Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stats och Ekonomi-Utskotten delar den öfvertygelse, att Fioska handeln för Riket utfaller till betydlig förlust, kan jag icke med Utskotten instämma i nu föreslagen utväg , att försvåra densamma, och minska importen ifrån Finland, genom meddelande af praemier, af allmänna medel, för tili Stockholm ifrån allägsnare Provincer transporterad ved och victualievaror, i ändamål att genom lägre pris hindra afsättning på Finska varor.
Bättre hade otvifvelaktig! varit, att hitförande af vissa Finska varor icke varit tillåtea, då en derigenom för någon tid möjligen uppkommen dyrhet å sådane Landtproducter skulle hafva åstadkommit i naturlig väg, hvad man nu med bekostnad af allmänna medel vill tillvägabringa, det nemligen, att de dyrare producterne hade ifrån närmare och fjärmare inrikes Landsorter hitkommit; men då hopp om författningar i sådant afseende, nu mera försvunnit, synes mig att en annan 53* Den 29 Maji. utväg ännu är öppen, att försvåra Finska inporten, att nemligen belägga den med så hög tull, att kanske, med undantag af ved, Finname ej måge finna deras räkning vid att deras öfrige producter hitföra, som ifrån Svenska Provincer kan lika säkert anskaffas, och då förordnande derom, såsom Bevdloingsmål, lärer ankomma på Riksens Ständers föreskrift, så synes mig att det af Utskotten åsyftade correctiv emot fortgången af Finska handeln i denna väg allena kan med rättvisa sökas j men, då Utskotten nu föreslå, att praemier skulle af tull medel utgifvas, för införsel af ved och victualier ifrån aflägsne Provincer, hvilka prtemier, om de ägde rum, borde ifrån Riks-Statens <;:de hufvudtitel utgå, framställer sig först det olämpliga och obilliga i detta förslag, att partielle fördelar blott för visse provincer skulle likväl af allmänna medel beviljas, så att då victualier eller ved ifrån Upland eller Roslagen infördes till Stockholm, skulle inga prtemier meddelas, men sorn deremot utgåfvos, om endahanda producter kommo ifrån Calmare Län, eller andre aflägsnare Provincer.
Vidare förekommer anmärkningsvärd!, att ehuru Ståts-Utskottet, upptagit och beräknat Tull-inkomsterne ibland StatsVerkets inkomsttitlar, Utskotten icke dessmindre utan föreskrift till giunder eller summariskt anslag, föreslå en ob gränsad utgift af samma Statsintrad . som likväl förut är beräknad, och ehuru jag visserligen medgilver nyttao af premier till befordrande af export af inhemska producter, och äfven i vissa fall medgifver Dm 29 Maji, 533 den, att uppmuntra industrien och Inrikes handeln, finner jag likväl förslaget till pariielle fördelar på allmän bekostnad i synnerhet i närvande tidepunct icke vara antagligt ; om ock det skulle hända, att priset å ved och victaslier i Stockholm för några år något uppstegrades, och detta förhållande skulle något verka till inskränkning i lefnadssätt, och behof af boningsrum, samt bereda minskning i antalet af dem , som blott med afseende på nöje eller beqvämlighet öka Stockholms innevånares antal, så torde tillgångarne, vid derigenom minskade behof, blifva tillräckligare, och med beräkning af flere år, och på det hela derpå blifva lör Stockholmsboarne mera vunnit än iörloradt.
I alla tall, då Statsutgifterne emot förmodan i flere vägar nu ökas, anser jag mig såsom Representant icke berättigad, att medgifva användande af Statens medel, på sätt Utskotten föreslagit, i ändamål att minska lefnadskostnaderne för Stockholms innevånare, och tillstyrker derföre vördsammeligen afslag på Utskottens betänkande, eller åtminstone återremiss af betänkandet till besvarande, huruvida icke Stats-Utskottet gemensamt med Bevillning* Utskottet, kunde, i stället för nu föreslagne åtgärd , befordra ändamålet i en hög tull å Finska produeter.
Skulle, emot hvad jag borde förmoda, Höglofl.
Ridderskapet och Adeln icke ans» anledning vara, att häruti instämma, utan till betänkandet lemna bifall, anhåller jag att min reservation deremot får i Protocollet inflyta, och öka anta?
Dm 29 Maji. let af de vanmägtige försöken till inskränkning i Statens utgifter.
De sammansatte Utskotten hafva icke blott åtnöjt sig med att ej göra synnerligt afseende på min motion, utan ock påbördat mig en mening, som jag aldrig yttrat.
Utskotten anföra, att de ansett sig icke tillständigt , att föreslå några directa utvägar till inskränkning, af Finska handeln , emedan genom den emellan Kongl. Svenska och Kejserliga Ryska Hofven den 10 September 1817 slutade additionel-Act till fredstractaten i Fredrikshamn, en fullkomlig frihet till införande bär i Riket af alla slags Finska Natur- och Konstproducter , med un-t dantag af Bränvin och Saltpetter, blifvit Finlands innevånare, Under loppet af 8 år från det närvarande räknadt, å nyo medgifven.
Jag känner alltför väl denna Handels-Tractat, och jag har ej begärt, ehuru jag visst inom mig önskat, någon inskränkning i de förmåner, sorn Finland derigenom blifvit ti Hägde.
Jag känner likaväl
Stockholms behof af ved och victualier, men jag inser tillika angelä-j genheten, att genom inhemsk production småningom bereda tillgång inom landet på dessa varor, samt att genom tillåtelse af en likså fri export från de Provincer, som hafva ett öfverskott af sina producter, söka göra den fria importen från Finland till Stockholm mindre skadlig.
Min motion gick derföre icke ut på en direct inskränkning af Finska handeln utan på vidtagande af correctiv deremot * så Dm 09 Majk 535 vidt det stod att förena med nu gällande han-J delsförbåilanden.
Det första correctivet jag föreslog var, att exporten från Sverige borde blifva lika fri, som importen från Finland till Sverige.
Så olika systemerne varit och än äro i St»ts-Ekonomien , så bar dock den satsen al-i drg blifvit bestridd, att exporten i allmänhet måste vara åtminstone lika så mycket tillåten, som inporten; den inrikes handeln åtminstone likaså fri, som den utrikes, i fall man vill med allvar befrämja ett lands välstånd.
Enligt denna i alla tider och i alla länder antagna princip, böra således från de Södra Provincer i Skåne, deras producter likaså fritt få utföras till Danmark, som Finlands producter få införas till Sverige.
Enligt simma princip bör man ej, under det man tillåter fri import,' förbjuda Blekinge, att fritt få sjövägen afyttra sina Skogsproducter till Skåne , och Skånes innevånare, att samma väg fritt få utföra sina producter till Blekinge.
Vidare har jag såsom det andra correctivet föreslagit strömxensningar i Norrland.
Utskotten hafva tyckts gilla denna anstalt.
Man hade bordt förmo* da, att sedan, genom 1809 års Freds-Tractat, Finland afsöndrades från Sverige, och blef tillagdt en utländsk Magt, man hade förr varit betänkt på medel, att från eget land förse Stockholm med ved och sådane nödvän dig* hetsvaror, som förut blifvit från Finland hit* förde.
Jag har äfven såsom ett cotrectiv mot Finska handeln föreslagit nederlagsfrihet för Stockholm.
Ekonomie-Utskottet lärer förmod* % 536 Dm 29 Maji. ligen inkomma med ett särskilt betänkande deröfver, och jag förbehåller mig att, dä defc sker, deröfver få yttra m>g.
Då Utskotten icke velat sä in på. att tillstyrka en lika fri export af våra egna prodncter . som import af Finlands, sä tiilstyvker jag ogillande af Utskottens betänkande.
Er ledamot i U'skoften Brukspatron Malmber ar or i sitt serskilt» yttrande, att Svenska Hanolande hafva fordringar i Finland, bviljka han ans r bevisa, att ingen undcrbalance i handel med Finland existerar.
Men härvid bör ihogkommas, att Finnarne äfven hafva fordringar hos Sven ka Köpman, och att, om våra Köpmån verkligen hafva betydliga fordringar hos de Finska, så härleda de sig troligen från den tid , då Finland tog sina behof af utländska varor från Stockholm.
Nu mera sedan tullen på desse varor blifvit i Sverige så betydligen förhöjd , tar Finland i stället dessa behof directe från Köpenhamn , Lubeck och Hamburg m d flere handel platser uioin Slockholm, hvarigenom vår underbalance i handel med Finland blifvit ännu större
Utom dess om vår underbalance i handel med Finland vore aldrig så stor, kan deri ej hindra, att ju enskilte personer i Sverige kunna hafva fordringar hos enskilte personer i Finland Hvarken öfver- eller underbalance i handel licjviderar enskiltes sku der.
I öfrigt torde det ej kunna nekas, att ju någon origtig mesure måtte ligga till grund derför, att Svenska landimiinnti pioducters afsättning till Den 29 Majt. 537 Stockholm är lika om ej mera onererad än de finska.
På de skäl jag nu anfört anhåller jag om proposition på afslag af betänkandet, eller om det ej bifalles, återremiss deraf.
Herr Pereswetoff Morath, Wilhelm-.
Redan vid '815 års
Riksdag yttrade sig en man af utmärkte kunskaper, och än urmärktare känsla för Fäderneslandets sjelfbestånd och styrka, 2tt Finska handeln var tn kräftartad sjukdom sorn förtärde Rikskroppen.
Jag delar med honom denna öfvertygelse.
Då fråga är om åtgärders vidtagande, atti bereda Hufvudstaden och andre Svenska städer, tillgång på produeter af sådan beskaffenhet , som här i Riket frambringa*, reen nu från Finland införskiifvas till myckenhet, så kan jag icke annar än lifligt önska, att Utskottens betänkande måtte bifallas.
Skall ändamålet vinnas, måste efter min tanka, den kraftiga åtgärden vidtagas, att å ena sidan måttligen och efter omständigheterne höja tullen på dylika Finske produeter, och å andra sidan , gifva praemier för huförande af inhemske.
Jag erkänner, det jag i ingen punct kan öfverenstämma med de Harrar, sorn tyckas önska fortsättandet af Finska handeln sådan den nu drifves.
Det måste änteligen hafva kommit det ögonblick, då man icke mera med fällda händer och sorglöst 8inne betragtar, 53§ Den 29 Maji. huru massör af Svenska penningar flyta till en främmande kust, för att aldrig återkomma till den Svenska, åtminstone icke i en för Sveriges handel nyttig vägj och man må ej afskräckas deraf, att ändamålet icke kan i ögonblicket vinnas j i längden måste dock de töreslagne medlen säkrare än alla andra verka till ändamålet.
Jag önskar den tid vara långt borta, då Sverige å?«r invecklas i ett krig med dess grannar, men om denna tid inträffar, (och jag skall aldrig anse Sverige så svagt, att det icke skulle kunna lora ett krig) så lärer väl utan i förhand vidtagne åtgärder, att förse Hufvudstaden med ved och vietualier, communicationens fullkomliga afstannande mellan Finland och Sverige gifva en våldsam skakning åt inre hushållningen och tillgångarne, synnerligast inom Hufvudstaden.
Utan att äga en djupare kännedom om handelsförhållandet, och endast lydande hvad ett sundt omdöme säger, 6kall man genast finna vådan af det Ekonomiska beroende, hvaruti Stockholm, i hänseende till Finska tillförseln, ännu sig befinner, och man måste ovillkorligen ägna sin agtning och tacksamhet åt Utskottens bemödande, att småningom bryta ett tillstånd, sorn långsamt men säkert leder till inre vanmagt, och inhemska productionens aftynsnde.
Sorn Svensk kan jag i detta ämne icke äga annan önskan, än att ingen medborgare mätte tveka i valet emellan uppoffring af ö-; Den 29 Maji, 539 gonbl<ckets intresse för det stora interesset — Fäderneslandets framtida sjelfbestånd.
Under å-i beropande af hvad jag förut yttrat i detta ämne, torde jag nu blott få äran anmärka, att här egentligen är fråga om två särskilta ändamål.
Är det blott Stockholms inhemska proviantering, sorn skall betryggas; eiler är det tillika Sveriges Rikes handelsbaliance, sorn skall hållas i jemvigi ?
I förra fallet synes Utskottens förslag visserligen tillräckligt och tämmeligen lämpeligt: i det senare fallet deremot, eller för att minska Finska handelns tryckning på Sveriges handelsbaliance, är det utan tvifvel högst nödigt, att samma slags varor, som äro från Finland till fri införsel tilllåtna, äfven må från Sveriges sydligare kuster tullfritt utföras.
Jag förenar mig derföre med Herr Rosensköld i anhållan om äterremiss.
Må det tillätes mig få erindra, att jag ej kan förstå annorlunda än att i samma mån Stockholms import blir mindre, i samma mån skall äfven handelsbalancen blifva jemnad.
Jag åberopar mig i öfrigt hvad Herr Morath så grundeligen anfort, och anhåller att få med honom mig förena.
Till svar på den sista varda Talarens anmärkning, torde jag blott få anföra att Stockholms inhemska proviantering visserligen verkar förmonligt på handels - 540 Den 29 Maji. balancen, genom tryckningens förminskning; men det hindrar ej, att ju en friare utförsel kari serskilt verka till samma gemensamma ändamål, genom ökad mottryckning.
Sorn jag anser detta ämne för ett af de vigtigaste , som vid denna Riksdag blifvit framiagde för Riksens Ständers öfveriäggningar, utbeder jag mig, att dervid ännu några ögonblick få fästa Ridderskåpets och Adelns uppmärksamhet.
Jag tror att en fri export skulle vara för oss gagnelig i flere afseenden.
Skåne och Blekinge fått fritt exportera sina producter, skulle derigenom ej blott skadan för Riket i der hela at den öfverdrifva importen från Finland till Hufvudstaden minskats, utan äfven deu alla näringar i flere Provincer och i synnerhet i Skåne nedtryckande penningebristen i betydlig mon blifvit athulpeo, ty äfven i Danmark finnas mycket Svenska Bonco-Sedlar.
De sorn önska och inse nödvändigheten af en ökad penningetillgång uti landet, borde äfven finna en fri export vara ett billigare medel andetag tillskapa nya Sedlar; ty det försämrar ej Sedelmyntet, att småningom återbringa de Sedlar som finnas hos utlänningen.
Då Finland ligger så mycket närmare Stockholm vo. re obilligt, att hastigt afbryta importen af Hufvudstadens behof derifrån, och ingen utväg naturligare för att confrcballancera den annars allt för mycket öfvervägande importen af Finska, nu mera utländska varor, än att Skåne finge lika fritt exporteia sina producter till
Den 29 Maji. 541 Köpenhamn eller andra utländska orter.
Man har sagt, att grunden till det ännu existerande förbudet för Blekinge, att sjövägen fritt utföra ved till Skåne, vore frugtan, att den kunde i stället utföras till Danska ön Bornholm
För min del kan jag ej finna något skadligt deri, att en Province exporterar 6ina producter till ett främmande land, utom i det enda fall, då Riket lider ren brist på dessa varor.
Friherre Pfeiff, Adolph, förenade sig med Friherre Boije och Herr Pereswetoff Morath, samt hegärde proposition till bifall af Betänkandet.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Riddersk^pet och Adeln ansåg Stats- och EkonomieUtskottens Betänkande böra, i anledning al de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Ropad«6 Ja och Nej.
Hvarefter Hans Excellence föreslog, att Betänkandet måtte af Ridderskapet och Adeln gillas; hvilket bifölls.
Vid förnyad föredragning af Stats- och Bevillningsutskottens den 15 dennes afgifne, samt den 23 i samma månad på bordet lagdén 542 O en 29 Maji, Utlåtande i anledning af de ho1?
BondeS*åndet gjorde anmärkningar v;d Utskottens den 2 sist— ledne April meddcldte Betänkande, rörande Kongl. Maj ts
Nådiga proposition om en stad-» gad afgift af hvarje mantalsskrifven person till den veneriska smittans hämmande m. m j fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottens ifrågavarande Utlåtande borde läggas till Handlin. garne.
Företogs till pröfning'
Allmänna Besvärsoch Ekonomie Utskottets den 1 <
Grefve Cronstedt, Claes: 1774 års
Segla tionsordning är en economisk författning, som Kongl. Maj:t kan efter omständigheterna, enär så nyttigt och lämpeligt finnes, ändra eller upphäfva; och jag anser således för min del nu ej nödigt, att Riksens Ständer i förevarande ämne| framställa någon underdånig önskan till Kongl. Maj:t.
Anledningen till den motion, som sedermera föranledt ifrågavarande Betänkande, är just hämtad från en händelse, som tilldrog sig förlidet år.
Några förbudna varor anträffades på ett fartyg, och inbragtes Ull Landscrona.
Pa manifestet stod, att varorne Den 2 g Maji.
543 voro destinerade till en Köpman i Stockholm^ men efter närmare undersökning kom man un4 der fund dermed, att samma Köpman endast var Commissionair, och att rätta Godsägaren var ett Handelshus i Helsingör.
Vederböran-, de ursäktade sig då dermed, att anteckningen å manifestet innefattade en miss-skrifning, men för min del kan jag icke anse en sä beskaffad miss-skrifning trolig.
Manifestet bör efter mitt omdöme vara lika heligt och trovärdigt, sorn andra skepps-documenter.
Då den af EconoimeUtskottet föreslagna förändring af Seglations-ordningen icke synes mig medföra någon allmän fördel, hemställer jag, att Utskottets Betänkande måtte afslås.
Herr Pereswetoff Morath, Wilhelm:
Då jag nu å nyo anhåller om Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, är ej min mening, att ingå i vederläggning om de grunder Utskottet framställt, icke ens att vidröra dem.
Jag vill endast framlägga för Ridderskapet och Aden en upplysning, som möjligen skulle kunna bereda afslag å Betänkandet i hela dess vidd.
Efter hvad jag känner har en tillförordnad Comité utarbetat Förslag till en ny Seglations ordning och en ny författning till förekommande af Lurendrägeri och Tullförsnillning, hvilka förslag jemväl i Högsta Domstolen, i afseende på StraffLagen, till grankning förevarit, och nu lära bero på föredragning hos Konungen i StatsRådet, genom FinanccExg 544 Den 29 Maji. pedition.
De Ledamöter, som utgjort berörde Comité, hafva troligen icke underlåtit att noga öfverväga den nu ifrågavarande §:n af Segla» tions-ordningen, och säkerligen föreslagit rät* tels» deruu, ifall de, med den närmare kännedom de naturligtvis skola ägt om behofvet, funnit sådan rättelse nödig och nyttig.
Om Utskottets Betänkande antages, blir framställningen af dess resuh.at hos Kongl.
Majit i alla fall blott eit önskningsmål , och kommer troligen endast att mediör*ett dröjsmål för utgifvandet af om ämnde ny*
Och förbättrade författningar, hvilkas snara ailmäntgörande åimingtone hvar och en, som läst och tillämpat de nu gällande stadgande» i dessa ämnen, upprigtigt önskar.
Jag tillstyrker således för min del afslag å Betänkandet. t Hain Excetlence Hrr Grefven och LanHMarskalken yttrade, det han, 1 anledning af discussionen, ansåg sig böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln behagade afstå Betänkandet.
Då nu å nyo föredrogs Allmänna Besvärsoch Ek°nomieU<skottets den 15 dennes aflatne, samt den 23 derpå följde på bordet lagrie, Memorial i anledning af de hos Borgare* Ståndet Den 29 Maji.
545 Ståndet gjorde anmärkningar vid Utskottets den 10 sistl.
Februari meddeldte Betänkande, angående yrkad rättighet för Städernes Magistrater, att få förrätta alla så kallade DykeriAuctioner, fann Ridderskapet och Adeln, att, enär sistnämnde Betänkande redan blifvit a£ Ridderskapet och Adeln bifallit, Utskottets ifrågavarande Memorial borde läggas till Handlingarne.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken tillkännagaf, att Plenum komme kh half till 5 i eftermiddag att fortsättas. Föredrogs å nyo
Bevillningsutskottets den 22 dennes afgifne, och följande dagen på bordet lagde, Utlåtande angående förslag till ett blifvande BevillningsFörordning.
Friherre Carpelan, Carl Mauritzt uppläste följande:
Vida skiljd från den klandervärda kitsligo het, att utan giltiga anledningar söka motarbe-i ta de Utskotts Ledamöter, hvilka, enligt öfvertygelse, använda deras yttersta ansträngning att, till Statens bästa, motsvara ett dem upp-j dragit dyrbart förtroende; och dessutom ifrigt delande Nationens varma önskan, att snart se Ridd, 0, Ad, Prof, VI.
Afd, 69, 70. 546 Deli 29 Maji. ett långvarigt Riksmöte slutadt, skulle dessa skäl säkert bragt mig till tystnad, om icke jag alltid van, att rakt och utan några slags biafsigter, yttra och följa min öfvertygelse, äfven såsom medlem af Aiméens PensionsCassas Direction. ansett det för en pligt, att, så vidt i min förmåga står, försöka verka till nämode Cassas båsta, och förfäkta bibehållandet af de reglementarisk» grunder, hvarpå dess fortfarande bestånd hviiar.
Jag vågar således utbedja mig Hogloflige Ridderskopets och Adelns benägna tillstånd, att få äran meddela några upplysningar, hvilka möjeligcn kunna leda till ändring af Bevillningsutskottets emot Arméens PensionsCassas fördel nu tillstyrkte åtgärd.
Alltsedan berörde Cassas organisation år 1757> har den af Riksens Ständer varit ansedd såsom en from stiftelse, och af Sveriges Ko nungar i alla för nämnde Cassa utfärdade Reglementen och Instructioner såsom sådan Nådigst sane onerad; tillföljd d raf har bemälte cassa städse varit befriad från all slags Bevillningsafdrag , endast med undantag af åren 1813, IS14 och 1815, då Riksens Hogloflige Ständer funno rättvist, att återgifva Arméens PensionsCassa dess fordna rättigheter.
Ifrån Charterings skyldighet, hvilken Kongl Svea HofRätr, i Utslag af den 22 Junii 1813, i Nåder •tadfästadt den 28 Januari 1814, åbde Cassan erlägga, blef den äfven af Riksens Hogloflige Ständer 1815 befriad, emedan de funno Hof7 Den 2 g Maji. 5 4 T, Rättens skäl mindre väl motiverade, då den satte Arnécns PensionsCassalnrättningen i sam* ina parallet nied Allmänna Enke- Och Pupill— Cassan, hvilken sednare hvarken i likhet med den förra varit donerad med publika bidrag, eller omgjordad med dennes primitiv» privilegier.
Att Arméers PensionsCassa alltid varit frikänd ifrån all slags Bevilinings-afgift för dess penningesfock och inkomster, samt i alla dess angelägenheter, undantagen från ali annan gravution, inhämtas omständligt och ove-< dersägligt så väl af Kongl, Maj:ts Nådiga Dom den 6 April l8oa, sorn ock af alla från och med nämnde Cassa6 organisation för dess Styrelse och förvaltning utfärdade nådiga instructioner och reglementen, synnerligast af åren i757j I77y och 1793, (hvilka vid alla under tiden inträffade Riksmöten förblifvit orubbade, och således städse af Rikets Högloflige Ständer sanctionerade,) äfvensom nu sednast af Kgl. Reglementet af den 20 Maj 1S 17> sorn i dess 84 §< lyder sålunda: ’’Arméens PensionsCassa, såsom varande en from stiftelse, bibehåller de vid första grundläggningen henne förunnade förmoner och rättigheter, i likhet med andie Inrättningar ad pios usus.” Af Kongl.
Maj:ts den 23 September T756 utgifne nådiga Kungörelse, rörande Bancolnte* tessens förminskning, synes äfven, att då räntan för de Kongl. Collegierne och andra Verk blef nedsatt tili 3 procent, fingo Stiftelser ad 548 Den 29 Maji. pios usus, såsom Krigs- och SjömanshusCassorne, rättigheten att begagna 4 procent å sine i Banken insatte capitaler, hvilket ytterligare styrkes af Kongl. Maj:ts den 11 April 1792 utfärdade nådiga Kungörelse, samt BancoUtf skottets samma år haline Prosocoller.
Allt detta oaktadt, har Bevillningsutskott tets pluralitet nu trott sig böra hos Riksens Högloflige Ständer yrka, det Arméens PensionsCassa hädanefter borde beröfvas dess nu olver 60 år nästan oafbrutit tillgodonjutne rättigheter, utom hvilkas högtidliga garanterande
Krigsbefälet aldrig organ serat denna så nyttiga, Staten besparande, Cassa; och synes BevillningsUiskotUt synnerligast hafva föst sig vid den synpuncten, att
Staten antingen skulle förlora en påräknad och oumbärlig inkomst, (som vist aldrig kan komma i fråga) eller ock att Låntagarne i Cassan skulle nödgas erlägga ett Bevillnings-tillskott, som rätteligea vore långifvarens åliggande.
Med den varmaste önskan, att på allt tänkbart och rättvist sätt bidraga till att lindra enskilta Medborgares utskylder, kan jag likväl för min del ej inse billigheten af att göra det på deras bekostnad, hvilka FädernesW landet i så hufvudsaklig mon har att tacka för dess lugn och sjellbestånd, och hvilka i samma mon skola komma att ligga Allmänheten till last, som fonderna för fromma Stiftelser minskas.
Ej eller vet jag någon orsak, hvarföre just denna Stiftelses lagliga, hittills nästan Dm 29 Maji.
54 9 oitördt ålnjutna privilegier böra förr vidkännas intrång, än Uppfostrings- och Fattigförsörjningsinrättningar, hvilka böra betraktas utur en och samma åsigt, såsom af likartad beskaffenhet med Arméens PensionsCassa och andra fromma Stiftelser; äfven synes mig en sådan åtgärd princip-stridig emot det vid detta Riksmöte, på så väl grundade skäl, vidtagne ädelmodiga beslut om pensionernes och Pensions^ fondensökande för andre Embets- och Tjänster mäns Enkor och Barn.
Likaledes uraktlåter man att befrakta, det Låntagare i Cassan kunna påräkna stående Lån, hvilka de i evärdeliga tider ej befara fä uppsagde, så länge de uppfylla sina förbindelser, en förmon som alltid är af vigt och synnerligast i denna perioden för 6 procent blir för en och hvar högst betydlig