Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om falligvärdsanstalterna äfven göra det, så undergräfvas derigenom de sjelfsläudiga handlverkarne och raan ökar de fattiges antal endast för alt söka gagna de fattige.
Alt med ett blott afstyrkande gå en sådan fråga förbi och lemna henne derhän, visar allt för mycken likgiltighet, eller brist på eftertanka, ty man slipper ej på detta -sätt från en svårighet, hvilken ändock måste lösas.
Utsk:s i denna punkt afgifna yttrande bifölls.
Sedermera förekom Utslcs yttrande om ifrågaslälld inskränkning
#f den i författn:n medgifna arbetsfrihet inom fängelserna, och anförde Hr von Hartmansdorff:
Här är samma förhållande, som jag Den 27 September e. m. 391 vid de 2:ne föreg:de punkterna anmärkt.
Följden af det låga pris, hvartill man vanligen försäljer arbeten från fängelserna, måste naturligtvis undergräfva den frie handtverkaren bestånd.
Han blir antingen fattighjon eller brottsling, måste då försörjas antingen af Staten eller af någon menighet.
Kan sådant vara klokt tillställdt?
Jag vill, i anledn. af Hr von Harlmansdorffs yt trande, anmäla, att på den Afdeln. inom Ulsk.y der detta ärende handlades, beslöts verkligen att en skrifvelse skulle lill K.
M. aflålas i den syftning, motionären föreslagit, -men upmärksamheten fastades då derpå, alt samma dag sorn Förfaltnm utfärdades, eller d. 22 Dec. 1846, allat K. M. en Skrifvelse till Fångvårdsstyrelsen, ang:de just denna 13:de §, i hvilken Styrelsen anbefalles alt tillse, det ej, genom fängelse-inrältningarnes täflan, den frie arbetarens skäliga anspråk må förnärmas, och att inom fängelserna företrädesvis verkställas de arbeten, som åro för fångvårdens och Statens eguä behof användbara, samt tångarne i öfrigt, så vidt ske kan, sysselsättas med tillverkning af sådane varor, som mindre allmänt i orten åstadkommas.
Vid detta förhållande, att K.
M. redan fästat Sin Nåd. upmärksamhet vid de ömmande omständigheter, som motionären åberopat, ansåg således Ulsk. icke skäl att besvära K.
M. med ytterligare påminnelse i ämnet.
Propos. å bifall lill Utsk;s i denna punkt afgifna yttrande blef härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, tillkäunagaf, att han funnit
Utsk:s yttrande bifölls. § is.
Beträffande först del väckta förslaget att strängare föreskrifter i afseende på handlverksvarors stämpling måtte meddelas, yttrade Hr von Hartmansdorff:
Denna punkt rörer ett förslag alt alla handlverksvaror skola med stämpel förses.
Sådant har visserligen, på sätt Utsk. anmärkt, sina stora svårigheter, enär sjelfförsörjare äga, åstadkomma handlverksvaror, så mycket de förmå.
Hade man åtminstone föreskrifvit stämpels anbringande på mästares handtverksarbeten, så hade köpare kunnat komma i tillfälle att urskilja dem från sjelfförsörjares tillverkningar, och sålunda taga sig till vara för sämre arbeten.
Men som Utsk. förmodligen velat gynna sjelfförsörjarne, på mästarnes bekostnad, så har det icke gjort en sådan framställning.
Jag beklagar detta förhållande, emedan jag tror alt det kommer alt skada i st. -f. att gagna allmänheten.
Enl. min upfatlning är det alldeles klart, alt om mäslarne verkligen göra bättre arbete än sjelfförsörjarne, så ligger det i deras eget intresse att låta stämpla sitt arbete, hvarföre jag tror alt man bör bifalla denna Utsk:s hemställan.
I Propos. lill bifall å Utsk:s i denna punkt afgifna yttrande blef 302 Den 27 September e. m. härefter framställd och besvarad med starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade sig hafva fupnil
Då sedermera Hr Gr. o. Landtm, framställde propos, å bifall lill den af Utsk. i anledn. af Hr Dalmans motion tillstyrkta underd. skrifvelse, ropades starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Nej. § 17- Utsk:s yttrande bifölls. * § 23.
Det förslag Lisk. här afgifvit, skulle, om det blefve lag, enl. min tanke, komma att medföra ganska stora svårigheter för de personer, som vilja aflägga mästerprof.
Det är nemi. ganska lätt förutseddf, och erfarenheten har jemväl gifvit vid handen, att de gamle mästarne ganska ogerna se ätt flere nya mästare i samma yrke upstå, och att de göra alla ansträngningar för att söka förekomma sådant och lägga hinder i vägen derför.
Det är icke många år sedan en bekant rättegång förevar, då sökanden hade 2 eller 3 gånger måst i besvlirsväg gå till Konungen, derföre, bland annat, alt då han hade varit kammakare, men ville blifva glasmästare och skulle aflägga mästareprof i detta sednare yrket, sä förelädes honom alt göra en lykta, hvars sammansättning han bevisade vara omöjlig.
Utsk. har föreslagit, att mäslerprofvel skulle utföras under tillsyn af 2:ne sakkunnige personer, af hvilka sökanden
Ange tillsätta den ene och handtverksföreningen den andre, men denna tillsyn skulle, efter ali sannolikhet, blifva så vexatorisk för den sökande, alt han icke utan betydlig tidsutdrägt och stor kostnad skulle kunna utföra sitt mästerprof.
Om man också antager, alt icke hågra hinder med flit läggas i vägen för honom, så måste det dock nödvändigt blifva för honom ganska betungande, att ständigt hafva öfver sig dessa 2 personer, sorn’ utöfva tillsyn öfver hans arbete, ty man kan icke begära att dessa båda personer skola åtaga sig ett så tidsödande göromål, utan att någon ersättning dem beviljas för deras tidsspillan.
Jag kan således icke linna annat, än att genom detta förslag ett verkligt förtryck skulle kunna och sannolikt äfven skulle blifva ulöfvadt mot de gesäller, som skulle vilja blifva mästare.
Frih. Rehbinder: R. o.
Arks liberala ståndpunkt i afseende på detta Retänk. är verkligen sä tydlig, ali det icke tjenar mycket till att söka försvara det, enär man dock lätteligen kan förutse hvad utgång saken kommer att få.
Jag vill blott med några ord uptaga Gr.
Lagerbjelkes yttrande, att de 2:ne personer, af hvilka den ene skulle utses af gesällen och den andre af handtverksföreningen, skulle hafva sökanden under ständig tillsyn hela den lid han arbetade på mästerprofvet.
Detta är icke meningen och kan icke eller så förstås, ty meningen är den, att de kunna gå .till honom och taga arbetet i betraktande, när de så behaga, hvilket icke för Den 27 September e. m. 393 deni bör blifva så betungande, ali de icke kunna göra det utan ersättning.
I öfrigt tjenar det till ingenting att uptaga Ståndets lid med någon öfverläggning härom, hvarföre jag 'inskränker mig till att yrka bifall till denna punkt.
För min del gillar jag det för slag, sorn här blifvit framställdt.
Hvarje korporation häller, nied skäl, för sin rättighet och pligt, att tillse, det inga andra medlemmar med henne införlifvas, äti dem, hon pröfva:' vara dertill värdiga.
Detta vill man dock icke medgifva handtverkarne.
Hvarföre må ej de, så väl som många andra, få afgöra om personer äro värdige att tillhöra deras yrke?
Man säger sig vilja förskaffa dem fördelär; men gör del på sådant sätt, att man uttrycker förakt för dem.
När man först genomläser del förslag, Utsk. här framställt, synes det till en början raisonnabell nog, men då man gifver sig in i tillämpningen deraf, så linner man, att det endast blir ett åternplifvande af det gamla stadgandet om skädemåstare, hvilkas tillsyn hufvudsakligen bestod deruti, att den unge blifvande mästaren skulle bjuda dem åtskillig traktering, hvilket var ganska bettmgande för hans kassa, helst han vanligen var en fattig nian och redan skuldsatt.
Hans skuld ökades härigenom, och del just på den lid, då han skulle börja att söka arbeta sig derutur.
Det är utan tvifvel af denna anledn., som Konungen ganska visligen har förändrat delta förhållande uti nu gällande Författnings 23:dje §, och i stället blott infört det stadgande, att 2:ne ojäfvige män skulle bedöma profvei.
Jag medgifver att detta icke ser så tillförlitligt ut, som då det är en af sökanden oell en af handtverk sföreningen utsedd person, hvilka skola intyga att arbetet är rinder deras tillsyn utfördt.
Men då detta förslag i sjelfva verket är overkställbar! i all sin stränghet, och en af de ledamöter, som yrkat bifall dertill, genast förklarat, att meningen blott vore den, att de då och då skulle gå till honom under den tid han arbetade pä sitt mästerprof, så tror jag att detta stadgande skulle tjena till ingenting i afseende på fördelarne, titan i stället återföra de förut öfverklagade olägenheterna.
Då fråga nyss förevar om all utsträcka skyldigheten af måsterprofs afläggande, tog jag mig friheten alt yttra huru liten garanti jag anser ligga i dessa prof.
Af samma skäl är jag äfven af den mening, alt någon skärpning i nu förevar:de afseende är alldeles öfverflödig, men väl skulle det föreslagna stadgandet ofta blifva betungande, och kunna gifva anledn. till allehanda kitslighet.
Jag får således förena mig med dem, som yrkat afslag af detsamma.
Den härefter till bifall å Utsk:s i afseende på i fråga var :de § gjorda tillstyrkande framställda propos. besvarades med starka Nej, 394 Den 27 September e.xm. blandade med Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landina, hemställde om II. o. Ad. afsloge hvad Ulsk. tillstyrkt, samt efter denna proposms besvarande med starka Ja, jemte åtskilliga INej, förklarade det hau nu funnit
Ja öfvervägande. § 24.
Såsom Ulsk. jemväl i sina motiver yt trat, är detta förslag helt och hållet beroende af och en följd äf förslaget till förändring af 3:dje §:n.
Då nu R. o. Ad. afslagit detta förslag, måste deraf följa att R. o. Ad. afslår jemväl detta, hvarom jag vördsamt anhåller.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade' att han, då Ulsk:s i afseende på ifrågavande § gjorda förslag blott var en följd af eli tillstyrkande, som R. o. Ad. afslagit, finge hemställa om R. o. Ad. afsloge Utsk:s förevar:de förslag.
' Ropades Ja. §§:ne 26 ock 2S.
Utsk:s härom afgifna yttranden biföllos. § 29.
Här är fråga om att gesäller skola jemväl få deltaga såsom ledamöter i handlverksföreningen.
När, år 1848, represenlalionsfebern var i svang här i landet, så yrkade man, pä den liberala sidan, som äfven nu har öfverhand, att arbetare och gesäller skulle få representations-rätt vid Riksdagarne.
Nu deremot, då det är fråga om, alt låta gesällerna få representationsrätt, inora det egna yrkets angelägenheter, då sätter man sig deremot.
Ar det sammanhang i ett sådant förfarande?
Eller är det icke snarare afvoghet mot handtverkare och gesäller.
I Preussen är, genom 5:te §:n i Förfaltmn af den 9 Febr. 1849 ett så kalladt Närings-Råd uprättadt, der icke allenast handtverksmästare och fabriksidkare, utan äfven gesäller och fabriksarbetare hafva inträde.
Dessa Närings-Råd skola utgöras af ett lika antal arbetsgifvare å den ena och arbetstagare å den andra sidan.
I näringsdomstolarne skola deremot vara flere ledamöter af arbelsgifvare och färre af arbetstagare, nemi. 7 af de förre och 6 af de sednare."
Men i bägge hänseenden har man der varit ense orny att icke blott mästare utan äfven gesäller skulle hafva rösträtt.
Detta anser jag för ruin del vara riktigt, och beklagar det sätt, hvarpå Utsk. behandlat denna fråga.
Svårligen torde man kunna finna något annai skäl dertill, än ett slags föresalls alt, i allt, ogilla hvad i delta fall föreslagits.
Jag har aldrig varit angripen af den reformfeber, hvarom Hr von Hartmansdorff talat, och har således icke handlat inkonseqvent då jag talat för det förslag Ulsk. här framställt.
Jag kan för öfrigt icke finna, alt Utsk. lagt sig emot allt hvad motionären föreslagit.
Utsk. har tvertom tillstyrkt åtskilligt, som inom detta Stånd Ihyvärr blifvit afslaget.
Detta rår dock Den 27 September e. ni. 395 icke Utsk. för, som med stor majoritet antagit en del af motionärens förslag.
På grund af de skäl Utsk. anfört, hvilka jag finnér alldeles tillfylleslgörande, tager jag mig friheten anhålla om bifall lill Utsk:s här gjorda hemställan.
Ulskis yttrande, ang:de ifrågavar:de §. § 32- * Gr.
Innan förändring i hvilken förfaltn. som hellst företages, bör väl något skäl för förändringen vara anfördt.
För min del kan jag icke finna att sådant här är gjort.
Det är redan stadgadt, att kontrakter vid de tillfällen, som här äro i fråga, skola uprättas; men att föreskrifva att sådant skall ske inför handtverksföreningar och inlagas i dess protokoll, med mera dylikt, skulle eril. min tanke icke föranleda till annat än flere utgifter, hvilka för åtskillige fattige, som här äro i fråga, skulle blifva ganska betungande.
Man vet ganska väl att större delen af de unga personer, hvarom nu är fråga, befinner sig uti ett ganska fattigt och utblottadt tillstånd, och mera än en gäng uptages af handtverksmästaren blott utaf barmhertighet.
Just för desse skulle det nya stadgandet blifva > ganska betungande, och mera än en gång leda dertill, att mästarne icke taga dem lili sin lära, utan de få förblifva i sitt förra utblottade tillstånd.
Finge handtverksföreningarne laga del i denna sak, så kunde det ofta hända, att, trångbröstade som åsiglerne stundom äro i dessa föreningar, skulle de kunna begagna sig af denna deras rätt för alt för en företagsam mästare försvåra antagandet af lärlingar.
De kunna väl icke neka honom det, men de kunna för honom upställa många svårigheter, som för honom vore ganska betungande.
Jag tror mig härmed hafva visat de olägenheter, som genom det nya stadgandet lätt kunna npkomma, hvaremot Utsk. blifvit skyldigt bevisning för dess behöflighet och nytta, hvarföre jag vördsamt anhåller om afslag å denna punkt.
Utsk. har gjort detta förslag till mästares och lärlingars ömsesidiga belåtenhet, ty det lärer ofta hända, att lärlingar antagas utan kontrakt, hvaraf följden blir antingen den, att de inom kort tid lemna mästaren, eller blifva af honom bortkörde.
Detta förslag skulle förekomma ett slikt förfarande, och vore således, enl. min tanke, ganska tjenligt, men då jag finner att, så snart Utsk. tillstyrkt något af motionärens förslag i väsendtligare delar, så vinner det icke bifall inom detta Stånd, hvars lid dessutom redan genom detta Betänk, blifvit nog anlitad, så vill jag, för att icke onödigtvis förlänga diskussionen, inskränka mig till att anhålla om bifall till denna punkt, ehuru jag kan förmoda alt det icke beviljas. i Hr von Hartmansdorff:
Om kontrakt mellan mästare och lärlingar skola bibehållas, så är jag visserligen af samma mening, sora den Utsk. framställt och Frih.
Rehbinder nyss försvarat.
Den 27 September e m.
Men jag anser del vara eli misstag, en oklokhet, att någonsin fordra sädane.
Om man ville begära skriftligt kontrakt mellan hvarje husbonde och hans tjenstehjon, sä skulle förmodligen hela Sveriges allmänhet skralta deråt.
Efter som man icke kan »prälla sådana öfverenskommelse!' mellan husbönder och tjenstehjon, så har Konungen utfärdat en tjenstehjonsstadga, som är allmänt kontrakt mellan husbönder och tjenare.
Sådan skrå-ordningen tillförene var, gällde hon, på samma sätt, för mästare, gesäller och lärlingar i allmänhet.
Nu bar man borttagit henne och infört kontrakt, hvilka, såsom Frih.
Rehbinder nyss nämnde, merändels uraktlåtas.
Lärlingarne kunna icke sjelfva uprätla ett sådant, och om de hafva mödrar eller ändra personer, hvilka om dem draga försorg, så kunna dessa, hvilka vanligtvis äro fattiga och okunniga, icke heller göra del.
De äro belåtna blott de få gossarne försörjda och fästa sig föga vid vilkoren.
' Delta är således ett misslyckadt stadgande, och bevisar med huru liten omtanke man upgjort denna Förfalln. och huru overkställbar hon i vissa delar år.
Afven jag anhåller om afslag å denna del af Betänk., dels på grund af de skäl Gr.
Lagerbjelke redan anfört, och dels äfven på grund utaf några andra.
Haudtverksföreningen sammanträder, såsom kändt är, blott en gång i månaden.
Skola då lärlingarne vänta till nästa sammanträde för att blifva antagne?
En annan omständighet, som hade bordt vara i Betänk, med kursiv stil utmärkt, är att till handlvetksföreningens kassa 1 R:dr b:ko sktdle erläggas, hvilken afgift troligen kommer att drabba lärlingen.
Jag vill anföra ett annat vigtigare skäl, hvilket föränledt mig att yttra mig emot detta förslag, och som visar huru farligt det är att lappa på en Förfalln.
Det står nemi. i 34:de §:n: ”Då gesäll skall anställas till arbete hos fabriks- eller handtverksidkare, uprältas kontrakt derom för högst 3 år, på sätt i 32:dra §:n sagdt är.”
Således skulle, äfven då gesäll hos mästare antages, kontrakt dem emellan inför handtverksföreningen upgöras, men detta har ingalunda varit meningen, så myckel mindre, som både motionären och åtskillige af Utsk:s ledamöter varit af den tanken, alt kontrakt för gesäller icke borde finnas.
Om således 32:dra §:n godkändes, skulle en förändring vidtagas, som hvarken motionären eller Ulsles pluralitet åsyftat.
En värd talare har såsom ett skäl för Utsk:s förslag anfört, att, ehuruväl det f. n. vore föreskrifvet, att kontrakter skola uprältas, så sker sådant ändock icke.
Ett mycket bättre korrektiv emot detta missbruk, än del Utsk. föreslagit, förefinnes redan och tillämpas uti vår största fabriks-stad samt bar der visat sig ganska välgörande.
Man går der så tillväga, att om en lärgosse inträdl uti lära utan författningsenligt upgjordt kontrakt, och någondera sedan vill skiljas ifrån den andra, anses denne lärgosse hafva varit i tjenst enl. tjenslehjons-sladgan.
Delta korrektiv, som är vida kraftigare än det Utsk. föreslagit, är tillika mera lagligt, ty då gesällernas och lärfingarnes förhållande till mästaren är ett undantag, så måste den allmänna författnm kunna och böra till - Den_27 September e. m. 397 lämpas så snart icke kan visas, alt special-författningen är tillämplig, hvilket naturligtvis icke kan vara fallet, då de serskildt stadgade fordringarne icke blifvit upfyllde.
Jag fortfar i min vördsamma anhållan oni afslag å denna punkt.
Jag instämmer tili den bär gjorda anhållan om afslag, oell ber att lill hvad förut blifvit yltradt få lägga eli nytt skäl.
Det är sannt, såsom en talare yttrat, att det för lärlingarne torde möta svårighet vid att upgöra konlrakter, men man måsle också observera, alt när sådana kontrakler ingas, göras de för det mesta lill mästarnes förmån.
Det är- nemi. gifvet, alt mästaren icke har någon synnerlig nytta af gossen under början af bans lärotid, och det är således hans intresse att få ett kontrakt upgjordt, som skall binda lärlingen vid bans verkstad under (lere år, äfven sedan han hunnit lära något af handtverks.
Detta är ganska billigt, men i sammanhang härmed följer också ett intresse, att göra denna lärotid sä lång som möjligt, och den, som har någon erfarenhet utaf huru det tillgår, vet ganska väl, att föräldrar och målsmän ofta åro så lättsinnige, alt, blott för att få uppehälle åt en gosse, sorn befinner, sig i en ålder af 10 ä 12 år, ingå på alt han får förskrifva sig på huru lång lid aom helst.
Derföre anser jag den gräns, nämnde förfalln. stadgar för en sådan förskrifning, vara ganska lämplig och nyttig, och jag förstår icke huru Utsk:s
Hrr ledamöter kunnat vara så förbiseende, alt de uti nu föreslagna § helt och hållet hafva bortglömt detta stadgande, genom hvilket uraktlåtande. missbruk ifrån mästarnes sida lätteligen kunna upkomma.
Det är egentligen pä denna grund jag anhåller om afslag å denna punktur von Hartmansdorff:
Den händelse Gr.
Lagerbjelke omtalat, ali man, i vår största fabriksstad, har nödgats taga sin tillflykt till tjenstehjons-stadgan, bevisar oriktigheten att hafva borttagit de gamla fabriks- och skrå-ordningarne.
När man för fabriksoch händtverks-arbelare icke längre liar någon allmän förfalln., sorn gäller, i st. för kontrakt, så mäste roan taga sin tillflykt till tjenstehjons-stadgan, hvarigenom lärlingarne, i stället att -uphöjas, blifvit nedflyttade i tjenstebjons-klassen.
Förhållandet mellan lärlingen och mästaren är detsamma som mellan Extra-ordinarien och Just.-StatsMinislern.
Den förre kan med liden blifva Stats-Minister, roen förhållandet mellan husbonde och tjenstehjon är, såsom mellan Ministern och vaktmästaren, ty denne kan icke blifva Minister.
Således hafva Hrr Irberalisler förringat riem de velat gynna.
Så går det med kortsyntheten!
Jag ber eudast att, med anledn. af den siste värde talarens yttrande, få med några få ord fästa upmärksamheten derpå,, att om, under de i hans tanke lyckliga tiderna, under skrå-ordningen, någon hade kastat skråförfattn:n å sido, och i sitt hus uptagit en pojke, anseende' honom såsom lärling, men ulan att i sitt aftal med honom efterfråga skrå-författn:n, så hade det troligen galt såsom jag nyss sade, eller alt tjenstehjons-stadgan hade tillämpats. 398 Den 27 September e. m.
Så länge skråförfaltn:n gällde, kunde icke Ijenstehjons-stadgan tillämpas på lärlingarne.
Den härefter först till bifall å Utsk:s förevar:de förslag framstälda proposm besvarades med starka
Nej, jemte ett eller annat Ja, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde örn R. o. Ad. behagade afslå samma förslag, samt, efter denna proposms besvarande med starka
Ja, jemte några Nej, förklarade sig hafva funnit Ja öfvervägande. §. 33. \
Härvid förekom först Ulsk:s afstyrkande yttrande om föreslagen ändring uti den vederbönde sockne-nämnd medgifna rättighet alt gesällbref utfärda, och yttrade sig derom Hr von Hartmansdorff:
Motionärens förslag åsyftar här ändring i socknenämnds rättighet att utfärda gesällbref.
Kan någonting vara förvändare, om jag pia begagna eli sådant ord, än att npdraga åb sockne-nämnd ett dylikt brefs utfärdande?
Der finnes måhända ingen medlem, som förstår något af det handtverk, nämnden skall bedöma.
Om annan sakkunnig och erovärdig person gifvit lärlingen ett intyg, att han förstår sitt handtverk, så måste sockncnämnden meddela honom gesäll-bref, ehuru hori icke kan bedöma, om belygsgifvaren sjelf är sakkunnig eller ej.
Lil sådant förfarande visar en fullkomlig likgiltighet för gesäll-brefvet.
Hvartill tjenar då att bibehålla det?
Antingen bör man göra inrättningen riktig, eller ock låta gesäll-brefvet fara.
I anledn.af den siste värde talarens anmärkn., ber jag ali fåjjfäsla upmärksamheten på 33:dje §:n i nu gällande Handt verksOrdn.
, i afseende på den af honom anmärkta rättigheten för sockne-nämnd alt utfärda gesäll-bref.
Der står nemi.: ”1 hvarje fall vare lärling eller annan arbetare, som upnåtl 18 års ålder och vunnit nöjaktig färdighet och kunskap i något handtverk eller annan handtering, samt derom företer betyg af sakkunnig och trovärdig person, berättigad att, såvida han begått Herrans Heliga Nattvard och något icke är emot hans frejd att anmärka, af vederbönde fabriks- eller handlverks-förening i stad, der han vistas, eller om han är boende på landet, af vederbönde socknenämnd förses med gesäll-bref emot lösen af en R:dr.”
Det är således ett vilkor för socknenämnden eller den auktoritet, som underskrifver gesäll-brefvet, alt lärlingen skall förete betyg af sakkunnig person, att han eger kunskap och färdighet i handlverket.
Det är således icke alldeles samma casus, som Hr von Hartmansdorff supponerat, efter hvad jag kunnat förstå.
Jag har just sagt, att sockne nämnden icke förstår att bedöma om en person, som gifver sig ut för alt vara sak-kunnig, är det eller icke.
Det är derföre jag ej anser henne kunna utfärda tillförlitligt gesäll-bref.
Då nu propos. till bifall å Jötsk:s yttrande blef framstäld, ropades starka Ja, jemte några Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, det han funnit
Den 27 Sep leni lier e. m. 399 Beträffande sedermera Ulsk:s förslag rörule förhöjning af afgiflen för gesäll-bref, anförde Gr.
Den punkt, som nu är under öfverläggning, angår en fråga af föga vigt, och om Förfaltn.-n innehölle hvad som här föreslås eller 1 R:dr 16 sk. lill lösen för gesällbref, och det vore föreslaget att nedsätta den lill 1 R:dr, så skulle jag motsätta mig en sådan förändring.
Jag anser nemi., att då en Förfatln. förefinnes, bör densamma icke utan anförda giltiga skäl förändras, men jag har här icke sett något enda skäl anfördt, hvarföre det skulle vara tjenligare att hafva 1 R:dr 16 sk. till lösen, än 1 R:dr, såsom nu är föreskrifvet.
Jag anhåller derföre alt vi mätte få vidblifva hvad nu stadgadt är, intill dess något bättre gif ves med bestämda skäl för sig.
Efter först till bifall å Utsk:s j denna punkt afgifna förslag framstäld proposition, som besvarades med Nej, blef detsamma af R. o. Ad. afslaget. §. 34.
Hr von Hartmansdorff: Medgifvande! alt en Förfatln. icke efterlefves, bevisar antingen hennes olämplighet eller handhafvarnes vårdslöshet.
Lika gerna som man anbefaller de kontroller, hvilka här fordras, borde man äfven påbjuda skriftliga kontrakts upgörandc med utvandrade Dalkarlar, Dalkullor, Wermländningar och dylika, som arbeta än här, och än der, under vissa veckor, eller månader.