Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nekas kan väl ej heller att lättad tillgång till förströelser befordrar dessa.
Frestelsen måste ju vara mindre om den lefnadsglade ynglingen nödgas göra en serskild resa till förlustelseorten än om han derstädes hade sin boning.
Sparre tror slutligen, att vi böra följa exemplet af det öfriga Europa, som har sina universitet förlagda antingen i hufvudeller andra stora städer.
Jag fruktar, att Hr Grin härvid lemnat åtskilliga faktiska förhållanden alltför mycket ur sigte, ty, så vidt jag vet, äro hvarken Oxford eller Cambridge, Göttingen eller Er - 320 Den 15 Juli f. m. langen eller Heidelberg några vare sig hufvud- eller större städer.
Deremot är det en sanning, att man i Frankrike prisar
Tyskland lyckligt derföre att det ännu eger i behåll sina talrika, öfver hela landet utspridda, Universiteter.
Sparre har visserligen icke med ett ord vidrört ett skäl, som Ekon.Utsk. anfört och som äfven torde vara ovedersägligt, det att den donation, hvarpå hela Universitetets bestånd hvilar, är gjord till Upsala Högskola och således icke kan, utan kränkning af donationsbrefvet, från lärdoms-anstalten i Upsala förryckas.
Sparre såsom Jurist, huruvida han icke sjelf anser den föreslagna flyttningen stå i uppenbar strid med testators klart uttalade mening.
De skäl jag nu anfört torde vara tillfyllestgörande, jag önskar dock tillägga ännu ett.
Jag tror, att den som betraktar de olägenheter, som under tider af politiska , förvecklingar förorsakats af Universitetens förläggande till hufvudstäder, skall vara föga angelägen att förskaffa Stockholm en dylik fördel.
Må man erinra sig 1848 års rörelser, var det icke Universiteten i Paris, i Wien, i Berlin, i Köpenhamn som deri togo en både verksam och ledande del.
Då ingen finnes ibland oss den der icke fördömer dessa beklagansvärda tilldragelser, torde äfven i denna omständighet ligga en kraftig upmaning att bifalla Betänk.
Hr Carlheim Gyllenskjöld, Henr.
Adolf Oscar:
De skäl, Gr.
Sparre anfort,, synas mig egentligen afse den nästföljande punkten, der det är fråga om de juridiska fakulteternas förflyttning till hufvudstaden.
Jag anser derföre, att Gr.
Sparre kunnat vänta med dessa skäl, till dess denna punkt blifvit föredragen, men då de nu blifvit anförda, ber jag att deremot få göra några anmärkn:r.
Jag är hufvudsakligen förekommen af Gr.
Jag hade velat fästa B. o.
Ad:s upmärksamhet på det af honom omnämnda förhållande, att största delen af den egendom, på hvilken.
Upsala Akademis drätsel grundar sig, är gifven till »Upsala Högskola eller Konungsliga Akademi», samt får nu dertill lägga, att enahanda förhållande inträffar ej allenast med de utaf enskilde personer vid Universitetet stiftade lärostolar utan äfven med största antalet af de utaf enskilda donerade stipendii-kapital.
Detta må vara sagdt i förbigående.
Sparre har sagt, att den juridiska bildningen i vårt land står på en särdeles låg ståndpunkt.
Jag hyser ej samma mening och jag anser, att man skulle kunna framdraga flera exempel på motsatsen.
Jag torde blott, behöfva nämna namnen Schlyter och Bergfalk för att styrka denna min mening.
Många andra skickliga Jurister, ehuru mindre omtalade, torde äfven finnas.
Hvad som obestridligen är hufvudsaken för Juristens daning till sitt kall är den utsigt för sin framtid som han eger, .det torde man få lof att erkänna.
Så länge som t. ex. den presterliga .banan gaf dess beträdare oberoende och säker bergning, trängdes man på densamma, men nu, då förhållandet blifvit betydligt förändradt, öfvergifves I>cn 15 Juli f. m. 321 den allt mer och mer, så att klagan öfver prestbrist är temligen allmän.
Bland de mera lönande vägarne är visserligen äfven den juridiska, och derföre torde man ej helt och hållet sakna skäl till förundran deröfver, att den juridiska bildningen icke, jag m-edgifver det, öfverhufvud står på någon högre ståndpunkt.
Men orsaken dertill torde böra sökas i den omständighet, att de unga tjenstemiinnen ofta fått en hastig befordran på den juridiska banan, utan att ega tillräckliga theoretiska kunskaper i rättsvetenskapen.
En skicklig HofRättsFiskal har t. ex. ansetts såsom nästan sjelfskrifven till Assessorsplatsen, utan att han behöft ega några grundligare kunskaper i lagfaren-heten.
Detta förhållande har likväl på sednare tider i betydlig mån förändrats, så att Svea Hofrätt f. n. eger ganska många unga Assessorer, som undergått Juris utriusque Kandidatexamen och ega en mera grundlig juridisk bildning, hvarföre de ock helt hastigt blifvit befordrade och tjenstgöra nu, såsom t. f. Revisionssekreterare.
Sparre har sagt, att det icke är tänkbart att en Jurist, som har tillfälle att här i Stockholm utveckla sina juridiska insigter, skulle vilja begrafva sig i en småstad såsom Upsala.
Professorerne Bergfalk och Schlyter, hvilka båda vistas i småstäder, nemi.
Upsala och Lund, hafva blifvit erbjudna platser här i Stockholm, men båda hafva nekat, och den sednare har svarat, att hans juridiska studier fortgå bättre i Lund lin de skulle göra i Stockholm.
Att vistandet i en aflägsen småstad icke i och för sig sjelft utgör något hinder för den juridiska bildningens utveckling, detta bevisas, ibland annat, deraf att den utmärkte Professor Ilolmbergson vistades i Lund, och äfvenledes deraf, att de engelska Juristerna, hvilkas grundlighet Gr.
Sparre icke torde kunna bestrida, bildas, icke i London, utan vanligtvis i Oxford.
Sparre har frågat, hvarföre den medicinska bildningen här i landet på sednare tider gjort så stora framsteg, och han har sjelf derpå gifvit det svar, att orsaken dertill är tillvaron af en praktisk undervisnings anstalt i Stockholm.
Jag tror dock att orsaken äfvenledes kan ligga deri, att läkarens skicklighet utgör det enda vilkoret för hans utkomst i sitt yrke, samt jemväl deri, att läkaren vanligtvis ej åtnöjes med den bildning för yrket han erhållit i Upsala eller Stockholm, utan äin vidare fulländar densamma genom att resa utrikes och i Paris eller London ytterligare studera läkarekonsten.
Om våra jurister följde detta exempel, så tror jag att deras bildning skulle stå pä en lika hög ståndpunkt sorn läkarnes.
Sparre har lagt vigt på den omständigheten, att juristerna i alla statshvälfningar intaga en framstående plats.
Björnstjerna har i korthet svarat på detta yttrande, men jag ber att få tillägga, att, så vidt jag kunnat finna, det val varit några utmärkta jurister, som tagit stor del uti 1818 års hvälfningar uti Paris och Frankfurt, men att detta deras upträdande varit långt ifrån lyckobringande.
Det må väl vara, att de nya konstitutionerna icke blefvo alldeles så galna som de utan tvifvel eljest hade blifvit, men jag frågar: hafva dessa af juristerna upriittade författningar varit VII II. ' 21 322 jDen 15 Juli f. m. för något Iand välsignelsebringande?
Finnes det någon, som skulle önska en sålunda upgjord förbättring för Sverige?
Jag för min del tror, att juristerna afvika från deras egentliga bestämmelse, då de kasta sig in på politikens område, och jag anser, att det länder vår svenska domare-corps till icke ringa heder, att den städse undvikit att blanda sig i de politiska meningsstriderna.
Yi hafva snart sagdt blott en enda utmärkt jurist, som i politiken spelat en mera framstående roll, nemi.
Richert, och ehuru jag tillerkänner honom ganska stora förtjenster om vår lagstiftning samt ställer honom ganska högt såsom lagskipare, så tror jag dock, att det varit lyckligare för honom, om han icke blifvit indragen i det politiska lifvet, ty i sådant fall hade hans anseende säkerligen icke blifvit så ifrågasatt af bans vedersakare, som det nu har blifvit.
I afseende på frågan om studenternes större eller mindre osedlighet i stora eller små städer, vill jag blott säga, att jag i detta fall anser Lund hafva företräde framför Upsala samt att jag anser, att man ej bör förbise den kända omständigheten, att frestelserna till osedlighet äro vida större i hufvudstäder än i småstäder.
Lasten kan i en småstad aldrig blifva så förförisk som i en hufvudstad, der förfinade sinnliga njutningar dagligen locka den njutningslystne och förföra den svage.
Jag hoppas att dessa skäl, jemte de af Hr Printzensköld och Gr.
Björnstjerna förut anförda, skola vara tillräckliga för ett bifall till Betänk, i denna del.
Jag vågar anhålla hos mina motståndare, att om vi komma att fortsätta denna discussion, de täcktes hafva den godheten att icke ifrån början till slutet vanställa mina yttranden och gifva mina ord en helt annan betydelse än de i sig innebära.
Ty till ett sådant förfarande har såväl den siste värde talaren som ock den honom föregående gjort sig skyldig, då de sagt, att jag skulle hafva likasom uttryckt en önskan, att juristerna skulle deltaga i de politiska rörelserna samt ansett ett sådant deltagande lyckobringande.
Detta har jag alldeles icke sagt och jag hoppas, att ingen kan tillvita mig att hysa några sympatier för revolutionära rörelser.
Hvad jag deremot yttrat är, att i den utveckling som samhällena under den nyare tiden erhållit, i den lugna utvecklingen af samhälls-institutionerna måste alltid juristerna, just till följd af deras yrke, taga en verksam del.
Detta måtte väl vara något helt annat än att upträda såsom ledare af revolutionära rörelser, och då Hr Carlheim Gyllenskjöld sagt, att det just var jurister, som på ett särdeles verksamt men föga välsignelsebringande sätt deltogo uti 1848 års rörelser i Tyskland och isynnerhet uti det s. k.
Frankfurter-parlamentet, ber jag endast att få erinra, att det, om jag ej allt för mycket irrar mig, ingalunda var jurister, utan tvärtom Professorer i andra vetenskapsgrenar, som utgjorde de egentliga ledarne i nämnde parlament, Hvad Hr Printzenskölds anförande beträffar, så får jag säga, att den värde talaren i sanning derigenom ganska kraftigt understödt mig.
Han har nemi. vitsordat mina upgifter och sålunda Den 15 Jall f. m. 323 tillkännagifvit, att det juridiska studiet i Upsala illa bedrefs, att liirarne öfverlastade lärjungarnes minne med långa schemata och .fordrade, att lagboken skulle läras snart sagdt utantill.
Det är just detta sätt att studera som jag öfverklagat och önskat ändra.
Hr Printzensköld har tillika sagt, att lärarne i stället borde för lärjungarne framställa vissa status quaestionis, vissa rättsfall, och låta dem på dessas rättsenliga lösning pröfva sin omdömesförmåga.
Nå väl, mine Hrr, just för att lärarne måtte blifva i tillfälle att på detta sätt tillvägagå, just för att det praktiska lifvet måtte gifva dem ämnen till dessa status quaestionis, yrkar jag att de måtte förflyttas till en stad, der det finnes något praktiskt lif, der deras erfarenhet kan vidgas, deras blick skärpas, med ett ord deras juridiska vetande utvecklas och fullkomnas.
Huru vill man begära, att läraren skall begagna en sådan läromethod som den af Hr Printzensköld förordade, uti en stad, der ganska få rättsfall förekomma, der någon lagskipning af mera betydenhet ej eger rum, ty den lagskipning, som utöfvas af Upsala RådstufvuRätt, erbjuder i sanning ganska ringa ämnen af interesse för det juridiska studiet.
Under sådana förhållanden måste ju en idkare af den juridiska vetenskapen i vetenskapligt hänseende aftyna och dö, ty han saknar all näring för sin vetgirighet, han saknar den vehikel för sin utveckling, som endast beröringen med det praktiska lifvet kan gifva.
Jag vördar, jag ärar och aktar vetenskapen lika högt som någon annan, jag älskar grundlighet i studier och jag har sjelf efter bästa förmåga genomgått den högre juridiska kursen, men jag måste med smärta erkänna, att jag derunder inhemtat' föga, ja snart sagdt ingen verklig juridisk kunskap.
Det lilla jag vet har jag sedermera inhemtat, men det är ganska ofullständigt, ty en god underbyggnad har saknats, och då en värd talare åberopat exemplet af de många skickliga unga juristerna i Svea HofRätt, får jag tillkännagifva, att jag icke sällan varit i tillfälle att med dem i detta ämne samtala samt att det icke finnes någon af dem, som ej beklagat sig deröfver, att han ej vid Universitetet fått någon grundlig juridisk kunskap utan sedermera måst inhemta hvad han visste genom praxis, genom rutin och genom sedermera företagna studier, dervid bristen på underbyggnad ganska svårt låtit känna sig.
Sådan är dessa mäns, sådan är min egen bittra erfarenhet.
Det har blifvit sagdt, att för juristen, likasom för hvarje annan menniska, är utkomsten det vigtigaste.
Ja, visserligen är möjligheten att existera det vigtigaste för alla lefvande varelser, men om det är en sanning, att ingen menniska gerna vill stanna under lifvets fortgång utan att hon i allmänhet vill gå framåt, vill utveckla sitt vetande eller sin verksamhet, så följer deraf, att det icke är af någon ringa vigt för juristen att vistas i en sfer, der utveckling, der framåtskridande är för honom en möjlighet.
I Upsala är detta icke möjligt och derföre må man ej förundra sig deröfver, att ingen jurist vill aflägsna sig från det praktiska lifvet och för alltid begrafva sig i Upsala.
Jag har flera kamrater, som hafva för mig uttryckt den önskan att för en tid få intaga en professorsstol men tillika sagt sig ej våga taga ett sådant steg, emedan 324 Den 15 Juli f. ra. återgången till det praktiska lifvet derigenom sannolikt skulle blifva för dem omöjlig.
Annorlunda är förhållandet annorstädes.
Jag känner flera ledamöter uti Norriges Höjeste Het, sorn ifrån att. vara praktiska jurister blifvit
Professorer och sedermera ingått i nämnde Kätt, dit de medfört det mera utbildade tlieoretiska vetande, som de under utöfvandet af Professorskallet inhemtat.
Det är på detta sätt sorn denna domstol törvärfvat det stora anseende, som den nu så rättvist åtnjuter.
Man liar sagt, att derest vetenskapens idkare behörigen upmuntrades och belönades, skulle juridiska vetenskapsmän nog framträda.
Jag tror detla yttrande vara vederlagdt af hvad jag förut anfört.
Man må gifva den juridiska vetenskapsmannen huru stor lön som helst, så vill lian, om lian lifva'3 af verklig kärlek till sin vetenskap, ej flytta till Upsala, och om han gör det, så skola hans insigter utan tvifvel förminskas i st. f. att utvidgas, ty han skall sakna allt det understöd, som det praktiska lifvet gifver, all den gagneliga inverkan, som umgänget med andra vetenskapsmän utöfvar.
Man har visserligen emot mig anmärkt, att vi haft ganska utmärkta jurister, af hvilka flere varit Akademiska lärare —- och deribland vill jag särskildt nämna den utmärkte Pofessor Calonias i Abo — men jag säger ännu en gång, att detta har varit under förflutna tider, då vetenskapen ej stod på samma ståndpunkt sorn nu.
Man har äfven tillvita! mig, att jag icke skulle upskatta förtjensten hos några af de juridiska Professorer vi f. n. ega.
Jag erkänner villigt Professor Bergfalks mångsidiga kunskaper, hans utomordentligt stora beläsenhet, men jag tror icke, att han kan anses vara fullt lämplig till att undervisa i den praktiska vetenskapen, och jag tror, att han sjelf medgifver sig sakna de dertill erforderliga egenskaper.
Jag erkänner jemväl Professor Schlyters stora förmåga och öfverlägsen kunskaper, men jag vågar ändock fortfarande påstå, att den juridiska bildningen i landet öfverhufvud står på en ganska låg ståndpunkt, ja på en lägre än man i Sverige uti mannaminne någonsin sett.
Och då jag jemför den juridiska bildningen med den medicinska, som åter står högre än någonsin förut, samt försöker att utröna orsaken till denna olikhet, tror jag mig finna den deri, att den ena vetenskapen har en institution i hufvudstaden, den andra icke.
Tron J verkligen, mine Hrr, att en Berzelius, en Huss, en Retzius skulle vilja lefva i Upsala eller Lund, utan dagligt umgänge med vetenskapsmän och yrkesbröder och utan det vetenskapliga lif, som derigenom underhålles oell utvecklas?
Tron J, att de velat flytta till ett ställe, der endast 4 å 5 läkare finnas?
Det har blifvit sagdt, att den medicinska bildningen skulle stå högre än den juridiska, derföre att ett större antal personer egnade sig ' åt det förstnämnda yrket.
Jag är icke i tillfälle att anställa någon räkning, men jag tror, att i vårt land är juristernas antal ungefärligen lika stort som läkarnes.
Man har vidare sagt, att en HofRättsAssessor ej skulle vilja söka en Professorsplats derföre, att han derigenom beröfvade sig tillfälle att mångdubbla sina inkomster.
En Assessor är icke Den 15 Juli f. m. 325 i tillfälle att skaffa sig några större bi-inkornster, men deremot är en Professor dertill oförhindrad.
En Assessor får icke befatta sig med någon annan juridik än den lian utöfvar inom den domstol lian tillhör, men en Professor kan åtaga sig hvilken juridisk angelägenhet som helst.
Emot mig har äfven blifvit åberopad t det förhållande, att i England, hvars juristers grundlighet man ej kunde bestrida, finnes det ej något Universitet i hufvudstaden London, men viii i de smärre städerna Oxford och Cambridge.
Mine Hrr, vi måste i allmänhet noga akta oss för jemförelser emellan våra och engelska förhållanden, likasom emellan våra och tyska förhållanden, ty det finnes en mängd omständigheter, som göra sådana jemlörelser och de deraf dragna slutsatser särdeles vanskliga.
Orsaken hvarföre den engelska jurisprudensen går framåt är den, att det finnes flere juridiska institutioner och undervisningsanstalter i London, der den unge juristen erhåller sin egentliga praktiska bildning, ty i Oxford lärer han hufvudsakligen blott den Romerska Rätten.
Hvad åter angår det förhållande, att Tyskland eger en mängd Universiteter celi af dem ett stort antal förlagda i smärre städer, så får jag säga, att jag för inin del ingalunda har något deremot, att det finnes flere Universiteter äfven i Sverige, hvarföre jag icke heller vill att Universitetet i Lund skall nphöra; men jag frågar: hvar finnas de stora vetenskapliga namnen?
Pinnas de vid Universiteten i hufvudstäderne eller i småstäderne?
Svaret torde vara gifvet.
Att man i en mängd af Tysklands smärre Stater med mycket små ressurser icke företager sig att flytta Universiteten från småstäderna till hufvudsta derna, som ofta icke äro mycket större än de förra, torde icke förefalla underligt; men nämn mig för öfrigt något land, som ej har Universitetet i sin hufvudstad?
Slutligen har man vidrört den politiska sidan af saken och framhållit olägenheterna af att hafva en orolig och eldfängd studerande ungdom i hufvudstaden.
Lyckligtvis äro vi här i Sverige icke särdeles fallna för att göra revolutioner och andan hos våra studenter torde icke få anses vara revolutionär.
Vi hafva ju redan flere undervisnings anstalter i Stockholm och deribland KrigsAkademien på Carlberg, med omkring 200 lärjungar, men jag har aldrig hört omtala?, att ungdomen hvarken der eller vid något annat läroverk ådagalagt några revolutionära tänkesätt, och icke heller tror jag, att något sådant i framtiden är att befara.
Att det större tillfället till umgänge med familjer här än i Upsala skulle vara en större motvigt emot de så mycket omtalade frestelserna, än källarlifvet i Upsala, anser jag vara åtminstone sannolikt.
Jag har redan yttrat min åsigt om sedligheten hos de studerande i Upsala och jag tror, att den skulle blifva snarare bättre än sämre, om Universitetet förlädes hit.
Huru mycket flere tillfällen till inackordering hos familjer finnas icke bär?
Huru många föräldrar, som nu med ganska stora farhågor sända sina söner ifrån sig till Upsala, skulle icke under längre eller kortare tider vistas med dem i Stockholm, om
Universitetet funnes här?
Det torde icke heller böra förbises, att en stor del af Upsala stu - 326 D en 15 Juli f m. denter eller omkring ^ komnaer från Stockholm och således, om Akademien vore här, finge fortfarande lefva hos sina familjer, i sina hem, till stor fromma för deras sedlighet, ty, i min tanke, är familjelifvet det säkraste hägnet emot frestelserna, och dessutom, mine Hrr, böra vi ihågkomma, att studenterna i Upsala äro eller åtminstone anse sig vara de förnämsta i detta lilla samhälle, riktiga matadorer, som man säger, och att de derföre såsom stadens tongifvande eller lejon, lefva med en viss lyx och taga sig en mängd friheter, som göra upseende i en småstad men skulle obemärkta försvinna i en hufvudstad.
I medvetandet att ens görande och låtande tilldrager sig upmärksamhet, gör upseende, ligger en ganska stor frestelse för ungdomen till öfverdådigt lefnadssätt, men om en student här i staden skulle tillåta sig någon extravagans, blefve han lika obemärkt som en gymnasist, stadd på rummel.
Och hafva vi erfarit, mine Hrr, att våra gymnasister ådagalagt någon särdeles stor osedlighet, att de i moraliskt hänseende stå vida under t. ex. djeknarne i Strengnäs?
Jag åtminstone har ej hört något sådant, rnen väl har jag hört, att våra gymnasister i allmänhet förhålla sig ganska väl.
Tanken att söka afhålla den studerande ungdomen från frestelser, att söka förhindra hvarje tillfälle till förströelse var för en tid sedan med särdeles förkärlek omfattad och äfven utförd af de akademiska fäderne, men man har numera sett sig tvungen att frångå denna åsigt, så att man för några år sedan tillåtit skådespels upförande under läseterminerne, hvilket förut ansågs vara alldeles förskräckligt farligt och sedeförderfvande.
Jag tror för visso, att ungdomens sedlighet skulle vinna genom ädlare nöjens trädande i de råares ställe, genom utbyte af det egentliga tidsfördrifvet om qvällarne i Upsala, kroglifvet, mot de många tillfällen till estetiska njutningar, till bildadt umgänge, till förströelser i sällskapslifvet som Stockholm erbjuder.
Och huru många tillfällen till utvidgning af deras kunskaper, till förädling af deras smak skulle ej de studerande ega härstädes?
Alla våra samlingar, våra museer m. m. skulle ju erbjuda dem sina skatter för tillfredsställande af deras vettgirigliet, för väckandet af deras skönhetssinne.
Och Professorerne sedan, mine Hrr!
Tron J, att de icke skulle tvingas att åt sina föreläsningar gifva mera lif, mera interesse?
Tron J, att det här i Stockholm skulle vara nffijligt för en Professor att termin frän termin, år ifrån år sitta och föreläsa ett och samma s. k. colJegium, som de studerande så väl känna, att de sitta med detsamma skrifvet och följa med Professorn från perm till perm, för att kontrollera honom, i fall han företoge sig att i någon mån förändra detsamma?
Jag tror, att sådant icke här skulle kunna passera, utan att väcka harm och åtlöje, jag tror, att Professorerne skulle tvingas att följa med vetenskapernas utveckling, att gifva lif och färg ät sina föredrag.
E. St:r hafva under de sednare tiderna gifvit anslag till nya Professorsstolar i naturvetenskaperna, men hafva vi sett, att någon enda utmärkt vetenskapsman velat söka en sudan plats, att t. ex. en Erdmann velat lemna Stockholm och flytta till Upsala?
Hafva vi icke tvärtom sett, att vetenskaperna, i trots af alla försök att binda dem vid Upsala, Den 15 Juli f. m. 327 flytta till hufvudstaden?
Först den medicinska, så den fysiska.
Och sjelfva studenterna följa exemplet.
Jag känner en mängd af dem, som studera i Stockholm oell blott resa till Upsala hvar gång de skola tentera i något ämne.
De läsa de handskrifna collegierna lika bra här som der.
Under tiden stå auditorierna i Upsala tomma, föreläsningarne, särdeles de juridiska, hållas för ett ganska ringa antal åhörare; ja understundom för endast 3 å 4 personer.
Jag vill icke trötta K. o.
Ad. med att längre orda i detta ämne.
Jag tror att skälen för den föreslagna flyttningen äro så öfvervägande, att R. o.
Ad. utan någon tvekan bör bevilja en återremiss af Betänk., på det att Utsk. matte blifva i tillfälle att taga frågan i förnyad pröfning.
Sparre och får med honom mig förena.
Det är blott ett af de skäl, Utsk. emot Universitetets förflyttning anfört, som ban icke till vederläggning uptagit, nemi. att den Gustavianska donationen till Upsala Högskola skulle utgöra ett hinder derför.
Jag hemställer, om man icke genom att lösrycka en del från det hela, på sätt Utsk. i en sednare del af Betänk, föreslagit, mera kränker donationsbrefvet än om man flyttar hela Universitetet?
Dessutom tror jag, att den store testatorns afsigt varit att fästa donationen vid Högskolan, och ieke ovilkorligen vid stället, der Högskolan på den tiden låg, samt anser derföre detta skäl vara ett af de svagaste.
De öfriga skälen hafva redan af Gr.
Sparre blifvit till fullo vederlagda.
Ett ibland dem är äfven det, att då jernvägen emellan Upsala och Stockholm kommer till stånd, så kommer äfven Universitetet i en tillräckligt liflig beröring med hufvudstaden.