Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Förslaget lyder sålunda: l:o Att privatbanker, med solidarisk ansvarighet för sina utgifvande förbindelser, få oetrojcras på högst 10 år. 2:o
Att en privatbanks grundfond, som icke får understiga ett belopp, motsvarande 375,000 r:dr i silfver, skall beslå till 25 proc. i silfver och till 75 proc. i goda hypothcker, hvilka af bank bolagen jemte K.
Bef:b:de pröfvas enligt grunder, ungefärligen lika med deni, som hitintills varit följda. 3:o
Att hypolhekerna för R.
Sl:s Banks räkning deponeras hos K.
Bef:h:de eller magistrat i privatbanks-orten, och silfret, som bör ifrån utlandet vara bevisligen inporteradt, hos R.
St:s Bank, på hvars styrelse det likväl bör fä bero att, efter omständigheterna, medgifva inbetalning af Bancosedlar till större eller mindre del eller belt och hållet, i st. f. silfver. 4:o Alt R.
St:s Bank derefter lemnar privatbanken ett creditiv, motsvarande hela beloppet af dess sålunda sammansatta grundfond. 5:o
Att privatbankerna, hvilka det icke tillätes såsom hitintills utgifva egna sedlar, i stället äga att i sin lånerörelse begagna af R.
St:s Bank erhållne sedlar af nedannämnde beskaffenhet. 6:o
Att dessa till privatbankerne af Riksbanken utlemnade sedlar innehålla den utmärkande skillnad i texten, som utvisa alt de inlösas ”för en viss privatbanks räkning,” så att ifrån Den 25 Januari f. m.
447 inlösuingsdagcn ränteberäkning mä kunna ske i de fall der den ifrägakommer. 7:o Att ränta för de af R.
St:s Bank inlöste sedlar icke påföres så länge icke beloppet öfverstiger de insalta 25 proc. medlen, men att för hvad derutöfver utbetalas, ränta efter tre fiir hundrade om året beräknas å det öfverskjutande beloppet, intilldess detsamma återgår, äfvensom under samina tid ränta godlgöres ä insättningar, hvilken ränteliqvid kan, efter erhållen uträkning, ifrån Riksbanken verkställas antingen för år eller halfår, hvilketdcra från den sistnämndes sida helst åstundas. 8:o
Att privatbankerna, såsom följd häraf, måtte äga att i Riksbanken insätta annat mynt och i utbyte deremot åter utbekomma antingen de redan inlösta sedlarne eller ock nya, alltid med iakttagande, alt af insättande medel först afgår hvad Riksbanken utöfver 25 procisfonden utbetalt till sedlars infriande.
För hvar och en, som tager sig fri heten att uppträda i denna fråga, är det måhända nödvändigt att yttra hvad man har för enskilda intressen dervid.
Det har i det allmänna mycket talats om vänner och Hender till privatbankerna, men jag är intetdera, har dervid inga enskilda intressen och vill för min del endast det jag tror vara rättast.
Man har hört allmänt öfverklagas mångå olägenheter af de nuvarande privatbankerna, nemi. att deras sedlar icke äro så gångbara i rörelsen, som man skulle önska, samt att de låga sedelvaleurerna uttränga riksmyntet.
Den höga vinst, som dessa banker gjort, har också väckt opinionen emot dem.
Jag skulle tro, att ännu ett annat skäl bildat en opinion emot privatbankerna, nemi. alt de hafva haft creditiver i Banken för belåning af spanmäl.
Man har icke sett att delta blifvit användt, men om det hade blifvit, så tror jag, att det skulle hafva varit till allmän nylla för landet.
I afseende på sjelfva den §, som nu är föredragen, så är jag förekommen af Frih.
Stjernstedt och förenar mig helt och hållet med honom.
Jag skulle verkligen önska, att privatbankerna i framtiden mätte komma att röra sig med Rikets mynt och att de derföre skola erlägga ränta i fint omynladt silfver.
Delta tror jag skulle vara ett sätt för Banken att öka sin silfverfond, och gifva garanti för alt icke annat än utländskt silfver skulle kunna begagnas vid ränleliqviderna.
Jag tror att genom en sådan åtgärd skulle man vinna hvad som verkligen mest vore att önska.
Jag inskränker mig till detta korta yttrande, och begär att hufvudsakligen fä förena mig med Frih. Stjernstedt, samt anhåller om återremiss af denna §.
En stor grundsats i allmänhet af yttersta vigt, men särdeles i allt hvad som rör credit- och näringsförhållanden, är grundsatsen af stabilitet; men från hvilken man beklagligtvis alltför ofta afviken.
Det är alltid betänkligt alt i sådant fall vidröra beslående förhållanden, men 448 Den 25 Januari f. m. nar de skola och mäste vidröras; så bör det ske med varsam hand.
Det är af denna varsamhet, som jag tror att det största eflerdömet har ägt rum i del land (England), der man har den mest utvecklade kännedom i detta hänseende.
Det är denna varsamhet, som jag önskar måtte iakttagas äfven här, synnerligen då vi nu lefva uti en lid, som ingen bestrider vara en kinkig oell bekymmersam lid i afseende på penningclorhållanden, hvaraf våra näringar redan mycket lidit.
Om man går varsamt tillväga deremot, så bör man kunna komma lill en förbättring, som icke rubbar de bestående förhållandena.
Den lag, som nu är föreslagen för enskilda banker, fruktar jag skulle belt och hållet tillintetgöra dem, ty den föreskrift, som förekommer i afseende på directeurernas ansvarighet, hvarom jag vid en annan punkt kan få yttra mig, och hvad som bär är bestämdt om sedelvaleurerna, är detsamma som att göra slut pä privatbankerna.
Men kunna dä verkligen privatbankerna under nuvarande förhållanden, utan den största skada för landet, tillintetgöras?
.lag måste besvara denna fråga med nej.
Deras rörelse kan förbättras och möjligen successivt förvandlas till en af den stora Riksbanken beroende afdelning, men ali tillintetgöra dem, särdeles ulan att fylla luckan af deras försvinnande sedelrörelse, tror jag vara farligt.
Jag tror också, att bela denna lag svårligen kan antagas utan något appendix dertill, ty äfven utan afseende på nuvarande förhållanden, måste man medgifva, att rättigheten att utgifva sedlar, som kunna antagas och löpa såsom mynt, vidrör de aldra mest ömtåliga förhållanden för ett helt lands bestånd, och kau verka i högsta grad menligt pä dessa förhållanden.
Ty hell olika blef förhållandet, mina Hrr, 0111 man hade 20 banker med en million hvardera, än då man blott liar tre, fem eller sju, såsom hos oss.
Jag skulle tro, att det nu är nödvändigt, om man vill göra någon förändring uti privalbankslagstifniugen, ali iakttaga samma varsamhet bär sorn i England, nemi. att låta det beslående beslå, men förekomma dess olägenheter.
Bland dessa olägenheter äro, att dessa bankers mynt icke är det, som går i den olfentliga rörelsen, och som kan presenteras i liqvider till Kronan, hvilket gör stora svårigheter vid bruket deraf.
Olägenheterna äro lättast förekomna, om man låter privatbankerna drifva sin rörelse med bankens mynt, d. v. s. ger deni crediliver på Banken, motsvarande del belopp, som man anser deras rörelse kunna utgöra, och mot säkerhet af alla deras fonder, då således hela deras öfriga rörelse endast utgöres af det contant tillskjutna beloppet.
Detta förslag tror jag vara det enklaste, och det är delta system, hvartill man i England velat komma.
Jag tror sålunda, att alla nuvarande privatbanker kunde, efter en fördelning, BancoUlsk. närmare uppgör, erhålla sammanräknade creditiv ä Banken till ett belopp af 4| millioner r:dr b:co eller 7 millioner r:dr r:gs, motsvarande ungefärliga beloppet af hvad deras utelöpande sedlar öfverstiga cassabchällningarne, mot 3 proc. ränta och med villkor, Den 25 .Tannari f. tn.
449 kor, att (lossa banker icke få utgifva några sedlar eller upptaga andra lån ån på upp-och afskrifningsräkning; alt deras samtliga fonder pantsättas till säkerhet för detta creditiv; alt i directionen tilisätles en ordförande af K. M.; att
Banken genom ombud deltager i de årliga revisionerne; och att, i fall Bancoslvrelsen skulle finna directionerne hafva öfverlrädt de här stadgade villkor, den må kunna inställa utbetalning af crediliven.
Vidare tror jag för min del, att R.
M. anhålla, att det icke mätte tillåtas föröka antalet af de nuvarande privatbankerna, så att, endast för det fall att en bank upphör, en ny bank i stället må kunna inrättas, att de väl få utgifva assignalioner på R.
St:s Bank, men aldrig lill större belopp än hvad som ar oultaget å der ägande creditiv, och sorn skola genast aviseras.
I öfverensstämmelse med hvad jag nu anfört, anhåller jag om återremiss af första §.
För öfrigt anser jag, att alla §§ ifrån början till slut stå uti sådant sammanhang med hvarandra, all om denna första § återremitteras, så böra äfven de öfriga §§ återremitteras.
En ledamot har yrkat bifall till den första §, andra begärt afslag, andra återremiss, och slutligen hafva somliga ledamöter anmärkt hurusom det vore svårt alt besluta öfver den första §, utan i sammanhang med åtskilliga andra, och möjligen de flesta öfriga §§, emedan dessa berodde af den första, hvadan dessa ledamöter funnit svårighet att behandla betänk, punktvis.
I min tanka är beslutet om detta betänkandes behandling punktvis ganska riktigt, ty derigenom inskränkas talarne för hvarje tillfälle till ett visst ämne, hvarigenom öfverläggningen icke kommer att sväfva omkring det hela.
Likväl erkänner jag riktigheten deraf att icke besluta öfver hvarje särskild punkt, enär sammanhanget fordrar att de med hvarandra sammanhållas.
När man nu tillika känner hvad öde delta betänk, haft uti två andra Stånd, så vill jag vördsamt underställa R. o. Ad. om, enär återremiss ifrån detta
Stånd i vissa hufvudsakliga punkter utan tvifvel kommer att äga rum, det icke vöre bäst att låta öfverläggningen fortgå § för §, men att Ståndet slutligen, om det så finner lämpligt, återremitterar det bela, utan att särskildt gilla vissa §§, hvaröfver blott strider skulle uppkomma, utan att sannolikt leda till det sammanhang man skulle önska.
1 anleda af denna Hr von Ilartmansdorlfs framställning, hemställde H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, om R. o.
Ad behagade bifalla, att delta betänkande behandlades på det sätt, att ehuru föredragningen deraf, enligt R. o. Ad:s förut fattade beslut, borde ske punktvis, och öfverläggning särskildt finge äga rum vid hvarje punkt, i afseende hvarpå Ståndets ledamöter hade något alt anföra, likväl icke propos. till beslut komme att framställas innan alla §§ af lagförslaget blifvit genomgångne.
Ropades' ja. 6 H. 57 450 Den 25 Januari f. m. II.
Björnstjerna, Magnlis:
Innan jag ingår i sjelfva liufvudsakcn, ilen här förevarande lagen för privatbanker, ber jag att få kasta en blick på den ställning, i hvilken vårt penningeväsende i allmänhet befinner sig, och på de svårigheter, som mola för dess reglerande, Det har höjt sig ett allmänt rop i hela landet öfver den penningebrist, som äger runi, och delta rop bör icke förundra, när man påminner sig, att penningcstocken, under en tid af fem år, minskats med icke mindre är 7.1 millioner r:dr b:eo.
Denna minskning i rörelsecapitalet har verkat menligt på industrien, näringarne och handeln, och sanning är, alt man i provinserna icke kan komma ifrån hvarandra i den minsta liqvid i brist på penningar; hvilket icke kan annat än förhindra landets förkofran.
A cn annan sida påstår man, att detta förhållande icke är farligt, alt del småningom hjelper sig sjelft, blott man later saken gå, och alt nöden hufvudsakligen härrör af misshushållning.
Ehuru jag visserligen icke delar denna åsigt, medgifverjag likväl, att pcnningebristen icke bör afhjeipas derigenom, all man utsläpper ett så stort antal bancosedlar, som den andra sidan önskar, och att man icke sålunda bör öka tillgången till skuldsättning, skadlig för de enskilde och skadlig för realisationens bestånd.
De ofvan framställde 2:ne åsigter slå emedlertid uti rak strid emot hvarandra.
Den ena yrkar en ökad sedelstock, den andra yrkar, om icke en inskränkning, så åtminstone bibehållandet deraf vid dess nu varande belopp.
Det skulle visserligen finnas ett medel, att lösa detta dilemma, nemi. att genom ett representativt mynt, som icke trycker pä Bankens metalliska cassa, lätta rörelsen å ena sidan, utan alt på något vis blottställa realisationen och myntvärdets bestånd på den andra; ett medel med fördel begagnadt i alla andra Europeiska länder.
Men detta medel möler så många motståndare hos oss, att man svårligen ännu [ian hoppas pä dess antagande.
Det enda medel, hvarigenom problemet skulle kunna lösas, vill man således icke begagna, och hvad är då alt göra?
Alt den restrictiva åsigten vill tillintetgöra privatbankerna är naturligt; deremot finnér jag det högst inconscqvent af dem, som söka rörelsens utvidgande, alt de meddelst reglemeutariska föreskrifter, sådana som de, att privatbankerna skola röra sig endast med Bankens sedlar, eller ock höja minimivaleuren af deras egna sedlar lill ett belopp, som gör deras spridande i landet omöjligt, gå till samma mål, nemi. privatbankernas upphörande.
Dessa banker hafva nu i omlopp cn summa af 5,000,000 r:dr b:co utöfver de 2,000,000 r:dr, som de äro förbundna lill alt hafva i bancosedlar.
Jag vill hemställa, huruledes skulle dessa fem millioner kunna ersättas, om privatbankerne upphöra?
Alt draga in dem helt och hållet, och således minska rörelsecapilalet, som redan är nedsatt ifrån 30 till 23 millioner, med yttermera fem millioner, hvarigenom det skulle blifva nedsatt till IS millioner, kan jag för min del icke tillstyrka och skulle anse det i högsta grad vara skadligt för landets förkofran.
Att ersätta dem med bancosedlar kan jag
Den 25 Januari f. m. 451 lika Hiel tillstyrka, som Bankens siifverfond redan nedgått från 7 millioner till 3 millioner.
Man har således ingen annan utväg än alt bibehålla privatbankerna, under octrojens förnyande på visst antal år.
Man bar förebrått privatbankerna bland annat den höga ränlevinst, som deras actieägare åtnjuta; men mina Hrr, mig fägnar hvarje näringsgren, som prospererar, och när della sker genom lotliga medel, som ingen kan neka bär varit fallet, sä synes mig alt förebråelse derför icke bör drabba dessa banker.
Uppgiften alt deras utdelningar varit från 12 till 15 proc., kan vara sann, men beror pä sättet alt beräkna det i bankrörelsen insatta capitalet.
Om man antager, att det insalta capilalet blott utgör den tredjedel af det hela, som insättes contant, bar man rätt att räntan varierar emellan 12 oell 15 proc., men beräknar man dertill äfven de Iva tredjedelar, som äro bypol iserade, hvilka, om icke använda i privatbanken, skulle i annan väg kunnat förräntas, så lärer den verkliga räntan icke stiga öfver fem proc.
Sedan jag sålunda yttrat mig till fördel för privatbankerna och yrkat deras bibehållande, medgifver jag likväl gerna, alt liera bristfälligbeter finnas i deras organisation, bristfälligbeter, hvilka icke afhjelpas af det förevarande lagförslaget, som för mycket ingår i detaljer, upplager frågor, sorn icke höra dit, och försummar att upptaga andra, hvilka utgöra hufvudlrågan, såsom del egentliga sältet, pä hvilket denna slags bankrörelse bör bedrifvas, hvilket i min tanka bör hufvudsakligen vara det Skotlska banksystemet, hvilket, efter en läng erfarenhet, har lemnat de lyckligaste resultater uti de länder, der det blifvit användt.
Jag förenar mig föröfrigt helt och hållet i den reservation, som Hr Nordeuackar framställt, och tror, ali privatbankerne, organiserade efter dess förslag, skulle lemna all dea säkerhet och all deu nytta man uiöjligeu kan vänta af dem.
Hvad privalbankssedlarnas minimi valeur beträffar, så förenar jag mig i Hr Skogmans åsigt, som synes mig förekomma de olägenheter, som nuvarande sladgaudeu i delta hänseende föranleda.
Som Hr Gr. o.
Landtm, nyss gjort propos. om att återremissen blott skall beslutas, sedan liela betänk, blifvit föredraget, sä förbehåller jag mig, att då vidare fä yttra några ord.
Hr von II o b e n h a u s e u, Mich.
Sedan R. o. Ad. nu lättat det beslut, att vid betänk., som punktvis föredrages, må göras de anmärkn., som hvar och en finner tjenligt att framställa, utan att något beslut vid hvarje puukt fattas; sä kan jag affatta mig helt kort.
Att jag icke bifogat någon reservation vid della betänk, härrör deraf, att jag fruktar för 11.
St:s allenastyrelse affinaucerna i afseende pä bestämmande af beloppet ä de sedlar, hvilka ensamme få gälla som Rikets mynt, emedan jag nilsag, alt det läns en möjlighet uti all man kunnat komma till något värre, än det visserligen icke rätt goda och nyttiga, som finnes i våra privatbanker och deras organisation.
452 Den 25 Januari f. m.
De anmarkmr mot betänk., som bär speciell blifvit gjorda, skall jag till en del upplaga.
Disctission börjades med eli stort loftal öfver våra privatbanker och deras rörelse.
Jag instämmer deruti för så vida, alt de hafva för sig väl skött sin rörelse och icke vållat någon kris, genom underlåtenhet af alt fullgöra sin förpligtelse alt inlösa sina sedlar.
Deremot hafva privatbankerne för det allmänna föra n led t de olägenheter, hvilkas ofta inträffande af privatbankerna man i England velat förekomma genom den derstädes nu sednast antagna billen.
Uti de tider, dä Riksbankens sedelstock är ymnig, och dä det ar lättare för privatbankerne att ulan stor kostnad behålla i sin cassa erforderligt belopp af riksmynt, så ulgåfvc dessa banker lån på längre tider oell i ymnigare belopp, men sedan härigenom en allmän stegring i fastigheter och varuvärden uppstått och det. reda myntet utströmmat, sä vällas svära kriser genom de indragningar i lånerörelsen de nödgas verkställa, emedan kostnaden af att underhålla en stor vexlingscassa i riksmynt vida öfverväger vinsten å den stora utlåningen, som dä inskränkes så väl till belopp som lid för Inneus innehafvande.
Sä har förhållandet varit i England, och sä liar det äfven här förhållit sig till stor del med våra privatbanker.
När svära lider uppkomma, så äro privatbankerne genast färdiga att iakttaga sitt intresse, hvilket alltid är fallet med dylika inrättningar; de draga då hastigt in sina sedlar och välla ökade svårigheter i den kris de föranledt, hvaröfver de oförsigtiga läntagarne, obekanta med privalbankssystemet, nu sig ock beklaga.
Af en värd talare bar blifvit frägasatt, huruvida förslaget till lag för privatbanker lill sin beskaffenhet vore en civillag eller en ekonomisk lag.
Den välde ledamoten har dervid för 11. o. Ad. tydligen visat, alt uti denna lag ingå sä många verkliga lagstadganden, att den derutinnan nödvändigt mäste vara af civillags natur, ehuru der äfven linnas andra sladgandcn, sorn synas mera tillhöra den ekonomiska lagstiftningen.
Under della måls beredning inom det sammansatta ölsk., har jag icke förförmärkt, att någon enda ledamot ansett alt denna lag skulle vara af annan art, än en civil lag lill sin natur.
Uti vår allmänna lag förekomma visst en stor mängd ekonomiska sladganden, hvilka man nu i sednare tider ansett höra skil jas derifrån.
Här uti lagen för privatbanker hafva de blifvit införda derföre, att man afsåg en speciel lag för ett speciell läll böra deni innefatta; man ansåg att. dessa speciella stadganden, som man vill kalla ekonomiska, icke kunde undvaras, utan mäste der linnas, hvaribland stadgandet om den minsta sedelvaleuren, hvilket ock redan af åtskilliga talare har blifvit nämndt.
Delta stadgande är ock af den vigt alt föreskrifterna derom i alla länder finnas den lagstiftande makten förbehållen.
Så är del äfven i England, ehuru stadgandet är olika för det egentliga England och för Skottland och Irland.
Hr Rosenblad bar anmärkt, all det vore en nödvändighet, alt vid denna § göra ett tillägg derom, alt antalet af privat - Den 25 Januari f. m. 453 bankerna icke linge ökas.
Jag får fiista den värde talarens uppmärksamhet derpå, att, äfven med bestämmandet af detta nu befinleliga antal, ändamålet icke vinnes; emedan det icke är maximisumman af del belopp, hvarje privatbank lick utgifva, utan deras samfällda totalsumma, som är en nödvändig bestämmelse.
Stadgandet om totalsumman har jag ansett så vigligt alt jag trott det vara nödvändigt att del behandlas såsom en särskild fråga, och att en särskild framställning derom hos K. M. göres.
Då privatbankernas rörelse är af natur att under vissa omständigheter kunna ökas, så anser jag icke tjenlig! alt i sjelfva lagen beloppet af de millioner, som privatbankerna få röra sig med, inrvckes.
Raab har helt oförmodadt föreslagit en särskild privatbankslag, men det torde ursäktas mig, att jag icke nu i en hast kunnat uppfatta densamma.
Jag lemnar det derhän, om den måhända hade befunnits ganska förträfflig, om vi, genom af honom derom väckt motion, hade fält tillfälle att pröfva den i det sammansatta Lag- och BancoUtsk.
Hr Hjerta, Lars: Sedan R. o. Ad. har heslulit, att della betänk, skall punktvis föredragas, så kunde det måhända synas vara en skyldighet för hvarje talare att i sitt föredrag hålla sig uteslutande till det, sorn angar hvarje föredragen punkt särskildt.
Men ett par talare hafva redan här framställt några allmänna utgångspunkter, från hvilka de anse frågan böra behandlas, och som äro sådana, att de kunna sägas i sig innefatta ett helt system.
De hafva nemi. lagt en synnerlig vigt derpå, att man bör utgå ifrån grundsatsen af den största möjliga stabilitet i afseende på privatbankslagstiftningen, och detta hafva de tillämpat pä ett sådant sätt, att deruti icke otvetydigt visar sig de värde talarnes önskan, alt de nu varande privalbankerne må lemnäs, sä vidt möjligt, orubbade uti det skick de för närvarande helluna sig.
För hvar och en ledamot, som anser, att de möjliga bristerna i nuvarande privatbanker ligga icke blott i en eller annan mindre oriktighet uti det reglemeulariska, utan i sjelfva det inlrinseca af systemet, eller i någon af dess hufvudgrunder, torde det deremot blifva nödvändigt att gå något längre in i saken pä förhand, och det är på denna grund äfven jag anhåller alt få, innan det reglementariska förekommer vid hvarje särskild §, yttra mig något öfver ämnet i dess helhet.
Jag tror, att man icke kan riktigt bedömma denna fråga, utan att först hafva sökt göra sig reda för orsaken lill några facto, som onekligen finnas för handen i afseende på de nuvarande privatbankerna, och deribland i synnerhet det factum, att i allmänna tänkesätt har existerat ett ganska stort missnöje med privatbankernas tillvaro.
Detta missnöje måste antingen vara grundadt på några verkliga skäl eller på inbillade, och det är ulan tvifvel af vigt alt undersöka hvilkeldera är förhållandet.
Hvad man allmännast hör anföras af dem, som försvara privatbankerna, är, att missnöjet skulle uppstått endast af missuudsam - 454 D e n 25 Januari f. m. het öfver de stora vinster privatbankerna göra, och derjemte till någon mindre del af den olägenhet, som privalbankssedlarna åstadkomma uti den allmänna rörelsen, derigenom att de utdrifva Riksbankens sedlar.
Hvad detta sednare beträffar, sä instämmer äfven jag deruti och tror, alt denna olägenhet, så vidt möjligt är, bör uudanrödjas, ehuru jag icke anser den vara den största.
Hvad åter den förra orsaken beträffar, så synes det omöjligt, att ett sä allmänt oell högljudt yltradt missnöje endast skulle komma ifrån afundsjuka.
Vi hafva sett många andra företag, som gifvit vida större ränta pä det deri nedlagda capitalet, än privatbankerna.
Vi hafva sett personer, som upptäckt nya grufvor och deraf dragit en sådan profit, att de samlat en hastig förmögenhet, men vi hafva icke sett, att någon sådan der allmän afundsjuka existerat emot de män, sorn derigenom kommit i välstånd.
Jag tror icke, alt det är möjligt att hos den stora allmänheten en sådan småaktig och dålig passion skulle kunna vinna en sådan styrka, som man finner att missnöjet med privatbankerna verkligen har uppnått uti del allmänna tänkesättet.
Men jag tror, att det finnes en annan orsak, sorn icke är så svär alt upptäcka, om man vill följa privatbankernas historia ifrån deras begynnelse, och jag anhåller att för R. o. Ad. fa framställa några punkter af dessa bankers historia, som kunna leda till upplysning i detta afseende.
Den första författningen angide privatbankerna utfärdades d. 14 Jan. 1824.
Deruti förekommer såsom villkor för privatbanksrörelscn, att ”bolag, hvilka hafva till föremål att till enskilda personer utlåna penningar, måga, då sådant, uppå skeende und. ansökningar, af Oss i nåder tillätes, äga att vid penningeförslräckningars meddelande, den högsta lagliga ränta afdraga, dock icke för längre tid än högst ett år, äfvensom alt efter förfallolidcu uppbära samma öfverränta, som för bancodiscouten är stadgad;” och vidare: ”För öfrigt skall allt hvad för handelsbolag stadgadt är eller blifver, rörande vederbörligt anmälande, intagande uti rättens protocoll och kungörande i allm.