Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ad. visser ligen i ett föregående plenum beslutit, att Bevilln.Utskis betänk., ang:de tullbevillningen skulle upptagas på föredragningslistan för denna dag, samt att sådant också skett, och nämnde betänk, nu vore det främsta i ordning till föredragning, men tiden redan var så långt framliden, att R. o. Ad. troligen icke ville denna afton sig dermed befatta, och H. Ex. derföre finge hemställa, om R. o.
Ad. nu behagade åtskiljas.
Till följd häraf åtskildes R. o. Ad. kl. f till 11 om aftonen.
— Lördagen den 11 Januari 1845.
Justerades ett prot.utdr. för d. 4 och 8 dennes.
Justerades pleni-prot. för d. 21 dennes f. m.
Hrr Electorers lista till val af en ledamot i BancoUtsk. under den ledamoten i detta Utsk. N:o 2320, Hr Akerman, Fredr., medgifnc 3:ne veckors ledighet från och med d. 13 dennes; och befans dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1304, Hr Kuylenstjerna, Otto Wilhelm.
Öppuades
Hrr Electorers lista till val af en suppleant i Const.Utsk., efter N:o 1661 Hr Carlheim Gyllenskjöld, Oscar; en suppleant i StatsUtsk., efter N:o 440 Hr Didron, Fullm.
Hr Ulfsparre, Georg; en suppleant i Bevilln.Utsk., efter N:o 844 Hr Tigerklou, Fullm.
Hr Roos, Jonas Emanuel; samt tvenne suppleanter i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., efter N:o 130 Hr Munck af Fulkila, Claes Johan, och N:o 1985 Hr Nordenanckar, Fullm.
DeGeer, Guslaf; Och befuunos hafva blifvit utsedde: 144 Den 11 Januari f. m. i CoDslitulions-Utskottet: N:o 2261 Hr af Borneman, Fullm.
Hr af Klint, Erik Magnus, med 13 röster; i Stats-Utskottet:
N:o 2282 Hr von Printzencreutz, Anders Roland, med 13 röster; i Bevill n ings-Utskottet:
N:o 1841 Hr von Heland, Isak Fredrik, med 13 röster; samt i Allm.
Besvärs och Ekon.-Ut skottet: N:o 2144 Hr Rosensvärd, Johan Henrik, med 13 röster; N:o 2090 „ Adelborg, Auders Otto, med 12 röster.
Företogs lill pröfning Bevilln.UtsIcs d. 18 och 21 sistl.
N:o 12, ang:de lullbevilluingcn.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att detta betänk. matte få punktvis föredragas.
Till följd häraf företogs nu l:sta punkten, ung:de sä väl i K.
M:s nåd. skrifvelse d. 6 nästlidne slug., som i en del motioner förekommande framställningar, i afseende pä grunderne för tull-taxe-regleringen.
Erik, anförde skriftligen:
Den upplästa punkten af Utsk:s betänk., ämnad att utgöra en del af uppränningen till svaret å K. M:s nåd. skrifvelse af d. 6 sistl.
Aug., börjas med uttalande af grundsatsen, att icke afvika från de allmänna grunder, på hvilka sednaste tulltaxa hvilar, samt med godkännande af åsiglerna i den K. skrifvelsen, som föreslår samma tulltaxas bibehållande i sina väsendtligasle delar, och egentligen hänvisar på behofvet af förändringar i afseende å exporttullen; hvadan Utsk. också föreslår R.
St. att, ”med fästadt hufvudsakligt afseende ä nämnde K. skrifvelse, vidblifva grunderna för nu gällande tulltaxa.”
Af dessa premisser borde man naturligtvis kunna leda sig till den slutsats, att Utsk. endast ämnade i några få, af behofvet särdeles påkallade fall tillstyrka förändringar i närvarande lullbestämmelser; -och det är derföre säkert ej utan en viss grad af förvåning, som man, pa sätt min reservation upplyser, finner Utsk:s efterföljande tariff uppgjord i rak motsats mot de anförde premisserne, då den föreslår förändringar i nära ^ af nu gällande taxas särskilda tullbestämmelser.
Orsaken till denna oformlighet var, att Utsk. väl först antog sjelfva de ifrågavar. grundsatserne, men sedan, vid den derpå följande speciella granskningen af tulltaxans särskilda bestämmelser, genom upprepade voteringar stannade i en sådan mängd af undantag, att grundsatserne derigenom kullkastades.
Att nu, i öfverensstämmelse med Utsk:s förslag, i det svar 11.
St. böra rör:de den ofta åberopade K. skrifvelsen i uud. afgifva, framställa godkännande af vissa all - Den II Januari f. m. 145 allmänna grunder, som likväl sedan möjligen komma alt befinnas vara stridande mot de svaret bifogade särskilda tullbestämmelser, kan jag för min del ej gilla; och det är derföre jag föreslår, att R. o. Ad. måtte, med godkännande af den af K. M. framställda och af Ulsk. förordade åsigt, att den ifrågavarande, för så väl statsinkomsterne som de inhemska näringarnes jemna och orubbade framskridande vigliga författningen så sällan som möjligt och icke utan verkligt behof bör förändras, för sin del stanna i beslutet att intill nästkommande riksdag i allmänhet vidblifva grunderne för nu gällande tulltaxan, men på samma gäng uppgifva de få väsendtliga varuartiklar, för hvilka undantag, vare sig från financiella eller industriella synpunkter, af behofvet oundgängligast påkallas, och i afseende å hvilka undantag de särskilda afgiftsbestämmelserne böra i bifogad tariff inflyta.
Vid bestämmande af de särskilda varuartiklar, som böra utgöra föremål för undantagen, och då man i allmänhet (jndast torde böra fästa sig vid importafgifterne, men ät K.
M. ensam öfverlemna alt nedsätta eller upphäfva nu gällande taxas exporttullar i förhållande till de olika näringsgrenarnes varande eller blifvande behof af lindring eller uppmuntran, torde dessa varuartiklar böra betraktas under tvenne olika cathegorier, nemi.: l:o såkallade öfverflöds- eller luxartiklar, för consumenteu mer eller mindre umbärlige, som i betydliga qvantiteter importeras, och hvilkas lindrigare tullförhöjning afser en ökad statsintrad samt förbättrad handelsvåg, utan alt för förbrukaren i mer än behörig mån höja prisen; och 2:o artiklar, som kunna framalstras af den inhemska industrien, och hvilkas tullförhöjning således, jemte någon ökad tullinkomst, äfven och i synnerhet afser skydd för landets egne näringar.
— De väsendltigasle artiklar af förra slaget äro: caffe, arbetade förgyllda eller försilfrade metaller, ^socker, tobak, vissa slag, och vin.
De artiklar af sednare slaget, som egentligen påkalla tullförhöjniugar, äro: glas, vissa slag, hudar, manufaclursmide, ull, ved och halfylleväfnader, vissa slag.
Dertill kommer slutligen i Finland pä Svenska tryckta böcker, sorn, i och för ett lättare utbyte af begge ländernes litteratur samt för bildningens befrämjande, anses böra blifva lullfrie.
Dessutom torde hela rubriken metaller, ehuru de oförgyllde och oförsilfrade ej äro i behof af någon egentlig luliförhöjning, likväl behöfva erhålla den af Ulsk. föreslagne, äfven i den min reservation bifogade tariff upptagne, för tullbehandlingeu ändamälsenligare och redigare uppställningen.
Beträffande åter sjelfva beloppen af lullafgifterna, så förbehåller jag mig att sedermera dertill fä uppgifva förslag, grundade pä de ofvanföre nämnda olika cönsiderationer, nemi.: skydd för inhemska näringar, ökad statsinkomst, förbättrad handelsväg, samt för cousumenten icke i obehörig mån stegrade priser, hvartill äfven bör komma möjligaste föreböjande af tullförsnillning, och nödigt afseende å handelsförhållandena till andra länder.
G H. 19 146 Den 11 Januari f. m.
Ännu elt skäl talar för den behandling af ämnet jag nu föreslagit.
Om nemi. alla de af Ulsk. ur nu gällande tulltaxa lösryckte 194 artiklar skulle komma att utgöra föremål för voteringar, först inom olika Ständ och sedan inom förstärkt StalsUtsk., synes det af en dylik behandling komma att blifva en naturlig följd, att allt system i taxan försvinner, och alt således, nära nog, slumpen kommer att bestämma, huruvida ej vissa fabrikater komma att qvarstå vid nu gällande lullbestämmelser, under det råämnets lull förhöjes, hvarigenom således det för den inhemska fabrikationen påräknade skydd kommer alt försvinna.
Resumerande hvad jag nu anfört, får jag således tillstyrka, att Pi. o. Ad. mätte, i anleda, af K.
M:s nåd. skrifvelse af d. (5 sisth Aug., besluta, att, lemnande oförändrade nu gällande tulltaxas utförselslullar, dem K. M. i alla fall, enligt sin grundlagsenliga rättighet, är i tillfälle att, i förhållande till de olika näringsgrenarnes varaude eller blifvande behof af lindring eller uppmuntran, nedsätta eller upphäfva, i afseende å införseltullarne vidblifva bestämmelserue i samma taxa med de af K.
M. redan vidtagne samt genom allmänna kungörelser och circulärbref tillkännagifne jemkningar, förklaringar och ändringar, med undantag endast för de artiklar, sorn linnas upptagna i den min reservation bifogade tariff, augale hvilka alla R. o. Ad. vill särskildt fatta beslut, hvilka beslut böra i bifogad tariff upptagas. o Frih.
Det ämne, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s behandling, är måhända ett af dem, hvarigenom på det mest i ögonen fallande sätt det tidsödande i våra riksdagsförhandlingar ädagalägges.
Om man besinnar hvilken mängd af discussioner och voteringar de i tulltaxan förekommande 850 särskilda artiklar förorsaka, först i Bevilin.- Utsk:s-afdelningen, derefter i dess plenum, sedan inom de resp.
RiksSl:ns 4 särskilda kamrar och måhända ytterligare derefter voteringar i förstärkt Ulsk., så är det i sanning förvånande och, som jag tror, inom öfriga representativa samhällsskick, alldeles oerhördt; oell detta allt, mine llrr, utan att man ändock är förvissad om ämnets rätta bedötnmande och slutliga afgörande, aldenslund detsamma är ytterst beroende pä voteriugs-lotteriet, hvilket åter är styrdt af personer, af hvilka troligen icke alla äga den sakkännedom, som erfordras för ämnets rätta bepröfvande och bcdömmande.
Skulle åter elt mindre tidsödande och pä samma gång till ändamålet ledande behandlingssätt förefinnas, så skulle jag för min del anse, att det vore högst önskligt; och som det af Gr. Cronhjelm föreslagna, efter mitt begrepp, uppfyller dessa fordringar, så anhåller jag, att mig med honom få förena i anhållan om den propos. af Hr Gr. o.
Landtm., som blifvit begärd; förbehållandes mig likväl, att i den af Gr.
Cronhjelm i dess reservation upptagne och i dess förslag lill propos. åberopade tariff lå tillägga några artiklar, nemi. cider, lackerade hlcekslagare-arbeleu, salt och the', hvilka artiklar jag anser Den 11 Januari f. m. 147 vara af den vigt och det värde, att de äfven höra utgöra föremal för R. o. Ad:s särskilda pröfning och bediimmandc.
Skulle det nu föreslagna behandlingssätt blifva af R. o. Ad. gilIa<lt, så blef Ståndet derigenom satt i tillfälle alt till pröfning upptaga, först och främst de artiklar, hvikas fabricerande inom landet erfordra skydd, sedermera de, hvilka verka tryckande på handelsvågen och slutligen de luxartiklar, hvilkas öfverdrifna importerande man, som jag förmodar, för framtiden vill stiifja, då pä samma gång ändamålet vore vunnet att erhålla lämpliga och tjenliga lullbestämmelser för de artiklar af mindre vigt och värde, hvilka på handelsvågen verka mindre tryckande och icke eller äro af hufvudsaklig vigt för den inhemska industrien och näringarne.
Om Ständcrnes beslut skulle blifva i enahanda syftning som Gr.
Cronhjelms förslag antyder, så skulle jag för min del tro, att Ständerne blefvo i tillfälle att inför Styrelsen ådagalägga sina åsigter i denna vigtiga del af den ekonomiska lagstiftningen, och att detta klefve af mera vigt och betydenhet, i den mån den blott sysselsatte sig med hufvudoch principfrågor, utan alt på samma gäng förirra sig i alla de små detaljer, hvarmed representationen aldrig enligt min tanka borde sig befatta.
Ilr Skogman, Carl David:
På sätt K.
M:s nåd. skrif velse ang:de tulltaxan innehåller, är det af stor vigt,' att denna författning sä litet och så sällan som möjligt förändras.
Stadga i tull-lagstiftningen är förmånlig både tor inhemska näringar och den lotliga handeln, äfvensom vid föreskrifternas tillämpning. 1841 års tulltaxa, hvilande hufvudsakligen på grunder, som ej blifvit af erfarenheten jäfvade, har uppfyllt det dubbla syftemålet att bereda Staten ymnig inkomst och inhemska näringar erforderligt skydd; och det är möjligt, alt begge dessa syftemål skulle i väsendtlig mån förfelas genom ytterligare tullförhöjningar.
Härtill kommer, att om de större importartiklarne belädes med betydligen högre tull, som-sannolikt ej skulle tillämpas förr än ifrån och med år 1846, den stora olägenhet derigenom uppslode, alt införseln under innevarande år blefve, för tillgodonjulande af dcu lägre tullen, så förökad, att den kunde verka till utförsel af silfver och en motsvarande minskniug af Bankens sedelstock.
Man kan väl invända, alt införseln nästa år skulle bli så mycket mindre; men detta är ej i allo detsamma; erfarenheten har dessutom visat, att det är lättare att utföra silfver, än att åter införskaffa det, och en, menlig brytning i landels penningecirculätion hade i alla falt under tiden ägt rum.
Del vore således efter mitt förmenande önskligt, att 1841 års tulltaxa blefve bibehållen med de af K.
M. sedermera deri gjorda förändringar, och med några fä ytterligare jemkningar, särdeles i afseende på ospecificerade jernarbeteu, som, sedan det förut gällande införselsförbudet med är 1842 upphörde, nu äro belagde med den låga tullen af 8 r:dr Ki sk. Sk??.
Men det 148 Den 11 Januari f. m. är redan en vinst, om R. o. Ad. besluter, att inskränka öfverläggningen till de artiklar, som innefattas uti Hr Gr.
Cronhjelms reservation, och jag anhåller, att under den blifvande discussionen derom få framställa några speciella anmärkmr.
Hr F åhraeus,' Olof Immanuel:
Bevilln.Ulsk:s föreva rande betänk, lemnar ett nytt bidrag lill erfarenheten om det ombytiiga lynne, som i långliga lider stämplat den ekonomiska lagstiftningen här i landet.
För hvar och en, som med någon uppmärksamhet och fördomsfritt genomgått denna lagstiftnings historia, bör det emedlertid vara oväntadt, att nu åter förnimma en riktning till återgång i grundsatser, sådan som detta betänk. företer.
Med den tillbörliga aktning jag hyser för andras meningar, är jag långt ifrån att hos Utsk. vilja uppleta någon annan drilfjeder för dess sätt att till väga gå än en uppriktig nitälskan för det allmännas väl; men då jag, å min sida, med samma drilfjeder, icke kan förena samma åsigler, hoppas jag att äfven med fördragsamhet blifva hörd.
Jag har nämnt vår ekonomiska lagstiftnings historia; den är i sanning lärorik.
En öfversigt af de allmänna författningar oell speciella stadganden, som särskildt ronde tull-väsendet utfärdats, skulle, äfven om man ej ginge längre tillbaka än århundrade, blifva alltför vidtomfattande för alt lämpligen kunna upptagas i en discussion; men jag tror det vid detta tillfälle icke vara otjenligt att, för jemförelsens skull, i korthet beteckna de hufvudstadier för de omvexlande åsigterne, som under denna tid ägt rum.
Det första allmänna förbudssladgande emot införsel af vissa varor innefattas i det märkvärdiga plakatet af d. 20 Mars 1699, hvarigenom icke blott införsel och försäljning, men äfven nyttjande af åtskilliga slags sidentyger, m. m. förbjöds.
Af sednare utkomna K. rescripter är det synbart, att detta förbud mera afsåg det metalliska myntets qvarhållande i landet, än de inhemska manufaclurernas upphjelpande.
Man fann likväl snart nog, alt medlet var kraftlöst, änskönt författningen var så allvarsam, att öfverträdelse af förbudet mot varans nyttjande var belagd med 1000 dal. s.m. böter, som förvandlades lill kroppstralf för den, som icke orkade böta.
Efter vederbörande collegiers hemställan tillstyrkte derför
Rådet 1712 förbudets upphäfvande; dock fortfor det ännu ytlerl. i 3:ne år, elier till 1715, endast med speciella undantag.
Derefter och intill 1739 var handeln, enligt de allmänna tulltaxorna, icke besvärad med införselsförbud; men under sednaste åren af denna tidrymd förekomma likväl några speciella förbundsstadganden emot dels nyttjande, dels införsel af vissa varor. — penom K. förordn. d. 19 Maj 1739 tog den prohihitiva tull-lagstiftningen åter ett stort steg, hvarvid inhemska industriens framlockande synbarligen utgjorde ett mera hufvudsakligt ändamål.
Sin högsta utvecklingsgrad nådde detta lagstiftningssystem dock genom 1771 års tulltaxa, och det vidhölls derefter i sin största utsträckning, eller med ringa modificationcr, något öfver 50 år.
Den 11 Januari f. m. 149
De fleste af oss torde ännu hafva i friskt minne färliallamlerne under den sednasle delen af denna period.
Man hade genom de använda tvångsmedlen af införselsförbud och höga tuliafgifter velat framdrifva näringsfliten och slöjderna inom landet; men dessa — om icke tillbakaskridande — förblefvo för det mesta stillastående.
Yerkningarne af systemet visade sig i föga annat än kustorternas ytterliga sedeförderf och några djerfva lagbrytares riktande.
Efter långvariga, allmänna och högljudda klagomål bragte erfarenheten omsider den öfvertygelse åter till mognad, att ifrågavarande tullsystem, utan alt leda till det åsyftade ändamålet, vore för del allmänna skadligt. —1823 års Ständer antogo då den grundsats, att en allmän frihet barde äga rum att, emot a/passad tull, införa alla slags utländska varor; och efter denna grundsats upprättades då tariffen för tullbevillningens utgörande.
Som bekant är, blef likväl, vid tulltaxans utfärdande af K.
M. denna grundsats icke i sin helhet tillämpad, ehuru en stor del af de band, som förut fjel.trat handeln, lossades.
Genom 1830 års riksdagsbeslut sattes än vidare i utöfning de åsigter, som i detta hänseende vid nästföregående riksmöte gjordes gällande, så att, ”med antagande och tillämpande af den grundsats, att en allmän frihet borde äga rum att, emot en i afseende pä skydd för inländska näringar samt consumtionen afpassad tull, i riket införa alla slags utländska varor”, en ny taxa derefter blef upprättad.
Icke eller då blef den utfärdade tulltaxan fullkomligt reglerad efter denna grundsats, ehuru den väsendtligen närmade sig till en conseqvent tillämpning deraf.
Enligt 1835 års riksdagsbeslut åter ansågo R.
St. ”alla förbud då icke kunna lossas, utan ett högst menligt inflytande pä vissa näringar”; men de utsatte likväl t ullafgi flen äfven för dittills förbjudne varuarliklar, så att I{.
M. måtte vara oförhindrad att förbuden, om sä för godt syntes, upphäfva.
— Vid sistförflutne riksdag bibehöllo R.
St. hufvudsakligen de grunder, hvarpå 1835 års tulltaxa hvilade, med antagande likväl, att förbudsbestämmclserne borde upphöra för vissa dittills till in- eller utförsel förbjudna varor.
Då man sinsemellan jemför de 6 sista tulllaxorne, så (inner man, alt ehuru K.
M. icke fann för godt alt, enligt 1823 års Ständers förslag, på engång öfvergå till grundsatsen af fullkomlig frihet i handeln med främmande länder, och ehuru R.
St. vid de 2:ne sista riksdagarne i viss mån godkänt denna modification i de grunder, som vid nästföregående riksdagar i detta afseende antagits, så hafva i de sista 5 tulltaxorne, jemte det att förbudsstadganderne för mer än 240 särskilda artiklar successivt försvunnit, införselsafgifterne, enligt så väl Sländerues förslag som de af Konungen fastställde taxor, småniugom blifvit minskade för en ganska stor mängd införselsartiklar, förnämligast sådane, hvilkas delbarhet och ringa omfång i förhållande till värdet och afgiflsbeloppet mest försvårade controllerne mot tullförsnillning.
Vi hafva sett verkningarne af detta, efter min tanka, väl betänkta system att småningom närma sig del till - 150 Den 11 Januari f. m. stand, der erfarenheten visade, att man träffat den rätta råskillnaden mellan de financiella'och ekonomiska intressena tå ena sidan, och controllernes verkställbarhet å den andra.
Vi hafva funnit, alt, efter den inträdda forändringen i grundsatserne för tull-lagstiftningen, de inhemska slöjderna i allmänhet förkofrat sig; att intägten af tullbevillningen successivt och i betydlig mån stigit, och att smuglingsindustrien aftagit i samma mån, som lull-lagarne blifvit verkställbarare, ty, mine Hrr, det lider ingen gensägelse, att äfven detta sistnämnda är förhållandet, ehuru det må medgifvas, att i detta hänseende mycket ännu kan återstå all önska.
Efter denna erfarenhet förklarar det sig sjelf, att Konungens nåd. framställning till Rikets nu församlade
Ständer ang:de tullbevillningen syftade till bibehållande i det väsendlligasle af nu gällande tulltaxa.
Denna framställning barock hos Bevilln.Utsk. så till vida mött ett välvilligt mottagande, alt Utsk. börjat sitt förslag med alt tillstyrka R.
St. alt, med fästadt afseende å innehållet af K. M:s nåd. skrifvelse, vidblifva grunderna för nu gällande tulltaxa; men då man scr lill, huru denna grundsats blifvit i det speciella tillämpad, sä finner man beklagligen, att hyllningen af den i Konungens propos. uttalade åsigt inskränker sig till blott och barl ordalagen uti ingressen till berörde förslag.
Ty för mig är det alldeles oförklarligt, huru den latitud skall kunna gifvas åt begreppet icke väsendtligt, alt derunder skulle kunna hänföras tullförhöjningar för mer än 80 särskilda artiklar, oberäknade de till stor del lika verkande förändringarne i tullbehandlingssättet från värdesgrunden till den af vigt.
Denna anmärkningsvärda motsägelse mellan försats och eftersats erhåller dock någon belysning från det sedermera anförda motivet, att fästa ett skyldigt afseende å innehållet af de enskilde motioner, som afsett landets financiella betryck och behofvet att inskränka en allmänt öfvcrklagad, högt uppdrifven import af öfverflödsvaror, samt att lifva den inhemska industrien och inrikes rörelsen.
Uti detta motiv tyckes det framlysa, att Utsk. som gällande antagit följande hypotheser, nemi.: l:o att införseln af öfverflödsvaror under de sednare åren varit öfver höfvan uppdrifven; 2:o att deraf vållats de financiella svårigheter, som öfverklagals; och 3:o att roten till detta onda ytterst vore alt söka i de lindriga införselsafgifter, som nu gällande tullförfattningar bestämma, och att följaktligen felet kunde genom dessas förhöjande afhjelpas.
Jag har förut vid ett par öfverläggningar på detta rum bestridt, att dessa satser, med hänsigt lill tullregleringen, äga den vigt, som man velat tillägga dem, och jag anser mig nu pligtig att närmare redogöra för mina bevekelsegrunder dertill.
Den tabell, som finnes bifogad förevarande betänk., upplager införselsqvantiteterna af vissa bland landets förnämsta importartiklar under hvardera af de tio åren 1834 t. o. m.
J843.
De bland dessa artiklar, för hvilka tabellen utvisar någon särdeles tillökning i införselsqvantiteterna under de sednaste åren, äro egentligen endast caffe och socker.
Af calfc inför lii Ilades år Den 11 Januari f, ra. 151 1834 3,974,300 0 och 1842-43 i medeltal 6,166,000 0.
Af socker införtullades
Sr 1834 11,539,700 0 och 1842—43 i medeltal 16,474,000 0’.
Från denna sistnämnda summa bör dock, för att grundlägga ett riktigt omdöme om den verkliga inhemska consumtionen, afdragas minst en million 0, som i förädlad vara reexportcrats mera än år 1S34.
Härvid är för öfrigt alt märka, att håde calle och socker under berörde period betydligt fallit i pris.
Brasilianskt och Westindiskt caffe noterades 1834 lill 6 ä 7 sk.
H. b:co 0 och 1842 lill 3 sk.
Priset å rätt socker hade under samma tid sjunkit från 3 å 4 sk.
H. b:co 0 till 2 sk. samma mynt.
Caffe- och socker-imporlen utgjorde således 1S34 tillsammans ett värde af minst 3,471,500 r:dr Sv. b:co, men 1842—43 i medeltal brutto endast 2,858,100 retsamma mynt.
Äfven å flere andra vigtigare import-artiklar såsom t. ex. tobak,^bomull, bomullsgarn m. fl., hafva prisen betydligen fallit.
Är 1834 voro Hamburger-prisen å Georgiabotnull 10 ä 11 sk. II. b:co 0, hvaremot de 1842 nedgått till 6 ä 7 sk. samma mynt.
Bomullsgarnspriseu hade fallit i samma proportion.
Ä tobaksblad och stjelk hafva skeppningsprisen 1 Förenta Staterna af norra America under de 6 åren från och med 1838 fallit omkring 40 proc.
Till grund för omdömet om den verkliga fluctuationen i de utrikes handelsförhålianderna saknar det icke vigt alt rådföra statistiken öfver vexelafiarerna.
Jag har framför mig en officiel uppgift å sammanlagda beloppet af i utländska myntslag gjorda, efter års-medelcurser till Sv. b:co förvandlade vexelaffärer pä Stockholms börs under de sista 14 åren.
(Man torde härvid erinra sig, att Stockholms börs kan antagas representera något mer än hälften af rikets utrikes handel.)
Denna uppgift visar, att den minsta årliga vexelrörelsen under sistförflulna 10 år var 1843 och uppgick då till 13,541,000o r:dr, samt den största 1S39, då dea utgjorde 15,978,000 r:dr.
Ärliga medelbeloppet af Stockholms vexclrörelse under de 5 åren 1835—39 var 14,582,700 r:dr samt årep 1S40 —44 14,513,000 r:dr.