Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mot den föreslagna redaktionsförändringen får jag erinra, att tillämpningen deraf torde blifva ganska kinkig, alldenstund det blifver svårt att bestämma hvar en person verkligen är boende.
Vid undersökning härom kan det läll rätt ofta inträffa, att en person under loppet af året uppehållit sig på flere olika ställen, utan att vara verkligen bofast någonstädes, eller också att han verkligen har sin bostad på flere ställen och bor några månader på ett, några månader på ett annat ställe.
Efter den gamla redaktionen torde man vara ense om att anse »bosatt» vara detsamma som mantalsskrifven, och med denna uppfattning är §:n lika tydlig, som, elter min tanke, riktig.
Då således förändringen leder till förveckling, men icke till förenkling, så anhåller jag om afslag derå.
Frih Gederström, Rudolf:
Det har utan tvifvel varit Grundlagens mening, att den valde representanten för en stad, i förening med sin allmänna verksamhet för hela statens bästa, skulle kunna tillhandagå med nödiga upplysningar om den kommun, han representerar, och sålunda befrämja dess väl.
Skulle det deremot blifva en allmän sed, att i hufvudstaden boende personer läte mantalsskrifva sig i någon småstad, för att sedan väljas till representanter derför, så skulle natur), derigenom det nyssnämnda afsedda ändamålet förfelas och de.särskilda orternas intressen kanske komma att illa bevakas.
Ofvertygelsen om vigten af dessa olägenheter för orterne var anledningen till Konst.- Utsk:ts förslag, som visser!. —jag kan ej neka det — i tillämpningen möjligen kan möta den svårighet, som Hr von Ehrenheim påpekat; men det torde väl dock höra till de sällsynta undantagen, att en person icke vore någonstädes boende, utan hela året igenom före omkring i landet som ett perpetuum mobile.
Det är för att förekomma de missbruk och det kringgående af Grundlagens verkliga mening, hvarom jag redan nämnt, och hvarpå man äfven haft exempel, som jag vågar anhålla om bifall till den föredragna punkten.
Om som vilkor för valbarhet inom ett visst samhälle det skulle stadgas, att man måste der vara ej blott mantalsskrifven utan tillika verkligen boende, huru skulle man då betrakta dem, som större delen eller hälften af året bo på landet, och i staden tillbringa t. ex. blott vintern?
Af detta stadgande blefve också en följd att, om t. ex. någon i Malmö boende person finge förtroendeuppdraget att vara le - 408 Den 8 December. damot af eri komité, som sammanträdde i Stockholm, så skulle han ej längre vara valbar i den förstnämnda staden.
Då stadgandet således kan gifva anledning till mångfaldiga trakasserier, och de af Frih.
Cederström omnämnda missbruk icke torde vara så farliga, anhåller jag om afslag.
Den förändrade redaktionen åsyftar att göra en inskränkning i den rättighet, hvaraf Borgare-St. f. n. är i åtnjutande.
Jag kan för min del icke finna något giltigt skäl till en sådan förändring, som icke skulle medföra någon fördel för det allmänna, och (örenar mig derföre med dem, som yrkat afslag.
Jag anhåller att få veta, huruvida från Borgare-St:t något prot.-utdr. ankommit med underrättelse om dess beslut i förev:de fråga.
I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att någon underrättelse om Vällofl. Borgare-Sl:s beslut i förevide fråga ännu icke ankommit.
Ofverläggningen förklarades härefter fulländad och Hr Gr. o. Landtm, upptog de derunder gjorda yrkanden å dels antagande och dels förkastande af ifrågav:de förslag; hvarefter och sedan propos. på förslagets antagande blifvit framställd, men med starka nej besvarad, propos. å detsammas förkastande gjordes och besvarades med ja. 14:de punkten, om ändring i 14;de §:n 3 mom. R. 0.
15:de punkten, om ändring i 14:de, 16:de och 22:dra §§:ne R. 0., rörande vilkoren för valbarhet till riksdagsman.
Hr Sandstr omer, Carl Johan Albert:
Ehuru detta förslag, som afser att nedbryta de skrankor, som f. n. åtskilja de resp. Riks-Stånden, till sin princip af mig högeligen gillas, anser jag mig pligtig att af formella skäl — och att döma af Lördagens aftonplenum tyckas de inom detta
Stånd tillerkännas särdeles stor vigt — anhålla om afslag å detsamma.
Om det antoges, skulle nemligen, enligt min tanke, uppkomma en aldeles oförenlig skiljaktighet emellan 15:de och 16:de §§:ne R.
O. Den 15:de §:n skulle då stadga, att valbarhet i Bonde-St. endast tillkom hemmansegare, hvilken icke tillhör annat Riksstånd, och den 16:de §:n, att sådan förmån jemväl tillkom en hvar, som i annat Riks-Stånd kunde få inträde.
Jag har härvid citerat 15:de §:n, sådan den i Mem:ts 18:de punkt fin - Den 8 December.
409 nes föreslagen och, såsom jag med tillförsigt hoppas, kommer att lyda.
På grund af dessa skäl anhåller jag vördsamt om afslag på den nu föredragna punkten.
Afven jag nödgas anhålla om afslag på denna punkt.
Om också detta förslag, såvida det blefve antaget, icke skulle h. o. h. upphäfva de föreg:de §§:ne i R.
O., så måste man dock medgifva, att det står med dem i den största strid.
Man skulle dessutom kunna tänka sig, att en person, som redan är riksdagsman af R. o. Ad. eller Preste-St.
, under riksdagens lopp, med ani. af en uppkommen vakans, väljes till ledamot af Borgare-St.; och då kunde han komma att inträda som medlem i sistnämnda Stånd. § 18 i R. O., som eljest angifver alla disqvalifikationer, hvilka förhindra någon att vara riksdagsman, upptager ju ingalunda den omständighet, att man blivit vald till ett annat Stånd.
De finnas visserligen, som anse för en fördel, att möjlighet beredes för ett sådant fall, som jag här antydt; roen så länge vi ännu sitta qvar med våra 4 kamrar, måste man val så ställa till, att hvarje Stånd så väl som möjligt fyller sin uppgift och fullgör sina funktioner; hvaremot det kunde, enligt denna §, lätt inträffa, att åtskilliga af R. o. Ad:s utmärktaste ledamöter valdes till medlemmar af andra Stånd, hvarigenom R. o. Ad. blefve förlustig dessa personers erfarenhet och skicklighet, förluster, som kanske ej vore så lätta att ersätta.
För min del anser jag således detta förslag dels stå i så öppen strid med hvad i andra delar af R.
O. stadgas, dels komma att leda till förhållanden, som åtminstone ingalunda kunna anses förenliga med god ordning, att jag vågar hoppas, det R. o. Ad. behagade detsamma afslå.
Jag kan icke neka, att några af de formella anmärkningarna mot det föreslagna nya momentet ega en skenbar giltighet, och medgifver gerna, att det varit önskligt, om en tydligare redaktion kunnat åstadkommas; men icke tror jag dessa anmärkningar vara af den vigt, att göra momentet oantagligt.
Om man läser 13:de, 14:de och 15:de §§:ne i ett sammanhang, så finner man att uttrycket »inom sig», vid hvilket det nya momentets motståndare fästat sig hufvudsakligen i 15:de §:n, i alla nämnde §§ begagnas, för att utmärka hvilka, som inom ett visst politiskt
Stånd på en gång ega valrätt och äro valbara, eller, med andra ord, för att bestämma, hvilka som tillhöra Ståndet.
Uttrycket infördes af 1860 års Konst.-Utsk., i sammanhang med föreslagna förändringar, i flere mom:r, der det förut ej lanns, på samma gång, som Konst.-Utsk:t framlade det förslag, som nu är föremål för öfverläggning, och dessa särskilda förslag antogos af 1860 års Ständer att hvila, utan att, så vidt jag vet, någon anmärkning om bristande sammanhang i redaktionen då skedde.
Att detta icke kunde vara förbiseende, synes mig uppenbart, utan hade man i\0
Den 8 December. då den, efter min tanke, rigtiga uppfattningen af dessa §§, att 13:de, 14:de och 15:de §§:na bestämde en viss inskränktare valbarhet, förenad med valrätt, och att denna bestämmelse, som uttryckes med »ege att välja» eller »välje» — således rättighet — icke uteslöt möjlighet att i en sednare, jemte och öfver de öfrige §§me gällande § utvidga valbarheten och införa ytterligare en rättighet.
Valbarhet enl. det nya mom:t i lfi:de §:n beror på valbarhet enl.
13:de, 14:de och 15:de §§:ne, och följaktligen måste mom:t hänvisa till dessa §§, för hvilka den gamla redaktionen, så vidt ske kunde, var bibehållen, för att undvika de svårigheter, som mött vid ett annat sätt att definiera Stånden.
Den betänklighet, att en Adelsman skulle blifva tvungen att mottaga kallelsen att representera i ett annat Stånd, får jag bemöta dermed, att då R.
O. endast åberopar Riddarh.- Ordn. för Adelns representationssätt, så måste denna Ordn. också i främsta rummet för Adeln gälla och tillämpas.
Riddarh.- Ordn. åter innehåller icke hinder för Adelsman, som är vald till ett annat Stånd, att erhålla pollett; men som ingen kan. sitta i 2 Stånd pä en gång, måste den, som erhållit pollett, vara berättigad och förpiigtad att, med anmälande af detta förhållande, afsäga sig den plats, hvartill han är vald.
I praktiskt afseende saknar betänkligheten ali vigt, ty den Adelsman, som eger sin kommuns förtroende i så hög grad, att han blifver vald till dess riksdagsman, lärer väl äfven hafva tillräckligt inflytande att hindra valet, om han så önskar.
Adelsman, sorn är prest eller professor vid något af universiteterna eller näringsidkare eller husegare i stad, är redan nu i besittning af valrätt och valbarhet för annat
Stånd än det adliga, och jag tror ej att deraf några olägenheter uppkommit.
Jag anser det vara af vigt att söka frigöra denna § från de anmärkningar i formelt afseende, som deremot blifvit framställda, emedan jag tillmäter densamma ganska stor betydelse.
Ett af vår representations största fel är onekligen att de särskilda Stånden äro så skarpt isolerade från hvarandra, så att, såsom vid ett tillfälle i början af denna riksdag yttrades, ofta nog inträffar att sakkännedom i en kammare går förlorad för en annan och att önskningar och behof, uttalade på ett ställe, icke kunna göra sig hörda på ett annat.
Borgare-St. har också vunnit betydlig förstärkning genom sin numera förändrade sammansättning, och så skulle äfven förhållandet troligen blifva med Bonde-St.
Inom Preste-St. finnes också en särskild valklass, nemi.
Komministrarne, hvilka ofta underlåta att begagna sin medborgerliga rätt att sända representanter, men som säkerligen komme att densamma utöfva, om detta stadgande antoges.
Det skulle vänja Stånden att vid riksdagsmannaval sträcka sina tankar utom Ståndet, och det skulle så väl härigenom, som genom sina öfriga löljder, i betydlig mån bidraga att närma Stånden till hvarandra och att nedbryta de skrankor, som nu åtskilja dem, samt härigenom blifva Deu 8 December.
411 den vigtigaste förmedling för en öfvergång till ett nytt representationssätt, — en öfvergång, som, närmare eller fjärmare, dock, efter min tanke, ej är annat än en tidsfråga.
Med särdeles nöje har jag åhört de välgrundade anmärkningar, som mot detta i min tanke skadliga förslag blifvit framställda af de båda talare, som i ämnet först hade ordet.
Sedermera har dock en aktad medlem af detta
Hus uppträdt till dess försvar, och företrädesvis fästat sig vid förhållandet emellan den I6:de §:n och de 3 föreg:de.
Jag vill deremot jemföra den lG:de med den nästföljande eller den 17:de.
Hr von Ehrenheim har emot Frih. af Ugglas invändt, att en Adelsman, som redan fått ut pollett på Riddarhuset, icke kan väljas till medlem af annat
Stånd eller tvingas att ett sådant val mottaga; men hvad säger Hr von Ehrenheim om en Adelsman, som icke haft tillfälle att här infinna sig genast vid riksdagens början, utan ämnat först något sednare uttaga sin pollett?
En sådan skulle ju kunna af någon valkorporation gripas och insättas i ett främmande Stånd, sig sjelf kanhända till sorg och bedröfvelse, samt Riddarhuset möjligen till största afsaknad. § 17 säger ju uttryckligen: »Riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig derifrån undandraga.»
Inom Konst.-Utsk:t har jag på den tid, då förslaget först framställdes, ifrigt, ehuru fruktlöst, motarbetat detsamma, och ansåg mig derföre ingalunda förbunden att, då dess afgifvande ändock beslöts af pluraliteten, tillse eller försöka åstadkomma, det redaktionen blefve den bästa möjliga, derest jag skulle dertill egt förmåga.
Hen är också långt ifrån att vara tydlig och god.
Jag har velat inför det Höglofi.
Ståndet begagna detta tillfälle, att uttryckligen anmäla min oskuld i detta hänseende, och förenar mig med dem, som yrkat afslag.
Hr Cederschiöld, Robert Theofron: Jag skulle visserl. anse som en stor fördel, att valbarheten till de särskilda
Stånden utsträcktes på sätt här är föreslaget, men finner ingen möjlighet att antaga den ifrågav:de ändringen i Grundlagen, emedan § 16 står i alldeles uppenbar strid med § 15.
Enligt den förstnämnda skulle t. ex. en Adelsman eller en Biskop kunna väljas till riksdagsman i Bonde-St., hvilket enl. § 15 är uttryckligen förbjudet; och jag kan för min del icke gå in på att antaga Grundlagar af den beskalTenhet, att den ena §m upphäfver den andra.
Jag nödgas derföre anhålla om afslag.
Jag måste visserligen medgifva, att den 16:de §:n är i förslaget ej särdeles väl redigerad, men dock ej mycket sämre än åtskillige andra §§ i vår gamla R.
O., som just ej utmärker sig i detta afseende.
Att denna 412 Den 8
December. § 16 står i strid med den nästföregående, förnekas.
Sådant torde i allt fall icke vara af så särdeles stor vigt, helst den föreslagna förändrade lydelsen af § 15 ännu icke är antagen.
De stora lördelarne af ett Ståndens närmande till hvarandra hafva redan blifvit framställda, och vinna ännu större betydelse, om man besinnar, att derigenom en förberedelse träffas till den mera genomgripande representationsreform, som förr eller sednare måste vidtagas.
I afseende å en ledamots yttrade farhåga, att R. o. Ad:s ledamöter skulle riskera att gripas per aures och mot sin vilja insättas i något annat Stånd, så tror jag för det första, att det icke skulle komma att inträffa särdeles ofta, att adelsman mot sin vilja inväljes uti annat Stånd, och för det andra, om någon fara ligger häruti, så är den redan för handen, emedan adelsmän äfven nu kunna inväljas i Borgare-St.
Hittills har icke förnummits annat, än att de adelsmän, som fått detta förtroende, äfven mottagit det.
För öfrigt tillhör det domstol att afgöra, huruvida ej adelsman, som vore hufvudman för sin ätt, och som det oaktadt blefve vald till representant inom annat Stånd, samt ej ville antaga kallelsen, — borde anses hafva det laga förfall, hvarom 17:de §:n R.
O. talar.
Jag är för min del af den tankan att dylikt förfall bör godkännas.
Och dessutom kan samma svårighet äfven nu lika väl presentera sig.
Jag vågar alltså, med åberopande äfven af hvad Hr von Ehrenheim anfort, anhålla om bifall till förslaget.
Hr von Koch har sagt, att den stridighet, som förefinnes mellan §§:na 15 och 16, icke vore af så stor betydelse, då vi ej ännu antagit den förändrade lydelsen af § 15.
Jag får då fästa uppmärksamheten derpå, att 15:de §:ns nuvarande lydelse är ännu mera oförenlig med den föreslagna § 16.
Nu uteslutas nemi. enligt § 15 från valbarhet till Bonde-St. icke allenast de, som tillhöra vårt Riks-Stånd, utan äfven de, som förut hört till annat Riks-Stånd, eller som innehaft fullmakt å beställning i rikets tjenst.
Jag måste således fortfarande yrka afslag.
Jag är kanske allt för litet hemmastadd i formfrågor; men när det bjudes mig ett förslag, som jag anser godt och hvars innehåll jag gil lar, antager jag det gerna, äfven om åtskilligt vore att i formelt hänseende deremot anmärka.
Några praktiska svårigheter torde just icke vara att befara, och säkerligen skulle ingen domstol tveka, huru det ifrågavarande stadgandet bör rätteligen tolkas.
Jag har här hört juristerna grundligt undersöka frågan och vända henne på alla sidor, men vill blott erinra, att våra Grundlagar skulle utan tvifvel stå sig ganska slätt, om de skulle granskas af Svenska Akademien.
För mitt enkla förstånd presenterar sig saken klar och tydlig, och jag vågar alltså anhålla om bifall till en förändring, som utan tvifvel innebär ett steg framåt.
Den 8 December. 413 Hr von Koch:
Blott få ord till svar på Hr Cederschiöids sista anmärkning.
Hr Cederschiöld vet ganska säkert, att när reglor upställas, så måste de uppställas i en mycket bestämd och positif form, och derefter följa undantagen.
Så är äfven här förhållandet.
Först uppdragas med bestämdhet gränserna för de särskilda Stånden, och sedan kommer undantaget i en särskild §.
Frih. von Paykull, Joh. Gust.:
Det nu ifrågavarande förslaget går ut på att kullkasta grunden för hela vår representationsform, och af denna anledning yrkar jag, att detsamma måtte afslås.
Hr von Koch har, under erkännande af förslagets formella brister, till dess försvar anfört, att äfven inånga andra §§ i Grundlagen äro lika illa redigerade.
Jag vill visst icke bestrida detta, men då frågan är om ett alldeles nytt stadgande, så bör väl detsamma icke antagas förr än de brister äro afhjelpta, som man redan upptäckt och erkänt.
Jag beklagar lifligt den felaktiga redaktionen af detta stadgande, emedan jag anser detsamma innebära ett särdeles stort steg på den bana, som skall slutligen föra oss fram till en fullständig representations-förändring; men jag tror icke att man kan med full trygghet antaga förslaget i dess nuvarande form, och jag måste således rösta deremot, under önskan att Konst.-Utsk:t måtte till pröfning vid nästa riksdag framlägga ett annat förslag i samma syfte, men frigjordt från de brister, med hvilka detta är behäftadt.
Det är från föregående riksdagar ett kändt faktum, att Bonde-St. hittills haft mycken betänksamhet vid att inom sig upptaga främmande elementer.
Yid denna riksdag har deremot Bonde-St. frångått dessa betänkligheter, under det II. o. Ad. nekat att vidga sin krets utom dess nuvarande omfång.
Jag tror att det under sådane förhållanden vore att sträcka sina anspråk alltför långt, om detta Stånd skulle vilja försöka att på den bakväg, som nu föredragna förslag öppnar, smyga ledamöter, tillhörande R. o. Ad. in ibland de Hederv.
Det har åtminstone icke utseendet af fullkomligt rent spel.
Afven om man skulle vilja godkänna sjelfva principen, sorn' ligger till grund för förslaget, är det enligt min tanka i formelt afseende alldeles oantagligt.
Icke kan det nemi. gå an att stifta Grundlag på det sätt, att först nämner man i åtskilliga §§ de qvalifikationer, som erfordras för att personerna skola vara valbara inom det ena eller det andra Ståndet, och sedan stryker man bort allt hvad man i dessa §§ föreskrifvif, och kommer med ett särskildt stadgande, som innefattar en för alla Stånden gemensam och lika vallag.
Det är ungefär, som när en jurist en gång yttrade om en prosess: »Det 414 Den 8 December. är en förträfflig fråga, ty här finnas prejudikater för och prejudikater emot, och alltså kan man göra precist hur man vill».
Så blefve förhållandet äfven här, tv enligt § 15 kunde det blifva nödvändigt att kassera ett riksdagsmannaval, som enligt § 16 vöre fullkomligt lagligt.
Jag anhåller på grund af dessa skäl att förslaget måtte afslås.
Frih. Liljencrantz, Johan:
I likhet med flera föregående talare, anser äfven jag, att detta stadgande skulle i betydlig mån närma de olika Stånden till hvarandra och nedbryta de skrankor, som f. n. skilja dem åt, samt sålunda bereda en lämplig öfvergång till den väntade och önskade stora representationsreformen.
De inkast, som blifvit gjorda mot förslagets formella brister, hafva redan blifvit på ett för mig tillfredsställande sätt gendrifna, hvadan jag icke vill till dem återkomma, utan förenar mig blott med Frih.
Leijonhufvud i hans yttrande, att när ett förslag är i sig sjelft och till sitt innehåll godt och nyttigt, man icke bör af några brister i form låta afskräcka sig från dess antagande.
Jag anhåller således om bifall.
Att, såsom här redan af många blifvit sagdt, otydligheter förefinnas i denna §, är visserligen förhållandet; men jag anser dem vara af mindre vigt, emedan de säkerligen aldrig få någon praktisk betydelse.
Skulle man för öfrigt förkasta alla lagar, som innebära någon otydlighet, så blefve visst ej särdeles många större lagförslag antagna.
Att R. o. Ad. skulle till följd af detta stadgande kunna smyga sig in i Bonde-St., håller väl icke streck, ty valmännen i detta Stånd fara nog hafva öppna ögon, och något smygande kan således ej komma i fråga.
Här har blifvit yttradt, att, då BondeSt. vid denna riksdag tillmötesgått de allmänna önskningarna om dess utvidgning, man icke borde sträcka sina anspråk längre.
Bonde-St. har dock, likasom hvart och ett af de fyra Stånden, sitt absoluta veto i grundlagsfrågor, och om Bonde-St. icke vill medgifva den nu ifrågavarande utsträckningen af valbarheten, så kan ju Bonde-St. afslå förslaget; men icke kan jag finna, att R. o. Ad. behöfver af öfverdrifven grannlagenhet gå Bonde-St. i förväg.
Hvad de mycket omtalade otydligheterna och formella bristerna beträffar, vill jag blott tillägga, att enligt min tanke den 16:de §:n alls icke upphäfver, utan endast modifierar de föregående.
Man behöfver sannerligen icke vara jurist, för att inse vigten deraf, att lagar äro tydliga; och gäller Den 8 December.
415 detta om lagar i allmänhet, så måste det ännu mera gälla om Grundlagar.
Huru nyttigt ett förslag än må vara, synes det mig likväl obegripligt, att man kan vilja tillstyrka dess antagande, då det står i uppenbar strid mot ett annat grundlags-stadgande.
Detta är nu här förhållandet med §§:ne 15 och 16, såsom redan blifvit upprepade gånger visadt.
Det är visserligen sannt, att våra nuvarande Grundlagar äro behäftade med felaktigheter, men det är väl representantens pligt att söka dem afhjelpa och icke att tvertom medverka till att i Grundlagen införa ännu flera fel.
Jag skall åtminstone aldrig gå tillväga på delta sätt, utan må te derföre alslå förslaget.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts af slutadsamt Hr Gr. o.
Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels antagande och dels förkastande af förevarande förslag, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på förslagets antagande, hvartill svarades mänga ja och nej i blandning, och sedermera propos. på detsammas förkastande, då svaren utföllo med starka ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr von Koch begärde votering.
Upplästes och godkändes följande förslag till voteringspropos. : »Den som antager det i 15:de punkten af Konst.-Utsk:ts Mern.
N:o 3 upptagna förslag om ändring i 14 16 och 22 §§:ne R. 0., rörande vilkoren för valbarhet till riksdagsman, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, lörkastar R. o. Ad. ifrågavarande förslag».
Nej — 94.
Härefter blef, uppå Hr Gr:ns o. Landtm:ns framställning, den vidare behandlingen af Mem:t uppskjuten till nästa plenum.
Hr Gr. o. Landtm, förmäite, att sedan ej mindre Gr. Posse, Knut, som varit suppleant i Allm. Besv.- o. Ekqn.-Utsk:t., blifvit utsedd till ledamot af samma Utsk., än äfven suppleanten i Riddarh. -Utsk:t, Hr Lind af Hageby, Axel Ferdinand, blifvit vald till ledamot deri, samt suppleanten i sistnämnde Utsk., Gr. von Rosen, Axel, med R. o. Ad:s tillåtelse afsagt sig denna befattning; en suppleantplats i Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:t., samt två dylika platser i Riddarh.-Utsk:t blifvit lediga; och anmodade Hr 416
Den 10 December f. m. Gr. o. Landtm.
Hrr Elektorer att dessa ledigheter återbesätta.
Slutligen anmältes och bordlädes Lag-Utsk:ts Utlåt.
N:o 7, ani. af vackt motion oin utvidgad näringsfrihet. R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ 10 e. m.
Onsdagen den 10 December 1862.
Justerades pleni-prot. för den 2G:te sisth Nov. f. m.
Fortsattes pröfningen af de uti Konst.-Utsk:ts Mern.
N:o 3 upptagna förslag till ändringar i Grundlagarne; och förekom nu i ordningen 16:de punkten, om ändring i 14:de §:n 4:de och 5:te mom. R. 0. Frih. von Paykull, Joh. Gust.:
Hvad första delen af denna 14:de § af 11.
O. vidkommer, vill jag visst icke lägga mig emot dess antagande; men der följer sedermera dessa ord »som ej till något annat Riks-Stånd höra, och ej någon beställning i rikets tjenst innehafva, och hvarvid, med förbehåll af den i 18:de §:n alla kristna trosbekännare tillerkända valrätt, i öfrigt ingen må välja, om han ej valbar är.»
För min del skulle jag vilja att orden »alla kristna trosbekännare tillerkända valrätt, i öfrigt» utginge, emedan jag ej anser dem gagna till något och ej kan inse hvarföre de inllutit.
På grund af hvad jag anfört, anhåller jag derföre att förslaget måtte ogillas.
Hr Den 10 December f. m. 417 Hr Munck af Rosenschiöld, Thomas:
I anledning af den utaf Frih.