Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att hvad så väl Arrende-tiden som Borgen samt öfrige blifvande Arrendatorns skyldigheter angår, kommer förutnämnde Konungens Höga Befallningshafvandes Kungörelse af den 18 sisth Februarii att tjena lill noggrann efterrättelse, så väl nu vid Auctionen som vid blifvande ArrendeContractets upprättande. ► 72 Den io September f. m.
Sedan förestående var anmäldt, och de närvarande förre Åboerne å Hemmanet förklarat sig nöjde med allt, företogs sjelfva Auctionen och först om den delen som hittills brukats af Johannes Simonsson, hvilken Hemmansdel uppböds för 3 Tunnor och en spann hälften Råg och hälften Korn; och stadnade förre Åboens son, Samuel Johannsson för detta anbud, hvaröfver ingen ville gå.
Derefter uppropades den andra delen af detta Hemman, som förut varit brukad af Henric Jonssons Enka, Olena Börjesdotter och med åberopande af allt hvad före Auctionen blifvit nämnt om blifvande Arrendatorns skyldigheter och om undantags-vilkoren, uppböds denna Hemmansdelen till samma quantum strid spannemål, 3 Tunnor och En spann hälften Råg och hälften Korn, hvilket antogs af förre brukaren Olena Börjes-dotter.
Åboen å Östra Hed, Thore Johansson bjöd å denne senare delen Sju Tunnor, hälften Råg och hälften Korn, hvilket anbud dock icke kunde antagas såsom vida öfverstigande Maximi-beloppet och Borgens skriften dessutom icke var af Domhafvanden bestyrkt, utan blott af Pastor i Weddinge; Hvarföre de förstnämnde Samuel Johannesson och Olena Börjes-dotter, antogos till blifvande Arrendatorer å detta Hem - Den io September f. in. nian, så mycket mer, som deras Borgensskrifter tillbörligen före Auctionen blifvit af Domhafvandeu bestyrkte oell redan A Kongl. LandsContoirel inlemnade.
Datum ut supra
In fidem J. F. Ladau j Pr. et Pastor.
Att så hafva tillgått och sig förhållit intyga å KyrkoRådets vägnar Bengt Simonssonj Johannes Andersson, Kyrkovärd.
Kyrkovärd.
Samuel Johannesson.
Olena Börjesdotter.
Sjclfve liållit i pennan.
Vidimeras J. F. Ladau.
Likheten med den Biskopen af Wingårds anförande till PresteStåndets Protocoll åtföljande Bilaga, bestyrker Ex officio O. Rogberg, H.
Sccrct.
Utskotten hafva på ett så riktigt och grannlaga sätt behandlat frågan, att jag ej har något att tillägga.
Jag vill blott lugna dem, som afse Kyrkornes fördel, med den anmärkning, att om den siste
Talaren kunde blifva ecclesiastik-ombud i dylika mål, Kyrkorne ej skulle hafva något att risquera.
Betänkandet torde således kunna bifallas. 74 Den io September f. m.
Friherre TVrangel j flenning:
Då jag nu uppträder, för att söka försvara en del åboers rätt till sina hemman i Halland, skall åtminstone den frågan blifva upplyst, om Auctoriteters misstag skola blifva gällande på medborgares bekostnad.
Jag kan icke afhålla mig från att beundra den omsorg och det nit, hvarmed Herr Rosenblad bär sökt visa Kyrkornas anspråk, och jag skulle till och med tveka att strida med honom, om jag icke kände, att åboernes rätt är osvikelig.
Jag erkänner visserligen den värde Talarens välvilja, och måhända lians öfvertygelse, alt Kyrkorna ensamt äro ägare till dessa hemman, helst uti de uppgifter han lemnat, vissa handlingar icke äro åberopade.
Således ser jag mig tvungen, att med motskäl söka bevisa min sats.
Det finnes tyvärr handlingar i denna sak, hvilka icke till JustitiaeOmbudsmannen blifvit afgifne, till exempel Kongl. Majrts Nådiga förklaring af den 8 October 1823.
Man kan derföre hysa en billig farhåga, att flere dylika handlingar finnas, som icke blifvit afgifne.
I slutet af den så kallade Lunds Landabok, som författades på Fredrik
II:s befallning, står det tydligen, att dominum tillhörer Kronan, och likväl är det öfver 800 Åboer, hvilkas öde genom ett förbiseende deraf nu är i fråga.
Denna Landabok är uppgjord af Presterskapet sjelf, hvilket kan visas genom handlingar från Danmark, conlrasigucrade af Danska Canzliet.
Man liar med vilja begagnat ordet dominium, såsom tydeligare än härlighet, emedan det mera besämdt uttrycker äganderätten, och då fråga är om servituter, bör man icke göra större utsträckning deraf, än som verkligen behöfves.
Det torde nu tillåtas mig att ur JustitiaeOmbudsmannens EmbetsBerältelse för åren 1826 och 1827 få uppläsa de skäl, som bevisa motsatsen af hvad Herr Rosenblad anfört.
Friherre Wrangel uppläste derefter följande: ”Jag har funnit af Kongl. Brefvet un”der den 22 Maji 1819, föranledt af Full”mägtiges för BondeStåndet vid 1815 års ”Riksdag underdåniga anhållan, att, i följd ”af stadgandet uti Kongl. Brefvet den 2g "Mars 1810, att Rusthåll och Hemman i "Bohus Län y som äro indeldte, höra j om "ock en del af räntan tillfaller Presterska"pet j af landshöfdingen bortstädjas och "med åbo förses, samt af åboer ne under "förbehåll af räntans utgörande till Pre"sterskapet få till Skatte lösaSj en lika ”förmon äfven måtte tillkomma åboer på ”Annex- och Mensal-Hemman i Malmöhus, ”Christianstads och Hallands Län: att Högst”berörde Kongl.
Bref innehåller ej allenast ”beslut öfver berörde ansökan, som blifvit ”afslagen på den grund, att det åberopade Den 10 September f. m. ”18 ro års KonungaBref, hvaröfver, på Pre”steSlåndets underdåniga begäran, Nådig ”Förklaring den 22 April 181g blifvit uthärdad, ej bade tillämpning på Skånska ”och Halländska Annexe- och Mensal-Hem”man, med hvilka ett annat förhållande ”egde rum; utan ock Nådigt svar å Preste”Ståndets vid i8i5 års Riksdag likaledes ”gjorde underdåniga hemställan, rörande ”skatte-köp å Kyrko-Hemman i Halland och ”deras bortstädjande; varande i förra fallet ”stadgadt, att skatte-köp ej kunde medgif”vas å sådane hemman, hvartill Kyrkorne ”då innehade städsel-rätt, och i det sedna”re, att sådan rätt yj borde från Kyrkorne ”skiljas, så framt icke visas kunde_, att Kyr”korne sedan
Danska tiden obehörigen till”egnat sig en sådan dispositions-rätt, hvar”om Konungens Befallningshafvande i Halland, på Nådig befallning upplyst, att Kyr”korne i besagde
Pro vins af åtskilliga Kronohemman uppbära, under namn af .Landt”gille, dels hela, dels viss del af Jordeboks”räntan, hvilket gifvit dem, som bevaka Kyr”kornes rätt, anledning att öfver Hemmanen ”disponera, hvarföre denna disposition ock”så berott af deras större eller mindre omhanka och Krono-betjeningens efterlåtenhet ”att tillse Kronans rätt: att åtskillige Lägen”heter hade såsom åboledige blifvit, enligt ”Kongl.
Brefven af den y
December >yg6 ”och 20 Julii 180g, genom Auction borlarhenderade, hvaremot åboerno å andre Hem - Den io September f. rn. 77 ”man, vid förra städjetidens slut, anmält sig ”om skatle-köp: alt då detta likväl blifvit af ”Kyrko-föreståndarne beslridt med åberopande af Kyrkornes dispositions- och slä”dje-rätt, hade Konungens Befallningshafvande om beskaffenheten af nämnde Hem”man närmare undersökt, hvarvid befunnits, ”att för desse i Krono-columnen upptagne ”Hemman väl i Jordeboken är antecknad ”den del af räntan, som till Kyrkan är för”länl, men ingalunda någon Kyrkans dispositions- eller slädje-rätt» samt att bland de ”under frälse-litel upptagne, finnas sådane, ”sorn lill Trippi.ske Arfvingarne äro förpan”tade, hvilka, utom den ränte-andel Kyrkan '”uppbär, njuta en annan del af räntan och ”en annan del åter är Kronan förbehållen, ”af hvilken anledningKonungens Befallningshafvande ansett sig böra för Kongl. Maj:ts ”och Kronans räkning bortstädja sådane, enhast med en del af räntan, till Kyrkorne ”anslagne och i Krono-columnen upptagne ”Hemman: att, enligt bifogadt Jordeboks”extract för är i8o5j utgöra de Hemman ”i Halland, hvilka Kyrkorne antingen ega, ”eller af hvilka d,c njuta någon ränta, två”hundradetolf stycken bestående af nittiohyra och etthundrade tjugusju tvåhundrade ”fyratiodelar Krono- och trettioen och sju ”tjugufjerdedelar Frälse, förmedlade Mantal, ”flere smärre Lägenheter, utan åsatt lie nihl a nial oberäknade, och utvisade ett likaledes bifogadt utdrag af 172g urs Lands - 78 Den 10 September f. m. ”beskrifning, att de Hemman, af hvilka ”både Pastor och Kyrkan haft någon rän”ta, blifvit af båda bortstadde och städja ”efter hvarderas andel tagen, samt att ett ”lika förhållande egt rum, der Kronan och ”Kyrkan haft räntan, i föl jd hvaraf ock Konungens Befallningshafvande ansett Kyrkor”nes dominium sjelftaget; hvilket åter icke ”genom den af Consistorium åberopade ur”minneshäfden kunde för lagligt anses; och ”hade, i grund af allt detta, Konungens Befallningshafvande ansett ifrågavarande Kyr”ko-Hemman, som under Krono-lilel i Jor”deboken finnas uppförde och i afseende på ”rotering, inqvartering, skjutsning med fle”re allmänna skyldigheter, draga alldeles ”enahanda besvär, som Kronans immediate ”behållna, eller till Militair- och CivilSta”terne indelte Hemman, böra lika med des”sa, i anseende till dispositions-rätten be”tragtas, så att åboerne icke allenast få till ”Kronan erlägga städja, utan ock å hemmanen vinna skatte rätt, derigenom Kyr”korne och Presterskapet uti deras årli”ga räntors tillgodonjutande ingalunda för”närmas.
” Friherre Wrangel fortfor derefter:
JustitiaeOmbudsmannen har uti dess sistlidet år afgifne BiksdagsBerättelse äfven yttrat följande: ”Sådant är förhållandet annu, enligt ”Dansk lagstiftning, att Städselrätten allde - Den io September f. m. 79 ”les icke åtföljer blotta Landgillet, eller ens ”kan åtfölja detsamma, emedan bondeskyld, ”hvarunder Landgillet begripes, gifves till ”herligheds-ägaren, änskönt bonden i Danemark sjelf tiger sin jord: att dominium ”visserligen är detsamma, som herligheden, ”men att just dermed förstås, ej allenast ”de regal a rättigheterne, nemligen Patro”nats-, Birke-, Jagt-, Fiske-, Sigt- och Sa”gefalds-rätt, utan ock de mindre rättighe”terne öfver fasta godset, hvilka bestå uti ”rätt lill fäste, husbondsholds kjendelse m. ”fl. — Detta inb em tas af Brossons Föi tolkning öfver Danska Lagens Stadgande i 5 ”Bok., 3 Gap. 24, 20 Art. och Kongl. Re”scripterne af den 3o Maji l6g3 och den ”12 Martii l6g5, hvilka Lagar tydligen förutsätta, att herligheden till Kyrkogods, ”Annex- och Mensalgårdar, äges af serskilda ”Proprietairer, så att blotta Landgillet innehafves af Kyrka eller Prest; och desse ”Lagar, fastän af senare data än Fredstrac”taterne i Brömsebro och Roschild, hafva ”sin grund i äldre Lagbestämmelser, ibland ”hvilka i synnerhet må anföras Konung Chritstian III:s Koldinghusiske Recess af år " 1558, hvars 41 Art. innehåller, att det ”var Konungens Lendsmand, som bortfäste ”de Kyrkojordarne, af hvilka Kyrkorne agne Landgillet: och Konung Christian lV:s ”Recess af den 27 Februarii i643, 1 Bok. ”4 Cap. 3p Art., enligt hvilken Presterne ”icke malte tillvälla sig någon fördel af 8o Den io September f. ra. ”Kyrkogodsens bortfästning, mecl mindre ”dertill fanns åtkomst uti Capitlets, eller ”andre vederbörandes egendoms-bref oell ”gamle jordeböcker som sådant utvisade.
”Det torde ock förtjena afseende, att en ”Dansk författare Arendt Berntsson , hvil”ken af Lagfarne män kallas en ”i hin tids ”Land Oeconomie och Cameral vasgen kyn”dig scribent” uti en år i65o utgifven bok, ”kallad:
Danemarks och Norr i ges frukt”bäre herlighed, hvilken skrift varit i Hal”land allt sedan den tiden följd såsom sä”ker vägledning vid sådane frågors behandling, med klara ord antager: ”att städsmål ”eller fäste, förstås under herligheden: att ”den som häfver Landgillet, icke derföre ”tillkommer intägten af fästerättighet: och ”att, Prestegårdars och KyrkohemmansLand”gilie väl åtföljer
Kyrkan eller Presten , hvaremot egendomen dertill gemenligen tillhö— ”rer Kongl. Maj:t och Kronan,, som under ”tiden också har gästerihvilket sistnämn o 7 ”de med Kyrkohemman i Halland inträffar.” Hvarefter Friherre Wrangel fortfor sålunda :
I Norrige, der landgillet tillfaller Kyrkan, tar Presten blott emot den ränta Kyrkan skall hafva, men städseln tillfaller Kronan.
Man gör noga skillnad emellan dessa båda rättigheter, hvarföre denna Preslens eller Kyrkans rättighet kallas Lös-landskyld_, för Den 10 September f. m. 81 för att skiljas från den, sorn kallas Bygsel eller StädjeRätt.
Enär nu Halland och Norrige förr varit under en spira, måtte de Kyrkohemman i Halland, hvilka hafva samma åliggande som de i Norrige, icke eller kunna vara af annan egenskap till eganderätten, för det,de kommit under Svenska Spiran.
Ett ytterligare bevis, att Lunds Landsbok år att anse såsom ett autentikt och lagligt Document, igenfinnes deri, att år 1801 den 7 Augusti, då fråga uppstod, att Presterskapet i Skåne skulle bevisa sin rätt till Smör-räntan som dem tillkom, ansåg man behandlingen efter krononatur såsom ganska laglig; men nu synes förhållandet annorlunda, det vill säga, att saken behandlas helt och hållet godtyckligt.
Man kan igenfinna detta uti JustitiaeOmbudsmannens EmbetsBerättelse för åren 1826—1827, pag. 17, 3 morn., som jag nu ej vill trötta med att uppläsa.
Vidare finnas många skäl, som ge visshet derom, att Kronan har Städsel rätt, ibland hvilka kan räknas, att år 1648 beslutades, att Krono- och Skattehemman skulle gifva i skatt full hemmantalsränta, påförd alla Krono- och Skattehemman i Halland, som förut under
Danska tiden voro derifrån befriade; detta bevisar i denna fråga, att alla KyrkoHemman voro purt Krono, emedan de annars icke kunnat få full Hemmantals-ränta sig ålagd.
Ett annat skäl är den förläning, som af Drottning Chri41 II.
6 8* Den 10 September f. m. stina gjordes till Adrian Tripp genom 2:ne Köpebref af år i653 å 35o hemman, hvaraf 56^:del voro bland de så kallade Kyrkohemmanen.
Han fick dessa hemman under full äganderätt, blott med vilkor att gifva Presterskapet den smörränta, som förut tillhört detsamma.
Jag hemställer, om hemmanen kunnat på det viset öfverlåtas, i fall de icke varit Kronans.
Under reduetionen 1680 indrogos till Staten i5g Mantal af dem, bland hvilka 31 Kyrkohemman.
Af dessa bortgingo åter 4o derigenom, attén DeGeer kora i slägtskap med Trippiska arfvingarna.
Allt detta visar, alt kyrkan då icke ansetts äga städselrätten.
1646 års jordebok, hvilken blifvit af Herr Rosenblad åberopad, är den äldsta, som är känd i Halland.
Om man nu undantar de hemman, som blefvo skänkta till Adr.Tripp,igenfinner mani denna Jordebok samma 86 hemman och deras åboer, hvilka sutto derpå, då förläningen skedde.
Det återstår således i5 hemman, hvilka ännu erlägga siri skatt till denna familj i Holland, och för hvilka, vid yppad åboledighet, städseln af familjens Ombud emottages.
Det är besynnerligt, om Kyrkans fulla äganderätt till hemmanen skulle vara så begränsad, till blotta arrendet, att härvid ett maximum och minimum skulle existera; åtminstone tyckes deruti ligga en contrad iction.
Jag har hört, alt man ansett en half tunna per tunneland för ett lindrigt arrén - \
Den io September f. m. 83 de; men deremot bekänner jag, att jag icke vet någon enskild i Halland, som bar ett så starkt arrende af sin jord, när man inberäknar det arbete, arrendatorn skall göra åt Egaren.
Det skäl Motionärerne anfört, att de äro skyldige betala sin Riksdagsman, tyckes äfven kunna bevisa något, att hemmanen icke tillhöra Kyrkorna.
Det synes också högst besynnerligt, att det skall finnas Kyrkohemman, hvilkas hela afgift till Kyrkan utgör 16 sk., i fall denna skulle inneha äganderätten.
Allt hvad man kan säga är, att missbruk blifvit begångna i detta, som andra fall; ty man har också exempel på indelte Löntagare, hvilka, när hemmanen blifvit lediga, trott sig äga städselrätt dertill.
Hvad Utskotten beslutat, tror jag innefatta enda sättet, att gå en medelväg.
Jag bade visserligen önskat, att de skulle hafva sagt, att slädselrätten borde alldeles borttagas från Kyrkorna; men då man genom laglig undersökning kan tillvägabringa detsamma, torde den utvägen vara tillräckeligen lugnande för nuvarande åboer.
Man har anfört, att go §.
RegeringsFormen icke skulle tillåta att vidröra Kongl. Brefven den 19 Mars 1823 och den 29 Mars 1825, såsom allenast upptagande partiella saker; men deremot är 1819 års KonungaBref den allmänna grunden för städselrätten å Kyrkohemmanen.
Jag har likväl trott JustitiasOmbudsmannens EmbetsBerättelse i 4t H. 6* 84 Den io September f. m. detta fall vara så upplysande, alt man, med kännedom deraf, kunde mer bestämdt yttra sig i saken.
Jag hoppas, ott flere hundrade familjer icke måtte hringas i olycka genom elt penndrag.
Jag bekänner, att de administrativa åtgärderne i detta ämne icke varit tillfredsställande, hvilket bäst synes af den oro, de väckt i hela Halland.
Det finnes personer, som ifrån Far till Son sutit på dessa hemman i i5o år, och nu sväfva i fruktan att bli skilda derifrån.
Jag hemställer, om icke ett beslut kan kallas betänkligt, som har sådana följder.
Jag hemställer för öfrigt, om det icke är mera skäl till bifall än afslag å Betänkandet, då man derigenom åtminstone förekommer, att åboerne blifva utvräkte; och om Kyrkorne hafva någon rätt till hemmanen, så är ju den i alla fall icke förlorad, när det kommer att dömas i laglig väg.
Jag anhåller således om proposition till bifall; men i fall den värde Talaren, som stridt för Kyrkornas rätt, skulle göra ytterligare anmärkningar, anhåller jag att äfven få besvara dem.
Min möda skall dervid blifva ringa emot det besvär, som jag af den mängd papper, den värde Talaren fört med sig, finnér att han gjort sig för att försvara Kyrkans anspråk.
Jag känner mer än väl att mig förutan Ridderskapet och Adeln behjertar allt hvad som påkallar Medborgares väl; och om jag varit nog lycklig att till cn liten del kunnat bidraga till ett Den i o September f. m. 85 framtida lyckligare öde för dessa ifrågavarande åboer, så är jag idkeligen belönt, för de upprigtiga bemödanden jag vågat göra, till vinnande af ett önskeligt slut på detta tvisteämne.
Som ännu icke mer än en Ledamot talat emot Utskottens Betänkande, är det allenast vid bans yttrande jag kan fästa mig; men, innan jag öfvergår till sjelfva hufvudsaken, ber jag att få upptaga några preliminärfrågor.
Herr Rosenblad har börjat sitt yttrande med att tillkännagifva, att så 'veil den afgångne, som den nyligen utnämnde_, Justities-StatsMinistern tillstyrkt det Beslut, som gifvit anledning till ämnets upptagande hos Rikets Ständer.
Jag får i anledning deraf påminna den värde
Talaren att det är något ovanligt, att vilja imponera på Ståndet med åberopande af hvilka Konungens Rådgifvare till- eller afstyrkt ett Beslut.
Jag hemställer härvid till honom sjelf, huru han ens kunnat derom erhålla någon säker kännedom?
ConstitutionsUtskottet ensamt har läsningen af StatsRådets Protocoll sig förbehållen; och jag har, såsom Ledamot af detta Utskott, hittills aldrig tilltrott mig att på detta rum kungöra sådane till- eller afslyrkanden.
Jag får tillika erinra den värde Talaren, att om än bemälte Rådgifvare senast yttrat sig såsom han uppgifvit, så hafva de åtminsto - 86 Den io September f. m. ne vid ett föregående tillfälle tillstyrkt ett alldeles motsatt beslut; och derföre kan Ridderskapet och Adeln, utan att komma i strid med bemälte Rådgifvare, nu omfatta hvilkendera som helst af de motsatta meningarna.
Det är val sant, att i det sednare Kongl. Brefvet äro Handlingar åberopade, som icke voro kända 1823; men hvilka äro dessa Handlingar?
Månne den gamla Lunds Landabok af år i56p?
Nej, alldeles icke; ty den åberopas i förrbemälle Resolution.
Månne 1646 års Jordebok?
Nej icke heller; ty äfven den omnamnes i bemälte Resolution.
Nej, det var Hallands Beskrifning af år ty2g.
Jag tycker likväl det är underligt att ett så vigtigt beslut kunde fattas och Regeringen erkänna sig hafva haft orätt, blott till följd af upplysningar, hemtade ur en beskrifning öfver Halland, utkommen 80 år efter det Halland kommit under Svenska Spiran, och utan att denna beskrifning eger i ringaste måtto annan eller större auctoritet, än hvarje annan enskild mans arbete.
Dernäst har den värde Talaren citerat go i§‘.
Regeringsformen, såsom ett hinder emot all öfverläggning öfver ämnet.
Jag hade trott, att den tid redan vore förbi, då denna §. kunde åberopas såsom ett hinder för öfverläggningar i dylika mål; men skall nu utbe mig få fästa en närmare uppmärksamhet på denna vidtberömda §:s ordalydelse.
Der stadgas nemligen: att Konungens Beslut icke
Den 10 September f. m. 87 få blifva föremål för öfverläggningar bos Rikets Ständer i något annat fall eller pä något annat sätt j än denna RegeringsForm bokstafligen föreskrifver.
Således får likväl en sådan öfverläggning äga rum, när det sker i de fall och på det sätt Grundlagen föreskrifver; och jag hemställer om det icke finnes en 87 och en 89 §., som säga, huru Lagar och Författningar kunna stiftas, ändras, förklaras och upphäfvas.
När nu denna öfverläggning åsyftar, att vinna förklaring öfver en utfärdad Författning, hemställer jag, om 90 §. bör lägga något hinder i vägen för en sådan målets behandling.
Slutligen har samme Talare anfört såsom bevis, huru litet skadligt det vore, att dessa hemman kommo under Kyrkan, att en man budit nära dubbelt i arrende emot hvad som blifvit antaget_, och vida öfver det stadgade maximi-beloppet.
Jag får likväl erinra, att härvid var äfven en annan hake, nemligen bristande caution; och det är icke otänkbart, i synnerhet på en tid, då denna sak varit så mycket omtvistad, att man kunnat öfvertala en man, att bjuda hvad som helst, öfvertygad, att, när praestanda fattades, anbudet i alla fall icke kunde gälla.
Efter dessa prasliminär-frågor skall jag utbedja mig att få öfvergå till sjelfva hufvudsaken; men jag vill dervid blifva korrt, emedan saken redan är så utredd, att jag 88 Den 10 September f. m. förmodar något livar stadgat sin öfvertygelse derom.
Jag vill då blott erinra, att Lunds Landabok bestämdt upptar, alt Kronan äger städselrätt till dessa hemman.
Men detta document, hvars trovärdighet man i allmänhet nu velat jäfva, på i mitt tycke ganska svaga skäl, har man i detta fall velat vederlägga med 1646 års Jordebok, hvarest hemmanen upptagas iden såkallade Geistliche Linie.
Att de der kallats Kyrkohemman j bevisar likväl ingenting, helst en af Justitias-Ombudsmannen åberopad Kongl, Resolution nemi.
IV:s recess af den 27 Februarii i643, i 1 Bok., 4 Gap., 3g Art. stadgar: att Presterne icke må tillvälla sig någon fördel af Kyrkogodsens horrtfästning, med mindre dertill fanns särskilda åtkomsthandlingar.
I 1727 års Jordebok äro dessa bettman återställda i Krono-Colurnnen.
Men kraften häraf har man åter velat neka, i följd af särskilda försäkringar, till förmån för Presterskapet, som blifvit bibehålina vid sina rättigheter.
Om det icke bevisar något på ena sidan, att bemälte hemman år 1727 blifvit införda i 'Krono-Coluttnen; så bör det på andra sidan icke eller bevisa något, att de år 1646 blifvit införde i Geistliche Linien.
Således kan jag icke annat än instämma i hvad Justitiac-Ombudsmannen så förtjenstfullt anfört.
Saken måste åtminstone, lindrigast sagdt, förekomma högst tvifvelaktig, i synnerhet som i Konungens
Råd opi - Den ro September f. m. nionerna varit delade och 2 särskilta gånger blifvit på ett motsatt sätt uttalade.
Och då är det väl största billighet, att återgå till den medelväg, att hänskjuta till Domstol hvarje särskildt mål; hvarföre jag icke kan annat än tillstyrka bifall å Utskottens Betänkande.
Herr af Billbergh, JohanPetter:
Discussionen, hvarunder man å ena sidan ansett sig böra försvara Regeringens beslut, och å den andra åboers rätt, bevisar för mig, att Utskotten, emot bestämda stadgandet i 90 §.
RegeringsFormen, icke bordt upptaga detta mål.
Jag ämnar således icke yttra mig om giltigheten eller ogiltigheten af det Kongl. Beslutet.
Jag hade blott önskat, att H:rr Bexells och Landegrens reservationer blifvit upplästa, emedan de tyckas innefatta fullkomligt svar på hvad här blifvit anmärkt emot beslutet.
Jag ämnar icke eller yttra mig deröfver, att Konungens beslut icke skall vara liinderligt för äganderätts-frågans upptagande och afgörande i tvisteväg, såsom beroende deraf orri behörig person sätter denna ägande-rätt i fråga.
Jag ber blott få fästa uppmärksamheten på det Utskottens tillstyrkande, att, före pröfningen af sig yppande frågor om Skatteköp å Kyrkohemman i Halland, vid vederbörlig
Domstol skal! undersökas och pröfvas, huruvida Kongl.
Majrt och Kronan, eller Kyrkan, har Jordägande-rätt. 9° Den io September f. m.
Härvid förekommer, såsom mig synes, det besynnerliga, att samma autoritet, som skall pröfva skatteköpsfrågan, skulle åläggas hänvisa målet till Domstol, oaktadt den sjelf finner äganderätten obestridelig, samt således nödgas behandla saken emot sin egen öfvertygelse.
Efter Rättegångs-Ordningen skall behörig man kära.
Hvilken är då här behörig
Kärande?
Det måtte vara antingen Kyrkorna eller Kronan.