Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om delta sednare vore klokt, lemnar jag att afgöra åt dem, som mera i detalj känna förhållandet i provinserne.
Jag begärde ordet på en uppmaning af Hr Hjerta, flan gaf tillkänna, alt då ingen anfört något gilltigt skäl för nedsättning af den utaf Utsk. föreslagna minimivaleuren för privatbankernes sedelutgifning, så röstade han för dess bestämmande lill 6 r:dr 32 sk.
Skulle det dä
Den 23 April e. m. 55 kunna lyckas någon alt bevisa Hr Hjerta, alt ju lägre ifrågavarande valeur liar varit, desto lättare vinnas bolagsmän till stiftande af en privatbank, så hoppas jag, att Hr Hjerta röstar tvertom emot hvad han nyss förklarat.
Nu kan jag och alla de som äro delägare i privatbanken, försäkra Hr Hjerta, att då privatbankerne först inrättades och den minsta valeur, som då var medgifven, nemi. 2 r:dr b:co, begagnades, samt sedermera valeuren ökades till 3 r:dr 10 sk, och sedan till 10 r:dr, sä visa tabellerne, alt ju högre valeuren blef, desto färre personer gingo in i privatbankerne.
Sedan ansågo de sin förtjenst ändock kunna bära en högre sedelvaleur och beslöto då, efter mycken öfverläggning, att utfärda sedlar å 50 r:dr.
Detta skedde för att tjena allmänheten vid penningeremisser, hvartill de mindre valeurerne alltid äro obeqvämare, synerligen då det var fråga om att uppgifva nummer och datum på sedlarne i händelse af olycka.
När dessa 50 ridrssedlar ulgåfvos, så hade det den följden, att de inom 8 till 14 dagar åter iugingo till privatbanken eller deras ombud.
Följden deraf blef naturligtvis, alt privatbankerne mäste hålla mycket större cassör än förut, och man fann, att ju större valeurerne voro, desto förr kommo sedlarne in, under det att de små valeurerne voro utelöpande i åratal.
Det var egentligen på de mindre valeurerne, som privatbanken vann.
Skulle Hr Hjerta tvifla på denna uppgift, så kan lian, om lian så vill, göra mig den äran hemma hos mig, då jag kan få tillfälle att meddela vidare upplysningar i detta afseende.
Man har ganska länge här ansett för en nödvändighet alt äga en så kallad privatbankslag.
Afven jag instämmer deruti, ehuru jag anser, att uti de af K.
M. utgilna octrojerua för vära privatbanker, en sådan lag redan är stiftad; men densamma liar icke utgått ifrån 11.
St. och bar således icke all den visshet, som våra öfriga lagar; och på sådan grund skulle jag vara färdig att genast antaga den nu föreslagna lagen från början till slut, så framt det vore R. o. Adis eller R.
Sl:s mening, att icke mera någon privatbank mätte kunna linnas.
Det bar blifvit förklaradt af mången föregående talare, att med den föreslagna minimivaleuren af 6 ridr 32 sk., det blefve omöjligt alt få några privatbanker.
Deruti instämmer äfven jag.
Om man nu genom ett sådant beslut ville riskera att icke någon privatbank skulle kunna finnas, sä anser jag ett sådant spel verkligen vara för högt.
Det är icke, såsom mången tyckes förmoda, privatbanksbolagen eller deras actieägare, som förlora, utan det är de som hafva spejet i sina händer och ligga öfver, emedan de äga båda hypotlieken och skuldsedlar för att godtgöra sig, men dermot är det allmänheten som förlorar.
Om man nu täger känedom om tänkesättet hos denna allmänhet, utom Stockholm, så skall man finna, all den med mycken välvilja omfattat privatbankerne, och anser dem för eli nödvändigt godt, ehuru man här vill anse dem för ett nödvändigt ondt, som bör inskränkas.
Jag tror man bör åtminstone göra ett försök att få dessa privatbanker att fortgå ge - 56
Den 23 April e. m. nom denna lag, men dertill fordras, att minioiivalenren nedsättes; oell ehuru jag för mindel anser att det vore lämpligast att bestämma den lill 1 r:dr i silfver, så vill jag likväl instämma med deni, som yrkat en minimivaleur af 3 r:dr 16 sk. b:co.
Det torde väl ofia vara händelsen uti yig liga frågor, alt de liesta ledamöter af Huset hafva på förhand sladgat sin öfvertygelse; men orsaken hvarför icke dess mindre långvariga discussiouer öfver dessa frågor uppstå, är den, att dä en eller annan ledamot framställer argumenter eller uppgifter, som icke stå tillsammans med andras öfvertygelse, så anser man sig berätligad och pligtig att icke lemna dera obesvarade.
Detta är orsaken, hvarför jag tagit mig friheten alt begära ordet här ännu en gång.
Det är ingalunda min mening att förneka, att man anfört sådane omständigheter, hvilka man ansett kunna tjena sorn skäl för sin egen öfvertygelse, angille omöjligheten för privalbankerne att existera med enminimivaleur på sedlarne af 6 r:dr 32 sk.
Jag log mig blott friheten att säga, att dessa skäl icke voro tili mina och mångå andras ögon tillfredsställande, och att nian icke kunde taga så sorn absolut grund en sals, som ännu behöfde någon bevisning.
Det är mig ingalunda obekant hvad sora af tvenne talare blifvit anfördt, ueutl. att det största beloppet af privatbaukernes utelöpande capital har utgjorts af de minsta sedlarne; men detta förhållande bör icke förefalla någon underligt, ty det är gifvet, alt i samma mån, som bankerne skördat större vinst af de små än af de större sedlarne, skulle de också utgifva ett sä stort belopp af små sedlar som möjligt.
Likväl anser jag alldeles icke följa häraf, alt inskränkningen skulle bli så stor som några ledamöter här hafva sagt, ifall dessa sedlar på 2 å 3 r:dr indrogos; ty det är ju klart, att banken skulle söka utgifva så mycket' den kunde af de sedlar, sorn då blefvo de minsta vaieurcrne.
Jag anser det således vara en ännu oafgjord fråga, huruvida inskränkningen i beloppet af de utelöpande sedlarne lill 6 r:dr 32 sk. b:co, skulle blifva så stor som man fruktar.
Björnstjerna har i delta fall, i anleda, af mitt förra anförande, framställt en orsak, hvarför enskilde banker i England och Bordeaux kunna röra sig, oaktadt de ej fä utgifva så små sedlar, som de ifrågavarande, och på denna grund förklarat, att den af mig gjorda jcmförelscn vore falsk; men II.
Ex. har icke behagat upptaga ett annat exempel, som jag framställde ang:de ccntraicassan i Köpenhamn.
Jag liar icke nu med mig, men äger hemma detta enskilda bancobolags sednasle redogörelse.
Den utvisar en utdelning af emellan 12 och 13 proc. på det insalta capitalet.
Der inträffar alldeles icke den omständighet, som H. Ex. Hr Gr.
Björnstjerna anfört, nemi. att de hafva fördel af de mindre valeurerne jemförelsevis emot Riksbanken; ty centralcassan i Köpenhamn utgifver alldeles icke några sedlar, Den 23 April e. m. 57 hvaremot Riksbanken nlgifver sedlar på en riksbankdaler, Nar nu det oaktadt en sådan bank kan existera, och exislerar med mycken fördel samt anses mycket nyttig för handel och dea allmanna rörelsen, så ser jag icke någon obsolut omöjlighet, att icke detsamma skulle kunna inträffa äfven här i landet, då man ger de Svenska privat hankerne den tillökning i deras rättigheter, alt de icke allenast få utgifva egna sedlar, utan äfven sträcka della ned till beloppet af 6 r:dr 32 sk. b:co.
Raab har påstått, att man icke anfort någonting till bevis för småsedlarnes skadlighet, .lag har aldrig sagt, alt dessa sedlar äro i och för sig sjelfva skadliga.
De kunna tverlom vara ganska nyttiga all, hafva; men jag påstår, att för rörelsen i landet vore det. menligt, om dessa smärre sedlar utträngde det verkliga myntet, och för denna sals torde icke någon vidare bevisning här behöfva att anföras.
Vi hafva redau hört allt för mycket yttras derdm, när för några dagar sedan öfverläggning här förevar om eli förslag, att privatbankens sedlar skulle lä emollagas i upphörd, lill förekommande af de stora olägeuhelerne af deras spridande i Norrland.
Jag är föröfrigt öfvertygad, att Frih.
Raab ingalunda bär talat för pri— valhankerne af något enskildt vinstbegär; men jag hemställer å andra sidan lill Frih:n, huruvida det icke kunde vara lämpligt att afstå från det så ofta upprepade uttrycket, alt de som lala emot privat hankerne endast göra det af afund emot aclieägarnes stora vinster.
Jag skulle tro, alt man kunde både pä den ena och den andra sidan bortlägga sådana anfall på hvarandras motiver, och är förvissad, att. hvar och en sorn yttrar sig här, gör del endast med afseende på sin öfvertygelse om det mindre lyckliga eller skadliga inflytande, som man anser deu ifrägnvar. lagen kunna medföra för det allmänna.
Det har förundrat mig, att privalbankernes vänner och förfäktare gifva dem ett namn, sorn icke är fördelaktigt, lie kalla dem nemi. för bankur, eller något sådant, hvarpå man strandar.
Jag skulle icke nämna della, om jag ej fruktade, alt man ville uppgöra rcglorna för privalhankerue så, alt
Riksbankens säkerhet vid de financiella vågornas svall kunde stranda.
Jag anhåller att få anföra några skäl emot deni, som nu blifvit andragne för de små sedlarne.
Privatbankernas förfäktare säga, ali det är lill allmänhetens fördel, som de vilja bibehålla de små privatbanksscdlarne.
Jag deremot anser allmänheten alldeles icke behöfva privatbankers smärre sedlar, emedan Riksbanken nlgifver sädane af mindre valeurer än någon annan bank.
J alla landsorter finnas vexlare, hos hvilka en hvar kan erhålla små sedlar så mycket oell så olla han behagar.
Allmänhetens fördel, af de små privatbankssedlarue är således ingen, mea olägenheten deraf att de fattigare folkciasserne, i hvilkas händer dessa småsedlar företrädesvis stanna, på dem förlora, när de icke kunna använda 10 H. 8 58 fren 23 April. e. in. dem till skallers eller födoämnens betalning, utan vederbörandes samtycke, oell deraf följande uppgäld, känner man nogsamt.
Just den omständigheten, att de små sedlarne förträdesvis befinna sig i de fattigaste medborgarnes händer, medför också äfvenlyret för Slaten, alt nödgas inlösa dem, i händelse en privatbank ginge öfverända, emedan förlusten eljest skulle drabba en myckenhet inenniskor, hvilka icke hade råd att något förlora, och eljest måhända beginge våldsamheter.
Jag har sett uti brödrariket, huruledes Staten der fick träda emellan, när ett stort handelshus störtade, hvilket hade vidsträckt rörelse i vissa landskap, hvilka företrädesvis begagnade husets sedlar.
Rian säger, all om privatbankerne ej finge utlemna små sedlar, så skulle de icke kunna bestå.
Vill icke detta säga, att det är för privatbankernas skull, men ingalunda för allmänhetens, som man här strider för en lägre minimivaleur?
Rian har anställt jemförelse med andra länder, särdeles med England, och huruledes förhållandet är med de minsta sedclvateurerne, sorn Statshanken der utgifver.
Men jag anhåller att R. o. Ad. ej mätte glömma, alt man i dessa länder begagnar metalliskt mynt i st. f. de sedlar, som här kallas små.
Det är följaktligen oriktigt att jemföra dessa förhållanden.
Der Staten utgifver sedlar blott pä högre belopp, der kan del behöfvas att enskilda banker utgifva sedlar på mindre, men der Statshanken sjelf utgifver sedlar på de ringaste beloppen, der är det utan ändamål för allmänheten att privatbankerne också utgifva småsedlar.
Privatbankernes försvarare säga, att dessa ej tåla ifrågavarande inskränkning i sedlars utgifvande.
Eljest när förvaltarne af R.
St:s Bank och andra ledamöter af detta Stånd påstått, att Riksbanken icke tålde den tillökning i utgifningen af hans sedlar, som våra motståndare yrkat, sä hafva de sagt, ”å jo! Riksbanken tål nog.”
Nu är kanske tiden inne för oss att säga: ”å jo! privatbankerne tåla nog vid inskränkningen.”
Jag vill likväl icke använda detta svar, såsom en vedergällning, men jag yrkar antagande af Ulsk:s förslag pä den grund jag redan anfort.
Cederströms förslag, att det skulle hela: ”inlösas med Rikets mynt,” anser jag vara ganska rikligt, emedan delta icke lärer vara annorstädes i deu förevarande lagen bestämdt uttryckt.
,har vid mer än ett föregående tillfälle tagit mig friheten att anföra, att jag fullkomligen insåg de stora fördelar, som privatbankerne medföra för fäderneslandet; och skulle derföre anse mig illa motsvara min skyldighet som representant, om jag vid della tillfälle röstade för något beslut, som skulle medföra privatbankerues undergång.
Rlen det oaktadt får jag förklara, alt jag kommer att rösta för 6 r:dr 32 sk. b:co, såsom den minsta valeur, souj af privatbankerne bör få utgifvas, och jag är inom Den 23 April c m.
59 mig fullt öfverlygad att man genom ett sådant beslut icke äfvenlyrar de stora vådor, som flere talare förespeglal, nemi. att det skulle göra privatbankerna omöjliga.
Jag" tror, att delta är det enda sättet, att förekomma, att icke privatbankernes sedlar helt och hållet utestänger riksmynlet ur rörelsen; ty om man skulle bestämma den minsta sedelvaleuren lill 3 r:dr 16 sk., så hemställer jag till eder, mine Hrr, hvilken stor skillnad skulle uppstå emot det förhållande, som nu äger rum, då man vet, att privatbankerna icke utgifva några sedlar under 2 r:dr.
Jag tror, att endast ett mindre antal 2 r:drssedlar skulle blifva utelöpande, och att äfven om minimivaleuren bestämdes till 3 r:dr 16 sk. så skulle dock hufvudsakligen inom provinserne det synliga myntet komma alt blifva privatbankssedlar.
Vi vela något hvar, hvilka stora olägenheter, som för den större mängden af landets innevånare inträffat, då contributionerne skolat betalas, derigenom att inom samtliga provinser en stor svårighet ägt rum, alt erhålla Riksbankssedlar i stället för privalbankssedlarne.
Jag har mig särskildt genom riksdagsmän 1 de norra provinserne bekant, att handelsmän i de norra städerne stundom hafva betalt ända till 20 proc. agio för att få invexlade de der gångbara privalbankssedlarne.
Jag tror för min del, alt det stora ogrundade missnöjet, som med privatbankerna låtit förnimma sig, kommer deraf, att privatbankerna hittills tillåtits utgifva sedlar af förlitan valeur.
För öfrigt är jag öfverlygad, att om man skulle bestämma denna sedelvaleur till 6 r:dr 32 sk., så skulle visserligen ett mindre qvantum af Riksbankens sedlar å denna valeur blifva i omlopp inom provinserne, men alt del stora antalet sedlar, som nu roulcrar å 2 å 3 r:dr b:co, skulle då helt och hållet ersättas af riksmynt, betviflar jag på det högsta.
Något hvar har sig bekant det nit, hvarmed privatbanks-directiouerne uppfyllt sina åligganden och dea osparda möda, som de haft att sätta sina sedlar i omlopp.
Jag har sjelf under resor i landet på flera ställen råkat ut för att man haft all möda ospard, att emot privalbankssedlar få tillvexla sig min resecassa af riksmynt.
Delta har inträffat flere gånger.
Jag är fullkomligen öfyerlvgad derom, alt den utelöpande sedelstock, som nu beslår af privalbankssedlar af 2 och 3 r:drs valeur, då skulle komma alt utgöras af dylika sedlar å 6 r:dr 32 sk. valeur.
Visserligen blefve vinsten för privalbanksholagen icke så stor som nu; men jag tror i alla fall, att den skulle blifva fullt tillräckligt för alt dessa inrättningar skulle löna sig.
Jag ber vid delta tillfälle få förklara, all jag icke kan betrakta saken under den småaktiga synpunkt, att jag skulle kunna hysa någon ens den ringaste afundsjuka emot ett privalbanksbolag, som lyckats att under gynsamma conjuuclurer och en skicklig förvaltning uppdrifva siu vinst ända till 25 proc. behållning.
Tvertom anser jag delta vara högst lofvärdt och önskar, ali hvar och en, som inom fäderneslandet inrättar en ny industri, äfven mätte skörda derpå så mycken vinst som möjligt.
Det oaktadt 60 Den 23 April e. m. kan jag icke här undertrycka den önskan, att det egentliga onda man haft alt anmärka emot privathankerne, nemi. riksmynlets utträngande, måtte försvinna, och för att ernå detta ändamål vet jag icke något annat medel från R.
St:s sida alt vidtaga, än alt bestämma denna minimisumma till 6 r:dr 32 sk.
Jag vill icke ingå uti några vidare detaljer.
Dessa äro förut af flera talare afhand1- lade, och jag tror, lika med Frih.
Palmstjerna, att något hvar är inom sig bestämd hvad han ämnar votera, och att man endast genom votering kan komma lill något resultat i denna fråga.
Jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtnäs propos. på bifall lill §, likväl äfven för min del instämmande uti det tillägg till densamma, som Hr Frih. Cederström begärt.
I min tanka är det en stor skiljaktighet, om man går ut ifrån en redan beslående lag, eller om frågan är att stifta en ny.
Då man går ut ifrån en beslående lag, sä iir det blott fråga om att göra ändringar uti de förhållanden, hvilka redan finnas, och då är det nödvändigt alt iakttaga försigtighet och icke göra våldsamma rubbningar, hvarigenom en villervalla i den allmänna ställningen kan uppkomma.
För min del anser jag således, att dä fråga nu är alt göra ändring i privatbankernas sedelvaleur, bör man visserligen höja minimibeloppet något, men icke sä mycket som de förenade Utsk:u föreslagit.
Jag anser, alt en passande medelväg vore den af flere talare här förordade minimivaleuren af 3 r:dr 10 sk.
Jag anser mig skyldig att närmare utreda mina åsigler i detta ämne.
Jag har haft tillfälle, i egenskap af Revisor, att laga närmare kännedom om sedelvaleurernes beskaffenhet och dervid funnit, all 2 och 3 r:dr utgöra det lämpligaste beloppet.
För mig har således varit klart, att privalhaukernes rörelse egentligen hvilar på de mindre valeurerne.
Vidare får jag fästa uppmärksamheten derpå, att här iir icke blott fråga om privatbankernes intressen, ulan äfven om allmänhetens.
Skola dessa privatbanker kunna i vårt land giira den nylla, sorn i andra länder, särdeles i Skottland, sä hör man siika att leda peuningarne dil, der de bäst beböfvas, jag menar till de län, hvilka genom sina vanliga utgifter bevisa, att bankerne star i en vexelverkan med producenter och consumenler, d. v. s, att del iir af vigt, alt privathankerne vidmakthålla en producliv rörelse.
Om man ökar scdelvaleuren, sä skola privathankerne, glömmande det allmänna bästa, endast tänka på sin egen fördel, och således utvidga sin disconlrörelse.
Det är icke blott privatbankernas intresse utan äfven allmänhetens, att dessa privatbanker kunna, äfven under mera kritiska omständigheter, fullgöra åliggandet att med riksmynt inlösa sina utelöpande sedlar.
Nu vili jag fråga mine Hrr, bör man icke besinna att, i händelse en större sedelstnassa skulle på en gäng framvisas, så blir del ganska svårt, ali i en aflägsen provinsstad kunna i hast samla eli större belopp riksmynt, hvilket är Ben 23 April e. m. fil ganska läll i Rikets större städer.
Af dessa skäl skulle jag för min del tro, att man i detta fall får göra lika så mvcket afseende pä privalbankernes ställning som på Riksbankens.
Med de stora tillgångar, som Riksbanken både har och bör äga, så anser jag för min del, att någon egerillig jemförelse emellan densamma och privatbankerne icke kan äga rum.
Man hållänge önskat, alt inrättningar för penningeväsendet kunde blifva spridda i de särskilda landsorterna, och icke centraliserade i bulvudstaden; hvaremot det nu synes som man vore missnöjd dermed och ville genom en hastig förändring totalt nedbryta dessa, enligt min tanke, för landsorlerne högst nyttiga inrättningar.
Jag yrkar, alt man måtte bestämma den minsta sedelvaleuren till 3 r:dr 16 sk. H.
Ex. IIr Gr.
En föregående talare bar yttrat, att jag icke vederlagt dess anförande öm banken i Köpenhamn.
Det fägnar mig, alt lian sjelf vederlagt den, då lian yttrat, ali Köpenhamnsbanken icke ger ut några sedlar, hvilket bevisar, att det icke är en privatbank, utan en depositoeh afskrifningsbank, såsom de Skottska bankerna, hvilka jag anser sä nyttiga, alt jag önskar alt vära banker småningom öfvergingo derhän; men emedlertid är jemförelsen oriktig, då Köpeubamnsbanken icke, likasom de ifrågavarande privatbankerne, bar någon sedelemission.
Det fägnar mig äfven, alt samma talare uppgifvit, att utdelningen af nämnde bank varit 12 till 13 proc.
Jag tycker, alt detta bör upphäfva de förebråelser, som blifvit gjorda emot våra banker, med afseende på deras stora vinst.
Omsorgen om att fä en så stor utdelning borde tjena till beröm för vära privatbauks-directiouer, då man tverloin velat vända den till motsatsen.
Ilr von Hartmansdorff har velat vederlägga den uppgiften, att privatbankerne sälta sina småsedlar i rörelsen för alt lätta rörelsen i landet.
Om han än skulle hafva rätt deruti, sä tror jag, att privatbankerne alldeles icke behöfva denna ursäkt.
En privatbank söker naturligtvis att sätta de sedlar företrädesvis i omlopp, hvilka blifva längst tili rörelsen.
All erfarenhet visar, att småsedlar blifva längre i omlopp än de stora sedlarne.
Jag bade äran, då della ämne förra gången förevar, att uppläsa ett utdrag ur en mycket märkvärdig skrift, utkommen i dessa dagar, och på hvilken jag får göra livar och en uppmärksam, nemi. om de Skottska bankerna.
Der äro äfven upptagna de caleuler, som blifvit gjorda vid de Engelska bankerne öfver den tid, hvarunder hvarje valeur är i omlopp, hvilken visar, alt småsedlarne äro tio å tolf gånger längre i omlopp än de större sedlarne.
Detta är ett naturligt skäl för privatbankerne alt sätta företrädesvis småsedlar i omlopp.
Derigenom vinner icke allenast privatbanken, utan äfven Riksbanken soliditet; ty jag hemställer om icke, i händelse de stora pri vatbankerne i England skulle gå omkull, sådant skulle återvcr - 62 Den 23 April e. m. menligt på Riksbanken, som då genast klefve tvungen att utbetala alla de creditiver, dessa banker bade på Riksbanken.
Det andra af samma värde talare anförda skälet åsyftade alt vederlägga min framställning derom, alt privatbankerne i England få utgifva noter på 2 £, under del att den stora banken icke får utgifva mindre noter än på 5 ,£.
Han har nemi. erinrat, alt der äfven silfvermvnt är i omlopp.
Detta utgör likväl icke någon vederläggning, ty hos oss uppfylla Riksbankens skillingssedlar alldeles samma ändamål, sora silfvermyutet i andra länder.
För öfrigt tror jag, att del vore en vinst för Banken alt slippa utgifva dessa småsedlar, och att de borde utbytas emol klingande mynt, hvarigenom
Banken skulle bespara sig 60 å TO,000 r:dr om året, som dessa småsedlar kosta Riksbanken.
Jag får således ytterligare tillstyrka den af Gr.
Cronhjelm föreslagna minimiva|euren af 3 r:dr 16 sk. b:co.
Om det nu vore fråga om att börja med privatbankers inrättande och alt stifta en lag för sådana banker, så skulle jag ovillkorligen rösta för den minimivaleur af sedlar, som nu är föreslagen, och måhända till och med för min del yrka en ändå något högre; men då privatbankerna hafva framträdt, den första, jag vågar säga det, utan ali rättighet att utgifva så små valeurer, som den utgaf, och de öfriga privatbankerna, genom den förstas framträdande hafva fått rättighet alt följa dess exempel, och då derigenom har händt, all Riksbankens sedlar å denna valeur af 2 r:dr hafva från provinserne blifvit återskickade till Banken samt sålunda privatbankernes sedelstock blifvit större, än den bort blifva, derest man från början varit betänkt på de restrictiva åtgärder, som nu äro i fråga, så måste jag bljfva tveksam, huru jag skall votera i den förevarande frågan.
A ena sidan fattas det beslut, att Riksbanken skall öfvertaga den rörelse, som privatbankerna nu äga, i händelse privatbankerna skulle upphöra, derigenom att de icke finge en ny olroj, under andra villkor än sådana, som skulle göra det för dem omöjligt att fortfara.
A andra sidan måste jag taga i betraktande den verkliga olägenheten för innevånarne i landet, att Riksbankens sedelvaleurer äro ifrån rörelsen utträngde.
Jag har således på ena sidan att betrakta privatbankernas säkerhet och å andra sidan innevånarnes gagn och nytta.
För min del finner jag alldeles omöjligt, alt Riksbanken kan öfvertaga de functioner och uträtta detsamma, som privatbankerna kunna göra.
Skogman bar utredt detta ämne uti ett föregående plenum.
För mig återstår således endast, att, så vidt på min röst kan bero, söka hindra bebofvet deraf, alt Banken skulle nödgas genom filialconlor öfvertaga rörelsen i provinserne i stället för privatbankerna; emedan jag då skulle se mitt fäderneslands
Bank, på hvilken allas säkerhet och egendom beror, lord tillbaka på den ståndpunkt, hvarpå deu var 1834, då Den 23 April e. m. 63 realisationen begyntes, eller något derförinnan, nemi. den ståndpunkten, alt alla lånesökande vände sig till Riksbanken och att man sällan ägde nog motståndskraft att säga nej till de låneansökningar, som ingåfvos.
Så "ofta statslån behöfdes, så förespeglades Riksbankens mellankomst, såsom fäderneslandets enda utväg till räddning.