Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk. har visserligen på det sätt updragitskillnaden emellan de juridiska och administrativa målen, att de förra skola i sista hand behandlas af Högsta domstolen, och ali de administrativa på samma sätt de juridiska blifvit skiljda från StatsRådet, skulle kunna äfven derifrån afskiljas och öfverlemnas åt en serskild Regeringsrätt.
Häremot anser jag åtskilligt vara att erinra.
De juridiska ärenderna, nemi. sådana de i Högsta domstolen förekomma, äro så beskaffade, att deras afgörande föga inverkar på det stora hela i samhället.
Visserligen äro deras afgörande icke precist likgiltigt, men del har dock föga inverkan, om Högsta domstolen tillerkänner den eller den egendomen ät den eller den personen.
Så är icke förhållandet med de administrativa målen.
De äro af rörlig beskaffenhet och deras afgörande inverkar på hela kommuner och på nästan de dagliga besluten, och jag tror, att de alltså höra afgöras af dem, som f. n. hafva dermed att skaffa.
Jag tror detta så mycket heldre, som Svenska folket älskar att vända sig till sin Konung med sina ansökningar och få sina mål af Honom afgjorda.
Det är något mera än en blott vana, det är så till sägandes en religiös tro, ett band mellan Regering och folk, som enl. min åsigt bör snarare förstärkas än försvagas.
Med ilrågavaride förslag åsyftas att förminska göromålen för StatsRådets ledamöter och delta skulle genom förslaget äfven till en del vinnas i så måtto, alt StatsRådets alla ledamöter nu måste öfvervara beredningen och föredragningen af hvarje besvärsmål, men för Deparl:s-Chefen synes lindringen icke serdeles stor; ty såvida han i Regeringsrätten icke skall vara en blott åhörare utan äfven kunna lemna nödiga uplysningar, måste han göra sig noga bekant med hvarje af der förekommande, till hans Depart. hörande mål, såsom skulle han föredraga målet inför K. M. Således åstadkommes icke någon lindring för Depart:ls-Chefen, men deremot upsl
Sr ilen olägenheten, att utom Depart:ts-Chefen StatsRådets öfriga ledamöter förblifva i okunnighet om verkan af de serskilda Författningarna, hvilket åter menligt inverkar, då förfaltmr eller ändringar beslutas af K. M. i sittande SlatsRåd, hvars ledamöter, på grund af deras kännedom om dessa förfaltmr och deras verkan, kunna meddela K. M. sina råd.
Dessutom kan det hända Depart:s-Chefen den obehagligheten, att, oaktadt de uplysningar han meddelar Regerings-rätten, den sednares ledamöter stanna med honom i olika meningar om besluten.
Han är då ulan inflytande, emedan han icke får deltaga i dessa beslut, Detta synes mig så mycket mera origtigt som den person, hvilken förbereder och tillstyrker författningars utfärdande, bör äga mesta kännedomen om deras lämplighet.
Han skall vaka öfver deras verkställighet, men huru denna skett får han icke bedöma utan sådant tillkommer Regerings-råttens ledamöter.
Det skulle således kunna hända, att
Regerings-rättens beslut blir i rak strid med lörfattmnas anda.
1 organisationen af denna myndighet 618 Den 26 Februari f. m. ligger något olämpligt, någon tvetydighet, nemi. hvilken skall vara föredragande.
Att ärenderna skola beredas inom Depart:ne säges väl, men ingalunda hvilken tjensteman skall föredraga dem.
Dessutom förorsakar bildandet af ett nytt embetsverk en ganska stor kostnad utan att någon lindring beredes vederbörande DeparhtsChefer, hvaremot nm, såsom jag vid förra riksdagen anmärkte, besvärsmålen i enkhet med 8:de §:n Reg:s-F:n afgjordes af 3 StatsRåd och Depart:s-Chefen, skulle den nu ifrägaställda utgiften kunna undvikas.
Till de skäl jag redan anfört skulle kunna läggas ännu flera, men de redan anförda torde vara tillräckliga för afslag å Utsk:s Mern.
N:o 3, hvarom jag vördsamt anhåller.
Jag förnekar icke behofvet af befrielse för K.
M. eller rättare sagdt conseljen från åtskilliga s. k. besvärsmål, som utan tvifvel nu betungar den, men jag anser detta behof mindre motiveradt af den tid föredragningen af dessa ärender medtager.
Jag tror nemi. att genom en annan organisation af föredragningssättet en icke så ringa tid skulle kunna besparas.
Jag har mig äfven bekant, att antalet af dessa mål icke är så stort eller målen så invecklade, att. i händelse föredragningssättet förändrades, de skulle serdeles mycket komma att betunga föredraganden.
Erfarenheten visar äfven, att då under Konungens frånvaro från hufvudstaden antingen i Norrige eller å andra inrikes orter Regeringen utgjorts af 4 ledamöter och Expedls-Cheferne varit föredragande, hafva flere 100 besvärsmål blifvit afgjorda, hvilka, såsom man säger, fått hvila på hög, intilldess en sådan tillförordnad Regering kommit i tillfälle att behandla dem, emedan Konungen icke ansett lämpligt att dermed uptaga Sin dyrbara tid.
Men jag delar nära nog Utsk:s vid 1844 års riksdag uttalade åsigt, att en del af dessa ärender böra skiljas från Konungens domsrätt och öfverlemnas till en annan myndighets afgörande.
Dessa mål äro sådana, hvilka jag ville kalla ekonomiska rättstvister, sorn angå rättsförhållanden emellan enskilda personer, och dessa ärender äro likasåväl af judiciel beskaffenhet som de, hvilka förut tillhört conseljen, men genom 1828 års Förordn. öfverlemnades till Högsta domstolen.
Deremot har jag mycken betänklighet och tror det icke vara nyttigt att från konseljen skilja sådana mål, som röra allmän tillämpning af författmr.
Med Högsta domstolens nuvaride organisation är det otänkbart och det skulle vara högst illa, att, utöfver hvad som redan skett, de judiciella besvärsmålen ytterligare öfverflyttades på Högsta domstolen; men jag föreställer mig, att denna domstols förstärkning blir nödvändig i hvilket fall som helst, och om fråga härom af enskild riksdagsman eller, hvad som vore mera lämpligt, af Regeringen vid denna riksdag väckes, tror jag eke, att det skulle röna mycket motstånd.
Sedan en sådan för - Den 26 Februari f. m. 619 stärkning skett, att
Högsta domstolen kan arbeta på 2 devisioner, blir en sådan öfverflvttning af de jndiciela målen ganska lätt.
Intilldess finner jag likväl K.
M. vara oförhindrad att meddela den föreskrift, att Exped:s-Chefen eller någon annan lämplig tjensteman inom hvarje Slats-Depart. skall inför DeparttsChefen och de consultativa StatsRåden, d. v. s. ett Coll:m af 4 personer, föredraga målen och om de fattade besluten afgifva berättelse, som derefter af Departts-Chefen inför Konungen i StatsRådet föredragas.
Detta fordrar icke mycken tid och jag är öfvertygad alt vid högst få tillfällen det interesserar Konungen att taga kännedom om de s. k. acterne.
En sådan åtgärd har, tror jag, någon gång varit vidtagen af en eller annan Depart:s-Chef, hvaraf såväl han som ärenderne befunnit sig väl.
Således, om man än lika med Utsk. anser, att för besvärsmålens afgörande en serskild myndighet bör finnas, inser jag likväl icke någon olägenhet deraf, att denna myndighet inrymmes i StatsRådet, ty, såsom jag redan nämnt, kan K. M. updraga åt Depart:s-Cheferne alt jemte de consultative StatsRåden under K. M, Secret. afgöra besvärsmålen, hvilken åtgärd vore mindre kostsam och mera ändamålsenlig än att inrätta en Regerings-rätt.
Den föregtde talaren har mot organisationen af denna myndighet gjort åtskilliga anmärkntr, i hvilka jag till alla delar instämmer.
En statistik, uprättad år 1848 öfver de mål, som skulle skiljas från konseljen och enl.
Utskts förslag blifva föremål för Regerings-rätten, visar, att antalet af dessa mål icke upgår till mera än 7 eller 800.
.Tåg hemställer till Hrnne: om ett så inskränkt antal mål och så litet invecklade kunna uptaga serdeles mycken tid, och om målens antal divideras med antalet veckor på året, blir det icke mera än 10 å 12 högst 16 mål i veckan, som Regerings-rätten hade att afgöra.
Denna myndighet skulle således icke hafva full sysselsättning, och såsom siste talaren anmärkt, föga bidraga till lindring i DeparltsChefernes göromål, ty de måste öfvervara målens föredragning i Regerings-rätten.
För öfrigt synes mig inrättandet af ett sådant embetsverk i högsta måtto olämpligt.
Det vore ingenting annat än att tillskapa ett nytt Coll:m, och då dess ledamöter skulle blifva oafsättliga, är det äfven sannolikt, att de personer, som undfå dessa säkert väl aflönade platser, bibehålla dem så länge de kunna tala eller gå, och att således denna Regerings-rätt blifver en pensionsanstalt för orkeslösa gubbar, eller, rättare sagdt, ett gubbhus.
Heldre än att inrätta denna Regerings-rätt, borde uti Regeringen inkallas vetenskapsmän, rättslärde och utmärkte embetsmål), hvilkas åliggande skulle vara, att afgifva förslag tilt författntr eller att granska sådana af Depart:s-Cheferne upgjorda.
Det vore att, på sätt jag vid föregtde riksdag föreslagit, anskaffa en permanent lagberedning.
På grund af dessa skäl förenar jag mig med den siste talaren i anhållan om afslag å Retänlr. 620 Den 26 Februari f. na.
Förevar:de grundlagsförslag har från 2:ne olika sidor blifvit angripet, dag tror det dock förtjena att vid denna riksdag af R.
St. godkånnas, lika väl som det vid den nästföreg:de blifvit till hvilande antaget.
Skälen härtill äro enl. min tanke 2:ne.
Det ena att bereda en behöflig lättnad för administrationen genom fördelning på annan embetsmyndighet af ärendernes öfverhopande mängd, som allt mer och mer hotar att förlama Styrelsens kraft.
Det andra skälet är, att rättssökande må kunna erhålla en, om icke ännu grundligare, dock säkerligen skyndsammare rättsskipning af sina mål, än som f. n. med bästa vilja hos Regeringen torde kunna åstadkommas.
Den mest sanningsälskande Konung och de utmärktaste rådgifvare, de må huru mycket som helst nitälska och bemöda sig för landets väl, kunna, om de äro öfverhopade af bestyr utaf den mest underordnade beskaffenhet, icke så, som de vilja, egna sin tid och arbetskraft åt de stora omfattande frågor, hvilkas ändamålsenliga utveckling utgör vilkoret för samhällets fortgående förkofran eller ock måste besvärsmålens pröfning och afgörande stå tillbaka mer än för medborgerliga enskilda rättsanspråk önskvärd! är. Emot förslaget hafva anmärknir blifvit framställda af Hrr Stjerngranat och Dalman.
.Jag anhåller att i största korthet få anföra hvad jag till vederläggning af dessa talares inkast anser mest talande: l:o.
Har Hr Stjerngranat ansett, att afskiljandet från K.
M. af de juridiska målen, livaratinnan K.
M. tillförene såsom landets högste
Domare ägde beslutande rätt, var af mindre betydenhet för Regeringen än öfverlemnandet af de ifrågavartde besvärsmålen skulle blifva, emedan de juridiska målens afgörande i sista instansen föga inverkar på det stora hela. på landets väl.
Jag hemställer dock i hvad mån afgörandet af frågor om kroghållning, om upförande af plank, om anbringande af fenster på hus i städerne o. s. v. kan inverka på statens lif; och likväl kan jag, såsom tjensteman i Konungens Kansli intyga, att de, hvilka hos Regeringen hafva till afgörande mål af den nu utaf mig omnämnda beskaffenhet, ingalunda pläga inskränka sina yttranden eller sin talan till det ringa omfång, som det skulle synas, att ärendets beskaffenhet och vigt för det stora hela kunde kräfva.
Detta kommer sig deraf, att ärendet eller målet kan för den klagande parten vara af ganska stor vigt och bevara eller ock beröfva honom hans välfätd.
Han äger således anspråk på, att dessa mål grundligen pröfvas.
Men hvad blifver följden om vederbör:de I)epart:s-Chefer måste sysselsätta sig med enskilda personers rättsanspråk, om icke den, att tiden för dem förknappas, så att de stora frågorna måste stå tillbaka?
Har Hr Stjerngranat sagt, att folket älskar få sina mål af Konungen afgjorda, och att detta hvilar på en religiöst from och i sig sjelf aktningsbjudande tro.
Ja! men om denna tro är en fullkomlig illusion, om, såsom nyss af en annan le - Den 26 Februari f. m. 621 damot anfördes, K. M. vid resor till Norrige elier inrikes orter åt 4 ledamöter af StatsRådet anförtror Regeringen och hänskjuter till denna Regering åfgörandet utaf en större mängd af de ifrågavartde målen, i hvad mån, frågar jag. upfylles då denna religiöst fromma och aktningsbjudande tro?
Den hvilar ju helt och hållet på en illusion. 3:o.
Ilar talaren ansett, att om Departts-Cheferna vilja hos Regerings-rätten sätta sig in i iirenderna, fordrar detta lika mycken tid, som att göra sig förtrolig med akternes innehåll.
Det måste likväl vara en väsendtlig skillnad emellan att låta inför sig föredraga ett mål af sakkunnig och erfaren person, och att sjelf eller genom någon underordnad embetsman, som måste kontrolleras, vidkännas tyngden af detta arbete.
Vidare har man anmärkt, att Departts-Chefen icke Ange röstegandc stämma i Regerings-rätten, att han der endast hade att lemna uplysningar och råd, dem Regerings-rätten likväl kunde åsidosätta; men mine Hrr, om han än hade en enda röst, hvad gagnade väl detta, ifall han i alla fall mot flertalet icke mägtade göra sin åsigt gällande?
Det måste vara den inneboende riktigheten af hans framställning, som grundlägger förtroendet för honom och för den åsigt, han hyllar.
Vidare säges, att om Regerings-rätten afgifver yttrande öfver ett förslag till en ny författning i någon fråga, men K.
M. finner för godt, att fatta ett beslut, afvikande från Regeringsrättens yttrande, skulle denna myndighet förlora i aktning; men hvad händer under nuvarrde förhållanden, då en författn. skall utfärdas?
Jo, dä infordrar K. M. t. ex. i juridiska frågor Högsta domstolens yttrande och säkert är, att det icke alltid inträffar, att K.
M. bifaller hvad Högsta domstolen tillstyrkt.
Det måste likväl medgifvas, att det är en stor fördel, att K.
M. eger att rådfråga Högsta domstolen och enahanda blefve förhållandet med Regerings-rätten.
Man har slutligen mot antagande af förslaget åberopat den dryga kostnad införandet af Regerings-rätten skulle medföra; men om, såsom jag sökt ådagalägga, nyttan för Regeringen och folket af en sådan institution är öfvervägande, måste väl i dette såsom i mångå andra fall kostnaden vidkännas så snart den anses upvägd af gagnet.
Hr Dalman har ansett, alt antalet af målen icke är så stort och målen icke eller så invecklade, att deras afgörande bör derföre updragas åt en särskild auktoritet, men Hr Dalman, sjelf juridisk och icke administrativ tjensteman, har icke gjort sig reda för hvad jag förut yttrat, nemi. att del icke är målets beskaffenhet. som grundlägger det besvär, man dermed måste hafva, utan det är den vigt, målen för de enskilda kunna ega.
Jag har redan bemött Hr Dalmans yttrande, att den t. f.
Regeringen ofta får sig anförtrodd dessa besvärsmål till afgörande, och jag vill blott tillägga, att om förhållandet vore sådant som Hr Dalman påstått, skulle det ju bero på huruvida K.
M. företager resa till Norrige eller till inrikes orter, om den enskilde rätts - 622 Den 26 Februari f. m. sökande skall få sina ärenden i rätt tid pröfvade, eller om det skall upskjutas, till stort men för mången enskild eller kommun, hvars intresse är i fråga.
Jag kan således icke finna annat än att så väl Const.-Utsk. gjort sig väl förtjent af det allmänna genom framläggandet af detta förslag; som ock att R.
St:r vid sista riksdagen välbetänkt och riktigt handlat, då de gjorde detta förslag hvilande.
Jag anhåller om bifall lill förslaget.
Redan vid förra Riksdagen motsatte jag mig delta förslag och upgaf huru man i stället borde afhjelpa de öfverklagade olägenheterna.
Jag stridde då tillsammans med en man, med hvilken, ehuru min bestämde politiska motståndare, jag likväl fann mig dela öfvertygelse uti nästan alla frågor dem denne ovanlige man omfattade med särskild förkärlek, dem han således studerat i botten, i hvilka han blifvit hvad man kallar »specialitet.»
Sistliden vår genomgick jag med Hr von Hartmansdorff hvad som vid detta riksmöte borde göras och låtas i väsendlliga frågor.
Vi bekände då för hvarandra öppet i hvilka ärenden vi skulle kämpa mot, i hvilka bredvid hvarandra.
Den vigtigaste af de frågor derom vi skulle med hvarandra strida, den om husägares representationsrätt är af R.
En bland de vigtigaste derom vi i hufvudsaken voro ense, är den nu ifrågavarule angrde Regerings-rätten.
Allmänheten har nyss sett, att Hr von Hartmansdorff var beredd att upfylla sin förbindelse i denna fråga.
Jag skall försöka ali upfylla min.
Först vill jag upgilva mina betänkligheter mot det hvilande förslaget. l:o.
Om man från 3:ne särskilda håll skall utfärda beslut i Konungens namn och på 3:ne ställen hafva rättighet att i sista instansen döma, så skola ganska svåra kompetensfrågor emellan dessa 3:ne myndigheter lätt kunna upkomma.
Man finner redan nu icke sällan svårigheter möta att undvika kollisioner emellan Högsta Domstolen och StatsRådet, och säkerligen skulle ännu flera sådane förekomma om man nu finge en ytterligare sista instans.
F. n. minskas dylika kompetens-tvister derigenom, att både StatsRådet och Högsta domstolen äro öfverhopade af göromål.
Nu skjuter man gerna göromål från sig.
Men den tid kan åter komma då myndigheterna — såsom fordom — i stället ryckas om makten.
Sådant skall ännu lättare inträffa om nu en ny domstol inrättas, som knappast kan sysselsättas.
Gränsen emellan civiloch ekonomisk lagstiftning och lagskipning är i allmänhet icke lätt att updraga.
Hvarken uti grundlag, eller annorstädes hos oss, är rågången väl utstakad. 1 1734 års lag, i kyrkolag och flerfaldiga författmr äro påtagligen ämnen sammanblandade, som tillhöra dels båda slatsmagternas, dels den enas lagstiftningsområda.
Här, liksom annorstädes under en stigande bildning, flyttas dessutom ärendena efter hand in på det mera bestämda och säkra rättsområdet: till allmänna domstolar från administrativa myndigheter.
Inrättar
Den 26 Februari f. m. 623 man nu, under det Högsta
Domstolen ännu är öfverhopad af göromål, en ny administrativ öfverinstans, så skall föijden troligen blifva ett tillbakagående af ärenden ifrån rältsgebitet till förvaltningen.
Sådant är enl. min tanka en försämring.
I afseende å kompetenstvisters slitande har det väl blifvit yttradt att Regerings-rätten kunde slita dylika.
Sådant vore dock ganska olämpligt.
Något stadgande härom igenönnes icke heller i förslaget. 2:o.
Den föreslagna institutionen skall blifva ett mäktigt häftyg för bibehållande och ökande af centralisationen.
Rgeringsrätlen skall sannolikt, ja den måste besättas med gamla Embetsman.
Dessa sittande i en bur för sig med sina luntor, utan särdeles beröring med folket, och oafsättliga, skola blifva ett bålverk emot våra gamla ekonomiska författningars förenkling och förbättring.
Med de gamla författningarne hafva Led:ne upväxt, i dem äro de sjelfva slutligen inväxta.
Rör man vid dem, så ramlar en stor del af deras lärdom, vetande och magt.
Bibehålies åter den gamla mörjan, så äro och blifva de gamla Reg:sRåden snart ensamma i besittning af det Ariadne-nysta, utan hvilket ingen kan leta sig igenom den mörka labyrinten.
Regerings-rättens
Ledamöter skola sannolikt tillintetgöra alla försök till utvidgande af gränserna för den kommunala verksamheten.
De gamla Landshöfdinge- och Kollegii-Ledamöter, som väl egentligen böra blifva Reg:s-Råd och som, jemlikt förslaget till stadgan, böra yttra sig i frågor om ekonomisk lagstiftning, skola naturligtvis aldrig tilltro någon menighet att sköta egna angelägenheter.
Allt skall af dem anses fortfarande böra stå under deras förmynderskap, alla ärenden få fullföljas så långt vägen räcker — d. v. s. till Kungs — men den verklige Kungen skall då öfverhopas med ärender, så, att Han nödgas på förhand, och alldeles obesedt, låna Sitt namn åt en liten Oligarki af Byråkrater.
Det blir då lycka om icke Konungen Sjelf får anledning utropa med den gamle Franske Skalden: nSi c’est pär moi qu’ils regnent de la sorte, .Je veux bien mes enfans que le diable m’emporte.»
Min fruktan att den föreslagna Riksrätten skall bidraga till centralisationens ökande, och motverka kommunallifvet, är mitt vigtigaste skäl mot densamma.
Enl. min tanka äger hvarken Konungamakten eller folkfriheten något säkrare stöd än uti den kommunala verksamheten.
Dynastien sitter aldrig säker, när folket skall födas, värmas, sysselsättas och roas af Stads-Chefen.
Han göres då slutligen ansvarig för både torka och nederbörd.
Se på Frankrike!
Med snillen af första ordningen på thronen, biträdde af de erkändt skickligaste administratöter i verlden; hvarföre är folket aldrig belåtet?
Ingalunda derföre att det för mycket älskar friheten eller sjelfsvåldet.
Nej tvertom.
Fransosen älskar jemlikhelen, men friheten att handla och vandla, att sköta sig sjelf och lita på sig sjelf, den friheten känner han icke.
Han har blifvit tillvand att vänta allt af Styrelsen, att 624 Den 26 Februari f. m. af den hoppas, hvad ingen mensklig vishet kan upfylla.
Då blir han missnöjd, söker då hjelp icke i friheten, utan hos någon ined dess trasor påhängd, till demagog förklädd, ännu oinskränktare despot, en Socialist eller Kommunist, som ensam skall bestämma när och huru man skall äta. dricka, sofva eller dansa.
Se åter på England.
Hvarföre är ».John Bull» lojal?
Icke derföre att han mera blundar för felen hos Regenten eller Ministrarne än hans granne söder om kanalen.
Icke derföre att han mindre älskar friheten.
Han älskar den mera.
Men otn han blott under yttre och inre lugn får sköta sina egna angelägenheter, väntar han ingen dödligs hjelp.
Han litar då på försynen och sig sjelf.
Jemlikhet och nivellering älskar han deremot icke.
Kungen, Lorden, Ladyn, Gentlemannen äro storheter dem han ingalunda vill förstöra.
De utgöra föremål för hans vördnad.
Han lånar en del af deras glans.
Han vet att rikedom och Statens högsta värdigheter äro tillgängliga för skicklighet, flit och patriotism.
Han betraktar således den rike och mägtige utan afund, blott de lemna honom i fred, alt sköta sig och sitt.
Jag tror väl, för min del, att öfverdrift finnes hos båda dessa stora folk.
Det ena regeras för mycket — det andra för litet.
Låtom oss söka den gyldene medelvägen.
Men aktom oss framför allt för centralisationens, despotismens och dess halfsysters, den reglementerande, taxebestämmande, allt godtyckligt utskiftande kommunismens vådor.
Svenska Mannen är kommen till myndighetsår, låt honom återbörda en del af det gamla kommunala frihets-arfvet. 3:o.
Jag har antydt att man icke skall kunna på tillfredsställande sätt bestämma hvilka mål som böra till Rcgerings-rätten öfverlemnas.
Det later bra säga sig, att lagstiftning och lagskipning böra skarpt åtskiljas.
Af alla skäl anförda för Regerings-rätlen finnes intet, som så anslår frihetsvännen.
Satsen är nemi. fullkomligt riktig i hvad den angår de lagstiftande lorsamlingarne och domstolarne.
Men är den det ock i andra ekonomiska mål än sådana som tryggt kunna öfverlemnas till domstolarne?
Ar den det i förvaltningsärenden?
Det är möjligt, men jag vet det icke.
Jag är icke tillräckligt administratör för att väga afgöra detta.
Men jag har ännu icke sett att man upgjort nägra positiva bestämmelser ang:de de ärenden, dermed Regerings-rälten skulle sysselsätta sig.
Det förslag K.
M:t låtit upgöra — men dock Sjelf icke godkändt —- innefattar nästan endast undantag.
Mig är sagdt att listan å undantag upgjorts mycket längre af Hrr Exped.- Chefer — de embetsman som sannolikt bäst känna dessa ärenden.
Dessutom vet jag icke om man på något annat ställe vågat öfverlemna de administrativa besvärsmålen åt en af Stats-Chefen alldeles oberoende myndighet.
Ledamöterne i »Conseil d’Etat och Frivy Council» äro amovibla.
Just emedan jag älskar framåtskridandet, och tror att vi hafva ett stort fält för oss, på hvilket vi säkert Den 28 Februari f. m. 625 säkert oell lugnt kunna framgå, är jag särdeles rädd för alla omogna reformer, för experimenler, som hvarken stödja sig på några allmänt erkända förnuftsslut eller på vunnen erfarenhet å annat ställe.
Det är dylika reformer som, när de misslyckas, sedan äro förträffliga exempel att framhålla för alt afskräcka från alla andra.
Reformer kunna dessutom vara af 2:ne slag.
De kunna hafva en {ramål- eller en tillbaka-gående rigtning.
Detta senare slaget bjudes ibland af motståndets män, reformer insockrade i några liberala fraser, som lätt värfva anhängare hos varma, men mindre försigtiga reform-vänner och älskare af nyheter.
De gamla frihetsvännerna äro då pligtige att säga ett varningens ord!
Vare det långt ifrån mig att i tid och otid vilja uttala ett riimeo Danaosn.
Jag vill icke heller gerna beskyllas, hvarken för bristande vördnad för vårt Presterskap, eller för politisk ofördragsamhet.