Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om Riddarh.-Direktm, R. o. Ad. sjelfva, eller kanhända K. M. i förening med Riddarh -Direktm skola förrätta dessa val, derom lemnäs vi i fullkomlig ovisshet, ty det heter i förslaget, att valen bland Den 15 Februari e. ra. 63 R. o. Ad. skola förrättas af dem hvilka dertill berättigade äro, efter elen Riddarh.-Ordn., som i enlighet med denna förändrade Grundlag uprättas, och således ännu icke finnes till.
Jag måsle öppet bekänna, alt jag tviflar på, alt den aldra liberalaste af R. o. Ad. skulle kunna vara sä liberal, att han lemnade med sin röst så helt och hållet Sveriges R. o. Ad. lill pris åt en så högst obestämd valförrältande myndighet.
Men det var min afsigt att egenteligen fästa mig vid sjelfva den idé, som ligger till grund för Grundlagsförslaget, nemi. den uteslutande valrättens idé, för att bevisa, att den är excentrisk i sin karakter af att vara uteslutande afsedd vid nalional-representationens bildande.
För att komma till klarhet derom, nödgas jag försl analytisera de begge ifrågavartde idéer, bördsrällens idce och valrättens ide.
Regge dessa idéer spela en vigtig roll i menniskoslägtets historia.
Då den förra har sin grund i den Gudomliga uppenbarelsens eviga och oföränderliga löftes-ord, ja i sjelfva sanningens Herres Ed, så finne vi deremot den sednare nemi. valrättens ide realisera sig — i mon som mensklighelen utvecklar sig till den myndighetsålder, hon genom kultur och civilisation upnår.
Deducere vi nu följdriktigt de begrepp, som utur dessa begge idéer utgå, och gifva vi akt uppå Historiens vittnesbörd, hur dessa begge idéer karakteriserat samhällsorganismen, så komme vi snart till insigt derom, att det är dessa begge idéers harmoniska samverkan, hvaraf samhällena hämtat näring, kraft och välstånd, under det deremot den enas eller andras uteslutande praedominerande tendens altid stört den harmoniska utvecklingen i samhälls-organismen, åstadkommit excentriska förhållanden och skadeliga revolutionära utbrott af den råa massan i statskroppen, hvilken massa bör bildas och vårdas, men icke tillfredsställas i sitt råa skick genom sådana medel, hvarigenom den exploderar och förstör sig sjelf jemte hela statskroppen.
Det är väl ingen i hela detta hus, som förbisett den conservaliva principens välgörande samverkan med den ombildande principen, äfvensom den välgörande jemvigten af dessa begge principers inflytelse uppå vår nuvarande representation, deruti bördsrätt och valrätt i endrägt och frid uppbjuda hvarandras krafter, liksom kontrollera hvarandra och fylla hvarandras brister.
De stora fördelarna af en med ärftelig representationsrätt konsoliderad Riksdagsmanna-corps, uphöjd öfver insinuationens, ränkornas, valintrigernas, behagsjukans och afundens besmittade atmosfer, öfverväga vida den skada som inom samma corps upkommer af individer, hvilka icke svara emot deras genom börden anvisade bestämmelse.
Den som födes och upfostras till ett kall, är ju alltid i tillfälle alt både danas och sjelf bilda sig för sin bestämmelse vida lugnare och ändamålsenligare än de kunna sorn i all sin diktan och traktan endast fika efter att blifva bemärkte, komma på vallistan och oftast ådagalägga endast sådana förtjenster, som äro mera bländande än verkliga.
Den genom bördsrätt insatte representanten är sådan som Försynen sjelf utvalt och beredt honom för det dyra ansvarsfulla kall, hvilket han lagligen inunehar, derföre att samhället på trons grund öfverlemna! äfven åt Försynen makt att lemna
Sin andel åt representationen.
Börds - 64 Den 15 Februari e. m. rätten är alltså en helig rätt, och vi se alt denna räll, lika gammal som menniskoslägtet, genom alla tidsåldrar icke kunnat fullt utplånas, och der den antingen af Konung eller folk blifvit förnärmad i sina rättmätiga anspråk, har historien visat oss hur Försynen dock aldrig låtit denna sin egen valrätt af menniskor blifva Honom fråntagen, utan att på ett eller annat sätt visa, att, om Han än låtit sig i denna delen besegras, har det icke skett utan de betänkligaste följder för så väl konungar som folk.
Bördsrättens upbäfvande är uphäfvandet af en helig af Gud grundad rättighet.
Uteslutande valrätt är intet annat än tillspillogifvandet af Gods inflytelse uppå representationen, för att åt det menskliga godtycket, insinuationen och intrigerna inrymma ett välde, slående och fallande med dagens politiska theoder och med de hvarandra ömsevis utträngande partiernas öfvermakt.
— En Riksnämnd (benämningen är mer nationell än sjelfva väsendet af det sora benämndt är) för alt gifva foslret sitt rätta namn ville jag heldre säga en Senat af 300 legda representanter — ty jag förutser att R. o. Ad. skulle snart fä till råga uppå sina återstående stora privilegier äfven den lön för sitt bifall ät förslaget och den stora förmän, alt åt sin utvalda personal få sammanskjuta skäligt arfvode, ty den utvalda Adeln vill väl icke nöja sig med mindre materiel vinst af sitt Riksdagsmannakall än de andra deras utvalda stallbröder, nämndemännen i nämndens öfriga Stånd —- en sådan Riksnämnd, säger jag, skulle utplåna nationalrepresentationens genuina karakter, och gifva banesåret ål Sveriges Adel, för att grundlägga ett envälde, hvars tragiska slut står att läsa på det blad i tideböckerna, der Fransyska Hederslegionens insättande efterföljes af Fransyska (hronens befläckande af Konung Lud vig XVhs blod.
Man invänder, hvarföre kan icke valrätten äfvensåväl blifva ett uttryck af Försynens vilja som bördsrätten?
Och en hvar med sansad blick kan ej heller neka, att äfven valrätten tages i beslag af den Allsmäktiges envåldsarm; men det slår dock fast såsom gudaberg, att Han, den högt
Besutlne vill äfven genom bördsrätten visa samhällena hvad Han, .menniskohjelp förutan, är mäktig att gifva dem; derföre slå konungathronerna fredade under denna bördsrättens heliga inflytelse och del ser i sanning ut som sjelfva folkens fridsbaner står försäkradt och tryggadt der, hvarest denna urgamla institution får åtminstone till någon del ingripa i samhällsförhållandernas bildningsprocess, och icke på en gång låter bortblåsa sig af de nymodiga filantropiska hvirfvelvindar, som uprört de flesta Europeiska constitutionella Stater deruplösning af de aldra heligaste band visat oss, hvartut det bär, när samhällets grundvalar undergräfvas, och ett folks nationalitet tillspillogifvits för ideer och theorier de aldra liberalaste och humanaste — på papperet.
Då nationen lösgörer sig från beroendet under Allsmäktig Guds styrelse, så blir det sedermera det blinda godtyckets öfvermakt, under hvars ok hon slafviskt böjer sitt hufvud; och Allmakten har många sätt att hämna sin kränkta ära nppå det folk. som affaller från det eviga ljusets heliga spira.
I min öfvertygelse är förslaget alltför mycket revolutionärt och allt Den 15 Februari e. m. 65 allt för litet nationelt för Svenska folket, hvarför jag, oaktadt ali den välmening, hvarmed jag vill tro det framkommit nu återigen i förändrad skepelse inför Svenska folkets ombud, nödgas för min ringa del vördsammast anhålla om Hr Gr:ns och Landlm:s propos. på afslag.
Enär jag under ett föregående plenum yttrade mig vara för förslaget, anser jag mig nu böra med några ord angifva skälen för denna min åsigt.
' Dä man, såsom jag, är bosatt på landet och kommer i daglig beröring med folk af olika samhällsställning, finner man alltför väl, att den allmänna opionen är, att en reform i vårt fepresentationsskick mäste ske.
Alt denna opinion icke saknar grund, måste äfven enl. min tanke medgifvas, ty Mine Hrr, om vi granska våra Riksdagais historia, hvad finna vi egentligen vara dervid uträltadt?
Det hufvudsakligasle består ju deruti, att man beviljar de anslagssummor, hvilka Statens behof oundgängligen kräfver; allt det öfriga är af föga betydenhet.
Emedlertid fordrar samhället för sin utveckling ovedersägligen reformer i flera hänseenden.
En mängd lagar och författningar äro föråldrade och behöfva förbättras; vårt kreditväsende tarfvar en total förändring, mycket annat ali förliga.
Allt detta har visat sig vara nästan overkställbar! under vårt nuvarande representationsskick.
Lika med mången annan önskar jag således en reform deri.
Vi hafva nu ett förslag lill ändringar i vår konstitution, hvilket visserligen icke upfyller allt hvad jag i sådant hänseende önskat och som vidlådes af flere brister, men del är likväl en öfvergång frän ett dåligt till ett bättre representationssätt.
Det afhjelper de mest öfverklagade olägenheterna af det nuvarande systemet, i det alt åtskilliga orepresenterade samhällsklasser vinna inträde i representationen och dess arbetsordning förenklas, hvarigenom ärendenas gång påskyndas till stor vinst så väl för det allmännna som eoskildta.
En annan stor fördel vinnes äfven derigenom alt hela Riksförsamlingens ledamöter sammanträda till gemensam öfverläggning på ett rum, i st. f. alt, såsom nu är fallet, vara fördelade pä 4, och således urslåndsatte att utbyta sina tankar, hvarföre de äfven oftare än eljest torde blifva händelsen stanna i stridiga beslut.
Ständerna i deras nuvarande ställning likna 4 individer, hvilka skola fatta beslut i någon sak och göra det hvar och en under tystnad för sig sjelf utan att med de andra samtala.
Man har visserligen såsom en väsendtlig anmärkn. emot förslaget anfört, alt icke alla nu orepresenterade samhällsklasser erhålla säte och stämma vid nationens rådslag, men jag skulle tro, att det är bättre om några af de nu utestängda klasserne erhölle en sådan rättighet, än om ingen finge den.
Man har mycket beklagat, att Adelns sjelfskrifvenhet skulle genom förslagets antagande uphöra.
Del är väl sant, att den indivuella sjelfskrifvenheten skulle gå förlorad, men Adeln i sin helhet bibehölle likväl sin bördsrätt till represenlanlkallet och detta är väl hufvudsaken.
Hvarje Svensk adelsman, hvilken för öfrigt äger de qvalifikationer, som äro för riksdagsmannakallets utöfvande 4 H. 5 06 Den 15 Februari e. m. erforderlige, har ju, i och för sin adliga börd, rättighet att välja och väljas.
Alla de adelsmän, hvilka äro boende i landsorten och icke hafva råd eller lägenhet att sjelfva infinna sig vid Riksdagarne, utöfva ju f. n. en slags valrätt, då de utfärda fullmakt åt dem, som äga deras förtroende.
Skillnaden i detta fall emellan det nuvarande och det föreslagna ligger således deruti, att denna valrätt hädanefter icke skulle komma att utöfvas af hvar och en adelsman för sig, ulan gemensamt med hans ståndsbröder inom ett visst distrikt.
Man har sagt, att genom stadgandet att valen skola ske distriktvis, tillfälle beredes K M:s Befh:de alt obehörigen derå inverka.
Denna farhåga tror jag vara temligen ogrundad och innebär en förnärmelse emot desse embetsman.
Hr von Hartmansdorff bar sökt afskräcka oss fran förslagets antagande, derigenom alt lian sagt, att, ehuru förslaget redan förfallit genom den utgång saken lins de andra Stånden erhållit, borde likväl R. o. Ad. undvika, att genom ett bifall till förslaget binda händerna på sig för framtiden.
Delta är likväl eli falskt raisonement, ty hvart förslag måste betraktas med afseende å den tid, då det afgifvits, och de förhållanden hvilka då ägde rum, och om raan ansett något vara nyttigt tinder en viss tidpunkt, är man ingalunda förbunden att i-en framtid, då förändrade förhållanden möjligen inträdt, vidblifva den förut bysta åsigten.
Under den tid, då revolutionsyran herrskade i Europa, stod Svenska Riddarhuset fast emot påtryckningen af de grundsatser, hvilkas antagande troligen skulle hafva medfört ganska vådliga följder för fäderneslandet.
En annan tid har nu inträdt.
En reaktionär anda genomgår den, och regeringarne hafva till större delen återtagit de koncessioner, som förut blifvit folken beviljade.
Nu är således tiden inne för R. o. Ad:n att ådagalägga att Ståndet alfvarligen önskar samhällets utveckling och framåtskridande, dä det kan ske utan omstörtning och under iakttagande af lagliga former, och på detta fält anser jag R. o. Ad. kunna skörda lika sköna lagrar, som de, hvilka förut på ärans bana blifvit förvärfvade.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att lian önskade, det förslaget måtte blifva med stor pluralitet afslagel.
Jag deremot önskar, att det blefve antaget med så stor röst-öfvervigt som möjligt.
Vi veta, att saken inskränker sig till en opinionsyttring, men jag anser det vara af högsta vigt, att R. o. Ad. genom sitt beslut i frågan gör ett val emellan de båda banor, som ligga framför oss.
De, som rösta för förslaget, anser jag vara verkliga aristokrater, hvilka icke sky någon personlig upoffring, då fäderneslandets väl sådant fordrar.
De åter, hvilka följa Hr von Hartmansdorff, hafva beträdt en bana, hvilken, såsom en hvar torde känna, leder till utrotande af R. o. Ad. såsom en politisk korporation inom fäderneslandet.
Jag tvekar icke att följa den först antydda banan och röstar således för förslaget.
Hr Brakel, Manritz Gustaf:
Då detta förslag vid sistförflutne riksmöte var föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, blef detsamma till vissa delar af många bland Ståndets ledamöter bestridt.
En af dem var äfven jag.
Hufvudskälet för mitt motstånd, var att R. o. Ad:ns personliga sjelfskrifvenhet till riksdagsmannakallet deri - Den 15 Februari e. m. 67 S^nom skulle försvinna.
Amendementer lill förslaget framställdes, hvilka åsyftade att med bibehållande af förslasets hufvudgrunder jemväl bibehålla sjelfskrifvenhet, men dessa amendementer blefvo af R. o. Ad. förkastade, och förslaget, sådant det nu befinnes, blef antaget såsom hvilande till grundlagsenlig behandling vid denna Riksdag. R. o. Ad. gaf då, för alt så säga, pä hand, att Ståndet nu skulle antaga förslaget.
Ehuru det icke är sådant, som jag önskat, kan jag likväl icke förneka, alt det äger flera fördelar framför det nuvarande representationssättet.
Dessa fördelar, om man förbigår den visserligen icke obetydliga vinsten af en förenklad arbetsordning, äro hufvudsakligen följande, hvilka jag utbeder mig att få i korthet framhålla.
Hvar och en torde känna, att Sveriges första, ursprungliga Stånd var BondeSt.
Ur BondeSt. upväxte R. o. Ad.
Den var, om uttrycket tillåtes mig, trädets krona.
Når Ciliistendomen infördes i landet, framstod PresteSt. och erhöll röst vid afgörande! af fäderneslandets angelägenheter.
Då näringarne började upblomslra samt handeln och industrien utvecklade sig, blefvo Städernas borgerskap en samhällsviglig korporation och fick äfven inträde i representationen.
Ifrån den tid, då BorgareSt. intog säte och stämma vid Riksdagarne, hafva omkring 400 är förflutit.
Under denna tidrymd hafva många nya samhällselemenler utbildat sig bredvid de 4 RiksSt:n.
De nya medborgare, om roan så får benämna dem, hvilka utgjorde dessa elementer, hafva genom deras arbete bidragit till fäderneslandets förkofran, med deras blod bidragit till fäderneslandets försvar, men de erhöllo icke och sakna ännu i våra dagar röst i nationens församling.
Hrr är sådant rättvist?
Ar sådant klokt?
De hafva länge klappat på den dörr, som leder in till vår församling, men vi hafva ej velat öppna denna dörr.
Det kan stunda en tid, då bullandet blifver så starkt, att porten spränges.
Vi böra icke längre hålla den tillsluten utan öppna den och emottaga nykomlingarne såsom bröder, såsom söner till samma fosterland.
Det ifrågavartde förslaget gifver representationsrätt åt flere nu orepresenterade samhällsklasser och detta är det första skälet, hvarföre jag röstar bifall lill förslaget.
Vår representation består f. n., såsom hvar man vet, af 4 Riksstånd.
BondeSt. utgöres af ärlige, redlige^danemän, men de tagas från yxan, plogen och spaden samt kunna således icke äga de kunskaper, hvilka erfordras för alt rätt upfylla det vigtigaste af alla förtroenden, att vara ombud för eli helt folk.
Icke äga de sådana insigter, att de kunna bedöma samhällsfrågor af mångfaldig ari och högsta betydenhet såsom rörande
Rikets försvar till lands och sjöss, samt understundom af ganska invecklad natur, såsom finans- och bank-väsendet m. m.
Ungefär samma förhållande eger rum med BorgareSt.
Dess ledamöter äro ganska aktningsvärda personer, men flertalet af dem lemnar boden eller handelskol)!, för all inträda i national-församlingen och man kan ej med fog begära, att de skola besitta de egenskaper och insigter, som der företrädesvis böra finnas.
PresteSt. besitter visserligen en hög grad af bildning, men den är 5’ 68 Den 15 Februari e. m. hufvudsakligen religiös och filosofisk, samt icke egentligen politisk.
Slutligen framstår R. o. Ad. såsom ett
Stånd, hvilket inom sig hyser alla de elementer, som böra finnas i en nalional-församling.
Detta Stånd har alltid slått i spetsen för våra angelägenheter och innehafver ännu samma hedrande plats.
Nu finna vi, Mine Hrr, dessa 4 Stånd, så skiljde från hvarandra i samhällsställning, åsigter och bildning, rådslående och beslutande på skiljda rum.
De talanger, de kunskaper och den erfarenhet, som kunna finnas inom ett Stånd, sakna all utväg alt göra sig gällande inom de andra.
Besluten blifva ofta fattade utan en föregående mångsidig och sakkunnig behandling af frågorna, bära derföre ofta spår af ensidighet eller ytlighet och äro understundom ytterst svåra alt till ett helt sammanjeoika.
Det hvilande förslaget sammanförer representationens nu söndrade beståndsdelar till gemensamma rådplägningar på eli rum, der de olika meningsfraktionerna hafva tillfälle att utbyta deras tankar, alt gifva och taga skäl; och som jag är öfverlygad derom, att hvarje Svensk man, som vill sitt fäderneslands väl, icke skall tveka alt sluta sig till den sida, hvarifrån de, enl. hans upfalining, bästa skälen i hvarje sak utgå, anser jag nalional-representationens föreslagna sammanträdande på ett rum vara en högst väsendtlig förbättring i vårt nuvarande representationssätt samt således utgöra det andra hufvndskälet för förslagets antagande.
I alla konstitutionella samhällen hafva Konungens ministrar tillträde till nationalförsamlingens förhandlingar och kunna således vid förefallande behof förklara Regeringens beslut och försvara dess åtgärder.
Derigenom är det äfven tillfälle för representanterne att framställa förfrågningar till minislrarne och denna vexelverkan emellan Regeringen och Folkombuden utöfvar en välgörande inflytelse på ärendenas gång samt framkallar eller borde åtminstone framkalla ett öppet och förtroendefullt förhållande emellan de båda Statsmaklerne.
Här i Sverige äga endast de af Konungens rådgifvare, som äro af adlig börd, tillträde till förhandlingarne inora ett Stånd, eller R. o. Ad:n, och alhjelpandet af denna bristfällighet genom förslagets antagande utgör tredje skälet för mitt bifall till detsamma.
Under förmiddagens plenum hafva flere talare upträdt emot förslaget och bland dem en ledamot, som har sin plats å första Grefvebänken.
Det torde tillåtas mig att till vederläggning uptaga några af de inkast, som af denne ledamot blifvit emot förslaget gjorda.
Han har framställt möjligheten deraf,-att en rik possessionat af adlig börd, ehuru denne ägde stor inflytelse inom sin ort, likväl icke skulle komma att väljas till representant, emedan valen troligtvis komme att ske enl. på förhand upgjorde vallistor.
Jag tackar den värde ledamoten för delta skäl, hvilket talar snarare för än emot förslaget.
Rikedomen har i allmänhet allt för stort inflytande i samhället.
Att rikedomens tillfällighet ej i och för sig sjelf gåfve företräde vid valen skulle bevisa, att R. o. Ad:s val vore sjelfsländiga.
Att åter de förmögnare medlemmarne af denna sam hällsklass skulle helt och hållet uteslutas vid valen, tror jag icke blifva förhållandet.
För att derom öfvertyga sig behöfver man blott Den 15 Februari e. ni. 69 kasta en blick på våra Utsk:s-val vid innevande Riksdag.
Min mening är visst icke alt klandra dessa val, men hvad jag tror mig med säkerhet kunna påstå är att R. o. Ad. dervid ingalunda fästat för litet afseende å rikedomen.
Samme talare har såsom skäl för att afstyrka förslagets antagande vidare anmärkt, att R. o. Ad. eljest skulle upträda vid Riksdagarne representeradt på samma sätt som PresteSt. är, och han har frågat ledamöterne i detta hus, om de skulle vara nöjda med alt blifva representerade såsom PresteSt. f. n. är.
Men den värde talaren tyckes härvid hafva förbisett, att R. o. Ad. icke, såsom PresteSt., består af Pastors-Adjunkter, Komministrar, Kyrkoherdar och Riskopar, hvilka hufvudsakligast äro sysselsatte med andliga ting jemte åtskilliga kommunala bestyr.
Han har glömt, att R. o. Ad. består af jordbrukare, krigare, sjömän, finaucierer m. m. samt att en stor del af dem skulle fullkomligt upfylla nationens fordringar på en representant.
Samme värde ledamot har vidare sagt, att han gerna skulle upoffra sin sjelfskrifvenhet för ett stort förslag, men icke för ett sådant, som det nu under öfverläggning varande, han har tillika yttrat, att det ifrågavar:de förslaget icke innebär någon upoffring af sjelfskrifvenhet^!.
Jag skulle tro, att den, som icke vill för sin familj upoffra sitt eget obetydliga jag, icke heller upoffrsr det för de manga familjer, hvaraf Staten består.
Talaren har jemväl med ifver ordat om den verksamhet, hvarmed R. o. Ad. ingripit i fäderneslandets öden.
Jag känner, lika väl som han, de lysande bragder Svenska Adeln utfört, isynnerhet under det ärorika tidehvarf, dä en Svensk Adelsman stod i spetsen för Sveriges, samt i och med detsamma, snart sagdt, för Europas angelägenheter, jag vet, Mine Hrr, att många af edra förfäders ben blifvit kringkastade på Europas slagfält, sedan de skrifvit sina namn så väl i fäderneslandets sorn.
Europas häfder; men jag känner äf* ven att dessa namn skrefvos icke med deras blod ensamt, utan att dermed var blandadl deu öfriga nationens, den Svenske bondens, den Svenske soldatens varma hjerteblod, ehuru det var Adeln, som då ledde våra härar och genom sin öfvervägande krigareskicklighet, oförfärade mod samt allt upoffrande fosterlandskärlek ledde dem till seger och ära.
Men, Mine Hrr deri rol, som Svenska Adeln då spelade, är slut.
I hvarje samhälle, hvars utveckling fortgår, sprider sig uplysningen från de högre klasserne ned till de lägre och månget genom så väl krigiska bragder sorn fredens idrotter frejdadt namn lyser emot oss från andra medborgareklasser än Adeln.
Det är numera icke Adeln allena, som fyller platserna vid Konungens rådsbord, och bekläder Statens vigt igaste embeten.
Från alla Stånd bryta sig de öfverlägsna förmågorna fram och intaga de platser, hvarifrån de genom bördens tillfällighet förut varit afstängda.
En sak återstår dock af Svenska Adelns fordna företrädesrättigheter och det är, att den Svenske Adelsmannen är genom födseln berättigad till en röst vid afgörande! af fäderneslandets angelägenheter.
Denna röst är nationen skyldig sin Adel. såsom man är skyldig sina minnen, och rättigheten dertill äger äf - 70 Den 15 Februari e. ni. ven en djup grund i samhällets teori.
Här är icke lämpligt att närmare ingå i delta ämne, men min åsigt är, att denna rättighet är väl grundad och jag vill derföre, att Adeln fortfarande skall bibehålla den.
Skall nu K. o. Ad:s röst i nationens rådkammare vinna gehör, måste den vara kraftfull samt vara eit uttryck af djupa insigter och sann fosterlandskärlek.
Härtill anser jag det erfordras, att R. o.
Ad. bland sina ledamöter utväljer de värdigaste för alt vid Riksmötena föra fosterlandets och Ståndets talan.
Hvad jag nu sagt afser_ ingalunda att underkänna R. o. Ad:s förmåga alt häfda sin plats såsom RikSlånd, äfven med dess nuvar:de organisation. R. o. Ad:s beslut vittna merändels, jag kan nästan säga alltid, om både insigt och fosterlandskärlek; men Mine
Hrr, icke kan enhvar af Eder med full öfvertygelse lägga handen på hjertat och säga: ”Jag är värdig att vara Svenska folkets representant.”
Det nu förevar:de förslaget bibehåller
Adelns sjelfskrifvenhet såsom Stånd; det uphäfver endast den individuella sjelfbeskrifvenheten, fm- att låta Adelil representeras genom ett urval af dess redbaraste, talangfullaste och erfarnaste ledamöter och härigenom skulle Ståndet, i min lanke, vinna vida mera anseende och inflytande, än genom att envist fasthålla vid en personlig rättighet, alldeles oförenlig med hvarje förslag till förbättring i vårt represenlationsskick.
Hvad som nu yttras om detta förslag är visserligen fruktlöst.
BondeSt. har redan skyndsamligen tagit det afdaga och de andliga fäderne hafva ombesörjt dess kristliga begrafning.
Men här torde det gå, såsom ofta är fallet,, då någon kär person-plötsligt bortgår ur lifvet.