsom biträde för allmänna byggnaders uppförande, och då det begärda lånebiträdet endast var 12,000 r:dr, sorn man kunde förutse skulle kunna af Riksg.contoret erhållas emot 4 proc., ansåg StatsUtsk., att
Staten ej borde söka någon vinst på länet.
På dessa skäl, och dä man bör taga i betraktande de många lån, som af statsverket blifvit till städerna beviljade, samt huru man vid den riksdag, då fråga varit om lånens beviljande, icke prutat på villkoren, men sedan dessa väl blifvit bestämda vid nästföljande riksdag begärt lindring och slutligen afskrifning, hvarom äfven vid innevar. riksdag lör Borås fråga blifvit väckt, hvartill R. o. Ad. dock icke lemnat bifall, — på dessa skäl, säger jag, och då jag nu tror mig hafva vederlagt Hr Sandelbjélms framställning, får jag vördsamt anhålla om Hr Frih. o. Landtnäs propos. till bifall å StatsUtsk:s betänkande.
Jag får blott begära att få veta, om underrättelse ankommit från de andra Stånden om de beslut, som i delta mål blifvit fattade.
Ridd.Secret. tillkännagaf, att ingen underrättelse ankommit, huru detta mål hos något af de öfriga RiksSt:n blifvit afgjordt.
Hr Sandelhjelm:
Den värde talaren, som bestridt återremissen, har visserligen sökt vederlägga mina beräkningar öfver de förluster, Wenersborgs stad lidit, men han har dervid uteslutit det hufvudsakligaste.
Först och främst må - 94 VD c n 3 J u ii i c. m. ste det vara gifvet, att livad inncvånarne i en totalt nedbrunnen stad erhållit af enskildta gåfvomedel, hvarmed den fattigaste classens underhåll blifvit bekosladt, icke härvid egentligen kan komina i fråga samt ingalunda kan ingå i beräkningen af de medel, sorn erhållits lill stadens återuppbyggande, och det är egentligen upplysning om mojengerna dertill, som jag velat lemna.
Likaså litet kan hela brandförsäkringssumman beräknas för stadens uppbyggande, då dermed de intecknade capitaler, som stadens innevånare varit skyldiga lill publika verk och enskilda utom staden, genast måst betalas.
Den värde talaren har dessutom förgätit, att han sjelf påstått, att icke blott capitalet af det i5o,ooo rtdrs lån, som vid 1835 års riksdag beviljades, skall fullt återbetalas, utan äfven räntan lill fullo utgå med 5 proc., och vid sådant förhållande måtte staden ej hafva att beräkna detta capital sig till godo.
Delta synes vara elt alltför stort streck i räkningen, som jag anhåller att få anmärka.
För öfrigt talas här visserligen om contraherade villkor med Staten; inea jag får erinra, att här aldrig varit fråga om något contract.
Stadens innevånare, i den brydsamma ställning de voro slraxt efter eldsvådan, spridde åt alla häll, kunde icke vara betänkte på alt uppgöra hvarken villkor eller annat, utan det skedde af Konungens Bef:h:de. K.
M. be hjertade saken och R.
St. insågo nödvändigheten af understödet, och så uppkom länet.
Det är visserligen sannt, att hvarje förbindelse på en låntagen summa innehåller villkor, att betalningen skall ske i öfverensstämmelse med förbindelsens lydelse; men stadens innevånare hafva icke sjelfve uppgjort några contractsvillkor.
Jag vill derföre icke påstå, alt de hafva någon juridisk rätt till lindring, men så mycket mer anser jag den moraliska billighetsgrunden härvid, såsom vid andra tillfällen, böra vinna afseende.
Detta är så mycket mera skäligt, som Wenersborg, jemte det staden måst förskrifva sig till högre ränta och ainortissement än an dra städer, derutöfver åtagit sig den verkligen betungande skyldigheten att bygga af sten.
I annat fall hade det visserligen varit vida mindre att i denna fråga begära och önska.
— Ingen jemförelse kan med skäl göras emellan Weners» borg och Wexiö 1 Wenersborg brann hela staden med undantag af landshöfdinge-rcsidenset och några kojor; i Wexiö endast 6ö hus.
Länet var der något mindre än det, sorn blifvit lemnadt åt Wenersborg, men stod likväl icke i någon proportion till husens värde i hvardera staden.
Jag lera nar derhän, huruvida i Wexiö, såsom den siste talaren sade, de förlorat mest, för hvilka det icke brunnit.
I sådant fall är denna stad lycklig.
Ett annat förhållande äger rum för Wenersborg, och jag anhåller, att R. o. Ad. för sin del ville behjerta det.
Det är väl minst för närvar., då Rikets Drätselverk, hvarunder jag inbegriper Riksgäldsverket, är i mera florerande tillstånd än någonsin förut, sorn Ständerne, Den 3 Juni c. m. 9r> blott för en princip, sorn icke förr blifvit iakttagen och ej torde vara lämplig vid alla tillfällen, böra afsäga sig rättigheten alt modifiera lånevillkor efter behof och omständigheter.
Jag förmodar således, att R. o. Ad. till en början ej vill vägra återremiss, och jag har så mycket mera skäl att vidblifva min begäran derom, som jag tror, att inom Utsk. meningarne varit mycket delade, så att det berott af 2 röster, att utlåt, kommit att innefatta ett afstyrkande, i stället för tillstyrkande, lill hvad för Wenersborg blifvit begärdt.
Jag olber mig att i delta ämne få afgifva några upplysningar.
Inom Bevilln.- TJtsk. förekom den frågan alt för Wenersborgs stad nedsätta bevillningen.
Efter en långvarig discussion inhemtades slutligen, på ungefärligen samma grunder, som Hr af Harmens bär framställt, att dertill icke var någon anledn.
Dervid uppdrogos paralleler med Borås, och resultatet befanns vara, all Wenersborg, mindre än Borås, kunde anses vara i det utblottade tillstånd, alt det behpfde understöd afStaten.
Jag anhåller derföre, att StatsUtskts betänk, mätte antagas.
Gr. von P I a t e n , Ba 11 z a r :
Jag vill icke ingå i någon lång historik om Wenersborgs brand och orsakerna, hvarföre den hirf så härjande, som den verkligen var, hvilket Hr Sandelhjelm bättre än jag är i tillfälle alt upplysa.
Att deri inlåta sig, torde också vara mindre nödigt, då här icke är fråga om att bevilja något n\tt lån, utan endast derom, huruvida någon så väsendtlig förändring i afseende på denna stad inträffat, sedan lånet beviljades, alt de en gång föreskrifna villkoren dervid böra förändras.
Man har åberopat diverse förhållanden, som jag nödgas upplaga, för att visa, huru haltande de äro.
Man har t. ex. börjat med alt säga. att år 18 i5 var räntan 5 proc., men att deremot nu Itiksg.contoret skulle hafva öfverflöd på penningar, hvarföre endast 4 proc. ränta hehöfde betalas.
Det är besynnerligt nog, att denna underrättelse kommer från den nödlidande Wenersborgs-trak ten, då vi icke här i Stockholm, ja icke ens i Riksg.- contorel veta annat, än att 41 ä 5 proc. ränta måste erläggas, Dessutom äro de ifrågavnr. penningarne redan upplånte och utlemnade emot 5 pnoc. ränta; i anseende hvartill den omständighet, att penningar nu kunna erhållas för 41 proc., ej torde utgöra skäl till räntenedsattning.
Af Hr af Harmens är i öfrigt upplyst, att genom räntefriheten under 5 år redan 37,öoo r:dr blifvit skänkta till Wenersborgs stad.
Detta visar, att Ständerne gjort afseende på branden.—
Man har mycket fästat sig vid, att det vore en stor vinst för Staten, alf Wenersborg vöre bygdt af bara stenhus.
Om delta vore en vinst, så skulle den i första rummet tillhöra staden och blott i det andra kunna tillräknas Staten.
Efter hvad llr Sandelhjelm sjelf anfört, lära dock husen derstädes 96
Den 3 J ii 11 i c. ra. till en stor del vara byggda af träd, ehuru ett och annat deribland tinnes vara stenhus.
Helt annat är förhållandet i Norrköping, som efter sista branden endast visar stenhus; Man har talat om, att afskrifningar för andra corporationer blifvit beviljade, och såsom exempel citerat, att.så ägt runi med ett lån för Carl Johans församling, hvilket föranleddes af cholera-farsolen.
Del är sannt; men sådant grundade sig på. en kungörelse, som tydligen stadgar, alt för cliolera-lån. afskrifningar kunna komma i fråga, samt att anmälan om sådan afskrifning må ske bos K. M., då anleda, dertill förekommer.
Sådant har ej förhållandet varit med Wenersborgs byggnadslån, hvilket, likasom andra dylika lån, ej varit förenadt med något sådant villkor.
Man har äfven talat om, att
Söderhamns stad nu erhållit lån emot lägre ränta än Wenersborg, och detta är ganska riktigt; men detta lån har endast uppgått till 12,000 r:dr och har varit nödvändigt för allmänna byggnaders uppförande.
Deri torde således finnas någon skilnad med nu ifrågavar. förhållande.
Mari talar äfven om ett lån till Wexiö, hvilket blifvit lemnadt emot lägre ränta; incn jag har ej funnit, att denna låneåtgärd är gillad af Ständerna, hvilkas pröfning den ej varit underkastad, och hvarom de således ej kunnat yttra sig.