Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Erfarenheten har visat , att Sverige i goda år har öfverflöd, och i vanliga år tillräcklig tillgång på spannmål.
Således kan en slå dan nöd, som inträffade 1786, ej Vara att hefa. ra.
Den inrättning, sorn då anlades, var nyttig och behöflig-, ty den var blott beräknad på undsättning, och ätt upphandla spannmål för godt pris, samt undanrödja nöden.
Så länge Riksens Ständer bibehöll© inrättningen vid en sådan befattning, fanns ingen anledning ätt klaga, äfvert som den ej gjorde någon skada för dert enskilt© spannmålshandlaren.
Det var forst då, när Riksens Ständer ökade creditivet för att upprätthål— la spanmålsprisen , som oredan började.
Då Ute-, stängdes den enskildte speculatiten ifrån handeln, och MagazinsDirectionen kunde slutligen sjelf icke kandla.
Nu är det angeläget att akta sig > att återgå tiil sådana händelser.
Jag har alltid trott det Vara nödvändigt, att hålla spannmål tillhan. da, såsom nödhjelp åt vissa provinser, som oftä iida af missväxt, utan att Ijandet i öfrigt har känning deraf.
Detta ändamåls vinnande hafva iRiksens Ständer åsyftat med de 60,000 tunnorne.
Nu är det fråga, om något biträde för den öfriga delen behöfves, Utskottens Betänkande är byggdt 3>m 27 October f.
Mi m byggdt på den princip, att spannmålshandel
xåöp ligen kan existera i Landet, ty om man tror en sådan möj ig, sä speculerar man på att handla upp spannmål det ena året, för att sälja det andra.
Utskottens förslag är då fullt rigtigt, ty det förutsätter , att Köpmannen med vinst kan upphandla spannmål, så att deraf alltid finnes till utsäde, I)å kan den hjelp, som Utskotten föreslagit genom creditivet och lån deraf till enskildte spannmålshandlare , gifva tillräcklig tid att från Utlänningen anskaffa hvad, sorn till brödfödan behöfves.
Förutsätter man åter, att spann-f målshandeln ej kan blifva liflig, så tror jag ej, att nian bör bifalla Utskottens förslag, utan är det då bäst till Regeringen öfverlemna, att efter godtfinnande förfara Således tror jag, att begrep, pen, om en spannmälshandej kan hos oss existera eller icke, böra bestämma vårt bsslut.
I händelse Ridderskspet och Adeln bifaller Utskottens förslag, anhåller jag att få göra en anmärkning till.
Kronan har, utorn de ordinarie Bpannmåls-3 räntorne , sorn årligen ingå, äfven fått betydliga spannmålsintrader i ds provincer, der cavallerierne äro afsutne, nemligen 7 och en half tunna per nummer, hvilket i Skaraborgs och Jönköpings
Län ensamt utgör i5,ooO tunnor.
Kronan har äfven betydliga spannmålsintrader af utarrenderade Kongsgårdar.
Jag hemställer, att, när Kronan har betydliga öfverskott, sorn i vissa provin-i cer ej kunna fullt användas, utan måste försäljas, Regeringen ma, om detta inträffar i goda år, då spannmålen faller, af creditivet lyfta så stor del, Ridd. 0. Ad, Prof, IX Band. 2ldra Aid. 23, 354 Dm 27 Octoler /. m, eom »varar emot de spannmålsposter , hvilka Krö» nan ej, utan skada för sig och Landtmannen, ian sälja, och hvilka möjligen kunna uppgå till 30,000 tunnor.
Dessa kunde magazi neras och vårdas, och Kronan sedan-, vid svårare år, sälja denna spannmål, och återbetala hvad den äfcreditivet uttagit.
Härvid vunnes flera ändamål} i:o komme ej Kronan i belägenhet, att nödgas lemna bom sin säd för vrakpris} 2:0 blefvo ej prisell fällde genom försäljning; och 3:0 uppkomme en tillgång i nödår, för att hjelpa de lidande.
Jag hemställer* om icke detta tillägget vore nyttigt, i händelse Utskottens förslag bifalles. tierr Hjerta:
Jag anser mig skyldig, att yttra mig, enär jag af allt, hvad jag hört, ej kan förstå annat, än att man missförstått punkten.
Man har yttrat, ätt följden skulle blifva den, att Sädén upphandlades till dyra priser, och man har siött allt på denna mening.
Jag tror, att detta är ett missförstånd, ty vöre frågan den> att använda creditivBt si, att mah skulle inom Biket upphandla säd, när missväxt inträffade, så Bkulle det väl bidraga till prisens höjande} men sådan är icke meningen.
Frågan är, att genom försträckningar åt Handlande skaffa säd utifrån, för att under missväxten till lindrigt pris sälja den.
Således är icke fråga otti att köpa sädén dyrt; ty den Handlande söker
Val bästa priset, och när alla Handlande hafva tillfälle att anmäla sig dertill, så är ju följden den, att de underbjuda hvarandra.
Det är klart, som dagen, •att crediuvet är gifvet i detta ändamål, icke fö£ Ben 27 Oclober J, m. ått höja prisen inom Landet, utan blott för att i missväxtår inköpa Spannmål utifrån.
Det är verkligen med förundran jag lior den satts att vid frågan öm MagaåinSlnrätiriingens afskaffande, det skulle vara theorierne, som strida.
Jag trodde, ått det vore erfarenheten, och flere års erfarenhet
Sorn nu strider emot theoden.
Jag tror, att det var theörien, som år 1815 följdes, då man’ gjorde en Inrättning, hvars like jag ännu ej ftinnit, om ej den, som omtalas i Bibliska Historien.
Hvad angar det jag yttrat, att missväxt ej vore här att befara, så har jäg sagt, att en allmårt missväxt ej gerna hos oss kunde inträffa £ jäg tror det derföre, att Sverige ligger så vidsträckt, Och jag påkallar hvar och en att uppgifva, öm någon generel missväxt här funnits sedan 1781* Jag får omnämna, att de Längder, sorn öfver Sädes-productiön inkommit, visa att ifrårt 1809 productionen ökts å strid säd med 15 procent, å blandsäd med 20 procent, och alt årliga potatoespröduction ökts inom 12 år, med 12 och ■§ millioner tunnor.
Att jag någonsin skulle hafva Vttrat, att roan genörn svält skulle lära folket att tänka,- det har jag altdrig gjort, och Protocollet kan intyga det; men jag har sagt, att bristen tvingar folk att tänka för sig med enskilta upplaga emedan allmänna upplag utan de mest öfverdrifva kostnader ej låta tänka sig, och äfven om, enligt hvad en värd Talare yttrat, det nya sättetj ått förvara Spannmål i grop i jorden, skulle finnas användba f, tror jag det vara bättre att de Énskiidte gräfva sina gropar för sig, än att man gör stora gropar för hela Samhället.
J3g kan ej finna i Herr Thatns Anslag något, sorn är nyt - 356
Den 27 Octabcr /. m. tigt.
Om det skulle förekomma fallna priser det ena året, så kunde de falla ännu mera det andra såsom man nu i flera år sett.
Derjemte skulle då Säden ovillkorligen vara ritorr, och det blefve svårt att ålägga Arrendatorerne eller Räntegifvare®, att erlägga sådan Spannmål.
Förvarandet blefve alltid svårt, och i öfrigt vet jag ej, hvad man fruktar af 30 ä 40,000 tunnors RänteSäds försäljning mera eller mindre.
De säljas ej på ett ställe, utan på 4 eller 5 punkter af Riket.
Då är detta 3f ingen vigt, när productionengår till g millioner tunnor, hvaraf i för— säljning circulera emellan 2 och 3 millioner tunnor.
Jag anser af yttersta vigt, i fall man vill, att en upphandling skall ske, att den göres, på sätt Utskotten föreslagit; endast med den skilnad att i stället för: ”mera allmänt härjande missväxt” sättes blott: ”infallande missväxt”.
Det har blifvit yttradt att, i händelse Utskottens förslag blefve bifallet, vore Styrelsen fri från allt ansvar, och från all befattning med beredande af undsättning; att Styrelsen knnde tillsäga de Handlande: tagen så mycket J kunnen få, och att slutligen den mäste sammankalla Riksens Ständer, och säga till dem: svaren nu sjelfva inför Nuionen.
Jag skulle tro att, vid en rigtig genomläsning af Betänkandet, denna uppställning ej möjligen kan blifva en följd.
Der står tydligen, att hugade
Speculanter skola inkomma med uppgift på de priser och villkor, för hvilka säd kan levereras, och inom hvilken tid den skall betalas, samt att Styrelsen då skall begagna allmänna anbud, för att erhald D*n 27 Oetober /, m. $57 la de möjligen lägsta priser.
Det lärer således ej vara fråga oin att tillstyrka de Spannmålshandlande, att taga det högsta möjliga för deras vara, synnerligen som det bestämdt står, att tid, ort, pris m. m. förut skola vara bestämde.
Då alla dessa villkor äro uppfyllde, är Styrelsen väl fri från anmärkning, men i händelse den ej skulle hafva iakitagit dem, sa tror jag, att anmärkning tungt kommer att drabba Styrelsen Ytterligare har det blilvit anmärkt, att ett creditiv i vara är bättre, än ett creditiv i penningar»
Om man förutsätter, att varan ej är åtkomlig, när den behöfves, så ar ett varu-creditiv visserligen bättre 5 men när det ej är förhållandet, och i fall säd här ej kan fås, den alltid kan erhållas annorstädes, (iy den händelsen är okänd i häfderne, att hela Jordklotet har blifvit utan säd, emedan generationan då skulle utdö) så tror jag det vara klokt beräknadt , att undandraga Styrelsen befattning med Spannmålshandel, hvilket alltid medför brisc och nöd, samt öfverlemna den åt enskildta, hvarigenom liflighet och trefnad uppkommer.
Det har blifvit citeradt, att säd blifvit exporterad från Irland, då menniskor der dogo af hunger.
Jag tror ej, att vi här behöfye gå till exemplen af Englands missbruk.
I Sverige har Styrelsen rätt att förbjuda utförsel, och belägga den med hög eller låg lull, och jag förmodar, att
Styrelsen ej lärer tillåta utförsel, om den befordrar hungersnöd.
Slutligen har det blifvit föreslaget af Herr Tham, att
Regeringen skulle få begagna medel af creditivet mot Spannmål af Räntorne.
Jag anhåller få fästa uppmärksamheten på, hvart detta skulle leda.
1 stället för att försälja öfver-; Ven S7 (Jetober / rn. skotten, skulle Styrelsen tillita creditivef, nefi lägga upp Spannmålslagret, Inom korrt tid skulle credilivet hafva åtgåtr, och det stora lägret skulle, i nian som det steg, väcka farhåga och osäkerhet hos den enskilte, sorn då ej kpnde befatta sig med denna handel.
Således hur snan vill vända den frågan, om man lemnar .credjtjvet till Styrelsen, så förhindrar man al! liflighet i den enskildta Spannmålshandeln, och då är det bättre, att behålla den gamla MagazinsDi rectipnen, och oka dess creditjv. Herr von Hohenhausen’ Friherre Cederström och Herr Hjerta synas mig så fullkomligt hafva utvecklat alla möjliga förhållanden, utur hvilka denna sak kan betraktas, att jag ej tvekar att förena mig i deras mening.
Hans Escellence Herr Grefve Mörner har framställt de rys 1 iga följder, som skulle uppstå, om Regeringen sattes ur tillfälle att Jemna biträde åt nödlidande- Jag skulle ej sätta i fråga att bifalla ett mera mamabelt sätt af Fonden, om det förutan följden kunde blifva, att man blottställde medborgare för att svälta ihjäl, ty medborgares lif äro af högre värde än alla andra considerationer.
Men då Herr Grefve Mörner inedgifvet, att en millions creditiv ej är tillräckligt för att drifva en allmän Spannmålshandel, och likväl yrkat, att uppköp skall ske för att förekomma vanpris, så kan det ej ske partielt för att gynna den ena eller den andra Provincen, utan måste ske när såsom ntj allmän ymnighet finns på Spannmål, öfverallt och, i synnerhet i de sädesrikare Provincerne, såsoni §kåne.
Öster- och VesteiGöthland , Upland etc* pen 27 October /, m. 559
Om nu det blir missväxt i de Norra Provincerne, som först sent om hösten blir bekant, så kan ej dittransporteras så hastigt som fordras det man i goda år uppköpt i Rikets Södra Provincer, utan stor kostnad.
Då är det naturligare, att uppköpen ske genom enskilte personers för-: sorg de år, då verkeligen Spannmålsbiträde behöfves, Derföre tillstyrker jag bifall på Utskottens förslag, helst jag ej grundar min öfvertygelse på någon enskilt omtanka, utan på den allmänna erfarenhet, att i intet land Styrelsen kan befatta sig med en sådan Spannmålshandel, utan missbruk, och betydliga förluster för det allmänna.
En värd Ledamot har talat om Irland, och tagit det sorn exempel och bevis på att svält skulle kunna uppkomma, ehuru Spannmål exporterades från Riket; men vi känna hvad Handelsinteresset i England förmår, då4 deremot vår Grundlag tillåter Konungen, att nedsätta införsel-tullen, och förbjuda utförseln af Spännemål, när så finnes af nöden.
Derföre kan här ingen sådan fara uppstå, hvadan jag tillstyrker Utskottens förslag..
Flere Ledamöter hafva redan så utredt skälen, som tala för afskaffande af Statens mellankomst, och således instämt i Utskottens förslag, att jag blott åberopar deras yttranden.
Jag får endast tillägga, att då ostridigt det ändamål, som bör sökas, är atfc med mindsta kostnad kunna uti inissväxt-år skaffa den största möjliga tillgång på Spannmål för deras behof sorn deraf behöfva köpa, så vinnes detta ändamål, efter min tanka, genom Utskot - Heil Vi O »t oéer /. m. tens förslagj emedan man miste taga för afgjordt att icke allenast de personer, som af allmänna medel erhålla förskott till upphandlig af Spannmål, skol», om en förmånlig afsättning är att vänta af ett större qvantum, an som för de således erhållne penningar då kan upphandlas, använda på denna handel de egna tillgångar, som dertill kunna finnas, utan ock att andre Speculanler, som icke vidare befara att blifva undersålde af en allmän inrättning skola lägga sig på spannmålshandeln och söka täfla med dem, som erhållit förskotter.
Den concurrence som således uppslår, miste ovedersägeligen både hålla priserne någorlunda jemna, och lemna till salu ett vida större Spannmålslager, än som för de anslagne allmänna medlen äfven under det bästa sädes-år kunnat upphandlas.
Derjemte är det för mig klart, att om man skulle uppköpa säd i god^ år för allmän räkning, för att hållas till salu framdeles, skulle sådant i möjligaste mån inskränka den enskilta SpannmåJshandeln.
Derigenom att ingen betydande sådan enskilt handel nu varit, har det kunnat blifva möjligt, att i svåra år prisen stiga ofver höfvan, och falla likaledes i goda år.
Detta bär öfvertygat mig, att uppköp för Statens räkning leder (ill ett skadligt resultat och jag håller före att ett nu verkställdt uppköp af .Regeringen skulle verka mera till Spannmålsprisens fällande, än om MagazinsDirectionens lager genast försåldes. Grefve von Platen, Balzar Bogislaus:
Jag får bedja om förlåtelse att äfven jag upptager
Uden, tneq då jag varit en af de förste sorn yr - Ven 37 Oet ober /. m. iat vissa sattser 1 ämnet, hvilka i dag blifvit behandlade såsom tomma theorier , anhåller jag få utreda hvad jag här anser såsom gifna sattser, och som throrier, ej för det jag anser nödvändigt att rättfärdiga mina meningar , men för att hjelpa saken till det bästa.
Också jag har haft någon kännedom om theorier sf Struensee m. fl. som •jag sett i studerkammaren, men detta gör ej till— fyllest.
Fast mera har jag af erfarenheten sökt hjelp.
Då har jag funnit tillräcklig grund både af Sveriges, och andra länders förhållanden, och om man fäger, att man mera skall rätta sig efter Sverige, än andra länder, så tror jag dock att äf - ven de hafva rätt som påstå , att man ock bör begagna andra länders erfarenhet uti hvad sorn på Sverige kan vara användbardt; ty sanningen ligger i midten.
Då är det klart att de rikaste länder, Kyrkostaten, Cicilien, med flere, hafva blifvit förvandlade till ödemarker genom Magazins» inrättningar; hvaremot säd aldrig saknats i de länder, där en fri Spannemålshandel fått äga rum, såsom i Holland, och i Nona Amerika, der likasom i Sverige en stor population finnes på ett vidsträckt land med ödemarker emellan.
.Likväl har ingen der tänkt på någon Magazinslnrättning och landet har gått till sin förkofran.
Jag har äfven sett Toscana, som hade en MagazinsInrättning med stora underjordiska roagazinerj det lemnade spannemålshandeln åt enskilte personer, hvilket har ledt till lyckligare förhållanden än i Öfriga Stater uti Italien.
Men om dessa exempel äro för långväga, så kommer jag till ett annat
Iand som är oss närmare, nemligen Norrige då det var förenadt ored Danmark.
Dan - 362 Pen 27 October f. m. mark var ilen producerande, och Norrige ständigt j behof.
Dock bär det aldrig tal 1 i c Norrige in, att begära en Magazinslnrättning, och då det sön-^ drades från Danmark , ville det ej eller veta af Magaziner, utan ville heldre, att spannemålsliandeln skulle lemnäs |t den enskilta omtankan.
Detta angående principen af spannemålshandelns. öfverlemnade ät enskilte.
Man har vidare omtalt en satts som jag framställt, att i behofyet och olikheten af pris ligger correctivet.
Det är naturligt att när en sak är dyr, lefver en hvar sparsamt, äfvensom man lefver öfverflödigt, när deruppå är godt pris.
Det gir an att gifva en hvar sak en löjlighet genom öfverdriften , och derföre har man sagt, att detta systeme grundar sig på svält.
Jag hemställer om någon betvifla? att ju Sverige i vanliga år har tillräckligt spannemål till brödföda, och öfverskott deraf till brän, vin.
Då blifver ock följden, att medelconsum-* tionen kan tagas till g tunnor på personen.
Nu, hemställer j»g , om det icke är, möjligt utan att svälta, att hushålla in en skeppa, eller att öda en en skeppa mer, Jag tror att båda delarne kai\ äga rum, utan att populationen svälter eller förstöres.
När nu detta är gifvet, så gör det 750000 tunnor på hela populationen, och jag tror ingen inrättning kunna åstadkomma så betydliga tillgångar.
I öfrigt bar jag hört citeras, att missväxtår kunde inträffa och medger det 5 men att man nu skulle kunna tro att ett sådant år skulle in-* träffa söm år 1771 och 1783, det vågar jag bestrida, och med minne af isynnerhet det sednare* så sannt tecknadt af en af våra namnkunniga poe-> ter, krn jag ej tro, att ett sådant mera ?k*U in - pen 27 Q:tober fy m. 365 iräffi ; åtminstone skola då phennmener äga rum, sorn hittills varit okända.
Således har jag dea öfvertygelse, att då Begeringen förut haft erfarenhet af rn agazi ner, och landet kommit till den punkt af odling, der det nu är, sa är det rätta att lemna handeln åt den enskilta om ankan, mea att en öfvergång fordras, kan jig ej bestrida, och jag tror deri vara riktigt afsedd , såsom den af Utskotten blifvit föreslagen.
Om jag skulle tillägga något, så vore det , att vissa band å den inrikes rörelsen existera , som kunde först böra borttagas, och hvilket kunde blifva ett föremål för Riksens Ständers önskningar, men jag är öfvertygad att de af Regeringen inses, Ett fartyg till exempel som skal! gå ifrån de södra orterne till de norra, och vill gå inomskärs', ar belagd med sådane äfgifter, att det derifrån hindras.
Meik när nu Regeringen äger att uppsöka sådane enskilte, sorn Utskotten uppgifvit, då den äger att borttaga de band sorn hindra rörelsen , och då den kan latta communicationerne, såsom nu sker, så tror jag der vara det rätta, att lemna denna gren af handeln ål enskilte, liksom uti andra lan. der.
Mm har talat om nyttan af Magazi ner men de äro ojämförligt nyttigare under enskilt uppsigt än under allmän.
Man kan ej tänka sig den uppsigten öfver magaziner i ett helt rike, sora al enskifte kan lemnäs.
Sverige med sitt läge, med dess ovanligt lyckliga tillgång på communi-> canoner gertum sjötransport , med dess kuster, insjöar, strömmar, har verkligen utvägar vida ofver de fleste andra länder , och när Regeringen .således får ett medel att lifva den sofvanda etivduha industrien, så skall den taga den rigtning 3«4 Den 57 Oetober /. ni - vi önska.
Hvarje dag sorn den allmänna inrätta ringen räcker, är ett hinder för landets förkofran.
Man må aäga hvad man behagar om hvad som finnes; jag har besökt flere magaziner, och kan ej frångå hvad jag sagt.
Väl har det blifvit yttradt, att MagazinsDirectionen har torkinrättningar; men huru de som äro 233 stycken skola kunna verka öfver hela Riket, kan jig ej Förstå.
Under sådane förhållanden kan jag ej annat än föreslå att Utskottens Betänkande måtte bifallas, med tillägg af den önskan, att Regeringen måtte tillse, att alla aidane band borttagas, som hindra den inrikes rörelsen, såsom onödige lotspenningar m. m.
Herr Grefven och LandtMarjkallen till— kännagaf, att Plenum koin tile klockan half till 6 i eftermiddag att fortsättas, Herr von Hartmansdorff:
Jag har efter hvad Grefve ven Platen anfort, blott ett par ord att anmärka, nemligen att då man anfört exempel från Irrland , der säd blifvit exporterad, oaktadt missväxt varit i landet, så behöfver man ej gå så långt för att finna dylika efterdömen.
Afven här i Sverige har man, då Magazinslnrättning fanns, exporterat säd till Italien, under det medborgare i Westerbotten varit i behof, och såsom jag vill minnas, nödgats betala dålig undsättniogs-spannemål dyrare än hvartill de kunnat köpa god säd i Österbotten, Beträffande det af Grefve von Platen föreslagne tillägg, rörande en underdånig önskan om lättnad i afseende på •eglationen inomskärs, så tror jag att Ridderska - Déll IJ Otfoitr j. mi pet och Adeln redan fattat ett beslut, angåenda undersökning om dessa afgifter.
Motionen derom gjordes i BondeSiandet af Vic* Talemannen Jon Jonsson; och måhända tord* RiddarhusSecreteraren kunna upplysa huru aaken blef afgjord.
Friherre Sköldebrand, Eric:
Min öfvertygelse har alltid varit, att MagazinsDirectionens speculationer med spannmålshandel äro skadlige för Riket, och att en ny spannmålsinrättning aldrig borde blanda sig med spannmålsprisens styrande j men jag har hört af de talare, som yttrat sig, att de synas glömma, att vi hafva 6 månaders vinter, att brännvinsbränningen gir i jemnt stigande, och att brännvinaförfattningarne äro sadane, att de tillåta hemmansägare att förstöra i4 millioner tunnor säd eller potatoes, ehuru de ännu icke hunnit längre än till 4 millioner.
Men hvarje Landshöfding kan vitsorda, att Brännvins* pannornes antal och storlek årligen ökas.
Förhållandet förledet år är kändt, att säden vanligen gälde från 7 till 9 R:dr tunnan, men förra sornmarn uppgick den likväl till i5 R;dr.
Vi behöfve ej citera andra Länder, hvad missväxt angår.
J819 var Södermanland, som vanligen varit en sädesrik provins, skuldsatt i Kronans Magaziner för 140,000 R:dr Banco.
Jag är ej af dem, som vilja lägga band pa den enskifta otntankan; men det är nödvändigt, att Kronan är försedd, innan missväxt inträffar, ty om man lernnar saken helt och hållet åt sitt öde , så hinner ej hjelpen komma förr än vintern gjordt dess anskaffande från Utrikes orter omöjligt
Man får för theoretiskt liberala principer, och för att 566 jjen 27 Oetober /. m. gynna någre enskiltes handelsinferesse, la (a orri-" tankan för e(t helt land väl vika och öfverlemna det åt möjlighet af hungersnöd.
Beklagligen, fast än Sverige haft några goda ar, kunna vi ej hoppas, att det alltid skall fortfara.
Jag har hört jemnförelse göras emellan Sverige och Italien, .Den är olämplig.
Italien, sorn haf hela Afrikanska kusten att hemta spannmål ifrån och ett alltid segelbart haf, kan snart afhjelpa brist, om den skulle inträffa, Jag har äfven hört jemförelse emelian Norrige och Sverige.
Äfven denna är olämplig.
Danmark har alltid öfverskott af säd , och närheten gör att det alltid kan afsätta till Norrige , sorn alltid har behof af spannmål.
Antingen måtte man finna, att Regeringen ej behöfyef disponera creditivet af en million^ eller ock matte den få disponera det så, att den har vara och icke blott penningar.
Jag hemställer, hvilket sorn är förståndigare, att i goda af Uppköpa epannemåt innom landet för godt pris, och förvara den ellef att vid missväxt och då Sädén biifver mycket dyrare,- lemr.a åt handlande, att kasta börrt penningarne åt Utlänningen.
SockneMagazinftr hafva i alla tider funnits i hela Riket, och torde ktarina lemna upplysande exempel.
Undsättningen derifrån lemnäs ej mot contant, utan emot ranta i säd.
Förvaltarns, utan att heta KammarRId , aflönas i spannemål, Én större Magszinslnrättntng kunde vära inrättad på samma vis , och skulle då vara en välgerning för landet.
Den kunde, såsom de fleste SockneMagaziner, uppgå till 2 å 300 procent mot första insättningen»
Men skall en million ben ä.- Öctober f. rit.
Öuponeras af Regeringen, så miste det ske på sådant sätt, att man i goda år upphandlar och lägger i förlag.
Hufvudfrågan är ej här, att protegera Vissa corporationer.
Hans Excellence Herr Grefve Mörner i Jag har funnit i dag, äfvensom flere gånger, att jag ej haft den lyckan att göra mig begriplig.
Jag har från första början förklarat, att jag icke ansåg frågan vara om någon fortsatt spannmålshandel å Regeringens vägnar.
Jag har alldrig ansett en sådan böra drifvas, och förklarar det Omöjligt, med det inskränkta creditiv af en mil - lion , som blifvit anslagit.