Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag har redan före detta haft äran vördsamt upplysa, att tullmedlen genom denna löneförändring få vidkännas en ny ärlig utgift af minst 100,000 r:dr b:co, och då, under ett fortsatt förbuds-systeme, controllerna måste vara stränga, om det med förbudet åsyftade ändamålet skall vinnas, blifver äfven deraf en gifven följd, att behållningen kommer att minskas genom ökade bevillningskostnader.
På dessa förhållanden har jag icke bort underlåta göra Utsk. uppmärksamt, och ehuru icke tvekande, att i hvad på mig ankommer verksamt vidmakthålla allt som kan befrämja tullintradens rättsenliga förkofran, förbiser jag lik viii icke den inflytelse, som de fattade besluten i betydlig måll komma att äga på behållningen; ocl» denna min mening har jag vid detta tillfälle 4 Den g Januari f. m. velat öppet uttala, anhållande att den till Bevilln.Utsk. får medfölja.
Ilr Skogman, Carl David, anförde skriftligen:
För att icke onödigtvis förlänga den nog vidlyftiga dis— missionen örn tulltaxan, har jag stillatigande afliört flera hos R. o. Ad. fattade beslut, som afvikit ifrån Tull-comiteens och Bevilln.Utsk:s sammanstämmande förslag, äfvensom jag sorgfälligt afhållit mig från alla föreläsningar och recriminationer, ehuru, efter min tanke, mångå besynnerliga satser och ogrundade förebråelser blifvit af prohibitiv-sysleinets försvarare framställda.
Jag anhåller vördsamt att få, såsom allmän reservation emot vissa af de fattade besluten, åberopa livad jag yttrat dels såsom ledamot i Tull-comileen, hvars tryckta utlåt, blifvit R.
St. meddeladt, dels vid återremissen af Bevilln.Utsk:s betänk.
N:o 21, samt att derjemte få uti R. o. Ad:s prot. förvarad en särskild reservation emot de inconseqvenser, sorn ägt rum i följande hänseenden:
Co att utförselstull blifvit borttagen för åtskilliga råämnen under det för andra sådana utförselsförbud bibehållits eller förhöjd tull antagits; 2:0 att en onödig, och måhända för tullinkomsten skadlig, förhöjning blifvit beslutad i införselstullen å åtskilliga varor, medan afgiften å vin i fastager, lika onödigtvis, blifvit nedsatt; 3:o att sedan vid den i taxan förut förekommande artikel, sorn hittills varit till införsel förbuden, nemi. sä desbränn vinn, R. o. Ad. genom votering beslutat förbudets fortfarande och sålunda ogillat den allmänna satsen, att lämplig skyddstull skulle i stället för förbud stadgas, samt äfven sedermera bibehållit införselsförbud för åtskilliga artiklar, detsamma likväl blifvit borttaget för andra, som, i afseende på behof af skydd emot utländsk medtäflan, kunna anses vara af likartad beskaffenhet, såsom t. ex. färd i ggjorda kläder, m å I a d t eller tryckt oäkta postlin, kläde och vissa andra ylleväfnader m. 111.
Hamilton, Hugo, uppläste till prot. följande:
Emot följande af H. R. o. Ad. under behandling af Bevil!n.Utsk:s betänk.
Niis 21 och 3o fattade beslut anhåller jag att till prot. få nedlägga min reservation, helst då de skäl, jag under diseussionen sökt utveckla emot dessa beslut, ej komma att i något prot. qvarstå, och jag således endast på delta sätt kan få min ifrån majoritetens skiljaktiga tanke förvarad åt en kommande tid.
Jag reserverar mig först och främst emot alla de beslut, i hvilka R. o. Ad. ansett sig böra bibehålla förbud till införsel såsom skydd för deu ena eller andra inhemska näringen.
Dels tror jag ett så beskafifadt skydd ej vara nyttigt, derföre alt den näring, som ej kan äga bestånd och fortgå
Den 9 Januari f. m. 5 med en efter förhållandena bestämd skyddstull, efter min förmening <j ger Staten någon behållen vinst, och derföre må så gerna upphöra först som sist.
Dels tror jag, att om man också medgifver riktigheten af att uppamma näringar inom landet, som aldrig kunna blifva sjelfständiga utan måste allt framgent stödjas och uppehållas, så är det skydd, som ligger i förbud, illusoriskt och derigenom dubbelt förderfligt.
Erfarenheten har nemi. visat, alt dessa förbud alltid och i alla länder kringgås af lurendrejeriet, som tror sig nära nog legaliseradt, då illa förstådda lagar beröfva den enskilda den rätt, hvar och en menniska anser sig äga, att, då hon för öfrigt uppfyller sina åligganden och betalar sina statsbidrag som medborgare, få för sin välfångna egendom förskaffa sig hvad lion anser för sig nyttigt eller angenämt och detta för bästa möjliga pris.
Genom detta lurendrejeri utsältes näringen för en täflan med utländska varor, sorn inkommit utan all lull, och således beröfvas näringen i sjelfva verket derigenom det skydd, som den inbillat sig äga, och som den endast kan erhålla genom en så beräknad skyddstull, att den verkligen utgår.
En sådan af 10 proc. ja blott 4 proc. af varans värde, verkligen erlagd, måste nödvändigt vara ett kraftigare och mera verksamt stöd för denna näring, än ett förbud som kringgås, eller en omättligt hög skyddstull, som på papperet lyser med 3o, 4° eller 5o proc. men aldrig erlägges.
Resultatet blir således, att fabrikanten under ett illusoriskt skydd utsattes för en täflan, som han ej kan uthärda, consuinenlen klagar med skäl öfver inskränkning i laglig lätt, och Staten förlorar en inkomst, som annars bade kunnat användas till dess förkofran eller till lindring i de fattigare samhällsclassernas bördor.
På dessa i korthet anförda skäl har jag i frat emot förbudens bibehållande, och tror att R.
St. hade gjort väl, om de biträdt den upphöjda åsigt i detta ämne, som uttalades i K. M:s nåd. proposition.
För det andra och på samma grunder reserverar jng mig emot de höga tullafgifter, uppgående till mera än 25 proc. af varans värde, som R. o. Ad. bestämt för vissa artiklar, synnerligen der förbud hittills existerat.
Så höga tullbestämmelser mäste efter min förmening verka lill tullförsnillning och derigenom tili samma skadliga ändamål som införselsförbuden, nemi. borttagande af det skydd man tillämnat näringarna( äfvensom af den påräknade statsinkomsten.
Så val importförbuden som de höga lullbestämmelserna föda således fortfarande den kräfta, som hvarje fosterlandsvän måste önska sig kunna aflägsna ur samhället, nemi. lu rendrejeri och tullförsnillning, hvilka, jemte det de skada näringarna , beröfva Slaten en påräknad inkomst och framför 6 Den g Januari f. m. allt sprida en högst farlig demoralisation och böjelse för olagliga och våldsamma företag.
Jag tror, att det åsyftade ändamålet endast kan vinnas genom bestämmande af så låga importtullar, alt de kunna påräknas utgå, och torde af sakkunniga män utan alltför stor svårighet låta beräkna sig, om man tager till grund det assurance-proeinium, som köpmannen erlägger å lurendrejad vara, och lägger till några proc. för den lisk, som alltid är förenad dermed.
Idar man här träffat det rätta, så skall hvarje klok köpman hellre erlägga denna afgift till Slaten och utan all risk införa en vara, än att utbetala samma afgift till lurendrejaren, och dertill riskera vaians förlust.
— Särskildt oell på det högsta protesterar jag emot dessa högre införselstullar, då de blifvit lagda på verkliga Ii fsförnödenheler, såsom sill, salt och potäter.
De tvänne första artiklarne utgöra en oumbärlig nödvändighetsvara för den fattiga och böra derföre belastas med en så lag tull som möjligt.
Den sednare åter införes antingen endast lill sättning och föiblillrande af de inhemska sorterna, eller ock tinder verklig hungersnöd, och belastas inlia fall af så dryg import kost liad, att den bör vara alldeles fri för tull.
För det tredje ieserverar jag mig emot de exporttullar, som R. o. Ad. bibehållit, synnerligen då de drabba förädlade varor.
Denna afgift kan ej betraktas annorlunda än som en skatt pålagd den inhemska tillverkaren till förmån för den utländske, och är sålunda stridande emot all sund statshushållning.
Den vinst i statsinkomst, man dervid afsett, skulle efter min tro mångdubbelt och på ett mindi e skadligt sätt för landel erhållas genom ökad tillverkning inom landet, en större export och deremot svarande ökad import.
Särskildt reserverar jag mig emot den höjning, som beslutats i exporttullen på kreatursben, som måste beröfva den fattigaste delen af nationen en inkomstkälla utan någon motsvarande vinst; ty vårt åkerbruk står ännu långt nedom den ståndpunkt, sorn medgifver begagnande af ett så dyrt gödningsämne.
Slutligen reserverar jag mig emot det beslut R. o.
Ad. fattat, att, i händelse de andra RiksSttn besluta bibehållande af förbud emot införsel åf kläde, inbjuda desamma lill en und. anhållan hos K. M., att det må medgifvas ägarne till finare fårhjordar inom Riket att få emot tull införa ett qvantum fint kläde, i vigt motsvarande det qvantum electoralull, som desse ägare kunna exportera, endast med den inskränkning, alt detta qvantum ej får öfverstiga 3oo,ooo Sf.
— Att jag ej gillar införselsföl boden har jag ofvan sökt utveckla; rnen om de af majoriteten bland RiksSttn bibehållas och qvarstå såsom lag, så kan jag än mindre gilla ett förslag, som innebär ett undantag ifrån denna allmänna lag till förmån för några få större jordägare, sorn skulle i värde kunna uppgå lill mera än hälften af värdelafhela den pro - Den g Januari f. m. 7 duclion, som R.
St. genom förbudet velat skydda.
— Inconseqvensen ar för stor, för att efter min tanke vara värdig en Representation, som på allvar behandlar en vigtig fråga, och dessutom skulle dea i sin tillämpning medföra ett i stort legaliseradt lurendrejeri, som ej kan annat än blifva förderfligt.
Uppå derefter framställd propos. biföll R. o. Ad. att Frih.
Gyllenhaals anförande skulle få till Bevilln.Utsk. åtfölja meddelandet af R. o.
Ad:s beslut i anledn. af Utsk:s utlät.
J\:o 3o.
Sedan R. o. Ad. beslutat att låta ur prot. utgå de discussioner, som förefallit under öfverläggningen 0111 tulltaxan, så anhåller jag, att det skriftliga anförande jag till prot. den g
December, eller den dag då öfverläggningen började, afgaf, måtte i denna dags prot. intagas.
Anledn. till denna begäran är, att jag under iöreg:de öfverläggningnr i detta ämne saknat tillfälle att lemna den utveckling af mina åsigter, som jag önskade få i prot. förvarad.
Om ett yttrande, afgifvet föie discussionen, men nu intaget efter discussionen, kommer att innehålla anakronismer, så torde detta icke innebära någon olämplighet, då det skäl, jag nu anför, upplyser orsaken dertill.
För resten anser jag öfverflödigt att särskildt reservera mig emot de flera beslut, hvaruti jag icke deltagit, men anhåller endast att få antecknadt att många af R. o. Ad:s beslut hafva icke af mig blifvit gillade.
Denna begäran blef af R. o. Ad. bifallen, i följe hvaraf ifrågavar. anförande skulle i prot. intagas, så lydande:
Af tillfälliga förhållanden förhindrad att deltaga i öfverläggningen, så väl då K.
Mts nåd. skrifvelse med Tulleotnilcens förslag till tulltaxa remitterades, sorn då Bevilln.- Utsk;s första betänk, i ämnet förevar, anhåller jag om ursägt, att jag före pröfningen af Utsk;s speciella förslag tillåter mig en granskning af frågan i sin helhet.
I allmänhet afser tull-lagstiftningen tvänne föremål, beredandet af en lämplig och för de skattdragande mindre kännbar utväg att fylla statscassans behof, och skyddandet af inhemska näringar emot en obillig täflan af utländska.
Såsom bekant är, antogs under förra åi hundradels allmänt herrskande prohibitiv-systeme, såsom ett axiom, att man, så vidt möjligt, skulle utestänga all utländsk taflan af förädlade vaior, under den förutsättning att arbetsvinsten eller det förökade värdet af förädlingen, äfven 0111 denna med allmänna uppoffringar vore framkallad, skulle alltid utgöra en nationalvinst.
O111 man än i våra tider, med svårligen vederläggbara skäl, yrkat förkastandet af denna sats oell dess tillämpning på tullagstiftningen, återstår dock alltid pligten att vakta sig för den andra ytterligheten, alt genom frammau - 8 D en 9 Januari f. tu. de näringars producters lemnade tillträde till den inhemska marknaden, mot mindre afgifter till slatscassan, än den inhemske producenten betalar, eller med mindre inskränkningar än denne är underkastad, bereda den utländska näringsidkaren företräden framför den inhemska.
Sålunda qvarstår alltid skyddet för de inhemska näringarna såsom ett element i en ändamålsenlig tull-lagstiftning, om än gränsen, hvilken det icke bör öfverstiga, nu kan anses förr uppnådd än som fordom yrkades.
Då vinnandet af begge dessa föremål i betydlig mån är beroende af den del af handelslagstiftningen, hvilken består i de med andra länder gällande traetater och öfverenskommelse!’, torde det så mycket mindre linnas olämpligt, alt i sammandrag redogöra för hvad i delta afsende är i sednare tider af vår Regering afgjordt, som i ett allmänt läst blad, i början af riksdagen, en ledande artikel i detta ämne varit införd, rik på falska uppgifter och deraf dragna falska slutsatser.
Med få och korta undantag hade under nära ett århundrade, från början af den s. k. frihetstiden, vår tulllagstiftning varit grundad på hvad man kallat merkantilsystemet, d. v. s. på beredandet af det mål, att vi måtte till utländningen försälja så mycket, men deremot från honom köpa så litet som möjligt, och alt i våra handelsförbindelser med främmande länder vi, så vidt möjligt, måtte ensamme spela den activa rolen.
Detta framkallade product-placatet, eller förbudet för främmande nationers fartyg alt till Sverige införa ett 3:dje lands producter eller till ett 3:dje land från Sverige utföra våra, äfvensom en följd af samma systeme, ehuru litet tidigare tillämpad, var den s. k. ofria tullen, d. v. s. vanligen stadgandet af dubbel tull för de varor, som med främmande fartyg fin g o in- eller utföras.
J.ig skall icke här inlåta mig i en undersökning, huru menligt ett sådant systeme, i repressalioväg utöfvadt af de flesta stater mot hvarandra, måste inflyta på allas handel och näringar.
Vårt första steg att i tractatväg bereda en återgång från detta ömsesidiga band, var tractaten 1816 ined förenade Staterna af Amerika, hvilken beviljade begge Statermes fartyg, vid varors in- eller utförsel ur hvarandras hamnar, fullkomlig likhet i afgifter, dock utan att sträcka denna jemlikhet lill lika rättighet att införa samma varor.
Men nar sedermera, efter i823 års riksdag, såsom allmän grund för våra utländska handelsförhållanden, antogs den s. k. reciprocitets-grundsatsen , d. v. s. att i den utländska handeln bevilja de främmande nationernas fartyg lika förmåner med våra egna, för så vidt och i den mån våra ideras hamnar fingo tillgodonjuta lika eller motsvarande förmåner, så hafva efter denna grundsats våra handelsförhållanden blifvit reglerade, icke endast med Brödrariket - Den 9 Januari f. ra. 9 riket Norrige, utan äfven, dels genom formliga traclater, dels genom ömsesidiga föl klaranden, med Ryssland, Danmark, Storbritannien, Förenta Staterna af Amerika, Preussen, Nederländerna, Belgien, Kyrkostaten, Turkiet, Egypten, Grekland, Hannover, Spanien, Portugal, Sardinien, Columbien, hvarförutan likhet i afgifter, dock utan upphäfvande af product-placatet är beviljad Hamburg, Bremen och Oldenburg.
Man har från sjelfva de håll, hvarifrån eljest ropen på oinskränkt handelsfrihet,utgått, hört stränga klander öfver dessa reciprocitets-tractater och bårda domar uttalas både mot Regeringen collectivt och särdeles mot den förtjente embetsman, som i deras tillvägabringande ägt en betydlig andel.
Med den lätthet, med hvilken intressena kunna uppskrämmas, har man uppjagat farhågorna hos den vigtiga dass af Svenska näringsidkare, hvilken består af våra skeppsredare.
Man har härvid icke endast förgätit den i öfverensstämmelse med egna läror varande sanning, att friheten för varuhandlanden alt välja det fartyg, med hvilket för honom det är fördelaktigast att afhemta eller afsända sin vara, måste för ömse sidors handlande vara en förmån, man liar ej heller velat akta på de särskildta förhållanden, sorn för Svenska skeppsredaren måste göra fördelen af den utvidgade friheten öfvervägande.
Sveriges förnämsta exportvaror äro tunga och skrymmande, de hufvudsakligaste' afsättningsorterna aflägsna, och sålunda fordrar utförseln många och stora skepp, men för dessa gifva de i förhållandet till omfång och tyngd vida dyrbarare returvarorna i ingen mån fulla återladdningar.
Härigenom, och då under återvägen rika afsältningsorter finnas, kunna Svenska fartyg, dertill vanligen gynnade af en mindre dryg utrustningskostnad, merendels med förmån i den ena utländska hamnen täfla om frakt lill den andra.
Deremot ligger Sverige för aflägset från de stora handelsvägarna, och äro dess behof af utländska varor för få, att frakthandeln dit kan blifva lika lockande för de främmande fartygen.
Erfarenheten har också visat, att Svenska rederierna till den grad framför de utländska haft fördelen af den fria förbindelsen, alt under det, t. ex. år i838, Svenska frakthandeln emellan utländska hamnar (utom Norrige) sysselsatte 3y5 fartyg om 25,897 läster, utgjorde beloppet af införseln till Sverige från utländska orter med ett 3:dje lands fartyg endast 2T3S proc. af totalbeloppet, och af utförseln blott i-ff proc. af totalbeloppet, Norrska fartyg härvid undantagna.
I afseende på Norrige har förhållandet varit såvida olika, att friheten för Norrska fartyg, alt från Sverige till andra länder utföra Svenska producler, vållat att utförseln af våra trädvaror till en betydligare del öfvergått å Norrska fartyg; men oberäknadt alt detta förhållande under sednare 19 H. a 10 Den g Janna ri f. m. åren något aflagit, torde det visa, att de
Svenska rederierna finna annan sysselsättning för sina fartyg mera lönande än att i denna väg täfla med de Norrska; ty inan ser t. ex., att när det är brist i Götheborg på dessa, afstannar trädvaruutskeppningen derstädes.
Deremot hafva Svenska rederierna icke saknat sin fördel af reciprocitets-förhållandet med Norrige, ty derigenom har ett eljest vanligen saknadt tillfälle till returfrakter från Tyska Östersjö- och en del Danska hamnar erhållits med spanmål på Norrige, hvilket till ett ganska betydligt belopp begagnats, så att 0111 än Norrska handelsflottan dragit större fördel af de större friheterna i brödrarikenas ömsesidiga handelsförhållanden, har dock den Svenska icke blifvit lottlös, oberäknad! den för begge folken, gemensamma fördel, att, genom ett närmare sammanknytande af de gemensamma intressena, föreningsbandet måste vinna i styrka.
Emedlertid hafva följderna af den friare verksamhet, som blifvit öppnad för Svenska sjöfarten, varit, att Svenska frakthandeln, utan att äga någon af de större fördelar, som fordom vid vissa tillfällen bragte den till en större höjd, under sednare åren gjort större framsteg än någonsin.
— Locala förhållanden och seklersgamla förbindelser förändras icke genom en fredstractat.
Också hafva handelsförbindelserna emellan Sveriges hufvudstad och Finland förblifvit af en särdeles vigt för begge, oaktadt sistnämnda lands upphörande att vara Svenskt.
Framkallade skrik emot de ömsesidiga fördelar, som vid handeln emellan begge länderna varit beviljade, hafva icke saknat den verkan, alt i sista tractaten med Ryssland dessa blifvit betydligen inskränkta och en icke aflägsen tidpunkt utsatt för deras fullkomliga upphörande.
För min del hyser jag den fruktan, — och denna fruktan grundar sig på officiella data, — att man å Svenska sidan skall komma alt tungt känna följderna af detta bands slilande med gamla bröder, utan att de inhemska näringarna på denna väg skola finna källan till den ökade afsättning man väntat sig.
Sedan jag nu i korthet lemnat den öfversigt af våra på traetater grundade handelsförhållanden och deras inverkan på vår handel och sjöfart, hvartill min embetsställning lemnat mig rika materialier, och hvars kännedom icke bör sakna anspråk på ledning vid de beslut, vi nu gå att fatta, öfvergår jag till en granskning af grundsatserna för Tullcomitcens förslag till tulltaxa.
Jag anser mig härvid böra börja med det erkännande, att comite^ens utlåt., i rikedomen af de materialier det innehåller, i den sakkännedom det tillkännagifver, och i den klarhet, med hvilken det uttalar sina åsigter, troligen står framför de flesta likartade handlingar, som förut i vårt Iand offentligen framlyst; och jag gör detta erkännande nu så mycket helhe, som de gynnande auspicier, hvarunder det först framträdde, tyckas hafva blifvit efterträdda af ett all - D en 9 Januari f. m.
II mänt. bemödande att uppsöka bristerna och undandölja förtjensterna.
De insigtsfull förfatlarnes bufvudsakligaste fel, och som de delat med många respective Utsk. vid närvar, riksdag, har varit det att förgäta, att i den ekonomiska lagstiftningen finnes ingen grundsats, som icke någon gång bör gifva vika för en annan, som då äger öfvervägande vigt, — att man visserligen icke bör bevilja detta tillbakasättande af en allmän grundsats för en annan, utan den strängaste pröfning om den öfvervägande vigten hos den sednare, men att om denna verkligen finnes, så vore det den högsta orättvisa, att uppoffra allmänt och enskildt väl för absoluta tillämpningen af en sats.
Denna förgätenhet är orsaken, hvarföre, med alla förtjenslerna af comiterades arbete, antagandet af deras förslag till tulltaxa i sin helhet skulle vara en nationalolycka.
Den vigtigaste af de grundsatser, comiferade framställt, är den af fri in- och utförsel af alla varor.
Såsom allmän sals godkänner jag den, men med förutnämnda förbehåll, att i dess tillämpning den måste vika när en annan med öfvervägande vigt gör sig gällande.
Såsom sådan t. ex. erkänner jag behofvet att i afseende på medlen till fäderneslandets försvar vara oberoende af ett tillfälligt afbrott i våra utländska förbindelser, och derföre instämmer jag i tillstyrkande af förbud mot införsel af krut och saltpeter, ehuru Statens behof af dessa varor deiigenom blifva fördyrade.
Vidare anser jag såsom gilltigt skäl lill undantag från den fria utförseln vara, om vi äga ett råämne af en särskild och ingen annorstädes lill lika godhet befintlig art, och på hvars förädling inhemska näringar blifvit grundade, som ingripa och gifva lif åt hela provinsers rörelse, och derföre förbjuder jag utförseln af tackjern och jernmalm.
Lägger man härtill införseln af sådana varor, hvars tillverkning af moraliska skäl är inora landet inskränkt, såsom brännvin, eller hvars försäljning lill vårdande af menniskolif är underkastad stränga inskränkningar, såsom gifter och sammansatta medicinalier, eller hvars försäljning, utan mehn för något vigligt medborgerligt intresse, blifvit underkastad controller, oförenliga med tillåten införsel, såsom spelkort, så är hela min p ro h i bi ti v a ordbok slut.
Vidaie afviker jag fiån comiterade deri, att jag anser det bättre, när man vill resultatet af ett förbud, att uttala ordet, än att stadga en så hög tull, att den kunde anses motsvara ett förbud.
Orsaken är dubbel; först är det renare språk, alt öppet utsäga hvad man åsyftar, och sedermera huru svår controllen mot insmuglingen af en förbjuden vara än är, är dock alltid controllen inot tullförsnillningen i afseende på en tillåten ännu svårare.
Meri ehuru jag i afseende på slutliga resultatet hufvudsakligen intiiininer med comiterade, kan jag dock i.eke instämma med dem i sättet att bereda vårt gemensam - Den g Januari f. m. ma mål.
De medborgerliga intressen, sora härigenom skulle förlora ett förment skydd, äga visserligen inga juridiska anspråk på fortfarandet af detta skydd, de hafva väl redan för 17 år sedan blifvit förekomna, att detsamma skulle komma att upphöra, och de hafva icke saknat bevis, alt detta skydd föga uppfyllt sitt ändamål; men intressena äro i allmänhet rädda, de hafva vid delta tillfälle blifvit särskildt uppskrämda, och i den tidpunkt, i hvilken vi nu lefva, är det för hvarje rättsinnad medborgare en pligt, icke att söndra sinnena, utan att förena dem kring vår gemensamma föreningspunkt, vår Konung och våra nationella institutioner; comiterade, öfvertygade om det ringa skydd, förhuden lemnat våra näringar, der den lockande vinsten af deras öfverträdelse varit gynnad af loenia och naturliga förhållanden, hafva trott en billig skyddstull fullt ersätta förlusten af förbuden.
Jag tror så med, men de , hvars välfärd är deraf beroende, tro det icke, och något ar det väl billigt att man gör för att lugna dem, då det är fråga att ändra den lagstiftning, i förtroende till hvilken deras näringar måhända tillkommit.
Ilevilln.
Utsk. har i uppskofvet af verkställigheten af den nya införselsfriheten trott sig finna ett lugnande medel.
Ilos oss med våra former skulle ett sådant beslut endast skada, utan något gagn.