Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
En värd talare har sagt, att den förändrade lagstiftningen i afseende å räntan ej kan utöfva något inflytande på tillgången på förlag inom jordbruksnäringen, enär det är föreskrifvet, att å försträckning emot inteckning ej högre ränta än 6 proc. får tagas.
Det torde emedlertid icke vara den värde talaren obekant, att derigenom att de enskilda bankerna och andra större penninganstalter erhållit rättighet att taga högre ränta än tillförne, har det äfven blifvit för dem möjligt att betala högre ränta än förut och att derigenom draga till sig betydliga andelar af de små kapitaltillgångarne i landet, hvilka förut varit i jordbrukets tjenst; och att de öfverföra dessa tillgångar till den s. k. större rörelsen, der de utlånas på kortare tid.
Häruti bör man till stor del söka anledningen till de svårigheter af ganska betänklig art, hvilka för närv:de förefinnas inom jordbruksnäringen.
Det missförhållande, som sålunda genom den förändrade räntelagstiftningen uppstått, att nemi. de kapitaltillgångar, hvilka förut kommit jordbruket till nytta, numera i följd af den kortare utlåningstiden blifvit dragne till andra rörelsegrenar, måste med det snaraste afkjelpas, såvida ej jordbruksnäringen helt och hållet, skall undergräfvas.
Det är olyckligt, att denna näring skall vara så skuldsatt, och önskligt vore, att den kunde komma i ett fördelaktigare tillstånd; men att söka uppnå detta mål på det sätt, den värde talaren föreslagit, memi. att alla skuldsatta jordbrukare först skulle bringas till ruin, anser jag vara så radikalt, att det ligger i samhällets intresse att söka förebygga en sådan ytterlighet.
Nu vore meningen att söka afhjelpa det onda Den 126 Mai e. m. genom att utgifva ifrågav:de obligationer och att sålunda genom att tvinga den jordbrukande allmänheten till successiva besparingar skapa kapitaltillgångar, hvilka skulle komma jordbruksnäringen till godo.
Man har sagt, att den föreslagna åtgärden skulle komma att förminska bankens förmåga att upprätthålla myntvärdet.
Om så i ringaste mån vore förhållandet, skulle jag visserligen vara den siste att förorda en dylik åtgärd; men någon sådan påföljd är deraf ej att befara, enär den tvertom kommer att föröka bankens säkerhet.
De nu rådande förhållanden äro af vida farligare beskaffenhet för banken, enär en mycket mera oinskränkt magt nu är lagd i fullmägtiges händer.
Också har det i följd af innehållet i förev:de paragraf inträffat, att fullmägtige bundit en stor del af bankens medel sålunda, att de ej kunna lösgöras.
Man har vidare anmärkt, att Utsk:t ej uttryckligen bestämt, af hvad beskaffenhet de föreslagna obligationerna skola vara.
Om man emedlertid läser de punkter af förevarande Betänk., hvilka beröra detta ämne, och dermed jemför det Betänk., som under förmiddagens plenum förevar till behandling, så kan enligt min tanke någon villrådighet ej uppstå derom, att de skola vara af beskaffenhet, att lätt kunna afsättas.
Meningen är endast att söka befrämja omsättning af Hypotheksbankens obligationer, och att Fullmägtige ej skola vidtaga den föreslagna åtgärden förr eller vid andra tillfällen, än fördelaktiga vilkor erbjuda sig och bankens tillstånd det medgifver.
Enligt nu gällande föreskrifter skulle jag för min del anse mig alldeles förbunden att uppköpa sådane obligationer, som fullmägtige köpt.
Om man derför nu ej antager det af Utsk:t föreslagna tillägg till förev:de paragraf, så kommer den gamla föreskriften att qvarstå oförändrad, i följd hvaraf fullmägtige kunna fastläsa bankens fonder sålunda, att de ej med lätthet kunna blifva tillgängliga.
Det är naturligt, att då det föreskrifves, att obligationerna skola på 10 år amorteras, så måste för hvarje år finnas en tillgång, motsvarande af det värde, samtlige obligationerna representera.
När således årligen ett sä betydligt belopp är tillgängligt, är det sannolikt, att det är fullt tillräckligt för inlösen af de obligationer, hvilka under året för sådant ändamål presenteras; och då de löpa med gångbar ränta, är det ej antagligt, att innehafvarne till något betydligare antal önska få sina penningar tillbaka.
Långt ifrån att jag anser den föreslagna summan vara för liten, tror jag, att den skall visa sig vara fullt tillräcklig, allenast obligationsrörelsen kommer riktigt i gång.
Det är just för att åstadkomma en möjlighet för banken att få sådana papper, som den när som helst kan realisera, som det ligger i bankens eget intresse, 500 Den 26 Maj e. 111. att befrämja en sådan rörelse.
Den gejiaste vägen i detta hänseende vore naturligtvis att använda Statens obligationer, enär de skulle blifva mest begärliga; men att begagna bankens medel till sådant ändamål vore att draga dem från användning uti industriens oell näringarnes tjenst.
Det skäl, som enligt min tanke är det kraftigaste, men sorn af mina motståndare blifvit anfördt såsom motiv till afslag, är just bankens säkerhet.
Det är nemligen enligt min tanke icke möjligt att längre fortgå på den bana, banken hittills beträdt, utan den bör använda sina fonder äfven till lån på längre tid.
Följden deraf behöfver ingalunda blifva, att banken, i händelse en finansiell kris inträffar, finner sig oförmögen att hastigt få sina medel disponibla.
Det är i allmänhet origtigt af en bank att vända sin rörelse åt ett enda håll.
Derför bör äfven hvarje bank röra sig med obligationer, hvilka äro lätt realisabla, ty derigenom tryggar den sig sjelf och utgör på samma gång ett kraftigt stöd för allmänna rörelsen.
Nu är meningen med ifrågav:de förslag att. afhjelpa de brister, hvaraf vår bankrörelse hittills lidit, samt att, på samma gång man ställer så till att bankens fonder ej nedläggas uti en enda sorts papper utan i flere, man åvägabringar en rörelse, hvarigenom banken med lätthet kan åtkomma sina medel.
Enligt min tanke innebär således förslaget det kraftigaste medel att trygga den allmänna rörelsen och bankens egen säkerhet; och jag är' öfvertygad, att, om mina motståndare ville rätt djupt intränga uti förhållandena, skulle de ej tveka att godkänna det; ty jag fruktar, att om det ej nu antages, skall erfarenheten en gång visa, hvilken fara banken löper genom att använda sina medel hufvudsakligen till en enda rörelsegren.
En af mina vänner på detta rum har sagt, att det vore en pligt för alla dem, som egde insigt uti bankaffärer, att yttra sig i denna fråga.
Då jag vid tvenne riksdagar haft det hedrande uppdraget att deltaga i Banko-Utsk:ts öfverläggningar och jag äfven varit representant vid den riksdag, då öfverflyttning af fastighetslånefonden egde rum, anser jag mig, om icke pligtig, åtminstone berättigad att med några ord deltaga i nu pågående öfverläggning.
Jag vill dervid först fästa mig vid det hufvudskål, som af förslagets motståndare blifvit andraget, nemligen den stora fara för banken, som ett bifall till förslaget skulle komma att medföra.
Jag har svårt att göra klart Den 26 Maj e. m. 50! för mig huru en riksbank, hvars grundfond vid sednaste riksdagens slut utgjorde 29 millioner, men då bestämdes till 25 millioner, skulle kunna lida våda deraf, att den använde 1 i million till en viss rörelse.
Den förste talaren har sagt, att om till nämnda ändamål nu tages 1 ' million, så skulle i en framtid än mera komma att dertill användas; och han förklarade sig vilja bespara R. o. Ad. den sorgliga beskrifningen på de följder, som deraf skulle uppkomma.
En dylik omtanke för de verkningar, framtida beslut möjligen kunna medföra, är visserligen ganska lofvärd; men här är ju endast fråga om de följder, förev:de beslut kan medföra; och detta beslut omfattar ju endast ett belopp af 1 million, hvarmed afses att träda emellan och skaffa kurs åt hypoteksbanken obligationer.
Om man nu antagar, att obligationer köpas vid särskildta tillfällen till ett belopp af t. ex. 500,000 rdr hvarje gång, så, äfven om de måste säljas med någon rabatt, dröjer det dock mycket länge, innan någon fara för hela den ifrågav:de summan kan uppkomma.
Således tror jag att denna farhåga för bankens säkerhet saknar all grund.
Det förundrar mig högeligen, att på detta rum, der jordbrukets intresse borde hafva så många målsmän, man tyckes vara döf för dess när v: de betryck, enär man icke vill gå in på att lemna denna näring en i sjelfva verket så liten hjelp som den nu ifrågav:de.
En talare midt emot har sagt, att om papperen blifva goda, behöfva de ingen hjelp, enär en god vara alltid är afsättlig.
Frihandlare som jag är, vill jag ingalunda bestrida detta, men det skadar i allmänhet ej, att, när man vill sätta ny vara i marknad, man eger vänner, som uppköpa den och derigenom för densamma ingifva förtroende, och uti handelsverlden är det ej ovanligt, att en bankir, som vill sätta sina vexlar i kurs, vidtalar en annan bankir att inköpa en och annan af dem.
Ungefär på sådant sätt vore meningen, att banken nu skulle träda emellan; och om någon förlust skulle uppstå, ja, till och med om hela ifrågav:de belopp skulle gå åt, men ändamålet derigenom vunnes att skaffa hypoteksbanken obligationer kurs, så vore dock summan enligt min tanke väl använd.
Man har vidare anmärkt, att det vore orättvist att gynna ett visst slags obligationer på de andras bekostnad.
Detta låter utan tvifvel mycket vackert; men man bör besinna, att när fråga är om en riksbank, hvilken ju ej bör fastläsa sina fonder, så är det stor skilnad, om den köper obligationer, hvilka amorteras på 10 år, i följd hvaraf hvarje år af hela beloppet flyter in, eller sådana obligationer, hvarå den ej kan påräkna sina penningar på 40 ä 50 år.
Jag tror således, att den framställda anmärkningen, beträffande orättvisan af ifrågav:de åtgärd, sak - Den 26 Maj e. ro. nar all betydelse.
— Att de förut gjorda försöken att sätta en obligationsrörelse i gång misslyckats, är visserligen sannt; men, såvidt jag kunnat fatta, har anledningen dertill varit, att man utbjudit papper, som endast gifvit 5 proc.
Det är nemligen klart, att personer, hvilka pläga få 6 proc. på sina penningar, endast högst ogerna skola taga dylika obligationer.
Om man deremot, såsom meningen nu tyckes vara, utgifver obligationer å 6 proc. och säljer dem med någon rabatt, så är jag öfvertygad, att de ganska snart skola få kurs.
Icke är det omöjligt för en så beskaffad inrättning som hypoteksbanken att sätta sina obligationer i omlopp, synnerligast om den får det understöd af riksbanken, att denna tid efter annan uppköper dessa- obligationer och vid tillfälle åter försäljer dem.
Dessutom är det klart, att ifrågav:de operation skulle komma att lända jordbruket till stort gagn, enär derigenom komme att till denna näring öfverföras penningar, hvilka för närv:de användas på annat håll.
Af dessa skäl och synnerligast på grund af min önskan, att ej jordbruket skall komma att sakna allt förlag, röstar jag bifall till Utsk:ts förslag.
Efter den utredning af frågan, som Hr Mannerskantz uti sitt sednaste anförande lemnat, synes föga vara att tillägga.
Det- torde emellertid icke vara alldeles otjenligt, att någon, som ej deltagit uti TJtsk:ts förhandlingar, och således ej kan anses af detta skäl hafva någon förkärlek för dess förslag, i korthet framställer sin åsigt.
Detta har föranledt mig att begära ordet, synnerligast som åtskilliga satser här blifvit uttalade, hvilkas riktighet synes mig vara ganska problematisk.
Sålunda har man ansett att ifrågav:de förslag skulle öppna en ny väg för bankens verksamhet.
Första paragrafen af nu gällande bankoreglemente omtalar nemligen såsom föremål för bankens verksamhet äfven köp och försäljning af räntebärande obligationer.
Den ifrågasatta åtgärden innefattar ej något annat än handel med dylika obligationer; det är således en fortsättning af en verksamhet, som redan är banken anvisad.
Att man nu vill genom ett tillägg till 4:de §:n tydligare påpeka just ifrågav:de slag af obligationer såsom lämpliga för banken att köpa och sälja, kan ej förefalla mig klandervärdt, synnerligast efter de yttranden, jag hört två Hrr Fullmäktiga afgifva, och hvilka göra det för mig sannolikt, att, de åtminstone ej hafva någon serdeles förkärlek för Svenska obligationer.
Man har anmärkt, att genom den föreslagna åtgärden ej den hjelp skulle komma att tillskyndas jordbruket, som dermed åsyftas, och man har såsom stöd för denna Den 26 Maj e. in. 503 åsigt åberopat de misslyckade försök med införande af ett inhemskt obligationssystem, hvilka gång efter annan blifvit gjorda.
.Ja, dessa försök hafva verkligen adupit mindre lyckligt; men anledningen dertill är enligt min tanke att söka uti det sätt, hvarpå samma försök blifvit utförda.
På den tid, då rä ntan var nere till 4 k 4 \ proc., ville icke Hrr Fullmäktige i Riksg.-Kont. upptaga några penningar, ehuru de dertill hade bemyndigande af R.
St:r; och då likväl något ansågs böra göras, bjöds 3 proc. för de obetydliga summor, hvilka såsom lån upptogos.
På sådant sätt har man vid flere tillfällen gatt till väga, när man velat bilda ett inhemskt fondsystem.
Man har städse satt räntan lägre än den allmänt vanliga, och ej heller velat medgifva någon kapitalrabatt.
Till följd häraf hafva också obligationerna saknat begärlighet.
Lån hafva upptagits utomlands, hvilka kostat till och med 7 proc., men åt de Svenska långifvarne har man ej velat gifva ens 5 proc.
Huruvida detta kan kallas en god hushållning, derom kunna tankarna i sanning vara delade.
Månne icke anledningen till det motstånd, som yppat sig emot förev:de förslag, skulle till stor del kunna sökas just uti den öppenhjertlighet, hvarmed Frih. von Schwerin yttrat sig ang:de de funderingar, hvilka inom Utsk:t blifvit uttalade med afseende å beskaffenheten af de nya obligationerna?
Han har upplyst att meningen skulle vara att till en början på försök utgifva 6 proc:ts obligationer.
Skola nu icke alla dessa bankinrättningar, hvilka för närv:de hopsamla ganska betydliga summor från enskildta händer, befara en svår medtäflare genom ifrågav:de obligationsrörelse?
Jag vill ej påstå, att en sådan fruktan är den ledande principen; men alldeles orimligt är det dock icke att tänka sig, att de, hvilka för närv:de uppsamla enskildtas medel enrot 5 proc. på depositionsräkning, skola ogerna se, att dessa enskildta kunna köpa obligationer, som löpa med 6 proc. och hvarå räntan utfaller halfårsvis.
En talare har lagt mycken vigt å de reservationer, hvilka blifvit emot Utsk:ts förslag afgifne.
Jag har genomläst dessa reservationer; men jag måste bekänna, att jag vid denna genomläsning funnit en del satser och slutledningar sådana, att de gifvit mig anledning dervid sätta åtskilliga frågotecken.
En reservant har sagt, att det var fråga om att införa ett gåransystem.
Mig förefaller det åtminstone obegripligt, hvarest man i förev: de förslag vill spåra någon tillstymmelse till ett sådant system. •— Man har äfven anfört, att det för banken skulle ligga så mycken säkerhet uti att hafva sina fonder utlånta emot korta papper och på korta tider.
Jag trodde dock, att åtminstone de, hvilka haft sig uppdraget att deltaga i bankens 504 Den *?(
Maj e. m. styrelse år 1858, ännu hade i friskt minne, huruvida det då lät sig göra att realisera de korta papperen; jag trodde att de hade någon hågkomst af de åtgärder, hvartill fullmägtige då funno sig af omständigheterna tvungne, för att ej behöfva allt för hardt ansätta utgifvarne af dessa korta papper.
Enligt min tanke har Hr Mannerskantz fullkomligt riktigt framhållit vigten deraf, att banken ej bör använda alla sina fonder uteslutande på ett enda håll, utan att den bör skaffa sig värdepapper af sådan art, att banken i händelse af en kris kan använda dem, utan att derigenom ruinera de enskildta; och med nu ifrågav:de obligationer eger detta förhållande rum.
Det torde val vara möjligt att banken vid deras realiserande vid en sådan tidpunkt kan förlora något, men det värde, de representera, är dock åtminstone i någon mån tillgängligt.
Uppsägning af fordringar hos en mängd personer och afvaktande af utredning utaf deras konkurser är i allmänhet en dålig utväg för en bank, då fråga är att skyndsamt skaffa sig nödiga tillgångar för upprätthållande af bankens verksamhet.
För min del kan jag ej i detta förslag finna något för bankens säkerhet vådligt.
Man har anmärkt, att myntvärdets upprätthållande skulle genom detsamma kunna äfventyras.
Jag förstår ej, huru något dylikt skulle vara möjligt, äfven om hela den föreslagna summan af 11 million ginge förlorad; men då deremot, enligt min öfvertygelse, ifrågavarande obligationer aldrig kunna falla så lågt i värde, att de ej kunna med någon jemförelsevis obetydlig rabatt realiseras, skola de fastmera bereda banken en säker tillgång till upprätthållande af myntvärdet.
Förslagets anhängare tyckas förutsätta, att de, hvilka hysa betänkligheter emot dess antagande, utgå från den grundsats, att de ifrågav:de obligationerna icke innebära tillräcklig säkerhet eller äro lätt realisabla, och Hr Mannerskantz har sagt, att om hans motståndare riktigt inträngt uti systemet för den föreslagna obligationshandeln, så skulle de icke tveka att lemna sitt bifall till densamma.
Den värde talaren torde ursäkta, att jag ej eger en riktig insigt i detta system, men det härflyter deraf, att Utsk:ts förslag är så ofullständigt, att om man tror, att derpå en obligat-ionshandel med nödvändighet skall grundas, så misstager man sig betydligt.
Förslaget innebär ingenting annat, än att Riksbanken skall intill ett belopp af 11 million uppköpa af Dea 26 Maj e. ni. hypotheksbankens obligationer; men någon föreskrift för fullmägtige att sedermera återutsläppa dem i rörelsen förefinnes icke.
Jag kan derför icke fatta, hvarifrån de
Hrr, hvilka med sådan värma förorda förslaget, hemta den förutsättning, att, om detsamma antages, skall en verklig obligationshandel komma i gång och banken köpa och sälja obligationer.
För den händelse förslaget åsyftar detta, så beklagar jag djupt, att det blifvit så illa uttryckt.
Ar åter meningen endast, att banken skall för 1 i million uppköpa obligationer och sedermera skrinlägga dem, så hoppas jag, att jordbrukets ställning icke är så betänklig, att den med en sådan åtgärd kan upphjelpas.
Man har sagt, att bankens fonder uteslutande äro disponerade till fördel för industriella företag.
Jag vill emellertid hänvisa de Hrr, hvilka hysa en sådan åsigt, att taga kännedom om föredragningslistorna öfver beviljade lån; de skola då finna, att största delen af bankens fonder utgår till jordbruket.
Allmänna diskontens medel, uppgående till 10 millioner, äro nästan uteslutande till jordbrukets tjenst; likaså handels- och näringsdiskontens fonder, dessa dock ej på mer än 4 månader.
Jag tror således, att den uppgift, att bankens fonder uteslutande äro disponerade till handelns och den större industriens tjenst, icke är på verkliga förhållandet grundad.
— Hr Mannerskantz har påpekat den stora fördelen af att kunna sälja dessa obligationer i händelse af en kris.
Min insigt i hithörande förhållanden är visserligen ej stor, men så mycket tror jag mig dock veta, att det ej är synnerligen fördelaktigt, att vid ett sådant tillfälle realisera obligationer; enligt min tanke är det då vida bättre att hafva korta papper till sin disposition.
En talare har äfven framhållit obetydligheten af den föreslagna summan, 1 i million, då banken eger en grundfond af 29 millioner.
Den värde talaren har emellertid dervid förbisett, att dessa millioner ej äro tillgängliga, enär de äro disponerade till andra ändamål.
Hvad slutligen beträffar den siste talarens yttrande, att ifrågav:de obligationshandel kunde blifva en farligkonkurrent för de enskilda bankerna, får jag fästa hans uppmärksamhet derpå, att under det de enskildta bankernas ränta mot 3 månaders uppsägning i allmänhet varit 5 proc. och tillgången i marknaden på obligationer till 5 i å 6 proc. varit ganska stor, hafva hypotheksbankens obligationer kunnat köpas till 89 å 90 proc.
Jag tror således, i likhet med reservanten Professor Agardh, att, i händelse förslaget åsyftar, att banken skall uppträda såsom medlare emellan dem, som köpa, och dem, som sälja obligationer, så äro de gifna förekrifterna allt för ofullständiga.
Är åter meningen endast, att banken skall gifva 506 Den ,26 Maj e. m. en försträckning af 1.1 million, så är hjelpcn enligt min tanke allt för ringa.
Lägger jag nu till allt detta, att Preste-Ståndet med 29 röster mot 5 och Borgare-Ståndet med 42 röster mot 4 förkastat den föreslagna åtgärden, och frågan således enligt min tro måste anses förfallen, så ser jag deruti ett ytterligare stöd för min anhållan om afslag å Utsk:ts hemställan.
Jag beklagar ännu en gång, att mina motståndare ej tyckas vilja förstå frågan, sådan den är.
Sålunda har man ansett, att ifrågav:de medel skulle komma att blifva fastlästa.
Det står emellertid uti förslaget, att de företrädesvis skulle användas till att befordra omsättning af obligationerna.
Detta är redan medgifvet uti nu gällande bankoreglemente, som föreskrifver, att banken eger köpa och sälja obligationer.
Häraf synes, att det ej är fråga att införa någon ny rörelsegren.
Jag anser fortfarande, att saken är af större vigt, än det nu kan synas, enär den afser att befordra handeln med inhemska papper.
Under förmiddagens plenum har B. o.
Ad. beslutat tillstädja hypotheksbanken att utgifva obligationer; om icke Riksbanken eller någon annan penninginrättning befordrar deras omsättning, så blir nämnda tillåtelse endast ett löst förslag, — ett hittebarn, som utkastas för allmänheten.
Jag anhåller, att R. o. Ad. ville gifva detta barn behörig vård genom att bifalla Utsk:ts förevarande förslag.
Då jag icke hört någon talare omförmäla hvad jag nyss fått höra, ber jag attia upplysningsvis nämna, det Utsk:ts förslag blifvit af Preste-St:t afslaget med 29 röster emot 5 och af Borgare-St:t med 42 röster emot 4, hvarföre jag vågar hoppas, att det jemväl af R. o. Ad. skall blifva afslaget, samt sålunda Adeln iakttaga samma försigtighet, som nämnde tvenne Riksstånd, att icke kasta sig in på äfventyrliga finansoperationer.
Jag har den största aktning för det Högv.
Ståndet, men tror icke, att det företrädesvis är i besittning af djupa insigter i bankväsendet, hvarför jag hoppas, att R. o. Ad., oberoende af nämnde föredöme, skall fatta sitt beslut i frågan.
Jag hoppas, att R. o. Ad., vid detta som andra tillfällen, betraktar saken objektivt och icke subjektivt; och äfven om utgången skulle blifva en annan, än den, som jag önskar, är det allt skäl, att R. o. Ad. sjelfständigt och på grund endast af sin öfvertygelse uttalar sin tanke i den vigtiga frågan.
Den 26 Maj e. m.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad samt Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att under densamma hade yrkats dels bifall till Utsk:ts förev:de förslag och dels afslag derå samt bibehållande af det motsvarande stadgandet i nu gällande bankoreglemente; framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag, hvarvid svarades många nej, blandade med ja, och sedermera propos. på afslag derå samt bibehållande af det motsvarande stadgandet i nu gällande bankoreglemente, då svaren utföllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Frih. von Schwerin begärde votering.
Uppsattes och justerades följande voteringspropos.: »Den sorn bifaller sista delen af 2:dra punkten i Banko-Utsk:ts Mern.
N:o 27, eller det stycke, som börjar med orden: äfvensom då bankens säkerhet etc., röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår ii. o. Ad. denna del af punkten och bibehåller oförändradt det motsvarande stadgandet i nu gällande bankoreglemente.»
Nej •— 27.
Föredrogs ånyo och bifölls Banko-Utsk:ts den 22 och 23 dennes bordlagda Mein.
N:o 28, ang. instruktion för nästkommande riksdags Banko-Utsk.
Föredrogos ånyo och biföllos sammans.
Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 22 och 23 dennes bordlagda Betänkm: N:o 12, i ani. af väckt motion om ändring af 28 Kap. 7 § Byggn.-B., i fråga om ansvar för försummelse att utgöra skjuts; och N:o 13, i ani. af v äckta motioner om förändring af gällande föreskrifter ang. tiden för fullföljande af besvär i ekonomiska och administrativa mål.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo pä bordet, Stats-Utsk:ts den 23 dennes bordlagda Utlåt.
N:o Den' *6 Maj e. m. 101, i ani. af Kongl. Maj:ts Nåd.
Propos. ang. kostnadsfri utdelning af Post- och Inrikes Tidningar till alla kommuner i riket.
Föredrogs och bifölls Lag-Utsk:ts den 23 dennes bordlagda Betänk.
N:o 51, i ani. af väckta motioner om ändring af lagens bestämmelser ang. tiden för fullföljande af vad och besvär emot utslag, meddelade af Under-Rätt å Gotland.