Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ifrån dessa åsigter jag bedömt utöfningen af Riksens Ständers Justitiae-Ombudsmans Embetet, och jag nödgas öppet bekänna, att jag utur de årliga berättelserne aldrig hämtat den tillfredsställelse jag, som följd af dem, för det allmännas bästa hade önskat.
Regeringsformen bjuder, så skulle en så vigtig omständighet säkerligen påkalla ett rum uti Riksens Ständers Justitias Ombudsmans berättelse: jag hade trott, att orsakerne hvarföre LagComitéens arbeten aldrig nå ett slut, hade Den 18 Februarii. hade ostridigt emellan Riksdagarne bordt utgöra ett föremål för Riksens Ständers JustitiaeOmbudsmans forskningar, för att i dess Riksdagsberättelser kunna intaga det rum, hvartill denna för Samhället så vigtiga angelägenhet synes framför allt annat vara berättigad.
Ständer stadgat till skyddande för publiciteten i någon mån derigenom kunde eluderas, så borr de sådant ovilkorligen intaga ett rum uti JustitiseOmbudsmans berättelsen.
Friheten, denna dyrbara Guds gåfva, lik:? åldrig med menniskan, och oskiljaktig från det upplystasamhällets trefnad och bestånd, börvara föremålet för hvarje individs och således fördet helas uppmärksamhet.
Publiciteten är ett af dess förnämsta värn; och lagstiftaren har hos oss utsedt Riksens Ständers Justitieombudsman, till vårdare af dess rättigheters oförkränkta helgd, lika såväl, som han utaf HofCanslersEmbetet bildat en väcktare emot dess öfverträdelser och missbruk.
Man hade i anledning häraf i min tanka ägt anledning, att^uti Riksens Ständers JustitimOmbudsmans berätteli Bil, till Ridd. o. Ad.
Pr. I Band. 31 435* Den 18 Februarii, se, fordra en fullkomlig redovisning för publicitetens händelser och öden sedan sista Riksdag, och då under denna tid mycket uti sådan väg har tilldragit sig, som fästat det allmännas uppmärksamhet, som gifvit anledning till allmänhetens gissningar, sorn ej sällan-verkat oblida omdömen i brist af någon tillfredsställande väganledning för slutsattserne, så synes JustitiaeOmbudsmartnensovillkorliga pligt varit att för allt detta inför Riksens Ständer redogöra.
Det synes varit enligt med Riksens Ständers Justitieombudsman» åligganden att inför Riksens Ständer upplysa hvad han kan hafva sig bekant af det arbete, som till följdaf Ständernes begäran blifvit föranslaltadt till utrönande af möjligheten att genom en bättre beräknad inrättning för Statsmachinens gång åtminstone i framtiden kunna göra någon indragning af Embets- och Tjenstemän, till vinnande af den så högst nödige besparingen uti de redan öfverdrifne utgifterne.
Man hade trott, att Riksens Ständers Justitiae-Ombudsman genom resor uti Ian: det icke skulle undgått att finna någon eller någre hufvudorsaker till dea förlägenhet och vanmagt hvaröfver man så allmänt klagar, och man hade ägt rättighet, att utaf Riksens Ständers JustitiasOmbudsman fordra förslag till afhjelpande af åtminstone något ondt.
Jag tror att vid justitiaeOmbudsmans befattelserne vore ganska mycket att anmärka i synnerhet i egenskap af saknad utaf det, sorn i min tanka där borde finnas; men då motio* nairen i dessa delar nödvändigt måste kryssa
Den 18 Februarii. 483 sig Förbi 90 §. äfventyrliga klippa, under vå« da att alltid emot den lida ett skeppsbrott, hvarifrån säkerligen intet utaf lasten skulle räddas undan ett itiinisterielt
Dykeri, med mindre den innehöll så likgiltigt gods , som det anförda; så har jag af farhåga för det ringaste öfverträdande af lagen, inskränkt dessa anmärkningar vida inom den gräns jag tror varit den rätta, men det har skedt under hoppet att någon skickligare än jag, matte till de constitutionella inrättningarnes befästande och utbildning, kunna till hela sin vidd begagna de medel lagen erbjuder, utan att dervid öfverskrida ded gräns som är utstakad. iM.O jji Grefve von Schwerin, Fredric Bogidaus* Det är från förra tiders händelser, som jag hämtat anledning till yttrandet af de tankar, hvilka hos mig väcktes, då jag hördé den berättelse för Ridderskapet och Adeln uppläsas, sorn af Herr Justitieombudsmannen blifvit in^ lemnad.
CönstitutionsUtskoftet, hvars åliggande det är, att till plena afgifva förslag å de ändringar och förbättringar i Rikets Grundlagar, sorn synas det samma af tiderna påkallade, af* gat vid 1815 års Riksdag ett förslag, ägande afseende på granskningen af den allmänna redogörelse för förvaltningen af sitt embete, som det åligger Riksens Ständers Justitieombudsman, enligt 14 af den för honom ut - 484 Den 18 Fcbnucrii. färdade instruction, att vid hvarje Riksdag tili Riksens Ständer afgifva.
ConstitutionsUtskottet hade ofelbart bemärkt att nationens representanter icke fästade nog uppmärksamhet vid dessa Embets-berättelser, och, ofelbart i afsigt att uppehålla begreppet om Embetets vigt och värdighet, föreg slog det sådane ändringar i Regeringsformens 53 och 96, samt i Riksdagsordningens 29 och 63 §. i följe hvaraf det skulle bli ConstitutionsUtskottets pligt att granska Ombudsmannens diarier och registratur, hvarjemte det föreslogs att nytt val icke skulle få företagas, förrän ConstituuonsUtskottets yttrande öfver den afgåendes Embets-förvaltning inkommit.
Jag var ibland dem, hvilka vid 1818 års Riksdag afstyrkte Ridderskapet och Adeln att antaga detta ConstitutionsUtskottets anbud, att i egenskap af Ständernas ombud, granska Ombudsmannens redogörelse för förvaltningen af sitt Embete; och på det Rikets Ständer icke med fog, om ej af samtiden, dock säkerligen af efterverlden , måtte anklagas för att illa hafva motsvarat 18 15 års ConstitutionsUtskotts visade omvårdnad, om nationalcaracterens utbildning, har jag ansett mig förpligtad att på denna redogörelse fästa Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet.
Med fem Riksdagars Ständer delar jag agtningen för den person, hvilken allt ifrån Constitutionens införande beklädt detta höga Den 18 Februarii.
485 och vigtiga Embete; det är öfver Embetsman* nens åsigt af Embetets idée och ändamål, som jag ämnar yttra mig.
Orsaken till detta lyckliga resultat uppgifves ligga i domaremaktens nu ä* gande organisation; den anda hvaraf en corps talrika medlemmar böra känna sig lifvade, enligt författarens tanka, uppehälles alltid och s ikrast derigenom, att andans organer få handla och verka gemensamt.
En hvar sorn känner samhällsorganismen måste värdera kraften af en ädel esprit de corps.
Men det är honom icke obekant, att till dess uppehållande fordras omsorg, moda, och framför allt förmåga, att försaka; det är honom icke obekant, att, enär så olyckligt inträffar, att den enskilta cerpsar.dan, icke förmår emotstå inflytelsen af tidens, så blir vådan för det allmänna i samma mån stor, som corpsen är talrik, och som dess medlemmar finna sig i tillfälle att gemensamt handla och verka. Justitia: - Ombudsmanna Embetes-be6tämmelse, hade jag trott egenteligen deri bestå, att, genom uppmärksamhetens oafbrutna fästande på lagarnes och på folkets ömsesidiga inverkan till gemensam förädling, detta embete skulle, ock kraftigare än enskilta förmå, ;verka till utbildande af dea allmänna andan.
Den 13 Februarii. hvilken så väl corpser som enskilfa. äga ?t| godvilligt eller tvungit hylla, jag hade trott att då lagen ålägger JustitiaeOmbudsmannen att uti sina berättelser inför Rikets Ständer och Nationen, utreda lagjkipnnigens tillstånd, den anmälan icke kap, anses göra tillfyllest, att Herr JustitiaeOmbuds* mannen, under den tidsrymd af fern år, som framgått sedan sista Riksdag, inom de delar af det offentliga lifvet som blifvit stäide under dess inspection, icke varse blifvit så,dane eller så rgånga afsteg från den utstakade banan, att förändringen i det hela skulle kunna kallas oför delaktig.
Jag hade trott det åligga embetet att anmäla, i hvilken mån, inom lagskipningen i allmänhet, och inom hvilka delar i synnerhet, en jordelagtig förändring ägt rum.
Enligt allas erfarenhet sorn forskat i häfder, na och som reflecterat öfver förflutna tiders hän-^ delser, enligt de begrepp religionen ger om menniskonaturens upphof och menniskors bestämmelse, finnes intet stillastående på bildningens bana, hvarken för nationer, för individer, eller för slägtet; man antingen växer till, ihan antingen närmar sig tnålet, eiler ock skrider man tillbaka^ ett stillastående eller en icke ofördelaktig förändring, plär kunna anses såsom förebud tili en inträffande ofördelaktig förändring.
JustititeOmbudsmanna-Embelet äger a ti Deli 18 Fehr ilar ii. med synnerlig uppmärksamhet och nit iagttaga hvad Riksens Ständer till skydd af Tryckfriheten stadgat.
Se Instruetionens 22 §.
Detta lagbud synes mig, åtminstone, så länge som det finnes inskränkningar för yttranderätten, böra ovilkorligen i hvarje Riks-i dagsberättelse föranleda till en uppgift på verk.' ningarne af den HofCanzlersEmbetet uppdragna inspectionsrätt öfver dagblad och periodiska skrifter; om nemligen förändring mot förr ägt rum; om den synes embetet fördelagtig eller ofördelaktig för yttranderättens utöfning; om förhållandet synes embetet sådant att inskränkningens upphäfvande nu med fog bö? kunna sökas, Många hade trott i denna Riks<Jags-berättelse få läsa att, på förekommen anledning, och i kraft af Instruetionens 19 §, underdånig anmälan blifvit gjord hos Kongl. Majit ombehofvet för ett folk, som har Grundlagar, att vid Rikets första läroverk offentliga föreläsningar öfver dem må hållas, Då vår Constitution uppställer såsom en grundsats: fullkomlig likhet i åtnjutandefe af allmänna rättigheter och fördelar, har det oroat mången att i den nya skolordningens f:sta Section 5 Cap. 4 §, finna ett stadgande, sorn står i strid med ofvannämnde grundsats.
Enligt detta stadgande nemligen blir den föw sta frågan som förelägges. den blifvande raedb
Den 18 Februarii, borgaren, vid sitt första 6teg på det offentliga lifvets bana, vid sitt inträde i den offentliga skolan som på folkets bekostnad underhåller denna, ’’om han kan styrka att han genom egna tillgångar, eller andras bekostnad kan sig vid läroverket uppehålla” och skulle han svara, att han det icke kan, utan att han, såsom andra före honom gjort, bygger sitt hopp på Guds försyn och fromma menniskors kärlek så får läroverkets Rector honom icke inta-ga,” om än han i den fattige gossens blick skulle ana en Lindjkjöld en von Linnet en Polhem.
Jag förmodar att hvad jag anfört gör tillfyllest till reservation af folkets rätt, och till bevittnande att jag fullgjort min Riksdagsmannaphgt, och torde föröfrigt mitt memorial få åtfölja remissen af JustitiaeOmbudsmannens berättelse.
Herr Reutersvärd, Pehr Adam:
Med anledning af Herr Grefve De la Gardies i plenum den 10 sistledne gjorde proposition, angående utdelande af sista RiksdagsProtocoller, och Herr Cederschjölds deremot väckte hsmställan om deras lifgifvande af trycket, och försäljning, får jag vördsammeligen upplysa och anmäla, det Bokhandlaren Magister Wiborg försäkrat, att högst några få exi Den 18 Februarii.
4S9 emplar kunna påräknas blifva afyttrade uti Bokhandeln, i händelse desse Protocoller till försäljning utlemnas och annonceras, hvilket torde föranleda till antagande af bemälte Herr Grefves proposition i detta afseende.
Herr Berghman Ambrosius Magnus; Vid den af Herr Grefve von Platen väck-; te motion om Talemäns Tafflarnes återinförande torde mig tillåtas få anmärka: att jag icke anser Riksens Höglofiige
Redan då fordrade Statsverket denna lindring; men Rikets närvarande ställning och den i alla orter öfverklagade förlägenheten, påkalla ännu mera aU den hushållning med allmänna medlen, som är möjelig, och äro desse tafflar ej allenast icke nödige utan till och med öfveflödige.
Högst anmärkningsvärdt är det, att kostnaderne vid hvarje af de 6ednaste Riksdagar, yppgått till nästan lika sumraa} som hela Sven - 4go Den 18 Februarii, ge med då tillhörande Finland erlade i bevilL ning, allt till år 1789, eller 12 tunnor Guld, Lägger man härtill hvad under en Riksdag, Ridderskapet och Adeln påkostar sig och det de öfrige 3-ne Ståndens Ledamöter af dera? committenter uppbära i arfvoden , så blifver för allmänheten en högst betydlig tillökning i utgifter.
Huruvida det af Herr Grefve von Platen omförmäldte meddelande, beröring och förening kunna, igenom Tafflarne vinnas, eller om dervid för d'-n god5» saken något blir uträttadt , öfv. till Höglofl.
Ridderskapets och Adeina upplysta omdöme.
Jag tror att Stånds» klubbar svara emot detta ändamål.
Om, såsom jag fått anledning att tro, Stats; Utskottet vid sista Riksdag, 1 sitt betänkande i detta ämne föreslagit: att någon betalning skulle anordnas Herrar Taleman, för den kostnad de kunna använda vid deras såkallade representation j så hemställer jag vördsammast, i händelse Riksens Ständer skulle bifalla en sådan kostnad, om den icke nu genast, vid Riksdagens början, bör till belopp bestämmas.
Likväl tror jag icke att Ständerne, af berörde betänkande, äro härtill förbundne, utan ödmjukeligen föreslås, att icke allenast TafFlarne, ytan äfven berörde representationskostnad, må. ifrån Riksdagskostnaderne uteslutas.
Den 18 Februarii, N:0 8.
Friherre Ankarsvärd, Car/ Hindric\
Emot Herr Grefve von Plåtens väckte motion, förande återupplifvandet af TalmänsTaffiarne, anser jag mig bora yttra , att jag tror det dermed åsyftade Represemanternes förtroligare umgänge, alldeles icke kunna befrämjas.
Sådana större måltider blifva i min tanka hädanefter såsom hitintills af ganska likgiltigt införande på affairernes gång och snarare tidspillande, än någon annan nytta medförande i och jag anser dessutom redan genom klubb-, inrättningarn.e åstadkommit, allt hvad man kunnat önska för umgänges-tillfället emellan Stånden: men hufvudsakligast anser jag den hushålls- och besparingsanda, som vid detta, Riksmöte måste stämpla Riksens Ständers åtgärder, och vittna om deras tankar på hemman varandes belägenhet fordra, att Riksens Ständer uti intet fall slösa på sig sjelfve, hvarföre jag afstyrker Herr Grefve von Plåtens motion om återupplifvande af TalmänsTaffiarne.
Herr Rothlieb, Axelt:
De flere Fiskaliska åtgärderR som tillkom^ mit och blifvit en följd derutaf, att många ägare, i synnerhet af mindre bränvinspannor, vid skattskritmngarne endast uppgifvit, egeutj 492 Den 18 Februarii. liga hela kannnrymdenJ men af okunnighet vid uppgiften, uteslutit det bredvid stämplade kannetalet befinteliga bråket af ^:dels, § eller |:dels kanna; föranleda mig att vördsammast hemställa: om det ej till förekommande af sådana oredor, det vore lämpligt vid bestämmandet af bevillning å bränvinspannor, att endast afgift beräknades efter fulla kannetalet sedan kokrummet blifvit afdragit, och de mindre delar af en kanna, som å bränvinspannor finnas stämplade, och hvilka hittills vållat oreda, matte uteslutas från all sort beräkning.
Jag anhåller ödmjukast att detta må få åtfölja Hsrrar Gripensvärds och von Qvantens memorialer rörande bränvinspannor, som jag förmodar, till Bevillningsutskottet, N.*o 10.
Herr Gripensvärd, Fredric Adolphi Ehuru motbjudande det ock är, att inskränka någon frihet, måste dock hvarje på Fäderneslandets väl tänkande man önska, att bränviasbrinningen i Städerna måtte upphöra och endast blifva hvad den naturligen bör vara, en fandtmannanäring.
Den är mindre passande för Städerne, redan genom blotta faran som den medförer för så tätt bebyggda ställen som Städer äro, och den kostnad som nedlägges på transporten af dertill nödig ved Den 21 Febr uar i i.
493 och spannemål till Städerne, är dessutom ali,’ deles förlorad, Bilagor till PleniProtocolIet för d. 21 Februarii.
Vid de 2;ne sista Riksmöten, harjagjetn* te andra Representanter, förgäfves deröfver fört klagan, att i följd af förändrade bevill— ningsgrunder för jordbruket, vid 1809 års Riksdag, jemte andre ifrån den tiden hemmanen ålagde förbindelser, ägare af hemman och qvarnar blifvit i bevillningsväg högre beskattade, än ett förut förflutit århundrade, och i jemförelse till andre medborgare-classer, samt att rättvisan och den allmänna nyttan, deri påkallade en rättvis ändring.
Nu torde åtminstone förnyade anspråk till rättelse deri icke förbises, utan till pröfning upptagas vid erindran deraf, att hemmansbrukare ytterligare blifvit lidandande derigenom att, då en bestämd bevillningssumma var föreskrifven, att utgå af hvar.; je province, i följd af bestämde hemmansvärden, men, jemte landtmannaproducters nedfall - 494 Dan 21 Februarii. ne värde, egendomars värden minst till |:dei blifvit nedsatte, har hemmansägaren nu i lyra år måst erlägga den förut dryga bevillningett» till ett högre, icke påräknadt belopp.
Det har varit högst orättvist att beräkna 2 R:dr Bevillning för hvarje tusende af det uppskattade egendomsvärdet af landtegendom, lika med värdet af all annan egendom, som tog sin början »809, då i öfvervägande kommer, att af all annan egehdcm utgöras inga andra särskilta förbindelser till Staten, sorn deremot utgå af jordbruket,genom rotering, väghållning, skjutsning, passevolance, saltpettersgärd in. m. till det högre sammanlagde värde och belopp, att stuodom, efter gjorde beräkningar , föga ellef ingen behållning af hemmanen återstår, utan fördelen af bostad egentligen kommer i beräkning.
Med afsende derå, har också aldrig tillförene någon sådan förmögenhetsbevilliiing 1 likhet med annan egéhdom blifvit hemmanen ålagd, utan blott en sådan som kunde vara skälig och lämpelig, med hänsigt till jordbrukets partieile beskattningstyngder, hvari andre medborgare icke deltaga, hvaremot man nu i jemförelse nied andras beskattning, icke saknar anledning till missnöje deröfver, att hemmanens, i debetsedlar och genom andre föreskrifter ökade utgifter, öfverskjuta tillökningen för dem som af andre medborgare sedan iboy utgöras-
Jag förbigår att nu åter upprepa det orättvisa i förbindelsen att uppgifva praesumtift värde å sin egendom och det obehagliga för taxeringsman och skattskyldige att desse Värden* på de förres godtyckliga pröfning al - Den 21 Februarii, 495 jena beroende, stundom ogillas, äfvensom den erindran att med återgående till 1800 års bevillningsförordning, ej mindre detta stadgande kunde förefalla, än de mindre nödige 3:ne taxerings instancer som ett förflutit århundrade ansett onödige, och sorn nu till beredande af en rätt. vis beskattning, kunde som fordom, inskränkas blott till en taxeringsinstance; och då jag till vidlyftighets undvikande torde få åberopa hvad jag de sista Riksdagarne anfort till förändring i bevillningsprinciper för hemman Och qvarnar, som i Högloflige BevillningsUtskottets handlingar äro att tillgå, får jag förnya det yrkande , att med upphäfvande af bevill— hingsgrunderne för hrmman och qvarnar i 1809 års bevillningsstadga, principen för dessés beskattning i 1
Soo års bevillningsförordning måtte åter blifva gällande såsom mindre betungande och hvilkas betydliga nedsättning den: na Riksdag, Bevillningsutskottet otvifvelaktig! i alla fall bör hafva till föremål, hvarigenom den procent af Bevillningen sorn nu afdrages, till kostnader i och för desse taxeringsinstancer, kunde besparas till fördel för de skattskyldigé och äfven för embets- och tjenstemän, som med desse trenne taxefingsinstancer hafva befattning, hvilkas besvär och kostnader otvifvelaktig! öfverväga den ringa ersättning söm af bevillningsprocenten kunde dem tilldelas-
Men, då jag nu anhåller att få fästa uppmärksamheten på rättvisan af en närmare pröfning af 1800 års bevillningsgrunder för hemman och qvarnar, som eftef tnin öfvertygelse äro allena lämpelige, samt att 496
Den 21 Februarii. betydlig nedsättning må göras i bevillning för hemman, om hemmansägare skall rättvisa vederfaras, får jag tillika hemställa, om icke nu utan rubbning af föreskrifter för nu gällande bevillning, sorn till sine hufvudgrunder icke får detta år förändras, det likväl kunde med upphäfvande af det förhatliga stadgande sorn icke är förenligt med rättvisa, att hvarje Province skall utgöra en bestämd bevillningssumma, blifva innevarande års taxerings- och pröfriings-Comitéer öppet lemnadt, att afseende på hemmanens nedfallna värden till nedsatt belopp, beräkna hemmansvärden, der rättvisan sådant påkallade.
Denna förändring iör detta år synes mig icke motsägas af bevillningsgrunderne, till undanrödjande, åtminstone för sista bevillningsåret, af den trängsel, hvari taxeringsmännen sig befinna emellan taxeringsedens innehåll i 5 art. 6 §.
Bevillningsförordningen samt föreskriften af en för hvarje Province bestämd bevillningssumma, i följd hvaraf det sällsamma nu i flere år i Berednings- och Taxeringscomitéerinträffadt,att det till Protocollet blifvit bestämdt förklarat, det egendomar voro för högt värderade och borde nedsättas, men att den för hvarje Province bestämde bevillningssumman , som borde utgå, hindrade den nedsättning som taxeringsmännen, jemlikt deras edeliga förbindelse, ansett hafva bordt äga rum.
N:o 2. ®e« si Fttbruarii; m N:0 2.
Grefve Härd, Carl Gustafi Utaf de i Ridderskapets och Adelns sena* re Plena förefallna Discussioner, i anledning af Herr Friherre Rudbecks föredragne och remitterade motion, har man inhämtat, att tänkesätten äro delade, så väl om tillvarelsen äfen nog allmänt ötvcrklagad förlägenhet och dess utsträckning derhän, att den skulle kunna benämnas för nöd, som ock om orsakerne dertill och botemedlen deremot.
Om jag medgifver, hvad här blifvit yttradt, att förslaget till allmän förändring af det financiella och Stats* economiska systemet borde med mästa nytta utgå frän högsta Styrelsemagten , såsom ensamt försatt på den ståndpunct, hvarifrån det hela kan öfverses, är det likväl med den anmärk* ning att något sådant förslag icke ännu blifvit Riksens Ständer meddeladt och icke heller lärer vara ait förvänta, enär Kongl. Maid, vid Riksdagens öppnande, förklarat sig, i afseende på Finance-väsendet, vilja inskränka sig till den önskan, att Riksens Ständers åtgärder måtte blifva sådane, att de kunde freda oss för de omständigheter, under hvilka så många andra Stater hafva suckat.
Om det, å en annan sida, skulle synas förmätet af mig, att tillägga något i ett ämne af denna omfattning, hvaröfver så många upplyste Talare förut yttrat sig, och ännu mera öfverflödigt, sedan håga uppstått och af Ridderskapet och Adeln Bil. till Ridd, o.
Pr. a Band, 32 49S Den 21 Fehruxrii, bifallits om ett särkildt Utskotts organiserande till dessa vigtiga ämnens förberedande behandling, får jag, i iörra afsesndet, förklara, att jag anser mångfaldigheten af åsigter bidraga till ämnets fullständiga utveckling och deraf finner mig uppmanad, att, likväl utan anspråk, yttra mina tankar, och i senare hänseendet anmärka, att det icke är säkert och, i anseende till bristen på erforderliga materialier, knappt troligt, att ett särskildt Utskott nu kan uppfylla hvad man af detsamma torde vänta; äfvensom att, om dess handläggning skall, som jag förmodar, åsyfta utarbetandet af ett system, som varagtigt befordrar nationens välstånd och förekommer de olägenheter, sorn nu föranledt dess organiserande, måste det mindre afse den närvarande, än den tillkommande tiden, kanske tili och med i något fall uppoffra den förra för den senare.
Men äfven vi, som nu lefva, äga anspråk på lindring i vårt betryck, och den torde också kunna vinnas blott man bemödar sig att vid val af medlen undvika dem, som kunna motverka en allmännare reform för framtiden.
Om förlägenhet och nöd är förhanden, ar den första frågan.
När i ett land, sorn njuter förmonen af en lagbunden styrelse, som icke oroas af yttre fiender, eller skakas af inre stormaT och som i ti lii äcklig mängd frambringar allt hvad till lifvets uppehälle erfordras, likväl lif och rörelse saknas i hvarje näringsgren; den reela egendomen, jorden icke äger något värde; en del menniskor lida brist på Den 2i Februarii, 499 lifsmedel, under det andra sakna afsättning derpå; hvarje allman tillväxt af productioa nästan anses som en olycka för den enskildte producenten; den production medborgaren ser sig nödsakad, att neka sig, icke blott luxen, utan äfven de större eiler mindre beqvämligfaeter, sorn» i olika förhållanden, för hvarje menniska utgöra vilkor för lifvets angenäma njutning och sparsamhet icke medföra någon förbättring i tillståndet; den skuldsatta jordägaren icke äger någon utväg att förekomma sin undergång, än mindre att förkofra sina omständigheter ; då måste förlägenhet existera, och en förlägenhet, som åtminstone helt nära gränsar till nöd, ty lidandet är dermed förej nadt.
Säd; der penningar icke inflyta på någon annan väg, än genom afsättning af denna vara, utan tvärtom största delen af allmänna utskylderne derifrån utföres.