Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ock gifvet, att tillämpning endast kan ske i mån af pastors afgång, och vore då löneregleringen upgjord och känd, så kunde det lättare inträffa att församlingarne förenade sig, och om på ett eller annat ställe större utgifter skulle behöfvas, kunde man möjligtvis ändock komma öfverens om tillämpning af det nya sättet, derföre att det åtminstone har det med sig att afgiften blir jemnare.
Då Hr Adelborg uppträdde för att bestrida det yttrande, jag i denna fråga gjort, upgaf han att enl. K. M:s Propos. skulle regleringen kunna verkställas endast vid inträffande pastors ledighet eller der pastoralkonventioner ej för längre tid äro upgjorda.
Hr Rosensvärd var något fullständigare i sina upgifter och medgaf att en sådan reglering kunde förekomma, såvida för - 256 Den 21 April t. m. samlingen och dess presterskap derom komme öfverens.
Jag ber att ytterligare få komplettera dessa upgifter.
Proposm innehåller ett [ ganska vigtigt tillägg att reglering äfven kan ske då församlingen vid inträffande pastorsledighet yrkar gällande konventions uphörarule.
K. M:s förslag söker således att underlätta för församlingen att få det nya sättet för löneregleringen tilliimpadt.
Under sådana omständigheter finnas manga ehaneer för att löneregleringen icke skall draga ut hela den tid, som förflyter till nästa reglering, och det gör att jag, i likhet med håda föreg:de talare, icke finner skillnaden emellan K. M:s Nåd.
Propos. och Utsk:ts förslag i tillämpningen särdeles stor.
Emellertid finnas vissa skäl för mig att hålla på K.
M:s förslag och jag skall straxt komma dertill.
Hr Adelborg yttrade sig något om den ojemnhet i löneregeringarne, som skulle upkoihma genom markegångspriset.
Detta är till en del af Hr Rosensvärd besvaradt.
Lönerna liro beroende af de räntepersedlar, som enligt grunden för ränteberäkningen äro bestämda-, och markegången har med den saken icke annat att göra än att löngifvarne för hvarje år betala persedlarne efter markegången.
Dessutom tror jag att den tabell, som blifvit upgjord öfver dessa ojemnheter, icke är synnerligen tillförlitlig, ty det har visserligen handt att markegångspriset under några få år, då utomordentliga förhållanden i hela Europa och särskildt i Norden egt rum. varit mycket högre än det sedermera blifvit; men en allmän erfarenhet är att allt, som utgör lefnadsförnödenheter, stigit i pris med åren.
Samma talare har jemväl yttrat sig om fördelen af den jemnhet i löneregleringen, som skulle upstå derigenom att den skulle företagas inom en viss kort tid.
Vi få dock ihogkomma att denna lönereglering i alla fall icke innehåller någonting som åstadkommer jemnhet inom hela landet.
Förhållandet inom landet är i alla fall så olika att fullkomligt olika grunder komma, synnerligen vid regleringens verkställande i Norrland och Skåne, att göra sig gällande.
Ojemnhet kommer, huru man än går tillväga, alltid att ega rum och förekommes icke genom någon brådstörtad reglering.
Den andre talaren, som yttrade sig, har tält om den otålighet, som gjort sig gällande att få löneregleringen verkställd.
Jag erkänner att en sådan otålighet röjts, ir.en hade man för några år sedan varit litet tåligare vid upgörandet af förslaget, sora sökte att afhjelpa de största bristerna, tror jag att man redan kommit till målet.
Det är således icke alltid otålighet, som först för till målet, utan snarare tålamod, och detta har jag sökt iakttaga.
Det är icke någon lätt sak att åstadkomma förändring i presterskapets löner och om det vore möjligt att komma till något godt förslag, hvarmed PresteSht finner sig tillfredsställdt, skall man icke hålla på att i en eller annan punkt få sin mening fullständigt genomdrifven.
Jag har verkligen icke i det fallet varit noggrann, men jag har ansett mig böra ge vika för det praktiska af frågan eller för möjligheten att åstadkomma någonting som kunde antagas. R. o. Ad. kan möjligen med skäl förebrå mig att jag framställt ett förslag, i hvilket PresteS:t redan beslutat en och annan förändring, och Den 21 April f. m. 267 och jag ber derföre att få säga, att jag gjort hvad på mig ankommer, för att undvika det.
Innan jag framställde förslaget till K. M., meddelade jag mig med åtskilliga af ledamöterna i PresteSt:t. enskildt och äfven vid ett mera talrikt sammanträde.
Jag måste då i en eller annan punkt afvika från hvad jag önskat, derföre att jag förutsåg omöjligheten af att få det antaget, och i alla fall det som qvarstod var en betydlig förbättring.
Jag klandrar icke att flere af de ledamöter, som då voro för förslaget, deri sedermera önska en eller annan liten förändring, ty det är ganska möjligt, att när man närmare tänker på en sak, den första upfattningen kan undergå någon jemkning; men dessa förändringar i åsigterna hos dem, som på förhand måste vara mest förtroliga med ämnet, bevisa åtminstone, att förarbetet för åstadkommandet af ett antagligt förslag icke varit litet.
Jag tror derföre också att man bör hafva inycket väseudlliga och vigtiga skäl för att frångå hvad K.
M. föreslagit och hvilket, hvad denna punkt angår, är i det mesta öfverensstämmande med hvad PresteStit önskat.
Det är på dessa skäl jag anhåller att, så vida K. o. Ad. icke finner min framställning allt för hardt vederlagd af de talare, som yttrat sig, li. o. Ad. måtte bifalla K. M:s Propos. i denna del.
Då jag begärde ordet, var det egentligen för att säga att dels K. M:s Propos., dels de af enskilde motionärer vid sednaste riksdag uttalade åsigter hafva gjort att Utsk:t framlagt det förslag, som detta Betänk, innehåller.
Sedan dess har en ledamot inom Utskit så tydligt och klart redogjort för Utsk:ts motiver, att jag knappast derom behöfver yttra mig.
Jag kau dock icke underlåta påpeka, att olikheten mellan K. förslaget och Utsk:ts är så ringa, att om detta sednare antages, skulle regleringen kunna ske på 5 år.
Jag tror dock icke att regleringen låter sig praktiskt verkställas så hastigt och Utsk:t har ieke heller tänkt sig saken så, utan yttrat att den bör ske så fort sig göra låter.
Och hvilka upgifter har man väl att vänta sig af personer, som uteslutande eguat sig åt helt andra sysselsättningar?
Afven om dertill användes vande personer, tror jag ej man kan räkna på att deuua reglering kan fullbordas på mindre än 15 å 20 års tid.
Gå vi åter till K.
Mus Propos., så finnå vi att regleringen inom pastoraterua skall ske först och främst vid inträffande afgång af pastor, och i allmänhet tror jag väl. raan kan beräkna att de flesta pastoraterua inom 20 år skola vara lediga.
I sista mom. af punkten står äfven att lönereglering kan ske, derest församling och pastor derom sig förena.
Hvem är det då egentligen, som vinner på löneregleringen?
Jo, det är pastorerne i församlingarne, ty svårligen kan man antaga att lönerna blifva för dem nedsalta, utan sannolikt är att de blifva förhöjda.
Skulle K. M:s Propos. blifva antagen, så är det just den parten som skulle hafva vinst af löneregleringen, hvilkens önskan att regleringen skulle ske successive man då går till mötes.
Jag tror att dea praktiska tillämpuingen af förslagen blir temligen lika; men det är endast, såsom H. V. 17 258 I)en 21 April f. ra. en talare sagt, för att tillfredsställa den allmänna påtryckningen, som Utsk:t föreslagit sådana förändringar, som i dess förslag förekomma.
Jag tillstyrker således bifall till K. M.s Propos. med det tillägg, som Hr Fåhraus förordat.
Den siste talaren har frågat: hvem är det som vinner på löneregleringen, och sagt att det är PresteSt:t.
Jag vill svara att det är landet i sin helhet och frågar i min ordning: hvem är det som icke vill löneregleringen?
Jo, det är just presterskapet i vissa delar af Sverige.
Det är således gifvet, att om tillämpningen upgöres på obestämd tid under de 50 år, som regleringen möjligen varade, kommer den icke att verkställas förrän vid pastors afgång från pastoratet, oaktadt jag medger att K. M:s Propos., så förtjenstfull i alla afseenden, i detta fall varit ett välbetänkt förutseende.
Men det vigtigaste af frågan är om regleringen kan ske nu eller framdeles.
Denna sak är icke af ringa betydenhet.
Här gäller nemi. frågan: skall efter så långvariga strider, hvarigenom presterskapet just eger att fullkomligt fritt verka på folket, detta förslag gå igenom.
Att låta della bero på 50 års skiften, är detsamma som att säga det soken är oviss.
Justi detta afseende är K. M:s Propos. obestämd, men deremot.
Utsk:ts förslag ganska bestämdt.
Jag medger att vid upgörandet af en sådan fråga måste många konsiderationer i afs. på PresteSt:t göra sig gällande, och jag finner äfven att en dylik konsideration inverkat på de beslut, som utgått från Ecclesiastikministern.
Eli talare har ansett det omöjligt att åvägabringa regleringen på 5 år; nåväl, låt oss då gerna taga till 10 eller 20 år; på den tiden går den nog lätt och ledigt.
Det ar således elter min tanke just sjelfva lifsfrågan om regleringen skall verkställas nu eller framdeles.
Exc. Hr Gr:n och Landtm., att derunder yrkats dels bifall å Utsk:ts förslag till förändrad lydelse af den ifrågav:de punkten och dels att R. o. Ad., med ogillande af Utskits förslag, måtte godkänna punkten, sådan den blifvit af K.
M. föreslagen, med det tillägg, att emellan order, »således» och »ovilkorligen» infördes följande mening: »derest konvention eller förening om presträttigheternas utgörande antingen icke blifvit upgjordi eller är för obestämd tid fastställd.» Härefter framställdes först propos. å bifall till Utsk:ts förslag och besvarades med starka nej jemte åtskilliga ja, hvarefter gjordes propos. å bifall till den 3:dje punkten i K. M:s Propos. med ofvanomförmälte tillägg, och då svaren dervid utföllo med starka ja och några nej, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. 4:de punkten.
Efter tillkännagifvande att
Utskits hemställan i afseende å denna punkt blifvit af PresteSit bifallen, framställde H.
Exc. Hr Den 21 April f. m. Gr. o. Landtm, propos. å bifall till samma hemställan, dervid svarades ja. 5:te punkten.
Hr Gr. oell Landtm, tillkäunagaf, att Utskits, beträffande 5:te punkten, gjorda hemställan jemväl blifvit af PresteSt:t bifallen, samt framställde derefter propos. ä bifall till samma hemställan ; och biel denna propos. med ja besvarad.
6:te punkten. H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkäunagaf, att PresteSit i afseende härå fattat följande beslut: »Utsk:ts hemställan bifölls endast så tillvida, att lista mom. af 6:te punkten i K. M:s Nåd.
Propos. godkändes, hvaremot andra eller sednare mom. af samma punkt afslogs.» Hr von Troil, Sa m uel G n staf:
Enligt hvad H.
Exc. Hr Grin o. Landtm, tillkäunagifvit, har PresteSit antagit lista morn., men afslagit det 2:dra i förevide punkt.
Jag tror mig veta att anledningen hvarföre detta Sidia mom. blifvit afslaget, var fruktan att möjligen en viss del af pastorernes boställen skulle kunna frånskiljas och utarrenderas, utan att presterskapet dertill lemnat, sitt bifall.
Jag tror för min del att denna fruktan är i viss mån grundad.
Det är temligen gifvet att många olägenheter kunna för pastor upstå, derest
Domkapitlet yrkade och församlingen biföll, mot pastors önskan, att vissa delar af bostället skulle frånskiljas.
Det är klart att, om en del af prestgården skulle komma att anslås till en arrendator, en hop tvister och obehag kunna upstå mellan arrendator och pastor, t. ex. om den enes kreatur skulle komma att göra ohägn på den andres egor.
Derföre tror jag det skulle vara väl om andra punkten så förändrades, att den finge följande lydelse: » — då församlingen och pastor, på Domkapitlets yrkande, dertill samtycka och församlingen åtager sig bestridandet af de med åtgärden förbundna kostnader»; och anhåller jag örn Hr Grins o. Landtnus propos. på bifall till en sådan förändring.
Jag för min del anser det vara tillräckligt skydd för presterskapet, då Domkapitlet måste vara med om saken, och det är egentligen på Domkapitlets yrkande, som afsöndring från arrendet skall ske.
Dessutom är det en tillräcklig garanti att församlingen genom ett sådant utarrenderande fått ett plus till i förmåga att underhålla en kyrkoherde, eller ock ge en förökad lön ät komministern.
Sådana arrenden äro afsedda endast för de tillfällen, då kyrkoherdebostället är af så betydlig storlek att icke pastor i förening med sitt kall kan hinna att sköta detsamma.
Då kan det utarrenderas, om församlingen så yrkar, och under den förutsättning att församlingen vill bestrida kostnaderna.
Det är icke sällan det inträffar att vid kyrkoherdebostället kan finnas en betydlig utmark, på hvilken ganska inbringande odlingar kunna verkställas.
Det uplystes bland annat i Utsk., att en kyrkoherde i 260 Ben 21 April f. m. Wermland har en sfi ansenlig utmark, att lian sjelf föreslagit att deraf skulle upriittas ett komministersboställe.
I Östergöthland finnes en pastor, sorn har en stor mosse, hvilken är oupodlad, emedan han hvarken liar tid eller lust att odla densamma; men om detta hade skett, skulle det icke obetydligt hafva ökat pastorns eller komministerns lön eller gjort för församlingen lättare att förskjuta lönen.
Äfven jag för min del finner, att K. M:s Propos. är vida att föredraga framför de af Hr von Troil yrkade förändringar , och jag anhåller på de af föregående talare anförde skäl om bifall till densamma.
Hr Rosensvärd, Joli. Henrik:
Jagar redan till stor del förekommen af en föreg:de talare.
I 2:dra morn., 6:le punkten af K. M:s Propos., ligger så tydligt och klart hvad meningen är, att icke mycket för mig återstår att förklara.
Den uttrycker nemi., att då boställen finnas så stora att. pastor skulle blifva alltför mycket betungad af landtbruk eller att. lian icke kunde sköta bostället sjelf eller för inventarier nödgas sätta sig i skuld, sä kan det vara en fördel för honom och församlingen, om bostället något minskades och en del deraf utarrenderades.
Häremot har gjorts den anmärkning att pastors begifvande skulle fordras härtill och att detta icke skulle vara uttryckt i punkten, samt att pastor bland andra olägenhetef äfven skulle få vidkännas åtskilligt ohägn af arrendatorns kreatur o. s. v. Här står dock tydligen:
Ar bostadsboStälle af den storlek att derifrån kan skiftas eller författningsenligt afsöndras en lägenhet tillräcklig att förse löntagaren med hans behof af jordbruksalster, må skifte eller afsöndring ske.
Då det är meningen afsöndra en del af bostället, är också klart att denna del skall vara försedd med för dess brukande nödiga byggnader och derigenom upkominer just kostnaden för församlingen.
Dessutom ber jag få nämna att hvad pastors samtycke beträffar, så är det, icke förutsatt att tillämpningen af den nya löneregleringen skulle träda i verksamhet under pastors lifstid, ulan först vid pastors afgång, så vida han icke sjelf derom med församlingen öfverenskommer.
Einnes icke pastor, så är domkapitlet satt i stället att bevaka hans rätt.
Den fruktan man yttrat, att någon del af inkomsterna för den sålunda utarrenderade jorden skulle kunna komma att gå till annat pastorat, är förebyggd genom Esta punkten.
Jag vill blott namna att man inom Utsk:t yrkal att en sådan utbrytning skulle kunna ske äfven pä församlingens yrkande.
Meningen var att, då församling och domkapitel derom komme öfverens, skulle ett sådan afsöndring ske, ehuru här står »församlingen på domkapitlets yrkande».
Jag an" håller om bifall till (i:te punkten.
För dem af R. o. Ad., som haft tillfälle och håg att taga kännedom om det protok., som åtföljde K.
Propos. i ämnet, torde vara bekant att jag icke haft någon möjlighet att gå längre lin hvad K. M:t,s Propos.
Den 21 April f. m. 2«1 innehåller i afseende på de bestämmelser, som angå utarreudering af presterliga lägenheter.
Sedan just denna fråga under sisth sommar utgjorde föremål för diskussion under ett prestmöte, föranledde det mig att upställa denna punkt så försigtigt som möjligt och så att man kunde beträda banan, utan att den från första stund skulle för PresteSt:t innehålla något motbjudande.
Ifrågav:de stadgande afser hufvudsakligen de nordligare ,provinserna och en d'el af Wermland.
Förhållandet är der sådant att prestgården i och för sig sjelf är en temligen liten lägenhet, men med ganska betydliga egovidder på ansenliga afstånd, så att en prestgård, utan att gifva pastor betydliga inkomster, dock kan hafva flere 1,000 tunnland jord, hufvudsakligen skogsmark, men deribland en betydlig del odlingsbar.
Det bidrag till presterskapets aflöning, sorn församiingarne i dessa trakter måste utgöra, skulle kunna fyllas, om dessa jordvidder upodlades, samt dessutom någon förbättring ske i presterskapets inkomster.
Det är med afseende hufvudsakligen härpå, som jag velat i förslaget öppna en utväg för
Domkapitlen att bereda en fördel både åt församlingen och presterskapet, utan att tvinga till en ularrendering, som detta sednare ej önskade.
Det synes emellertid att, oaktadt denna försigtighet, jag gått längre än presterskapet önskat, då det alslagit denna punkt.
Jag tror dock lika med föregående talare att detta grundat sig på något missförstånd om sjelfva punktens mening och bestämmelse.
Det är klart, såsom förut är sagdt, att enligt första punkten skulle icke ett. bostadsboställe uphöra i denna sin egenskap derföre att en viss del af detsamma kunde utarrenderas.
Omöjligheten att flytta inkomsten af ett pastorat från en församling lill en annan förefinnes dessutom då i allra flesta fäll bostadsboställena upkommit på det sätt att församiingarne inköpt dem eller de donerats af enskilde personer.
Sål. utgöra de församlingens egendom och det ar följaktligen icke möjligt att vid en reglering af löner flytta inkomsterna deraf från den ena församlingen till en annan.
Den farhåga, sorn förmodligen föranledt PresteStds afslag, är sål. efter min mening ogrundad.
Så länge en ännu utnämnd pastor innehar sin befattning och derå har fullmakt, så är klart att en utarreudering mot hans vilja icke kan ske.
Det är således endast för kommande tider som den kan ega rum, och om pastor ovilkorligen skulle dertill lemna bifall, kunde derigenom sådana mått och steg förhindras.
I öfrigt är klart att Domkapitlet icke lärer föreslå en sådan åtgärd under andra omständigheter än så vidt det finner att det för pastor är af stor vigt och skulle på betydligt sätt öka hans inkomster, eller ock att domkapitlet tinner det vara för pastor omöjligt att, öfverhopad som han är med ekonomiska bestyr, sköta pastoratet som vederbör.
Sker det blott af ekonomiska skäl, är det icke antagligt att, så hinge en pastor finnes, domkapitlet skulle mot hans eget bestridande påtvinga honom en fördel.
Sker det åter såsom ett vilkor för möjligheten att pastor skall kunna upfylla sina pligter i afseende på vården af församlingen, bör det icke af honom kunna hindras.
Jag tror derföre, att huru oskyldigt det föreslagnn tillägget må vara, det åtminstone icke 2B2 Don 21 April f. m. är af behofvet påkalladt.
Det bogsta jag kan göra iir att icke motsätta mig detsamma, men finna det nödvändigt kan jag icke.
Jag erkänner att i de flesta fall kan man taga för gifvet att icke domkapitlen skola yrka på afsöndringen utan pastors begifvande, men förhållanden kunna inträffa, då möjligen pastor och domkapitel icke stå i det vänskapliga förhållande till hvarandra att ju icke domkapitlet äfven vid något tillfälle kunde i fullkomlig strid mot pastors önskan godkänna utarrenderingen.
Hr Adelborg har har påpekat, huru flera pastorsboställen finnas med odlingsbar men oupodlad jord; så är förhållandet på flera boställen och det vore af synnerlig vigt om dessa blefve utarrenderade.
Jag tror för min del att någon tvekan aldrig kan upstå att icke pastor med största nöje gen sitt bifall till en utarrendering.
En annan anm., som gjordes mot mitt förslag, är att icke en pastor skulle finnas, som kunde gifva sitt bifall till detsamma.
Jag ber att i ani. deraf få fästa upmärksämheten på att punkterna uti ifrågav:de Betänk, innehålla egentligen, om jag så får sägn. grunddragen af den författning, som derefter komme att af K.
M. vidtagas, och således om en pastor skulle tillsättas och rättighet förbehållas honom att få hafva sitt ord med i laget, skulle visserligen icke någonting förhindra K.
M. att särskildt bestämma huru det bör tillvägagå vid sådana tillfällen då pastorsledighet inträffar, och icke låta församling och pastor ensamme den trågan afgöra.
Det var den framställning till R. o. Ad., som jag i mitt förra yttrande gjorde, och jag för min del anser af synnerlig vigt att den ifrågäv:de punkten går igenom; men då jag tillika har ani. förmoda att en sådan redaktionsförändring icke skall vinna bifall hos PresteStåndet, så trodde jag att saken skulle lättare befordras än om vi här godkänna en punkt, som är af detta Stånd afslagen.
Hamilton har redan vid 3:dje punkten fästat upmärksamhet på den synnerliga vigten af att i en så ömtålig och grannlaga fråga som denna icke genom afs:de på småsaker skilja sig från PresteStåndet, utan att man bör, då fråga rörer deras privilegier, låta detta beslut få den redaktion, som K.
M. föreslagit; jag erkänner dock att jag för min del har föredragit den redaktion, som Ut.sk:t framställt, men jag fann det sista skäl, som Gr.
Hamilton åberopat, vara af sådan vigt, att jag tyckte punkten böra antagas.
Just för att komma till en sådan öfverensstämmelse med PresteStåndet i denna punkt och möjligen kunna föranleda äfven PresteStåndet att godkänna den vigtiga princip, man i 2:dra mom. finner uttalad, röstar jag för bifall till detsamma med det förbehåll jag föreslagit.
Jag medger visserligen hvad den siste talaren yttrade, att det vore önskligt om PresteStåndet inginge på denna punkt, så att den möjligen kunde blifva R.
Men jag tror likvist att det är ganska vigtigt låta denna punkt blifva oförändrad.
Den siste talaren omnämnde att det kunde hända att domkapitel och pastor stå i ett mindre vänskapligt förhållande till hvarandra; jag tror att, om man kunde suppo - Den 21 April f. m. 263 nera ett sådant förhållande, sa kan det ju å andra sidan hända att då pastors samtycke fordras, han sätter sig deremot just i följd af detta olyckliga förhållande, och i sådant fall får jag' säga att jag hyser mera förtroende till domkapitlet, som är en myndighet och följaktligen bör vara mera oväldig att bedöma den saken än pastor sjelf.
Jag kan icke tänka mig att pastor föreslår en klyfning utan att det är fördelaktigt för församlingen.
Följaktligen anser jag att pastors bifall icke bör ifrågakomma, men deremot församlingens, enär det är den, som skall vidkännas alla omkostnader.
Här har af samma talare blifvit klandradt det intrång, som genom en sådan utarrendering skulle kunna göras på kartor, egor o. s. v.; men det är ju sådana förhållanden, som löneregleringen får bestämma och reglera, och jag kan icke finna att hvad lagen i detta läll stadgar blefve förändradt genom den förordning, som skulle bestämma huru löneregleringen skall ske.
Jag anser således att det alltid är församlingens skyldighet att upföra särskilda byggnader för den del som afsöndras.
Om man genomläser den K.
Proposm, fin ner man nästan öfverallt samma grundtanke, nemi. att man vill försöka tillvägabringa den förändring med PresteSlSndets verksamhet inom landet, at« det må varn oberoende af alla verldsliga updrag.
Denna punkt talar, vittnar ock om detsamma, den afser att, om kyrkoherdebostället är för stort, så skall det afsöndras.
Detta är den vackraste och mest maktpåliggande idden, som hela motionen uttalar.
Hr v. Troil tycks icke gilla densamma, då han upgjort ett förslag, som helt och hållet kan tillintetgöra verkan deraf.
Kommer pastor att hafva sin del i bostället, så kan han ju i de allra flesta fall säga nej och det blir ingenting af alltsammans.
Det är just hvad han icke bör hafva, och en prest, som vill mera egna sig åt det verldsliga än det andliga, han bör åtminstone icke få så stort' utrymme dertill som möjligt.
Jag har åtminstone hört högst få, som icke delat min åsigt att ett arrende borde åvägabringas, men att detta arrende kan blifva på längre eller kortare tid, allt efter som 50 år tilländalupit.
Jag anhåller att kyrkoherden icke måtte få någonting med utarrenderingen att bestyra.
Jag anser mig skyldig,-med ani. af Hr v. Troil? yttrande, uplysa att äfven jag af åtskilliga ledamöter inom PresteStåndet erhållit det meddelande, att om ett sådant tillägg, som Hr v. Troil föreslagit, skulle af K. o. Ad. antagas och inbjudning till PresteStåndet skedde, de för sin del, och de trodde äfven hela Ståndet, icke skulle vara obenägne att antaga detsamma.