Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Och med all aktning för den ifver och värma Utsk. i denna sak ådagalagt, tror jag dock att en lugn och noggrann pröfning i denna vigtiga fråga ej får åsidosättas, helst verkningarna af förslaget i fall det antages icke inskränka sig lill det närvarande ögonblicket, utan skulle sträcka sig långt in i framtiden.
Utan att nu vilja ingå i några allmänna betraktelser om den nuvide ställningen, anser jag det derföre vara min pligt att specielt i alla dess delar uptaga förslaget till granskning, och derigenom söka visa dess olämplighet.
Man finnér då, att Utslcs förslag sönderfaller i 4 hufvudmomenler, nemi. i:o att underlätta penningars remitterande; 2:o att förenkla de liqvi der sorn utgå från RiksgisKont.; 3:o att bereda RiksgisKont.. större tillgång på medel genom kronoupbördens öfverlemnande dit för viss tid; och 4:o att utlåna dessa tillgångar till allmänheten genom Hypotheks-föreningar och enskilda Banker.
De tvenne första af dessa hufvudsyftemål äro, som hvar och en finner, af ojemförligt mindre vigt än de tvenne sednare. — livad nu först angår Utsk:s förslag att ej direkte remittera penningarne från landtränterierna och tullkamrarna, utan deponera dem i ItiksBanken och dess lånekontor eller i Filial- och PrivatBankerna, och i dess ställe remittera anvisningarne, så medgifves gerna, att en sådan anordning kan minska faran för poströfverier, men ingalunda upstår deraf någon lättnad för allmänna rörelsen, när medlen, såsom förhållandet är i Riksbanken och Lånekont.oren endast blifva deponerade, men ej utlemnade i denna rörelse.
Hela skillnaden härvid blifver endast den. att penningarna i stället att de förut fått åka på landsvägarna då skulle få hvila i Bankerna, väl finner jag, att man tänkt sig möjligheten af att vinna sitt mål derigenom att medlen äfven skulle få insättas i de enskilda Bankerna hvarifrån de måhända genast skulle åter utsläppas i rörelsen; men detta medför deremot andra betänkligheter af vida svårare art, till hvilka jag ber att få återkomma i sammanhang med granskningen af det moment som handlar om utlåningen genom de enskilda Bankerna.
Den större enkelhet i liqviderna från RiksgisKont. som åsyftas genom Utslcs förslag i mom. 2 och 3, tror jag icke skulle vinnas genom den föreslagna ordningen, men väl fruktar jag att härigenom motsatsen skulle inträffa och att. vid många tillfällen ny omgång, och oreda deraf skulle upstå: hvarförutan det synes mig vara stridande mot det sanmanhang som är nödigt i all administration, att de myndigheter som enligt Konungens befallningar verkställa sina updrag i afs:de å medlens erhållande skulle ställas i beroende af andra verk än dem, som af K.
M. mottaga bud och föreskrifter.
Tänkom oss nämnde förslag tiliämpadt.
Om t. ex. penningarne till de arbeten hvilka i Carlskrona verkställas med extra anslagsmedel icke skulle såsom hittills tillgått reqvireras från Sjöförvaltningen, derifrån medel till alla öfrige arbeten, 26
Den 2 December. hvilka böra under ordinarie statsregleringen, reqvireras, utan att fördelningen gjordes så, att medlen för ordinarie arbeten reqvirerades från Sjöförvaltningen och för dem som stå på extra statsregleringen hos Riksg:sKont., då hemställer jag om häri ligger någon enkelhet eller om icke derigenom liqviderna skulle blifva ännu mera invecklade.
Dessutom måste tagas i betraktande att vid verk-, ställandet af dylika arbeten ganska ofta inträffar hvad som ock synes genom mångfaldiga Regerings-beslut, att penningar måste anordnas i förskott utöfver de beräkningar som på förhand varit upgjorda.
Sådant är naturligt och förklarligt dels i följd af väderleksförhållanden, dels af den olika tillgången på arbetare o. s. v. I sådan händelse är åtgärden nu mycket enkel. K. M. anbefaller StatsKont. att på förskottstitel anordna de behöfliga medlen och de inflyta sedan i den summa som framdeles skall af StatsKont. till samma verk utbetalas.
Skulle deremot desse medel tagas från RiksgisKont., så kan icke K.
M. anbefalla Fullmäktige derstädes att förskottsvis utbetala någonting, utan antingen skulle arbetet komma att afstanna, eller ock måste förskottet lemnäs af StatsKont. och detta sedermera få ersättning antingen från Riksg:sKont. eller, (jag vet icke huru StatsUtsk. tänkt sig detta förhållande), måhända från den förvaltande myndigheten sjelf, sedan denna bekommit ersättningen från Riksg:sKont.
Jag fiågar om detta skulle leda till enkelhet eller till förveckling?
Jag tror för min del det sednare.
Ännu ett skäl att icke vidtaga en sådan åtgärd är att då utbetalningar skola ske på vissa ställen i landsorten, bänder ganska ofta, och åtminstone under vissa tider af året alltid, att statsmedel finnes innestående i Ränlerierne på dess orter.
I sådant fall vidtages nu den enkla utvägen att summan anordnas på dessa Ränterier, der utbotalningarne skola försiggå, och derigenom undvikes den dubbla transporten af penningsmo först från Ränteriet och hit, samt sedan härifrån till den ort der utbetalningen bör ske.
Detta blefve omöjligt om utbetalningarne ginge från RiksgisKont. ty detta har inga behållningar i llänterierne.
Äfven den enkelhet som nu i detta afside förefinnes skulle således genom en dylik anstalt gå förlorad.
Jag tror följaktligen icke att dessa förslag skulle medföra någon nytta, utan fast heldre olägenhet; men som jag förut haft äran nämna, äro de i alla fall af mycket underordnad vigt jemförelsevis mot dem, till hvilka jag nu skall taga mig friheten öfvergå.
Det ena af dem, som innefattas i offe punkten, består efter hvad hvar och en kan finna, deruti, att icke blott öfversliotlsniedlen skulle i mån af tillgång öfverlemnas till RiksgisKont. utan äfven alla sådana uppbördsmedel, sorn för tillfället kunna utan olägenhet undvaras.
Det är af stor vigt att dela på dessa 2:ne olika saker.
Hvad öfverskottsmedlen beträffar, så finnes redan föreskrifter i detta afside gifna, hvilka efter min åsigt, innehålla allt hvad som för ändamålet behöfves.
Deri stadgas nemi. att i den mån öfverskotten blifva kända, skola de till RiksgisKont. öfverlemnas, äfvensom att härvid sjelfva bokslutet, då dessa öfverskott blifva till siffran skarpt bestämda, Den 2 D ecember. 27 icke behöfver afvaktas, utan att så snart bokslutsarbetet begynt och man deraf kan aproximativt tinna att öfverskott skola upkomma jemte deras belopp, skola de till RiksgtsKont. öfverlemoas.
Detta bar också skett, icke allenast så tidigt, som, på sätt nyss nämndes, är föreskrifvet, utan långt dessförinnan, ty ehuru ännu icke ltiksboks-slutet varit påbegynt, har likväl vid flera tillfällen, då på grund af kända förhållanden, t. ex. tuilupbördens storlek, bestämdt kunnat förutses att öfverskotter skulle upkomma, K. M. anbefallt SlatsKont. att förskottsvis öfverlemna betydliga summor till Riksg:sKont.
Jag kan således icke finna något behof af ändrade föreskrifter i detta afs:de, så mycket heldre som hela detta förhållande med stora öfverskott väl alltid måste betraktas icke såsom regel, utan såsom undantag.
Hvarigenom upkommer öfverskott?
Jo helt enkelt genom en missräkning i upgörandet af stats-regleringen, — visserligen en lycklig missräkning,— men dock någonting som i verkligheten slagit annorlunda ut än i beräkningen.
Bör nu stats-regleringen så upgöras att man på förhand kalkylerar på sådana missräkningar?
Enligt min tanka bör detta icke ske, ty ehuru otvifvelaktigt beräkningen bör upgöras med all den försigtighet som fordras för att brist icke måtte upkomma, — således heldre en mån för lågt än för högt — tror jag dock, att i detta som i andra afs:den, man bör söka komma sanningen så nära som möjligt, och jag föreställer mig också att SlatsUtsk. skall i sådan syftning söka reglera den nuv:de staten.
Således synes mig äfven ur denna synpunkt några vidare föreskrifter med afs:de på öfverskottsmedlens öfverlemnande icke vara erforderliga.
Beträffande deremot öfverlemnandet af de upbörds-medel som för tillfället möjligen kunna undvaras, men som eljest äro påräknade för löpande statsutgifter, får jag förklara att ett sådant stadgande eller en sådan åtgärd är, enligt mitt förmenande, af den mest äfventyrliga och skadliga beskaffenhet.
Först och främst vill jag i det afs:det åberopa hvad som redan förut blifvit här anmärkt, nemi. att detta är uppenbart och rakt stridande mot Reg:sFn:s föreskrift. 64 § Reg:sF:n säger, utan all slags tvetydighet att »såväl de ordinarie som extra-ordinarie inkomsterne skola vara under Konungens disposition till de ändamål som af 11.
St:r blifva bestämde»; och då dessa medel sålunda skola vara under Konungens disposition lärer det väl icke lagligen kunna bestämmas att de i stället skola vara under någon annans, hvilken man alltid kan tänka sig, icke skulle kunna eller vilja återlemna dem till den som ensamt har rätt att deröfver disponera.
Jag anser således att man genom detta förslag gjort ett försök till inskränkning i en af de aldra vigtigaste rättigheter, som tillhöra Konungamakten och som ingen styrelse någonsin saknar eller kan sakna utan att sjelfva begreppet om styrelse derigenom till sin grund bl ifver uphäfvet.
Jag hemställer dessutom i afs:de på verkningarne häraf om det icke skulle vara en af de största oformligheter att sälla hela statsmachinens gång i beroende af ett verk, som utaf omständigheterna allt för väl kan sättas ur stånd att upfylla sina förbindelser mot statsverket, och som dessutom hvad än värre är, 28 D«n 2 December. står helt och hållet utanför Konungens makt-område.
Kan sådant vara klokt äfven om det icke vore tvert stridande emot vår Grundlags föreskrifter?
Derjemte upslår uppenbarligen efter detta förslag en sådan sammanblandning mellan Statsverket och RiksgisKont. att deraf de största olägenheter för att icke säga vådor lätteligen skulle kunna upkomma.
I förslaget heter det visserligen att StatsKont. icke skulle vara pligtigt öfverlemna flera medel till RiksgisKont. än som utan olägenhet kunde undvaras; — men pröfningen häraf!
Är det icke gifvet, att RiksgisKont. på sitt håll skulle sätta sig ned och räkna eften hvad StatsKont. hade innestående samt dermed jemföra hvad som enligt RiksStaten ansågs skola komma att utgå och hvad som alltså enligt dess tanka borde kunna undvaras.
StatsKont. skulle visserligen vara berättigadt att motsätta sig dessa anspråk, men hvilka tvister skola icke i det afsidet kunna yppa sig mellan dessa verk.
Är det icke temligen klart att, i händelse detta stadgande blefve gällande, så skulle derigenom hela hopen af hjelpbehöfvande och hjelpsökande direkte vändas mot Statsverket och K. M., och alt det sålunda hädanefter blefve ett slags regel, att vid det första trångmål hvaruti de enskilda af en eller annan orsak försattes, genast ett starkt aniopp skulle riktas mot Regeringen och Statsverket, på hvilka man gjorde anspråk att dess medel och löpande inkomster skulle inkastas i hvirfveln af dagens financiela oredor.
Och slutligen återstår ännu en olägenhet af den största vigt som talar mot denna åtgärd.
Den skulle nemi. på det högsta försvaga Riksbanken och undergräfva dess säkerhet.
Denna Bank har nu rättighet att utgifva sedlar för 20 millir Rdr
Eko utöfver den metalliska valutan, men delta har skett under vissa förutsättningar, och lill dessa hörer, att i Banken alltid finnas depositioner till betydligt belopp innestående.
Skulle nu deremot dessa medel uttagas ur Banken och genom RiksgisKont spridas i allmänna rörelsen, så är det, vid ringaste eftertanka, tydligt, att helst i ett ögonblick som detta, då penn ingen söker sig den förmån
I igaste marknaden, och då många utländska skulder skola betalas, Banken härigenom skulle få en stark påkänning genom ökad silfverutvexling.
Slen om, oaktadt allt detta, man skulle anse rådligt och nyttigt, att en större eller mindre del af depositionerna i Banken utlåntes (hvilket jag emellertid f. n. måste afstyrka) så vore det i alla fall vida naturligare och lämpligare att detta skedde direkte genom Banken sjelf, än på en svår och farlig omväg genom RiksgisKont. och de enskilda Bankerna, .såsom Utsk. föreslagit.
Att låta Banken använda i sin rörelse, på de särskilda lånegrenarne ett visst belopp depositioner i den mån man trodde sådant utan fara för Banken kunna ske, vore åtminstone någonting enkelt och bankmässigt, men att komma till samma ändamål genom den omvägen att först uttaga depositionerna från Banken, (som väl måtte kunna disponera dessa medel åtminstone lika väl som RiksgisKont.) för att sedermera lemna dem åt RiksgisKont. hvilket slutligen skulle utdela deraf åt enskilde Bankinrättningar; detta anser jag vara till sin princip lika illa beräknadt, som det i afside på sättet vore Den 2 December.
29 olämpligt.
Ett bland de hufvudsakligaste skälen som Utsk. anfört för framställandet af dess förslag, är att sedelstocken nu för tiden ej står i samma förhållande till statsinkomsterna som förr, men detta skäl torde fordra någon närmare granskning.
Jag vill inga lunda bestrida riktigheten af de sifferupgifter StatsUtsk. i detta afs:de meddelat, hvaraf synes, att statsinkomsternas lillvext proportionaliter varit större än tillökningen i Riksbankens sedelstock; men först och främst hade härvid enligt min tanka äfven bort tagas, i betraktande Privatbankernas sedlar, hvilka otvifvelaktigt lika så väl som Riksmynlet utgöra ett bytesmedel för rörelsen, hvarigenom förhållandet skulle hafva visat sig helt annorlunda, och för öfrigt följer alldeles icke af det faktum som Utsk. upgifvit, att en större andel af sedelstocken nu än förr, på en gång drages ur rörelsen genom kronouppbörden.
Förhållandet år i sjelfva verket omvändt, och detta kommer sig deraf att upbörden nu för tiden är mera jemnt fördelad på året än den var förr.
Förut inflöt nemi. den betydligt största delen af hela upbörden på en gång, och då är det tydligt att ehuru upbörds-summan i sin helhet var mindre, den likväl sålunda sammanförd skulle verka meia störande på allmänna rörelsen, än en större summa jemnare fördelad, såsom nu är fallet.
I detta afside ber jag att få lemna några uplysningar.
Statsinkomsterna kunna hufvudsakligen delas i 4 större partier.
Den första afdelningen häraf utgöres af de ordinarie skatter na och allmänna bevillningen, hvilka såsom hvar och en vet uptagas på våren eller i Februari, Mars och April månader.
Om jag (såsom äfven Utsk. gjort] afräknar de indelta räntorna, hvilka aldrig egentligen drages ur rörelsen, utan mera såsom en enskild liqvid, öfvergå från den ena individen till den andra, så utgör den upbörd, som af Kronans behållna räntor och Bevillningen vid denna tid inflyter, omkring 6 mil 1 :r Bdr Rmt.
Den andra af de stora inkomst-posterna utgöres af bränvinsskatten.
Denna upgår äfven till omkring 6 mi11:r Rdr Rmt, och inflyter vid slutet af September och Oktober månader — således på en tid, som är ungefärligen 5 månader skiljd från den nyss omförmälda upbörden.
Den tredje stora ska t te-ti teln är tullen, hvilken under do sednare åren utgjort mera än 12 milhr Rdr Rmt.
Men denna upbörd hopar sig icke endast på någon viss tid, utan fördelar sig någorlunda jemnt på hela året.
Detta förefaller måhända mången oväntadt, då man vet att sjöfarten endast under en del of året kan bedrifvas, men har sin grund deri, att de förnämsta kassa-artiklarna läggas på nederlag eller kredituplag, och derifrån förtullas blott successive i mån af behof.
Jag ber att såsom bevis på denna fördelning få anföra siffrorna för i år.
Tullupbörden har utgjort under Januari 259,000, Februari 266,000, Mars 476,000, April 814.000, Maj 885,000.
Juni 686,000 Juli 690,000, Augusti 684,000, September 867.000, Oktober approximativt 904,000 Rdr Eko.
Det blefve måhända för vidlyftigt att närmare redogöra för förbållandet under de föregående åren hvilket i allt väsendtligt öfverensstämmer med det nyss anförda men om någon är intresserad af att härom taga en närmare kän. 30 Den 2 December. nedom, så står tabellen som jag här håller, med nöje till tjenst.
Man finner emellertid häraf, dels att en någorlunda jemn spridning af tullupbörden verkligen eger rum, dels att den tid, då denna inkomstkälla flödar ymnigast, just är den period som infaller emellan uptagandet af de ordinarie skatterna och bränvinsmedlen, nemi.: högsommaren.
Den 4;de hufvud-afdelningen af statsinkomsterna består i Chartoe-Sigilalre-afgiften.
Denna upgår till omkring 1,200 000 Kdr Rmt, och fördelar sig mera jemnt än någon annan på hela året; och det kan således icke nekas, att i afs:de å skattemedlens ingående, en vida lämpligare, fördelning nu eger rum än förr.
Att utbetalningarna sedermera icke ske lika för hvarje dag ulan gruppera sig hufvudsakligen qvartalsvis är en känd sak, och deraf måste naturligtvis följa, att kassabehållningen i StatsKont.
Olifver olika, uch någon gång under en kortare tid större än behofvet fordrar.
Olägenheten häraf torde dock vara en obetydlighet emot vådorna af de botemedel som man nu deremot föreslagit.
För att göra sitt system fullständigt har Utsk. i mom. 7 och 8 af sitt förslag äfven upgifvit huru de till Riksg:sKont. öfverlemnade upbördsmedlen jemte detta verks öfriga kontanta tillgånger skulle till allmänna rörelsen utgifvas, och i detta afs:de föreslagit att medlen måtte dels genom lån, dels genom depositioner hos Uypotheks-föreningar och enskilde Banker göras fruktbärande.
Då man sålunda väckt förslag om allmänna medels öfverlemnande till de enskilde Bankerna, och jag för min del motsätter mig en sådan åtgärd, förutskickar jag likväl den högtidliga förklaring, att deri icke ligger det ringaste misstroende till dessa Banker.
Tvertom vågar jag påstå att deras soliditet och förmåga att göra rätt för sig är så betryggad som någon kan önska, ty utom da i allmänt förvar nedlagda flypothekerna, finnes äfven för hvarje utlåning en ny säkerhet i Bankens ägo, och slutligen äro alla delegarne solidariskt ansvariga med liela sin förmögenhet — hvadan således i sjelfva verket en tredubbel säkerhet eger rum.
Att någon förlust slutligen skulle komma att göras på våra Privatbanker är således enligt min tanka nära nog en omöjlighet, och man kan icke nog varna allmänheten för en otidig och ogrundad fruktan i detta hänseende.
Men hvar och en finner, att den nu omnämnda säkerheten eller Bankens förmåga att i sista hand ovillkorligen upfylla alla sina förbindelser och göra hvar man rätt, är något helt annat än säkerheten att icke kunna bringas i en ögonblicklig förlägenhet och derigenom tvingas att afbryta sin rörelse, hvilket redan vore en olycka af oberäkneligt inflytande på hela landet.
Tryggheten i detta afs:de hvilar helt och hållet på den klokhet och försigtighet hvarmed Bankerna förvaltas, och på sans oell målla hos allmänheten att icke, till sin egen förfärliga skada visa ett oförtjent misstroende mot dessa inrättningar, och på ett onaturligt sätt anstränga dem under ett kritiskt ögonblick.
Hvad Bankernas förvaltning angår kan jag icke annat än erkänna att densamma i allmänhet blifvit väl handhafd, och att åtminstone de flesta Bankerna med återhållsamhet begagnat det förnämsta af de - Den 2 December. 31 ras prerogativer, nemi.
Sedelutgifnings-rätten.
I detta fall berjag att få uplysa, att vid sista qvartalets slut hade nedannämnde banker lernnat denna rätt obegagnad till följande belopp nemi.
Örebrobanken till ett belopp af 269.000
Rdr; Smålands till 717,000; Norrköpings till 540,000; Stockholms till 659.000; Wermlands till 505,000; Mälareprovinsernas till 1,779,000, o. s. v. eller tillsammans för alla privat-bankerna till mera än 4,000,000 Rdr Ernt.
Men denna tillfredsställande erfarenhet af en i allmänhet berömlig matla och försigtighet under hela den långa förflutna tiden af bankernas tillvaro, tror jag alt man i främsta rummet bör tillskrifva det välbetänkta stadgande som inflöt i Förordn:n d. 14 Jan. 1824 om enskilda banker och sedermera förnyats i hvarje derpå följande banklag och oktroj och som utgör en fundamentalsats i vår banklagstiftning, det nemi. ali under ingen förevändning
Stalén må varda inblandad 8 dessa enskilda förelag.
Härigenom hafva de blifvit helt och hållet hänvisade till sina egna krafter, och deruti ligger otvifvelaktig! den starkaste driffjädern till deras omtanka och varsamhet.
Ar det nu skäl, att frångå denna sunda, kloka och nyttiga regel?
— För min del måste jag på det högsta varna för en sådan åtgärd.
Följden häraf skulle otvifvelaktig! blifva, att om bankerna, såsom det blifvit föreslaget, kunde, under form af lån eller deposition, påräknade allmänna medel såsom tillgång, helst under vissa tider af året så skulle affärs-verksamhelen i förlitande härpå ytterliga utsträckas och försigtigheten blifva mindre.
1 sådant fall kan jag ej heller finna något vidare skäl att vägra privatbank-sedlarna gångbarhet i allmänna upbörden, ehuru detta är rakt stridande mot gällande lagar och föreskrifter, ty om upbörden i alla fall skulle till dessa banker öfverlemnas, vore det temmeligen likgiltigt om densamma erlades i Rmt eller ej.
Men då vore också sammanblandningen med dessa inrättningar så fullständig, alt hela Statsverkets gång råkade i ett absolut beroende af desamma, och för öfrigt vet jag knappast huru det skulle blifva möjligt att under sådana förhållanden sköta statsmachinen, så framt ej förut genom lag bestämdes att privatbankssedlar äro gällande mynt i Riket, som hvar och en är pligtig att som sådant mottaga.
Jag måste således för min del motsätta mig de nu väckta förslagen i detta hänseende, men jag vill derföre ingalunda bestrida, att någon ändring kan vara nödig i föreskrifterna ang:de Riksg:sKont:s utlar.ingssätt.
Detta behöfver emellertid visst icke svälla ut till sådana dimensioner som det förevide financeprojektet, utan kan ganska väl, rätt och slätt, införas på några få rader i 197 g af Kiksg:sKont:sReglemenle, när detta förekommer.
Slutligen kan jag icke underlåta att på det bestämdaste protestera mot Utslcs hemställan, att de beslut och stadganden som med anledn. af Gisles nu gjorda förslag kunde fattas, endast behöfde anmälas hos K.
M. och genast derefter borde träda i verkställighet.
Olagligheten och obehörigheten af en sådan form för beslutet synes mig vara så uppenbar, att jag endast måste förundra mig öfver att en dylik framställning kunnat göras utan att åtminstone 32 Den 2 D ecember. vara åtföljd af åtskilliga ledamöters reservationer hvilkas namn jag i sådant afs:de saknar.
Af alla de skäl, som jag nu haft äran anföra, torde det vara temmeligen klart att jag i sin helhet ogillar förslaget, såsom dels likgiltigt och obehöfligt, dels lagstridigt och vådligt; men då jag hört att ännu oafgjorda motioner lära finnas i StatsUtsk. hvilka med förev:de ämnen hafva gemenskap, så vill jag för min del gerna medgifva att Betänk, blir återremitteradt, ifall sådant heldre önskas: dock ber jag att härvid uttryckligen få förklara, att å min sida härmed alldeles icke åsyftas några redaktions-jemkningar, utan på det att
Utsk. må komma i tillfälle att behandla alla dessa frågor i ett sammanhang, och då såsom jag hoppas komma till andra resultater.
Upmanad alt meddela några uplysningar i det ämne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, har jag vid detta tillfälle ansett mig icke böra bibehålla den tystnad, jag annars under förhandlingarne på detta rum i sednare tider iakttagit.
Man har här i allmänhet framställt anmärkn:r mot syftningen af det förslag, hvarom nu är fråga.
Denna syftning är och kan icke vara någon annan, än den som Betänk, upgifver, nemi. att en större del af landets penninge-tiljgångar icke måtte ligga inläste i Statens förvar, utan göras åtkomlige förallmänna rörelsen, som deraf nästan alltid måste vara i högsta behof.
Under loppet af innev:de
Riksdag och under en tilltagande förlägenhet i allmänna rörelsen, har StatsUtsk:s upmärksamhet vid flera tillfällen varit rigtad på del missnöje, som åstadkommits derigenom, att Staten under samma tid, som rörelse-medlen voro otillräckliga för enskildes liqvider, hade i sina kassor influtna och inneliggande vida större kontanta tillgångar än som erfordrades för de- förefallande statsutgifternas bestridande.
Vid sådant förhållande, ansåg sig StatsUtsk. redan för flere månader sedan böra framlägga förslag i afs:de på de bestämmelser, hvarigenom en nödvändig och ändamålsenlig förändring i sagde förhållanden för framtiden skulle kunna vinnas.
Då detta ärende likväl icke kunde lämpligen behandlas ensamt af en utaf de afdelningar, hvarpå StatsUtsk:s vid sina arbeten från längre tid tillbaka varit fördeladt, utsåg Utsk. särskilde deputerade för att företaga detsammas behandling.