Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I sådan händelse bör jag kanske utbedja mig Ridderskapets och Adelns tillgift för det jag, ehuru sålunda på sätt och vis jäfvig, tager mig friheten begagna min rätt, såsom Representant, att yttra mig öfver den väckta motionen.
Till den åtgärd Grefve Horn föreslagit, finnes ingen anledning i våra lagar.
Lagstiftaren har tydligen utstakat de särskilta vägar, hvarpå Statsmagterne skola framgå.
Då han föga kunnat räkna på den fria viljan, har han lagt tvångsmedel i Representantens hand.
Sålunda är det genom vitén och böter, som Prosterier, Härader, med mera, tvingas att representera vid våra Riksmöten.
En annan väg är öppnad för den administrativa Magten.
Den lönar sine biträden, och den må det vara obetaget att genom tillfälliga belöningar godtgöra visade tjenster.
Jag tror icke man gerna skulle se den administrativa Magten i stället använda tvångsmedel.
Man skulle ock befara, att gränsen mellan Statsmagterne rubbades’, om den andra delen deraf, Folk-elementet, til - 64 Den 22 Januari i f. m. lät sig afvika från den satts, atl för Representanten bör pligt mot Fäderneslandet vara enda driffjadern till bans handlingar, och att belöningar här icke äro på sitt ställe.
Jag medgifver att äfven i detta fall gäller* att ingen regel är utan undantag.
Öppet erkänner jag, att de mödor 1827 års Revisorer använt, äro utmärkta och berömvärda.
Men annat är att enskildt tänka och erkänna detta; annat åter att Rikets
Ständer skulle förklara det offentligt och formligt.
Tadlet är enhvar fritt; och den, sorn beträdt den offentliga banan i Statens tjenst, måste underkasta sig det, ehuru smärtsamt det mången gång kan vara.
Så är ej med rättigheten att berömma ; den tillhör ej Folkelementet ; en sådan förklaring af Rikets Ständer, som Grefve Horn föreslagit till beröm för nyssnämde Revisorer, skulle blifva en förolämpning för alla andra, som icke blefvo med dylikt loford ihågkomne.
Jag har alltid skattat mig lycklig att vara Representant; men aldrig har jag haft den förmätenheten alt uppträda såsom försedd med särskildta uppdrag från Folkets sida.
Dock har jag ofta frågat mig, huru skulle väl Folket handla i den eller den händelsen, om det finge personligen besluta?
Så har jag ock gjort i förevarande fråga, och svaret har blifvit: må FolkRepresentanterne handlägga allmänna ärenderne så, att Riksdagen en gång kan slutas; må de icke befatta sig med
Den 22 Januarii f. ra. 65 med sådane förslag, som detta, utan öfverlemna åt Folket allena att bedöma Representanternes förljenster.
Folket tillhör alt utöfva denna domsrätt, och dertill behöfver ej Folket några på förhand uppgjorda conduite-listor.
Jag yrkar afslag å Grefve Horns motion.
Då något värdigare beröm ej kan Herrar Revisorer meddelas, än Rikets Ständers förklarande, att revisionen blifvit till deras nöje verkställd, och sådant är förhållandet med 1827 års Revisorer, skulle jag gjort mig skyldig till förbrytelsen att hafva svurit den servila fanan, om jag icke biträdde Grefve Horns ifrågavarande förslag.
Om Revisorerne slumrat, skulle det lyckats vederbörande att för oss dölja rätta förhållandet och missbruken med Skeppshandeln, GarnisonsSjukhusets bj^ggnad, med flere bland Styrelsens åtgärder af samma halt.
Att StatsUtskottet och Rikets Ständer icke gjort behörigt afseende å Revisorernes anmärkningar, blifver en särskild sak mellan Folket och dess Representanter.
Revisorernes nit förtjenar icke destomindre en offentlig gärd af beröm, på sätt Grefve Horn föreslagit.
Jag bar ända hittills varit okunnig om den af Grefve Horn 58 H. 5 Den ii Januari i f. m. väckta motion, som nu är föremål för discussionen, men jag kan ej annat än anse införandet af en sådan plägsed, som han föreslagit, vara nyttig och Constitulionsenlig, och icke böra vid detta tillfälle uteblifva.
Oaktadt Grefve von Schwerins framställning om obehölligheten af att inom Representationen begagna annat än tvångsmedel, och om öfverlåtelse till den Administrativa Magien ensam att använda belöningar, tror jag förhållandet med Revisorerne vara helt annat, och icke utesluta bebofvet af beröm eller tadel för deras åtgärder å Rikets Ständers sida.
Yi se, alt de flere Auloriteter, som af Ständerne tillsättas, vid hvarje Riksdag få decharge för deras befattningar, med gillande eller ogillande af deras åtgärder.
Ett dylikt förfarande mot Revisorerne kan således ej vara mot formen, och ingen orsak finnes, hvarföre det skulle vara skadligt.
Då val af Revisorer ske tre månader före Riksdag, och de ej kunna på förhand känna, hvilka opinioner vid densamma torde göra sig gällande, helst det numera börjar, såsom i parti-tiderne, tillgå så, att hvad sorn vid den ena Riksdagen beslutes, ändras den påföljande, i följd af motsatta principer; tror jag Revisorerne aldrig kunna för deras handlingssätt söka ledning-i blifvande Representanters opinioner, eller förledas lill öfverseende eller kittslighet af fruktan för tadel eller beröm af Rikets Ständer.
Men llevisorernes be - Den 22 Januarii f. rn. 67 fattning är af elen beskaffenhet, alt deri lugna granskningen och framställningen af verkliga förhållandet synes mig böra uppmuntras, och förtjena Representanternes tacksamhetsbetygelser.
Jag tror derföre, att man i detta afseende bör med Revisorerne förfara på samma sätt, som med Fullmägtige i Banken och RiksgäldsContoiret, och anser det följaktligen vara bäst att remittera motionen lill StatsUtskottet, för att inhemta dess utlåtande deröfver.
Då jag nu tillstyrker, att Grefve Horns motion må förfalla, är det ej af det skäl, att jag vill eller tror mig äga rätt att klandra de Herrar Revisorer, som äro i fråga, utan just derföre, att ett yrkande af bifall till motionen förutsätter möjligheten af ett klander å deras åtgärder.
Jag är fullkomligt öfvertygad, att så väl 1827 års Revisorer, som de föregående och efterföljande, hafva redligt och väl uppfyllt deras pligter.
Oindömet häröfver tillhör Nationen, framtiden och historien; men skulle vi här ingå i omröstning öfver frågan, blefve resultatet af voteringen utan betydelse, endast uttryckande stridiga opinioner om Revisorernes förtjenster.
Min tanka är, alt, ehvad Revisorerne handlat så, som de gjort, eller tvärtom; ehvad deras förfarande är berömligt eller vore klandervärdt, blir della icke 58 H. 5* Den 22 Januarii f. m. föremål för Rikets Ständers omdöme och yttrande.
Förhållandet med Revisorerne i detta afseende är ej detsamma, sorn med Fullmäktige i RiksgäldsContoiret och Banken; ty desse äro administrativa Auloriteter, med magtpåliggande göromål.
Om de väl fullgöra sine uppdrag, om de med omtanka och snille supplera den döda bokstafven i deras instruetioner; sådant förtjenar beröm, och är föremål för gillande eller ogillande.
Helt annat är förhållandet med Revisorerne.
Deras befallning är en fortsättning af Rikets Ständers egen revision; de hafva ej någon förvaltning sig uppdragen; följaktligen äro de ej föremål för decharge.
Också finnes ej något derom föreskrifva i Grundlagen.
Deras egna samveten äro de, som skola lemna dem decharge, likasom deras öfvertygelse är enda rättesnöret för utöfningen af deras revisionsrätt.
En votering öfver ifrågavarande motion skulle föranleda ett otillbörligt klander eller beröm, såsom i parti-tiderne.
Jag hoppas således, att den ej kommer i fråga.
Afslag å motionen tror jag likväl ej vara det rätta beslutet, utan heldre att den ej upptages, eller alt den förklaras böra förfalla.
Ju mera tillfredsställd jag lör min del är med Revisorernes nit och bemödande, desto betänkligare finnér jag det vara att instämma i Grefve Horns motion.
Jag anser det neni - D e n 22 J a n 11 ur i i f. in. ligen vara vådligt och orätt, att blottställa dem för afslag å motionen, hvilket vid denna Riksdag skulle sannolikt blifva resultatet af en votering.
Derföre tillstyrker jag, att frågan må, utan beslut, förfalla.
Det är redan af en talare anmärkt, att Revisojerne icke äro Fullmäglige, utan sjelfve Ständer, för hvilka ej någon ansvarighetslag finnes.
Lika litet, som i83o års Ständer kunna besluta något förklarande af beröm eller tadel i afseende på 1823 års Ständer, lika litet kan sådant äga rum i afseende på Revisorerne.
Visserligen vore det för en Revisor tillfredsställande att af Rikets
Ständer höra smickrande omdömen öfver sitt förhållande; men han bör vara nöjd med öfvertygelse!», alt Svenska Folket gillar det.
Detta skulle åter förlora mycket af sitt behag, om beslutet inom RiksStånden, i afseende på Revisorens förtjenst af beröm eller tadel, utföll ofördelaktigt.
När dessutom Kongl. Maj:t vid föregående Riksdag förklarat Tacksägelse-adresser ej vara constitutionelle, hemställer jag, om den nu föreslagna väl kan vara lämplig.
Jag önskade derföre, att motionen finge förfalla utan proposition derå.
Det torde vara öfverflödigt för mig att gifva tillkänna motiven för min gjorda framställning; de äro redan ådagalagde af Herr Hjerta.
Då jag väckte frågan, var det icke min 7° Den 22 Ja n un r ii f. in. mening att hvarken smickra Herrar Revisorer eller blottställa deni för något klander; jag tror, att de böra vara öfver så väl det ena, som det andra.
Blott den kan möjligen blifva blottsläld, som skulle vilja vägra att uttrycka ett godkännande af Revisorernes mödosamma och väl uppfyllda värf; och då här endast är i fråga alt gifva tillkänna en opinion, som Ridderskapet och Adeln redan uttryckt genom förkastande af den nya Instructionen för Rikets Ständers Revisorer, kan jag icke finna, att Ståndet här på minsta sätt skulle kunna blifva blottstäldt.
Saken är föröfrigt icke af allmän, utan af enskild egenskap; ty jag har gjort min framställning till Ridderskapet och Adeln, icke till Ständerna.
Jag kan derföre icke dela Herr Hjertås åsigt, att frågan bör behandlas såsom motion och remitteras till StatsUtskottet, utan jag tror den blott innefatta en enkel hemställan, som Herr Grefven och LandtMarskalken, utan remiss, kan framställa till Ståndet.
Jag förnyar alltså min begäran, att Herr Grefven ocb LandtMarskalken täcktes inhemta, huruvida Ridderskapet och Adelil instämmer i den framställning jag gjort.
Då Motionairen, såsom skäl lill förslagets godkännande, anfört, att Ridderskapet och Adeln redan på förhand skulle hafva gillat motionen, genom förkastande af den nya Den 22 Ja n u a.r i i f. m.
Instructionen för Rikets Ständers Revisorer; anser jag, sorn deltagit i Instruclionens ogillande, mig pligtig förklara, hvarföre jag icke kan biträda den nu ifråga varande motionen.
Om Ständerne, vid en påföljande Riksdag, godkänna Revisorernes åtgärder, synes mig bästa uttrycket af en sådan mening vara stadfästelsen af de anmärkningar Revisorerne gjort, och samma Revisorers förnyade utväljande.
En sådan hyllning hafva ock utmärkte Revisorer tillförene rönt.
En hvar påminner sig den veteran bland Ridderskapets och Adelns, hvilken, till följd af förnyade val, deltagit i alla revisioner, sorn ägt rum, jag tror, allt ifrån 1786 ända till och med i8a5, hvarefter åldern hindrat honom att fortfara lika länge, som Ridderskapets och Adelns förtroende.
På sådant sätt röner en Revisor lämpligast
Sländernes erkännande af hans nit och skicklighet; men alt annorledes uttrycka sitt bifall, anser jag lika orådligt, som att Rikets Ständer skulle särskildt uttrycka något klander af Revisorernas förfarande.
Man vet, att de rådande meningarne ofta äro olika vid Revisionerne och Riksdagarne, ofta olika i början och slutet af samma Riksdag.
Följden skulle lätteligen kunna blifva, att efterlålne Revisorer berömdes, eller att de, som allvarsamt utfört sitt uppdrag, klandrades.
Folkets högsta myndigheter böra icke utsätta hvarandra för opinions kastningar.
Må saken tala och historien låta en lugnare ef - 72 Den 22 Januarii f. m. terverld döma; men man bör icke onödigtvis vädja till voteringsmassorne för ögonblicket.
Jag anser i allmänhet onödigt, att meddela så kallad decharge åt sådana Rikets Stvnders Ombud, hvartill valen ofta förnyas, ty bästa omdömet uttrycker sig genom samma persons återväljande eller uteslutande.
Såsom Ledamot i BancoUtskotlet, har jag i början af denna Riksdag deltagit i det omdöme öfver BancoFullmägtige, som det åligger BancoUtskottet att meddela.
Första öfverläggnings-ämnet var då, om icke dechargen borde utfärdas efter ett slags formulair, det vill säga, medelst afskrifning af den decharge, som gafs vid Riksdagen förut.
Denna mening vann väl icke, ty man fann, att en annan verksamhet, än tillförene, ägt rum hos BancoStyrelsen; men böjelsen att begagna formulaire visade sig, och så går det.
Antingen söker man Riksdag från Riksdag alt öfverträffa hvarandra uti intet sägande ordförändringar på samma sak, eller återgår man slutligen till det beqvämare forrnulairet.
För öfrigt får jag erinra att, i afseende på Konungens Rådgifvare, Ridderskapet och Adeln vid denna Riksdag beslutat, att icke meddela deni någon decharge.
För min del anser jag äfven lämpligast, att låta Lagens enkla bud gälla, att der ingen anmärkning blifvit gjord, der äger decharge, utan vidare förklarande, rum.
Jag tillstyrker alltså, lika med Herr Cederschjöld, att Grefve Den 22 Januarii fV ru.
Horn sjelf ville låta sin motion förfalla; ty om den blifver afsiagen, hvilket jag befarar, skulle man måhända taga det för ett klander af Revisorernes åtgärder, i hvilket jag icke kan instämma, och hvars uteblifvuude jag önshade.
Hans Excellence Herr Grefve af Wetterstedt, Gustaf: Ehuru Grefve Horn nu till en del utvecklat motiven för sin motion, bekänner jag, att jag icke rätt kunnat fatta meningen med den ifrågavarande allmänna tacksägelsebevisningen motiSaöoch 1827 årens Revisorer.
Skulle afsigten, såsom Grefve Horn sjelf tycktes angifva, vara den, att hos de personer, som icke instämma i motionen, utan yrka afslagderå, eller att den må förfalla, derigenom få antydd en syftning till ogillande af nämnde Revisorers åtgärder; så bestrider jag för min del helt och hållet en sådan slutföljd.
Mig synes, att man ganska väl kan bestrida Grefve Horns framställning, utan att derföre neka att erkänna den möda och nit, hvarmed 1825 och 1827 årens Revisorer sökt uppfylla sitt svåra kall; jag kallar det svårt, emedan, då detta kall icke varit med säkra och bestämda föreskrifter utstakadt, det var naturligt, att stridiga åsigter och mot hvarannan stridande omdömen skulle uppstå.
Men pröfningeu af Revisorernes åtgärder och anmärkningar verkställes af StatsUtskotlet och Rikets Ständer; och en \ 74 Den aa Januarii f. m. sådan pröfning liar nu i afseende på 1825 och 1827 årens Revisorer ägt rum, sanitär efter min tanka det enda sätt, som vår Grundlag medgifver, att uttrycka ett gillande eller ogillande.
I de delar, der Utskottet oell Rikets Ständer instämt med Revisorerne, der är gillandet af deras åtgärder uppenbart, och i de delar åter, der Utskottet och Ständerne frånträdt Revisorernes anmärkningar, eller låtit deni förfalla, visar detta sig såsom en följd af de inhämtade upplysningar och förklaringar från de Förvaltande Verken, som för Utskottet och Ständerne varit att tillgå, men hvilka för Revisorerne voro främmande, och således icke kunnat läggas till grund för deras omdöme.
Det är derföre lätt förklarligt, huru Rikets Ständer kunna i åtskilliga delar hafva olika åsigter nied Revisorerne, utan att ändock klandra dessas åtgärder, och jag skulle vilja jemföra Sländernes pröfning af Revisorernes åtgärder med en ÖfverRätts pröfning af en UnderRätts utslag; detta kan ändras, utan att, uti en sådan ändring, ligger någon förebråelse eller något klander af UnderRättens åtgärd.
Men sedan Sländerne numera fulländat denna pröfning af de tvenne sista revisionsförrättningar, tror jag, att Rikets Ständer hvarken böra eller kunna gå längre.
Alltsedan 180c) har ingen sådan motion blifvit väckt, som den Grefve Horn nu framställt, och jag hemställer om icke ett så sent in förd t bruk,.
Den 11 Januari i f. in. alt särskildt förklara sin tillfredsställelse med Revisorernes bemödanden, skulle innefatta en slags förebråelse för de föregående Revisorerne, hvilka icke kommit i åtnjutande af en slik välvilja å Rikets Ständers sida.
Detta bruk skulle äfven i framtiden kunna blifva farligt för sättet att utöfva Rikets Ständers granskningsrätt; ty om man nu skulle finna skäligt att i massa gilla Revisorernes åtgärder, skulle det kunna hända, att man en annan gång, lydande ögonblickets passioner, i massa ogillade dem.
Grefve Horn har nämnt, att hans mening varit att i sin framställning endast innefatta Ridderskapets och Adelns Revisorer; men jag hemställer, huruvida Ridderskapet och Adeln, såsom särskildt
Stånd, har någon revisionsrätt, och om den icke utöfvas af Rikets alla fyra Stånd gemensamt.
Jag tror icke det går an, att vi ensamme upphöja oss till beröm eller ladel af våra Revisorer, utan i förening med de öfriga Ståndens.
Jag instämmer på dessa skäl med de Talare, som förklarat sig emot motionen, och hemställt att den må förfalla.
Då man tager den gjorde motionen i öfvervägande, bör man i synnerhet fästa uppmärksamhet på tvenne omständigheter: den ena, huruvida motionen är öfverensstämmande med Grundlagen, den andra, hvilka följder motionen kan medföra.
Hvad den första om - 76
Den 22 J a n 11 a r i i f. m. ständigheten beträffar, så är motionen efter min tanka icke öfverensstämmande med Grundlagen.
Revisorerne äro icke förvaltare, och behöfva icke decharge; de hafva samma rättigheter och skyldigheter, som den enskildte StåndsLedamoten; de hafva ingen ansvarighets-lag, utom Grundlagen, och kunna icke i något fall ställas till ansvar för underlåtenhet af sina skyldigheter, och behöfva derföre icke eller något beröm för det sätt, hvarpå de uppfyllt sitt förtroende.
Yill man jemföra dem med andra Auctoriteter, äro de närmast att förlikna med Rikets Ständers Utskott.
Båda väljas genom Ständernas förtroende, utan annai! instruction, än Grundlagen; båda hafva ingen annan ansvarighet än sina samveten och efterverldens dom.
Men jag hemställer, huruvida Herr Grefven och LandtMarskalken skulle kunna meddela proposition på en tacksägelse-adress till det eller det Utskottet.
För min del tror jag icke, att en sådan proposition kan meddelas, och jag finnér en fullkomlig likställighet i förevarande fråga.
Motionen är således, efter min tanka, Grundlagsstridig, och jag anhåller, att Herr Grefven och LandtMarskalken täckes gifva sin tanka derom tillkänna.
Hvad åter följderne af motionen beträffar, tror jag deni vara föga gagnande, och kunna blifva skadlige.
Man bör icke skaffa näring för partisinnet, helst det lior till vår tidstecken, att man, oaktadt många anledningar till partier, fin - Den 0.2 Januarii f. in. 77 ner deras bildande misslyckas, emedan förnuftet alltid är starkare.
Man kan måhända genom partier vinna framgång för en dag eller en vecka, men den, som vill dana partier, skall alltid snart nog finna sig tillbakaträngd af allmänna vettet, och misslyckas.
Jag afstyrker således motionen såsom Grundlagsstridig, onyttig, skadlig och till och med skamlig för dem, som blifva föremål för ett otidigt beröm eller tadel.
Ilerr Grefve afWetterstedt har funnit det betänkligt, om Ständerne skulle uttrycka ett beröm åt Revisorerne vid de tvenne sista Revisionerne, hvaraf föregående Revisorer icke kommit i åtnjutande, och Herr Grefven har trott att uttrycket af en sådan välvilja för Rikets Ständers Revisorer skulle, såsom en Lag, öfvergå på alla kommande Revisorer.
Jag anhåller i anledning häraf, att få förklara, hvarföre jag vid detta tillfälle gjort framställning om särskildt godkännande af i8a5 och 1827 årens Revisorers åtgärder.
Vi böra nemligen ihågkomma, i hvilken bekymmersam förlägenhet dessa Revisorer blifvit försatte, derigenom, att, sedan en vid sista Riksdag i laglig form och på lagliga grunder utfärdad Inslruction för Rikets Ständers Revisorer icke godkändes af Regeringen, dåvarande Ständer lemnade Revisorerne handlöst åt sitt öde.
Alla ihågkomma äfven den svåra och obehagliga ställning, Den 11 Ja nu ar i i f. m. hvaruti Revisorerne sålunda blefvo ställde lill de förvaltande Verken, efter vägrad tillgång till nödiga ansedde upplysningar.
Hela min framställning åsyftar derföre endast, att Ridderskapet och Adeln måtte uttrycka ett bifall till Revisorernes verksamma bemödanden att uppfylla sina åligganden, emedan jag trott att deri låg ett erkännande, så väl deraf, att Revisorerne uppfyllt sitt kall, så vidt dem varit möjligt, som ock deraf, att Revisorerne varit ställde i en svår belägenhet.
Under de omständigheter, som inträffat, och hvilka Ridderskapet och Adeln, genom sitt föregående beslut rörande den nya Instructionen för Rikets Ständers Revisorer, ogillat, hade dessa Revisorer lika lätt kunnat göra intet, hvilket lärer blifva kommande Revisorers lott; men då de visat ett motsatt bemödande, anser jag det vara Ridderskapet och Adeln värdigt att erkänna detta.
Jag fortfar derföre, utan afseende på äfventyret af majoritetens afsjag, att anhålla om proposition på min framställning, så vida Herr Grefven och LandtMarskalken anser den förenlig' med Grundlagen.
Jag kan icke inse Grundlngsstridigheten deraf, att Ståndet, eller Rikets Ständer, skulle förklara sin tillfredsställelse med Revisorernes åtgärder vid de tvänne sista Revisionerne, fast de ej äga rättighet, all stål - Den 22 Ja nu a lii f. ra. 79 la Revisorer lill ansvar, men jag förenar mig likväl med Jeni, som uppmanat Grefve Horn att sjelf låta motionen förfalla; ty den kan möjligen motverka det åsyftade ändamålet så lill vida, att om motionen af pluraliteten förkastas, kunde detta synas innebära ett indirect ogillande af de omnämnde Revisorers åtgärder, hvilket skulle motväga det beröm de kunnat erhålla af allmänna opinionen, och hvaraf framtida Revisorer skulle kunna taga sig anledning, att icke i samma vidsträckthet uppfylla sina förbindelser.
Revisorerne hafva helt andra pligter än Rikets Ständer; de äro skyldige att icke förbise någon omständighet, som kan föranleda till anmärkning, men Ständerne äga rätt alt, äfven med godkännande af Rcvisorernes nit, sjelfve låta de gjorda anmärkningar förfalla, och ändå godkänna, att de blifvit framställda.
Revisorernes pligt är, att framställa anmärkningarne, men Ständernes rätt är, alt låta riem förfalla.
Förhållandet är här enahanda med ConstitutionsUtskottets åtgärder; detta Utskott är pligtigt att vid hvarje vigtig anledning göra anmärkning mot Konungens Rådgifvare, men Ständerne äro icke deslomindre berättigade alt låta anmärkningarne förfalla, när mildrande omständigheter, ja considerationer, föranleda dertill.
Jag tager mig således friheten uppmana Grefve Horn att sjelf, för det andamål han åsyftar, låta motionen förfalla; emedan om den 8o Den 7.2 Jan u a r i i f. m. af Ridderskapet och Adeln förkastas, det kail tydas som ett indirect förklarande, att Revisorerne ej fullgjort sin Instruction.
Jag skulle hafva instämt i motionen, om den vunnit Ridderskapets och Adelns bifall, då den väcktes, och ett beslut derom sålunda otvunget bade följt på den slutade granskningen af StatsUtskoltets Utlåtande, rörande Revisions-berättelserne; men då motionen begärdes på bordet, och nu mera väckt motstånd, befarar jag, att ändamålet förfelas, och tror, att Grefve Horn med sin framställning skall göra Revisorerne sjelfve, bland hvilka vi äga några gemensamma vänner, en stor otjenst.
Jag förmodar derföre, att Grefve Horn har den godheten att icke blottställa dessa våra vänner för den tvetydiga utgången af en votering; men i annat fall vägar jag åtminstone anhålla, att Contra-propositionen ej må ställas på afslag, utan på motionens förfallande.
Frih erre Cederström, Jacob: Några Ledamöter hafva påstått, att Grefve Horns motion ej vore Grundlagsstridig, andra att så är, och en att det skulle medföra nytta, om ett sådant omdöme öfver Revisorerne, som nu är i fråga, alltid i framtiden afgafs.
Jag vill till en början förklara min åsigt Den 22 Januari i f. m. 81 åsigt af Grundlagens föreskrifter i detta hänseende.
Det gifves icke mer än två slags frågor, sorn kunna blifva föremål för elt RiksStånds öfverläggning; nemligen 1:0 frågor af allmän beskaffenhet, hvilka alltid böra till Utskott remitteras, och 2:0 frågor, som röra något Stånd enskildt eller innefatta preliminaira hemställanden från Utskott, hvilka genast kunna afgöras.
Men nu har Grefve Horn i sin första framställning gjort frågan allmän, till följd hvaraf den borde till Utskott remitteras, samt i dag inskränkt den till en fråga om Ridderskapets och Adelns Revisorer ensamt, hvarigenom framställningen blifvit förvandlad lill en enskild Slåndssak.