Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Kammar-colkm, hvarigenom delta verks tjenstemän och vakthetjente väl fingo någon tillökning i deras förut nog knappa löner, ehuru denna tillökning betydligt understiger hvad deras vederlikar i andra organiserade verk åtnjuta, emedan reorganisationen af samma embetsverk måste verkställas med, och den upprättade interims-staten inskränka sig inom förra stats-anslaget; i följd hvaraf lönerna ej ännu äro så tillräckliga, att de trygga tjenstemannens bergning för framtiden, utan tvertom inge bekymmer, huru han skall kunna, utan åsidosättande af sina tjenste-åligganden, påräkna alt hafva lifvets nödvändigaste behof uppfyllda.
Det är af mera än ett skäl förvånande att erfara, huru Utsk. kunnat komma till den slutsats, hvarpå detta betänk, sig grundar, nemi. att för det en ändamålsenligare organisation af Statsrådet nu emotses af R. St., deras StatsUtsk. icke skall kunna, oberoende deraf, tillstyrka löne-anslag, jemförliga med dem en del embetsverk redan innehafva, och hvilka anslag på långt när icke svara mot tidens fordringar.
För mig synes det ingalunda conseqvent handladt samt med billighet och rättvisa öfverensstämmande, att, under det Utsk. öppet erkänner det ena embetsverket vara, med afseende på lönevillkoren, bättre lottadt än ett annat, det sednare då skall helt och hållet i anslagsväg sakna Utsk:s medverkan att ställas i jemlikhet dermed, och af sådan anledn. kan jag åtminstone icke för min del gilla de motiv, som i allmänhet blifvit följda i detta betänkande.
Att Kammar-collegii tjenstemanna-corps i nit och arbetsförmåga ingalunda står efter de öfriga embetsverkens, äfvensom att målen på de sednare åren så betydligen ökat sig, att mer än vanlig verksamhet erfordras för alt dem med slut afhjelpa, är en allmänt känd och erkänd sak.
Inom nämnda verk uppgå lönevillkoren för en copist till 179 r:dr a4 sk. med derunder inbegripna 17 t:r spanmål, eller förhöjning för denna spanmål pr tunna, då markegången för året öfverstiger det bestämda riks-markegångspriset af 6 r:dr, då således en copist för innevar. år ej får högre löneinkomst an 201 r:dr r5 sk.
Jag tillåter mig här framställa den enkla frågan, huruvida någon af detta Stånds medlemmar tilltror sig kunna lefva på en så knapp och ringa årlig vedergällning, sorn den Staten meddelar sina tjenare, af hvilka den fordrar uppoffring af tid, helsa oell krafter.
Man måste erkänna, att de fleste private personer långt bättre löna sina underhafvande, hvarpå fordrings-anspråken på långt när icke äro så Stegrade, som dem, hvilka Staten ålägger sina tjenstemän.
Ej nog dermed, att den, som sökt och erhållit inträde inom 3o Den 2 Maj f. m. ett embetsverk får i io, 12 å 14 år, kanske äfven längre, tjenstgöra såsom extra-ordinarie, utan, då lian ändtligen ernår den afundsvärda lyckan att komma på ordin, stat, belönas han på ett så föga tillfredsställande sätt, alt han icke sällan äger skäl afundas dagakarlens lott, hvars kall hvar och en känner är vida mindre ansvarsfullt.
Med skäl hade man boi t vänta af Utsk. mera omtanka för Rikets sannskyldiga nytta, och alt Utsk. åtminstone intill nästa riksdag provisoriskt hade tillstyrkt de begärdia anslagen för de mest vanlottade embetsverken; men att Utsk. helt och hållet skulle afstyrka bifall till de för dem nödvändiga och af behofvet påkallade högre löner, är ett factum, som ganska menligt skulle komma att inverka på ärendenas gång och hindra, snarare än befordra, det af Utsk. åsyftade ändamålet , hvilket endast synes gå derpå ut, att tvinga Regeringen vidtaga brådstörtande reformerande åtgärder, endast ledande till skada för det allmänna.
Det skulle icke det ringaste förvåna mig, om embetsverkens herrar presidenter, ledamöter och tjenstemän, i händelse StatsUtskls utlåt, skulle komma att af R.
St. bifallas, ansågo sig af nödvändigheten tvungne att till K.
M. ingå med en und. anmälan, det de icke kunde fullgöra sina åligganden eller motsvara det allmännas fordringar, då de se sig i mistning af oumbärliga medel till aflöning.
De välgrundade åsigter och anmärkntr, som Hr Biskop Hedrön i sin betänk, åtföljande reservation framställt, synas mig förtjena den största uppmärksamhet och böra tjena Utsk. till ledning vid en blifvande återremiss, hvarom jag får anhålla, förenande mig hufvudsakligen i de skäl, som i denna reservation närmare och bestämdare utvecklas, och hvilka äro för vidlyftiga att här åter upprepa. H. Ex. Hr Gr.
Posse: Sedan R. 0.
Ad. nu beslutat att företaga öfverlaggningen punktvis, hade jag icke ämnat yttra 111ig öfver de allmänna motiv , som ligga till grund för Utsk:s afstyrkande af anslag; men sedan nu öfverläggning örn inledningen till utlåt, ägt rum, anser jag mig böra begagna tillfallet för att gifva en inledn. till de anmärkncr, jag framdeles ämnar afgifva.
Jag ber således att få förklara, att jag, lika lifligt som Utskrs ledamöter, önskar, alt statsregleringen måtte uppgöras med den möjligen största besparing; att ingenting kunde vara för mig mera angenämt, än om den kunde, utan åsidosättande af Rikets bästa, förblifva så knapp, som Utsk. föreslagit.
Jag förbiser ej, att sådant skulle vara lika tillfredsställande för Styrelsen, som ledande till belåtenhet för de skattskyldige; men denna önskan , ehuru uppriktig den är, kan icke förleda mig att åsidosätta min pligt, att, såsom medlem af detta Hus och af Konungens rådkammare, söka med min röst bidraga dertill, att tilEKonungens disposition mätte Den a Maj f. ra. 3i ställas de medel, som fordras för statsverkets jemna och onfbrutna gång.
Det kan ej leda lill Svenska folkets fördel, att Styrelsen saknar erforderliga tillgångar, befinner sig i förlägenhet och nödgas antingen luta vissa delar af statsinachinen stanna, eller oek fylla bristerna genom åtgärders vidtagande, som icke äro i allo och bokstafligen öfverensstämmande med gillia föreskrifter.
De olägenheter, som deraf uppkomma , de drabba visserligen i första rummet Styrelsen; men de återfalla tungt på folket i allmänhet och på de särskilda individerna, och böra derföre på det sorgfälligaste undvikas.
Det är från dessa åsigter jag utgår, då jag framdeles kommer att afgifva mina anmärkningar.
Som ledamot af Exped.Utsk., anser jag mig först böra, i anleda, af den väckta frågan , hvarföre icke StatsUtsk:s inkomst-betänk, blifvit samtidigt med utgifts-betänk. till Stånden utdeladt, — om orsaken hvartill jag enskildt fått emottaga åtskilliga förfrågningar,— en gång för alla förklara, alt tiden för utdelningen ligger alldeles utom möjligheten för Exped.Utsk. samfäldt, eller för någon dess ledamot särskildt att bestämma , emedan deutlåtm, som af de särskildta Utsk:n fattas, afgå direele till Exped.Utsk:s tryckeri-afdeln., och såvida icke särskild föreskrift är meddelad, innehållande, att förutg:de utlåt:n skola hvila till dess samlingen blifvit complett, så sker och måste ske utdeln. af utlåt:na, i den mån de blifvit tryckta.
Det har således berott af uteblifvet särskildt förklarande till tryckeri-afdelnm, att utgiflsutlåt.
, som först ankommit från trycket, icke blifvit hvilande, till dess det kunde utdelas på samma gång som inkomstutlåtandet.
Detta är enda orsaken.
En värd ledamot, Hr von Hartmansdorff, har likväl begagnat tillfället i anledn. af denna omständighet, för att förespegla motiver dervid, sorn skulle StntsUtsk. — ja, insinuationen kunde äfven möjligen gälla mot Exped.Utsk. — haft för afsigt att, genom inneliållning af inkomst-betänk., icke gifva tillkänna, huruvida tillgångar funnos för de utgifter, som man under utgiflsutlåt. skulle bedomina.
Till svar på en sådan insinuation får jag lof att yttra en annan , nemi. att den slutsats skulle mycket mera logiskt kunna härledas från hvad den värde ledamoten uttalat, att nemi. han vill påstå det, såvida blott tillgångar möjligen kunna finnas, så uro också Ständerne skyldige att betala allt hvad som blifvit hegardt af Styrelsen.
Det är emot en sådan princip jag ber att få nedlägga min protest.
Ständerne äro icke tillsammans endast för att lemna anslag, utan för att reglera slaten så, att utgifterna stå i något sammanhang till Rikets förmåga att hära dem Hittills under detta statsskick, har väl inträffat, att man alltid på något sätt funnit tillgångar, sedan man beslutat utgifterna , och tyvärr har upplysningen hos Ständerna och valet af StatsUtsk:s ledamöter merendels medgifvit, att detta 3a Den a Maj f. m. sistnämnda Ulsk., om det också icke alltid velat bevilja ett eller annat Legardt anslag, har det dock — måhända mindre enl. med förhållandet — hellre uppgifvit, att tillgångar saknats, än att anföra andra verkliga skäl till afslag.
Om nu så lyckligt skulle vara, alt ett annat förhållande inträdt, under hvilket StatsUtsk. icke ansett för sig beliöfligt att förebära svepskäl, utan velat rättfram uttala orsaken, hvarföre det icke velat idkeligen bevilja; så tror jag icke, att sådant bör föranleda till klander af detta Utsk., om förhållandet också kan , efter den värde ledamotens Hr von Hartmansdorffs och de med honom liktänkandes åsigter, anses beklagligt.
Af Utskis härvar. ledamöter hafva tvänne redan yttrat sig och till en del besvarat anmärkmna emot de generella motiverna.
Den siste ansåg sig dock hindrad ifrån att vidt utsträcka sitt svar, emedan han, som ledamot af StatsUtsk.
, hade tillfälle att der upptaga anmärknma; men för mig finnes icke samma hinder, och jag anser således min skyldighet vara att upptaga dem, ehuru mig icke åligger att försvara StatsUtsk.
Ja, jag tilltror mig bevisa, att dess motiver äga en riktig grund.
Utsk. har förklarat: ”att detfun”nit R.
Strsvid sista riksdag framburna önskan, att några af”löningsstater, fordrande högre anslag än de redan befintliga, ,Jicke måtte definitivt fastställas, förrän R.
St. kommit i till— ”fälle att af förslagen taga kännedom och yttra sig om anvisande af erforderliga medel — blifvit af Konungen lemnad ’’utan afseende.’’ Jag hemställer, om detta förhållande icke är skäl nog och en helt naturlig orsak till afslag å allt hvad som ytterligare äskas.
Motiver eller skäl finnas naturligtvis af mångahanda slag och gradationer.
Ett skäl kan vara godt, för sig sjelft betraktadt, men dock böra, i jemförelse med andra af högre art, för hvilka det måste vika, helt och hållet tills vidare åsidosättas.
Så kan t. ex. för Götha Hofrätt, eller den som är skyldig tala för detta verk, ett gill— tigt skäl gifvas att begära det Ständerne måtte considerera verkets belägenhet.
Det kan finnas goda skäl för en annan ledamot, som tillhör ett annat embetsverk — Kammarcollrm — att tala för detta.
Dessa verk och ännu flera torde behöfva anslag.
Men om det finnes skäl af mera omfattande beskaffenhet, icke allenast för det speciella , utan allmänt och politiskt vigtiga skäl; så måste dessa sednare först vinna gehör.
Jag väljer med flit detta uttryck af politiska skäl, emedan jag utan framgång begagnat det förut under riksdagen, men det icke dessmindre finnas sådana, hvarvid man synnerligen och framför parti-frågor bör fästa sig , då nemi. det gäller Statens eller samhällets fortgång på det hela; och då vet jag i sanning ej något bättre tillfälle att använda ett sådant skäl, ej heller något, som bättre förtjenar namn af politiskt skäl, än hvad Utsk. ungefärl. tillstyrkt R.
St. att antaga, nemi. den grundsats: att i den mån man finner, i Den a Maj f. m. 33 ner, att Regeringen icke Rister afseende på liratl Stäuderne vid föregrde och sistförflutna riksdag yttrat, så nödgas man derföre förknappa statsanslagen.
En ledamot har specielt begärt uppläsning af reservationerna, som
Uro detta StatsUtsk:s utlåt, vidfogade, hvilket ock skett.
Uti Biskop Hedre'ns reservation förekommer:
"att han icke velat bestrida grundsatsens factiska ursprung, "ej heller dess aprioriska riktighet, utan endast den både för ''tidiga och ensidiga tillämpningen deraf.” Tillser man hvad det är för en princip a priori, som Hr Biskopen gillat, och livars ursprung han likaledes godkänner, så är det just densamma , eller i hans egna ord: förvägran af nya och nedsättande af de hittills upptagna anslagen.
I fråga, huruvida statsregleringen skulle afse ett annat statsskick, som förväntas , skulle jag väl tro, att sådant vore det rätta.
Jag skulle ock, oberäknadt flera andra skäl, tro, att då t. ex. Ständerne till Konungen öfverlemnat förslag ang:de omorganisation af Statsrådet, och Ständerne skäligen kunnat förvänta att längesedan hafva fått nåd. svar i denna fråga, men sådant likväl icke skett på ett bestämdt sätt; så vore det måhända förhastadt af Ständerna, ja, det vore att icke considerera politiska skäl, om Ständerne i allo eller till det mesta biföllo de statsbidrag, som under gamla systemet blifvit äskade.
Det är således rätt att, på sätt StatsUtsk. föreslagit, taga i betraktande, det en sådan ny organisation kan ske; men då den icke var skedd, kunde deruppå ingenting byggas, emedan detta ämne ännu beror på Konungens bifall eller afslag.
Jag kan följaktligen icke finna annat, än att tills vidare det skäl StatsUtsk. åberopat, nemi. att bifall icke följt å.
St:s beslut i allmänhet, är det förnämsta, det mest till ändamål ledande svar, R.
St. kunnat afgifva.
Jag skulle äfven tro, alt det finnes en allmän grundsats, när fråga uppstår att reglera staten, den nemi. att Svenska folket, såsom ett fritt folk, är berättigadt till en god styrelse.
En god styrelse måste äfven vara en sparsam styrelse, när det gäller ett fattigt folk.
Under denna discussion, har Hr Gyllenhaal citerat en gammal riksact, ett gammalt Konungabref eller dylikt.
Det torde då äfven tillåtas mig att göra en citation.
Citatet lyder så: ”När en Regering icke tager animuru Regis än oök ”talar pro re publica, utan agerar in pr i vatum och ''talar å Rikets Ständers bästa; då kan regementet icke länge bestå.’’ Orden igenfinnas i Axel Oxenstjernas tal till Senaten den 20 Juli 1636.
Vore förhållandet nu så, att StatsUtsk. hade gjort några obehöriga inskränkningar å 2:dra hufvudtitelns anslag, under hvad som anslogs vid förra riksdagen, och som icke förtjente försvinna, så är det klart, att då kunde man emot StatsUtsk. åberopa ett annat godt skäl, att ehuru man må 6 11. 5 34 Den a
Maj f. ra. eftersträfva en omreglering, att om man än vill yr},a mera sparsamhet och en bättre organisation; man derföre icke får ställa till så, att statsmachinen skall afstanna.
Men nu är det skälet nära nog omöjligt att härvid använda , emedan StatsUtsk. icke föreslagit någon väsendtlig inskränkning i 2:dra hufvudlitelns anslag.
Det s. k. bedröflig a in ter i rasti 11 stånd, som Hr Gyllenhaal sagt existera, är bedröfligt i mer än ett fall.
Det är möjligt, att det är förenadt med mänga olägenheter i afseende på Rikets rättegångsverk oell specielt Götha Hofrätt; men då får man väl icke derföre utsträcka denna partiella betraktelse af ett särskildt verk till det hela och deraf göra slutsats, alt StatsUtsk:s inledn. är i allo oriktig.
Dessa olägenheter, tydligt utmärkta, kunna på sin höjd föranleda dertill, att StatsUtsk., vid besvarande af ålerremissen på betänk., finner skäl att göra ett eller annat ringa tillägg, men jag hoppas icke alt rättelsen går så långt, att de grundsatser borttagas, som på så goda sköl blifvit af StatsUtsk. antagna.
Det ligger i begreppet om reglering, att man måste tänka sig ett gammalt tillstånd och ett nyare.
- Om det gamla är oriktigt, så kan det vara så, äfven för ty, att del är för kostsamt, för vidlyftigt.
Följaktligen kunde det blifva mindre kostsamt , mindre vidlyftigt.
Så länge man har hopp qvar om ett nytt, bättre systeme, vöre det val illa betänkt att åt det gamla anslå på stat nya löner.
Sedermera, när omregleringen galt för sig, finner man alltför sent, att man förorsakat indragningsstaten en onödig, stark påkänning.
Med särdeles tillfredsställelse har jag hört en ny ledamot af Konungens gamla Conselj, och hvilken ledamot, som jag hoppas, elter nåd. sanction af Ständernes beslut rörtde omorganisation af Statsrådet, mätte deri stanna qvar, förklara sin önskan vara , att kunna lindra folkets skattebördor.
Ehuru kort denna önskan var uttalad, tyckte jag mig dock finna den hufvudsakligen öfverensstämma med de anmärkntr, jag här gjort mot en och annan af de föreg:de talarnes yttranden.
Jag bör hoppas, att samme ledamot af Conseljen der måtte kunna göra sina åsigter gällande, och alt äfven R, o. Ad., som omisskänneligen vid flera föregrde tillfällen tagit ledning af honom , mätte uti detta hans yttrande finna en anledn. att frånträda sina vanliga åsigter i fråga om statsanslag ; och att, ifall den tilltänkta nya styrelsen ämnar gå tillväga på helt annat sätt än den gamla — med elford — besinnar folkets förmåga att bära skattebördorna, R. o. Ad. för sin del icke, i likhet med en viss talare, blott considcrerar, om möjligen tillökningar på ett eller annat sätt kunna tillvägabringas.
Sedan en af StalsUtskts egna ledamöter upptagit frågan om Utsk:s sätt att behandla statsregleringen i sin helhet, torde det tillåtas äfven mig att Don a Maj f. m. 35 yttra några ord i detta ämne.
Jag skall dervid ej följa det efterdöme, en annan af Utskts medlemmar i förra plenum gaf, då lian vid utöfningen af gfundlagsenliga rättigheter förutsatte, att man afsäg att genom öfverflödiga uppskof förekomma statsregleringens afgörande i vederb. tid.
Jag erkänner, att Utsk., på sätt Gr.
Horn yttrat, ingenstädes i grundlagen äger sig bestämdt förcskrifvct, att på samma gång afgifva sina utlåttn om både inkomst- och utgifts-heräkntna ; jag tror, att Utsk. i dess styckade och osammanhängande sätt att behandla statsregleringen, ingalunda afsett att hindra en fullständig pröfning
;• men sedan jag gjort dessa medgifvanden, anser jag mig tillika berättigad att uttala mitt ogillande af Utskts afvikelse!' från fordna Utskrs sätt att behandla denna reglering.
Såsom bekant är, aflemnades vid förra riksdagarna ungefär samtidigt både inkomst- och utgifts-betänk:na; och de voro begge alltid en tillräcklig tid tillgängliga, innan uågotdera förekom till afgörande, för att sätta hvarje af RiksSttns ledamöter i tillfälle att af hela statsregleringen taga fullständig kännedom.
Ku är först i dag utdelt inkomstbetänk.
, och troligen är dess innehåll för de flesta medlemmar alldeles obekant; och dock lärer -det ej kunna nekas, att af en fullständig öfversigt af hvilka inkomster man kan och bör påräkna, i icke obetydlig mån måste bero hvilka utgifter man bör bevilja.
En annan lättnad för öfversigten af Utskts statsreglering, fofdna StatsUtsk:s behandlingssätt kemnade, men som saknats i det närvarandes, är, att de förra alltid, före sina enskildta betänkm ronde hvarje hufvudtitel, afgåfvo ett s. k. principbelänk., innehållande grunderna för deras förslager, äfvensom de lålo betänktna rörtde titlarna åt* följas af en tabell, fullständigt redogörande för hela utgiftsförslaget.
Nu måste man söka de principer, Utsk. hyllat, strödda inom de olika titelbetänktna, och flera af de vigtigaste finnas vidfogade förslagen om i sig sjelfva mera likgilltiga specialposter.
En general-tabell öfver hela den föreslagna utgiftssumman, ehuru mindre upplysande än de förra, har väl i dag blifvit utdelt; men för dagens discussion är den för sent emottagen, för att kunna begagnas.
Saknaden är dock så mycket större, som i de special-tabeller,som åtfölja hvarje hufvudtitel, endast dennas contanta anslag äro uppförda, och i afseende på indelningar och spanmål in natura ingen närmare upplysning finnes,- än t. ex. för nu ifrågavar. a:dra hufvudtiteln, tillägget, ”enl. sed naste S t än’Jd ers riksstat, med de obetydliga förändringar, ”sorn genom förutgående betänk, föranledas,” och då således hvar och en, som velat taga kännedom om totalbeloppet af hvad Utsk. för hvarje titel föreslagit, måste post för post uppgöra beräkningen.
Då nu härtill kommer den sena utdelningen af utsk:s-betänk:n, för en del 3 veckor senare an de blifvit till Exped.Utsk. aflemnade, och hvaraf en annan del endast varit anie dagar utdelt; har det varit 36 Deit a Maj f. m. svårt för den enskilde riksdagsmannen att egna Utsk:s statsreglering i sin helhet all den uppmärksamhet, ämnets vigt fordrar.
Af detta skäl och då fö'rmodligen åtminstone de vigtigaste titlarna blifva återremitterade, förbehåller jag mig att framdeles få särskildt yttra mig öfver ifrågavar. reglering i sin helhet.
Jag begärde ordet af 2:ne orsaker.
Först ville jag hafva aran till Gr.
Horn hembära uttrycket af min erkänsla för den öppna förklaring han afgifvit, att delta StatsUtsk:s utlåt, innebär fröet till sin egen upplösning, att det till sin verkställighet är omöjligt, och att Hr Grefven icke blott tror, utan äfven önskar, att detta utlåt, icke i dess nuvar. skick måtte af Ständerna antagas.
Dernäst nödgas jag begära, att Frih.
Sprengtporten må förlåta mig, att jag erinrar derom, att jag icke vädjat till eflerverldens dom.
Mina ord voro: "den lugna, sansade efter"tanken, den mognade erfarenheten må härom dömma; dess "domslut är ofelbart och kan icke jäfvas."
Ordet efterverld har jag icke nyttjat.
Särskildt anhåller jag, att till Gr.
Frölich äfven få framföra en gärd af tacksamhet, derföre att han i sina allmänna anmärknlr medgifvit, att skäl finnas till en förändrad reglering af Hofrätternes Jöningsstater.
Då della ämne längre fram förekommer, blir jag bättre i tillfälle att utveckla detsamma, och hemtar af så väl Gr.
Horns som Gr.
Frölichs yttranden det bästa stöd för mina förhoppningar.
Jag hade ämnat afbida föredragningen’ af punkterna, för att kunna yttra mig i ett sammanhang öfver betänk,, men efter den ordning för föredragningen, som R. o. Ad. nu fastställt, måste jag yttra några ord om ingressen.
StatsUtsk. säger i denna ingress, att det, "till den åtgärd, som vederbör, anmält, att K. M. "ej lemnat nåd. afseende på R.
Sfs vid sista riksdag framhinna önskan, att några aflönings-stater, fordrande högre anslag, än de redan befintliga, icke måtte definitivt fastställas, "förrän R.
St. kommit i tillfälle att af förslagen taga kännedom och yttra sig om anvisande af erforderliga medel" etc.
Detta innefattar, som R. o. Ad. lärer finna, en anmälan derom, att Utsk. redan förut anmält en anmärkn:s-anledn. i den form 29 §:n Riksd.Ordn. uppgifver, och som blifvit remitterad till Const.Utsk.
Detta är en alldeles grundlagsvidrig anmälan, som kunde föranleda till discussion i ämnet, i rak strid med 90 §:n Reg.F:n, hvilket jag bort anmärka utan att vidare mig inlåta: men då Utsk., efter denna premiss, funnit sig berättigad! att förbigå grunderna för fyllande af åtskilliga behof, som varit nödvändiga, utan afseende på huru detta beslut om fyllnad blifvit fattadt, hvilket efter Utsk:s egen uppgift är föremål för ett annat Utskis pröfning för det fcärvar., och således icke kan vara föremål för StatsUtsk.; Den a BI a j f. ta. lindo man kunnat vänta sig, att StatsUtsk. 6koIat nu tillse, huruvida verkliga behof fdrefunnos för de embetsverk, sona af Konungen fått anslag på anmärkt sätt sig tilldelade, och om ärendena verkligen, ty förutan, kunnat fortgå utan förlust för det allmänna.
1 afseende på statsregleringen måste väl den maxime, grundlagen foreskrifver, få gälla, att R.
St. skola så bestyra om löneregleringen för tjenstemännen, att desse kunna, oafvändt från Statens allmänna bestyr på sina enskildta förhållanden, sysselsätta sig med tjenstegöromålen; ty då först kan man fordra af tjenstemännen, att han rätt skall fullgöra sina skyldigheter.
Emedlertid, om Statens reglering icke sker på det sättet, oell följden deraf blir ett fördröjt skipande af rättvisa i hvarje i domstolsväg förekommande fråga, ett fördröjdt afgörande af administrativa frågor till följd af cn för liten tjenstemanna-personal ; om förluster för enskilde eller menigheter, mångfalldigt drygare än det anslag, sorn borde lemnäs lill embetsmännen , uppkomma: huru, frågar jag, har StatsUtsk, då nfsett Statens nytta, huru hvarje enskild medborgares rätt alt få tvistiglieter skyndsamt och rättvist afgjorda ?
Jag kan således icke annat än för min del ogilla den, af Utsk. uppgifna s. k. grundsatsen, men som rätteligen lärer böra benämnas missbrukad myndighet.
Frågan är ej om den form, hvarunder Konungen anvisat medel, men om de anvisande medlen varit öfverflödiga.
Det bade varit StatsUtsk:s skyldighet och oeftergifliga pligt, då Konungen begärt anslag för embetsverken, men Utsk. sådant afslagit, att bevisa, att embetsverken kunna, dem förutan, hafva sin jemna gång, och att ärendena med tillbörlig skyndsamhet hinna afgöras.