Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag tror dessutom att man bedömer saken alldeles orätt, då man så mycket fäster sig vid bestämmelsen att anslaget bör utgå från och med förmälnings-året och anser detta såsom ett otillbörligt vilkor.
Det är icke något vilkor; det är helt enkelt ett stadgande, som 1) en 19 Februari f. m. 571 bestämmer tiden då detta anslag skall utgå, liksom för alla andra, och att denna tid blifvit utsatt eventuell, allt efter den händelse som föranledt sjelfva anslaget, måtte väl icke vara något förnärmande.
Eller är det obehörigt alt säga: ifall II. K. H. ämnar förmäla sig, så äger II. K. H. alt vid ett sådant tillfälle påräkna af Svenska statsverket en årlig underhållssumma af 100,000 r:dr?
Visserligen icke; men om någonting otillbörligt härvid skulle finnas, så vore det om någon hemlig tanke fanns att denna bestämmelse äfven skulle kunna inverka på de höga personernas beslut i sjelfva förmälningsfrågan.
Detta vore visserligen i högsta grad otillbörligt och förnärmande; men jag trotsar någon att framvisa ett enda ord i Utsk:s betänk., som ger den ringaste anledn. till en sådan tydning, och denna tanke får således stå för deras räkning allena, som sjelfva talat så mycket om det otillbörliga.
Det torde nu vara öfverflödigt att yttra något vidare om förslaget.
Vore man å alla sidor billig, så skulle man kanske medgifva, att detsamma varit både klokt och välgrundadt, och derföre också verkat betydligt lill sinnenas förening i denna grannlaga angelägenhet, i st. f. den söndring och bitterhet, som för icke längesedan dervid förspordes.
Jag ämnar ingalunda till besvarande upptaga de yttranden, som här blifvit anförda i strid emot mina åsigter, men då den offentlige mannen understundom befinner sig i belägenhet att böra, om icke för annat, åtminstone för egen tillfredsställelse, yttra sin tanka, har jag ansett mig äfven böra ådagalägga min, ehuru den icke stämmer öfverens med den som delas af majoriteten inom huset.
Jag vill till undvikande af den vidlyftighet, som det mundtliga föredraget stundom föranleder, utbedja mig att i några korta drag få anföra min individuella mening i detta afseende.
Härefter uppläste Gr.
Anckarsvärd följande.
Vid remissen af den K. proposm om statsverkets tillstånd och behof, har jag i afseende å det för H. K. H.
Kronprinsens hofhållning äskade anslag af 100,000 r:dr redan afgifvil anmärkmr, och anser mig derföre äfven böra fullfölja dem.
Jag finner af Utsk:s nu till öfverläggning föredragne betänk., att Utsk. uppfattat tidpunkten för den äskade tillökningens utgående, alldeles ifrån samma synpunkt, som jag hade önskat att ordställningen uti den K. proposm hade åsyftat.
I afseende å den föreslagne summan, visa sig inom Utsk. hafva uppstått 3:ne meningar, nemi. den Utsk. nu föreslår, innefattande anslagets ökande till 100,000 r:dr; den uti Hr Schartaus m. fl:s reservation, som förordar 75,000 r:dr; och en 3:dje mening, sorn anser r50,000 r:dr vara den rätta summan.
Åberopande de grunder jag redan vid remissen sökt utveckla, anser jag 75,000 r:dr utgöra den medelväg, hvilken jag för min del tror vara den lämpligaste att bestämma.
Jag anser mig ingalunda tillständig!, att i förväg taga i beräk - 572 Den 19 Februari f. ra. ning beloppet af det bidrag Konungariket Norriges storthing kan komma att bevilja; men med all säkerhet lärer kunna antagas, att det icke kan blifva mindre, än hvad det för närvar, utgör; och då får man i alla fall för det Furstliga huset, en ärlig underhållssumma af 100,000 r:dr.
Vid behandlingen af denna fråga, framställa sig i min tanke endast 2:ne afseenden att taga i betraktande: och hvarvid det behöfliga, såsom föremål för det äskade anslaget, i första rummet förekommer.
Härvid torde ingen vidlyftig undersökning vara erforderlig, då det för begreppet utan tvifvel är lättfattligt, att man med mera än 8,000 r:dr b:eo i månaden inom vårt anspråkslösa land, säkerligen med all anständighet kan hålla Furstligt hus, åtminstone efter de begrepp om anständighetens fordringar, jag i detta hänseende förmått göra mig.
I 2:dra rummel förekommer de skattdragandes ställningar och förhållanden, som säkerligen äfven förtjena, ali åtminstone af folkombudet tagas i öfvervägande; och säga hvad man vill 1 så är den Svenska skattejorden härdare betungad än vederbörligt är; och när man känner flertalet af dess brukares betryckta tillstånd, sä ålägger efter mitt förmenande samvetspligten folkombudet, att äfven vid beviljandet af sädane statsanslag, som det ifrågavar., noga afse det för ett anständigt Furste-underhäll inom ett fattigt land obestridligt beliöfliga, under åsidosättande af allt, som kan innebära skenet af det öfverflödiga.
Fråga torde äfven kunna uppstå, om Konungamaktens verkliga vänner handla konseqvent, när de icke afse att för folket göra Konungamakten äfven i ekonomiskt hänseende så litet tung och tryckande som möjligt.
Jag vill blott i största korthet i förväg möta de inkast, hvilka emot mina åsigter kunna göras, igenom framdragandet af hvad som förr, vid likartadt fall, kan hafva ägt rum, såsom tillämpligt på det närvar.; och jag svarar dertill allenast, att jag utan afseende ä en förfluten tid, eller ä förflutna samhällsförhållanden, vid delta tillfälle endast anser mig manad, att i denna fråga uttrycka min mening, i öfverensstämmelse med mitt föreställningssätt om våra närvar, förhållanden, och med anledn. af dem, är min önskan, att StatsUtsk. måtte taga saken i närmare öfvervägande, för att i öfverensstämmelse med Hr Schartaus reservation derefter föreslå R.
St., ”att H. K. H.
Kronprinsens hofhållnings-anslag må från och med början af det år, då Dess förmälning äger rum, förhöjas från sitt nuvar. belopp, lill 75,000 r:dr årligen”.
Jag anhåller på grund häraf, att betänk, måtte återremitteras.
Hr Edenhjelm, Gillis:
När jag hörde de af Gr.
Posse meddelade upplysningar, så trodde jag att R. o. Ad. skulle blifva befriad ifrån de långa och tråkiga diskussioner, som vi nu fått afhöra; men som förhållandet icke så varit, så torde R. o. Ad. icke illa upptaga att äfven jag yttrar några ord.
För det första får jag säga, att jag fullkomligt instämmer i Hr von Hartmansdorffs yttrande.
Sedermera vill jag i korthet nämna, att då jag genomläste StatsUtsk:s betänk, och fann att Utsk. endast anslagit 25,000 r:dr för Svenska De n 19 Fe b r u a r i f. m. 573 Thronföljarens underhåll, hofhållning och resor, så förvånades jag högeligen och min gamla Svenska nationalkänsla kränktes deraf.
Skälet till ett så lågt anslag är icke uppgifvet, men säkert är att hvar och en torde känna, hvad det kostar att hälla ett vanligt hushåll, och deraf kunna sluta huru mycket mer en hofhållning måste kosta.
Något hvar torde äfven hafva sig bekant, att när en Kunglig person reser, sä finnes knappt någon fattig, som icke tror sig äga del uti en sådan persons kassa och derföre åtgå ofantliga summor bara för det ändamålet.
Hela summan utgör omkring 10,000 r:dr specie.
Jag tror icke att någon af Hansestäderne ger ett sä obetydligt underhåll till sin borgmästare.
Sedermera torde jag här få göra en påminnelse, alt vi hafva att tacka vår nuvar.
Kronprins’ store och alltid oförgätlige Farfader för det lyckliga tillstånd, hvaruti Sverige nu är.
Man torde påminna sig den stora gäld, som Sverige förut hade till utlänningen.
Det har nu ingen gäld och är kanske det enda land i Europa som icke har det.
Man åberopar 1810 års anslag till dåvar.
En sådan belägenhet, hvaruti riket då var, må vi bedja Gud bevara oss ifrån att någonsin mer komma uti.
Då måste riket underhålla 2 arméer, en revolutions-armé och en till rikets försvar.
Dessa arméer kostade drygt att underhålla, och medel dertill måste anskaffas, ehuru kännbart det var i förhållande till det obetydliga, staten ägde.
Afven jag och flere med mig hade då en ringa fordran, som R.
St. icke funno obillig, men R.
St. hade icke medel dertill i anseende till armod och fattigdom, utan förklarade att de framdeles skulle bevilja betalning af denna fordran, men hvilket jag likväl sedan hvarken begärt eller någonsin erhållit.
För min del yrkar jag icke återremiss på betänk., utan yrkar att, i händelse återremiss skulle äga rum, dessa mina yttranden mätte få medfölja.
I det skick, som SlatsUtsk:s betänk. förekommit, är R. o.
Ad. såsom mig synes och på sätt H. Ex. Hr Gr.
Posse vid diskussionens början yttrat, i nödvändighet att bifalla detta betänk, sådant som det är, ehuru jag för min del förklarar, att jag icke anser det hafva varit tillständigt för Utsk. att framkomma med det vilkor, som StatsUtsk. bestämt och att i händelse någon verkan af en återremiss kunde åstadkommas, så hade jag instämt med dem, som önskade bifall till K.
Nu instämmer jag med dem, som begärt bifall på betänk.
, men jag har begärt ordet för att yttra mig i anledn. af hvad några ledamöter här framställt.
Hvad som af Hr Munck af Rosenschöld och Hr Löwenström blifvit framställdt, är verkligen, såsom Hr von Hartmansdorff yttrat, icke af beskaffenhet att behöfva vederläggas; men en sednare talare, Gr.
Anckarsvärd, har yttrat att vi icke i våra beslut borde hafva afseende på en förfluten tid och försvunna förhållanden, ulan endast på de närvar.
Låtom oss följa de närvar, förhållandena.
I hvilka förhållanden stod Sverige fordom, då Sverige gaf mycket större summor till dessa ändamål, än de som nu äro föreslagna?
STOCTirnr v<? .tnO'^£.OLAS Ji-" - ^ .; ■ Protocoll, hållna lios II ö g 1 o f I i g e Ridderskapet och Adelil, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828, 1829 och 1830.
I Sextioiulefjerde Häftet.
Tryckta hos Jokan Hörberg, 1834- Måndagen den i Mars i83o.
Plenum kl. ett qvart lill i Eftermiddagen.
Sedan Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter blifvit samlade, samt de 2.*ne Härolder, hvilka borde gå framför Ridderskapet och Adeln, ankommit, afgick Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar ~ skalken med Ridderskapet och Andeln klockan tre qvart till r e. m. till RiksSalen å Kongl. Slottet, hvarest StatsMinistern för Utrikes Ärenderne Hans Excellence m. m.
Herr Grefve G. af Wetterstedt, å Kongl. Majrts
Höga vägnar, meddelte Dess nådiga Svar uppå åtskillige af Rikets Ständer i underdånighet framstäldte Lagfrågor, samt Kongl. Maj:ts Sanction å Myntbestämningsoch BankLagarne; hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandlMarskalken i underdånighet aflemnade 5 Rikets Ständers underdåniga Skrifvelser, innefattande Svar å Kongl. Maj:ts nedannämnde Nådiga Propositioner och Skrifvelser: 1:0 Om Låne*understöd till fullbordande af en Canalanläggning vid Ströms Säteri i Bohus Län. 64 H. E ® 4 Den i Mars f. m. 2:0
Om byggnadshjelp för Öregrunds Stad, efter derstädes tirnad eldsvåda, 3:o
Oru låne-understöd till återuppbyggande af Staden Borås, samt angående lånebiträde åt Staden Norrköping, 4:o Angående afskrifning af de från Banken och RiksgäldsContoiret till Hjelmare Canal och Slussverks-byggnad lemnade låne-understöd. 5:o
Om dispositionen af åtskilliga , Kronan tillhörige, Byggnader och Tomter i Landskrona Stad.
Sedan Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken med Ridderskapet och Adeln återkommit till Riddarhuset, hemställde Hans Excellence, att Kongl. Maj:ts å RiksSalen i dag meddeldte 2:ne Nådige Tal måtte i dagens Protocoll intagas, hvilket bifölls.
I anledning häraf upplästes Högstberörde
Tal, så lydande: Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige, Vällärde, Äreborne, Förståndige, Välaktade, Hedervärde och Redlige, Gode Herrar och Svenske
Män!
Uti underdånig skrifvelse af den 12 Junii sistlidet år, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, anhållit ora utfärdande D. t i» i M ;v r s f. .'T*. af en sä din Lagförklaring, att, der ej annorlunda finnes stadgadt ellc*r särskild öfverenskommelse träffad blifvit, böra af alla matlag, vare sig hemmansbrukare, torpare och husmän eller inhyseshjon, samt krigsfolk, då de icke i tjenstgöring stadde är o, dagsverken utgöras till kyrkobyggnad, med hvad dertill hörer, på sätt allmänna Lagen, i 26 Cap. ByggningaBalken stadgar.
Vid öfvervägande af detta förslag, hvaröfver Högste Domstolen och StatsRådet blifvit hörde, har Jag, enär billigheten och rättvisan synas kräfva, alt torpare, gerningsmän och inhyseshjon icke för deras matlag få vidkännas lika dagsverksskyldighet till kyrkobyggnad och underhåll, som de inom Socknen boende hemmansägare och innehafvare, samt frågan om soldaters deltagande i slik dagsverksskyldighet redan finnes vara genom Kongl. Brefvet den it Mars 1765 afgjord, icke funnit godt bifalla Eder berörde underdåniga framställning, utan kommer vid hvad hittills i detta ämne är stadgadt, att jemväl hädanefter bero och förblifva.
Uti skrifvelse af den 10 September sistlidet år, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uppå anförde grunder, i underdånighet föreslagit, att 1 §. i 16 Cap, ÄrfdaBalken, sådan den, enligt Kongl Förordningen den 27 April i8ro, uu lyder, 6 Den i Mars f. m. måtte varda ändrad, och erhålla följande redaction:
"Vill någor, man eller qvinna, göra testamente; upprätte thet skrifteliga, med eller utan vilkor; varde ock testamentet bestj^rkt af tvänne vittnen, som skola på en gång när vara, och therå tekna skrifteligt intyg, att thet testamente tå var gjordt med sundt och fullt förstånd och af fri vilja; stånde ock honom fritt, att låta vittnen veta thess innehåll, eller ej.
Äro ej vittnen alt tillgå, och finnes testamentet med egen hand vara skrifvit och underskrifvit; äge ock thet laga kraft, ther ej styrkt varder, att testamentsgifvare!!, efter then tiden, haft lägenhet att vittnen anskaffa.
Råkar någor i svår sjukdom eller fara, håfve tå våld att, i vittnens närvaro, testamente munteliga göra; och galle thet, ther the vittnen intyga, att han, med sundt förstånd och af fri vilja, förklarat sig hafva thet testamente gjort.
Dör han ej i then sjukdom eller fara; vare hans munteliga testamente icke gällande.
Bortgifver någor fast egendom, äge ej makt om vilkoren för thess förvaltning sträcka förordnandet längre, än till förste emottagarens och thess makas lifstid, eller om äganderätten vidare, än lill utnämnande af testaments-' eller gåfvotagarens nästa efterträdare, uti hvilken sistnämndes hand fastigheten ikläder sig egenskapen af arfvejord, hvarmed i allt fall, efter allmän Lag, för - I>en i Mars f. m. 7 hålles.
Ej eller må i andra afhandlingar och contract om fast egendom sådane vil*, kor inflyta, hvarigenom förvaltnings- och, ägande-rälten för en framtid vidare inskränkes, än nu sagdt är; men angående städja och arrende galle hvad therom särskilt stadgadt är.
Efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande; och då Jag, å ena sidan, lika med Eder, anser nyttigt, att rättigheten att göra munteliga testamenten inskränkes till vissa bestämda fall, finner Jag, å den andra, det af Eder i sådant afseende aflemnade förslag sakna den tydlighet och bestämdhet i uttryck, att genom autagande deraf en åsyftad förbättring verkligen kan, anses vara vunnen.
Sålunda finnes der icke vara förklaradt, hvarken hvad med ordalagen: svår sjukdom eller fara bör förstås, eller huru lång tid som bör hafva förflutit ifrån det sjukdomen eller faran upphört, innan det munteliga testamentet skulle förlora den gällande kraft, Lagen för slike händelser velat detsamma tillägga, af hvilken obestämdhet anledningar ofta skulle gifvas till Domares olika tolkning af Lagbudet.
Förslaget, sådant det blifvit framsläldt, saknar jemväl föreskrift om formen för upprättande af ett testamente, hvarom Jag anser stadgande böra meddelas i sammanhang med inskränkning uti ett förut i
Lag godkäiidt sätt att disponera om sin 8 Den i Mais f. ra. egendom.
Förmågan att skrifva är väl någorlunda allmän i alla folkclasser, men deraf följer likväl icke förmåga att redigt uppfatta och framställa hvad testator för vittnen yttrat vara sin vilja.
För att i sistnämnde afseende åstadkomma den visshet och trovärdighet, som Lagstiftaren måste anse såsom oeftergifliga vilkor för att åt annan än i Lag utnämnd arftagare öfverlemna qvarlåtenskap, finnas i flere Länder så kallade Notarier, inför hvilka sådane afhandlingar, för att vara gällande, skota vara upprättade.
I saknad af en sådan Tjenstecorps här i Landel, synes likväl mera trovärdighet åt ett testamente vara boredt, om bevittnandet deraf i början anvistes åt någon annan person, sorn innehafver allmän tjenstemauna-egenskap, såsom till exempel Läkare, Prest, Kronofogde, Länsman, Sock beskrifva re, der de finnas, Klockare, Nämndeman, Fjerdingsman, o. s. y„ i stället att sådant uppdrögs åt andra, som händelsevis kunde, vid ett testamentes upprättande, om bevittnande deraf anlitas.
På de skäl, hvilka, på sätt nu blifvit framstäldt, ådagalägga förslagets ofullständighet, så att, med antagande deraf, fastän några brister afhjelptes, andra olägenheter eller anledningar till rättegångar och olika lagtolkningar bereddes, och då Riksdagens nära förestående slut hindrar
Mig att i afgifvande Contra-proposition till Eder Den i Mars f. m. 9 framställa ett omarbetadt förslag i della ämne, hvilket förslag kunde i sammanhang dermed äfven innehålla föreskrifter om form och sätt för upprättande af testamenten, vare sig skriftelige eller muntolige, föreskrifter, dem erfarenheten visat vara, nu mera än förr, beliöflige; finner jag
Mig föranlåten, att till Edert ifrågavarande förslag för närvarande vägra nådigt bifall.
J håfven, Gode Herrar och Svenske Män, uti underdånig skrifvelse af den 19 October 1829, tillkännagifvit, det J ansett rättvisan fordra, att den tvistande part, som genom slutlig dom vinner sin sak, och hvars talan således måste antagas hafva varit på Lag grundad, äfven erhåller ersättning för kostnad och skada, som rättegången honom tillskyndat, antingen saken må hafva synts mörk och tvifvelaktig eller ej, och ehvad särskilte domares eller instancers begrepp derom varit sammanstämmande eller skil jakti ge, från hvilken regel något undantag, efter Eder tanka, icke i annat fall borde äga rum, än då kärande-part vinner sitt påstående, eller svarande från käromål befrias på grund af edgång i egen sak; och håfven J, på sådan grund, i underdånighet föreslagit, att 21 Gap. RättegångsBalken, om rättegångskostnad och skadestånd, måtte undergå förändring i enlighet med ett af
Eder derjemte öfverlenmadt förslag.
IO Den i M a r s f. m.
Efter det Högste Domstolen och StatsRådet blifvit häröfver hörde, har Jag tagit detta ämne i öfvervägande; och då de för-» hållanden, hvilka Jag anfört såsom skäl för Mitt å RiksSalen den 10 September 1823 Rikets Ständer meddelade afslag å
Deras jemväl då framställda enahanda förslag, icke sedermera i någon måtto undergått förändring; har Jag icke eller nu funnit godt att till Eder förnyade begäran lemna nådigt bifall.
Sedan Jag, genom nådig Proposition af den 37 Mars sistlidet år, föreslagit Eder, Gode Herrar och Svenske
Män, vidtagande af en allmän Författning, hvarigenom skulle stadgas, att då böter för sådan stöld, sorn enligt
Lag ligger i tveböte mot annan tjufnad, skola till fängelse vid vatten och bröd förvandlas, stöldens enkla värde först bör fördubblas, och det sålunda uppkommande dubbla beloppet tjena till grund för fängelsetidens bestämmande, på sätt i 5 Cap. 4 §•
Straff Balken stadgadt är, håfven J, uti underdånig skrifvelse af den 18 November sistlidet år, anmält, det J, uppå tillika anförde grunder, ansett Eder icke böra lemna bifall till samma nådiga Proposition, utan i förening med en Lagförändring, sorn stadgade en tjenligare beräkningsgrund för förvandling i allmänhet af böter till fängelse vid vatten och bröd; och då, enligt Eder tanka, något giltigt Den i Mars f. in. skäl ej torde kunna uppgifvas, hvarföre emellan hvarje grad i straffet af dylikt fängelse skall, såsom nu är stadgadt, vara en skilnad af fyra dagars fängelsetid, eller hvarföre första graden skall svara emot Tio Daler, andra graden emot Femton, tredje och fjerde graderne hvardera emot Tjugu och femte graden emot Trettio Daler Silfvermynt, enen det deremot syntes naturligt och billigt, att graderne i straffet af fängelse vid vatten och bröd bestämdes i samma enkla arithmetiska proportion, sona graderne i straffet af spö eller ris; håfven J, som ansett den i Min nådiga Proposition föreslagne grund för förvandling af böter för stöld, som ligger i tveböte, vara enlig med andra i Lagen stadgade dubbla böters förvandling, i underdånighet afgifvit ett så lydande Lagförslag:
"Med ändring af 4 §• i 5 Cap.
StraffBalken stadgas som följer: ”Fängelse vid vatten och bröd räknas således, att emot böter från En Daler till och med Tolf Daler, svara fyra dygn; från Tolf till och med Sexton Daler, fem dygn; från Sexton till och med Tjugu Daler, sex dygn, och så vidare Fyra
Daler emot hvart dygns fängelse vid vatten och bröd.
Går talet af djrgn ej jernnt upp emot böterne, efter denna räkning, utan stiga böterne något deröfver, då ökes straffet med ett dygns fängelse vid vatten och bröd.
När böter för I?
Den i Mars f, ra. sådan stöld, som enligt Lag ligger i tveböte, skola till fängelse vid vatten och bröd förvandlas, då fördubblas det stulnas enkla värde, och det dubbla beloppet tjenar till grund för fängelsetidens bestämmande, efter den beräkning, sorn nu stadgad är.
Ej bör någor dömas till fängelse vid valteu och bröd på längre lid än en månad, beräknad till tjuguåtta dygn;, och ej på mindre tid än fyra dygn.”
Då Jag, efter Högste
Domstolens och StatsRådets hörande, företagit detta Edert Lagförslag till granskning, har Jag väl, lika med Eder, funnit den hittills i
Lag stadgade grund för förvandling af böter till fängelse vid vatten och bröd vara i vissa fall mindre rigtig och särdeles deruti, alt tiden för dylikt fängelse är i allmänhet bestämd till ett antal af endast 4> 8, 12, 16, 20, 24, och 28 dagar, hvarigenom vid den minsta tillökning utöfver det bötesbelopp sorn högst svarar emot hvarje fängelsegradation, en olämplig förökning uti fängelsetiden uppkommer; men deremot bar Jag ansett den af Eder uttryckte mening, angående fängelsetidens förlängning i lika jemnt arithmetiskt förhållande med bötesbeloppet, icke kunna godkännas, enär afseende dervid icke blifvit fäsladt på det uti slrafFets natur grundade förhållande, att, särdeles då fängelsetiden uppgått till en viss längre tid, hvarje dags tillökning måste i allt större mån medföra ökad svårig - De n i Mars f. m. het att straffet uthärda, ett förbållannde, som synes våra af <734 3rs Lagstiftare erkändt, då ett belopp af Trettio
Daler finnes stadgadt för den sista förhöjningen från 34 till 28 dagars fängelse vid vatten och bröd, hvaremot blott hälften deraf, eller Femton Daler, svarar emot den första förhöjningen från 4 till 8 dagar.
Genom gillande af den utaf
Eder föreslagne grund för förvandlingen, lomme ock det missförhållande att äga ruin, att böter af endast Etthundrade fern Daler skulle förvandlas till högsta beloppet af fängelse vid vatten och bröd, eller 28 dagar, hvaremot högsta beloppet af spö, eller 40 par, icke skulle komma i fråga förr, än böterne öfversligit Etthundrade sjutton Daler.
Uppå dessa skäl, och då frågan om förändring i allmänhet af de hittills stadgade grunder för böters förvandling till kroppsstraff står i så nära sammanhang med de frågor om bibehållande eller förändring af sjelfva bestraffningarne, hvilka vid beredandet och granskningen af förslag till ny CriminalLag böra komma i Öfvervägande, har Jag ansett mig böra afslå Edert ifrågavarande förslag, med förklarande, att de nu befintliga stadganden om boters förvandling till fängelse vid vatten och bröd komma att tills vidare lemnäs oförändrade. »4 Den i Mars f. in.
Då erfarenheten skall visat, att Gäldenärer, för att undvika betalning af ostridiga och fastställda skulder, företagit sig att, genom diktade afhandlingar, försälja all sin egendom, dervid de dock förbehållit sig rättighet att, emot viss hyresafgift, egendomen innehafva, hvarefter de väl qvitterat köpeskillingen, som sålunda äfven blifvit oåtkomlig, men deremot af den föregifna köparen tilläfventyrs undfått en uiotförbindelse, att köpet efter öfverstånden fara skulle återgå; håfven J, som ansett Lagstiftningen böra söka motarbeta dylika missbruk och underslef, samt bereda utväg att dem upptäcka och beifra, uti skrifvelse af den 18 November sistlidet år i underdånighet föreslagit, att 7 Cap. 3 §.