Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jig till Inlroductlon ä Riddarhufet anmäla, hvarpå, sedan en Deputation bestämt de afgifter, som för detta ändamål borde af honom erläggas, den Adlade blef genom en särskild Ceremoni® införd i Ståndet, eller såsom det fordom kallades, derstädes Introducerad, hvilken åtgärd motsvarar den actus, som nu för tiden äger rum, att tilldela den af honom bildade nya ätt sin särskilta Numer och anteckna den i Riddarhusets Matrikel; och vid ett så beskaffadt förhållande, något tvifvelsmål icke bör kunna uppstå derom, att den i 1775 års Kongl Förordning befinteliga föreskrift, att de, hvilka i Adeligt Stånd försättas, elier i Friherrlig eller Grefvelig värdighet upphöjas icke må antaga de dem förlänte Tittiar och Sköldemärken, samt åtnjuta de privilegier och immuniteter, som den nya värdigheten åtfölja, innan de sina Diplomer uttagit och fig till lntr oduction anmält, hvarpå (Soo års Kongl- Bref sig åberopar, hsr afseende på något annat, än den i:sta af ofvanberörde åtgärder, och icke på den, hvarigenom Ättens numer bestämmes, samt Utskottets Förslag, att skilja granskningen af prestanda från sjelfva Introductionens meddelande, hvilket skulle tillhöra Ridderskapet och Adeln, således icke eller kan, såsom några Ben I September' e, ml 33 någre Talare velat påatå , anses innefatta en inskränkning i nämnde Författnings tillämpning, hvilken Utskottet tvärtom tillstyrkt måtte i sin hela vidd bibehållas* alltså anser Utskottet sig icke äga skäl, att på grund af de i omförmälte måtto gjorde anmärkningar frångå sitt i dess förra Betänkande afgifne yttrande.
Hvilket dock till Riddertkapeta och Adslns vidare pröfning vördsamt öfverlemna».
Stockholm den 26 Augusti 1823. C. G. Spen s. N. Snoilsky.
Bilagor till PleniProtocollet för den 5 September, förmiddagen.
Herr von Törne, Michael:
Sedan jag genomläst det anförande till Högloflige Ridderakapets och Adeina Proto l Bil. till Ridd. o. Ad.
Pr. VIII Band. 3, 3$ Ben s September f, m, eoll den 22 Augusti af Herr Montgommery®, Gustaf, hvaruti han söker vederlägga Statsaamt Allmänna Besvärs- och EconomiUtskotten som afstyrka Motionerna om Wester- och Norrbottens sammanslående till ett Län, äfvensom Jemtlands återläggande till Westernorrlands
Län, men i fråga om Herjeådalens återförläggande under Gefleborgs
Län tillstyrka närmare undersökning, anhåller jag vördsamt att, vid detta Herr Montgommeries anförande, få göra några anmärkningar.
Om någon ort är i behof af Länsstyrelse, så måtte det väl vara den, hvilken i anseende till sitt aflägsna läge, sitt oförbättrade skick, sina stora obegagnade förmåner påkallar allt möjligt bemödande, för att vinna economisk förkofran.
Utskottens Betänkande idagalägges, som mig synes mer än tillräckligt otjenlighetcn att förena Jemtland med WesterNorrlands Län.
Flere af Jemtlands Invånare hafva till Hans Maj;t Konungen inkommit med underdånig anhållan, att intet afgeeode måtte göras på denna Motion, som mot deras vilja blifvit framstäld och som rakt strider emot Folkets önskan och sanna interesse.
Hvem inser icke olämpeligheten, att Jemtlänningen vid Norrska gränsen skall, för att söka rättvisa, nödga9 inlemna sina ansökningar i Hernösand på ett afstånd af omkring 40 mil, och hvem kan betvifla de svårigheter, som möta att på sådant afstånd vidtaga endast vanliga administrativa åtgärder, sorn åligga alla Den 5 September /. m.
LineStyrelser?
Ingen, sorn äger kännedom a* en Landshöfdiages göromål, kan anse detta tjenligt,.
Den 2 B Februarii, Ädelfors Guldverk varit ett föremål för Riksens Högloflige Ständers uppmärksamhet och sorn ingen fråga blifvit väckt rörande detta ämne vid innevarande Riksdag, tror jag mig derom böra yttra några ord.
Jag bor blott a mi! från stället och har mig noga bekant inrättningens nu varande beskaffenhet} den är aldeles ödelagd.
Allt som erfordrats till Verkets bedrifvande är raseradt och af egennyttans händer spoiieradt.
Grufvan är öfversvåmmad af vatten och ingen ducat är nyligen derutur hämtad.
Sista arrendatorn ÖfverDirecteuren Kihlström, som nu är med döden afgången utan arfvingar, åtcrlemnar således utan förlängd Rättegång denna inrättning till Kongl. Maj:t och Kronans disposition.
Men då Kihlströms affairer befinnas i det skick att aldrig någon ersättning kan erhållas, och troligen lo ä 15,coo R-.dr erfordrades för att återsätta Verket i full gång, utom det understöd de hemman och lägenheter lemna, som äro anslagne under Ädelfors, och genom hvilkas afkastning Verket sedan kunde bedrifva?; så får jag ödmjukast hemställa, om ej Ädelfors Guldverk, såsom det enda i Riket, antingen bör genom eiforderliga medel åter sättas i gång, eller ock, att de derunder liggande
Bruksiägenheter med öfrige inrättningar
Och hemman, måtte för Kongl Maj t och Kroaans räkning bortarrenderas och Guldverkets vidare bedrifvande upphöra.
Den 28 Fcbruarii.
Om remiss häraf till StattsLHskottet anhålles ödmjukast.
Det myckna, sorn vid denna Riksdag, redan blifvit sagdt, om en tillvarande nödställd och brydsam belägenhet för Rikets inbyggare, bevisar nogsamt, att en sådan verkeligen existerar ; hvad deremot blifvit anfördt om tilltagande folkmängd och tilltagande production, visar lika ovedersägligt, att Landet, i det hela taget, som Land går fram i Economisk förkofran, under det att en betydlig del af Folkmassan befinner sig i en ofördelaktig
Eco nomisk belägenhet.
Då bägge dessa facta icke kunna bestridas, uppkommer deraf en skenbar motsägelse, hvilken synes viss, att grunden till det onda ligger djupare, än att det genom Styrelse-åtgärder, genom finance- och beskattnings-regleringar allena, kan afhjelpas: d«t synes vara af den beskaffenhet, att en förändring i nationela åsigter, i handlingssätt och i tendens, är nödig, för att bereda en i detta afseende tillförlitlig förbättring åt det uppväxande slägtet.
Huruvida förändringar af denna beskaffenhet, af Styrande och Lagstiftande Magten, kunna tillvägabringas, eller åtminstone anvisas och förberedas , torde förtjena någon gransk - Den 28 Februarii.
S03 ning j och jag anhåller att några ögonblick få fästa Höglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet endast vid ett af de flere ämnen, sotu i detta afseende synas påkalla allmänt behjerr tande.
Mis förhållandet emellan Statens närande och tärande lemmar har otta blifvit öfverklagadt, ofta af Tabellverket bevisadt, äfven här tillfälligtvis omtaladt, utan att mig veterligen någon ännu gjort orsakerna till denna Statssjukdom och de botemedel, som deremot kunde försökas, till ett särskildt ämne för undersökning.
Det lärer icke vara nödigt att ingå i någon bevisning af ett sådant för handen varande missförhållande i Sverige, och icke heller nödigt att bevisa dess skadlighet för statskroppen; men icke torde det vara öfverflödigt att vederlägga den, som jag befarar, nog allmänna tankan, att detta onda måste afhjelpa sig sjelft , och att ingenting genom allmänna åtgärder i detta afseende kan tillgöras.
Det är en obestridlig sanning, att Staten icke kan och icke bör blanda sig i medborgares enskilda förhållanden, handlingssätt och företag, och att just enskild och deraf följande allmän trefnad och förkofran är att hoppas mest, der Staten minst gör sig till förmyndare för den enskilds
Men det är lika sant, att Statens Styrande och Lagstiftande Magt måste känna den enskildas ställning, måste känna tidens anda och kraf, för att rätta de allmän na åtgärderna derefter, och på det att mellan §04 D en 28 Fehruarii. ds styrandes handlingssätt och de styrdes behof må uppkomma nen öfverensstämmelse, som allena kan föra til! ernående af Statens högsta ändamål: mennisko förmå gans fria utveckling tili allt ädelt, stort och nyttigt.
Orsaken ti!! de öfvergångar från den närande till den täraode Classen, hvaröfver vi klaga, är i sig sjelf så ädel, att den ej bör motarbetas, så stark, 211 den ej kan hämmas: den är ingenting annat, än menniskans naturliga böjelse alt lyfta sig till ett bättre tillstånd, den är det ädlaste al alla hennes begär och grunden för hela hennes moraliska utveckling.
Att vilja motarbeta grunden till det öf - verklagade onda, vöre således både orätt och omöjligt; det vöre att påkalla det moraliska barbari, som tidehvarfven redan öfvervunnit.
Men deremot göles det behof att undersöka, om detta kraftiga, aldrig hvilanda begär till lyftning, till odling, tili förädling, ej är missledt; om det icke kunde lå en annan tigtning, sannare 5 sin princip, värdigare personen, och nyttigare för Staten ; och om Staten icke kan, å sin sida, göra något att leda den.
Om det vore ovillkorligen nödigt, att mechsniskt arbeta, för att höra till den närande Classen, så skulle jag anse omöjligt, att den förändring man önskar, kunde till väga— bringas af annat, än en ytterlig nöd.
Men det torde vara nyttigt att anmärka, att icke Den 28 Fehruarii.
905 det tnechaniska arbetandet allena utgör vilkoret tor egenskapen att vara närande medlem i samhället
Den, sorn leder andras arbete i produetiv väg, är lika så närande medlem, sorn dea sjelf arbetande; och den, sorn genom öfverlägsenhet i förstånd och kunskap förstår att till högre produc.t använda den feandarbetandes råa kr a it, är l<ka sä närande, som denne, och i en Vida högre grad gagnelig för Samhället.
Hittills har likväl hos oss Samhällets producerande yrken föga svats tilldraga sig den mera bildade Glassens uppmärksamhet.
Deraf kommer den allmänna tendensen hos hvar och en, som förmått förvärfva sig aldrig så liten bildning, att sträfva till Statens tjenster och sysslosättning med allmänna ärender, såsom det enda värdiga föremålet för dess verksamhet; deraf kommer, att tidell Varfvets obestridliga fortgång i odling och vetenskapliga framsteg så föga verkar på det allmänna borgerliga lif vet och på näringarna; deraf följer, och måste mer och mer följa), att den bildade Classen ej har rum i Samhället, och huru bedröflig är icke denna sanning: ty af all förlägenhet, som kari öfverklagas, är visserligen ingen mera ömmande, än den, att icke kunna anvisa sina barn en plats som lycklige och gagnelig® medborgare, sedan man anviindt allt hvad man kunnat att skalla dorn uppfostran.
Sådan är likväl ställningen, och kamke är det ingen af oss, som icke känner mer ära T)en 28 Februarii. en, frälse eller ofrälse, famille, som suckar uni der denna förlägenhet.
Deraf uppstår billigen den frågan: skulle ej detta öfverskott af personer med mera vårdad uppfostran kunna nyttigt för sig och Samhället använda sig till productiva yrken ?
Skulle icke, utom handeln, som redan skötes af denna Glass, äfven Sveriges Landtbruk, Bergsbruk, Manufacturer och Handtverkerier, vid dessa Näringars practiska handläggning kunna nyttigt använda dessa, för sig och Staten så besvärliga öfverskoftspersoner ?
Landtbruket, sorn så egentligen utgör hufvudnäring, förtjenar härvid första afseendet.
Den del af Sveriges jord, sorn utgör Kronooch Kronoskatte-hemman, kommer väl hufvudsakligen att förblifva i Bondehänder: och måtte aldrig detta förhållande upphöra, hvilket skulle förutsätta, att Sverige förlorade sitt agtningsvärda Bondestånd, som nu framvisar det på intet annat ställe sedda phenomén, af en sjelfägande och sjelfarbetande, i Statsärenderna deltagande dass, hvilken just genom dessa sammanstämmande egenskaper är lyftad till den säkert mäst bildade arbetsclass på jorden, och gör, att Sverige har en sjelfbestående allmoge, då andra länder endast hafva lifegne eller beroende daglönare.
Denna del af Sveriges jord bör man således aldrig önska inrymd åt den bildade medborgare-classen; men Frälsejorden jemte Kungsgårdar, Boställen och andra utarrenderade Kronolägenheter, erbjuda för densamma ett betydligt utrymme.
Det kan icke Den 28 Febr tiar ii. 907 bestridas, att Svenska landtbruket är i tilltagande, att det just på Frälsejorden befinner sig i en öfvergångs-period, om jag så får uttrycka mig, från naturligt till artificieit eller ve• tenskapligt.
Likväl höra endast de egentliga jordägarne till den bildade classen, men den närmare förvaltningen , den egentliga handläggningen , skulle ock fördelagtigt kunna lemnäs åt och sökas af denna dass, hvilket ännu icke skett; Inspectorer och Fogdar äro, med fa undantag, hämtade ur arbetsclassen.
Det tili mera industrie sig utvecklande Landtbruket skall mer och mer medföra jordens fördelande i mindre lotter under en skötsel:
Pakt- eller Arrendesystemet har på 20 eller 30 år betyd« ligen tilltagit, och skulle lemna en ganska värdig och nyttig sysslosättning åt personer af bättre uppfostran, men sökes nu sällan af andra, än dem, som förut gjort misslyckade försök i annan väg, och derföre komma dertill utan allt förlag och utan andra kunskaper i yrket, än dem, sorn den allmänna empirismed kunnat gifva.
Utan tvifvel kan landtbruket, lika som alla andra practiska yrken, reduceras till någon grad af vettenskaplig säkerhet; utan tvifvel kunna de strängare vetenskaperna åt detsamma lemna sitt bidrag; utan tvifvel kunna för landtbruket uppställas allmänt rig— tiga reglor, som fordra afvikelser och modifieationer i tillämpningen efter särskilda localiörhållanden; och utan tvifvel kan det således blifva föremål för studier och städad Q08 Den 28 Februarii. tankeföremiga-
Ora personer af bättre uppfostran, men med ringare förmögenhet, ägde till i allen att från ungdomen studera landtbruks* yrket, och v ille nöja sig att med eget rörelse* capital sköta andras jord, til! dess de kunde förvärfve egen, skulle de icke då snart bilda en dass af arrendatorer, som jordägarne skal* le vara glade att emottaga?
Bergsbruket i sin natur mera vetenskapligt än landtbruket, och tidigare derför anse cl t, äger redan, mera än det sistnämnda, bil* dadé personer vid sin närmare handläggning; dock tv Ilar jag ej, att äfven der finnas många platser för den.dass, hvarom jag talar, om endast allmänna tänkesättet gjorde det till bruk, att uppsöka dem: men ännu blir man hellre surnumerär Fändrik eller Auscultant, än man blir Bruksbetjent med utsigt om framtida utkomst.
Manufacturer och Fabriker kunna visserligen icke umbära vettenskaperna; ju mera personer af uppfostran kunde dragas till deras skötande, ju mer sktflie dessa näringsgrenar vinna.
Det återstår slutligen de egentliga handtverkerierna, scm nu, för det mästa, ligga i arbetsclasséns händer.
Det sätt, hvarpå Lärgossar och Gesäller tilldana», är så litet egnadt att flytta dessa yrken ur arbetsclassen, att sällan någon till välstånd kommer», och i följd deraf mera bildad, handtverkare låter sia son välja samma yrke, Den 28 Feb raar ni 909 om det icke kan ske under dess egen ledning.
Mången mindre bemedlad fader, som kunnat lemna sin son bättre uppfostran, men ringa förmögenhet, hade kanske längesedan an vist honom ett handtverk, om han icke fruktat elaka sällskap, otjenlig sysslosättning och mindre god behandling under läroåren.
Huru många personer af den dass jag omtalar, kunde icke rymmas inom handt verkeriernas område, om bruket och ställningen vore sådan, att de kunde gå dit?
Huru mycket skulle icke den, genom sin nödvändighet för samhället, så respectabla handtverkare-classen vinna pä upptagandet af personer med någon primitiv uppfostran, och på de familje-förbindelser, som skulle helt och hållet inflytta den på de odlades gebiet?
Huru mycket skulle icke sjelfva dessa yrken vinna, om till deras handlägga ning komme personer med någon grad af vettenskaplig bildning, och med capitaler, lör små att begagnas i mera upplyftade syftningar, roen tillräckliga att upprätta verkstäder?
Om jag lyckats att visa, att personer af den mera bildade classen med nytta skulle kunna användas vid productiva yrken, och att det nu föga sker, så följer deraf, att en förändring i allmänna åsigter, en ny rigtning till lefnadsfcremål skulle gifvas.
Det skulle blifva ett föremål för uppfostran, att ej allenast hos den i verlden inträdande ynglingen, sorn högsta ändamål inplanta begäret att lärn något, för att blifva något; dertill skulle äfven läggas begäret att lära något, för att genom skicklighet S ro Den 2g Februarii, och omtanka förvärfva något, för att skaffa sig en oberoende existence, och för att derigenom blifva något för sig och samhället.
Många , såsom saknade, nu ofta öfverklagade statsdygder, såsom tarflighet i lefnadssätt, redbarhet i sysslosäftning, måtta och klokhet i speculationer, skulle uppväxa som nödvändiga frukter, ur den på dessa principer beroende förändring sf allmänna tänkesättet: och Statens tje?r^ ster skulle upphöra att, icke så aldeles rigtigt, vara ansedda som en särskilt näringsgren, Emellan de genom slägtförbindelser sammanknutna medborgare-classerna skulle en ömsesidig aktning uppkomma, och man skulle vänja sig att söka menniskovärdet, ej i det man är, utan i den fullkomlighet, hvarmed man är det, som man kan och bör vara.
Men ali förändring af allmänna tänkesättet är en opinionsfråga: det återstår att undersöka, hvad allmänna styrelsen dertill kan göra.
Det gafs ett tidehvarf, vid utgången från medeltiden, då kunskaper ännu voro så sällsamma, att de icke ens voro begärliga, och då bildningen var så litet allmän, att
Staten saknade personal för sina tjenster.
Allmänna styrelsen ansåg då med skäl nödigt att draga ett större anta! in i den bildade classen, och författningar vidtogos, att understödja allt slags vettenskaplig uppfostran och göra den åtkomlig äfven för den fattige.
Derifrån kommer Socknegång för Skolgossar och Gymnasister, derifrån Collecter för medellösa Studerande, deri-’ från de mångfalldiga Stipendier, som genom
Den 28 Februarii, allmän eller enskild omtanka blifvit stiftade i gamma afsigt.
Dessa anstalter hafva ingalunda förfelat sitt ändamål, och förtjena den vördnadsfullaste tacksamhet för förfädernes omsorg om det, sorn då var tidens kraf.
Men det är nu tid att inse, att en ny Samhällets ställning fordrar nya åtgärder: att man icke mer behöfver uppmuntra det idkeliga och derigenom, ofta nog, ändå måttliga studerandet till Lärdoms- och Statsyrken: att man icke skall borttaga odlingen, meja att man skall rigta den till de productiva näringarna.
I detta afseende får jag ödmjukast föreslå : Att Riksens Ständer, med en underdånig anmälan om behofvet att draga personer af bättre uppfostran till samhällets productiva yrken, ville hos Kongl. Maj.t i underdånighet anhålla; 1:0
Att i allmänhet Kongl. Maj:t, sorn i sin vishet bäst inser, hvad sorn kan tjewa till detta ändamål, i Nåder dertill ville vidtaga alla nödiga författningar.
Och specielt 2:*>
Att inträdet i Statens tjenster måtte försvåras genom strängare examina och upp. satta fordringar på högre kunskaper. 3:0
Att antalet af Extraordinarier i allt 9*2 Den 28 Februarii. publika Verk måtte bestämmas och inskränkas, på sätt redan skett i militairen. 4:0 Att Kongl. Majt i Nåder ville låta undersöka, hvilka Stipendier och Stiftelser, sorn tillkomna af allmänna medel, för art uppmuntra vettenskapligt studerand-, nu skulle kunna i stället angläs till understöd dir de ynglingar, sorn sökte en uppfostran lämpad till Statens productiva yrken. 5:0.
Att en practisk Lsndtbruks-Skola, på något dertill inköpt eller upplåtet hemman i granskapet af Slockholm, inrättades under LandtbruksAcadetniens ledning, der ynglingar vunno inträde efter någon förut i andra Skolor eller genom privat uppfostran inhemtad och bestämd elementar-under visning.
Ått Hushålls-Sällskaperna i Länen uppmuntrades att hvar i sin ort söka inrätta dylika Skolor, och att de vid dessa Stiftelser studerande ynglingar fingo tiilgodojuta de enligt förra momentet från Lärdomsverken disponibla blifvande Stipendiefonder.
Dessa nödvändigt i praktisk tendens inrättade Skolor skulle icke sysslpsätta sig med nya rön och forsö*, utan helt enkelt lära Landtbruket, sådant, sorn det i Sveriges särskilda provins r (jemfördt med andra Landers erfarenhet) practiseras.
De skulle på ett vettenskapligt, men likväl populairt sätt, lemna underrättelse ovn Landt - Den 28 Februarii, Landthusbållningens sahra grunder och a£ erfarenheten bestyrkta resultater.
De behof-; de ingen stor uppställning af Lärare; ent Tecknolog, en egentlig Eeonora och en Undervisare i Bokhålleri, vöre tillräckligt: allt derutöfver vore skadligt.
Kostnaderna kunde således icke blifva betydliga , och utan synnerlig
Rikets tunga upptagas pä någon af hufvud-titl&rna, så framt icke Landtbruks-Academiens redan ägande fonder dertill kunde användas och blifva ti!U xäckliga. 6:0.
Att Kongl. Maj;t i Nåder ville anbefalla Dess Befallningshafvande att med Hus-' håilsSälskapernas biträde, söka hvar i sin ort befordra dessa genom publik omsorg danade ynglingars antagande i Egendoms-He ars tjenst, eller till arrendatorer. 7!ö. Den redan inrättade Bergsskolan i Fahlun synes hafva samma syfte för Bergsbruket, som det jag här velat antyda för Landtbruket.
Det återstår alltså härvid blott det tillägg; Att dea efter behofvet måtte utvidgas till alla grenar af en practisk undervisning och handläggning i verkstader för dertill hörande mechaniska yrken. g:o.
Att med en ilka tendens för bildandet af practisk undervisning i hvad sora för Manufacturetna och en dei Handtverkeri/. till Ridd. 0. Ad.
Pr. 1 Band. 58 9i4 Deri 28 Felruarii tier erfordras, må här i Stocholm inrättas ett Techniskt och Mechaniskt Central Institut.
Vi hafva här flera mechaniska inrättningar', Instrumentmakerier, Siden- och Ylleväfverier Gjuterier, Färgerier, Garfveriet m. m-, i hvilka yrken fordras mer eller mindre vettenskaplig underbyggnad i sammanhang med den dagliga handläggningen på verkstäderna.
Ynglingar förut bildade i elementerna och språken , borde vid ett sådant Institut få inhemta det tech? niska för den industriegren, hvaråt de ämnade sig använda.
Utan att blifva arbetare för dagspenning i en Manufactur eller på en Verkstad, kunde de der använda ett år eller flera, under det de tillika inhemtade undervisningen vid Institutet, och sålunda sammanbinda den med tillämpningen och blifva skicklige att förestå egna verkstäder.
Åt fattiga ynglingar kunde i samma afsende anvisas smärre Stipendier, för inskränktare tid af ett eller tvenne år.
Kostnaden härtill kan ej blifva stor i jemförelse med den deraf följande allmänna nytta; och borde skäligen kunna utgå af den betydliga Manufactur-Discontvinsten; helst den i längden utan tvifvel skulle täfla, i påföljder för våra Näringar, med hvad af sjelfva Discontinrättningen kan vinnas.
Den 28 Februarii, Si* 9;ö.
Att med enahanda afseende Mandels- och NavigationsSkdor måtte upprättas, eller de redan befintliga reorganiseras, efter ett för alla gällande gemensamt system, så ätt undervisning i det practiska egentligen åsyftades*
Det faller nog anmärkningsvärdt, att da feå mycket blifvit gjordt för den veten-t skapliga utbildningens underlättande, stå älla de inrättningar isolerade
Och utan nå; gon centralförening, sorn egentligen hafva till föremål den närande Classens utveckling i särskilda yrken.
Intet understöd från det allmännas sida lemnäs dem$ och ej heller finnes något inseende, huru vid de få befintliga enskilda inrättniogarha derom läses och läres
Huru vigtig är likväl ej Navigationen för vårt naturliga Skeppsfartsyrke, och en redig räkenskapsföring, ej blott för Grosshandeln, utan för alla företag, ända till de mindsta hatidaslöjder, då de skola drifvas i en rigtig Ordning; så att det utan tvifvel mäste blifva nödvändigt, att några allmänna stad. ganden i desse delar, och några biträden från det allmännas sida, genom förutnämnda ömflyttnitig af tillgångar betedas; och. detta icke blott i hufvudstaden * utan
I flera af våra betydligare Handels- och Manufactur-städer. io:o- Att vid en, troligen fenart förestående, öfversigt ef Skråförfattningarna, Kongb
Den 23 Felruarii, Majt ville nådigst låsa anbefalla, att ett särskildt och allvarligt afseende fastades vid alla de omständigheter, som kunna bidraga att till bandtverkerierna draga ynglingar af bättre uppfostran; hvartill icke iner synes för-; dras, än de bestämda lärsårens borttagande,’ husagans uteslutande, och en ovilkorlig tillgång att få lära handtverk för betalning och utan servitude, hvilket väl äfven nu är anbefalldt, men ej verkställes, eller kan verk-, ställas.
Jag döljer mig icke, att de positiva åtgärder, jag föreslagit, torde synas mycket otillräckliga att tillvägabringa den sf mig önskade öfvergång af den bildade Classen till productiva yrken, för att göra den mindre tärande; men jag tror ock, alt då ämnet är sf den beskaffenhet, att det egentligen hörer till allmänna nationella tanke utvecklingen, behölve* endast något göras på Stats-autoriteternas sida, så skall det öfriga göra sig sjelft«