Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men jag anser lika väl att den ifrågavar. bevillningen icke bör utgå på ett så obilligt salt, alt den fattigaste klassen kommer proportionsvis alt betala aldramäst i form af bevillning efter l:a art:n, som utgår lika ulan afseende på någon förmögenhet.
Denna artikel är föreslagen att förhöjas likasom de öfriga artiklarne.
För min del anser jag alt särdeles under närvar, tidehvarf, det är af stor vigt att lagstiftaren med den yttersta noggranhet iakttager rättvisa emot de klasser som nu icke äga representationsrätt och som äfven svårligen utan våda för sjelfva samhällets bestånd skulle någonsin kunna erhålla en sådan rättighet.
Dä jag således anser principen vara högst oriktig och den summa, som genom tillämpning deraf kommer att inflyta dessutom blefve tämligen obetydlig, föreslår jag alt R. o. Ad. måtte utesluta all förhöjning efter l:a arlin.
Pä de af Frih.
Palmstjerna anförda skäl anser jag äfven att all fråga om förhöjning efter 3:dje artin må förfalla, isynnerhet som inkomsten deraf skulle blifva högst obetydlig.
Således skulle förhöjningen komma att utgå endast efter 2:dra artin.
Då vi nu sett att bevillningen efter 2:a artin under de förflutna åren sedan sista riksdag fullt uppgått till en och en half million ridr årligen, skulle de nu ifrågakomma 300,000 ridrne komma att utgöra ungefär ^del deraf, sä att en tillökning af 20 proc. i st. f. lö^idels proc. skulle komma att uttaxeras.
Det är denna förändring som jag tager mig friheten underställa Hr Gr. o. Landtm, samt H. R. o. Ad.
Jag ber likväl att dervid få nämna att den klass af medborgare, som jag tillhör, nemligen embetsmännens, är den som blefve mest lidande på ett sådant beslut, då de genom sättet att tillämpa närvar, bevillningsförordning nu betala den drygaste och obilligaste bevilln. efter 2:dra artin, oftast måhända i förhållande till verklig inkomst tiodubbel mot den stora näringsskaran.
Då detta för denna riksdag numera icke kan hjelpas, ligger icke något eget slags intresse uti detta mitt förslag, men genom antagande deraf skulle man blott visa att man ville iakttaga billighet och rättvisa emot de lägsta och fattigaste klasserne inom samhället hvilka sjelfve icke äga någon röst. vid beskattningens bestämmande.
Jag föreslår således att beslutet måtte få denna lydelse: ”Att å hvarje debetsedel utföras en femtedel eller 20 procent af summan utaf den bevillning, som förut i debetsedeln efter den 2:dra artin blifvit den skattskyldige påförd att bokföras.”
Hr Apollof, Carl Jakob:
Ehum jag i allmänhet under 186 De a 21 Juni f. ni. detta riksmöte och på detta rum arnat iakttaga den tystnad, sorn jag anser tillkomma den som första gången utöfvar det vigtiga representantkallet, och således i likhet med ungdom och annan oerfarenhet snarare är i behof att emottaga, än i tillfälle att lemna upplysningar och råd, anser jag mig dock icke för det närvar, kunna vidhålla denna föresats, helst jag såsom ledamot af sjelfva det Ufsk., hvars betänk, nu är föremål för öfverläggning, råkat alt vara af motsatt mening med de
Hrr som nu här yttrat sig.
Palmstjernas yttrande beträffar, vill jag visserligen icke motsätta mig den af honom föreslagna återremiss, sä vida den endast gäller ett förtydligande af ordalagen i Ulsk:s tillstyrkande; och om jag uppfattade Frihrns mening rätt, så var det endast ett förtydligande han åsyftade; sjelfva saken syntes han gilla.
Hvad åter angår Hr Rosenblads anförande, vill jag endast anmärka att den nu gällande bevilln.-förordningen antingen måste nu erkännas såsom rättvis eller ock beskyllas för orättvisa.
I sednare fallet torde Hr
Rosenblad bättre än jag känna utvägarne att vinna rättelse deruti.
Ar den åter rättvis, såsom Utsk. synes hafva förutsatt, så besvaras det öfriga af Hr Rosenblads anförande genom hänvisning till 5:te boken i Euclides.
Jag vill icke nu ingå uti den frågan huruvida en förhöjning af den 3:dje artms bevillning må vara rättvis eller icke; hvad som dock torde vara gifvet är att innan en sådan förhöjning af ltiy procent kan beslutas, måste frågan om denna artikels bibehållande såsom bevillningsgrund vara afgjord.
Denna fråga är dock ännu beroende på votering i förstärkt Slats Utsk. , hvartill R. o. Ad. om jag icke bedrager mig, för några da gar sedan godkände föreslagen voteringsproposition.
Det torde således icke gå an att nu godkänna förslaget om de 1(>§ procentens förhöjning å tredje artm utan måste dermed uppskjutas till dess denna artikel möjligen blir genom votering uti förstärkt StatsGtsk. fastställd såsom bevillningsgrund; om den föreslagna förhöjningen i tredje artm redan nu bifölles har man gått det förstärkta StatsUtsk:s beslut i förväg.
Jag anhåller derföre om återremiss af detta betänk.
Jag får äfven anhålla om återremiss af detta betänk, icke blott för att åstadkomma det förtydligande af förslaget Frih.
Palmstjerna här påyrkat, utan egentligen och hufvudsakligen med afseende på sjelfva det sätt hvarpå Utsk. föreslagit att den förhöjda bevillningen skulle utgå och hvaruti jag anser högst behötligt att ändring göres.
Det är der utinnan jag hufvudsakligen är af olika tankar med Utsk.
Jag bestrider likväl visserligen icke att, med den föreslagne bevillningens
Utgörande för innevar. år bör förfaras på sätt Utsk. föreslagit emedan annorlunda icke ske kan.
Det är således endast bevillningens utgående för de kommande åren som mina anmärkn:r gälla.
För innevar. är lät det sig nemi. icke göra att förfara annorlunda än att begagna den nu gällande bevillningsförordningen, enl. hvilken detta årets taxeringar redan äro verkställde och hvartill den nu fö - Den 21 Juni f. m 187 reslagne förhöjningen vore att betrakta såsom ett supplement eller tillägg.
Hvad åter vidkommer anskaffandet af de under de följande åren nödiga summorna i och för ifrägavar. ändamål, så förefaller det mig i högsta grad besynnerligt att BevillmsUtsk. derföre velat föreslå ett beskattningssätt, som faller sig tyngst på det skattdragande folket och emot hvilket det mesta knotet i landet skulle uppstå, och det fastän andra och vida lämpligare utvägar stodo Utsk. till buds.
Man vet mycket väl att den indirekta beskattningen på intet vis känns så tung, som den, hvilken utgår direkte.
Utsk. hade haft utväg för de kommande åren att på tullmedlen specielt härtill åt riksg:s-kont. anvisa det erforderliga beloppet af 300.000 r:dr.
Deremot kan, enl. mitt sätt att inse saken, ingalunda tillämpas den invändning Utsk. anfört såsom hinder häremot, eller att, sådana grunder för summans ärliga utgörande borde antagas som lemna osviklig säkerhet, att densamma kommer att till fulla beloppet utgå.
Den summa som ärligen ingär till Statsverket såsom allmän bevillning, utgör, enl. hvad Utsk. upplyst, i medeltal omkring 1.800,000 r:dr.
Den inkomst som af Tullmedlen beräknas och tillfaller Statsverket uppgår deremot till vida öfver 50 procent högre belopp än hvartill den allmänna bevillningen är beräknad ; en minskning uti den sistnämnde skulle således för Slatskassan vara mindre kännbar än en proportionlig större minskning i tullbevillningen.
Ingendera händelsen är dock rimligen alt befara, ehuru det visserligen med båda möjligen skulle kunna inträffa.
Om nu såsom jag föreslagit de ifrågavar.
300,000 r:dr anvisas att utgå af tullmedlen, skola säkerligen alla långifvare finna sig fullt försäkrade derom, att tillgäng till gäldens betalande skall finnas.
Det har dessutom här förut i Sverige och i alla länder samt i alla tider varit brukligt att såsom säkerhet för återbetalning af upptagne Statslån (äfven för sådana som till krigsrustningar erfordrats) gifva anvisning på tullmedlen.
Jag tror mig således äga fullgiltiga skäl till det påstående att det vore mycket mera tjenligt att använda denna utväg nu, isynnerhet som Statsverket utan all minskning i beräknad tullintrad skulle kunna utaf tullmedlen anslå den ifrägavar. summan.
I fråga åter huru detta belopp genom tullen utan nedsättning af den, utaf densamma, beräknade inkomst, skulle kunna åstadkommas får jag fästa uppmärksamheten derpå, att, de hufvudsakligaste och till högsta värde beloppet stigande importartiklarna äro öfverflödsvaror, nemi. de s. k. kolonialvarorna, och att dessa äro belagde i Sverige med vida lägre tull än i de flesta andra länder och hvartill de upptagas i tyska tullförbundets tariff.
Jag tror således att något hinder icke kan föiefinnas för en ökad tull derå, hvilken dock kunde inskränkas till en förhöjning af 4 r:st. på ff:det utaf råsocker samt för raffinad- och melis- eller toppsocker, sä att tullen derå blefve 6 sk. samt för caffe 5 sk. per É.
Det är visserligen sannt att frågan om tullen å den sistnämnde artikeln ännu icke är afgjord emedan PresteSt. beslutat ett högre belopp än de öfriga Stånden, men då dessa sednare äro ense om ett beslut torde man kunna taga för afgjordt att PresteSt:s åsigt kommer att förfalla.
Detta innefattar emellertid en tillräcklig anledn. för 188 Den 21 Juni f. m.
Utsk. att föreslå såsom en förhöjd tullafgift till betäckande af kostnaden för Krigsrustningarne en lämpelig tillökning uti tullen å berörde artiklar; om man derjemte förböjde tullen pä tobak med några runstycken per skålpund, så skall säkerligen den icke betydliga summa, som nu årligen erfordras till ifrågavar. ändamål, med all visshet erhållas och, utan minskning i den beräknade tullinkomsten, kunna anskaffas, utan att väcka ett större missnöje i landet, som jag befarar blifver händelsen om Utsk:s förslag antages.
Redan bar en ledamot af Utsk., som sjelf insett, lika med hvad hvar och en annan kan inse, att andra utvägar finnas än dem Bevilln.- Utsk.f föreslagit, af Utsk:s förslag tagit sig anledn. att i sin betänk, vidfogade reservation uttrycka den misstanka att afsigten vore att åstadkomma missbelåtenhet med det beviljade anslaget till krigsrustningar.
En ytterligare misstanka kunde möjligtvis framkastas, emedan det är ännu en annan omständighet som härvid förtjenar att tagas i betraktande, nemi. att, om ytterligare utgifter för krigsrustningar skulle oundgängeligen erfordras, skulle sinnesstämningen, genom den nu föreslagna åtgärdens vidtagande i oträngt mål, vara redan på förhand gjord afvog mot allt vidare skattebidrag; i hvilket fall möjligtvis ingenjfannan utväg återstode än att tillgripa den gamla orättrådiga och förderfliga, men beqväma åtgärden att skaffa sig penningar, genom att utan fond eller säkerhet, såsom år 1808 skedde, utkasta nya millioner af Bankosedlar, hvaraf myntets fällande värde och förstörandet af den med så stora svårigheter tillvägabragte realisationen blefve en ovilkorlig följd.
Dessa misstankar äro visserligen obefogade, men de kunna dock lätteligen uppkomma, då man ser att Utsk. föreslår utvägar, som onekligen inom landet skola väckt missnöje, hvilket kunnat undvikas om man i stället använde det indirekta beskattningssättet för så vidt som det, hvilket här är fallet, med säkerhet utgår.
Det commerceråd jag hört efter mig begära ordet får jag göra uppmärksam derpå, att kolonialvaror, utom det att tullen å dem är till beloppet lägre än hvad Tyska tullförbundets tariff upptager, de jemväl åtnjuta en ytterligare nedsättning derigenom att största delen af dessa varor importeras från sjelfva produktionsorten och då särskilt tullindring tillkomma.
Man hehöfver icke heller befara att någon större smuggling skulle åstadkommas genom den af mig föreslagna förhöjningen, dä den icke är af beskaffenhet att föranleda till Tiågon stor 'vinst genom smugglingen.
Jag får för den skull framställa begäran om återremiss, på det att, Bevilln.Utsk. må taga i öfvervägande ett annat sätt, än det.
Utsk. föreslagit, för tillvägabringande af ränta och kapitalafbetalningar, intill nästa riksdag, å de län som skola upptagas.
Hr von Troil, ”Sam.
Detjifrågavar. ämnet sönderfaller egentligen uti tvenne serskilta frågor nemi. först sättet att debitera och uttaxera den på innevar. år .
1848 belöpande andel i ränte- och amortissementssumman å det i och för krigsrustningarna upptagande lånet och sedermera sättet att uttaxera enahanda afgifter för påföljande åren.
Hvad den första frågan beträffar, tror jag att Utsk. icke kunnat annorlunda förfara än det gjort eller att Oen 21 Juni f. m. 189 i lika mon fördela denna afgift på samtlige de delar som utgöra den allmänna bevillningen, emedan den förra bevillningsförordningen ända till slutet af innevar. år fortfarande är gällande.
Likväl tror jag lika med Frih.
Palmstjerna ett förtydligande af redakt, vara af behofvet påkalladt och får jag derföre instämma uti hans begäran om återremiss.
I fråga äter om afgifterna för de kommande åren, har Hr Rosenblad, om jag icke orätt uppfattat hans yttrande, ansett att de enl. l:a art:n bevillningsskyldige skulle vara helt och hållet befriade från den ifrågavar. tillökningen hvilken ensamt skulle drabba bevillningen efter 2:a art:n på så sätt att bevilln:n efter denna artikel skulle med 2-0:del ärligen förhöjas.
Jag liar möjligen misstagit mig om hans mening, men så har jag uppfattat den.
Jag får då blott fästa uppmärksamheten på svårigheten att göra ett tillägg af :del utaf 12 sk. eller 6 sk.
Detta skulle visserligen medföra en oändlig bråkräkning och förorsaka stora svårigheter vid debiteringen och uttaxeringen.
För min del åter tror jag att den fördelning Utsk. föreslagit med '.idel utaf den nuvar. bevillningen är ganska lämplig såvida U. o.
Ad. ej skulle vilja i detta afseende gå längre än Utsk.
För min del måste jag nemi. öppet erkänna att jag i motsatts mot Hr Rosenblad tror alt Utsk. hade förfarit vida lämpligare, om Utsk. föreslagit att den personliga skyddsafgiften måtte förhöjas med t. ex. OjTsk. för man, och 3 sk. för qvinna.
Detta måtte väl inte kunna anses vara en för hög afgift för det personliga skydd hvar och en af samhället åtnjuter.
Om man påminner sig det fordna förhållandet med denna afgift, sä utgjorde den år 1812
En r:dr för man ochu24 sk. för qvinna.
Denna afgift nedsattes är 1823 för man till 44 sk. och för qvinna till 32 sk., hvilken afgift bibehölls ända lill år 1840, dä den ytterligare nedsattes nemi., för man till 24 sk. och för qvinna till 12 sk.
Såsom hvar man vet beslöt R.
St. vid sistlidne riksdag att hälften af denna afgift skulle helt och hållet upphöra att till Statsverket ingå.
Den personliga skyddsafgiften utgår,; således numera med endast 12 sk. för man och 6 sk. för qvinna.
Jag hemställer huruvida man icke lämpligen skulle kunna förhöja denna skyddsafgift sä att mannen betalte 18 och qvinnan 9 sk.
Denna förhöjning vore föga, om ens något kännbar; men genom en sådan beskattning skulle minst 150,000 r:dr kunna åstadkommas.
De öfriga 150,000 r:dr kunde då lätteligen läggas på bevillningen efter 2:dra artin.
Jag tror för min del att ett dylikt förfarande så mycket mindre innefattade orättvisa mot de fattige, som den personliga skyddsafgiften vid egendomar, der dylika personer finnas, vanligen betalas af husbonden sjelf och icke af den fattige statkarlen eller inhyseshjonet.
Denna afgift är dessutom så föga tryckande att detta sätt att afbörda hälften af den erforderliga summan vore den lättaste och enklaste utväg man kunde vidtaga Hr von Hohenhausen har med klandrande af de utaf Bevilln.Utsk, föreslå0- O na grunder, ansett att den erforderliga summan af 300,000 r:dr i stället borde anskaffas genom indirekt beskattning, hvarmed han hufvudsakligen menat förökade tullafgifter.
I det afseende ber jag blott att få fästa hans uppmärksamhet derpå, att under de nu i Den 21 Juni f. m.
Europa existerade politiska förhållanden, måste tullinkomsterna anses vara mindre pålitliga.
Dessutom måste jag tillstå att jag icke hör lill deras antal som tro att blott man på papperet höjer tullen, skall man i verkställigheten erhålla en större inkomst.
Jag tror förhållandet vara tvärtom.
För öfrigt skulle jag för min del ansett Bevilln.Ulsk. hafva förfarit ganska oförsigtigt om Bevilln.Utsk. icke föreslagit R.
St. att på fullt säkra beräkningsgrunder stödja sitt förslag örn sättet huru medlen till de ifrägavar. räntorne oell kapitalafbetalningarue skulle anskaffas.
Pä grund af hvad jag nu anfört får jag således anhålla om återremiss af förevar, betänk.
Jag befarar att den an märkn.
Palmstjerna gjort emot ordalydelsen, är af den beskaffenhet att återremiss icke gerna kan undvikas.
Dä den således förmodligen kommer att beviljas anser jag mig böra, enär jag i det hela gillar Utsk:s förslag, anföra mina tankar i ämnet till besvarande af de yttranden, som här i motsatt riktning ägt rum.
Man säger alt Utsk. i så måtto förfarit rätt som det, lör inevar. år, för hvilket taxering redan ägt rum, föreslår en förhöjning till -Jfidel af den hittills varande allmänna bevillningen, hvarigenom den erforderliga summan skulle för innevar. år erhållas.
För de följande åren har man deremot ansett en annan utväg böra vidtagas.
Men om något är rätt för år 1848 så måste det väl vara likaså för de nästkommande åren.
Jag kan åtminstone icke inse skälen till ett annat förhållande.
Måhända säger man det är rätt för 1848, endast af nödtvång emedan man ej medhinner att föreslå något bättre.
Säger man sä, eller uttalar man att den tillökade bevillningen är orättvis emedan hon ej faller lika på alla, sä har man ju erkänt att allmänna bevillningen är till sina grunder obillig och orättvis.
Om så förhåller sig, hvarföre har icke Bevilln.Utsk. vid denna riksdag föreslagit ändring i grunderna?
Tvärtom har Utsk. tillstyrkt R.
St. att vidblifva deni och de hafva i allmänhet blifvit af RiksStm godkände, ehuru några detailler ännu återstå, rörande hvilka omröstning skall äga rum, dä de gamla troligen bibehål las.
Huru kunde Utskottet, under sådana omständigheter, göra annat, än hvad med tillökningen gjorts?
Jag är visserligen icke af den meningen, att de nu gällande bevillningsgrunderna motsvara hvad rättvisan kräfver, men vill man bibehålla dem för |:delar så må man väl låta dem gälla, äfven för den sista sjettedelen.
Om bevillningen är, i det hela origtigt fördelad: så bör väl den ökade orättvisa, som uppkommer genom tillägget, föranleda R.
St. att en annan gång vara billigare och mottaga rättelser i det hela.
Då skall det missnöje hvarom Hr von Hohenhausen talat, hafva nytta med sig.
Jag anser Bevilln.Utsk. således hafva handlat ganska konseqvent, och jag kan icke fatta hvilken skälig anledn. man äger att göra detsamma förebråelser.
Man säger att penningarna böra anskaffas pä ett sätt som faller mindre i ögonen än den allmänna bevillningen; eller som alls icke synes på debetsedeln, hvarigenom ingen skulle märka att han är härdare beskattad än förut.
För min del har jag visserligen ingenting emot att en större beskattning ut - Deli 2 1 Juni f. m. 191 går på det sältet, äfven om den skulle emot min afsigt, smygas pä de skattdragande så att penningar lättare erhölles.
Men Hr von Troil har redan uttalat en tanke1 hvarpå jag anhåller att ytterligare fä fästa uppmärksamheten, nemi. att en bevillning, sådan som denna, afsedd att betala rikets gäld, bör vara fotad på så säkra grunder, att en hvar som lånar åt
Staten tillförlitligen kan påräkna att pä utsatt tid fä sina penningar igen till kapital och ränta.
Endast derigenom kan man vara förvissad örn, att Statens kredit vidmakthälles.
Endast genom den allmänna bevillningens förhöjning, kan man såsom Hr von Troil redan anmärkt, vara säker om att de erforderlige medlen verkligen ingå.
Om man t. ex. skulle vilja lägga förhöjningen pä bränvinsskatten, är man då förvissad att allmogen fortfar att bränna med de mindre pannorna?
Snarare torde motsatsen inträffa.
Skola då de stora pannorna ensamt utgöra skatten, så blir inkomsten troligen mindre än man påräknat.
Man har ju under flere föregående riksdagar haft tillfälle förnimma alt sä skedt, hvarföre skulle det icke fortfarande inträffa?
Vidare har man ifrågaställt att lägga den ökade bevillniugen på tullen.
Men kan man vara säker om att frihandelssystemet icke gör sig gällande vid de förestående omröstningarne i förstärkta StatsUtsk.
Om så sker, bliv följden deraf, enligt min tanka, en nedsatt tullinkomst.
Skulle det äler förhålla sig sä sorn frihandelssystemets anhängare påstå, eller att en högre tullafgift leder till en minskad tullinkomst, så åro vi ej heller hjelpta med den förhöjning i tullen på kaffe och socker som Hr von Hohenhausen föreslagit.
Hvart man vänder sig, så mötes man af tvifvel om rätta behållningen af tullafgifterna, antingen de sättas höga eller låga.
Dessutom hafva vi ju redan sett att R. o. Ad. vägrat höja afgiften på kaffe.
De öfriga Stånden eller det förstärkta StatsUtsk. när frågan kommer dit. gör kanske likaledes.
Det vore då förgäfves att vilja begagna den utvägen.
Emedlertid får man icke, på så osäkra grunder uppgöra en beskattning till ifrågavar. ändamål.
Jag tror följaktligen att äfven om R. o. Ad. finnér för godt återremittera delta betänk., kan Bevilln.Utsk., när R.
St. redan sagt alt tillgängen skall anskaffas genom bevillning, icke föreslå något annat sätt, än det Utsk. redan uppgifvit.
Slutligen förekommer frågan huruvida man vid den tillökta bevillningens fördelning bordt gå tillväga på annat sätt än Utsk. gjort.
Utsk. har helt enkelt föreslagit att allmänna bevillningen, som för närvar, utgår med 1,800,000 r:dr, skall till gäldande af krigsrustningskostnaderna, förhöjas med -(t:del pä alla artiklarna.
Hr Rosenblad har deremot föreslagit att bevillningen efter l:a art:n icke skulle inbegripas under förhöjningen.
Men förut har han sagt, ali afgiften, enligt 2:a art:n, pä embets- och tjenstemäns-löner vore den obiliigaste af alla.
Således skola enligt hans tanka de obilligaste afgifterna förhöjas, men de billigare efter l:a art:n, skulle slippa förhöjningen.
Hvar är sammanhanget uti ett sådant tal?
Endast för det fallet att bevillningen efter l:a art:n förhöjdes utöfver den proportion som drabbar de öfriga, kunde de fattigare klasserna, för hvilka Hr Rosenblad talat, hafva fog till klagan.
Det är 192 Den 21 Juni f. m. visserligen sannt, på sålt Hr von Troil sagt, alt de fattiges afgifter enl.
l:a art:n vanligen betalas af deras husbönder, men det finnes dock åtskilliga ibland dem som sjelfva betala för sig.
Jag ekänner lika med Frih. Palmstjerna, att man rätteligen icke borde förhöja afgiften efter den 3:dje art:n, enär, efter min öfvertygelse ingen bevillning enligt densamma borde finnas.
Men då R, St. vid flere föregående riksdagar samt flere af RiksSt:n vid den innevar. förklarat att denna artikel skall finnas och det är att förmoda, det förstärkta StatsUtsk. skall säga detsamma, sä kan jag icke inse annat än att följdrigtigheten fordrar del förhöjning äfven på denna artikel sker.
Inkomsten blifver pä sätt Frih.
Palmstjerna nämnt, visserligen ganska ringa, men, går förhöjningen i lika på alla artiklarna så har ingen att klaga öfver.
Hr von Hohenhausen har sagt, att Bankens säkerhet för framtiden kunde äfventyras om R.
St. stadgade alt den nu ifrågakomne krigsgärden skulle genom allmän bevillning utgöras, emedan en sådan-, åtgärd skulle göra alla vidare krigsgärder så förhatliga alt man vid en kommande riksdag ej finge något annat än Bankens medel till deras bekostande, såsom tillförene skett.
Jag tror deremot att antingen ifrågavar. afgifter läggas pä tull eller allmän bevillning eller hvad annat som hälst: sä hitta R.
St. likaväl vägen till Banken, i händelse de vilja begagna honom.
Detta synes redan af de Betänk, åtföljande reservationerna, ty oaktadt R.
St. redan förklarade att rustningskostnaden skall utgå genom bevillning, har en reservant likväl pekat på banken.
Då beviljandet af de 2,000,000 r:dr här förhandlades yttrade jag min farhåga att det en gång kunde komma Bankens tur att få betala hvad som erfordrades.
Min frugtan är visserligen icke undanröjd derföre att man nu vänder sig ät andra håll, men emedlertid får man vara sä rättvis, och gå sä försigtigt tillväga som möjligt.
Dessa äro skälen hvarföre jag anser Utsk. hafva rätteligen förfarit.
Oaktadt della mitt försvar för Utsk:s åtgärd motsätter jag mig ingalunda återremiss enär ordalagen i Utsk:s förslag äro sådane att de kunde leda till misstag och dä Hr Gr. o. Landtm, förklarat sig icke kunna tillåta förändringar af ord, hvilka möjligen kunde innefatta ändring i sak.
Jag är dock öfvertygad derom att Bevilln.- Utsk. aldrig menat annat än allmän bevillning, ehuru den, som uppsatt dess betänk, icke fästat tillbörlig vigt vid ordalagen.
Då, enl. R. St:s beslut, Bevilln.