Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag måste på alla dessa nu anförda grunder vördsamt begära återremiss af StatsUtsk» ifråga var. förslag, med anhållan till TJtsk. att fästa ett rättvist afseende å hvad rör:de aflöningen för det hittills i alla tider illa lottade K. M:s Cancelli blifvit i den nåd. propos. om statsverkets tillstånd och behof begärdt.
Då personalen är så högst betydligt inskränkt emot den hittills tjenstgörande; då alla mindre nödiga sysslox’ blifvit indragna; då Cancelliets tjenstemän icke skäligen böra njuta mindre aflöning, än de i Collegierna; då hela det tillökade anslaget, sorn för 113 personer begäres, blott utgör l5,882rldr eller 14.0 rldr på hvarje person, ett belopp, hvartill tillgångar icke kunna vid en klokt tillställd statsreglering komma att räknas, utan att. föranleda någon ny beskattning; så gör jag mig försäkrad, att StatsUtsk., vid en ytterligare granskning af frågan, icke underlåter att med dess tillstyrkande bidraga till den utgång deraf, som uppfyller tjenstemännens i K. M:s Cancelli länge hysta billiga förhoppningar om förbättring i deras ringa lönevilkor.
Många af deni komma ändå på flera år deraf icke i åtnjutande, då verkställigheten af regleringen, i saknad af indrägningsstat för den öfverflödiga eller med lönevilkor utöfver hvad förslaget innehåller försedda personalen, länge kommer att uppehållas.
M. föreslagna nya staten för KammarColIlm, hvilken utfaller med en tillökning af 8,332 r:dr, har StatsUtsk. i 5:te punkten af betänk, helt och hållet afstyrkt, varande af den öfvertygelse, att detta verks reorganisation bör kunna ske med dess nuvar. stat, på sätt som skett med Bergsoch CommerceColtegierna samt till någon del med Statscontoret.
Mera olämpliga exempel i detta fall, än Bergs- och CommerceCoIlegierna, hafva icke kunnat af Utsk. citeras.
Från BergsCollim skiljdes hela dess domsrätt, och från CommerceCollini en särskild
Division, som hade särskilda göromål sig uppdragen.
Äfven hvad Statscont. angår, visar sig med beräkning af de tillökade löner, sorn nu af StatsUtsk. blifvit tillstyrkta, en betydlig förhöjning emot förr i dess stat.
Defc är visserligen sannt, att KammarColIlm blifvit frånskiljda åtskilliga af dess förra ärender; men de voro dock af mindre betydenhet och kunna anses till en stor del motsvarade af de för Collini ökade vigtiga och omfattande göromål, sorn under sednare i5 åren uppkommit i följd af ifrågasatta förändringar och omskapningar samt nya regleringar i flera grenar af inre styrelsen, och hvilket, långt ifrån att förminskas, tvärtom snarare synes tilltaga.
Från KammarCollegii stat har ock före detta afgått Afräknings- samt Bytes- och Re - Den 26 Maj f. ra. >53 Rcductionscontorer.s aflöning, hvarigenom bidrag härifrån för den öfriga regleringen försvunnit.
Att 14 tjenstemän inom Collini, såsom StatsUtsk. anfört, ansetts kunna indragas, är icke heller förhållandet; det är icke iner än 7 tjenstemän, 1 vaktmästare och 1 bokbindare, hvilken sednare äfven betjenar Stalscont. med böckers inbindning.
Ända sedan i8o3 har Colllm haft 000 r:dr utom stat till utdelning bland tjenstemännen, och denna summa ökades 1826 med 3,5oo r:dr, såsom alldeles oundgängligt för ärendernas behöriga gång, ehuru vid 1828 års riksdag icke ansågs lämpligt föreslå dessa summors uppförande å stat, förrän den slutliga regleringen af Collini blifvit uppgjord.
Det är visserligen sannt, att inom detta verk falla särskilda sportelinkomster; men enligt de uppgifter, jag derom äger, äro de icke af någon särdeles betydenhet och kunna i medeltal högst beräknas till 1800 å 2000 r:dr; fördelade emellan 37 personer, utgöra de en obetydlig tillökning i lönerna.
Efter den antagna principen vid Collegiernas lönereglering hafva sådana sportler icke i allmänhet blifvit beräknade, ehuru motsatsen visserligen kunnat äga skäl för sig, då dessa inkomster inom verken äro olika.
Numera torde det icke böra ensamt för de återstående, oreglerade verken komma i fråga.
Att KammarColllm med nuvar. tillgångar kan ändamålsenligt regleras, såsom StatsUtsk. säger, är ett påstående, som otvifvelaktigt är bygdt på en oriktig grund.
Statscont. har i dess underd. utlåt, öfver den projecterade staten väl föreslagit indragning af ett ytterligare kammarråd, en actuarie, en cancellist och en kammarförvandt i Karnmar-arehivet, hvarigenom en minskning i den begärda summan skulle uppkomma af 3,200 r:dr; men KammarColllm har i svar härå, som mig synes, nöjaktigt ådagalagt, att ingendera kan afdragas.
Möjligen skulle den tillökade kammarskrifvaren i Kammar-archivet kunna afprutas; men äfven dertill saknas, i min tanka, fullkomligt skäl, och den erforderliga summan minskades derigenom blott med 400 r:dr. — Under anhållan om återremiss äfven i denna del af StatsUtskls utlåt, yrkar jag således, att hvad i dea K. propos. i afseende på regleringen af KammarCollegii stat blifvit föreslaget må af R.
St. bifallas; och skulle det, i min tanka, vara ganska orättvist och obilligt af R.
St., om de sådant förvägrade och derigenom nekade detta verks behöfiiga tjenstemannapersonal den förbättning i deras vilkor, andra verk redan erhållit.
Hr D anckwardt tilläde derefter muntligen:
I afseende på regleringen af BergsCoIlegii tjenstemannapersonal och stat uppgifver StatsUtsk. i 7:de punkten af förevar. betänk., att denna reglering i sammanhang med Myntoch Controllverken till en början skall utfalla med behof af ökadt statsanslag, hvilket skulle till en del vara föranledt deraf, alt alla ledamöterna i BergsCollim ansetts böra 7 H. 20 Den 26
Maj f. h», utgöras af Bergsråd med derefter lämpad aflöning, i stället för äfven af Assessorer enligt förra stater.
Detta anförande saknar behörig grund.
Vid alla regleringar af embetsverk, dervid tjenstemannapersonalen inskränkes, blir det nödvändigt, att åtskilliga öfverflödiga personer bibehålla sina löner, och att i följd deraf, intilldess de på ett eller annat sätt afgått, en brist uppkommer för de bibehållna tjenstemännen i deras bestämda, ökade lönevilkor.
Detta har med den verkliga framtida regleringen af verkets stat ingenting att göra, och den kan således icke sägas hafva åstadkommit ökndt statsanslag, då verkets förra anslag ej blifvit öfverskridet genom regleringen.
St. icke finna skäl att öfverflytta de öfverflödiga personerna på indragningsstaten, hvilket af R.
St. beror, blifver följden deraf endast den, att den qvarvarande personalen får åtnöjas med mindre löner, tills de förra afgått, eller att, såsom för Bergscolhm af K.
M. blifvit förordnadt, en tjenst tillsvidare lemnats obesatt för att fylla bristen i tjenstemännens löner, eller att denna brist af besparingarne utgått, tills den upphör. — Att Bergscolhm numera icke utgöres af assessorer borde icke med skal kunna anmärkas.
Det var en stor skillnad, då BergsColhin tillika vur en verklig domstol med President och 7 ledamöter; det kunde då vara lämpligt att, såsom i Hofrätterna, en del af ledamöterna voro assessorer med mindre löner; men nu, då domsrätlen blifvit skiljd från Colhm och det består af en President och blott 3:ne ledamöter, kan jag ej inse skälet, att af de sednare T.ne voro Assessorer och endast en Bergsråd, isynnerhet i ett verk, der tillfällen lill befordran äro så få, att man kan taga för afgjordt, att ingen hinner hädanefter blifva Bergsråd, innan han är öfver 4° är; och om någon då får 1600 r:dr i lön såsom tjensteman i Stockholm, lärer ingen med skäl kunna säga, att det är för mycket.
Jag begagnar i öfrigt detta tillfälle för att besvara den anmärkning, som i anledning af det i dag förevar.
StatsUtsk:s s. k. principbetänk.
N:o 78 afen ledamot gjordes i afseende på de verkställda organisationerna af Bergs-och CommerceCollegierna.
Det sades af denna ledamot, att de blifvit gjorda i strid med de grunder, som af R.
St. i detta afseende blifvit yttrade.
Åkerhjelm har redan visat, att förhållandet icke är sådant, och att särskilda Utskts vid 1823 Ars riksdag afgifna förslag, att dessa Collegier skulle organiseras med hvar sin chef och secreterare, hvarken pröfvades eller antogs af R.
St., ulan att hela frågan örn organisationen af embetsverken öfverlemnades till K.
M:s pröfning och vidtagande af de åtgärder, förändringar och indragningar, som K.
M. funne lämpliga och ledande till förenkling i styrelsen.
Vid denna pröfning, som skedde först af utsedda coinmittéer, ansåg man sig icke för närvarande böra på ett så inskränkt sätt organisera dessa Collegier; och jag är fullkomligen öfvertygad, att om R.
St. sjelfva deltagit i den närmare granskningen af orga - Den a6
Maj f. m. lbS nisationsfrågan i denna del, hade hvarken R.
St. eller den värde ledamot, som nu gjort anmärkning härvid, tillstyrkt, att de dessa verk tillhörande »render skulle öfverlemnas åt en chef med beslutande rätt, utan funnit nödvändigheten af att gå lika försigtigt till väga, sorn Regeringen gjort.
Man * bör besinna, att dessa verk äro så tillsägandes egentligen ett slags committeer för Regeringen till utarbetande af de ämnen, som tillhöra deras befattningar.
Det torde då icke vara ur vägen att vid en sådan utarbetning särskilda opinioner må kunna uttalas och göra sig gällande, hvilket icke vore fallet, om den verkställdes af en chef och en secreterare.
Emot nyttan häraf torde det vara af mindre betydenhet, cm 4 ledamöter i Commerce- och 3 i BergsColl. blifva afiönade på stat, hvilket icke särdeles verkar på det stora hela.
Framtiden må visa, huruvida en öfvergång till dessa Collegiers organisation på det andra sättet kan vara lämplig eller icke; lika med öfriga committerade för BergsCollegii organisation har jag varit af den tanken, att detta Colbm för närvarande borde organiseras såsom nu skett, och den äfven här närvar, ledamot, som utarbetat ett förslag till en ny bergverksstadga och äfven yttrat sig i frågan om bergsauetoritetens organisation, har icke tillstyrkt BergsCollegii organiserande med allenast en chef och en secreterare, utan jemväl ansett en colJectiv behandling af bergsärenderna i andra instansen med den nu bestämda personalen vara nödig.
Jag hade trott, att detta betänk., likasom åtskilliga andra vid denna riksdag föredragna, skulle komma att punktvis discuteras, och jag hade föreställt mig, att sådant skulle hafva föranledt till reda och förkortande af discussionen.
Som detta icke skett, ber jag att, då jag nu har ordet, få yttra mig generelt öfver punkterna.
, såvida jag ihågkommer dem.
Men innan jag går att yttra mig öfver en fråga, som rör personella eller löneanslags uppförande på stat, ber jag äfven att få framställa några generella reflectioner, hvarifrån jag ämnar utgå vid bedömandet af de särskilda punkterna.
Jag känner nogsamt, att inom hela landet yttrat sig ett behof af hushållning och att således nationen, pä sätt Gr.
Horn redan omnämnt, verkligen väntar af dess representanter, att hushållning i dess strängaste grad blifver iakttagen.
Detta behof känner jag visserligen; men man har å andra sidan sagt, att inkomsterna skola lemna större tillgångar, än StatsUtsk. uppgifvit, och att således många utgifter kunna utöfver
Utskrs förslag beviljas med säkerhet, att skatterna dock icke behöfva ökas.
Jag tror icke det, emedau jag anser Riksg:scont:s skulder först böra afgå och betalas; men om jag ett ögonblick antager, att icke allenast inkomsterna räcka till statsregleringen och -regleringen intill nästa riksdagen af Riksg.cont:s skuld, utan ock derutöfver blifva åtskilliga summor, som man kunde anvisa till andra ändamål, så uppstår likväl hos mig den frågan, om i56
Den 26 Maj f. m. det, oaktadt dessa summor funnes och för statsverket kunde vara nyttiga, är skäl att bevilja dylika anslag.
1 detta afseende finnér jag mig ur stånd att med rättvist bedömande kunna yttra mig.
Jag hade derföre önskat, att den s. k. räkenskapsdagen med rådgifvarne hade föregått beslutet om anslagens beviljande.
Tvenne fall kunna vara för handen.
Det ena fallet är, att ett allmänt förtroende till den rådgifvande personalen uti Konungens rådkammare är rådande; detta vore visserligen anledning till bifall för .Nationalrepresentationen å de anslag, denna personal tillstyrkt och begärt.
Men oni detta fall icke ar för handen; om Nationen tror behofvet fordra, att åtskilliga af denna personal ombytas; om Nationen trott sig böra uttala detta behof; om man sett exempel, att sådana förändringar och concessioner från R.
St:s sida, som denna rådgifvande personal gjort till de angelägnaste föremål för sina bemödanden, icke blifvit gillade; oin nian såväl i offentliga uttryck som i enskilda samtal horten allmän missbelåtenhet blifva uttalad; så hemställer jag, om det vore skäl, att vi, innan vi ens kunnat fälla någon dom öfver administrationen, innan vi inbekommit Const.Ulskrs dechargebetänk.
, lemnade bifall till hvad administrationen begärt.
Jag kan hafva stadgat min öfvertygelse om hvilketdera af dessa fall nu är för handen, och jag är öfvertygad, att nästan jemväl hvarje individ af Representationen stadgat sin tanke defom; men det är mig icke såsom representant tillåtet att ensamt på grundjaf den enligt min tanke allmänna opinionens påträngande kraf och på grund af de förhållanden, som ligga inom gränsen för min enskilda kännedom, fälla en dom, som är af vigt för nutiden och efterverlden.
Det är derföre, och ehuru jag tror, att min öfvertygelse icke i följd af Constit.Utsk:s betänk, kan blifva betydligt förändrad, som jag förklarar, att jag i närvar, ögonblick anser min pligt vara att, äfven om tillgångar funnes, icke säga ja till de begärda anslagen, och som jag tror, att, om detta betänk, återremitteras, vi, då förnyadt utlåt, från StatsUtsk. inkommer, kunna bättre och med närmare kännedom, på grund af Constit.Utskzs dechargebetänk., fatta vårt beslut.
Af dessa anledningar tillstyrker jag på förhand återremiss, så mycket hellre, som jag har några mindre anmärkningar att göra vid Utsk:s betänk., och som jag i närvar, ögonblick ej kan bifalla något och ej vill hafva på mitt samvete att hafva afslagit något, som verkligen kan vara nödvändigt.
Sedan jag sålunda yttrat mig generelt, ber jag att få tillägga, det jag fullkomligt instämmer i Gr.
Hamiltons reservation i afseende på frågan, huruvida sportlerna inom K. M:s Cancelli böra upphöra och ett riktigare löningssält införas.
Man har ofta inom detta Hus och inom Representationen i allmänhet hört klander deröfver, att
Regeringen icke framkommit med förslag till förbättringar; och jag döljer icke, att min enskilda öfvertygelse är, att örn man nu skulle gå Den 26 Maj f. m. till doms med Konungens rådgifvare, så hade man att mer förebrå dem för hvad som blifvit underlätet, än för hvad som blifvit verksteldt, och jag ber alt få tillägga, att det är långt från mig att icke gifva rådgifvarepersonalen den rättvisa och den tacksamhet, som den förtjenar för de förslag till förbättringar, som från dess sida lemnäs Representationen.
Jag anser det förslag
Styrelsen afgifvit ang:de löneregleringen i K. M:s Cancelli vara af den förtjenst, att jag tror mig derföre böra vara Regeringen tack skyldig.
Det sportelsystem, som hittills blifvit följdt, är ett prejerisystem, som icke väl slår tillsammans med en embetsinans förhållande i allmänhet och är lika fördömligt för den, som tager, som för den, som gifver. K. M. har i sin nådiga propos. gifvit ett förslag, huru detta skulle kunna afhjelpas, men hvilket Utsk. icke tilltrott sig att tillstyrka.
Då jag tillstyrker detta förslag, sker det derföre, att K. M. i detsamma uppgifvit en möjlighet att på en annan väg återfå samma inkomster, så att jag följaktligen kan tillstyrka detta förslag, utan att derigenom tillstyrka förökade utgifter för staten.
Hela skillnaden är, huruvida dessa tjenstemän skola erhålla sina löner i sportler, eller om dessa böra ingå till statsverket under förm af charta sigillata och sedermera i form af löner utgå till tjenstemännen.
Jag tillstyrker således, alt i detta fall Utsk. efter en återremiss må taga K.
M:s propos. under ytterligare öfverläggning och att vi måtte begagna oss af det fördelaktiga förslag, som af K. M. blifvit framstäldt.
Jag anser detta nödigt icke allenast för sjelfva sakens skull, utan jemväl derföre, att då man så ofta hört Styrelsen klandras för underlåtenhet att framkomma med förslag och planer, bör Representationen, då det någon gång händer, att förslag inkomma, omfatta tillfallet att visa, det
Representationen icke äfven då vill sätta sig på tvären.
Jag anser således det äfven för principens skull vara af vigt att bifalla oftanämnde förslag.
För öfrigt instämmer jag äfven i afseende på 6:te punkten i de reservationer, som blifvit gjorda emot tillökningen i Statscontts personal.
Det är deruti upplyst, att Statscont. på sin expectancestat äger tjenstemän med bepröfvad och erkänd skicklighet.
Det torde således vara billigt, att dessa tjenstemän begagnas, innan Representationen beviljar anslag till nya tjenstemän.
Jag ber således, att äfven i 6:te punkten få förena mig med reservanterna, och anhåller, på de skäl jag nu yttrat, om återremiss af Ulskts betänk., rör:de 2:dra liufvudtiteln.
Hr Gr u n d e 1 s t j e r n a, A x e I W i I h., anförde skriftligen:
Efter att hafva upplyst, att postmedlen, hvilka vid sista riksdag beräknades till 35o,000 r:dr årligen, deraf 100,000 r:dr skulle utgöra statsverkets nettobehållning, sedermera varit i jemnt stigande och år i83i uppgått till en summa af 466,177 r:dr 42 sk. 8 r:st., har StatsUtsk. uti dess utlåt.
N:o 54, iö8 Den 26 Maj f. m.
V ang:de beräkningen af statsverkets inkomster, i öfverensstämmelse med det utaf sednast församlade Ständer fattade beslut tillstyrkt, att 100,000 r.‘dr årligen afsättas såsom statsverkets nettobehållning af ifråga var. medel och att öfverskoltet derå må utgöra tillgång såväl för postverkets stat och öfriga utgifter som lill postinrättningarnas förbättrande, hvarefter Utsk. förslagsvis upptagit bruttoinkomsten af postmedlen till 43o,ooo r:dr.
Utsk. har förmodligen gjort sig underrättadt om de betydliga förbättringar, som postanstalterna i Riket sedan sist— förflutna riksmöte undergått, och de tillökade utgifter, som deraf varit en följd, samt med afseende härå icke ansett sig kunna föreslå statsverkets årliga behållning af postmedlen till mer än ofvanberörde 100,000 r:dr.
Vid beräkningen af bruttoinkomsten har Utsk., i likhet med hvad vid caleulen af andra inkomster blifvit iakttaget, antagit en summa, som något understiger beloppet af den årliga postintraden efter sednaste riksdag.
Skälen härtill synes hafva varit, att inkomsten ej bör calcuieras högre, än den med säkerhet kan anses blifva, och att, om ock densamma öfverstege de 4^0,000 r:dr, som Utsk. beräknat, öfverskotta må blifva ep ytterligare tillgång till bestridande af förefallande utgifter vid postverket och deribland äfven sådana, som af skeende förbättringar i postanstalterna kunna uppkomma.
Med dessa grunder och beräkningar, vid hvilka visserligen icke varit något att erinra, torde likväl ej öfverensstämma det förslag att i annan väg förminska postverkets blifvande tillgångar, som Utsk:s sedermera afgifna och nu föredragna utlåt.
JsT:o 80 innehåller.
I iy:de punkten deraf, rörtde Tullverkets aflönings- och orakostnads-scater, yttrar Utsk: nemi. följande: ”k Tullverkets omkostnadsstat är till postporto uppförd "en förslagssumma af i5,ooo r:dr, hvilken utgift harleder ”sig deraf, att Tullverket, som fordom ägt fribrefsrättighet, ”men, då det öfvertogs på arrende af enskilda, ansågs böra ”bestrida kostnaden i och för deras brefvexling, sedermera, ”ehuru åter förvandladt till ett Kronans embetsverk, fortfarande erlagt och ännu erlägger postporto efter allmänt ”gällande taxa för såväl afgående som i vissa fall äfven för ”ankommande bref. Utsk., som icke inser någon gillig or’’sak till ett sådant undantag och som för öfrigt linner, att ”Postverkets inkomster så betydligen stigit, att borttagan”det af det frän Tullverket hittills påräknade årliga bidrag ”icke kan, åtminstone ej i någon väsendtlig mån, lägga hin”der i vägen för postinrättningarnas ändamålsenliga utvid”gande, om, på sätt K.
M. föreslagit, statens nettobehållning ”af Postverket beräknas lika med hvad vid sista riksdag upptogs, ellef till endast 100,000 r:dr, föreslås altså: att berörde till postporto afsa t ta i5,ooo r:dr må från Den a6 Maj f. m.
"Tullverkets omkostnadsstat utgå; dock på det att "icke fribrefsrättighets meddelande åt Rikets alla tullkamrar "och inspectioner må föranleda till missbruk eller postförin"gens obehöriga betungande, tillstyrker Utsk. vidare: att, så”som hittills, Tullverket må på stadgade terminer utgifva det "i och för brefvexlingen i tullärender belöpande postporto, "men att genom årligen skeende liqvid Postverket åter godt"gör Tullverket det inbetalade beloppet."
Tag bestrider ingalunda Utsk:s uppgift, att Tullverket fordom åtnjutit fribrefsrättighet; men jag får deremot till stöd för det förhållande, som i mångfaldiga år ägt rum och fortfarit äfven sedan tullarrendet upphörde, åberopa K. brefvet af d. 2i Juli 1752, hvaraf ett bestyrkt transsumt barbos bilägges.
Uti detta bref stadgas, att publika verk, som äro Kronan tillhöriga, icke böra undantagas från postportos erläggande, enär de hafva egen fond, och såsom skäl dertill an fores,' att ehuru det i sig sjelf icke annat är än att taga penningar utur den ena Kronans cassa öch lägga uti den andra, så vinnes likväl genom fribrefsböckers minskning en god ordning och att nogare uppsigt hafvas kan till missbruks och underslefs hämmande.
Anledningen till detta stadgande är, efter min öfvertygelse, lika gällande nu som förr; men Utsk. torde måhända anse sig hafva uppgifvit ett medel att förekomma fribrefs missbruk vid Tullverket, då Utsk. föreslagit, att porto för bref i tullärender skall först erläggas och beloppet sedermera samma verk af postmedlen ersattas, och jag bör derföre yttra mig, huruvida detta medel bör kunna godkännas.
Det ligger i sakens natur, att då Tullverkets tjenstemän betala porto för de bref, de afsända med posten, postförvaltarne icke komma att anställa någon undersökning, om brefven angå tjenstärender eller icke.
De blifva således utlemnade utan anmärkning.
Att en brefemottagare angifven ett fribrefs missbruk är något hittills alldeles ovanligt och kan dessutom vid den ifrågavar. brefvexlingen så mycket mindre förväntas, som emottagaren ej kan hafva sig bekant, huruvida afsändaren ämnar i afgifvande räkning med Tullverket godtgöra sig utbetalt porto för det afsända brefvet, vid hvilken debitering missbruket först kan anses hafva blifvit begånget.
Då postporto-räkningarna granskas i sistnämnde verk, kan något fribrefsmissbruk svårligen upptäckas, så framt ej afsändaren haft den ©försigtigheten att derå upptaga något bref, adresSeradt lill en person, som ej i någon egenskap bör kunna emottaga ett fribref, eller med hvilken någon officiel brefvexling ej kan underhållas.
Föga sannolikt är det dessutom, att den ena tjenstemannen skall uppträda såsom angifvare emot den andra, enär förlusten, som miss - Den 26 Maj f. ra. bruket förorsakat, icke ens träffar det verk, hvarvid de begge tjena, utan ett främmande.
Jag tror altså, att genom antagandet af Utskts förslag det dermed åsyftade ändamål, en bättre controll emot missbruk, icke kommer att vinnas.
Utvidgning af fribrefsrättigheten Jemnar ovedersägligen tillfällen till flera missbruk af denna rätt och är så mycket mera skadlig, som troligen de flesta sådana missbruk icke blifva upptäckta, hvartill orsaken måhända bör sökas äfven deri, att anledning att dem misstänka ofta icke förefinnes.
Följderna häraf äro icke obetydliga förluster för staten, hvilka, enligt min tanka, endast på det sätt skulle kunna förekommas, att hvarje Kronans verk eller embetsman, som ansågs böra åtnjuta portofrihet för bref i tjensten, betalade porto för sådana bref och deremot fick en efter behofvet lämpad summa till postpenningar af staten sig anslagen.
Men jag vill nu öfvergå till en ännu vigtigare anledning till anmärkning vid Utsk:s förslag, rör:de ifrågavar. ämne.
På sätt ofvan nämndt är, har Utsk. calculerat bruttoinkomsten af postmedlen till 460,000 r:dr.
Jag skall dock beräkna den ännu högre.
För år i832, hvars posthufvudbok är den sista, som blifvit afslutad, har denna inkomst vid brefpost-inrättningen uppgått till 479)668:47* 3. om härtill lägges förslagsvis beräknad uppbörd vid paketpostinrättningen J^^LZLZ:494,668: 47.
3. så uppkommer en tillgång af i834 års stater upptaga: