Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. här hafva fått en så fullständig öfversigt af hvad som kan vara erforderligt för Waxholms befästning, eller 0111 icke tilläfventyrs hvad som här är föreslaget endast utgör början till en vida större utgift, som komma skall.
Hvad beträffar hufvudsaken, så är jag ingalunda nog förmäten alt, i åsyn af så manga män af yrket, våga mig in på något slags omdöme.
Dessutom, som jag är Stockholmsbo, så är det ju enligt med mitt, likasom hvarje annan Stockholmsbos enskildla intresse, att hufvudstadens avenuer starkt befastas; och när man lian vara patriot för så godt köp, alt det endast beliöfves votera anslag till ändamål, som tillika äro fördelak liga för det enskildta intresset, så kunde man tyckas handla mvcket illa emot sin egen personlighet genom att säga nej till en sak, hvartill ingenting är lättare an att säga ja, helst så som frågan bär har blifvit behandlad.
Men det är just i delta afseende, som jag vördsamt utber mig att få nedlägga min reservation inför Ståndet.
Jag vill ej vttra något vidare i anledn. af den hustofta, sorn en värd ledamot, Hr Rosenblad, bär har uppläst, och hvaraf jag haft samma uppbyggelse, som troligen Husets öfrige ledamöter.
Jag får endast på det högtidligaste reservera mig emot det medel den värde talaren begagnat för att fä förkättra dem, som vågat någon slags anmärkn. vid den förevar, punkten.
Hela Huset bar bort, att de ledamöter på andra sidan, som talat emot detta anslag, alldeles icke hafva sagt, att icke Stockholm bör befästas; de hafva endast sökt alt något litet stäf— ja den i deras tanke alltför häftiga ifver, sora räder i denna sak, och vågat framställa såsom sin åsigt, att något litet dröjsmål dermed ej kunde skada.
Detta har den värde ledamoten nu upptagit såsom om man alldeles icke skulle vil. ja befästa Stockholm.
Jag hemställer, mine herrar! om det är lämpligt, om det är parlementariskt, att på det sältet besvara anmärkmr med att emot sina motståndare uttala ana— ihemer.
Jag tror ej att ruan derigenom kan komma till nå - Den 20 Mars f. m. got klart och tillfredsställande resultat.
Jag anser föröfrigt icke nödigt att göra något vidare tilliigg till hvad desse varde ledamöter yttrat, mer än att dä jag tror att hela vår förflutna politiska ställning och vunna erfarenhet måste säga oss, all det icke kan vara äfventyrligt att något nedsätta delta anslag, så mäste det val ej heller vara så farligt alt uttala denna mening.
Af de särdeles intima förhållanden, som äro rådande emellan vårt flof och det Ryska, den innerga hängifvenhet (eller kanske borde jag rättare yttra en annan preposition), som ägt rum å vår sida, efter alla de bevis vi sett på denna hängifvenhet , kanske någon gång i strid med Svenska folkets sympathier, torde man kunna di aga den slutsatsen, att en Regering, som otvifvelaktig! måste anses vara mån att handla i enlighet med dessa sympathier, måste haft några högre syften framför sig, då den, till och med stundom med uppoffring af dem, gjort allt för alt behaga den östra grannen.
Detta syfte kan då, efter mitt förmenande, icke hafva varit något annat, än det lofliga och berömvärda, att i utbyte mot hängifvenhet tillbaka förvärfva sig en sådan erkänsla af denna granne, att
Regeringen deruti kunde äga en säker pant att få sjelf vara neutral och förblifva fri ifrån alla anfall från den sidan, i händelse af ett fredsbrott mellan andra makter.
En sådan förklaring anser jag ock så mycket vissare bekräftas deraf, att
Regeringen ej förr än nu ansett detta företag nödvändigt, oell att det icke nämndes ett ord derom ännu för icke många år sedan, då man deremot ansåg Sveriges hela vällärd ligga uti centralförsvaret, men kuslförsvaret lemnades åt sitt öde, ehuru oppositionen då yrkade alt i stället för centraIförsvaret, kustförsvaret borde vidtagas.
Då man betraktar aila dessa förhållanden, så tror jag att man deraf kan draga dea slutsatsen, att det ej är så utomordentligen nödvändigt, att nu, för att nyttja ett gammalt Svenskt ordstäfve, vara så het på gröten, som munga nu tyckas vara.
Då jag begärde ordet, så var det blott för alt af Ridd.Secretui begära upplysning, huruvida frågan om ett anslags beviljande lill Waxholms befästning vore det föredragna öfverläggningsämnet, eller 0111 öfverlaggningsämnet vore något annat, emedan flere talare på andra sidan, och synnerligen den, sorn hade ordet när jag anmälte mig, utbredde sig ganska vidlyftigt öfver föremålen för snart sagdt allt menskligt velande, utom frågan om Waxholms befästning, så alt jag derigenom stannade i villrådighet om hvad som var det c— gentliga föredragningsäinnet.
Sedan discussionen nu återgått lill hvad jag trodde vara öfverlaggningsämnet elter anslagets beviljande för Waxholms befästning, så bar jag för mili del ingen upplysning att i detta fall begära.
Rosenblad utbredde sig så mycket öfver det af honom före - Den 20 Mars f. m. dragna öfverläggningsämuet, att lian säkerligen så uttömt sitt ordförråd, ali lian nu ej liar någonting vidare att tillägga öfver det egentliga ämnet.
Iian dock, sedan lian hunnit n t li v lin efter digressionerna, hafva något vidare alt vttra, så anhåller jag att få vela, hvad det kan vara.
Det kan ingalunda vara min afsigt att så tvista om sälle! för behandlingen af denna fråga, att jag skulle anse inig pligtig, att, såsom vid en aca demisk disputal ionsact, upptaga alla de inkast, sorn göras e mot mina åsigter, och alt här söka göra gällande de molsatla meningar emot mina motståndares, hvartill jag af discussionen kunde finna skäl.
Hr Lefre'11 har yt Irat sig och v
I Ira t sig så väl i vetlenskapligt hänseende, som uti diplomatiskt, då han söl.
I vederlägga mina åsigter.
Det är helt naturligt, mine herrar! alt jag hvarken kan eller bör eller vågar sträcka mig så långt i förmätenhet, att tilltro mig en skymt af de djupa insigter, som naturligtvis, i afseende på denna vettenskap, böra tillkomma Hr Lefren, företrädesvis framför mig, och hvad beträffar det diplomatiska, så erkänner jag villigt och gerna, att jag säkerligen i sådant hänseende är ännu vida mera underlägsen.
Jag bör här öppet erkänna, alt jag lålil undfalla mig, huru denna fråga vid sista riksdagen blifvit behandlad, och medgifver gerna mitt misstag derutinnan.
Den citation, som af Hr Le fre n emot mig har blifvit åberopad, sedan 1823 års riksdag, är ej nu första gången sålunda använd; Iv den användes redan vid 1823 års riksdag af en värd talare i ett anförande mot ett yttrande af mig.
Jag immar derhän, huruvida det åberopade yltrandet kan vara adasqvat och fullt tillämpligt, för alt emot mig bevisa någon inconseqvens.
Jag tror det ej, ty vid frågan om central försvaret, och vid den förevar, frågan om Waxholms befästning, så tror jag mig i intetdera fallet hafva begått någon motsägelse i dessa hänseenden.
Om jag möjligen år 1823 har begått ett misstag, i afseende på min dåvar. åsigt om Carlsborg, så ligger mig sådant dock icke lill last, emedan jäg ingalunda vai' någon medlem af krigsadministrationen, och emellan då, likasom nu, mina åsigter föga elier lättare sagdl alldeles intet inveikat på de beslut, hvilka af R. o. Ad, eller af riksdagsmajoi ileterna, blifvit fattade.
Jag kan således vara fullkomligt lugn, mine herrar! men sedan det blifvit emot mig åberopadt, alt jag förglömt behandlingen af denna sak, af de sökta anslagen vid förra riksdagen, så bör jag ej heller ti11bakahåIla, att åtskilliga anledmr till tvifvel i afseende på planerna och sjelfva betästningsanläggningarna möjligen kunnat leda sitt ursprung ifrån de fragmenter till Stockholms befästning på landssidan, hvilka, jag erkänner det, utan att kunna uppfatta det minsta af deras ändamålsenlighet jag haft tillfälle att skåda, såsom ruiner i .Norr backatrakten.
Hvad Det) ao Mars f. 111.
Horns yttrande beträffar, så (inner jag alltför val, alt Grefven i intellectuelt afseende tyckes hafva intagit en högre ståndpunkt ernot sina motståndare, vid bedöinmandel nf deras åsigter, deras handlingssätt, och deras misstag.
Jag vill ingalunda bestrida möjligheten af att Grefven kan hafva rätt; men hvad jag vågar öppet förklara är, att jag, åtminstone vid denna riksdag, aldrig tagit Grefvens åsigter i det aldraringasle anspråk, alt jag ej förslår hvarifrån Grefven heinlar anlcdn. till en sådan förklaring, som han afgifvil, och jag begär å min sida, att derifrån få hemta anleda, ail underkänna Grefvens åsigter, derföre all de nu skulle hafva skiljt sig så himmelsvid! ifrån mina.
Hvad beträffar den speciella fråga, som gifvit Grefven anledn. att annu ytterligare emot mig göra gällande den högre ståndpunkt, hvarifrån han numera kan betrakta både oppositionens handlingssätt och andras handlingssätt, så vill jag ej nu så noga ingå uti sjelfva ordalydelsen af hans yttrande.
St. ägo den utväg, som Grefven omnämnt, för att göra sådana anslag, sorn äfven sträckte sig utom den i lag bestämda perioden, eller tiden emellan (vänne riksdagar, och att R.
Sl:s beslut i detta afseende således kunde äga bindande kraft, det var äfven mig bekant, så väl som Gr.
Horn, men jag trodde ej att sådant kunde ske genom en extra-statsreglering.
Det är blott detta jag trott mig böra svara på Grefvens yttrande, och fortfar i min begäran, att propos. måtte göras på anslagets nedsättande till 200,000 r:dr.
Sedan de spörjsmål, hvilka liär blifvit ställda lill StatsUtsk., af andra ntsk:s-!edamöter äro besvarade, och sedan discussionen om Waxholms befästning blifvit temmeligen utsträckt, så vill jag ej länge upptaga R. o. Adis tid, utan anhåller endast att få yttra några få ord.
En värd talare har här upplyst, att då Irågan örn Waxholms befästning första gången förekom inom Utsk., så föreslog utgiflsafdelningen ett anslag dertill af 150.000 r:dr om året, i stället för de af K.
M. begärda 100.000 r:dr.
Jag ber dervid få fästa herrarnes uppmärksamhet på den omständigheten, att extra-statsreglertn då endast beräknades för 3 år, och alt således det anslag, sorn afdelningen för dessa 3:ne år tillstyrkte, till dess sammanräknade belopp 4^0,000 r:dr blott öfversköt Ulskts nuvar. förslag med 5o,ooo rtdr.
Jag biträdde då det högre anslaget, sorn dock inom Utsk. blef undet kändt.
Jag gjorde detta, emedan jag ansåg, alt R.
St, nied kraft borde understödja befästandet af inloppet till den vigtigaste punkt i Riket, der icke allenast en betydlig enskild förmögenhet, utan äfven nationens dyrbaraste documentsnmling jemte hela metalliska fonden för den utelöpande sedelstocken finnes förvarad; men oaktadt jag då biträdde del högre anslaget, tror jag det nu vara 22 1J. 22 ryo D rn 20 Mars f. m. klokast alt icke spänna bågen för högt, förmedelst yrkande af en högre summa lin den SlalsUlsk. föreslagit, livai igenom
Ståndens beslut skulle blifva alltför skiljaktiga, och på sAdaut sätt svårt att beräkna livad slutligen lör detta ändamål kan komma att anslås.
Man hav här klandrat det Regeringen icke förr begärt anslag tili Waxholms fästning, utan i det 'tället uppfört en fästning inuti landet.
Jag gillar fullkomligt detta klander, men resultatet deraf blir för mig, att jag önskar det Waxholms befästande malte så fort som möjligt tilivägabringas, och på detina giund biträder jag det anslag, sorn Utsk. i detta afseende til Ist y 1 k t.
Sedan jag sist hade ordet, har jag ob.revera t en sak i Utsk:s betänk., som ger mig ■anledn. att begära en upplysning af Hr Lefren.
Hr Lefren förklarade nemi., att efter de nyaste och säkraste vettenskapliga undersökningar, samt Hertigens af Wellington uppgifter, skulle en fästning ej kunna fullständigt motsvara sitt ändamål (åtminstone en sjöfäs tu i 11 g), såvida den ej äger vallar af minst 4o fots höjd.
I Ulskts förevar, betänk, finnes äfven ibland annat omtalad en tornbyggnad å tallholmen, hvilken skulle komma att kosta 210,000 i:dr.
Om nu denna tornbyggnad skulle komma att stå ensam på ifrågavar. holme, utan några omgifVande vallar, så skulle den, efter lii Lefrens egen slutsats, och Hertigens af Wellington auctoritet, icke vara något pålitligt värn, och då synes som de, hvilka uppgjort planen härtill, icke så mycket hafva följt den nyare befästningskonsten och Hertigens af Wellington theorin-, utan endast i allmänhet hvad som fordomdags gjordes af våra förfäder, såsom det står i visan, att de byggde vallar, skansar och torn, och att vi således ännu i dag ha samma lag.
O111 man nu borttager denna tornbyggnad med 25o,ooo r:dr, så kan man, ulan något hinder i öfrigt, komma till ungefär), samma resultat, som BorgareSt»
För öfrigt glömde jag sisla gången en anmärkt!., sorn jag hade ämnat taga mig friheten att framställa, nemi. att då detta befästningsarbete anses så angeläget, så synes det mig, att man härtill kunde använda anslaget för Carlsborgs fästning, och låta arbetet der i stället helt piano bedrifvas så mycket sorn fordrades för underhållet.
Delta synes ej kunna möta någon särdeles svårighet, isynnerhet som vederbörande sjelfve (efter hvad man kari sluta af den värde talarens yttrande) tyckas helt och hållet hafva öfvergifvit ideen om den absoluta nödvändigheten af en centralfäslning för landels försvar, enär man numera endast här omtalar att denna fästning bör utgöra en depot.
Om nu Waxholms fästning verkligen är så angelägen, hvarföre kan man icke då inskränka anslagen för Carlsborg till hvad sorn hehöfvrs för underhållet af det redan befintliga, och i stället använda de för densamma afsedda anslagen till Waxholms be fä - Don ao Mars f. m. staude tills det är full hord ad t.
På detta sätt skulle de patriotiska önskningarne å ena sidan, och den nödvändiga sparsimheten å den andra sidan förenas.
Dm siste värde talaren har framkastat den lanken, att man borde öfverflytta anslaget lill Carlsborg, lill förökande af det för Washolmen.
Jag tror att denna ordning i discnssionen ej är den rätta.
Jag vet icke hvarföre vi skulle öfvergå till discnssionen öfver frågan om Carlsborg, då vi nu för-t hafva att afgöra den om Waxholms befästning, och tror att man hör uppskjuta den andra frågan, tili dess vi komma till förslaget rör.de Carlsborg.
Eljest befarar jag, att vi aldrig skulle komma till något slut med denria discussion.
Jag begagnar detta tillfälle att förklara, att jag icke rätt lättar, hvarföre Gr, Anckarsvärd nödvändigt vill ställa mig på en så hög ståndpunkt, den jag ej på något vis kan ernå.
Måhända är det derföre, att andra söka ställa mig på en så låg politisk ståndpunkt, sorn möjligt.
Jag vet mig ej till någondera delen hafva gifvit anledn., men det är mig ganska väl bekant, att vissa colporteurer hafva försökt att stalla denna min iinga personliga politiska existens så lågt som möjligt, alldeles ali niveau med deras egna begrepp om det politiska Iifvet. fl. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm:
Hr Lefren yttrade, alt Franska oppositionen ingått på befästningen af Paris.
Det blef anmärkt af Hr Hjerta, att flere oppositionstalare uppstodo och talade dels emot och dels för befästningen, ungefär såsom här i dag tillgått.
Men Hr Lefre'n får häri rätt, i thy att omsider blef denna befästning af Deputeradekammaren med qo rösters pluralitet voterad.
Jag protesterar ånyo emot inblandandet af alla yttre politiska betraktelser i den enkla frågan om att befästa Rikets gränser, hvilket hvarje stat i alla fall och utan afseende på politiken för dagen väl alltid måste.
Hr Hjerta har talat om en ”hängifvenhet hos vår Regering till någon annan makt, synbarligen emot nationens sympalhier.”
Ett är nationen, ett annat en del af tidningspubliken.
Undersökning af politiska sympalhier eller antipalhiers riktighet och af Regeringens förhållanden lill utländska makter vore på detta rum lika omöjlig som obehörig.
Men sedan nyssnämnda mening blifvit framställd, anser jag mig förpliglad att förklara det Regeringen skulle smädas, genom hvarje beskyllning för en hängifvenhet, hvilken borde fråntaga Regeringen nationens sympathier.
Det kan ej förhålla sig annorlunda än att ilen värde talaren, som sist yttrade sig, ej varit närvar, ifrån början af denna discussion; ty då hade han åtminstone icke nu upplrädl för att förebrå den sidan, till hvilken Deo 20 Mars f. m. jag räknar för en ära alt höra, alt vi i nied t denna fråga ur någon politisk synpunkt.
Elan har icke hört huruledes man i förIidet plenum, när ruan vågade yttra sig i sak, blefhelsad af flera talare här nied förkunnande af att historien skulle stämpla såsom förrädare deni, sorn vågade tala emot anslag till försvarsverket.
Han har ej hört i dag en ledamot, som andra gången yttrade sig i sak, (och jag vill tacka Hr Lefre'n för det han nu lemnat upplysningar i sak) tala om Frankrikes politik och Frankrikes ära och dylika saker, sorn med förlof endast äro tomma declamationer.
Skulle vi nu å vår sida upptaga sådana politiska hänsigter till besvarande, så får jag bekänna, att jag ej anser det vara värdt att öfverlägga om saken med de värde herrarne på andra si dan.
Icke destomindre får jag förklara, alt jag skaili denna fråga lika så väl, som uti andra frågor, icke glömma att här verkligen gäller fäderneslandet och fäderneslandets försvar.
Då nu Hr Hjerta i sitt sista yttrande talat om att anslagen till Carlsborg kunde användas här, så gissar jag att hans mening varit att, när den frågan förekommer, yrka att nämnde anslag afslås för att i stället användas hit.
Kan någon här, eller kunna några ledamöter ansvara för att vi, när vi komma lill frågan om Carlsborgs fästning, förklara att det anslaget icke behöfves, så är jag färdig att nu till Waxholms fästning votera samma summa, som der blifvit tillstyrkt.
Vare delta mitt slutliga yttrande i saken.
Hr Le fren:
Jag har af den sista värda talaren fått emottaga en recension.
Mitt första yttrande ansåg Grefven ej höra till saken, utan endast vara declamationer; andra gången deremot fann Grefven motsatsen, oell jag har derföre fått uppbära tacksägelser. jag får lill Grefven hemställa, om det icke bör vara hvarje talares rätt att stundom hålla sig till det allmänna i saken och stundom till det mera speciella, efter discussionens föranledande.
I öfrigt hemställer jag, särdeles lill Gr.
Frölich, huruvida Grefven skulle behaga att cn gång för alla afsäga sig rättigheten att sålunda discutera.
1 sådant fall skulle vi säkerligen hädanefter mindre ofta än hittills få den äran alt höra Grefven y 11— ra sig.
Jag hade önskat att aldrig inom detta
Hus få höra talas om nationens sympathier, utan att det tillika bestämdes hvaruti de bestode.
Här hafva tvänne ledamöter förra gången och en af dem nu ånyo upprepat detta ord.
Jag älskar nationens verkliga sympathier, men jag älskar icke sympathier, som revolutionära och incendiära dagbladsskrifvare gifva ut för nationens, ty de äro icke nationens.
Då en ledamot af Ståndet behagat anföra, att den upplysning, jag haft äran lemna, skulle, sådan den blifvit leornad, gifva styrka åt eli praejudicat, Den 20 Mars f. ra. sorn blifvit statueradt, nemi, alt bristande ansin” för gevärstillverkningen skulle hafva förorsakat arbetslöshet för de arbetare, sorn dermed varit sysselsatte, så måste jag gifva II. o. Ad. fullständig upplysning örn hvad jag i detta ämne länner.
Efter de underrättelser jag vid Husqvarna haft tillfälle alt sjelf inhemta, så är det ej sfi myckel blist på penningar, som brist på fastställd modell, som förorsakar alt intet arbete kan företagas, och det är detta som föranledt, alt nära 200 arbetare i flera månader varit utan arbete.
För öfrigt anser jag detta ämne vara så utredt, alt jag ej vidare vill upptaga 11. o. Adis tid, men kan likväl ej underlåta att säga det jag hade hoppats och önskat att få höra vår Krigsminister yttra sig i detta maktpåliggande ämne.
Då det icke så har skett, så lager jag för afgjordt, alt han genom sin tystnad velat förklara sig nöjd med det resultat, som StatsUisk. framställt; så mycket mera som min vis ä vis, Hr Nordensköld, förklarat, att han bifaller StatsTJlskts betänk.
Då jag lika med alla andra önskar, att de maktpåliggande befästningarne målte, så snart som möjligt, verkställas till landets gagn och säkerhet, så vågar jag hemställa till R. o. Ad., om det ej vore bäst att vi förenade oss med Hr Nordensköld uti bifall till StatsUtskrs betänkande.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla Utskis förslag i 4tde punkten.
Hr Frill. o. Land Ira. förklarade det han trott sig finna att ja öfverröstat nej.
Jag är visserligen ense om bifall till SlatsUtsk:s hemställan alt anslaget må bifallas för de fyra åren, men jag anhåller om del tillägg jag förut begärt.
Upplästes till justering följande voterts-proposiiion:
Den som bifaller StatsUtskis förslag angide anslag för befästningsarbetena å Waxholm och uti Stockholms skärgård, voterar ia; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, bifalles ofvannämnda förslag, med det tillägg, att derutöfver anslås*100,000 r:dr för ett femte år.
Utan alt veta hvem den ledamot
Ur, som begärt votering, ty det enda jag vet är att det icke är Hr von Hartmansdorff, vågar jag hemställa lill honom, hvem han må vara, 0111 icke han lika med mig skulle finna, att ett enhälligt beslut af R. o. Ad., när det är fråga Den ao Mars f. m. om Rikets försvar, — en enhällighet hvartill vi sällan under denna riksdag kommit, — har mer alt betyda än 100,000 r:dr, synnerligen när det icke blir för sent vid en kommande riksdag alt begära förlängning af anslaget, 0111 så fordras.
Jag anhåller således hos den, sorn begärt votering, att han »natte förskona oss derifrån.
Jag anser mig, sedan votering är begärd, och voter:s-propos. framställd, ej kunna ingå i något Svaromål på den värde ledamotens anförande.
Den upplasta voterts-propostn blef derefter af R. o. Ad. godkänd.
Ja — 90.
Nej — 5g.
Fortsättningen af detta måls pröfning uppsköts till e. m, plenum. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. ^ till 4 e- m.
Lördagen den 20 Mars 184 * ♦ Plenum kl. 6 e. m.
Justerades pleni-prot. för den 3 dennes e. m.
Hr Frih. o. Landtm, underrättade R. o. Ad., alt II.
Ex. Hr Riksmarskalken tillkännagifva, det Riddarholinskyrkan och Konungagrafvarna derstädes Lomme att hållas öppna i morgon Söndag emellan kl. 12 och 4 dagen för de riksdagsman med deras familjer, som önska att bese dem.
Frih. Cederström, Jacob: Jag får till prot. anmäla min reservation emot R. o. Ad:s på f. 111, fat tade beslut.
Man har derigenom etablerat en grundsats för anslag under extra-statsregler;n, hvarigenom man, i frågor om arbeten, tillställer så att på femte året, då R.
St. skola sammanträda, anslag saknas till fortsättande af påbörjade arbeten, då antingen dessa måste inhiberas eller också, på illegal väg, me - Den 20 Mars. e. m. del förskjutas af vederbörande verks linder liander hafvande medel, med äfventyr, att brist i cassan uppkommer , i händelse R.
St. icke bevilja medel lill fyllande af hvad sorn på nämnde säll, till arbetets fortsättning, må hafva blifvit forsk ju teU Fortsattes pvöfningen af St.itsUtsk:s utlåt.
N:o 435 litt. A., i anleda. af erhållna åtel remisser af utlåt.
Wto 354 lill.
A 5 : t e punkten.
Ehuru litet uppmuntrande det är alt bär yttra sig för någon nedsättning uti de begärda anslagen, isynnerhet för detta ändamål, kan jag dock icke undgå, på grund af de skäl jag förut anfört, att önska det R. o. Ad. ville nedsätta ifiågavar. anslag lill Carlsborgs fästningsbyggnad från 5o till 20,000 i, dr årligen; och anhåller jag om propos. derå.
Det anslag, som är hegardt för detta ändamål, är beräknadt såsom ett minimum af årliga behofvet, såvida de arbetslrupper, som vid fästningsbyggnadsarbetel sysselsättas, verkligen skola dermed blifva sysselsatte.
Dyrast blifva alltid de ai beten, som verkställas med för små anslag, emedan fanx fraierne medtaga i proportion större del af medlen, hvarmed arbetet ullöres, då anslaget är litet än då det är stort.
Jag hoppas alt R. o. Ad. icke delar den siste värde talarens åsigt, utan lemnar bifall lill Utsk:s betänk, i denna punkt.
Jacob: Gr.
Fröfichs förslag leder lill bestämd misshushållning för samhället, i tily att en annan hufvudlitel, nemi. den 8:de, för fångars vård och underhåll, blefve mera belastad om pionniererne blifva sysslolöse, i stället för att såsom arbetsmanskap användas; och blott derföre torde R. o. Ad. finna nödigt att bifalla hvad Utsk, i denna punkt tillstyrkt.
Jag vill nu icke söka göra gällande den grundsatsen, att anslaget bör beviljas för feni i stället för fyra år, emedan R. o. Ad. på f. tn., uti likartad fråga, stannat vid den sednare meningen; men den händelsen kommer tvifvelsutan alt inträffa vid nästa riksdag, att, i brist af anslag under löpande riksdagsåret, arbetet måste afstanna, och folket, sorn vid ifi ågavar. byggnadsföretag skall arbeta, kommer att sakna sysselsättning.