Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Stal slisk. får tillfälle att votera, om icke de öfriga Stånden skulle vilja sig derefter jemka; ty det är ganska troligt, att de öfriga Ståndens ledamöter, när de erhålla kännedom om ii. o. Ad:s skiljaktighet i frågan, icke vidblifva sitt beslut, utan öfvergå vid förstärkta SlatsUtsk:s votering, om icke förr, till den mening, sorn li. o. Ad. beslutat.
Hr von Hartmansdorff har visserligen haft godheten fästa någon uppmärksamhet vid hvad jag i detta afseende tillstyrkt.
Jag förbehåller mig alt sedan få yttra mig ang:de Hr von Harlmansdorffs anförande, men då Frih. Cederström sagt, att ginasle vägen vore att 11. o. Ad. nu fattade ett beslut i ämnet, så vill jag icke bestrida Frilus yttrande; men det vågar jag likväl bestrida, att denna väg också vore den mest grannlaga.
Det har varit en vedertagen sed, alt ämnen, hvarom motioner väckas, skola beredas af Utsk., icke allenast derföre, att lagstiftaren förutsatt möjligheten deraf, att den Corporation, inom hvilken dessa frågor ögonblickligen väckas, icke genast kunde med full be - Den 15 Mars. 365 tänksamliet falla beslut deröfver, nian äfven förmodligen isynnerhet derföre, att äfven de öfrige Stånden skulle få derom öfverlägga oell bidraga till frågans utredande.
I detta afseende hoppas jag vara nog lycklig att blifva understödd af en talare, sorn under de föregående dagarnas discussion ständigt yrkat på nödvändigheten att alla Ständen gemensamt deltaga i ämnenas utredande.
Jag yrkar nu, i motsats emot Frih. Cederström, attil. o. Ad. ville fatta det mera grannlaga och med den uppmärksamhet RiksSl:n äro hvarandra skyldiga, mera öfverensstämmande beslut, alt låta denna fråga i motionsväg remitteras lill BevillmUlsk.
Palmstjerna liar sagt, alt man skulle stanna i någon motsägelse, om man biföll della betänk., och att Frilun derföre icke skulle vilja understödja Hr von Nartmansdorffs motion, om den nu gällande chart.sigill.afgiften, hvilken för detta fall blifvit af Utsk. oförändrad bibehållen, skulle på minsta sätt träffa Norrska undersåter.
Jag skulle måhända dela Friluns tanka, 0111 icke författningen nämnde diplomer för ”consul, generalconsul och agent, ehvad med dessa beställningar erhållas tractamenlc och andra förmåner eller icke; men diplom för consuler i Afrikanska staterna och för de agenter, generalconsul!' och consuler, hvilka annars benådas roed tractamenle eller lön till det belopp, att 5 proc. deraf öfverstiga ofvannämnde afgift, belägges med stämpladt papper till 5 proc. af den beställningen tillagda aflöningen.”
Här finnes således icke eli enda ord derom, att dessa embetsmän'äro anställde äfven för Norriges räkning.
Jag medgifver, att delta är en ofullständighet af föregide riksdags ch.sigill.förordn., men åtminstone kan man icke säga, att grannlagenhelen på något positivt säll emot Norrmännen blifver åsidosatt, då författningen nu bihehålles på samma sätt som den var innan Sverige och Norrige ingingo deras statsförbund.
Författningen har nemi. alldeles icke ett ord derom att consulerna äfven representera Norriges intressen.
Om man nu vill bifalla Ulslcs betänk,, så gör man icke något annat, än att man bibehåller § sådan som den är.
Antager man då på samma gång Hr von Hartmansdorffs motion, så låter man det nuvande förhållandet fortfara, men utbeder sig hos K.
M. lillvägabringandet af ett bättre.
Jag kan för min del icke finna, att en sådan åtgärd strider emot §:s bibehållande i oförändrad t skick.
En föregrde talare har sagt, att man i afsönde på chart.- sigil 1.förordn. måste vara bestämd.
Jag hörde den värde ledamoten för några dagar sedan, då fråga var om ett mera politiskt ämne, klaga öfver bristande bestämdhet.
Här är dock icke fråga om grunder, efter hvilka man skall utarbeta en författning, ulan örn sjelfva denna författning.
I närvarande ögonblick, då Norrige icke finnes med något enda ord åsyftadt i författningen, tror jag icke, att den kan vara mera bestämd i delta afseende ändenär, eller att man kan stanna i stridiga meningar om dess tillämpning.
Jag anhåller således att Ståndet ville bifalla, att författningen bibehålies oförändrad i denna punkt, men derjemte remittera till Bevilln.Utsk. den af Hr von Hartmansdorff väckta motion.
I afseende på Hr von Hart - 366
Den 15 Mari. mansdorffs första anförande, nemi. att man nu skulle fatta något särskildt beslut rör:de Norrmän, som äro consuler; så får jag fästa uppmärksamheten derpå, all jag för min del anser det vara högst olämpligt all uti Sveriges Rikes bevilln.förordningar ingå bestämmelser för Norrska undersåler.
Jag tror, att om man börjar på detta sätt, så skall man lätt finna en mängd dylika förhållanden, och att man således bör behandla denna fråga varsamt.
Sedan Gr. Cronhjelm anfört, att det vore högst nödvändigt alt hafva bestämda föreskrifter, sä måste han väl medgifva, alt det vore mera bestämdt att stadga, att Norrmännen icke skola betala den ifrågavarande afgiften, än att icke stadga någonting derom.
Det synes äfven nödvändigt att uttrycka detta sedan R.
St. hafva beslutat vid denna riksdag, att bevillning icke skall betalas af de unions-embelsinän, som representera båda Konungarikena, såväl ministrar som consuler.
Det skulle ju äfven ganska väl kunna hända, att Norrska Stortinget, som nu är samladt, ålade bevillning på alla consuler.
Dä skulle dessa consuler således få betala till både Sverige och Norrige.
Då Grefve Cronhjelm yrkar bestämdhet, så mäste han väl medgifva, ali det är mera bestämdt att uttrycka, ali § skall tillämpas på Svenskar, men icke på Norrmän.
Det är beklagligt att vi ännu vid slu tet af denna riksdag icke hafva kommit under fund med allesammans huru allmänna frågor skola vid deras slutliga afgörande behandlas.
Hvar finnes väl något stadgande, som fordrar, att i frågor, som andra gången förekomma, och icke angå grundlagsändringar, några förändringar ej må kunna beslutas, derföre att sådana förändringar ej varit föremål för andra Stånds pröfning?
Skola väl sådane förändringar föreslås af Utskai?
Grundlagarne innehålla icke ett ord derom.
Cronhjelm erinra sig, att här är fråga om en allmän bevillningsafgift.
Nu har betänkandet kommit in och Ståndet har sin fullkomliga frihet att uti hvilken § som helst besluta en ny redaction oberoende af i de andra Stånden fattade olika beslut.
Derom afgår prot.uldr. till Utsk., som sedermera må komma in med förslag lill jemkningar, hvilka de andra Stånden sedan kunna antaga.
I annat fall är det det förstärkta SlatsUtsk., som kommer att afgöra, huru dermed skall blifva, och som kommer att votera deröfver.
Således finnes intet hinder för antagandet af det förslag, som Frih. Palmstjerna, Nils Fredrik, framställt, och då förfaller allt det här bestyret, att orda om hvad grannlagenheten fordrar mot andra Stånd och deras beslut.
Någon grannlagenhet i detta afseende linnes icke af behofvél påkallad, utan hvarje
Stånd beslutar efter hvad Ståndet anser vara rätt, och sedan komma besluten alt i behörig ordning sammanjemkas; men icke må man sedermera försöka, att genom motioner upprifva redan fattade beslut.
Jag yrkar bifall på Frih.
Palmstjernas första framställning.
Med verklig ledsnad nödgas jag åter, för fjerde gången, laga ordet uti en fråga, hvars jemnförliga vigt Den 15 Mars. 3C7 icke är slöfre.
Cronhjelm har yttrat, alt det vore mindre grannlaga emot Medstånden, att här vidtaga ett mot Utsk:s betänk, stridande beslut.
Enär det af tvenne, icke af trenne, Medstånd blifvit bifallet, står sådant icke allenast i R. o. Ad:s lagenliga makt, utan jag inser äfven icke huru dermedelst skulle felas i grannlagenhet emot någon menniska, aldraminst emot Medstånden.
För det första tror jag, att grannlagenhcten emot Norrige är åtminstone lika maktpåliggande, som grannlagenheten emot Mcdsländen.
För del andra tror jag, att grannlagenheten mot Medstånden bättre iaktlages, om man gör dem uppmärksamma på ett tillfälligtvis, och ingalunda med afsigt, tillkommet litet misstag inom Ulsk., än om man låter detta misstag passera, för att sedermera möjligen i Norrige kunna blifva föremål för rättmätiga anmärkningar.
Om i nu gällande bevilln.författn. hela delta förhållande blifvit öfversedt, sä väl hvad Sverige som Norrige angår, så är det ju skäl att rättelse sker, vore än saken aldrig så obetydlig.
Hvad åter angår Grefvens yttrande om det obestämda, med en såsom jag tror mindre nödvändig erinran om hvad som i dessa dagar tilldragit sig uti en sak af helt annan betydenhet, så åtager jag mig att genast afhjelpa denna brist.
Med fä ord kan hela beslutet dicteras, nemi.; För det första biträdes Utsk;s betänk, uli hvad det rörer consuler, gencralconsuler och agenter, som ä10 Svenskar.
Hvad äter, för det andra, angår de consuler och dylika agenter, som äro Norrmän, så förklarar R. o. Ad., att det förstås af sig sjelft det desamma icke kunna erlägga någon stämpelafgift till Svenska statsverket.
Hvad åter, för det tredje, angår de consuler och agenler, hvilka hvarken äro Svenskar eller Norrmän, så beslutar R. o. Ad. att till K.
M. öfverlemnas att derom, tills vidare och intilldess saken kan på lagenlig väg med Konungariket Norrige uppgöras, efter dess nådiga godtlinnande förordna.
Jag beklagar den bristande uppfattning, till följd hvaraf jag icke är i tillfälle att besvara Frih.
Cederströms yttrande; skall dock söka reda mig så godt jag kan i afseende på hvad de andra ledamöterna anfört.
Jag vill blott yttra, att jag alldeles icke nämnt huru många Stånd, som fattat beslut i denna fråga; men efter jag hört en värd talare yttra, att det är två Stånd, så får jag gifva den värde talaren tillkänna, att jag äger i min hand säkra uppgifter ifrån trenne Stånd, hos hvilka betänk, är bifallet.
I afsende på det bestämda eller obestämda i frågan, så vågar jag påstå, att jag i detta fall är mera bestämd än någon annan, ali jag icke anser det vara Svenska auetoriteter tillständigt att af Norrska undersåter, till följd af en Svensk författning, utkräfva några afgifter, och att, då nuvande chart.sigill.författning icke innehåller ett ord om Norrige och icke eller kan göra det, emedan den är utgifven af Sveriges R.
St., så, om det skulle hafva handt att någon sådan afgift blifvit utkräfd af Norrske undersåter, anser, jag det vara en olaglighet.
Jag har påmint Her - Den 15 Mars. rame, att i delta afseende gå varsamt tillväga.
Man har icke velat höra delta.
Jag skall då ingå på ämnets vidare utveckling på sätt det inom Utsk. skett, emedan det icke här kan undvikas.
Vi kunna således här på egen hand reglementera i afseende å dessa unionsförhållanden.
Af hvad skäl kunna, vi icke då äfven reglementera ruride bevillningsafdragen å Cabinetlets embetstnäns löner.
Det är sant, alt denna fråga redan är afgjord i bevilln. förordningen, men ingenting hindrar dock att nu ytterligare bestämma för huru stor del af sina löner, det Svenska Cabineltets tjenstemän skola betala bevillning Lill Sverige eller Norrige.
Jag tror, mine Hrr, att vi kasta oss in i ganska stora svårigheter; ali vi för alt få uttrycka ett abnormt stadgande i en Svensk författning, nemi. om Konungariket Norrige, kasta ossin i en mängd unionella svårigheter, som endast kunna afgöras af K. M. och båda Rikenas representationer gemensamt.
Man kunde ju dä med lika fog påstå, alt Svenska tjenstemän i Cabinettet. skulle slippa betala bevillning till Svenska slalscassan för en del af sina löner, emedan Norrska statsverket bidrager dertill, och då skulle man börja med att reparlisera och sedermera beräkna hvad som deraf kan blifva en följd.
Jag tror, att man gör säkrast att icke, lill följd af en Svensk författning, kräfva Norrske undersåter, att man derföre bör låta denna Svenska författning vara oförändrad, och alt man nu bör fatta beslut i enlighet med Hr von Hartmansdorffs mening, med tillägg af en skrifvelse lill K. M., med und. anhållan, att K.
M. ville särskildt stadga om hvad som rörer de gemensamma förhållandena, emedan sådana stadganden synas mig lika litet passande att inkomma tili en Svensk, som uti en Norrsk författning.
Cronhjelm haft ordet och anfört en stor del af hvad jag tänker i ämnet och af hvad som inom Utsk. och dess afdelning blifvit yttradt.
Det förvånar mig högeligen, att man ansett de förhållanden, som böra äga rum emellan Sverige och Norrige, skola intagas i en Svensk författning.
Den ifrågavarande är Sveriges Rikes stämpelpappersförfatlning, likasom vi förut handlagt Sveriges Rikes bevillningsförordning.
Sverige och Norrige äro två särskilda Riken, förenade under en Konung och dermed slutar sig ock förhållandcrne.
Nu vill man uti en Svensk författning införa förhållanden med Norrska embetsman, ehuru jag icke hört uppgifvas, att någon enda Norrman blifvit taxerad efter den Svenska författningen.
Vi hafva på främmande orter consuler, som hvarken äro Norrmän eller Svenskar.
Det har redan blifvit frågadi:
Huru skola de taxeras?
Skall man yttra sig om Norrige i detta afseende, så bör man väl också fästa uppmärksamhet på samma förhållande till andra makter, med hvilka vi hafva consuler gemensamt.
Det blir således icke Sveriges
Rikes stämplade pappers- och bevillningsförfattning, uli hvilken dessa förhållanden skola utredas.
Benämningen mäste således förändras.
H, Ex. Hr Gr, Björnstjerna:
Jag skulle visserligen vara af I) e n 15 Mar s. 3G9 af samma tanka, som Ur.
Cronhjelm oell Hr Aminoff, om jag icke hade en bedröflig erfarenhet i delta afseende genom de afdrag, som jag fått vidkännas till Svenska statsverket, äfven för den del af min lön, som utgår från Norrige.
Jag har gått in och klagat hos Pröfningscomiteen, Kammarcoll. och K.
M. och fått orätt öfverallt.
Detta är ett factum, mine Hrr, och hvar och en af mina colleger kan intyga, att detsamma handt äfven honom.
Först vid denna riksdag har detta missförhållande i afseende pä hevillningens erläggande blifvit afhjelpt genom Utskis tillstyrkande.
Dä nu sådana missbruk hafva ägt rum i 10 års tid, sä hemställer jag, om icke det är häst, att genom ett tydligen uttryckt förbud deremot förekomma det för framtiden.
Cronhjelm har åberopat
Hr von Hartmansdorffs begäran, men jag får erinra, att Hr von Hartmansdorff afstått derifrån, och instämt i den af mig framställda, att bestämdt må förklaras, att ifrågavar. bevillningsafgift icke kan påföras Norrmän.
Jag vill ännu en gång försöka att i detta hänseende förena meningarne.
Jag hemställer således, att R. o. Ad. ville för consuler, som icke åro Norrmän, antaga Utsk:s förslag, samt att bestämmandet af afgifler för consuler, som åro Norrmän, öfverlemnas till K.
M. med und. anhållan, alt K. M. måtte till Sveriges R.
St. och Norriges Storting afgifva proposition om dessa afgiflers bestämmande och användande, i förening med blifvande reglering af den gemensamma Handels- och Sjöfartsfonden.
Denna tvistefråga har uppkommit, såsom mig synes, i följd deraf, att Hr Rosenblad uti sin motion icke fästat uppmärksamhet derpå, att de afgifter, som i nu gällande chart.sigill.förordning finnes bestämda för consuler, generalconsuler och agenter, primitivt icke äro chart.sigill.-afgifter, utan den lösen, som fordom i Konungens Cancelli erlades för diplomer till dessa beställningar, och hvilken lösen nu blifvit, under namn af chart.sigill., förvandlad lill en afgift till Svenska statsverket.
Den del af 10 § i nu gällande författning, hvilken Ilr Rosenblad afsett, har således icke del aldra ringaste att skaffa med den egentliga chart.sigill.bevillningen, som för diplomer bör erläggas.
Denna bevillning linnes upptagen i 5 g af nuvar. författning och inbegripes under benämning af ”öppna bref, fullmakter, constitutorial etc”.
Måhända skulle det vara en orättvisa emot Svenska statsverket alt nu vilja beröfva detsamma den afgift, som fordom Cancelliet har uppburit, vare sig af Norrmän eller hvilka andra personer som helst, som blifvit utnämnde till consuler.
Annat är om Norrman skulle erlägga den afgift, hvilken i 5 § af nu gällande författning (innes för så beskaffade handlingar stadgad.
Jag tror för min del, att denna sistnämnde fråga bör blifva föremål för R. o. Ad:s öfverläggning, men ingalunda den, som, på sätt jag nyss nämnt, rör en sådan afgift, hvilken icke lätteligen kan afhändas statsverket, och som de utländska consulerna icke 8 II. 47 370 Den 15 Mar». lagligen kunna sig undandraga, ty ora afgiften stäv skrifven pä sjelfva diplomet, såsom en lösen för detsamma, eller örn den finnes inbegripen uti en charta, hvarmed handlingen är bilagd, det måste vara alldeles detsamma.
Den siste värde talaren tyckes göra skillnad emellan tvenne afgifter, som af Utsk. blifvit i en § sammanförda, nemi. de som finnas i nu gällande författnings 5 och 10 §§, och anser, att alla consuler borde draga den ena afgiften, som förut utgått under namn af cancelli-gebiihr.
För min del kan jag icke anse annat, än alt hvarje afgift, pålagd Norrska undersåter af Svenska aucloritcter, är orättvis, och således kan jag icke tro, att afgiften blir mera rättvis, om han utgår såsom cancelli-gebiihr, än om han utgår såsom eli.sigill.
Jag kan der före icke annat än understödja Hr von Hartraansdorffs motion; dock icke med Hr von Hartmansdorffs sednare amendement, att de consuler, som icke äro Norrmän, skola betala diplomerna på sätt Utsk. föreslår, hvaremot man för Norrmännen skall anhålla om en särskild reglering af dessa afgifter.
Som våra consuler nu äro dels Svenskar, dels Norrmän, dels af andra nationer, så åsyftar Hr von Hartmansdorffs motion, att de som icke äro Norrmän, d. v. s. Svenskar jemte andra länders undersåter, skola betala till Svenska statsverket, hvaremot Norrmännen skola betala till det Norrska.
Jag torde få fästa Hr von Hartmansdorffs uppmärksamhet, i fall han täckes skänka någon sådan åt en så föga betydande talare som jag, derpå, att det finnes en lika stor oformlighet derutinnan att personer, som hvarken äro Svenskar eller Norrmän, skola betala sina afgifter till Svenska statscassan, då de likväl lönas af Svenska och Norrska cassorna gemensamt, som att Norrmännen skola göra det då de äfven lönas af begge rikenas cassör.
Jag skulle således tro, att Hr von Hartmansdorffs amendement icke uppfyller ändamålet, och då Hr von Hartmansdorff tycktes vilja öfvergifva sin första motion, så anhåller jag att få upptaga densamma oförändrad.
I fall det vore fråga om en verklig beskattning, som en Norrsk embetsman skulle undergå till Konungariket Sveriges stalscassa, så skulle jag, lika med Gr. Cronhjelm, linna den afgift, som 10 § i stämplade pappersförordningen innehåller, vara orättvis; men alldenstund sjelfva titeln på denna § uttryckligen innehåller af hvad beskaffenhet afgiften är, så synes det mig, som en Norrman, lika litet som en Svensk eller hvilken nations medlem som helst, har rättighet att klaga deröfver, att han får betala lösen för en handling, som han med sin egen vilja ifrån ett Konungens cancelli erhållit.
Derföre att de fordna sportlerna ingå till statsverket, som i det stället utbetalar motsvarande lönetillökning till Cancelliets tjenstemän, så hafva de, i min tanka, likväl icke förändrat deras primitiva natur; och för det att inom Konungariket Sverige den anstalt, såsom befunnen ändamålsenligare, blifvit vidtagen, att göra sportlerne till en statsintrad i utbyte mot bestämda löner, så ligger väl deruti alldeles icke Den 15 Mars. 371 något skäl att nu anse sjelfva afgiften mera orättvis ån tillförene.
Jag skulle till oell med vilja gå ända derhän, att anse R.
St. icke äga rättighet att vidtaga någon åtgärd till minskning eller förhöjning af de chartaeafgifter, hvilka motsvara ifrågavarande sportler.
De äro ej någon bevillning, som R.
St. sig åtagit.
Sländerne hafva således med dem ingenting att skaffa.
Sjelfva charlan, som innefattar bevillningcn, omtalas i 5 §; och om dem äga R.
St. att besluta.
Betänker man detta, så skall man ovillkorligei). komma till det resultat, alt, de 150 eller 200 r:dr b:co, som här omtalas, alldeles icke äro af beskaffenhet, att böra blifva föremål för R.
S(:s pröfning.
Jag tillstyrker således vördsamt, att afgifterne måtte få qvarstå oförändrade, och att, om frågan skulle fortfarande behandlas från den synpunkt, hvarifrån den af Frih.
Palmstjerna här blifvit uppfattad, man måtte öfvergå till 5' § i nu gällande författning.
Då blefve ärendet riktigt behandladt, men i annat fall sammanblandas dermed hvad till saken icke rätteligen hörer.
Jag kan icke neka dertill, att Hr Printzenskjöld icke saknar skäl för den distinction, sorn han har gjort; men jag vill fästa uppmärksamheten derpå, alt sedan en gång hos R.
St. fråga'blifvit väckt om afgiftens betalande till Svenska Kronan, hvilka äro af bevillning? natur, utaf vare sig Svenskar eller Norrmän för inkomster, hvilka de till en del åtnjuta af Norrska statsverket, så lärer det icke gå an att låta frågan förfalla.
Grannlagenheten medgifver icke alt på sådant sätt, genom afgifter af löner, som utgå från Norrige, skapa en inkomst för Svenska statsverket.
Man har visserligen sagt, alt här icke är ett enda ord nämnt om Norrmän, utan endast ont consuler, generalconsuler och agenter o, s. v.; men dessa heta Svenska och Norrska consuler, Svenska och Norrska generalconsuler o. s. v.
Sådan är deras titulatur.
För alt nu få slut pä denna sak, kan man visserligen äfven komma med en särskild motion,, på sätt Gr.
Cronhjelm tillstyrkt, men ändamålet vinnes äfven genom att nu fatta beslut i ämnet, H. Ex. Hr Gr.
Jag är ledsen att åter igen behöfva besvära R. o. Ad. med ett yttrande i denna fråga.
Jag kan icke neka till att det för mig är obegripligt, huru Gr.
Cronhjelm kan förblanda dessa frågor.
Om en Fransos är Svensk consul, så är det lika naturligt, att han betalar stämpelafgift till Sverige, som alt en Svensk, hvilken är Fransk consul, betalar en sådan afgift till Frankrike.
Helt annat är förhållandet med det förenade Riket.
Om vi kunna ålägga en Norrman bevillning eller charlasigillata eller annan beskattning under hvad rubrik som helst, så följer ju deraf, alt Norrmännen äfven böra kunna ålägga ifrågavarande embelsmän sådana afgifter.
De skulle då få betala på begge hållen, hvilket icke torde vara R. o. Ad:s tanke.
Stånd hafva fattat beslut i saken, sä ligger felet hos Utsk., som bort taga saken i bättre öfvervägande och derom upplyst RiksSl:n. 372 l>en 15 Mars.
Jag vill visserligen icke uppehålla discussionen, men anser mig dock pligtig att, i anledn. af Hr von Hohenhausens sednaste yttrande, vördsamt fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet på olämpligheten af att genast fatta beslut i frågan.
Hr von Hohenhausen har erkänt riktigheten af min dislinction.
Det torde således vara nödigt att Bevilln.Ulsk. kommer i tillfälle att närmare utreda /rågan, och sälta så väl R. o. Ad. som de öfriga RiksStm i tillfälle att med tillräcklig sakkännedom besluta.
Jag får derföre vördsamt anhålla, alt den motion, som Gr.
Cronhjelm nu upptagit såsom sin egen, måtte till Bevilln.Utsk. remitteras och att R. o. Ad. läcktes låta författningen emedlertid förblifva oförändrad; så mycket hellre, som Svensk-Norrska consuler icke finnas i författningen nämnda.
Om en Fransk undersåte kunde utnäm nas till uteslutande Svensk consul, så skulle jag medgifva, att H. Ex. Hr Gr.
Björnstjerna hårde ganska rätt i sitt påstående, att en sådan embetsman borde ensamt till Svenska statsverket betala sina afgiflcr.
Då likväl Fransyska undersåter så väl som andra, hvilka utnämnas lill consuler, äro Svenska och Norrska consuler, så lärer det väl icke tillkomma Svenska statscassan ensamt att uppbära lösen för deras diplomer, lika litet som en sådan rättighet kan tillerkännas det Norrska statsverket.
För min del kan jag icke understödja någonting i min tanka så oriktigt, som att Sveriges R.
St. införa uti sin bevillningsförfattning sladganden om afgifter för Norrska undersåter; ty det synes mig gifvet, att Sveriges bevilln.förordn. icke kan gälla annat än för Svenska folket, och således icke för Norrska undersåter.
Björnstjerna har nämnt, altoni Sverige kan ålägga consuler att betala till Svenska statsverket, så kan äfven Norrige ålägga dem alt betala till det Norrska, hvarigenom de finge betala allt för mycket.
Jag anser icke Sverige hafva rättighet att taxera någon Norrman, eller Svenska statsverket ali uppbära afgifter af någon Norrman utnämnd till consul.
— Hr von Hartmansdorffs yrkande om särskild bemedling af K.
M. är först nu afgifvet, och finnes icke ibland motiverna för den äterremiss af betänk., som af Ur von Hartmansdorff diclerades.
Hans yttrande innefattade då endast, att Utsk. borde bestämdt föreslå något i detta afseende.
På de skäl jag nyligen anfört, har Disk. icke kunnat göra det.