Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan visserligen hända, att der och hvar något missbruk ägt rum; men man bör icke tillåta sig att från ett obetydligt missbruk, på ett eller annat ställe, leda sig till rättigheten att bryta en princip.
Jag är öfvertygad, att det beslut, som är fattadt, är riktigt, och vill derföre icke medgifva dess upprifvande.
Jag förnyar min anhållan, att Frih.
Palmstjernas anförande må få hvila på bordet.
Jag ämnar icke medgifva, att min afsigt varit att upprifva ett redan fattadt beslut, och tillåter icke någon beskyllning i det fallet.
Jag har uppgifvit, att jag ämnar ställa mig beslutet till efterrättelse i ena såväl som i andra fallet, och jag liar rätt att fordra af hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter, hans åsigter må vara consequenta eller icke, grundade på bristande omdöme, inskränkt begrepp eller afvoghet i grundsatser, att icke beskyllas för en sådan afsigt.
Jag kan icke medgifva, att mitt förslag innehåller en ny motion, enär samma förslag innefattas i StatsUtskrs redan afgifna utlåt., fastän jag rättat detta förslag i enlighet med det beslut, R. o. Ad. i förmiddags fattade, på det sätt, att förslaget, i full öfverensstämmelse dermed, gör möjlig tillämpningen af R. o.
Ad:s beslut i a:dra punkten; och jag tror, att det är hvarje ledamots skyldighet att söka bringa besluten till fullständig öfverensstämmelse sins emellan, såvida sådant kan ske utan ringaste hufvudsaklig rubbning i någotdera.
Den tillrättavisning, som Frih.
Boye ställde till mig, kan jag icke låta obemärkt förbigå.
För Hr Frih. måtte det icke vara obekant, att hvarje ledamot har rättighet att reservera sig.
Att klandra reservationen stur Hr Frih. öppet, men icke att substituera ord, som icke finnas i reservationen.
Jag yttrade ingenting om rättvisan eller orättvisan å ena eller andra sidan, emedan det berodde på .
Dea aa Januari c. ra. »45 på hvars och ens individuella begrepp.
Jag yttrade blott, att genom det fattade beslutet räntegifvarne kunde komma att obehörigen betungas, under det att löntagarne på sin sida icke vore säkra om att år från år erhålla lika lönebelopp, och jag qvarstår vid denna öfvertygelse.
I afseende på den förmenta inconsequensen hos mig, får jag förklara, att jag vid förra riksdagen stridde för det beslut, som då fattades; att jag vid denna riksdag i ämnet väckt motion i öfverensstämmelse med det beslut, som R.
St. vid sisth riksdag icke funno olämpligt att fatta; alt StatsUtsk:s utlåt, i den punkt, som R. o. Ad. i dag afslagit, äfven är öfverensstämmande med R.
St:s beslut vid förra riksdagen; hvadan jag således icke kan finna, att den särskilda apostille, hvarmed Frih.
Boye hedrat mig, på något vis är tillämplig tili den reservation, jag tog mig friheten till prot. afgifva.
Palmstjernas framställning är grundad derpå, att det beslut, R. o. Ad. på f. m. fattade, icke skulle göra tillämpning möjlig af det beslut, R. o. Ad. förut fattat i 2:dra punkten, rör:de grunden för räntebetalning.
Om förutsättningen befinnes oriktig, är det klart, att äfven conclusionen blir oriktig.
Då det icke kan bestridas, att förhållandet blir detsamma, om ränteafgiften beräknas efter ett medium af de io sistförflutna årens markegång eller efter årets markegång, torde någon rättelse icke erfordras för den händelse, att årsmarkegångspriset öfer eller understiger medelpriset; men då Frih.
Palmstjernas förslag, som jag anser vida sämre än Utsk:s, blifvit hegardt på bordet af Frih. Boye, förmodar jag, att Hr Gr. o.
Landtm, tillåter oss att få fortsätta öfverläggningen om dc öfriga punkterna.
Då det missöde liändt mig, att jag, emot all förmodan, blifvit på det högsta missförstådd, anser jag för min pligt att förklara, att jag icke förstår, huru afmätt sisla yttrande kunde dragas någon afsigt af mig att gifva hvarken någon tillrättavisning eller någon apostroph åt Gr. v. Fersen.
Hr Gr:s sista yttrande öfverensstämde med det första, nemi. att hans motion innefattade något bättre än det beslut, som blifvit fattadt; men är det icke mig tillåtet att hysa olika mening med Hr Gr:n ? Frih.'Palmstjerna har på samma vis gjort mig orätt.
Har jag haft orätt, skall jag gerna ändra mitt yttrande; men huru än härmed må vara, står det likväl fast, att Hr Frih. framkallat ett förslag, hvilket måste innefatta något annat, än hvad som är afgjordt, och således äga egenskap af motion, hvilken jag, såsom sådan, begär på bordet.
Cederström deruti, att premisserna uti Frih.
Palmstjernas motion äro oriktiga, så vida deruti påstås, alt R. o. :8 H. 19 »46
Den 32 Januari e. in.
Ad:s i dag fattade beslut idis är förenligt nied beslutet i andra punkten.
Det förra medför icke något annat än ett försök att minska ombytliglieten i de årliga markegångsprisen derigenom, att ett medelpris af 10 års markegång antages; men det hindrar icke, att ju uppsägning till betalning af räntor in natura likväl må äga rum.
Palmstjernas motion innebär ett bestämdt upphäfvande af R. o. Ad:s på f. m. fattade beslut, emedan irsta punkten innehåller, att leverering in natura under vissa vilkor icke skulle få ske.
Af denna anledn., och då det vore högst olämpligt, om R. o. Ad., då så få ledamöter nu äro tillstädes, upphäfde ett på f. m,, i mångas närvaro och med stor pluralitet, (ätladt beslut, förenar jag mig uti anhållan, det Hr Gr. o.
Landtm, täcktes tillåta, att Frih.
Palmstjerna motion må läggas på bordet och att vi få fortsätta pröfningen af förevar, utlåt.
Gr. Gyldenstolpe, Andon Gabr.:
Ehuru jag för min del visserligen skulle önskat, att R. o. Adrs på f. m. fattade beslut icke ägt rum, kan jag likväl icke finna, att de redan afgjorda mom:n uti punkten N:o 5 af StatsUtsk:s förevar, utlåt, kunna blifva öfverläggningsämne för R. o. Ad., hvilket de skola blifva, i händelse Frih.
Palmstjernas förslag bordlägges och upptages.
Hr Gr. o. Landtm, gjorde på f. m. hemställan till R. o. Ad., om Ståndet ansåg öfverläggningen fullbordad.
Det är visserligen sannt, att nej-propos:ns beskaffenhet gjorde, att R. o. Ad. icke stadgade några vilkor för tillämpningen af dess uti ett föregående plenum fattade beslut om medelmarkegång; men detta må blifva till heder för den majoritet, som kunde dictera ett sådant beslut, hvarigenom endast halfva frågan blifvit afgjord och R. o. Ad. lemnat saken i det skick, att, om ingen jemnkning skulle äga rum, största skada i stället för någon fördel derigenom tillskyndades räntegifvarne, ty ingen torde kunna bestrida, att den största förlust skall uppkomma, om medelmarkegången får qvarstå bredvid uppsägningsrätten till leverering in natura.
Men, såsom jag nyss nämnde, må detta blifva till heder för den majoritet, som dicterat det vidunderliga beslutet; och det blifver ett åliggande för StatsUtsk., som skall söka att reparera de misstag, som Stånden kunna begå, att deruti kunna åstadkomma någon jemnkning, som icke leder till motsatsen af det i 2ldra punkten fattade beslut.
Således tror jag för min del, att här icke kan komma i fråga något tillägg eller någon modification af det på f. m. fattade beslutet, utan att det får blifva hvilande, intilldess StatsUtsk. inkommer med förslag, som blir en följd af de olika beslut, hvari Stånden stadnat i denna fråga, då StatsUtsk. icke lärer underlåta att fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att R. o. Ad. vill stadga en princip, men inga grunder, hvarefter denna princip skall tillämpas.
Följaktligen kan jag icke instämma deruti, att förevar, fråga kan blifva något öfverläggningsämne för R. o. Ad.
Den 22 Januari c. ra.
Äfven jag beklagar utgången af förmiddagsvotcringen och ser sannerligen icke något sätt att komma lill slut i frågan, om man icke lyssnar till Frih.
Jag medgifver, att det fattade beslutet är mindre fördelaktigt än det förslag, R. o. Ad. förkastat; men såvida R. o. Ad:s förra beslut skall hafva någon påföljd, måste man vara betänkt på en förklaring deröfver, som jag anser lämpligast kunna ske på sätt Frih.
Palmstjerna föreslagit, hvars framställning jag icke kan anse såsom en ny motion, utan såsom ett sätt, som R. o. Ad. gerna skall antaga för att reda sig ur den trassliga kärfvan, som det iråkat genom att fatta 2.’ne mot hvarandra rakt stridande beslut.
Jag har icke kunnat anse dessa punkter böra afgöras hvar för sig, utan i ett sammanhang, så att icke den ena afslogs, sedan den andra var bifallen, eller tvärtom; och jag tillstyrker på dessa skäl vidtagandet af den utväg, Frih. Palmstjerna föreslagit.
Under förbehåll att, sedan Frih.
Palmstjernas förslag legat på bordet, få undersöka, hvad bedömande det kan erhålla, går jag blott till bemötande af ett yttrande, som en ledamot tillåtit sig, det nemi., att det beslut, som på f. m. fattades, skulle vara vidunderligt.
Jag vill då antaga den sats, som motsidans talare framställt, nemi. att en contradiction skulle ligga emellan besluten; men jag frågar: med hvad rätt påstå de, som dicterat det förra beslutet, att de, som varit ense om sednare beslutet, skola gifva efter?
Jag har framställt detta, icke för att vinna något annat än eftersinnande derå, att ordningen är angelägnare än saken , och att således ett direct eller indirect upprifvande af ett fattadt beslut icke kan af Hr Gr. o. Landtm, tillåtas; men jag aktar mig att, förrän jag till nästa plenum fått eftersinna, huru Frih.
Palmstjernas förslag egentligen är beskalfadt, lemna något vidare yttrande.
Palmstjernas anförande blef hvilande på bordet.
N:o 3g3 i an]edn. af gjorda anmärkntr vid Utsk:s betänk.
N:o 273, ang:de dels grunderna för markegångsprisens bestämmande, räntepersedlarnas omsättning och förenkling, indelta räntors och tiondeanslags återingående till Kronan samt andra med grundskatternas utgörande gemenskap ägande ämnen, och dels i anledn. af liera i samma frågor väckta motioner. 5:te punkten, litt. d och e. Frih.
Den närvar, författningen behöfver visserligen ett tillägg, hvarigenom räntegifvare i samma by frikännas från skyldigheten att verkställa leverering till flera särskilda ställen.
Det är kändt, att i de orter, hvarest hemmansklyfningen är betydlig, hvarje hemmansdels ränteafgift endast utgör några få kappar spannmål.
Den 2a Jan u a ri e. m. öm nu den ena räntegifvaren anvisas att verkställa leverering uti en stad och den andra till en annan, så faller af sig sjelft, att räntegifvaren, hellre än att göra en särskild resa för att aflemna några få kappar spannmål, löser spannmålen t. o. m. med dubbla priset, hvaremot, om räntetagaren är skyldig att anvisa alla inom samma hy boende ränteskyldiga till leverering å samma ort, hela byn kan slå sig tillsammans om transporten och följaktligen vinna större fördel vid leverering in natura än lösning efter det pris, som räntetagaren behagar bestämma.
Jag finner således för min del en rättelse uti mom. lit. d vara nödvändig, så att den mening uti detta inom.:
"att en räntegifvare icke må anvisas att för samma år verkställa leverering till flera ställen,” såsom öfverflödigt, enär sådant redan finnes stadgadt, måtte utbytas mot den föreskrift, att räntegifvare inom samma by icke må anvisas lill leverering på flera ställen.
Hvad mom. lit. e vidkommer, hvilket innehåller: ”Förenämnda stadganden böra likväl icke lägga hinder i vägen för träffandet af särskilda öfverenskommelse!- emellan räntegifvare och räntetagare, då de derom ömsesidigt åsämjas,” så är detta ett öfverflödigt morn., hvilket således här bör utgå, likasom det vore väl, om i alla slags författningar alla öfverflödiga stadganden undvekes.
Det faller ju af sig sjelft, att när enskild öfverenskommelse, i fall sådana, som detta, mellankommit, denna Öfverenskommelse och icke lagen är tillämplig.
Hvad mom. lit. d vidkommer, instämmer jag så mycket hellre med Frih. Cederström, som jag af Hr Frih:s anförande tyckte mig märka, att Hr Frih. önskade göra en ytterligare utsträckning, än hvad man med skäl kunde begära, nemi. räntegifvarnes befrielse från för hårdt betungande; men för mig skulle det, med anledn. af hvad som på f. m. händt, synas, som om redan mycket vore vunnet, om punkten blefve bifallen, sådan den finnes i utlåt., emedan man måhända, med ledning af den företeelse jag nämnde, kunde supponera, att äfven här allt skulle borttagas, som kunde hindra räntetagarne att belasta räntegifvarne med tyngre afgifter.
Det är af sådan anledn., som jag för min del gerna åtnöjer mig med mom. lit. d, sådant det i utlåt, förefinnes, ehuru jag visserligen icke motsätter mig bifall till hvad Frih.
Cederström i afseende derpå föreslagit; hvaremot jag icke kan förena mig uti Ilr Frih:s åsigt, att mom. lit. e, såsom öfverflödigt, borde utgå, enärFrih.
Palmstjerna, i följd af ett redan fattadt beslut, uppgifvit ett förslag, hvartill, i händelse detsamma skulle blifva antaget, mom. lit. e lätteligen skulle kunna hänföras, i afseende på de särskilda stadganden, som innehållas uti berörde förslag.
Om derföre R., o. Ad. nu icke skulle vilja bifalla mom. lit. e, synes mig detsamma böra hvila, intilldess Frih.
Palmstjernas förslag till öfverläggning förekommer; hvadan jag an - Den 22 Januari c. m.
M9 Laller, att dessa morn. litt. d och e ma blifva föremål för särskilda propos:r.
Palmstjerna, om icke lian äfven finner, att lil. e bör hvila, intilldess R. o. Ad. fattat sitt beslut öfver hans förslag.
Afslås det, och kommer ingenting i stället för mom:n litt. a, b, c, instämmer jag med Frih. Cederström, att mom. lit. e är öfverllödigt.
Utan att ingå i något svar på hvad Gr. v.
Fersen yttrade rör:de motiverna för beslutet på f. m., anhåller jag, att vi måtte hålla oss vid öfverläggningen om mom:n lit. d och e.
Den anmärkn., jag gjorde vid förra moni., härflöt derifrån, att räntetagare kunna anvisa räntegifvare, som vilja lemna spannmålen in natura, att leverera densamma på särskilda ställen, då naturligtvis räntegifvaren hellre underkastar sig att lösa spannmålen till dubbelt pris mot hvad den är värd, än att företaga en särskild resa för att aflemna några få kappar spannmål, hvarföre jag ansåg den rättelse uti detta mom. böra ske, att räntetagare inom samma by böra vara förbundna att taga sin ränta efter en forsedel och anvisning till ett ställe.
Hvad åter angår Gr. v.
Fersens anförande i afseende på mom. lit. e, som Hr Gr. ansett skola blifva tillämpligt, i händelse Frih.
Palmstjernas förslag antages, får jag fästa Hr Gr:s såväl som H.
Ståndets uppmärksamhet derpå, att, ehvad Frih.
Palmstjernas eller hvilket annat förslag som helst i afseende på räntelevereringen kan blifva gällande, något hinder deraf icke uppstår, så länge Svensk Jag får blifva gällande, att icke enskilda öfverenskommelse!1 man och man emellan få gälla på sidan om författningen, så att ett införande härom i författningen i allt fall är öfverflödigt; och hvad som är öfverflödigt måste, efter en klok beräkning, icke i en lag införas.
Af denna anledn. tror jag, att mom. lit. e, i hvad händelse som helst, kan af R. o. Ad. afslås, och att lit. d bör antagas med den rättelse, jag föreslagit.
Cederström har nämnt, att en stor anledn.
Lill det oskäliga betungande, som drabbar räntegifvarne, finnes deruti, att de äro skyldiga att forsla räntespannmålen, den må utgöra huru litet quantum som helst, 6 mil, örn räntetagare!! så fordrar, men att de förra, för att undvika en sådan forsling, måste åtnöja sig med alt lösa spannmålen till det pris, sorn räntetagaren finner för godt att medgifva.
Såvida det beslut, som R. o. Ad. redan fattat, blifver beståndande, skulle jag önska, att, till förekommande af detta betungande, uti förevar. mom. måtte stadgas, att forsling icke skall äga rum, med mindre räntegifvarens räntespannmål belöper sig till minst 3 t:r, såsom utgörande ett liästlass, och att i annat fall räntetagaren är skyldig att hos räntegifvaren afhemta spannmålen.
Jag kan icke instäm - i5o Deli 11 Januari e. 111. ma i det förslag, som en aktningsvärd motståndare, Gr.
Gyldenstolpe, uppgifvit, emedan det skulle innebära en bestämd inskränkning i den dispositionsrätt, som räntetagare för det närvar, tillkommer, oell vid åtskilliga tillfällen för honom tillintetgöra möjligheten att, på sätt lians rättighet hittills varit, begagna, hvad han äger att utbekomma.
Den jemnkning, som Frih.
Gederström deremot föreslagit, och som StatsUtsk. synes hafva åsyftat, finner jag vara förenlig med räntetagarens rättighet; men jag skulle dock hemställa, om icke ordalydelsen kunde göras något bestämdare, än Frih.
Cederström uppgifvit, emedan mången räntegifvares utskylder äro anslagna till en del åt militärstaten och till andra delar åt civil- eller ecclesiastikstaterna.
När man då icke kan antaga, att kronofogden och reg:tschefen eller liospitalsdirectionen skola vara öfverens om att emottaga spannmålen på samma ställe, kan Utsk:s mening väl icke vara någon annan, än att hvarje särskild räntetagare icke skall för samma räntegifvare få utsätta leverans å flera än en ort.
Jag skulle derföre hemställa, om icke åt sednare delen af punkten kunde gifvas denna lydelse:
"med det tillägg, att en räntetagare icke må anvisa samma räntegifvare att för samma år verkställa leverering på flera ställen.
Af den siste värde talarens yttrande, finner jag, att han icke riktigt fattat min mening.
Den egentliga anledn. till mitt förslag om rättelse uti mom. lit. d var icke den alt förekomma, det en räntetagare icke måtte anvisa en räntegifvare att för samma år verkställa leverering på flera ställen, ulan att förekomma, det räntetagare icke måtte anvisa räntegifvare inom samma by, för hvilka räntan endast belöpte sig till några få kappar på hvardera, a.tt verkställa leverering pä'särskilda orter; för hvilket ändamål jag anhåller, att efter orden: med det tillägg måtte, med uteslutande af det öfriga i denna punkt, inflyta: att räntetagare icke må äga rättighet anvisa ränta fr ån by eller enskild räntegifvare till leverering å mera än ett ställe.
Om R. o. Ad. bifaller detta, är det säkert, att all tvist upphör.
Ehuru jag, för min del, icke kan inse, i hvad mån Frih.
Cederströins förslag mindre ingriper i den äganderätt, som Hr Frih. i förmiddags försvarade, än det förslag, som då var i fråga, men afslogs, är jag likväl icke så ömtålig om denna äganderätt, att jag icke kan ingå på Hr Frih:s förslag till förändring i mom. lit. d. Hvad mora. lit. e vidkommer, har det tillkommit i auledn. deraf, att i vissa provinser förhållandet med tiondespannmålens utgörande är annorlunda än i andra delar af Riket.
Uti en del socknar af Dalarna t. ex. önskar man, så vidt görligt är, att bibehålla det närvar, sättet härför, och derföre är det som StatsUtsk., sedan det föreslagit åt - Den 22 Januari e. ra. i5i skiIliga förändringar uti stadgandena för spannmålsräntans utgörande, intager det förbehåll, att i de orter, der man funné det beqvämt att fortfara på annat sätt, berörde stadganden icke skola lägga något hinder deremot.
Om It. o. Ad. icke vidtager några nya stadganden, är tillägget öfverflödigt; men skola några nya allm. stadganden äga rum i afseende på tillämpningen of det beslut, R. o. Ad. redan fattat, så anser jag, för min del, åtminstone böra närmare pröfvas, huruvida icke dessa nya stadganden erfordra ett dylikt undantag, som Utsk. uti mom. lit. e föreslagit, hvarföre jag förenar mig med Gr. v.
Fersen uti den anhållan, att frågan härom måtte få hvila, tilldess R. o. Ad. fattat sitt beslut i anledn. af det förslag, jag afgifvit till vissa stadganden för leverering af räntepersedlarna, — ett uppskof, soin hvarken kan medföra någon tidsförlust eller några olägenheter, men deremot den vinst, att derigenom kommer att stå R. o. Ad. öppet att gemensamt pröfva de frågor, som med hvarandra stå i sammanhang. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla momtn litt. cl och e af 5:te punkten.
Jag förnyar min anhållan, att lit. cl måtte företagas, icke i sammanhang med lit. e, utan särskildt, och att sedermera propos. måtte framställas derå, att lit. e må få hvila, för att förekomma i sammanhang med Frih. Palmstjernas förslag.
.Såvida lit. e kommer att hvila, är hvad jag har att yttra öfverflödigt; men om uppskof med detta moms afgörande icke kommer att äga rum, får jag fästa uppmärksamheten derpå, att redactionen i detta mom. är olämplig och gör stadgandet overkställbar!, emedan det skulle kunna tydas så, att den, som är skyldig att leverera på flera händer, skulle kunna få verkställa leverering på ett ställe.
Jag instämmer derföre uti Frih.
Ex. Hr Gr. o. Landtm hemställde, om R. o. Ad. behagade bifalla mom. lit. d af 5:te punkten.
Ex. förnyade samma proposition.
I anledn. häraf förklarade H. Ex., det han funnit nej hafva öfverröstut ja.
Jag anhåller om det tillägg vid Frih. Cederströms förslag, som jag redan haft äran uppgifva, på den grund, att räntegifvaren icke må betungas med forslingsskyldighet af blott några få kappar spannmål.
Cederströms förslag upplästes, enligt hvilket moni. lit. cl skulle erhålla följande lydelse:
"att vid tillfälle af Den 22 Januari e. m. ”leverering in natura gäller, i afseende på levereringsställe ”och ort, hvad nuvar. författningar derom bestämma, med ”det tillägg, att räntetagare icke må äga rätt anvisa ränta ”från by eller enskild räntegifvare på mera än ett ställe.” Gr.
Jag skulle då önska, att till Frih.
Cederströms redactionsförslag måtte göras följande tillägg: ”samt det undantag, att räntegifvare icke är o skyldiga att forsla sin spannmålsränta, med mindre den uppgår till 3 t:r.” Hr von Hartmansdorff:
Jag anhåller, att frågorna* må blifva åtskiljda, så att vi först få propos. på Frih. Cederströms och sedan på Gr.
Jag skulle anhålla, att mitt förslag först måtte komma under öfverläggning, emedan, derest Frih.
Cederströms förslag bifalles, mitt derigenom blir afslaget, och det icke bör kunna förmenas mig att få mitt förslag under pröfning, innan det blir för sent att derom öfverlägga.
Gyldenstolpes förslag nödgas jag bestrida, såsom icke användbart, ty det faller af sig sjelft, att räntan, på grund af gällande författningar, skall levereras eller lösas, den må vara större eller mindre; men då fråga är om att bereda en lättnad för leverering in natura, skulle jag, för att gå Hr Gr:s önskan till mötes, hemställa, om icke ordet by i mitt tillägg kunde utbytas mot ordet socken, hvarigenom den händelse torde vara förekommen, att icke räntespannmålen, som skall levereras på ett ställe, skulle uppgå till ett hästlass.
Gyldenstolpes förslag ej åsyftar någonting mindre, än ett tillintetgörande af Frih.
Cederströms framställning, hvarföre jag anhåller, att denna, som först framställdes, äfven måtte först komma under öfverläggning, och derefter Gr.
Gyldenstolpes.
Äfven skulle jag önska, att denna öfverläggning icke mätte urarta från allvar till lek med de saker, som äro för handen; ty sådan synes meningen vara, då man föreslår tillägg, som borttaga verkan af föregående beslut.
Snoilsky, Nils:
Jag förenar mig med Hr v. Hartmansdorff uti den anhållan, att Frih.
Cederströms förslag, sådant det först framställdes, först måtte blifva föremål för Hi' Gr. o. Landtm:s propos., hvarvid jag likväl vågar hemställa, om icke orden: enskild räntegifvare kunde utbytas mot orden: enstaka gård, såsom mera öfverensstämmande med ordet by. Gr.
I afseende på den påminnelse, Ilr v. Hartmansdorff lärer hafva ämnat mig, att icke leka med Den 12 Januari e. m. i53 med sakerna, får jag nämna, att om det vore möjligt för mig att genom bifall till mitt förslag kunna upphäfva verkan af det beslut, 11. o. Ad. på fi. m. fattade, det skulle vara en ganska angenäm lek; och i det fallet tror jag, att Hr v. Hartmansdorff föregått mig med godt exempel, emedan det var han, som, det må vara på allvar eller lek, på f. m. tillintetgjorde ett förut af R. o. Ad. fattadt beslut.
Då jag likväl anser det på f. m. fattade beslutet icke såsom lek, utan för allvar, är det äfven på rent allvar, som jag pä andra sidan önskade att i någon mån kunna mildra de skadliga följderna af samma beslut.
Likväl vill jag, till förekommande af en vidlyftig discussion, förena mig uti antagande af Frih. Cederströms förslag efter den af Hr Frih. sist dervid gjorda förändring, som innefattade utbyte af ordet by mot ordet socken, ehuru förslaget, äfven med denna förändring, icke fullt motsvarar, hvad jag åsyftade.
Till en början får jag förklara, att jag af tjenstegöromål hittills varit hindrad alt deltaga i dagens öfverläggning.
I afseende på förevar, ämne får jag förklara, att jag så mycket hellre instämmer uti Frih.
Cederströms förslag, med förändringen af ordet by till socken, som ordet by icke är tillämpligt på åtskilliga provinser, t. ex.
Skåne, som nästan helt neli hållet undergått enskifte.