Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Som Lektor Wallmans reservation är så omständelig, anser jag mig för ögonblicket, i fall e) någon annan ledamot är af annan tanka och yttrar den, icke böra göra annat än åberopa hvad reservanten anfört, och tillstyrker följaktl. R. o. Ad. att i detta hänseende bifalla K. M:s nåd. propos.
Jag vill för min del icke bestrida billigheten af den extra löne-tillökningen för de ifrågavar. pastorerne, men ber tillika att för R. o.
Ad. få framställa den åsigt jag hyser i afseende på del beslut, som bör fattas, såvä! med hänseende till den 4:de som de öfrige hufvudtitlarne.
Jag tror nemi. att man bör taga i betraktande att många af de frågor, som af R. o. Ad. kommer att bifallas, och hvaribland jag serskildt får fästa upmärksamheten på den om Ingeniör-lrupper, äro eller blifva af 2:ne
Stånd afslagne; alt således flere af dem förekomma till afgörande i förstärkt StatsUtsk. oeh att fördenskull, om man vill bereda framgång åt de hufvudsakligaste punkterne af den ordinarie postregleringen om hvilka Ständerne kunna vara af olika tankar, så bör man ieke påyrka de mindre vigtiga fordringarnes upfyllande; och till dessa räknar jag den om lönetillökning till Regdspastorerne.
Min tro är, att, om R. o.
Ad. säger ja till alla äskade tillökningar af anslag, då kommer man derigenom att sälta på spel hvad man med större skäl kunde fordra alt böra bifallas i afseende på det mera hufvudsakliga och anser alltså klokast vara att i detta fall låta bero vid Ulsk:s tillstyrkande, hvadan jag ock derå anhåLler om bifall.
Den 14 Juni. 37
I sak liar Hr von Troil icke anfört något skäl mot bifall lill Konungens propos.
Ilan har endast ansett klokheten fordra, alt i detta fall u po fira hvad som är behöfligt för del som är ännu behöfligare.
För min del befarar jag att man med sådana eftergifter intet vinner.
Jag hemställer till Hr von Troil och till en hvar, som under riksdagens lopp, med upmärksamhet, följt anslagsfrågornas behandling, huruvida vissa billiga anspråk, mot hvilka man icke knöde ana någon gensägelse, rönt påräknad villfarighet.
Det är icke blott StalsUtsk., som inskränkt åtskilliga anslag till ringare belopp än de borde hafva utgjort, utan våra MedStånd hafva pä samma sätt förfarit. H. o. Ad. torde sålunda handla rättast om det i förevande fall beviljar hvad det finner skäligt vara, öfverlemnande åt de öfrige
Stånden att derpå fästa mer eller mindre afseende.
Jag fortsätter alltså det yrkande jag framställt.
Instämmande i hvad
Ilr von Hartmansdorff yttrat, får jag yrka all R. o. Ad. måtte vidhålla sitt förut fattade beslut i ämnet.
Det är efter mitt förmenande en rättsfråga, som är under öfverläggning; jag har åtminstone så uppfattat saken, att desse personer, Ileg:ts-pastorerne, vid de värfvade reg:lena nemi., hafva fått vidkännas en orättvisa, så mycket mera i ögonen fallande, som dessas rätt till löneförbättring grundar sig på ett föregående Ständers beslut, hvilka Ständer, då de bos Konungen anhölloom den dubbla tjensteårsberäkningens afskaffatide, tillika begärde det Konungen till näslpåföljande riksdag täcktes framställa nådig propos. om billig tillökning för dessa tjenstemän.
Denna framställning har Konungen efterkommit*, billigheten bar jag icke hört bestridas, och tror att jemkningen mellan vigliga och mindre vigtiga må ske af förstärkta StatsUtsk. men R. o. Ad. deremot dels icke uphäfva ett redan, på rättvisa grunder fat tad t beslut, dels icke heller derigenom sanctionera en slags orättvisa.
Jag instämmer med Hr von Hartmansdorff.
Jag kan icke finna alt några rättsanspråk blifvit förnärmade genom Ulsk:s förslag i hänseende lill de Reg:ts-pasiorer, som finnas qvar från den tid då dubbel tjensteårsberäkning åtföljde dessa Reg:ls-paslors-befaltningar; ty nämnde Pastorer hafva ej blifvit beröfvade denna förmån, de hafva den qvar i denna dag och denna förmån kan dem ej heller fråntagas.
De åter, som emottagit dessa platser sedan berörde förmån afskaffades, hafva ju frivilligt ingått på de vilkor, sorn stått till buds och ega följaktligen iuga anspråk på ersättning för förlusten af en fördel, hvaraf de aldrig varit i åtnjutande, hvarå de aldrig erhållit försäkran.
Utsk. har ansett sig endast böra bevilja de anslag, som för Rikets tjenst ärobehöflige; ochdåpastorsbefallningarne vid de värfvade reg:tene icke stå vakante, derföre att lönerne åro små utan dessa platser städse besättas med fullt tjenlige personer, så har Utsk. 38 Den 14 Juni. också ansett någon tillökning i Reg:ts-pastorernas aflöning icke erforderlig, när rikets tjenst fullgöres med de anslag, som äro beviljade.
Jag yttrar dessa ord, endast för att tillkännagifva min mening, icke för alt uppehålla 11. o. Ad. med diskussion öfver ett ämne, hvars utgång jag väl förutser.
Den, som följt Svenska soldaten i fält, vet hvilket inflytande religionsvården på honom utöfvar; Preslen visar sig för honom icke blott vid den allmänna gudstjensten, han är med honom under ulla mödor, han är den, som upmuntrar och gifver soldaten tröst och tillförsigt till sig sjelf.
Han följer honom till sjukhuset, följer honom i farorna, meddelande den döende tröst och visshet om ett lif efter detta.
Går jag till garnisons-reg:tena, hvad hafva icke der reg:lspastorerne att uträtta; icke nog att denne tjensteman vid sjukhuset får meddela garnisons-soldaten den tröst denne bör af religionen få åtnjuta, han är ock den, som har största vården om soldatens hustrus och barns väl och undervisning i chrislendom.
Jag skulle tro nödigt vara att dessa platser icke för hastigt ombytas, hvilket kommer alt inträffa om deras värde förringas, om ingen ersättning gifves i st. f. den försvunna dubbla tjensteårsberäkuingen.
Ett ofta inträffande ombyte af personer, som hafva hand om soldatens själavård, kan ej vara annat än menligt inverkande på honom, och såväl på grund häraf, som i anledn. af hvad Hr von Hartmansdorff anfört, anhåller jag att Konungens nåd. propos. måtte bifallas.
Efter hvad jag kan sluta af Frih. Palmsljernas yttrande, lärer Utsk. hafva heräknat, att tillgången på Garnisons-presler skulle blifva lika god hädanefter som hittills, fastän den dubbla tjensteårs-beräkningen borttages.
Detta kan likväl icke blifva förhållandet, ty en hvar, som med närmare upmärksamhet följt saken, vet, att Garnisons-prester, såväl som Skole-lärare hafva tjenat för ringa löner, emedan de ansett sina dubbla tjensleår för en vedergällning, alldenstund de derigenom berättigades till tidigare befordran.
När detta slags aflöning uphört, måste också deras beställningar hafva blifvit mindre begärliga.
Dessutom har den klena atlöningen för det lägre preslerskapet på sednare tider vållat prestbrist inora åtskilliga stift.
Denna är i somliga, t. ex. Carlstads, så kännbar, att när tjenstledighet, för en dervarande adjunkt nyligen skulle begäras, satte raan i fråga, att i stället erhålla en annan från hufvudstaden.
Under sådana omständigheter är det icke blott troligt, ulan fastmer sannolikt, att det ej blir så lätt förmå ynglingar egna sig åt ett yrke, för hvilket lönen i de lägre graderna är så knapp.
Om de likväl göra det, och framgent söka sig till hufvudstaden, så betrakta de tjensterna vid Garnisonen och hvarjehanda inrättningar endast såsom Adjunktsbeställningar, från hvilka de flytta, så fort de kunna få något bättre.
Följden Sdifyer den, att presten icke blir tillräckligt känd af truppen och Den 14 Juni. 39 icke heller kan ulrälta hvad han borde.
Jag fortsätter alltså mitt förra yrkande.
Jag har endast begärt ordet för att besvara Frih.
Palmsljernas yttrande i afseende på det mer eller mindre rättvisa deruti, att ifråga var. prester tilldelades någon ersättning för den förlorade dubbla tjensteårs-beräkningen.
Det förhåller sig visserligen som Frih:n sagt, att de, som varit i åtnjutande af den ifrågavar. förmånen före förändringens vidtagande, äfven dervid blifvit bibehållne; men de, som sedermera emotlagit dessa paslorsplatser hafva gjort det med fästadt afseende å Ständernes skrifvelse, att ersättning för den dubbla tjensteårsberäkniugens försvinnande skulle meddelas.
Längre vill jag icke uppehålla R. o. Ad. med något vidare ordande, utan anhåller att R. o. Ad. måtte bifalla K. M:s nåd. propos.
Afven jag vill intyga behofvet försvenska truppen, att ofta och ständigt i farans stund få se sin prest, och hafva tillgång till sådane till hvilka de kunna hafva förtroende.
Sorn jag också varit vittne till hvad den omständigheten verkar på knekten, vill jag blott hafva äran anmäla, att jag i allo instämmer med Hr af Dalström och Hr von Hohenhausen.
Efter först till bifall å Ulsles tillstyrkande i denna punkt framställd, men med starka nej jemte åtskilliga ja besvarad propos., biföll R. o. Ad. K.
Äl:s i ämnet alldina nåd. propos. 14:de punkten.
Lades till handlingarne. 16:de punkten.
Det torde icke behöfvas mycket eftersinnande för att öfvertygas om nödvändigheten deraf, alt Art.rcg:lene må erhålla en rundligare aflöning än den de f. n. ega.
Detta vapen, det känna vi alle efter faktiska begrepp, är af högsta behof för landets försvar; och vi mäste någon gång vara betänkte uppå all lemna medel att sätta såväl sjelfva vapnet i det skick, som tiden fordrar, som ock gifva den personal, som egnat sig deråt, nödtorftig bergning.
Man känner hvilken tid som för artilleristen åtgår, att vinna erforderliga kunskaper för utveckling af skicklighet för detta vapen och nödig färdighet i detsammas skötande.
Det är derföre hardt alt erfara det befälet, äfvensom den lägre personal, hvilken utgör den egentliga handtverkarestaben, är så illa atlönad, all det nästan blir omöjligt att få skicklige personer att tillgå, ty en hvar måste naturligtvis tänka på sin ut komst, — det är det första behofvet för menniskan.
Jag kan derföre ej annat än yrka återremiss af denna punkt och lika med veteranen inom nämnde vapen, General Edenhjelm, anhålla, det måtte R. o. Ad. besluta, att Art.komitéens betänk, måtte läggas till grund för ett bättre aflöningssätt vid Artilleriet.
Svenske officerares löner äro i 40 Den 14 Juni. allmänhet så små, att de icke svara emot lefnadsbehofven; och då det är med rättvisa oell billighet öfverensstämmande, alt officerare af de reg:ten, som ungefärligen hafva samma garnisonstjenstgöring, få lika stora löneförmåner, anhåller jag, det täcktes Flr Frih. o. Landtm, till Ståndet framställa den propos. jag härmedelst tager mig friheten föreslå, så lydande: ”att Art.veg:tenes oflicerslöner upföras å stat, till det belopp Art.komiléen föreslagit, med undantag likväl af chefslönerne, hvilka nedsättas från 4.360 till 4,100, taffelpenningar och fouragemedel inberäknade, och af Underlöjtnanlslönerne, hvilka nedsättas från 400 till 380 r:dr.” Art.komiteen har åt Cheferne vid hvardera af Art.reg:tene föreslagit i lön, taffel och fouragepenningar deruti inberäknade, 4.360 r:dr; men då Cheferne för Fotgardesreg:lena icke åtnjuta mer än 4,100 r:dr, anser jag icke billigt att de förre skola åtnjuta 260 r:dr mer än de sednare och enahanda är förhållandet med Underlöjlnanterne, hvilka vid Gardesreg:tene hafva 380 r:dr, men vid Art. 400 r:dr.” Till Hr af Dalström får jag vördsamt hemställa, huruvida icke han skulle behaga förena sig om det af mig framställda förslaget lill voter.propos.
Då denna fråga första gången inom SlatsUtsk: förevar, tillstyrkte Ulsk. i dess då afgifna betänk, bifall lill K.
M:s nåd. propos. såvidt densamme hade afseende på Kaptensgraden och alla under samma grad varande tjenstemän, hvaremot Utsk. icke ansåg sig kunna tillstyrka den äskade löne-förhöjningen för Reg:ts-chefer och Reg-.ls-officerare.
Nu har en talare med frångående af hvad Konungen i detta afseende framställt, yrkat bifall till Art.komitéens förslag, en annan jemväl bifall dertill, endast med en och annan liten jemkning.
För min del hemställer jag, om ej R. o. Ad. ville besluta, att i detta fall ingå på hvad Konungen i Nåder föreslagit, ty jag tror, att, om man sträcker fordringarne för långt, går man miste om hvad man hufvudsakligen önskar, den nödiga löneförbättringen äfven för Chefer och Reg:ts-officerare.
Jag skulle nemi. tro att det kan hafva någon chance för sig alt inom Förstärkta Statsllisk. vinna bifall till hvad Konungen begärt; men skulle deremot R. o. Ad. stanna vid beslutet att bifalla Art.komitéens förslag, äfven med modifikationer, så t villar jag att något annat beslut blifver R.
Sl:s än det Ulsk. tillstyrkt.
Min öfvertygelse är följaktligen, alt klokheten bjuder att icke sträcka fordringarne för långt, utan nöja sig med hvad Konungen funnit nödigt och lämpligt alt äska.
Ilr af Dahlström:
Utan att hysa de farhågor, som den siste talaren framställt, förenar jag mig i det förslag, som Hr Brakel npgifvit.
Jag kan icke, på grund af det vänliga råd Hr von Troil lemnat, afstå från mitt yrkande på den af Hr Brakel gjorda framställningen, emedan jag anser, Den 14 Juni. 41 alt, om man vill ändamålet så måste man ock begagna medlen, men ej palliativer, som till intet tjena.
Min öfvertygelse är, att hvarken Konungens förslag, än mindre StalsUtsk:s framställning kan leda till afbjelpande af de olägenheter, som förefinnas för att ega ett tillräckligt antal officerare inom Art.-vapnet.
Jag hoppas, ehuru icke derom fullt öfvertygad, att Art.komitéens förslag, skall, åtminstone så mycket som möjligt är, afhjelpa berörde olägenheter, och kan således icke annat än tillstyrka bifall lill samma förslag med den modifikation Hr Brakel föreslagit.
När detta ämne inom StatsUtsk. behandlades, fästade jag mig vid Art.-komitéens förslag; men jag har funnit, på sätt en talare anmärkt, förhållandet med opinionen i delta hänseende vara sådan, att det högsta möjliga, som stöde att vinna, sannolikt endast blir bifall till hvad Konungen i dess nåd. propos. äskat.
Då nu en man af vapnet, eller tvenne, eller ännu flere yttrat sig om saken, sä tillkommer icke mig att derom hafva en tanka stridande mot deras, — och jag har derföre endast trott mig böra lemna den uplysning, att under nästan alla de olika opinionsslrider, som egt rum i fråga såväl örn den ordinarie som extra stalsregleringen, så hafva svårigheter framställts mot bifall så snart behofven upgifvits vara större än Konungens propos. innehållit.
Jag delar derföre den talarens åsigt, som yttrat sig om den ringa chance, som förefinnes alt inom det förstärkta Utsk. vinna hvad nu önskas.
En annan sak är, om man anser, att Konungens propos. icke leder till det ändamål man söker; i sådant fall är visserligen rättast att hålla sig vid det förslag, som är upgjordt af männen utaf vapnet.
Jag har begärt ordet, för att svara på en anmärkn. af Hr von Troil, att nemi. hålla sig vid Konungens propus.
Då denna fråga remitterades till StatsUtsk. hade jag äran uptysa, att orsaken hvarföre Konungen frångått Art.-komitéens förslag, grundade sig derpå, att tillgångarne, jemförde med behofven icke tillälo Honom, att, enl. önskan och erkännande af behofvet till det belopp Art.-komiléen föreslagit, detsamma äska, hvadan Konungen fann sig föranlåten alt stanna vid den mindre summan.
Jag år för litet bekant med riksdagsmaschineriet för att veta hurudan utgången kan blifva i anledn. af U. o. Ad:s beslut i denna fråga; men fullkomligt kan jag ej dela den åsigt jag tyckte Gr.
Gyldenstolpe antyda, att bättre vore att få intet om man ej kan få fullt.
Jag har blott velat, i afseende på den K. propos:n lemna den uplysning jag nu haft äran meddela, och citerar hvad jag vid föreg:de tillfällen sagt, alt hvad mig beträffar, finnes ingen som önskar mera framgång åt saken i sin hela vidd, äfvensom alt Konungen skulle blifva högst belåten om den lyckades efter ön - 42 Den 14 Juni. skan; men skulle resultatet blifva att ingenting skulle vinnas, så får jag fästa upmärksamheten derpå, att det synnerligast är i de lägre graderne, som behofvet kännes aldra värrst och der vakanserne äro störst.
Toll:
Då Hr Edenhjelm afgaf sin motion rör:de förbättringar för Svenska Artilleriet, log jag mig friheten att deruti instämma och gjorde det på grund af den öfvertygelse, som hos mig är varm, att Art.-vapnet alltid bör hållas fullständigt för kommande behof, och att det således är högst orätt alt endast lappa och förbättra här och der, dä likväl allt, i sina minsta detaljer, bör vara komplett, om vårt Art. ännu en gång skall kunna utföra de förundransvärda saker hvarå det förut visat prof.
Jag förenar mig med dem, som yrkal bifall till Art.-komiterades förslag.
Jag har ansett att, om icke bifall erhålles till Art.-komiléens förslag, så komma de små npmuntringar, som StatsUtsk. tillstyrkt, icke att leda till ändamålet att förskaffa vapnet tillräckligt antal officerare.
Må då heldre dessa upmuntringar helt och hållet uteblifva, ty i följd deraf skall säkerligen vid en kommande riksdag förhållandet vara så i ögonen fallande, att äfven de mest motslräfvige icke skola underlåta att vidtaga åtgärder till vapnets sättande i komplett skick.
Jag vill icke tillåta mig något yttrande ang:de vapnet, emedan sakkännedom derom felas mig.
Gyldenstolpes sista anförande, bör jag dock förklara mig, lika som han, befara att vapnet är mindre tjenadt med en ringa och otillräcklig hjelp, än med alls ingen.
Om det vid innevar. riksdag erhållit något obetydligt anslag, och man derföre måste vid den nästa begära mera, så svaras ofelbart:
Vid sista riksmötet undfingen J ett ökadt bidrag; nu är detta icke nog, utan J kommen med nya anspråk.
Vid hvarje riksdag kunnen J icke få tillökning.
Har deremot vid den innevarande intet erhållits, så kan nyssnämnde skäl till afslag åtminstone icke åberopas.
Det är endast i Artilleriets intresse, sorn jag tagit mig friheten framställa propos. till bifall å Konungens förslag, derföre att jag hyser den innerliga öfvertygelse att detta kan blifva Ständernas beslut.
I fråga om hvad raan yttrat i afseende på att nu laga intet, för att framdeles få allt, ber jag få fästa upmärksamheten derpå, att StatsUtsk. i sitt första betänk, redan tillstyrkt löneförhöjning för en del af Officerskorpserne, ehuru icke för Cheferne och Reg:ts-officerarne, och utgången må bli hvilken som helst, så kommer en tillökning i löneförmåner, så ringa den än är, att tilläggas Kaptener, Subaltern- och Underofficerare.
Jag kan icke för öfrigt vara envis att motsätta mig det beslut R. o. Ad. kan komma att fatta, men den följd jag förutsagt, kommer otvifvclaktigt att inträffa.
Den 14 Juni 43 Frih.
Man kan visserligen anse Ulsk:s förslag, i öfverensstämmelse med Konungens nåd. propos. vara en ringa tillökning i en officers lönevilkor; men förhöjning af 200 r:dr h:co årligen i lönen för en Kapten är dock något mer än en ringa upmuntring.
Jag tror för min del det vara Ständernes skyldighet alt pröfva hvad en korps, sådan som Artilleriet kan behöfva, och hvad som kan göras för ett vapen, som ej kan blifva stillastående utan måste, efter tidehvarfvets fordringar, alltjemt framgå.
För närvarande äro inom hela Art.vakanserne 26 till antalet, och jag har hört med visshet sägas, att ytterligare komma 4 Officerare af Götha och 4 af Vendes Art.reg:te att taga afsked.
Jag kan ej annat än till alla delar förena mig med Gr.
Gyldenstolpe och Hr von Hartmansdorff och försäkra att få skola finnas inom Sveriges alla Art.-reg:ten, som ej med desse herrar skola instämma.
Då nu öfverläggningen förklarades vara fulländad framställde H.
Ex. Hr Frih. o. Landtm., att bifall blifvit yr kadi, dels till K.
M:s i ämnet aflåtna nåd. propos., dels lill ett af Hr Brakel skrifteligen aflemnadt sålydande förslag ”Att Arl.reg:tenes Officerslöner npföras å stat till det belopp, Art.komitéen föreslagit, med undantag likväl af Chefslöuerne, hvilka nedsättas från 4,360 r:dr till 4,100 r:dr, taffelpenningar och fouragemedel inberäknade och af Underlöjtnantslönerne, hvilka nedsättas från 400 till 380 r:dr.
Efter först till bifall å Utsk:s utlåt, i denna punkt framstäld, men med nej besvarad propos., hemställde H. Ex. om B. o. Ad. hi folie K.
M:s i ämnet aflåtna nåd. propos., och ropades härvid starka nej blandade med mänga ja, hvarefter H. Ex. hemställde om R. o. Ad. biföl le Hr Brakels nyss upläste förslag, samt efter denna proposms besvarande med starka ja blandade med nej, förklarade det han trott sig finna att härvid ja öfverröstat nej. 18:de och 2 l:sta punk ter ne.
Lades till handlingarne. 23:le punkten. B. o.
Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut. 24 punkten.
Föredrogs ånyo StalsUtsk:s d. 4 och 13 dennes på bordet lagda mern.
N:o 151, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt.
N:o 86, ang:de reglering af utgifterne under Riks-statens Femte hufvudtitel.
Härvid företogos serskildt till afgörande följande enligt ordningen i utlåt.
N:o 86 benämnde punkter. 44 Den 14 Juni. 8:de punkten.
10:de punkten. R. o. Ad. vidblef sitt förut i ämnet fattade beslut. ll:le och 17:de punkter ne.
Vid 17 punkten förekommer en oriktighet, som förmodligen tillkommit vid renskrifningen af det till tryckning aflemnade exemplaret, men som blifvit rättadt uti ett genom Exped.Utskrs försorg tryckt serskildt blad, hvilket torde upläsas.
Sedan 17:de punkten uti det omtryckta bladet blifvit upläst, yttrade Frih. Cederström, Rud.:
Med vitsordande utaf det af Frih.
Palmstjerna upgifna förhållande, får jag, blott såsom tillägg uplysningsvis tillkännagifva att onuryckningen af bladet visserligen skett genom Exped.Utsk:s försorg, men icke på det allmännas, utan på den felaktiges bekostnad. R. o. Ad. fann de ifrågavar.
11 :te och 17:de punklerne ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
19:de, 20:de, 21:sta och 22:dra punkterne.
Föredrogs ånyo StatsUlsk:s d. 4 och 13 dennes på bordet lagda mern.
N:o 152, i anledn. af erhållne återremisser å utlåt.
N:o 87, angtde regleringen af utgifterne under Riksstalens Sjette hufvudlitel.
Härvid företogos serskildt till afgörande Utsk:s yttranden, angtde nedannämnde punkter af utlåt.
N:o 152. i:sta punkten och 5:te punkten mom. b.
Utsk:s yttrande lades lill handlingarne. 10:de punkten.
Mörner, Carl Göran Detlof: Inom Ulsk. har jag varit af annan tanka i denna fråga; jag har icke kunnat öfvertyga mig, att en sådan inrättning, som den ifrågaställa, skulle för den omnämnda orten medföra så väsendlliga fördelar, eller vara så förberedd, att sannolikhet vore för handen att den der komme till verkställighet.
Af sådan anledning, och då äfven motionärens egna upgifter gifva anledn. dertill, alt provinsen icke med särdeles värma omfattar saken, som ock uplyses af Landsh.- emb:ls berättelse, tror jag det vara för tidigt att göra ett anslag af Statsmedel tili förmån för detta ändamål.
Jag vågar derföre anhålla, att vid detta förslag måtte göras det tillägg, alt medlen ställas lill Konungens nåd. disposition för inrättande af en landtbruksskola i Jemtland, eller något annat af de norra landskapen, Den 14 Juni. 45 hvarest lämplig lägenhet dertill kan varda utsedd, emedan det icke är skäl att binda anslaget ovilkorligen vid provinsen Jemtland, örn denna ej skulle komma alt draga nytta af detsamma.
Betygande min fägnad deröfver, att de anmärkmr, som i delta Ständ gjorts rör:de förevar, ämne, vunnit afseende hos SlatsUtsk., och uttryckande derföre min tacksamhet åt dess ledamöter, tror jag mig likväl böra instämma med Gr.
Mörner, pä den grund jag anförde, då Utsk:s betänk, återremitterades, nemi. att en dylik inrättning behöfves lika väl i kustorterne af de norra länen, som i Jemtland.
Skulle förhållandet vara sådant Gr.
Mörner antydt, att Jemtlänningarne hvarken äro beredde eller villige att vidtaga erforderliga anstalter för att sätta saken i gång, så vore det skada om det ifrågavar. anslaget icke finge begagnas af något bland de öfriga nordliga landskapen, der man kanske vore mera hugad och bättre i ordning till skolans uprätlande.
Om II. o. Ad. sålunda skulle behaga, att i öfverensstämmelse med Gr.
Mörners mening, ändra del föreslagna beslutet, och med detsamma ordalagen, så hemställer jag, om ej ett ord, som synes mig olämpligt, mätte utgå.
Det är: ”egendomliga. .” Utsk. kallar trakten egendomlig.
Alla trakter i riket äro del, hvar på sitt vis.
Sålunda är del otjenligt att göra ett dylikt tillägg för någon viss.
Jag föreslår all del helt enkelt måtte heta: ”denna trakt.” Frih. Cederström, Rudolf:
I likhet med Hr von Hartmansdorff, önskar jag att få betyga Utsk. min tillfredsställelse för det afseende Utsk. behagat fästa vid de yttranden, som här afgåfvos då ärendet förra gången förevar, men kan icke, hvarken med nyssbemälte ledamot eller med Gr.
Mörner dela mening derutinnan, att ytterligare önska någon ändring i Utsk:s hemställan, sådan den nu afgifven blifvit.