Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Banken ingen annan utväg att nu och framdeles någorlunda och tills vidare bevara sina vinstmedel mot sköfling, än att nedlägga dem i Svenska Statsobligationer, stälde i utrikes mynt och språk, hvilka, som det nu säges, skola vara städse säljbara och realisabla till silfver.
Men jag önskar att dessa obligationer, hvilka under den kommande tiden troligen till betydliga belopp komma i Bankens ego, icke må genom de i Bankoärender en- och allrådande höglofl.
St:r blifva i en kommande, för Statsverket brydsam tidpunkt först förklarade räntefrie, sfi vida de af Banken innehafvas, och sedermera alskrifvas; ty så har förr skett med Bankens fordringar hos Statsverket och så kommer sannolikt att framdeles ske, så länge Reg:s Formens 72 g qvarstår, samt R.
St:r fortfara att på samma gång vara Lagstiftare och Bankbolag.
Ar 1772 togo R.
St:r det beslut, att all räntebetalning å Bankens då egande fordringar hos Statsverket borde uphöra; 6 år derefter afskrefs hela skulden, som , då var öfver 30 mill.
Rdr Rmt; år 1823 beslöts, att all ränta å Statens skuld till Banken, då omkr. 27 mill.
Rdr Rmt, skulle up höra; 7 år derefter afskrefs skulden med undantag af 6,660,000 Rdr, för hvilka Statsobligationer utfärdades m. m.
Vestigia me terrent!
Detta är en gammal mans fruktan för framtiden; gifve Gud att den aldrig må “varda verklighet!
Under ett af Hr Lefrén gjordt afbrott uti upläsningen af detta anförande samt uppå bemälde ledamots förfrågan uplyste undertecknad, att, enligt ankomna prot.utdrag, samtlige de öfrige Riks - Den 22 Februari. 607 Stånden bifallit Utsk:ts uti lista och 2:dra punkterna af förevide Utlåt, gjorda hemställanden, men afslagit det uti 3:dje punkten framstälda förslag.
Då mina åsigt er i frå gor af samma beskaffenhet, som den för handen varande, i allmänhet ej lyckats inom det Högloft.
Ståndet vinna några sympathier, så synes det måhända öfverflödigt, att jag än ytterligare söker göra dem gällande; men, då jag är öfvertygad om, att åtminstone i hufvudsak hafva rätt, så anser jag det vara min pligt som representant, att i det längsta söka försvara mina grundsatser, helst som jag är säker på att tvingande omständigheter skola inom kort ådalägga nödvändigheten af att till en viss grad frångå det nuvarande systemet, för att ej vårt fädernesland, genom att ouphörligen allt mer och mer intrasslas i nya förpantnings- och lånetransaktioner, till slut skall bringas i det mest olyckliga tillstånd.
Jag har vid flera föregående tillfällen framställt den åsigten, att hufvudorsaken till Bankens betänkliga ställning läge deruti att Regeringsmakten icke egde någon ansvarsskyldighet eller kontrollrätt öfver, snart sagdt den vigtigaste samhällsfrågan, penningeväsendet.
Genom detta yttrande har jag förbundit mig att rösta för en förändring i denna riktning af 72 g R.F.
Men helt annat är det att Regeringen utan ansvar inblandar sig i Bankens angelägenheter.
Det nu ifrån Regeringen utgångna förslag, att Banken skulle som deltagare ingå i ett, för fortsättande af Statens jernvägsbyggnader erforderligt, utländskt låns uptagande, kan jag med min röst ingalunda förorda, helst det alltid visat sig att Bankens inblandning i Statens lånetransaktioner aldrig aflupit utan stora finansiella olyckor.
Jag anhåller att få upställa tvenne paraleller, som skola utvisa verkan af Hr Lefréns förslag under olika systemer, nemi. under Skydds- och Fribandelssystemerna.
Men för att göra denna sak tydlig, ber jag att fu förutskicka den anmärkningen, att jag nemi. anser att, under ett system, som hindrar importören att betala sina importerade varor med silfver, så bör alltid tillgång på vexlar förefinnas, ty det ligger i importörens eget intresse, att ej alltför mycket öfverskrida tillgångarne på betalningsmedel.
Jag ber till börja med att få yttra mig öfver verkan af Hr Lefréns förslag under skyddssystemet, och, på det att R. o. Ad. måtte med lätthet kunna upfatta min framställning, ber jag äfven att fä begagna mig af jemna milliontal, och, för att taga ett nära för handen varande exempel, vill jag upställa min jemförelse under den tidsperiod, som under vanliga förhållanden förefinnes mellan tvenne Riksdagar.
Jag antager sål., att den 2 Januari detta år Bankens ställning var sådan, att sedelstocken utgjorde 50 mill. och silfvertillgångarne 20 mill.
Jag antager, att, under årets lopp, exporten ger tillgång på vexlar för 2 mill. och att
Bankovinsten under samma tid upgår till enahanda belopp eller 2 mill.
Jag antager, att Banken för dessa vinstmedel upköper de af exportvinsten utevarande vexlarne, under hvilken förutsättning
Bankens ställning den 2 Januari nästkommande år blifver sådan, att sedelstoc - 608 Den 22 Februari. ken, lika med föregående året, är oförändrad eller utgöres af 50 mill., men silfvertillgångarne ökas med 2 mill., så att de upgå till 22 mill.
Ranken anser sig nu skyldig att understödja näringarne genom att öka rörelsekapitalet och utsläpper 1 mill. i allmänna rörelsen.
Detta kan Banken äfven göra, sedan den på så sätt förstärkt sina tillgångar.
Nästa år förfares på samma sätt och 1802 den 2 Januari blir rörelsekapitalet 52 mill. och silfvertillgången 24 mill.
Rörelsekapitalet har fått en tillökning af 2 mill., sillvervalutan en af 4 mill.
1803 är rörelsekapitalet 53 mill. och silfvertillgången 26 mill.
Förutsätter jag dessutom, att Bankovinsten användes, elter Hr Lefréns förslag, att upköpa räntebärande obligationer å 3 proc, så kan af de 6 mill. beräknas en årlig ränta af 180,000 rdr.
Landet har på så sätt efter förloppet af 3:ne år fått ett ökadt rörelsekapital af 3 mill. och en ökad nationalförmögenhet af 6 millioner.
Jag anhåller nu att få öfvergå till min framställning örn verkan af Hr Lefréns förslag under frihandelssystemet.
Jag måste antaga, att under ett frihandelssystem, eller under nuvule system, importen öfverstiger exporten.
Antager jag äfven att importörerna, som nu är fället, fritt kunna röra sig med Bankens silfvervaluta, och derigenom alltid hafva tillgång på betalningsmedel, så ökas ej allenast importörernas antal, utan deras import kan vara oinskränkt.
Jag antager att under årets lopp importen öfverstiger exporten med 2 mill.
(Herrarne täcktes påminna sig, att jag från början antog rörelsekapitalet utgöra 50 mill. och silfvertillgången 20 mill.) D. 2 Jan. nästa ar köper Banken för den, till 2 mill. antagna Bankovinsten enahanda belopp vexlar; härigenom har importören förlorat en vexeltillgång på 2 mill., och dessutom stadnar importören i skuld för 2 mill., under det att Bankens silfvertillgång har ökats med två mill.
Men nu qvarstår Bankens skyldighet att understödja näringarne.
Banken anser sig kunna, så länge den lagen qvarstår att 30 mill. sedlar skall motsvaras af samma belopp i reel valuta, till näringarnes förkofran utgifva 2 mill.
Då återstår rörelsekapitalet förminskadt till 48 mill. och silfvertillgången förökad med 2 mill.
Men importören behöfver då 4 mill. för att godtgöra sina skuldförbindelser, hvilka 4 mill.
Banken måste tillsläppa.
Sålunda blir nästa år sedelstocken 48 mill. och silfvertillgången 18 mill.
Samma förhållande inträffar året derpå.
Sedelstocken förminskas till 4 6 mill. och silfvertillgången till 16.
Sammaledes året derpå; den förre förminskas till 44 och den sednare till 18 mill.
Den 2 Januari 1863 liro Rikets Ständer åter tillsammans; då börjar man först tänka på orsakerna till detta inträffade strypningsförhållande i penningeväsendet.
Jag är då öfvertygad om, att man ej skall säga, att den öfverdrifna importhandeln dertill varit skulden, utan förvissad är jag, att man som skäl derför skall framdraga den omständighet, att de hastigt upblomstrande näringarne inom landet hafva upslukat alla möjliga peuningetillgångar.
Nya utländska lån beslutas, och så fortgår det från Riksdag till Riksdag, intilldess krediten är slut, de storartade narin - Den 22 Februari, 609 näringarne hopfallit som såpbubblor, och slutligen myntvärdets försämring framkallar en ny realisation.
Då först, om ej förr, skola nationens ögon öpnas för vådan af det följda systemet, och lyckligt Sverige, om vi då icke äro så intrasslade i skulder och förpantningar, att vi, lika med flera andra länder, icke mer äro så oberoende att vi kunna göra en återgång.
Jag tror mig nu hafva visat, att
Hr Lefréns förslag kunde, under ett skyddssystem, förete ganska lyckliga resultater, under det att detsamma i nuvjde förlnn, efter miu upfattning, är utan nytta, ty hvad Hr Lefrén ena dagen skänker åt Banken, det kommer andra dagen importören till godo.
Ett sätt, på hvilket man skulle kunna til! någon del förebygga de stora olyckor, som genom denna myntutskeppning förr eller sednare ovilkorligen komma att inträffa, är enligt mitt förmenande det, att så småningom söka minska den öfver den reela valutan så betydligt öfverskjutande sedelstocken.
Derföre vågar jag föreslå, att, enär Regeringen bestämdt förklarat, att för jeruvägsarbetenas fortsättning ej mera än 20 mill. utländskt lån erfordras, och då R.
St:r beslutat uptagandet af ett dylikt på 25 mill., de 5 mill., som sålunda skulle öfverskjuta behofvet, måtte användas till nedsättandet af den silfvervalutan öfverskjutande utelöpande sedelstocken från 30 till 25 mill., och anhåller jag vördsammeligen, att Hr Gr. o. Landtm, måtte framställa propos. på bifall å ifrågav:de punkt samt att R. o. Ad. måtte gifva sitt samtycke till att de 5 mill. finge användas till det af mig åsyftade ändamål.
Slutligen hvad beträffar K. M:ts Propos. om Bankens inblandning med Statens affärer, så får jag öppet bekänna, att, om jag kunde personifiera Staten och Banken och sjelf representera den sednare och personen »Stat» med sin vanliga inställsamhet kom till mig och sade, jag har ypperliga papper, som skall stärka Eder kredit och göra Eder till den förnämsta Bank i verlden, så skulle jag svara, behåll edra papper, jag vill hädanefter alldeles icke hafva någon beröring med Eder, ty för Eder skuld har jag nödgats under loppet af 150 år göra sju bedröfliga konkurser, och skall hädanef* ter söka att blifva en reel och hederlig Bank.
Detta yttrande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af Hr StatsRådet och Kommendören af K.
M:ts Nordstjerneorden Henrik Gerhard Lagerstråle, hvilken å K.
M:ts höga vägnar öfverlemnade 5 nåd.
Propos. och en nåd.
Hr Åk er man, Fredr.:
Vi veta alla, M. Hrr! att Sveriges RiksBank ej har någon varmare vän, än den, hvars motion nu utgör föremål för Högloft.
Ståndets öfverläggning.
Hvad mig beträffar, har jag åtminstone under den tid, jag haft äran vara ledamot af detta hus, kommit till det resultatet; och det är också vid detta tillfälle för mig en stor tillfredsställelse att erfara, det Utsk:t misstagit sig om rätta meningen med Hr Lefréns motion.
Hr Lefrén har nemi. nu tillkännagifvit, att det ej varit hans afsigt att BankoH. III.
39 eif ben 22 Fsbruart. vinsten »tulle under alla förhållande», oberoende af brist eller tillgång på vexlar, användas till upköp af utländska Statsobligationer.
Sål. synes det, sorn Utsk:t och den värde motionären i hufvudfrågan varit temligen ense.
Utsk:t kunde dock icke upfatta meningen pä annat sätt, än att en mill. skulle under en längre följd af år ovilkorligen utgå till det ofvannämnde ändämålet, hvilket, enligt hvad den till motionen fogade tabell utvisar, skulle vara att Banken efter omkring 20 år finge en tillgång i lätt realisabla valutor, motsvarande Bankens liela sedel-ansvarighet.
Med afs. på detta utaf motionären såsom säkert påräktiade resultat, kunde Utskottet ej föreställa sig att motionärens mening var någon annan än den. att Bankovinsten under alla förhållanden skulle användas till upköpande af främmande obligationer.
Skiljaktigheten, Utsk;t och motionären emellan, tyckes också nu inskränka sig dertill, huruvida man af Bankovinsten skall söka förskaffa sig utländska eller inhemska statspapper.
Enligt Hr Lefréns motion borde den ifrågasatta reservfonden bildas af utländska statspapper, hvilka icke lär» kunna erhållas annorledes än genom inköp af vexlar, eller i brist deraf genom anlitande af Bankens egen silfvervaluta, då deremot, enligt K. Mits Proposition, hvilken Utsk:t anser ega obestridligt företräde, till reservfonden skulle anskaffas
Svenska statspapper, ställde i utländskt mynt.
Det är i sanning förundransvärd!, att vi i vårt land hysa ett sådant misstroende till våra egna statspapper, då det visat sig, att de äro ganska högt värderade i främmande liihder.
Genom de sednaste kursnoteringarne har det förhållandet blifvit ådagalagdt, att, under det de bäst ansedda papper, som onekligen äro Engelska consols och Fransyska 3 proc. obligat., på sista tiden något fallit i värde, så har åter Svenska Statens papper stigit; detta torde påtagligen bevisa, att våra papper hafva temligen god kredit, och hvad åsyfta vi med användandet af Bankovinsteii annat än att få statspapper, som hafva kredit på den utländska marknaden och genom hvilkas försäljning i behofvets stund vi kunna förskaffa oss silfver till Bankens konsoliderande.
Den värde talaren har återkallat i vårt minne, huru Staten vid åtskilliga tillfallen behandlat
Banken, huru den förra mångå gånger stätt i stor skuld till Banken, hvilken den dels aldrig återgäldat, dels helt och hållet annullerat.
Beklagligtvis bar jag i detta hänseende satnma sorgliga erfarenhet som han, och jag är alltså af den bestämda öfvertygelse, att förr, än vi antaga andra regler, än de nu gällande, för Bankens styrelse och förvaltning, ingen säkerhet linnes, att ej, i afs. å Statens framfart med Banken, detsamma, som handt förr, åter skall kunna inträffa.
Hr Ehrenhoff, som derefter yttrade sig, upgjorde en framställning äng; de olika verkningarne af Hr Lefréns förslag under ett skydds- och ett frihandälssystem.
Jag erkänner mig icke förstå hans deduktioti i detta afs., men vill blott i förbigående anmärka,, att skyddssystemet, som under långliga tider här i landet gjort sig gällande, har lika litet kunnat motverka Bankens ruin, som jag antager ått det nuvarande frihandelssystemet kan göra det.
Men vill: man ordna Bankens förvaltning på ett förnuftigt sätt, och gettöja D än i2 Febr n »rl. 011 sparsamhet och en ändamålsenlig tullagstiftning söka komma derhän att exporten åtminstone motsvarar importen, torde män kunna bortlägga all fruktan derföre, att icke de sedlar, Banken utgifter, skola fortfarande med silfver inlösas.
I afs. på Hr Ehreiihoffs sista förslag, hvarpå hän äfven hos Hr Gr. o. Landtm, begärde propos., anser jag mig ej vid detta tillfälle böra yttra något.
Ehuru jag noga genomläst Hr Léfrébs motion, får jag dock bekänna att jrtg ej kunnat komma till Atina* resultat än det, Utsk:t. i sitt Bet:de framställt.
Jag här nemligen ej kunnat tolka motionärens mening på annat sätt, än ätt hän ansåg det skulle vara nyttigt, att årligen upköpa utländska statspapper till ett belopp af omkring 1 million
Rdr och dermed fortsätta till dess reservfonden stigit til! det belopp, hvartill" den del af sedelstocken, som icke eger motsvarighet i metallisk valuta, får upgå.
Jag bär med hänsigt till detta förslag dragit den slutsatsen, att man i allmänhet ej gjort sig någon reda för hvad som menas med Bankens konsolidering.
Vi skola nemligen ej föreställa oss, att, så länge vår handel står på den ståndpunkt, ätt importen betydligt öfverstiger exporten, vi kunna konsolidera Banken öeh att vi årligen kunna lägga någrä millioner till den metalliska kassan; detta låter sig ej göra, emedan det silfver, Vi liederlägga i Banken det ena året, går ovilkorligen ut det andra, för att betala de orimliga qvarttiteterna af importerade varor, sota årligen inkomma.
Då vi sålunda böra betrakta Banken som en anstalt för realisationens uprätthållande och för industriens fortsätta utveckling, så måste vi på annat sätt söka konsolidera densamma.
Jag för min del skulle tro, att detta säkrast och lättast kunde åvägabringas genom inrättandet af ett inhemskt, fondsystem, hvarföre jag anser, att inom representationen det största felsteg blefve begåtiget, om man skiljde sig från K.
M:ts proposition, sorn med statslånets uptagande afser ett sådant syftemål.
Vi veta alla, att, om näringarne och industrien skola ega bestånd, så måste bankoöch kreditväsendet vara så ordnadt, att ett tillräckligt rörelsekapital finnes att tillgå, och till detta mål skola vi säkerligen aldrig komma, om vi alltjemt under en längre tiderymd i Banken reservera de möjligen af densamina årligen inflytande vinstmedlen, ty hvad är det annat, än industrien, som uppehåller Banken och hela vår förmögenhet.
Hr Ehrenhoffs sista yttrande angående verkan af Hr Lefréns förslag under de olika perioderna af skydds- och frihändelssyStemerna, så inser jag icke, hvad detta kan hafva för sammanhang med ifrågavarande ämne, alldenstund jag är förvissad om, att; så länge man' ej genom någoft genomgripande åtgärd kan komma derhän, att export och import i väsendtlig män komma att motsvara hvarandra, så kan ingalunda Bankens ruin mera motverkas af det nu gällande frihandelssystemet, än beklagligtvis varit förhållandet under det i så långliga tide* herrskande skyddssyst ernet. 012 Den 22 Februari.
Af de skäl, jag nu haft äran anföra, instämmer jag fullkomligt i det resultat, hvartill Utsk:t kommit, nemi. att K.
Mits nådiga Proposition, i afseende å det i densamma för Bankovinstens användande afgifna förslag, eger ett obetingadt företräde framför den af Hr Lefrén i detta hänseende gjorda framställning.
Jag anhåller blott att få tillägga några ord till Hr Åkermans yttrande.
BankoUtskit har medgifvit, att den af Pir Lefrén afgifna motion, med hänsigt till dess syftemål, att i Banken bilda en reservfond af på den utländska kapitalmarknaden lätt säljbara statspapper, är fullkomligt riktig.
Det är blott det af Hr Lefrén föreslagna sättet för densammas bildande, som Utskit ej kunnat gilla.
Utskit har nemi. föreställt sig meningen med Hr Lefrén» motion vara den, att
Bankovinsten skulle under alla förhållanden år efter år uteslutande användas till upköp af utländska räntebärande statspapper.
Men detta upköp låter sig ej verkställas under alla förhållanden och kan ej utföras på annat sätt, an »tt man under vissa tider tager vara på det öfverskott af vexlar, som i följd af föregående gynnande handelskonjunkturer möjligen kommer att finnas i landet, och sedan begagnar sig af lägligt tillfälle på den utländska kapitalmarknaden för att af dessa hopsamlade vexlar, eller det derigenom erhållna silfret kunna anskaffa sig så beskaffade statspapper, som man önskar erhålla.
För att utföra detta förslag, fordrades derföre först och främst en Bankostyrelse, som hade tillräckliga insigter för att kunna afpassa det lämpligaste ögonblicket för vare sig elen ena eller andra af dessa åtgärders vidtagande.
Men under nuvarande förhållanden vore det omöjligt, med hänsigt till det sätt, hvarpå BankoStyrelsen är organiserad, och de i följd deraf i flere afseenden bindande föreskrifter, som måst blifva Fullmäktige lemnade.
Under missgynnande konjunkturer skulle det dessutom ej vara möjligt att få det belopp af vexlar, som erfordrades, för att verkställa obligationsköpet, utan att på samma gång antingen utföra af RiksBanken» silfver eller ock sälta sig i skuld till utlandet, och då frågar jag, hvad man egentligen dermed vunnit.
Banken skulle få en fordran i utländska statspapper på samma gång, som landet antingen finge en ny skuld till utlandet eller ock såg utföras någon del af sitt förut egaude sifver.
När Banken deremot blifver innehafvare af sådana Svenska, men i utländskt mynt ställda och på utländska kapitalmarknaden lätt realisabla statspapper, som Kongl. Maj:t föreslagit skola för jernvägsuplåningen utgifvas och med någon del af Banken öfvertaga», så kan den sedermera lätt i utlandet genom försäljning vid en passande tidpunkt förskaffa sig andra papper, och derigenom skulle just det resultat, som Hr Lefrén åsyftat, lättast och bäst vinnas.
Ty sedan Bauken en gång fått de föreslagna 4 millionerna obligationer i sin hand, så stöde det sedan BankoStyrelsen fritt att genom desammas försäljning, när helst
Styrelsen funné sådant nyttigt eller behöfligt och möjligt att verkställa, antingen förvandla dem i utländska räntebärande statspapper eller åstadkomma en till - Den 22 Februari. 613 ökning i den metalliska valutan eller på annat sätt till
Bankens fördel använda de för de sålda obligationerna influtna medlen.
Man har under diskussionen talat om det ogrannlaga sätt, på hvilket Staten vid åtskilliga föregående tillfällen behandlat
Banken och velat häntyda på att man nu å nyo vore på väg att göra sig skyldig till samma stora fel, att göra Banken lidande för Statens skull.
Jag ber dock att få fästa upmärksamheten på den väsendtliga skilnaden mellan det sätt, på hvilket man förr gick tillväga i afseende på Statens transaktioner med Banken, och det förslag, som nu i detta hänseende är afgifvet.
Förr, när Staten behöfde penningar, var det bara att gå till Banken och begära att få så mycket af Bankens sedlar, som erfordrades, och från Banken utiemnades då sedlar, utan att fästa ringaste afseende på Bankens egen ställning eller å den oundvikliga nödvändigheten att alltid bibehålla Bankosedelstocken begränsad inom något på förhand bestämdt förhållande till Bankens metalliska valuta.
Hvad återigen beträffar den summa, sorn nu är föreslagen att till Staten böra utlempas, så är förhållandet helt olika.
Det är nemligen nu ej fråga om att Banken skall öka sin enligt i BankoReglermt bestämda sedelutgifriingsrätt med något ylet minsta belopp, eller tillskjuta mera, än hvad den i vinstmedel har kunnat sedan sista Riksdagen hopsamla, och enligt min upfattning och med särskildt afseende fästadt derpå att den grundval icke derigenom i ringaste mån rubbas, hvarpå hela vår Bankorganisation för närvarande hvilar, den nemligen att sedelstocken aldrig får, utöfver den metalliska valutan, upgå till mer än 30 millioner Rdr, kan Bankens ställning, långt ifrån att försvagas, i betydlig mån anses mera betryggad derigenom, att den i sin ego innehar statspapper af den beskaffenhet, att de hvilken stund som helst kunna förvandlas i metallisk valuta.
Jag, för min del, instämmer således fullkomligt i det förslag, i afseende å bankovinstens användande, K. M:t i sin nådiga Proposition framställt, och anhåller om bifall till Utsk:ts i detta hänseende gjorda tillstyrkande.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder endast yrkats bifall till Utsk:ts uti den förevarande punkten gjorda hemställan, men att Hr Ehrenhoff derjemte yrkat propos. å det förslag, att IL o. Ad. skulle besluta, att de 5 millioner Rdr
Rmt utaf det utländska statslånet, hvilka icke behöfdes till Statens jernvägsbyggnader, måtte användas för att förminska den del af RiksBankens sedelstock, eller omkring 30 millioner
Rdr nämnde mynt, som icke motsvaras af metallisk valuta; med anledning af hvilket sednare yrkande IL Exc. finge tillkännagifva, att då i den nu föredragne punkten fråga endast vore om ett framställdt förslag rörande Bankovinstens framtida användande, H.
Exc. ansåg sig ej i sammanhang dermed kunna framställa propos. å Hr Ehrenhoffs ofvanberörde särskildta yrkande, utan anmodade honom att, om han fortfarande ansåge sig dertill ega skäl, väcka samma förslag efter föredragning af den nästföljande punkten.
Den 22 Februari.
Härefter blef propos, å bifnII till Ut»k;ts -uti förevarande Rata punkt, gjorda hemställan framställd och med ja besvarad. 2:dra punkten.
Ehuru jag ipke har nå gon synnerlig utsigt, att, i afseende på det sätt för bankovinstens användande, jag föreslagit, vinna framgång, så anhåller jag dock att i korthet få utveckla de skäl, på hvilka jag stödjer min (ipfattning i detta hänseende.
Sedan nu, genom tre Stånds beslut, det blifvit afgjordt, att, i och för jernvägsarbetenas fortsättning ett utländskt Jån, ställdt j inhemskt mynt, skall, till ett belopp af 25 millioner Itdr, uptagas, och då, genom största delens af detta lån indragande, man väl kan antaga, att en ej obetydlig tillgång på vexlar kommer att beredas. så har jag föreställt mig, att det af mig framställda förslag till Bankovinstens användande kunde verkställas, titan att man derigenom behöfde befara, att någon ustrypning», genom rörelsekapitalets förminskning skulle komma att ega rum.
Om vi af dess?
25 millioner använda 9 millioner tili liqvid af återstoden å det i Hamburg 1858 kontraherade lånet å 1,2 millioner, samt 6 millior ner afräknas böra åtgå till upköp utrikes af jeruvägsmateriel, så återstå dock 10 millioner att indragas.