Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta har varit förhållandet med den stora Engelska Banken, som hade nära 5 mill. £ St. utelöpande på papper, hvilkas värde förminskades årligen, ehuru de voro ställda pä vissa år och som voro den minst real isi bia tillgång, som man kunde hafva.
Ibland de rörelser, som vår Bank drifver är denna otvifvelaktig! den sämsta, den minst Bankmessiga.
I afseende på hvad
Hr von-Hartmansdorff anfört att
Diskontrörelsen afsåg alt hjelpa de fattiga, så glömde han bort, att första vilkoret för Bankens Diskontrörelse är att lånen lemnäs emot full säkerhet och huru svårt det än kan vara alt iakttaga detta, hvad betänkligheter som kunna finnas vid den långa lid, som lånen äro ställda på, sä har det likväl icke lyckats sä illa om man jemför de förluster, som Banken gjort på denna rörelse, med de förluster, som den gjort på lånen till skifteu och odlingar, hvilken utaf all Bankrörelse är både enl. princip och enligt erfarenhet den aldrasämsla.
Jag skall sedan visa alt denna rörelse är utan nylla.
Den lånar ut penningar på ätta år, hvaremot Diskontlänen äro på 2| år och ställda under en jemn bevakning hvarje 6:te månad af Direktionen, som har till pligt att i del fallet följa dem med den noggrannaste upmärksamket på de förändringar lånen kunna undergå, och
Direktionen har vid omsältningstillfällena äfven rättighet att neka omsättning.
Deremot äro dessa stälda på 8 år och afbetalningarne verkställas hos Låne-kansliets Kamererare, som dervid hufvudsakligen och egentligast har att se på alla formers iakttagande och då lånsökanden bifogat de vedel häftighetsbetyg af Landslune, som äro föreskrifna, så tror jag icke att det är ett exempel på att länen blifvit nekade.
Uti, Just.
Ombudsmtns berättelse till 1828 års riksdag förekommer en npgift derom att Landshin i Wenersborgs län skulle hafva ulgifvit ett vederhäftighetsbetyg åt en man på Dahlsland, der dessa lån i allmänhet innehafvas af arrendatorer och sådana, hvilken några veckor förut varit uptagen på listan att erhålla magasinsunderstöd, emedan han saknade alla tillgångar: på Banko-Fiskalens begäran hade Just.
Ombudsmm anbefallt åtal inför Götha Hofrätt, men Landsh:n blef det oaktadt frikallad, emedan den invändningen godkändes, att Landslv.n borde vara ursägtad för det misstag han begått om nämnde person, emedan det funnes så många, som 358 Den 12 April e. ra. hade namnet Peter Johansson, eller hvad lian hette.
Knappast har Banken pä de gamla lånen under 1600-talet, då man lånade på osäkra panter, gjort så stora förluster, som proportionsvis på denna lånerörelse.
Jag skulle tro att den ränta Banken upburit på dessa lån, — och det har funnits lider då räntan gjort flera hundra tusen r:dr, — stundom gått aldeles förlorad genom afskrifningar.
Ehuru nu, sedan år 1834 eller 1840, således under lång tid, denna lånerörelse varit inskränkt till mindre belopp, så hafva förlusterna ändock varit så stora, alt jag tror alt BankoUtsk. vid denna riksdag nödgas tillstyrka R.
St. betydliga afskrifningar.
Jag tror mig således hafva visat, att både praxis och theorien visat, att detta är den minst Bankmässiga rörelse.
Jag anhåller nu att få visa alt dessa lån äro temligen obehöfliga och göra ringa nytta åt de förelag, som man vill hjelpa, och att man kan afskaffa dem utan att råka uti de olägenheter, som den föregående talaren har påpekat.
Hvad dessa 80,000 r:dr beträffar, så visar det sig att de icke äro så mycket sökta, men 11.
St. hafva i sednare tider gjort mycket betydligare och ändamälsenligare anslag för att komma dessa förelag lill understöd, än på det här viset.
Det är nemi. genom de anslag, som under någon hufvud-titel blifvit upförda till understöd för skiften.
Beloppet deraf minnes jag icke, men jag tyckte att en talare nämnde 42,000 r:dr.
Det är mer än 4 gånger så mycket, som den lånesumma, som för ifrågavar. ändamål på året kan gå ut ifrån Banken.
Måhända irrar jag mig; men jag tror att det är för att underlätta koslnaderne vid utflyttningar, som detta anslag är beviljadt.
I afseende på de verkligen stora odlingsföretagen, som äro af större och allmännare nytta, än de som varit föremål för ifrågavar. lönegren, kan man i Banken inhemta intressanta uplysningar om förelupne missbruk.
Så t.
ex. har ett lån blifvit beviljadt emot pant af endast 2 tunnland, och ibland detaillerade kostnader, fanns äfven upförd den för byggnader till herbergering af den blifvande säden på den der odlingen o. s. v. Från Riksg:s-kont. hafva på den extra stats-regleringen lemnats understöd för större odlingsföretag och för aftappningar af större mossar m. m.
Det har lemnats betydliga understöd, som gå till vida mer än dessa lån af några hundra r:dr.
Jag tror således alt dessa län utan olägenhet kunna försvinna, och tror att de böra vara ibland de första, som man bör försöka ali skaffa bort ut' vår Banks organisation, hvilket aldrabäst torde kunna ske när de åro så små.
o Deremot instämmer jag icke med Hr Akerman i att öfverflytta denna summa på fastighetslånen.
Jag tror att dessa lån komma näst i ordningen ibland dem, som för Banken äro olämpliga, och att man vid denna riksdag kan förbereda deras öfverflyttning utan att den klass, som har begagnat dem, derpå blifver lidande samt att en mycket ändaraälsenligare rörelse i dess ställe kan tillskapas på sätt Hr Berg von Linde uttalat i en betänk, bifogad reservation, till hvilken jag framdeles torde få återkomma.
Den 12 April e m. 352 Jag yrkar således bifall lill denna punkt, men med bortlagande ur 1 :a mom. af orden ”ulan skola de å utestående dylika lån inflytande af- och slutbetalningar öfverlemnas till cirkulationskapitalet för lånerörelsen mot pant af fast egendom”, hvarigenom det l:a mom. endast skulle komma att innefatta följande ord: ”Lån lill skiften och odlingar ulgifvas hädanefter icke från Hanken”, och derpå följa de begge andra mom. i afseende på återbetalningen etc.
Om denna förändring anhåller jag vördsamt.
Emot mitt påstående har Hr Rosenblad anfört alt Diskonterna här i landet voro så väl skötta, att de kunna fullt jemföras med hvilken annan Banks som helst.
När jag år 1842 varit i Frankrike och haft tillfälle alt der taga kännedom om diskontrörelsen derstädes, så gjorde jag 1843 om vintern en jemförelse emellan afskrifningarne i den Svenska och i den Franska Banken, efter hvad i den sednare för 1842 egt rum.
Då befanns jemförelsen vara så ofördelaktig för Svenska banken, att jag icke ens vill nämna siffran nu, då mitt minne möjligen kan fela, men slulföljden var imellertid sådan.
Såsom skäl mot odlingslånens fortfarande, har Hr Rosenblad velat begagna ett exempel på felaktigt vederhäftighetsbevis.
Om han, sorn har godt minne, och som sutit så länge i Diskonten, ville erinra sig alla de felaktiga vederhäftighetsbevis, som der under tiden förekommit: sä skulle han nu icke hinna upräkna dem för R. o. Ad.
Ehuru kort tid jag sutit i Diskonten, så har jag likväl ibland annat sett vederhäftighetsbevis af en domare för en person, som redan var död då beviset gafs, och om hvilket dödsfall
Domaren kunnat så mycket lättare öfvertyga sig, som anteckning derom fanns på lånehandlingen gjord.
Af dylika exempel bör R. o. Ad. icke låta sig förledas, att nedsätta dessa lån under Di- « skonllånen.
I anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff sist yttrade, vill jag endast nämna, ehuru jag icke nu kan hafva dessa dokumenter med mig, att jag tror det var vid 1844 års riksdag, som jag framvisade upgifter öfver Engelska Bankens förhållande under en mängd af år, hvilka visade att jemförelsen af den egentliga Diskontrörelsens proportion, efter rörelse-kapitalet i procent beräknad, utföll till förmän för den Svenska banken.
Frih. Fleetwood, Carl Gustaf:
Skälen för och emot äro så vidlyftigt och val framförda, att jag har föga att tillägga.
Jag vill blott anföra hvad som har föranledt mig att biträda Utsk:s beslut, nemi. den borgen, som ingås för 8-åriga lån.
Man klandrar i allmänhet vårt kreditsystem, våra kreditlagar.
Man påstår att
Svenskarne i allmänhet äro alltför benägna att ingå i borgen, och att mångfaldiga derpå ruinera sig.
Det är icke Svenskarne ensamt, som hafva denna vana alt gå i borgen, men det är Svenska Finance-lagstiftningen, som gör det till en pligt för de fleste att ligga i penningerörelse och borga för hvarandra.
Detta är redan ganska riskabelt i Diskonten; men att borga för ett lån, som 360 Den 1 2 April e. m. skall räcka under loppet af 8 år, det är rent af orimligt, och detta är orsaken, hvarföre jag har biträdt Utsk:s utlåt, och yrkar bifall derpå.
Ht Ex.
Hr Frih. o. Landtnäs härefter först till bifall och sedan lill afslag å Ulsk:s uti förevar, punkt gjorda tillstyrkande framstälda proposrr besvarades med blandade ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han trott sig finna den sednast gjorda propos:n besvarad med öfvervägande ja.
Stjernstedt begärde votering.
Jag begärde en serskild propos., som väl var bifall, men med borttagande af sisla delen utaf första mom.
Då jag likväl icke vill plåga R. o. Ad. med en dubbel votering, så skall jag nöja mig med beslutet att hålla penningarne disponibla i st. f. alt anslå dem till fastighetsbelåuing.
Uplästes följande förslag till voter:s propos.:
Den, som afslår hvad BankoUtsk. tillstyrkt i 20:de punkten af dess betänk. n:o 24, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, bifaller R. o. Ad.
Ulsk:s i nämnde punkt gjorda tillstyrkande.
Det är visserligen likgiltigt i hvad ordning proposme komma, men månne icke en sådan upställning, som den ifrågavar., skulle kunna föranleda misstag, då nemi. ja betyder afslas; och nej bifall?
Vore det icke skäl att ställa om proposme sålunda, att ja blir bifall och nej afslag pä betänk.
Lagerbjelke, Gustaf: Då Hr Frih. o. Landtm, har ansett sig upfatta R. o. Ad:s mening såsom varande proposm på afslag å betänk, besvarad med ja, så är delta R. o. Ad:s beslut intilldess Ståndet genom votering fallar ett annat beslut.
Det är enl. mitt förmenande således rätt, att delta beslut sättes i japropos:n.
Om Hera förslag funnos, så skulle det kunna hända, att, vid votering om kontrapropos., det beslut, som efter Hr Frih. o. Landtm-.s upfattning, är Ståndets, aldrig kom under omröstning i hufvudvoteringen, ulan i votering om contrapropos. blef förklaradt icke kunna inkomma i proposme.
Det är således fullkomligt rätt och formenlig!, alt alltid i ja-propos:n intaga den propos., hvilken Hr Frih. o. Landtm, trott vara af R. o. Ad. med ja besvarad.
Det enda sätt alt förekomma misstag, är att man vid proposmes upslällande följer samma system, och om R. o. Ad. alltid följer den åsigten att den mening, som Hr Frih. o. Landtm, upfattat vara Ståndets, sättes i ja-proposm, så kan något misstag •icke upsla, hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall till den uplästa voter:s-propos:n. Den 12 April e. m. 361 Frih. Cederström, Rudolf:
Som jag är öfvertygad att Gr.
Lagerbjelke bär rätt uti sitt påstående, önskar jag understödja detsamma.
Hr von Hartmansdorff bar i motsatt riktning anfört huruledes ett sådant förfarande skulle lätteligen föranleda till misstag; men jag vill deremot invända, hurusom det ofta händer, att Utsk:s betänkme innehålla afstyrkande af motioner.
I sådana fall kommer ju ett ja till Utsk:s betänk, att innebära afslag å motionen, och vice versa.
Derföre måste man alltid förutsätta att Ståndets ledamöter i hvarje särskildt fall göra sig reda för hvarom fråga är, och noga afhöra proposme, samt derefter rälla sig, vid votering.
När propos. på afslag å Utsk:s utlåt, nyss framställdes, svarade Ståndet, enl.
Hr Frih. o. Landlm:s upfatlning, ja dertill; det är således derom man voterar.
Det torde vara största skäl alt fortfarande iakttaga den princip, som för några dagar sedan ventilerades och ledde derhän att R. o. Ad. vidhöll det sätt, för voler:s-propos:nes ordnande, som Gr.
Lagerbjelke då, likasom no, förordat, hvilket sedermera af R. o.
Ad. i tvenne consecutiva fall blifvit adopteradt, och vid delta tillfälle af H.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, följdt.
.lag anhåller således att R. o. Ad. måtte godkänna den nu framställda voterings-propos:n. Hr Akerman:
Det kan visserligen synas indifferent huru proposme upställas, blott man gör sig reda för hvad ja och nej betyder; men det måste man verkligen göra när, såsom här, ja skall betyda nej och nej skall betyda ja till Utsk:s tillstyrkande, eller ja skall vara afslag och nej bifall dertill.
Då nu fråga blifvit väckt huruvida de framställda proposme böra för den kommande voteringen antagas, så kan jag icke annat än förena mig med Hr von Hartmansdorff.
Det är sagdt, att den propos., som Hr Frih. o. Landtm, ansett med ja besvarad, skulle tills vidare innefatta Ståndets beslut, men deremot måste jag protestera; ty Ståndets beslut, sedan votering är begärd, kan icke utrönas förr än voteringen är slut.
När först propos. framställdes af Hr Frih. o. Landtm, till bifall på betänk, sä tyckte mina grannar och äfven jag, att ja var öfvervägande.
Sedan ansåg raan ja vara öfvervägande vid propos. till afslag.
Sålunda tror jag att man bör upskjula med bestämmande af hvad, som är R. o. Ad:s beslut; men då propos. framställts till bifall och sedan till afslag, så synes mig deraf böra följa, att ja-proposm bör innefatta bifall och nej-proposm afslag till Ulsk:s förslag.
Man förvillar sig dessutom lätt när proposme upställas sålunda, som här är föreslaget, såvida man icke studerar sig in i dem.
Hr Prin tzensköld, Carl:
Af den händelse, som inträffade för några plenidagar sedan, nemi. att nej-proposm blefja-propos. och ja-proposm blef nej-propos., har Gr.
Lagerbjelke velat drifva det derhän, att samma ordning vid proposmes upställande, alltid skall iakttagas.
Jag vill fästa upmärksamheten uppå, att, i den förra frågan ja-proposm innebar en afvikelse ifrån Utsk:s betänk.
, och att det då verkligen fanns uti samma propos. någonting att 362 Den 12 April e. m. med ja besvara.
Här återigen förekommer ieke ett sådant förhållande.
Frågan är endast om ett enkelt bifall eller afslag på betänk.
Nu stadgar Riksd.Ordn. alt propos. först skall framställas på bifall till Utsk:s förslag.
De öfriga proposme, som sedan kunna framställas, må man besvara med ja eller nej, hvilketdera man behagar.
När propos. framställdes till afslag, oell Hr Frih. o.
Landtm, fann det ja, som meddelades, vara öfvervägande, så begärdes votering af dem, som önskade bifall lill betänk.
När så är och när den, som begärt votering har gjort det, för att kunna lägga sitt ja till Utsk:s förslag, så förefaller det mig högst besynnerligt* alt man vill göra detta ja till nej, och alt de, som vilja motsatsen, böra svara ja.
Det vore ett besynnerligt förhållande om man skulle vända om frågorne ifrån deras rälta natur, så att de komme att, så till sågandes, behandlas bakfram.
Att R. o. Ad, förut har iakttagit hvad Hr von Hartmansdorff har föreslagit, derom torde jag ej behöfva påminna, då R. o. Ad. tvifvelsutan erinrar sig, att för några plenidagar sedan, också var fråga om ett Utsk:s betänk, dervid R. o. Ad. med nej, besvarade Hr Frih. o. Landtnäs framställde propos. på bifall och sedan ja på propos. å afslag hvarefter votering begärdes, dä bifall till förslaget blef ja-propos. och afslag, blef, såsom del borde vara, nej-propos.
Jag yrkar således, att, i öfverensstämmelse med grundlagens uttryckliga föreskrift, proposme må blifva sådane, som Hr von Hartmansdorff föreslagit.
Jag ber att få hemställa, huruvida en sådan diskussion, som denna, kan leda till något annat resultat, än alt vi uphöra med diskussionen och votera efter de framställda proposme.
Något hvar af oss är så vand vid voteringar, skulle jag tro, att något misstag icke kan ega rum, och det är i det hela vid delta tillfälle alldeles likgiltigt, hvilken propos., som äijä- eller nej-propos.; men jag tror, alt den ordning, i hvilken Hr Frih. o. Landtm, framställt proposme, bör i allmänhet iakttagas, när det icke kan föranleda till misstag.
Derigenom besparas tid och man kommer till samma resultat genom voteringen.
Jag hemställer att R. o.
Ad. behagade godkänna de voler:spropos:r, som blifvit af Hr Frih. o. Landtm, framställda.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, lät härefter ånyo upläsa ofvanstående förslag till voter:spropos. samt hemstälde sedermera om R. o. Ad. behagade godkänna detsamma; hvarvid ropades ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade det han trott sig finna att ja varit öfvervägande.
Jag ser icke något skäl, hvarföre man skall gå ifrån grundlagens stadgande, och instämmer i afseende på ordningen för proposmes upställande med Hr von Hartmansdorff.
Uplästes till justering samt godkändes följande voteringspropos.
Den, som bifaller att, vid votering om bifall eller afslag till Den 12 April e. m. 363 20:de punkten af BankoUtsb:s betänk. n:o 24, afslag uptages i ja-propos:n och bifall i nej-propos:n, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej, kommer vid nämnde votering bifall att upföras i japroposm och afslag i nej-propos:n.
Ja — 17.
Nej — 42.
Till följd häraf upläsles och godkändes följande förändrade förslag till votens-propos. i hufvudsaken.
Den, som bifaller hvad BankoUtsk. tillstyrkt i 20:de punkten af dess betänk. n:o 24, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; vinner nej afslår R. o. Ad.
Utsk:s i nämnde punkt gjorda tillstyrkande.
Sedan voteringen härom försiggått befunnos rösterne hafva utfallit som följer Ja — 24.
Nej — 27.
Sedan sålunda 20:de punkten blifvit pröfvad, hemstälde H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. nu behagade företaga 14 och 15 punkterne lill afgörande.
Den 14:de punkten innefattar bestämmelse om fastighetslånefonden.
I händelse det förslag skulle komma att antagas, som är framställdt i Hr Berg v.
Lindes reservation, nemi. att öfverflytta en del af fastighetslånen på Hypotheksföreningarne, så skulle summan-af fastighetsbelåningen naturligtvis komma att förminskas med det belopp, som komme att öfverflylias.
Derföre får jag vördsamt anhålla att 14:de och 15:de punkterna må förblifva hvilande intilldess R. o. Ad. afgjort den 29 punkten.
Uppå i anledn. häraf framstäld propos. beslöts att 14 och 15 punkterne skulle blifva hvilande till R. o. Ad. pröfvat den 29:de punkten.
16:de punkten.
Om de 14:de och 15:de punkterna skola hvila, så mäste vål den 16 punkten äfvenledes hvila. 364 Den 12 April e. m.
Så vidt jag kan linna, står den 16:de punkten icke i något samband med de förra; hvarföre jag icke finner något hinder för att pröfva den; men skulle för min del anse denna punkt antingen böra återremitteras eller också nu förändras; ty här är föreslaget att oförändradi bibehålla 1846 års taxeringsvärde såsom grund för denna lånerörelse, hvilket jag icke anser lämpligt, ulan anhåller att siffran 1846 må ändras till 1849.
Måhända fattade jag
Hr Rosenblads förra yttrande oriktigt, men jag trodde mig finna att del innebar, att denna lånerörelse mot inteckning i fast egendom skulle öfver flyt las till Hypolheks-föreningarne, oclu i sådant fal) skulle icke vidare några sådana lån ifrån Banken utgå, utan Banken skulle lill Hypotheks-föreningarna utlemna summan och lånebeloppen blifva beroende af taxeringsvärden; men i öfrigt har jag icke något emot föredragning af den 16 punkten.
Jag ber blott att få göra den erinran i afseende på årtalet för taxeringsvärdet, att jag icke anser det vara riktigare att antaga år 1849 till grund denna gång, och en annan riksdag åter några år längre fram.
Man har åtskilliga exempel derpå, att de, som vilja belåna sina egendomar lill högre belopp än de äro värde, söka till alt fä egendomens taxeringsvärde upsatt långt öfver dess värde.
Om man bibehåller ett årtal, som redan för några år sedan är fixeradt, då man icke kan säga att egendomarne i allmänhet vore lägre taxerade, till någon jemförlighet åtminstone, emot hvad de varit föregående är, så anser jag del rikligare än alt genom förändring af årtalet bidraga dertill att de, som hafva ringa säkerhet alt lemna, erhålla större lån än deras säkerhet motsvarar.
Jag begick visserligen det felet att jag icke utvecklade min tanka, utan blott citerade Hr Berg von Lindes reservation vid den 29:de punkten.
Min mening kunde icke vara, att all Bankens fastighetslånerörelse skulle öfverflyttas på Hypotheks-föreuingarne, ulan min mening var att denna lånerörelse skulle öfverflyttas på, de Hypotheks-föreningar, hvilka underkasta sig de vilkor, som äro stadgade; men i alla fall skulle, om också alla Hypolheks-föreningarne gingo in derpå, någon del af fastighetslånerörelsen alltid komma att bibehållas af Banken för de lån, der Hypotheks-föreningar icke ännu blifvit bildade.
Palmstjernas anmärkn. emot milt förslag att ändra siffran 1846 till 1849, så har man hittills vid hvarje riksdag verkligen flyttat denna siffra till den nästföreg:de riksdagens årtal, och jag vet icke alt det kan anföras något exempel på att Banken har blifvit lidande genom beräkningarnes rättande efter den siffra, som blifvit en följd af detta årtals förändring; men om någon skulle tro, att delta kunde inträffa, så vore det visserligen lämpligare att till grund för lånebeloppens bestämmande taga ett medium af 10 års taxeringsvärde; ty eljest skulle del lätt kunna hända alt någon person, som i beräkning på siffran, 1846 på förhand låtit höja taxeringsvärdet på sina hemman, nu kunde Den 12 April e. m. 365 komma i tur att fä lån.
Det lämpligaste vore måhända att återremittera hela punkten.
Det har visserligen icke varit Ulsk:s mening att 1846 års taxeringsvärde ständigt skulle komma att tjena till efterrättelse.
Utsk. har likväl ansett det nu icke behöfvas någon ändring i detta årtal, och jag tror det vara en vinst för de lånesökande, att detta årtal och derigenom grunden för belåningsrätten icke ändras.
Uppå härefter framstäld propos. blef Utsk:s utlåt, i denna punkt bifallet. 17 och 18 punkterne.
Bi föl los. 19:de punkten.
Efter upläsningen af denna punkt, lät H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, jemväl upläsa Utsk:s näst före denna punkt gjorda anmälan i afseende på BankoReglementets 179, 180 och 181 §§.
Då sedermera H. Ex. framslälde propos. tiH bifall å Ulsk:s utlåt, i 19:de punkten, ropades ja, hvarjemte Hr Printzensköld anmälde sig och yttrade Jag anser, för min del, denna § ingalunda böra hvarken leda till bifall eller afslag, utan anhåller alt den endast må läggas till handlingarne, emedan den ej innehåller annat än ett tillkännagifvande af hvad man hade att göra, i händelse den föreg:de 9:de punkten bifölls eller ogillades.
Icke annat än jag kunnat höra, så har Hr Frih. o. Landtm, förklarat huru, enl. hans upfattning
Ståndets svar på den framställda proposm utfallit och delta måste således vara Ståndets beslut, så vida icke genom votering annorlunda beslules.
Hr Lagerheim, Lars
Jag kan icke finna minsta skäl, hvarföre icke R. o. Ad. skulle kunna bifalla hvad Utsk. har hemställt.
Utsk. har blott hemställt och förklarat, att det anser att man bör tillsvidare upskjuta granskningen af 179, 180 och 181:a §§ af reglementet.
Ora R. o. Ad. finner att Utsk. dertill haft grundad anledn., så kan R. o.
Ad. saklöst bifalla hvad der framslälles, och mig synes det icke vara någon nödvändighet alt blott lägga denna punkt till handlingarne.
I händelse punkten innehåller någon slags framställning, som borde lill åtgärd föranleda, så skulle jag visserligen instämma uti Hr Lagerheims yttrade åsigt; men som punkten icke innefattar annat än en enkel anmälan ad notitiam till R. o. Ad., så vet jag icke hvad annat R. o. Ad. har att tillgöra, än alt låta upläsa punkten, och sedan lägga den till handlingarne, intilldess R. o. Ad, kommer i tillfälle alt framdeles pröfva de ämnen, hvarom Utsk. här säger sig framdeles skola 366
Den 12 April e. m. inkomma med förslag.
Emedlertid är det mig likgiltigt, om R. o. Ad. skulle finna lämpligt alt meddela bifall till punkten, emedan sådant hvarken löser eller binder, ehuru jag för min del anser det oformligt.
Den 19 punkten innefattar en bestämd framställning derom, ali 182 § i Banko-Reglementet skall få behålla sin nuvarande lydelse.
Det var på denna framställning, som, efter hvad jag fattat, Hr Frih. o. Landtm, gjorde propos.
På den föreg:de anmälan har deremot icke någon propos. blifvit framställd.
Jag får bedja om uplysning från prot., huruvida 18 punkten är bifallen och 178 § i Banko-Reglementet, till följd deraf kommer att qvarstå.
(Härvid ropade flere röster ja, hvarefter Hr Lefrén tilläde:)
Då kan det ju icke vara fråga om annat än hvad som följer under det stycket.
Det tyckes som något qui pro quo vore på färde.
Hr Frih. o. Landtm, har framställt propos. på bifall till den 18:de punkten, som är föredragen och upläst.