Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Under sådane förhållanden, och då R. o. Ad:s bifall till Utsk:s första Utlåt, utgjort grunden till Utsk:s nu ifrågavande Utlåt., hemställer jag, om det öfverensstämrner med Ståndets åsigter, och hittills följda vana, att, sedan förhållanderna i afseende på Christianstad, icke undergått den aldra minsta förändring, nu frånträda det beslut, som Ståndet för några dagar sedan fattade.
Jag anser det af mig nu anförda, tillräckligt hafva vederlagt de skäl, som af Gr.
Posse blifvit framlagda, och hvilka han borde försökt hafva gjort gällande, då frågan första gången förevar.
Ehuru de då icke blefvo framlagda, hafva de dock i Utsk. blifvit framställda, men Utsk. har icke funnit skäl, att på dem fästa afseende, emedan det ansåg, att Staten icke bör uplräda såsom en slags mäklare för de kommuner, hvilka fått understöd, och sedermera icke kunnat rangera sina affärer.
Jag anhåller vördsamt, att R. o. Ad. måtte med vidblifvande af sitt förra beslut, bifalla Utsk:s Utlåt.
För min del är jag i denna fråga af olika tanka med Hr Bildt.
Jag anser frågan nu ieke vara i samma skick, som då den första gången här förevar.
Förändringen består deruti, att motionären, i st. f. sin förut gjorda anhållan, om ett lån af 100,000 Rtdr, nu nedsatt detta belopp till 458 Den 2S Juni. endast 20,000 R:dr, hvilken omständighet utgör en betydlig skillnad.
St. kunna önska hjelpa kommunen med ett lämpligt understöd, utan att de derföre vilja bifalla ett sä betydligt, som det, hvilket i början äskades.
Inom den afdeln., som afhandlade detta ärende, var jag af den tanken, att, då tre Stånd återremitterat ärendet, och dymedelst tillkäunagifvit det de icke gillade Utsk:s första Utlåt., så ägde Utsk., att ånyo taga ärendet i öfvervägande, samt tillse, om ieke det begärda understödet kunde beviljas, så vida sådan syntes vara de 3:ne RiksStins mening.
Ett ytterligare stöd för dylikt förfarande, egde Utsk. uti den af mig nyss omnämnda omständighet, nemi. summans, af motionären ifrågasatta betydliga nedsättning.
Icke desto mindre har Utsk. funnit sig böra vidblifva sin ursprungliga hemställan, under åberopande deraf, att icke några nya uplysningar blifvit lemnade.
Jag har vid föreg:de dylika tillfällen alltid motsatt mig ett sådant förfarande, ty jag anser, att Utsk. bör göra sig lill en mellanlänk för de inom RiksSlin framträdande åsigterna, och icke trotsa dem med fortsatta afstyrkanden.
Enär Utsk. nu icke fullgör det af grundlagen förutsatta åliggande, alt fästa afseende på de inom Stånden yppade åsigter, så blifver det en ren tillfällighet, om de beslut Stånden slutligen fatta, fullt öfverensstämma med hvarandra.
Vid föredragningen af detta ärende inom Utsk., måste jag hafva varit frånvarande, ty jag kan icke erinra mig, när detsamma der behandlades.
Hade jag varit närvaride, skulle jag icke hafva underlåtit att framställa nyssbemälde min åsigt, och detta är orsaken, hvarföre jag icke står uptagen såsom reservant.
Af denna anledn., och på grund af de talande skäl, som vid återremisserna äro andragna, får jag instämma uti Gr.
Posses begäran om ett låne-uuderstöd af 20,000 R:dr Inko till Christianstad, samt får vördsamt anhålla om propos. på detta förslag.
En föreg:de talare, Hr Bildt, har uttryckt den åsigt, att R. o. Ad. borde vidblifva sitt förut i ämnet fattade beslut.
Hade det, liksom förra gången varit fråga om 100,000
R:dr, så skulle jag icke hafva besvärat R. o. Ad. med någon discussion öfver ämnet, men då enl. min tanka saken fått ett förändradt skick derigenom, att nu icke är fråga om 100,000 R:dr, utan blott om beviljande af 20,000 R:dr för fullbordande af ett sådant förelag, som R.
St. vanligen bruka understödja.
Att afseende härå blifvit fästadt inom de öfriga Stånden, bevisas icke allenast deraf, att 3 Stånd förut beslutat återremiss af frågan, utan äfven deraf, att BorgareSt. afslagit nu förevarsde Betänk., samt fattat beslut i enahanda syftning, som jag föreslagit.
Jag vill icke ingå uti någon pröfning af billigheten af det påstående, den siste värde talaren å Christianstads stads vägnar, här framställt, emedan jag icke i likhet med honom kan inse, att frågan har fått någon ny ställning.
Antingen är det förslag Gr.
Posse framstäl[t en ny motion, eller också blott ett yttrande öfver ämnet.
Ar det en ny motion borde det hafva framkommit under motionstiden, ty 56 §:n Riksd.-Ordn. gifver icke Gr:n Den 2#
450 eller någon annan rättighet dertill, att, derföre att Gr:n tror, att en nedsättning i det begärda understödet skulle föranleda till dess beviljande, göra anhållan om ett nytt understöd, sorn med några R:dr understiger det, som förut blifvit begärdt.
Är åter det af Gr:n framställda förslaget endast ett yttrande, så har det såsom sådant varit föremål för pröfning hos Utsk., samt hos R. o. Ad., då Ståndet biföll Ulsk:s förra Utlåt.
Då StatsUtsk. vill gifva understöd åt en kommun, som begär sådant, anser Utsk. sig icke bundet vid den siffra, som motionären framställer, utan Utsk. pröfvar frågan, och beviljar hvad det anser för lämpligt.
Det för Christianstad begärda understödet, har icke utan afseende på summan befunnits lämplig, och det var på grund häraf Utsk. afgaf sitt förra Utlåt., som af R. o. Ad. bifölls.
Jag vågar således bestrida den af Gr:n framställda sats, att frågan vore ny, och att den kunde betraktas från en annan synpunkt, än den, hvarunder den förut blifvit för Ståndet framställd.
Jag hemställer lill Eder, Mine Hrr, hvarthän det skulle leda, om R. o. Ad. uti en fråga, den ena gången fattade det beslutet, och 14 dagar derefter förändrade delta beslut.
Att BorgareSt. afslagit nu ifrågavar:de Utlåt., är af Ståndet fullkomligt conseqvent och riktigt handladt, och just på det, att R. o. Ad. äfven mätte, likasom BorgareSt.
, fatta ett conseqvent beslut i denna fråga, fortfar jag i min vördsamma anhållan om bifall.
Jag håller Hr Bildt räkning för den orubbliga conseqvens, hvilken han så väl i denna, som alla andra frågor, hvilka af StatsUtsk. blifvit behandlade, städse ådagalagt, men som frågan är af administrativ beskaffenhet, (min bröst-åkomma tillåter mig icke att tala högre), synes mig, att man kan afvika från conseqvensens stränga fordringar.
När frågan första gången förevar, hade Utsk. afgifvit Utlåt, öfver det begärda understödet af icke mindre än 100,000 R:dr, hvilket understöd Utsk. ansåg icke böra beviljas, derföre att K. M. hade från Handels- och Sjöfarts-fonden lemna! ett serskildt understöd af 12,000 R:dr, förutom den summa Christianstad af R.
St. erhållit.
Nu har frågan, enl. min åsigt, blifvit i så måtto förändrad, att vederbör:de, som egentligen hafva intresse af sakens framgång, begärt det endast eller 20,000
R:dr, skulle af det först sökta låne-beloppet beviljas.
När således frågan är förändrad, synes mig äfven, som denna förändring skulle kunna föranleda till ett frångående ä R. o. Ad:s sida af de åsigter, som första gången gjorde sig gällande.
Man måste besinna, så synes åtminstone mig, att utaf alla allmänna anslag, de må utgå med återbetalningsskyldighet eller icke, äro bland de vigtigaste de, som angå handelns och sjöfartens befrämjande.
Till det sednare slaget hörer förevar:de fråga.
Jag tror således, alt R. o. Ad. skall handla uti fäderneslandets sannskyldiga intresse, om Ståndet beviljar den kommun, om hvilken nu är fråga, ett ytterligare låne-understöd af 20,000 R:dr, hvartill motionären nu inskränkt sin begäran.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. ville, med frångående af sitt förra beslut, bifalla Gr.
Posses framställning.
460 Den 28 Juni, Öfverläggningen ansågs härmed fulländad, hvarpå Hr Gr. o. Landtm., efter framställning, att Gr.
Posse anhållit att R. o. Ad., med afslag å StatsUlsk:s Utlåt, måtte bevilja Christianstads stad för dess hamnbyggnad ett lån af 20,000 R:dr b:ko, på de för sådane lån i allmänhet föreskrifna vilkor; men deremot Hr Bildt yrkat, alt R. o. Ad. med vidblifvande af sitt förut fattade beslut, måtte lägga förevar:de Utlåt, till handlingarne, hemställde om R. o. Ad. behagade, med vidblifvande af sitt förut i ämnet fattade beslut, lägga SlatsUtsk:s Utlåt.
M 156 till handlingarne.
Ja jemte åtskilliga Nej, hvarefter Hr Gr. o.
Landtm, förklarade, det han funnit
Ånyo föredrogs StatsUlskts d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Mern.
M 157, med förslag till allmänna iakttagelser och föreskrifter, för erhållandet och utbekommandet af Stals-bidrag lill Hamn- och Kanal-byggnader samt väg-förbättringar och vatten-aftappning.
Jag tager mig friheten och göra anmärkn. emot 14:de punkten.
Det synes mig, som icke lika rättvisa vederfares de kommuner, som för arbets-förelag erhålla understöd, ty om arbetet är obetydligt, och på ett eller 2:ne år hinner fullbordas, så blir räntan riuga och kommunen åtnjuter snart frukt af arbetet, hvaremot, när det är af större omfång och icke kan på flere år färdiggöras, kommunen nödgts betala ränta, under hela den tid, arbetet fortgår.
Jag tror derföre, att rättvisan fordrade, alt de för sådane arbeten lemnade låne-understöd borde, såsom förut egt rum, få under ett visst antal år åtnjutas räntefritt.
Jag bar funnit, att allmogen gör mycket afseende derpå, att de erhålla råntefrihet, så att de icke behöfva göra några andra bidrag än de, som erfordras för arbetets fullbordande.
Skall nu ränta komma alt under hela arbetstiden erläggas, så befarar jag, att månget nyttigt företag kommer att stå tillbaka.
Jag vill blott såsom exempel nämna, att ett arbetsföretag kostar 100,000 R:dr.
Det är ämnadt, att detsamma skall företagas under början af år 1856, men innan det verkligen kommer i gång, har året gått till ända.
Således måste kommunen vid 1857 års början erlägga ränta, utan att af kapitalet hafva erhållit någon serdeles fördel.
När nu under en följd af år, ränta fortfarande måste erläggas, så blifver förmånen af det beviljade låne-understödet betydligt förminskad.
Jag anhåller derföre, att denna punkt måtte ålterremitteras, på det att densamma måste erhålla följande lydelse: ”För andra etc,, efter slutet af det år, K.
M. vid arbets-planens fastställande j
Nåder bestämmer, att arbetet skall vara fullbordade, erläggas” etc.
Afven denna gång befinner jag mig i den ledsamma ställning, att nödgas upträda emot Gr.
Posse, sorn anser, att uti 14:de punkten, hvilken innehåller vilkoren för låne-understöds erhållande, borde åtskilliga förändringar vidtagas, Den 28 juni. m derföre, all såsom punkten nu är redigerad, skulle icke lika rättvisa tillskyndas de lånesökande, emedan somlige al dem skulle efter ett eller två års förlopp kunna åtnjuta frukten af sina mödor, då deremot andra icke förr än efter flere år komma i åtnjutande af sitt arbetes resultater, eller af lånet skörda någon vinst.
Ser man närmare pä saken och betraktar ämnet, icke från de låntagandes sida, såsom Gt:n gjort, utan långifvarnes, så torde man lätt inse, hvarföre Utsk. föreslagit det 14 mom. sådant det befinnes.
Det är tydligt, att då Staten vill med understöd hjelpa en kommun, alla de vilkor och omständigheter, som kunna komma i fråga, lagas i skärskådande, såsom företagets nytta, hvilka resultater detsamma kan åstadkomma, och huru lång tid åtgår tilt dess fullbordande m. m.
Ar det eli stort arbete, som fortgår under mänga år, så får kommunen ett betydligt Tåne-underslöd.
Kommunen får vid understödets erhållande den af Gr.-n omtalade rättvisan sig tilldelad på det sättet, att icke ränta betalas förr än vid arbetets fullbordande, med ett ord, lånets storlek och vilkor bestämmas af företagets beskaffenhet.
Hvad angar det gamla, af Gr:n omnämnde stadgandet, deruti det är föreskrifvet, att man skulle få hafva penningarne räntefria uti 5 års tid, så är detta ur Gr:ns synpunkt ändå mera orättvist, ty då skulle roan för ett arbete, som fulländades på 10 år, erhålla räntefrihel endast under halfva arbetstiden, då för eli arbete, som slutades på ett år, räntefrihet skulle erhållas till 4 år efter dess slut.
Den här föreslagna §:n är icke resultatet af någon theori, ulan af den erfarenhet H.
St. under flere år vunnit. R. o. Ad. torde påminna sig, alt under föreg:de Riksdagar hafva låne-understöd blifvit beviljade under serskilda vilkor, hvilka blifvit uti serskilde §§:r uti Riksg:s-konl:s Reghte upställde.
Bokföringen derstädes blef till följd deraf serdeles vidlyftig, och en mängd försumligheter kunde icke så noga observeras, emedan vilkoren, hvilka visserligen voro hvarandra uti hufvudsaken temligen lika, likväl egde smärre skiljaktigheter, som undföllo Revisorernas upmärksamhet.
Emedan försumligheterna befunnos mycket betydliga, beslöto R.
St. att, för ifrågavar:de understöds beviljande åt kommuner, allmänna stadganden skulle upgöras, och alt man i conseqvens dermed, skulle äfven för kommande Riksdagar söka bibehålla dem, såvida ej betydliga olägenheter skulle upstå vid dessa reghtens tillämpning.
Nu hafva icke några sådana upslålt, och jag vädjar till de Hrr Fullmäktige, som här äro nämnde, om de icke kunna intyga, att stadganderne fullt motsvara ändamålet.
Det är dessutom en omständighet, som man bör laga i betraktande vid denna §:s afgörande.
Om man i emi. antager hvad Gr.
Posse föreslagit, kunde det lätt hända, alt åte betalnings-skyldighelen blefve upskjuten till en långt aflägsen framt d.
Det finnes i Revisorernas berättelse omnämndt, att
Dalkarlsbacken i Upland skulle sänkas, och att arbetet, för hvars verkställande betydliga summor blifvit beviljade skulle vara färdigt på en af K. M. i dess plan bestämd lid, men denna tid har ouphörligen blifvit framskjuten, så alt StatsUtsk., utan att vilja göra någon anmärkn. eller anställa någon slags process, dock beslöt att- omför - 462 Den 28 Juni. mäla saken inför R.
St. pä del att de skulle blifva häruppå upmärksamma, och hvarigenom sådant för framtiden kunde undvikas.
Om nu den af Gr:n föreslagna förändringen i §:n varit gällande, hade följden blifvit den, all kommunen sluppit betala ränta.
Gr:n torde möjligen invända, och säga, alt Grins mening vöre att räntan skulle börja från den tidpunkt, då arbetet efter första planen torde hafva varit färdigt, men jag hemställer lill Grin huruvida, om man utgår frän den åsigt, alt räntan skall betalas från den tid ararbetet blefve fullbordadt, sådant låter sig göra, när K.
M. bifaller en förlängning i arbetstiden.
Den mängd af motioner vi vid innevaride Riksdag haft under öfverläggning, och i hvilka man begärt ajournering uti betalningsvilkoren, utvisa nogsamt, att äfven under de nu bestämda föreskrifterna, kommunerne försöka att, sä vidt möjligt är, slippa från betalning, och då hemställer jag till Grin, om det icke är mera sannolikt, att i anledn. af det utaf Grin framställda förslag, flere sådana ansökningar skulle inkomma.
Då inga andra skäl egentligen blifvit af Grin framställda, än dem jag nu tagit mig friheten att efter min upfatlning granska, vågar jag vördsamt anhålla om bifall.
Det exempel den siste värde talaren anföYt, torde vara ganska riktigt, och äfven föranledande till den anmärkn., att eftergifter i allmänhet icke böra ega rum, men såsom en allmän grundsats, tror jag det vara rätt, att tiden för räntans utgående bestämmes vid planens fastställande, ty då är K. M. i tillfälle, att efter Väg- och Vatlenbyggnads-Slyrelseus hörande, fatta beslut i ämnet.
Nog synes det vara billigt, att ett arbete, som för dess fullbordande fordrar flere år och är af större omfång, varder förunnadt större förmåner, än ett arbete, som verkställes på ett år och är af mindre betydenhet.
Att en kommun skall för ett arbete, hvilket behöfver ett understöd af 100,000 Ridr, betala en årlig ränta af 6,000 Ridr, hvilket under 5 år gör 30,000
Ridr, synes mig, på det hela taget, vara detsamma som alt kasta sig i mäklare-händer.
För min del tror jag, att man icke så mycket bör se på räntan, ulan derpå, alt behöQiga arbeten blifva befrämjade.
Jag har uti 10 års tid haft den oskattbara lyckan att hedras med R. o. Adis förtroende, att vara Fullmägtig i Riksgis-kont., och under denna tid har, vid hvarje sammanträde, det för Fullmägtige utfärdade reglite blifvit lillämpadt, dervid ganska ofta fråga upstält om de låne-understöd, som R.
St. beviljat.
Jag har vid dessa tillfällen erfarit, att den sammanföring af vilkoren, för låne-understöds beviljande, som började vid 1848 års Riksdag och sedermera blifvit fortsatt, har medfört en stor lättnad vid reglitets tillämpning och vid iakttagande af den vaksamhet, som tillkommer Riksgis-kont. vid de årliga återbetalningar af lån, som ega rum.
Denna erfarenhet ålägger mig, att på det högsta förorda bibehållandet af den ordning och de vilkor, som R.
St. i afseende på låns återbetalning vid de 2:ne föregide Riksdagarne beslutat, men om jag äfven icke bedömer saken från denna synpunkt, så förekomma likväl, såsom Hr Bildt yttrat, så många andra skäl
Den 28 Juni. 463 för bibehållandet af denna ponkt, att, äfven från den sidan betraktadt, densamma icke bör undergå någon förändring.
På sätt Hr Bildt erinrat, är det icke endast låntagarens fördel man skall afse, ty långifvarne ega väl också några anspråk.
När Staten biträder kommunerne, hvilka egentligen icke äro annat än enskilde, med låne-understöd, så sker det derföre, all kommunen, som egentligen sjelf är pligtig att bekosta företaget och dertill anskaffa nödige medel, icke mägtar att göra det, ty de lån som af dem på enskilda händer skola anskaffas, blifva så betungande, att företaget ofta derföre måste inställas.
Staten som insett detta, har i följd deraf ansett sig ega en moralisk pligt, att mellankomma med låne-understöd, dock icke så tillsägandes för ingenting eller på så förmånliga vilkor, att den enskilde skulle upmuntras att ouphörligen anlita Slaten om understöd.
Staten har ansett sig böra anställa en jemförelse mellan de vilkor, på hvilka Slaten och den enskilde kan försträcka penningar, och Slaten har dervid ansett sig kunna lemna låne-understöd, på vida lindrigare och förmånligare återbetalnings-vilkor, än som enskilde kunna lemna.
Det är ett fullkomligt misstag af Gr.
Posse, att det återbelalnings-sätt, som i 14:de punkten, blifvit föreslaget, i öfverensstämmelse med hvad förut varit stadgadt, skulle vara så betungande, att man på billigare vilkor kunde erhålla penningar hos mäklare, ty, om Gr:n läser punkten i sin helhet, skall han finna, att räntan på de lån, som från Statens sida beviljas, utgör endast 4 proc., och således är vida lägre, än hvartill han på enskilde händer kan få uplåna penningar.
De öfriga 2 proc. utgöra amortering på kapitalel, och äfven häruti ligger en betydlig förmån framför lån, uptagne hos enskilde personer.
När härtill kommer, att Staten icke mer än någon annan, eger skyldighet, att på så sätt biträda den enskilde, — vare sig kommun eller hvilken annan som helst, — att lånet skulle en längre tid, från arbetets början intill dess detsamma blefve efter fastställd plan fullbordadt, få begagnas räntefritt, så synes det mig vara en orättvisa mot Slaten, att afhända henne den obetydliga räntevinst hon åtnjuter, under den tid arbetet pågår, och intilldess detsamma fullbordas.
Om t. ex. en kommun skall uppbygga en kyrka, men dertill icke eger tillräckliga medel, utan genom en motionär hos R.
St. anhåller om att fä låna dem, kan det då vara med rättvisa förenligt, att R.
St. skulle på flere år lemna dessa penningar, utan ränteersältning, när kommunen är pligtig alt sjelf upbygga kyrkan samt anskaffa medel på enskild låne-väg, i fall icke Staten mellankommer.
Jag är öfvertygad derom, att i händelse de lån om hvilka den nu föredragna 14:de punkten handlar, icke voro förmånligare än de, som på enskild hand kunna bekommas, så skulle icke, såsom nu är förhållandet, så mångå ansökningar härom, omedelbarligen genom motioner lill R.
St. inkomma, eller K. M. i ansöknings-väg blifva så mycket besvärad.
På alla dessa skäl och på grund af hvad Hr Bildt anfört, får jag vördsamt tillstyrka, att ifrågavar:de punkt måtte af R. o. Ad. oförändrad antagas. 464 Den 28 Juni.
Afven jag måste uplräda emot min vän, Gr.
Posse, samt förorda antagandet af Utsk:s förslag, sådant som det här blifvit föreslaget, ty jag anser för min del, att det skulle vara serdeles vådligt, att R.
St. nu afvika från de grundsatser, som af föreg:de R.
St. på grund af mycken öfverläggning och till förekommande af de misstag, som i dessa afseenden förut egt rnm, blifvit antagne, samt vid tillämpningen befunnits högst ändamålsenliga.
Jag tror att man bör ihågkomma, att vid ullemnande af dylika lån, upträder Staten egentligen såsom en mäklare, för att anskaffa kommunerne erforderliga iåne-medel, och medgifver dem på sådana vilkor, att arbetena dérigenom pä det fördelaktigaste sältet kunna utföras.
Jag ber serskildt alt få fästa upmärksamhet deruppå, att vid företag af större omfång meddelas ofta, jemte anslag, lån, till ett visst belopp, och att dessa lån synas mig vara ganska fördelaktiga, enär aldrig någon större afbetalning kommer i fråga, än 6 proc. å den ursprungliga summan, deraf 4 proc. utgör ränta, och återstoden amortering på kapitalet.
Slutet af 6:te punkten lyder så: ”Iåne-medel få, sedan behöriga handlingar aflemnats, lyftas på en gång, vid den tid, de som åtagit sig arbetets fullgörande, sådant åslunda.” Lånemedlen kunna således få lyftas på en gäng, ehuru det ingalunda är föreskrifvet, att så skall ske.
Om jag icke irrar mig, så lyftas de vanligen i 3:ne omgångar, nemi. vid arbetets början, ^ af summan, när detsamma är till hälften färdigt samt vid dess fullbordande den återstående tredjedelen.
Alt Staten från och med det ögonblick, lånen uliemnas, beräknar sig en billig ränta af 4 proc., torde icke vara för mycket begärdt.
För att bestyrka den satsen, att lånen icke böra lemnäs räntefria, får jag tillkännagifva, att bland de många ärender som äro under SlalsUtsk:s behandling, befinnes en begäran om ett låne-understöd af icke mindre än 1,600,000 R:dr till befrämjande af jernvägar.
Jag vet icke hvad beslut Utsk. härutinnan fattar, men om vi föreställa oss, att R.
St. bevilja ett så betydligt låne-understöd, torde R. o. Ad. finna, hvilken förlust skulle Statsverket tillskyndas, derest en så stor summa komme att under flere år räntefritt utlemnas.
Derjemte anser jag, att man icke bör förglömma, att då Staten upträder såsom mäklare för att skaffa lån, är det gifvet, att om dessa lån blifva räntefria, följer deraf, att Statsverkets inkomster af räntor så förminskas, att blott ett mindre antal kommuner kunna erhålla dessa lån, samt att följaktligen endast ett mindre antal nyttiga arbeten kunna fullbordas.
Ehuru jag inskränker mig till att instämma uti det yttrande Hr Bildt afgifvit, anser jag mig ändock böra ännu en gång fästa Ståndets upmärksamhet deruppå, att de ifrågavande föreskrifterna varit lill stor nytta under flere år gällande, alt R.
St. vid föreg:de Riksdagar ansett sig böra bibehålla dem, samt att jag skulle tro det vara oklokt alt nu förändra dem.
Jag anhåller således om bifall på såväl 14:de punkten, som Betänk. i öfrigt.
Äfven jag anhåller vördsamt om bifall till ifrågavar:de punkt.
Om verkliga förhållandet vore sådant, Den 28 Juni. 465 sådant, att de nu gällande vilkoren för låne-understöd afskräckte menigheterna ifrån att söka dem, så skulle Gr.
Posses förslag hafva skäl för sig; men sådant synes förhållandet ingalunda vara.
Såsom tjensteman i Kongl. Civil-Depart:tet, är jag ganska ofta i tillfälle att se, huru ansökningar om låne-understöd, på de nu gällande och af Utsk. jemväl för framtiden föreslagna vilkor, till en sådan mängd hos Regeringen inkomma, alt de på långt när icke alla kunna bifallas.
Således finner jag icke skäl vara för handen, att förändra ifrågavarrde §, hvarå jag alltså nyss anhållit om bifall.
Hr Fåhrreus, Olof Immanuel:
Icke heller jag kan in stämma uti det förslag, som Gr.
Utom de skäl, som föreg:de talare anfört, anhåller jag att få nämna det förhållande, att dä K.
M. fastställer plan för något allmänt arbete, bestämmes en viss tid, då detsamma skall vara fullbordad!; men det stannar icke alltid vid denna tid, ty oftast erhålles förlängning i arbetstiden, icke en utan flere gånger.
När så är förhållandet, måste det inträffa att, i händelse räntan på meddelade län skulle först utgå, sedan arbetet fullbordats, så blefve det icke möjligt hvarken för R.
St., alt på förhand beräkna när deras till sådane arbeten afsatta medel kunna vara återbelalte, eller för Riksg:s-kont., att bokföra dera.
M. fastställer planen, erhåller Riksg:s-kont. meddelande om delta K.
M:s beslut, och följaktligen bokföres räntan från och med det år, då rätteligen arbetet bör vara fullbordadt.