Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag ber att få återföra i R. o. Ad:s minne huruledes mitt yrkande innefattade att Hr Munck af Rosenschöld obehörigen fått sin polett.
Detta yrkande har R. o. Ad. godkäudt, hvaraf påtagligen följer att Hr Munck af Rosenschöld under hela den tid, lian varit ledamot af Riddarhuset, varit det alldeles obehörigen och i strid emot Riddarh.- Ordn.
Då det nu är emot lag stridande att en person som varit obehörig' att innehafva en rättighet, icke kan anses behörig att utöfva den verksamhet, som nämnde rättighet skulle medföra, så följer att de af Hr Rosenschöld väckta motionerna icke kunna hos R. o. Ad. till någon åtgärd föranleda, enär han varit obehörig att här innehafva plats och således äfven att dessa motioner framställa.
Jag yrkar således att R. o. Ad. måtte godkänna den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos.
Om innehållet af Hr Munk af Rosenschölds motion kommer att bifallas eller icke, är för mig af ingen vigt; men det är af vigt att fästa upmärksamheten på hvarthäu det skulle leda om den åsigten vunne bifall, som af Hr Printzensköld blifvit förfäktad, nemi. att allt hvad af Hr Munck af Rosenschöld blifvit tillgjordt såsom Riksdagsman skall förklaras såsom en nullitet.
Jag vill nemi. fästa upmärksamheten på att detta icke later sig göra; ty eftersom Hr Munck af Rosenschöld deltagit i Bänkm:s-valet, så skulle då äfven detta anses olagligt och således äfven nytt Bänkm:s-val, nytt Elektorsval och nytt Utsk:s-val företagas.
Jag hemställer till R. o. Ad. huruvida den majoritet, som här är segrande och som, såsom jag vill uttrycka mig, har vind i seglen, skulle vilja begynna om på nytt med Bänkm:s, Elektors och Utsk:s-val.
Det är alltid ledsamt att upträda emot en person, som gör sig till oskuldens försvarare.
Jag får derföre bedja Hr Cederschiöld om ursäkt att jag nödgas upträda emot honom i denna fråga.
Jag ber då Hr Cederschiöld påminna sig, att det är en väsendtlig skillnad emellan hvad Hr Munck af Rosenschöld gjort vid Riksdagens början och sedan fråga blifvit väckt om hans uteslutande ifrån Riddarhuset.
Hr von Knorring har ganska riktigt upfaltat frågan.
De motioner Hr Munck af Rosenschöld väckte framställde han först sedan jag hos R. o. Ad. föreslagit att han skulle anses icke berättigad att hafva säle och stämma pä Riddarhuset.
D^ina fråga var således under R. o. Ad:s pröfning innan motionerna väcktes, hvaraf följer-att sedan mitt påstående af R. o. Den 7 December. 141 Ad. blifvit godkändf, hans rättighet att få de väckta motionerna handlagda i och med detsamma försvunnit.
Jag yrkar således bifall lill Hr Gr. o. Landtnäs propos.
Jag skall visserligen i olikhet emot den talaren, som uppträdde näst före den sista, anse för en heder att alltid försvara oskulden, ehuru jag sannerligen icke kan veta hvad det har med den här nämnda frågan att skaffa, enär jag icke hört talas om någon oskuld.
Här är ej fråga om person utan om sak.
Icke heller kan jag fatta den deduktion, som de tvenne siste värde talarne sökt göra af skillnaden emellan de åtgärder, Hr Munck af Rosenschöld vidtagit såsom Riksdagsman före eller efter frågan om hans uteslutande.
Det vore en helt annan sak om man väckt fråga om hans uteslutande för någon gerning, som han vidtagit under Riksdagens lopp, sä vore det möjligt att en sådan åtskillnad kunde göras.
Nu deremot förefinnes ingenting af delta, ty det förhållande hvarpå man stödt sitt yrkande af hans uteslutande var något, som skett förr än han uttog pollett och deltog i valet af Bänkman.
På grund af detta förhållande är han förklarad obehörig att vara Riksdagsman, och då det förhållandet existerade redan innan han deltog i valet till Bänkman så skulle hans deltagande deruti äfven innefatta en olaglighet.
Häraf följer således alt, såvida det skall finnas någon konseqvens i R. o. Ad:s tillgörande, Bänkm:svalet äfven bör ogillas, i händelse Hr Munck af Rosenschölds motioner anses ej böra erhålla grundlagsenlig behandling.
Jag vill icke ingå i svaromål på yttrandet om min större eller mindre kännedom om lagen, utan endast svara på sak.
Jag vidhåller ännu och tror att större delen af R. o. Ad. skall med mig dela den åsigten, alt det är en betydlig skillnad på de åtgärder Hr Munck af Rosenschöld vidtagit såsom Riksdagsman innan det var ifrågasatt att han skulle uteslutas och dem han vidtagit efter denna period.
Sedan det blifvit ifrågasatt huruvida jag eger rätt att vara Riksdagsman eller icke, så anser jag, i likhet med hvad Hr Gr. o. Landtm, först yttrade att jag icke eger rätt att framkomma med en motion innan det blifvit afgjordt om jag har rättighet att vara Riksdagsman eller icke.
Vill Hr Cederschiöld icke förstå den saken så ämnar jag icke vidare med honom inlåta mig i discussion derom.
Eftersom Hr Cederschiöld talar om konseqvens i handlingssätt, så vill jag framdraga ett exempel.
En värd talare föll. gårdag erinrade R. o. Ad. derom huruledes vid 1828 års
Riksdag fråga bade blifvit väckt om behörighet af Riddarh.- Direkt. att utlemna polett till en person.
Jag minnes mycket väl denna händelse.
Den frågan angick nemi., huruvida den ifrågasatta personen verkligen var adelsman eller icke, och resultatet blef, att R. o.
Ad. förklarade att enl. grundlagen denna person icke var adelsman och att han på den grunden icke egde rätt till säte och stämma på Riddarhuset.
Om nu denne ledamot hade under tiden väckt motioner här inom Ståndet och dessa skulle 142 Men 7 December. hafva blifvit uptagne, så hade ju den följden upstått att inom Riddarhuset motioner blifvit väckta af en person, som icke var Adelsman, ett förhållande, som mig veterligen förut icke inträffat och som per consequentiam rei icke bör inträffa, emedan de, som här väcka motioner ovilkorligen måste tillhöra delta Stånd såsom R. o. Ad:s representanier.
Af delta exempel lärer R. o. Ad. täckas finna att Hr Gr. o. Landtm:s propos. är fullkomligt logiskt riktig och att den således bör vinna R. o. Ad. bifall.
Raab, Adam Christian; Det var på grund af föreskriften i 21:a §:n Riksd.Ordn., som R. o. Ad. fattade det beslut, som förl. gårdag skiljde Hr Munck af Rosenschöld ifrån sitt ledamotskap inom Riddarhuset.
I denna § slår att hvarje
Stånd har pröfningsrätt, ”så väl i afseende på sådana Medlemmar, hvilkas Fullmakter ej blifvit godkända, som dem, emot hvilka, till följd af 14 och 18 §§, någon anmärkn. eger rum.”
Det var på grund af denna föreskrift, som R. o. Ad. egde rättighet alt skilja 11 r Munck af Rosenschöld härifrån; men i fortsättningen af samma § heter det: ”och bibehålie emellertid den under ytterligare pröfning ställde Ledamoten "sin Riksdagsmanna-rätt.”
Häraf följer att Riksd.- Ordn. bestämdt föreskrifver alt Hr Munck af Rosenschöld haft
Riksdagsmanna-rätt under den tid han varit Riksdagsman.
Vid sådant förhållande, så lära vi icke kunna underlåta att uplaga de motioner, som Hr Munck af Rosenschöld haft tillfälle att här väcka.
Jag anser mig endast böra erinra den siste värde talaren huruledes Hr Gr. o. Landtm, redan förliden gårdag fästade R. o. Ad:s upmärksamhet på innehållet af den utaf den värde talaren åberopade § i Riksd.Ordn., men också huruledes Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att denna § egentligen rörde de tre ofrälse Stånden, och det på den enkla grund att §:n omtalar sådana Riksdagsmän, som äro det på grund af erhållna fullmakter af sina kommitenter, hvilket här icke är förhållandet.
Följaktligen är det endast de §:r i Riddarh.Ordn., som omtala R. o. Ad:s rätt till säte och stämma på Riddarhuset, som här böra komma i betraktande.
När nu §:n i Riddarh.Ordn. bestämdt omtalar de fall, då den, som eljest lagligen är berättigad till säte och stämma pä Riddarhuset, är derifrån utesluten, så följer också deraf, alt denna § icke kan ega någon tillämpning.
Jag bestrider ännu ytterligare den rättighet, man vill vindicera åt Hr Munck af Rosenschölds motioner alt komma under handläggning och remiss till vederbörligt Utskott.
Jag har icke sett dessa motioner och ännu mindre känner jag deras innehåll, och det är för mig temmeligen likgiltigt hvad de kunna innefatta.
Det är blott formernas helgd, som jag vill försvara, och jag tror mig göra detta, dä jag yrkar bifall lill den af Hr Gr. o. Landtm, framställda propos.
Det kan endast vara formernas helgd, som kan förmå mig ali upträda för befrämjande af uptagandet utaf Hr Munck af Rosenschölds motioner, men det föranleder mig också att upläsa för Hr Printzensköld första början af den 21 § Riksd.Ordn., så lydande:
143 ”Riksdagsman af alla Stånd skola dagen efter den, hvartill Riksdagen pålyst blifvit, sina fnllmakler upvisa; R. o. Ad:s Ledamöter legilimere sig på det sätt, Riddarh.Ordn. föreskrifver.
PresteBorgare- och BondeStåndens
Ledamöter angifve sig och styrke sin behörighet inför Just.-SlatsMinistern, eller den Konungen i hans ställe förordnat, hvilken lillhälle, till uplysningärs afgifvände, Fullmäktige i Banken och Riksg:s-kont. för det Ständ, hvars Fullmakter skola granskas.
Sådan gransking, hvars föremål är att undersöka, huruvida Fullmakterna blifvit utfärdade i den form, söra nästföljande § föreskrifver, skall sist inom fyra dagar derefter vara fulländad ; hvarje Stånd dess pröfningsrätt förbehållen” etc.
Jag ber att Hr Printzensköld och en hvar ville inse, alt orden ”hvarje
Stånd” har afseende icke blott pä de tre ofrälse, utan äfven på R. o. Ad., och hade de icke haft det, så hade R. o. Ad. icke kunnat åberopa denna § såsom grund för den rättighet, som af R. o. Ad. under , gårdagen här utöfvats.
I anledn. af de sålunda framstälde olika meningarne yttrade Hr Gr. o. Landtm., att då, enl. 45 § Riksd.Ordu.
Landtm, och Talmän egde föreslå hvad som fordras för verkställighet af det Ståndens beslut föreskrifva, samt Hr Gr. och Landtm., enär genom ett R. o. Ad:s beslut blifvit förklaradt, att Hr Munck af Rosenschöld varit oberättigad, att hafva , säte och stämma på Riddarhuset, och derjemte hans ifrågav:de motioner blifvit väckta efter det Hr Printzensköld framstält frågan om hans uteslutande, samt ett upskof af 11. o. Ad:s beslut derom endast blifvit föranledt deraf alt Hr Munck af'
Rosenschöld, hvars rätt alt lägga frågan på bordet med stöd af 41 § Riksd.Ordn. kunde dragas i tvifvel, likväl fått densamma tillgodonjuta, hvarigenom R. o. Ad:s rätt att innan motionerne väcktes afgöra samma fråga blifvit uphäfd, funnit frågan om den lagliga tillkomsten- af Hr Munck af Rosenschölds motioner vara af den tvetydiga beskaffenhet, att det Högh Ståndet egde derom döma, Hr Gr. o. Landtm, ansett sig böra framställa den propos., som enl. hans åsigt närmast öfverensslämde med det beslut R. o. Ad. förut fattat, och nu finge ånyo hemställa om R. o. Ad. ansåge ifrågavide af Hr Munck af Rosenschöld väckte motioner icke böra föranleda annan åtgärd, än att läggas till handlingarne.
Denna propos. besvarades med starka ja blandade med nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit ja hafva öf verrösta! nej.
Banér, Johan, begärde votering.
Om jag icke misstager mig så var det Frih.
Banér som hegärde votering.
Jag hemställer lill Frihm, om icke han skulle läckas afstå ifrån denna begäran och sålunda bespara Ståndet en dyrbar tid, så mycket heldre som det då står Frih.-n fritt att uptaga dessa motioner såsom sina egna.
Banér:
Jag bifaller mycket gerna Hr Printzenskölds begäran, men icke för hans skuld utan för R. o. Ad:s. 144 Den 7 December.
Sedan nu genom R. o. Ad:s beslut af gjordt är, att Hr Munck af Rosenscliölds motioner icke få röna grundlagsenlig behandling och remitteras till Utskott, så får jag endast nedlägga min reservation till R. o. Ad:s prot. emot ett sä beskaffadt förfaringssätt, hvars lagstridighet jag anser så mycket mera grundad, som Hr Gr. o. Landtm, nu tillkännagifvit att frågan om Hr Munck af Rosenscliölds uteslutande blef hvilande på bordet pä grund deraf att Hr Rosenschöld begagnade sin rätt att begära frågan på bordet.
Hade Hr Munck af Rosenschöld sedan Hr Printzensköld väckt fråga derom att Munck af Rosenschöld mätte förklaras oberättigad alt innehafva säte och stämma på Riddarhuset, rättighet att med laga verkan framställa begäran om denna frågas hvilande på bordet, så hade han ock rätt att med laga verkan framställa sina motioner, hvilkas framställande i motsatt fall sannolikt icke af Hr Gr:n o. Landtm, tillåtits.
Gyldenstolpe, Ant. Ga hr.:
Så vidt mitt minne icke sviker, så var Hr Cederschiöld en ibland dem, som med Hr Munck af Rosenschöld förenade sig i begäran om bordläggningen.
Det eger sin grund att jag, likasåväl som Hr Mannerskants begärde frågan pä bordet, men jag har ej åberopat min begäran derom, utan fäste mig dervid att Hr Gr. o. Landtm, nyligen förklarat att frågan blef hvilande derföre, alt Hr Munck af Rosenschöld begagnade sin rättighet att begära den på bordet.
Då det nu således är medgifvit af Hr Gr. o. Landtm, att llr Munck af Rosenschöld hade en sådan rätt att få frågan på bordet, så anser jag alt han med samma skäl äfven haft rätt att väcka sina motioner och få dem grundlagsenlig! behandlade.
Det kan icke nog förundra mig att Hr Cederschiöld kan tillåta sig att af ett af Hr Gr. o. Landtm, begagnad! uttryck draga de slutsatser han veiat göra.
Om en Ledamot är aldrig så obehörig, så kan väl icke hans stämma nedtystas så länge denne person finnes här ibland oss såsom Ledamot, dä han yttrar sig på det sätt, sorn ordning och stadgar medgifva; men sedan man förklarat att han »varit obehörig att här hafva säte och slämma, så mäste man väl i öfverensstämmelse dermed bedöma hans tillgöranden.
Det var för öfrigt icke på grund af Hr Munck af Rosenscliölds begäran, som mitt förslag bordlädes, det hade varit olagligt, men då två andra Ledamöter förenade sig med honom, så blef hans begäran ganska behörig; och om äfven Hr Gr. o. Landtm, nämnde endast Hr Munck af Rosenschölds anhållan, så veta vi dock att det var icke ensamt han utan äfven andra Ledamöter af R. o. Ad. som b,egärt bordläggningen, hvilken icke heller ensamt på hans begärau kunnat ega rum.
Landt m. anhöll att då nu flere ledamöter begärt ordet, få fästa upmärksamheten derpå att beslut i det föredragna ämnet redan blifvit faltadt, så att frågan nu endast vore om hvad som möjligen kunde angå Hr Cederschiölds reservation.
Den 7 December. 145 Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
Det var just samma sak Hr Gr. o.
Landtm, nu framställt, som jag velat taga mig friheten andraga, nemi. att en ny discussion synes vilja upsla öfver ett ämne, som redan är afgjordt.
Det kan icke någon hindra Ur Cederschiöld alt afgifva sin reservation, men denna hvarken bör eller kan efter mitt förmenande föranleda till någon discussion.
Tersmeden, Wilh.
Jag ämnade äfven göra samma framställning, nemi. att det må vara tillåtet att afgifva reservationer, men att de icke få föranleda någon discussion.
Jag tror mig ingalunda hafva öfverskrida min rättighet, då jag emot det fattade beslutet nedlagt min reservation, likasom jag icke heller ämnat framställa förebråelser emot någon och aldraminst emot Hr Gr. o. Landtm.
Att ifrån Hr Printzensköld få höra så beskaffade förebråelser har icke heller väckt min förvåning.
Den nu upkomna discussionen anser jag visserligen icke innebära någon olaglighet, men har icke gifvit anledn. dertill, emedan jag icke vet hvartill den skall tjena.
Hr af Ström, Israel Adolf, upläste följande motion.
Hos II. R. o. Ad. får jag vördsammast utbedja mig öfverseende med att jag å nyo framställer ett ämne, hvarmed jag tillförene fastän med mindre framgång fallit besvärlig.
Ämnet är dock af den vigt att jag skulle förebrå mig om jag icke ännu vågade ett försök att väcka upmärksamheten derpå.
Det rörer skogarnes behandling, hvilka efter min folia öfvertygelse vanvårdas, då de likväl utgöra en Iifsfråga för landet och dess innevånare.
Jag kan icke med likgiltighet åse huru de vackraste skogar falla, och rent af sköflas, utan att ägarne göra minsta bemödande eller minsta upoffring för ny skogs npdragande.
Man liar såsom skäl emot mine förslager, användt den satsen att det onda hjelpes af sig sjelf på det sättet att då skogsvarorne få ett högre värde så blifva också skogarne bättre skötte.
Jag åter påslår motsatsen, och erfarenheten har visat alt ju högre priserna på skogsalster stigit, desto flera skogar hafva blifvit uthuggne.
Utlänningar inköpa flere stora skogstrakter i de norra provinserne för alt inom vissa år hafva skördat skogen, och desse tänka visserligen icke på hvarken alt spara fröträd eller äterså ny skog ur hand.
De nordiska skogsvarornes företräden i godhet, skogsbristen i de sydliga länderne, och de nu så högt stegrade priserna på skogsvaror å utländska marknaderne locka ännu flere spekulanter lill Svenska skogarne, och vi hafva dessutom på sådane spekulanter ingen brist inom landet.
Huru en sådan hushållning skall slutas är lätt att inse för dem sorn älska sitt fosterland och hafva omtanka för efterkommande slägter.
Man har föregifvit att en lag mot skogsförstörelsen skulle vara ett intrång i eganderätten; men månne en enskild person kan hafva rättighet att till sin ensamma 1 Hält. 10 U6
Den 7 December. nytta använda hvad som Skaparen ämnat för flere generationers nytta och beqvämlighet?
Det är långt ifrån mina åsigter att yrka det skogarne skola stå obegagnade, — tvärtom!
Jag anser för Sveriges lycka att skogar finnas och att de deraf blifvande skördarne högt betalas; men jag anser äfven för en oaflåtlig pligt alt hvar och en som drager nytta af skörden bör vinnlägga sig om alt upfreda ny skog i den afhuggnes ställe.
Hvilken rikedom och välmåga skulle icke tillflyta landet om våra 26 milhr tunnland åtkomlig skogsmark buro sådan skog som ägde högt värde på de utländske handelsplalserne, d. v. s. att de bestodo af virke hemtadt frän. mogne, tätt upväxte skogar; hvilka, räta och qvistrena, alltid högt betalas.
Desse 26 milhr Irland borde och kunde gifva en årlig skörd af minst 13 milhr famnar å 100 kubikfot fast mått, hvaraf 7 milhr behöfvas inom landet och 6 milhr gånger 100 kubikfot kunde föryttras, utan skada för landet, om endast hvarje skogsägare hlefve ålagd alt updraga ny skog på lika stor vidd som han skördat.
Kostnaden för återsådden är obetydlig mot vinsten af skörden, och vi hafva goda efterdömen huru det låter verkställa sig dels i de bibehällne delarne af kronoparkerne och några allmänningar, dels i ädelt tänkande enskildle ägares väl skötte skogar; men desse skogsvidder äto obetydlige emot dem som skördas utan återsådder.
I hvilken olycklig belägenhet vore icke Sverige försatt om devastationerne hejdlöst finge fortfara?
Man sätter icke tro till möjligheten af en sådan olycka förr än det är för sent att bota den.
Sanning är dock att socknar finnas redan, der torkad kogödsel måste tillgripas både till matens kokning och till boningsrummens upvärmande.
Jag kan framvisa 5 serskilda sockenslämmoprot.
, som bestyrka sannfärdigheten af upgiften.
Med anledn. af hvad jag nu haft äran framföra, vågar jag vördsamt hemställa om icke det vore nyttigt och nödvändigt, att hos K. M. i underddiet anhålla alt bland annat i den lag sorn kommer att utfärdas rör:de skogarne, deruti äfven bestämdes, det hvarje skogsägare ålåge att updraga ny skog, svarande emot den areal han skördat, vid äfventyr af böter för hvarje skördadt tunnland, och förbud vid ännu högre vite att ytterligare
Jå fälla till försäljning någon skog förr än villkoret med nysådden vore upfyldt.
I andra länder gäller denna lag; och Badiska Skogsordn:n, hvilken är ansedd som ett mönster för Skogsordmr, innehåller i första punkten.
”Efter hvarje hygge skall ny skog genast updragas i den afhuggnes ställe.”
Då en sådan lag blifvit ansedd nödvändig i ett sydligare land, huru mycket angelägnare är den icke för den kalla Norden? och huru skall den Svenska handeln äga bestånd om vi icke hafva något att lemna i utbyte mot de sydländska produkter, hvilka äro för oss nödvändiga.
Jernet förslår jemnt och nätt att tillbyta oss socker, kaffe, vin och thé; men vi måste äfven hafva salt, sill, ull, hudar, stenkol, talg, tran, bomull, tobak, sidentyger, specerier, lien 7 December. ur hampa, fiskvaror, apotlieksvaror, och hvarifrån skola penningar tagas till allt delta, om vi icke hafva trädvaror att försälja?
Vi hafva väl koppar, något säd och frakt-förtjeuster att draga pä, men desse tillgångar fylla icke behofven om träd-varuhandeln skulle tiphöra eller blott förminskas, hvilket den ofelbart skall göra med den oförsynta skogsfällningen, som nu pågår.
I den skogslag, som efter mitt förmenande vore nyttig för landet, torde äfven böra införas, att ingen finge hugga mer än , af skogens areal-vidd hvarje år.
Man invänder troligen att ingen kontroll kan hållas deröfver alt Ingen handhafves; men man vinner åtminstone den säkerheten att inga skogar inköpas för att inom några få år fällas och sedermera lemnäs i ödesmål, hvilket efter nu gällande lagar nied mycken framgång practiseras.
Enl. en för några år sedan upgjord beräkning afkasta de tillgänglige Svenska skogarne årligen 5 rnilhr famnar, men konsumtionen gjorde 7 milhr, så att en årlig under-balance upkom af 2 milhr famnar, och konsumtionen har sedan den tiden ökats men icke minskats.
Denna beräkning var visserligen aproximatif, men den har icke blifvit vederlagd al någon men väl bekräftad af flere.
Det synes således vara hög tid att söka förbättra hushållningen nied skogarne i ett land, som har sin välmåga af en god skogshushållning och blir obeboeligt i den mån skogarne förminskas.
Jag anhåller vördsamt om remiss lill Ekon.Utsk.
Begärdes på bordet, hvarjemte Hr Ribbing, Arvid, anmälde sig och yttrade:
I anledn. af den fråga, som här blifvit väckt af Hr af Ström vill jag blott hafva äran uplysa, att vid Landtbruksmöte! i Lidköping denna fråga afhandlades ganska sakrikt af Bruksegare och andre personer, som deruti lemnade goda uplysningar.
Jag förmodar alt handlingarne redan åro tryckta eller snart blifva det, och skulle önska alt de yttranden i ämnet, som der afgåfvos, kunde komma under öfvervägande.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade att i fråga vide motion enl. derom gjord begäran komme att hvila på bordet.
Hr von Knorring, Erik Oscar, anförde skriftligen.
Redan länge har den ringa aktsamheten om och misshushållningen med våra skogar gifvit anledning till oro för framtiden.
Hvad de norrländska skogarne beträffar, har på sednare tider misshushållningen och ovårdsumheten stigit till den höjd, att den, som icke på stället varit vittne dertill, har svårt att göra sig ett begrepp om den fara, hvari våra norra provinser sväfva att inom kort icke allenast blifva beröfvade en fördelaktig näringsgren och 10* Den 7
D c c e m b er. export-artikel, utan ock, så otroligt det låter, lill och med komma att lida brist på nödvändigt byggnadstimmer och bränsle, hvilket redan på åtskilliga ställen af kustlandet inträffat.
Till stöd för delta yttrande kunde jag framdraga en mängd enskildta klagoskrifter i ämnet; men då ställningen äfven ofiicielt blifvit lagd i dagen, inskränker jag mig till att ur en kungörelse af K.
Beflude i ett af de norra länen, för d. 18 sisth Oct. anföra följande:
"Då skogsafverkningen inom länet på sednare tiden tilltagit ”så obetänkt, att, derest den fortfar, man i en ej aflägsen framtid ”med största skäl kan befara brist på nödigt byggnadstimmer och ”bränsle till husbehof, har jag ansett mig böra härå fästa länets innevä”nares synnerliga upmärksamhet och allvarligen upmana lill en ”förståndigare hushållning med den värderika egendomen, skogen.
• ”Ehuru enhvar borde inse den oberäkneliga skada, som serdeles i ”detta hårda klimat skulle förorsakas af skogens tillintelgörelse, ”dermed redan en god början är gjord, synes dock den ögonblickliga vinsten föranleda till öfverdrifvet hygge, ej allenast af skog, ”sorn man sjelf eger, utan ock af sådan, som är andra enskildta ”eller K. JJ. och Kronan tillhörig, dervid således ej afseende gö ”res å andras eganderätt, utan endast å lättheten att kunna så ”skyndsamt och obemärkt som möjligt undanskaffa hvad åverkadt ”är.
Lien med skäl öfverklagade skogsförödetsen medför sålunda en ”anledning mer till bekymmer, då man, jemte skogens ohejdade ”förstöring, ser allmänhetens rättsbegrepp och känsla aftaga ilhy, ”alt olofligt hygge af andras skog numera näppeligen anses för nå”gon skam, mindre för en förbrytelse, ehuru det är och af den ”rättänkande måste anses vara ett olofligt och straffvärdt tillgrepp ”af andras egendom.”