Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Lotterna blefve då i någon mån jemnade, och nationen finge del nöjel, att lill Regeringen stå uti en tacksamhetsskuld, till en viss grad motsvarande den, hvari Regeringen, enl. hvad Hr Gripenstedt antydl, torde anses eller anser sig stå till Representationen.
Den tvist, som yppat sig, om 2:ne stora banors inbördes företräde, har Gr.
Posse velat slita på det sätt, all man skulle fördela anslaget lill båda jerubanornas påbörjande; men lian har, om jag ej misstager mig, dervid icke hemställt, att anslaget skulle få öfverstiga 5 milhr
R:dr eller enahanda belopp, som S(atsUlsk:s reservanter yrkat för en af banorna, hvilkendera K. M. ansåge angelägnast.
Den värde Grins förmedlingsidée är lofvärd till sin syftning och torde äfven förefalla, vid hastigt påseende, såsom ganska vis, så till vida sorn den något påminner om den vise Knuung Salomos, för alla bibelsprängda ledamöter välbekanta befallning, dä lian, för att slita en tvist emellan 2:ne mödrar, om bättre rätt lill ett barn, låtsade ämna hugga barnet midt tili; men vi böra icke 16* ut Den 23 September f. m. glömma att denna dom var icke allvarligt menad, utan allenast ett till sanningens updagande lyckligen träffadt listigt påfund af Konung Salomo, som icke lät denna sin befallning träda i verkställighet, utan tvertom genast öfvergaf densamma, så snart blotta boteisen gjort åsyftad verkan, och lät barnet vara vid lif.
Det var häruti hans vishet synnerligen röjde sig.
Tillämpningen hära! är ju alldeles klar.
Om man nemi. skulle med ett så ringa anslag, som tillsammans 5 milhr, de må nu fördelas huru man behagar, företaga sig anläggandet af sä vidsträckta jernvägsbyggnader, som de båda ifrågavar:de linierne, så måste man snart finna, att medlen på hvardera hållet försloge så föga, och till så korta vägsträckor, att ingenting af allmännare gagn och värde dermed på någoldera hållet kunde anses ulrälladt.
Man torde deremot böra erinra sig, att vid sistl.
Riksdag en summa af 5 milhr
R:dr ansågs tillräcklig för alt medelst en jernväg sammanbinda Mälaren och Wenern.
Nämnde företag utgjorde då~ föremål för R.
Stms åt detta håll företrädesvis riktade omhuldande: likasom äfven ett dylikt företag i inskränktare mån, nemi. mellan Wenern och Hjelmaren, år 1848 hugnades med R.
Stms garanti.
För min del fortfar jag i den öfvertygelse, att en sådan, på ena eller andra sättet centraliserande sammanbindnings-liuea är hvad landet bäst behöfver.
Hvad som bar afseendet närmast fästadt härvid, synes mig, i fråga ora jernvägs-stambanor, mest förtjena upmärksamhet.
Jag kan således icke förena mig med Hr Bildt deruti, ali om en summa för jernvägs byggande, såsom jag lifligt önskar och tror böra ske, ställes till K.
M:s disposition, den ovilkorligen skall användas till anläggning af en jernväg ifrån Götheborg lill det inre af landet, obestämdt åt hvad håll, men alltid utgående ifrån besagde stad.
Det sades visserligen, efter hvad jag tyckte mig höra, alt denna bana skulle vara en sådan, sora jemväl åsyftade att förena Götheborg med Slockholm.
Men alla vägar leda till Rom, säger el! gammalt ordspråk; och bär lemnades öppet huruvida banan ej möjligen skulle dragas till Jönköping t. ex., i hvilket fall den ej korarae alt möta den redan garanterade KöpingHult-linien.
Lika litet torde vi böra bifalla deras hemställan, som önskat att den ifrågavar:de summan skulle hufvudsakligen användas till anläggande af en bana emellan 'Jönköping och Malmö eller någon annan punkt på Skånska kusten.
Nyttan af denria bana är obestridlig, men är den just i främsta rummet den som bör bekostas af Staten?
Visserliien har den redan nämnde värde ledamoten, Gr.
Possp, på ett intressant sätt framställt den betydliga krealursrikedom, hvaraf Skåne och Småland lära vara upfyllde.
Bland den myckenhet af varelser, dels pä 2, dels på 4 bert, hvilken Hr Gr:n tyckes anse för den förnämsta mätaren på en landsorts behof af jernvägar, är det isynnerhet myckenhet af kreatur pä 4 ben, som den värde Gr:n rekommenderat till R. o. Ad:s upmärksamhet; men det synes mig, som skulle dessa fyrbenta produkter möjligen sjelfve såsom hittills kunna på våra nuvarande vägar fortskynda sig till afsättningsorterne, så att vi icke nödvändigtvis behöfva för deras skuld
Den 23 September f. m. 245 anlägga jernvägar, hvilka deremot synas vara af väsendtlig angelägenhet och af största värde för forslandet af en mängd andra föremål, såsom malm, jern, trävaror m. ro., som på intet vis kunna sjelfva bidraga till sitt transporterande.
Emedlertid känner jag nogsamt huruledes i Österrike m. fl. främmande länder jernvägarne anlitas jemväl för lefvande djurs forsling, och jag gläder mig derföre åt att, “när vi väl fått några jernbanor, skola flere blifva befunne erforderliga, och utväg snart icke heller saknas till ett hastigt affärdande af hvarje sådan, Hr Gr.
Posses och andras kreatursdrifl, som nu med långsamhet tågar till sin bestämmelse och måhända slita ondt på vägen.
Jag önskar således återremiss af den 6:te punkten, under förhoppning att, på sätt redan förut är angifvet, den vid samma punkt främst fogade reservations innehåll må vinna framgång.
Hvad den 7:de punkten beträffar, kan jag icke, i likhet med Hr Bildt, yrka bifall till densamma, enär dess ordställning råkat blifva något felaktig, på sått Gr.
Mörner anfört, nemi. i hänseende till referatet af K. M:s Propos., som den åsyftar att besvara.
Dessutom synes mig, att om R.
St. till denna 7:de punkt, oförändrad, gifva sitt bifall, så lärer Hr Bildts eget syftemål, att vägen emellan Götheborg och Stockholm skulle företrädesvis omhuldas, blifva utan all verksam påföljd.
Sammanhanget mellan de båda punkterna synes mig omisskänneligt, hvadan en förändrad redaktion af den första sannolikt måste medföra någon jemkning af ordalagen i den sednare, till ock med om innehållet af den sistnämnda hufvudsakligen blefve enahanda, som nu.
Följaktligen anser jag återremiss af båda punkterna vara af nöden, och får således derom vördsamt anhålla.
I anseende till den redan långt framskridna tiden, och då många ledamöter ytterligare begärt ordet i detta ämne,' beslöt R. o. Ad. att nu upskjuta förevar:de öfverläggning till eftermiddagens plenum.
Anmäldes och lades på bordet nedannämnde från Utskin inkomne Mern., Utlåhn och Betänktn, nemi. från Stats-Utskottet: ■A? 288, i anledn. af återremiss å Utlåtit JV3 192, ang:de R.
Komraers-Kolhm ställda fonders och medels förvaltning och räkenskaper; JYs 289, i fråga om ytterligare utbetalning utaf kreditivet för de genom post-skjuts-legans förhöjning föranledda kostnader; JVs 290, i anledn. af väckt motion om öfverflyttning till Riksgiskontoret af alla Staten tillhöriga, samt under dess omedelbara vård stående fonder och kassor; M 291, i anledn. af väckt motion om förändrade stadganden, aug:de Hypolheks-föreningarnes obligationers upköpande af Riksgis-kontoret; 246 Den 23 September f. m. 32 292, i anledn. af väckt fråga om alla Svenska Hypolheksförenings-obligationers upköpande och försäljning genom Riksg:skonloret; M 293, ang:de gjord framställning om ett kreditivs afsättande för upköp eller belåning af svensk spanmål; 32 294, i anledn. af ålerremisser å llllål. 32 189, ang:de upbörds arfvode till Skepps-Ombudsmannen vid Stockholms sjömanshus, för derstädes sedan år 1848 debiterade och redovisade krono-utskylder; Stats-, samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskotten: 32 15, i anledn. af väckt motion om tillhandahållande, på allmän bekostnad, af eli officiell dagblad å vissa upgifna ställen; 32 16, i anledn. af återremiss å Ulsktns Betänk. M 2, ang:de väckt fråga om inrättande af ett statistiskt embetsverk samt anslag dertill; M 17, i anledn. af väckte frågor om vidtagande af åtgärder till lindring i rustningsskyldigheten; 32 18, i anledn. af väckte frågor, att rustnings- och roterings-skyidigheten i Småland måtte nedsättas eller lindring deri ega rum; "
M 19, i anledn. af väckte frågor, ali kronobrefbäringen måtte bekostas af postmedlen eller bestridas af allmänna medel; Stats- och Be vi 11 n i n gs-Utskotten: JU 20, i anledn. af erhållen återremiss af Utlåt.
32 ll,ang:de väckte motioner om den personliga skydds-afgiftens användande för kommunala behof; Bevillnings-Utskotlet:
M 29, i anledn. af erhållen återremiss i vissa delar af Mern. 32 27; Banko-Utskot tet: 32 60, med underrättelse om RiksStms beslut, i anledn. af Utsk:ts Ullåt:n N:ris 11 och 49; Allm. Besv.- o. Ekon.Utskottet: 32 126, i anledn. af väckt motion om beviljande tills vidare af tullfri införsel från-Finland landvägen af bjelkar, bräder, sparrar, master, spiror och tjära; , M 127, i anledn. af väckt motion om ändring af Usta mom. af 4:de § uti Folkskole-stadgan af den 18 Juni 1842; M 128, i anledn. af väckte motioner, ang:de ändringar i Kongl. Fabriks- och Handtverks-Ordn:n den 22 Dec. 1846; Den 23 September f. m. 247 Serskildta Utskottet: JM 19, med förslag tilt voterings-propos:r, i anledD. af RiksStändens olika beslut om beskattning af bränvins tillverkning och distillering.
Äfvenledes anmäldes och lades på bordet ett fiån Riddarh.- Ulsk. under JW 11 afgifvel sålydande Vördsamt
Uti ett till Höglofl. R. o. Ad:s prot. d. 16 sistl.
Aug. afgifvel och till Riddarh.-Utsk. remitleradt Mern., har Hr Adelborg, Anders Otto, anfört, hurusom icke utan skäl lid efter annan klagomål försports öfver de täta ombyten inom Utsk:n, som under loppet af Riksdagarne försiggå inom R. o. Ad:s personal, så alt del ofta inträffat, att Ståndets ledamöter inom flertalet af Utsk:n, innan Riksdagen tilländalupit, blifvit två till tre gånger helt och hållet ombytta.
Denna vexling inom ett Stånd måste ovilkorligen medföra hinder för Ulsk:ns jemna verksamhet, och följderna deraf ej blifva öfverensstämmande med hvarken R. o. Ad:s eller det allmännas billiga fordringar.
Inseende vigten af dessa förhållanden har motionären, i ändamål alt till en stor del afhjelpa ofvanberörde olägenhet, framlagt följande fprslag till förändring af 23:dje §:n RiddarhusOrdn:n: ”Den som blifvit vald till ledamot af Utsk,, äge rått att i ”samma plenum, vallistan blifvit öpnad, eller i det nästföljande, ”denna befattning sig afsäga.
Sedermera må afsägelse icke ega rum, ”utan på grund af genom läkarebetyg vitsordad, öfver tvenne ”månaders sjuklighet, eller efter anmälan hos Landtm., och pollettens återlemnande, hvarmed en på sednare sältet afgången leda”mols utöfning af Riksdagsmanna-rätt för den Riksdagen uphör.
— ”Ledighet ända till trenne veckor i sender må Landtm, kunna be”vilja högst en tredjedel på en gång af R. o. Ad:s ledamöter i ”samma Utsk., i den ordning de sig derom anmäla, och äge hvarje ”ledamot rätt, alt frihet från Riksdagen på detta sätt åtnjuta, ”under en sammanräknad tid af tvänne månader.”
Utsk. har tagit delta förslag i öfvervägande; och ehuru Utsk., lika med motionären, inser de betydliga olägenheterna af täta ombyten inom Ulsk:n bland R. o. Ad., finner Utsk. likväl dessa olägenheter icke kunna i vidsträcktare mån f. n. afhjelpas genom den förändrade redaktion af 23:dje §:n Riddarh.-Ordn:n, Hr Adelborg föreslagit.
Eol. denna §:s nuvar:de lydelse eger den, som blifvit vald till ledamot af Utsk., rätt, alt i samma plenum, vallistan blifvit öpnad, eller i det nästföljande, denna befattning sig afsäga, utan äfventyr af Riksdagsmanna-rättens förlust,xi hvilket stadgande motionären ej eller föreslår någon förändring.
Deremot erfordras för sedermera skeende afsägelse Slundels\ samtycke, såvida nemi.
Riksilagsmanna-rätten skall bibehållas.
I stället för en sådan föreskrift, hvilken nära öfverensstämmer med 79:de §:n RiksdagsOrdmn rör:de de öfriga Ståndens Utsk:s-iedamöler, då de frän 248 Dea 23 Sep te nili er f. m.
Utsk:s-göromälen begära ledighet, har motionären hemställt att afsägelse icke finge ske, utan pä grund af genom läkarebetyg vitsordad öfver tvänne mänaders sjuklighet.
Men, utom det obestämda i denna redaktion och det temligen obilliga deruti, att sjukdom icke skulle grundlägga laga förfall för afsägelse, med mindre den fortfarande varat öfver tvänne månader, föreställer sig Utsk., att Ståndets nu ägande rätt att vägra samtycke lill afsägelsen, om den, såsom sig bör, begaguas, innefattar ett både säkrare och sti ångare korrektiv, än det af motionären föreslagna vilkor af läkarebetygs företeende, enär sannolikt ingen ledamot, som önskar bibehålla sin Riksdagsmanna-rätt, vill blottställa sig för Ståndets afslag lill hans önskan om afsägelse från ett honora meddeladt förtroendeupdrag.
Det torde således, efter Utsk:s förmenande, hufvudsakligen bero på R. o. Ad. sjelft, att förekomma de täta ombytena af Ståndets ledamöter inom Utsk:n, såvidt dessa kunna förenas med rättigheten alt bibehålla Riksdagsmanna-rätten; och Utsk. är öfverlygadt, att, derest Ståndets makt, att afslå Ulsk:s-ledamölers framställning om afsägelse af deras befattningar, utan uphörande af Riksdagsmanna-rätten, med noggrannhet handhafves, exemplen på dylika afsägelser skulle blifva ganska sällsynta.
På dessa skäl och då de förändringar motionären föreslagit i afseende på redaktionen af 23:dje §:ns 2:dra morn., ang:de Utskrsledamots rätt lill ledighet, icke eller synas
Utsk. till det dermed åsyftade ändamål ledande, enär den, som vägras ledighet, alltid har sig öppet att återlemna sin pollet och från Riksdagen afresa, har Utsk. ansett sig böra å Hr Adelborgs ofvanomförmälde motion afstyrka bifall; hvilket dock till Högloft. R. o.
Ad:s ompröfning vördsamt öfverlemnas.
Stockholm den 21 Sept. 1854.
På Riddarh.-Utskrs vägnar:
Tönnes Wr angel. W. F. Valman. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. m.
Den 23 September e. m. 2 4U Lördalen den 23 September 1854.
Plenum kl. 6 e. tu.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf alt Hr Stjerngranat, Georg Gust. Henr., såsom ledamot af Konst.-Ulsk. begärt och erhållit tre veckors ledighet, räknad från uästa Thorsdag, samt anmodade Hrr Elektorer ulse en ledamot alt under tiden i nämnde Utsk. inträda.
Fortsattes pröfningen af StatsUlsk:s Utlåt.
JM 273, i anledn. af K.
Propos., i fråga om Statens medverkan för jernvägars anläggning, jemte väckte motioner ang:de sättet för dylika anläggningars åstadkommande.
I fråga om öde och 7:de punkterne, hvarom öfverläggningen nu fortsattes, yttrade sig Gr. Lagerbjelke, Gust.:
Då K. M. vid början af Riks dagen aflat Propos, till R.
St. i frågan, samt förklarade att K.
M. ansåg att banan emellan Stockholm och Götheborg vore den, som först borde komma till utförande, var sådant under förutsättning att banan emellan Köping och Hult redan nalkades sin fullbordan.
Sedan dess har förhållandena så utvecklat sig, alt, äfven med bästa tanka om Direkt:ns för sistnämnde bana nit och drift, de starkaste tvifvel kunna upstå hos en hvar derom, huruvida denna bana genom det nuvarande bolaget verkligen kan komma till stånd.
Man får således icke vidare nu betrakta frågan sådan som den visade sig, då den Kongl. Propos. afgafs, eller sålunda, att man hade en betydlig del af vägen från Stockholm till Götheborg undangjord, och att det här endast var fråga om att fortsätta ett redan päbörjadt arbete, utan man måste numera utgå från den förutsättningen, att denna väg emellan Stockholm och Götheborg är lika litet påbörjad, som någon af de andra banorne.
Då vid de förra Riksdagarne fråga varit om medel till en bana, dels emellan Hult och Köping, dels emellan Orebro och Hult, har denna icke framställts såsom den nödigaste och nyttigaste i vårt land, utan allenast såsom en väg, som väl förtjenle alt byggas, och man har bevisat, som sagdt var, icke att denna var den aldra bästa och vigtigaste bana, utan endast att den var god nog för att förtjena påbegynnas.
Nu har likväl denna frågas dimensioner vuxit, ifrån lämpligheten af att företaga ett serskildt vägstycke, till utförande af ett helt jernvägsnät öfver landel, samt beslut om hvilken del af detta nät skall först påbörjas.
För besluts fattande i denna fråga måste man bekänna, att materialier saknas.
Den diskussion, som under förmiddagens plenum förevarit, har nogsamt visat, huru man med ganska goda skäl kunnat ifra, den ena för den ena banans företräde och den andre för den andras.
Några ledamöter hafva försökt att förena tankarne på det sätt, att de velat anslå 250 Den 23 September e m. penningar till byggande af båda de banor, som egentligen kommit i fråga, nemi. den emellan Stockholm och Götheborg och den emellan Malmö ocb Jönköping.
Delta sätt att tillvägaga mäste jag helt och hållet motsätta mig.
Det är nemi. gifvet, att landets kapitalstyrka och öfriga förhållanden icke medgifva att i jernvägarne nedlägga utöfver ett visst qvantum arbete hvarje år; men om nu detta arbete nedlägges på en af banorna, så kan densamma efter t. ex. 6 år vara färdig, hvaremot, om arbetet delas på tvenne bansträckor, man efter samma lid endast har tvenne ofullbordade delar.
Då synes det mig vara vida nyttigare att hafva en bana fullfärdig, antingen emellan Orebro och Götheborg eller mellan Malmö och Jönköping, än att efter ti år endast hafva färdigt etl stycke af hvardera af dessa banor.
Har man dertill tillräcklig styrka, så kan man då heldre börja på två punkter af den ena banan, t. ex. ifrån Malmö inåt landet och från Jönköping ned åt landet, om den banan valdes, eller ifrån Örebro ned åt laiidet och ifrån Götheborg inåt landet, om den banan först företogs, och derigenom blir då den bana, som bygges, så mycket £prr färdig; men att man skulle hafva sä mycket medel att .tillgå, all man med den fullaste kraft, som med fördel kan användas, skulle kunna arbeta på båda banorne, det vågar jag bestrida och del på många skäl.
Om man skulle på en gång upläna så mycket penningar, som till så stora arheten erfordrades, så är klart, att penningarne blefve dyrare för Staten, än om de kunde något mindre - forceradt uptagas.
Det är äfven gifvet, att ett så starkt, forcerande af Ivänne arbeten på en gäng skulle förorsaka stegring i priserne på både malerialier och arbeten, så att, om man äfven egde medel till ett forceradt arbete på båda linierna, så vore det icke för det allmänna nyttigt.
Det är alltså rättast att en baua väljes, och all kraft derpå nedlägges, på det att den må blifva inom möjligaste korta tid färdig, och man sedan måtte kunna gå öfver till den andra.
Om man således, pä sätt jag sökt visa, icke kan med fördel på en gång företaga arbetet på båda banorne, så återstår då att tillse hvilkendera banan som först bör företagas.
Ehuru jag förut sagt, att jag anser frågan, genom de dimensioner, som den nu antagit, icke hafva 8en utredning, att R.
St. kunna eller böra säga, att den ena eller andra af de båda ifrågavar:de stambanorna just är den lämpligaste att börja bygga, så anser jag likväl icke lika med StatsUtsk. att man behöfver till utredande 'deraf anslå en så rundlig tid, som den intill nästa Riksdag, ej heller att man icke skulle kunna öfverlemna afgörande häraf till K. M., så att arbetet kunde blifva påbegynt före nästa Riksdag och en dyrbar tid sålunda besparas.
Jag anser derföre lämpligt, att till K.
M:s disposition ställes 5,000,000
R:dr b:ko, för att användas på byggande af en stambana, men att R.
St. icke bestämma hvilkendera banan K.
M. borde för arbetets påbegynnande välja, utan att sådant kunde bero på K.
M:s bepröfvande, sedan saken förut blifvit fullt utredd.
Då jag nämnde att jag ansåg 5,000,000 böra af R.
St. ställas till K. M:s Nåd. disposition för byggande af stambanorna, anser jag likväl, att derjemte det bör medgifvas tillåtelse för enskilla att deltaga i kost - Den 23 September, e. m. 251 naden. R. o. Ad. afslog visserligen i går ett förslag alt medgifva enskille sådan rätt, men då man betraktar den dervid förda diskussionen, så finner man visserligen att några talare motsatt sig delta förslag, derföre alt de icke ville medgifva en sådan rätt för enskilte, men att de flesta, som motsatte sig det förslaget, gjorde del, icke derföre att de icke ansågo ganska nödigt och nyttigt, att enskille kunde få biträda Staten, ulan derföre att de icke voro nöjde med det sätt, som hade blifvit föreslagit för ett sådant biträde.
Somliga ansågo vissa af de föreslagna beståmmelserne mindre lämpliga, nödiga och nyttiga, andra ansågo bestämmelserna gå allt för mycket i smått.
Jag tager således för afgjordt, att R. o. Ad:s beslut under gårdagen i detta fall endast angick det då framlagda förslaget, rörande sältet för enskiltes biträde vid jernvägsanläggningarne, men icke sjelfva grundtanken, hvilken gillades af flertalet ibland dera, som yttrade sig, under erkännande att den förökning i penningetillgång, som derigenom kunde åstadkommas, skulle ganska väl komina Staten till pass, äfvensom att den välvilja och omtanka för jernvägsanläggningarue, som derigenom kunde spridas, väl kunde spara mycken kostnad och väsendtligen befordra sakens framgång.
13å jag sammanlägger allt detta, anser jag, att, på sätl jag nyss yttrade, ett anslag af 5,000,000 R:dr-bör ställas till K.
M:s disposition jemte de bidrag, hvilka af enskilda kunna komma att tillskjutas, på vilkor, hvarom R.
St. dels närmare skola öfverenskomma, dels ställa till K.
M:s förfogande att bestämma.
Jag förenar mig således i deras önskan, hvilka begärt propos. på återremiss af den 6:te punkten.
Hvad åter beträffar den 7:de punkten, så, och då jag för min del icke anser, att något bestämdt beslut bör fattas i afseende på de stambanor, med hvilka man bör börja, är det mig temligen likgiltigt, antingen denna punkt bifa lies eller återremitteras.
Det är gifvet, att om punkten bifalles, så har man icke dermed sagt annat, än alt man icke vill fortsätta den ännu icke i verlden trädda Köping-Hults-banan, men man har icke nekat, att K.
M. skulle kunna använda medlen på en bana mellan Stockholm och Götheborg.
Jag anser således för min del likgiltigt, huruvida den 7:de punkten blir bifallen eller återremitterad.
Då jag i förmiddags vid början af denna fråga yrkade en annan föredragnings-ordn., skedde det derföre, att jag ansåg det icke vara öfverensstämmande med vaulig praxis att diskutera ett ämne, innan detsamma ännu var föföredraget.
Det visar sig nu likgiltigt huru beslutet om föredragningen utföll, dä R. o. A. redan funnit sig vid att diskutera det ämne, som jag ansett böra sättas i sammanhang med fide och 7:de §§:ne, nemi. frågan om den Skånska jernbanan, och jag ber då att under fortsättningen af mitt yttrande få derom säga några ord.
Jag tror mig kunna lala opartiskt, då jag har min bostad och min egendom uti en vrå af Sverige, som är så belägen, att jag befarar, att hvarken jag eller de, som bo i min ort, på decennier få 252 Den 23 September e. m. godt af de nya jernvägar, som komma att byggas.
Väl har jag hört Hr Bildt i dag tala om ali det var hans åsigt att en jernbana borde dragas ifrån Calmar öfver åt Götheborg.
Jag önskar visserligen att della en gång måtte blifva R.
St:s beslut, men jag har icke hopp att det sker snart och skall icke yrka det f. n. Den fråga, som afhandlas uti de nu föredragne 6:te och 7:de §§:ne, är i första rummet, om R.
St. vilja hafva jernvägar, för det andra, om det belopp, som R.
St. dertill vilja anslå, och för det tredje, om R.
St. vilja bestämma hvilka jernvägar försl skola byggas, eller öfverlemna afgörandet till K. M. Hvad då först beträffar den frågan huruvida man vill alt vårt land skall få åtnjuta samma fördel, som anläggningen af jernvägar redan länge tillskyndat andra länder, så tror jag att denna fråga bäst besvaras med en hänvisning till tänkesätten hos gammal och ung.
Man må nu kalla delta för en jernvägsfeber, som går öfver Riket, så har den åtminstone redan visat sig ganska långvarig, emedan den börjades 1848 och fortfar att vara i jemm tilltagande, och jag vill hoppas, att om det skall kunna kallas en feber, så är det åtminstone en sådan, hvars kris lofvar alt leda till ett föryngradt lif, men icke lill någon död.
Man bör således icke uppehålla sig vid denna del af frågan, utan endast tillse huru rådane vägar må kunna åstadkommas.
I afseende på beloppet af anslag för detta ändamål, har Utsk. icke föreslagit något, och något bifall lill Utsk:s förslag i denna mening har icke blifvit begärdt.
Jag behöfver derför icke heller yttra mer om Utsk:s ^ntlåt. i detta fall.
Man har fästat sig vid en reservation af Frih. Åkerhjelm, som föreslagit beloppet till 5,000,000 R:dr.
Hvad detta beträffar, så kan jag icke bedöma den saken ur någon annan synpunkt, än genom att taga i betraktande huru stort belopp af penningar, som i och för en arbetsstyrka bör kunna användas, utan att skada andra näringar.