Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bade alls ingen — man vore utsatt för sina grannars misstag, afund m. m. och icke blott för deras, utan för alla andras inom riket; emedan felén i taxeringen på hvarje ort verkade pä bidragens storlek i de öfriga, för att sammanbringa den erforderliga bevillningssumman.
Iluru skall man förhålla sig vid laudtmäteriförrältningar, der jord utskiftas efter hemmantalet, om denna måttstock icke funnes, eller när skulle ett skifte slutas, om landtmätaren borde för hvarje år, som det varade, förändra jordstyckenas storlek efter taxeringeus ombyllighct?
— Likaväl kunde man afskaffa almanachan och återtaga ruustafven till mätare af lid, som man borltoge hemmantalet, för alt rälta ägovidd, utskylder och valrätt efter årlig taxering.
Skall denna motion remitteras efter sitt innehåll, så borde sådant, efter min förmening, ske både till Coust.-, Stals-, Bevilln.- samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:n; men jag öfverlemnar till Hr Gr. o. Landtnäs egen urskillning att försända henne dit, hvarest hon något sä när må kunna behandlas.
Jemte det jag hufvudsakligen förenar mig i Hr v. Hartmansdorffs yttrande, ber jag, att man mätte fästa uppmärksamheten på de svårigheter, som skulle för räntegifvare uppkomma, om man betoge dem den rättighet de hittills åtnjutit, ali antingen leverera de produeter de sjelfve åstadkomma, eller dessas värde, i penningar lill vederbörande indelningshafvare, under föreskrifua villkor.
Skulle det nu åläg - m
Den 10 Augusti. gas de Torre att förvandla produeterna till penningar, hvilket oftast icke kunde låta sig göra utan stora svårigheter och hvilket måhända stundom vore omöjligt; så kunde en hel provins
Lii alldeles uttömd på mynt och de skattdragande tillskyndas stor skada.
Hr vou Hartmansdorff har så fullständigt utvecklat denna fråga, att jag ej har något vidare att tillägga, helst jag förmodar alt på denna motion ingen verkställighet följer, eller att den skall medföra all den rubbning, som densamma synes åsyfta; men jag ber att man ville besinna, huru del skulle komma alt lyckas i händelse indelningshafvarne nödgades att uppbära penningar i stället för räntepersedlarne, om än det nuvar. värdet å desamma togs till rättesnöre vid beräkningen.
Må man erinra sig, att när Carl XI inrättade indelningsverket, erhöll en Capitaine t. ex. 30 t: r kronotionde i lön sig t i I Is lagen.
Den tiden beräknades tunnan, om jag rätt minnes, till 1 daler s. m.
Efter beräkning af 6 daler pä en riksdaler silfver, skulle han således få 5 r:dr silfver i stället för 30 t:r spanmål.
Detta belopp af 5 r:dr efter nuvar. myntfot utgör 20 r:dr r:gs-scdlar, Jag tror, att det skulle vara en stor förlust för armeen alt efter en sådan beräkningsgrund utfå sin aflöning, och ber, att det Utsk., som skall behandla denna motion, mätte fästa synnerlig uppmärksamhet på de mänga olämpligheter, som förete sig i densamma.
Ilr af Sillen, Lars Ga hr. och II r af Tuneld, Carl Erik, anhöllo, att detta mål mätte få ytterligare hvila på hordet.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, fästade uppmärksamheten derpå, alt denna fråga redan varit bordlagd, oell således nu äler icke finge bordläggas.
I likhet med hvad Hr Gr. o. Landtm, redan förklarat, är det otvifvelaktig! enligt med grundlagen, att motionen i dag remitteras.
För min del hade visserligen äfven jag ernat framställa några anmärkn:r emot densamma; men vill ej för dess ytterligare bordläggning åberopa ett stadgande, som endast rörer ifrån Utsk. inkomna betänk:n, utan ber jag att i nästa plenum fä afgifva några anmärku:r, beroende del på R. o. Ad. att remittera dem eller icke.
Som ett bevis på huru vådligt det skulle vara att låta alla statsinkomsterna bero endast af bevillning, och huru olika tryckande den kunde blifva, vill jag nämna, att t. ex. i provinsen Skäne de större Grosshandlarne skatta för en inkomst af 1000 eller 1200 rulr och kanhända någon enda för 2 eller 3000 r:dr, då deremot här i Stockholm personer af denna dass blifva för en dylik rörelse uppskattade kanhända efter 10,000 r:dr.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, härefter, i anledn. af Hr von Hartinansdorfls yttrande, ali förevarande motion tillhörde
De ii 10 Augusti. 135 flore Utsk:s behandling, erinrat, alt om frågan remitterades till ett Ulsk., detsamma ägde alt, jemlikt. 43 g. Riksd.Ord., sammanträda med andra Utsk., om sä erfordrades; anmäldes att ordet blifvit begärdl af Hr von Troil, Emil, som anförde:
I likhet med alla de talare jag här hört yttra sig, anser jag motionen, i sin helhet tagen, ej förtjena bifall; men då de grunder, hvarpå jag stödjer denna min mening, äro sk i Ija k t ige fran deni som blifvit anförda, anhåller jag att i korthet fä framställa dem.
Jag delar ej de farhågor, sorn den förste talaren yttrat om förslagets vådor för det lagliga beståndet af vår samhällsinrältning.
Det må vara att Kronans inkomster eller prestcskapcts privilegier derigenom rubbas; men är saken nyttig, sä bör man söka att komma dit på de lagliga vägar, som förefinnas.
Till €onst.Ulsk:s behandling kan denna fråga ingalunda höra, derföre alt Konungens stadfästelse å det beslut Ständerna kunna fatta \ore erforderligt.
I sådant fall skulle hvarje förslag till ändring af civil- oell crimiual-lag tillhöra nämnde Ulsk.; ty man vet alt Ständerna ieke äga att ensamme deröfver besluta, leke eller kan jag dela den farhåga, sorn talaren yttrat för penningeväseudels bestånd i vårt land.
Jag anser detta vara grundadt pä den allmänna upplysning och de redigare begrepp af förhållandena, sorn nationen numera äger, oell jag kan ej öfverlygas, alt någon farhåga derföre kan uppkomma genom framställande af ett och annat förfluget förslag.
Sådana framkomma i alla länder och behandlas som sig bör.
Vöre förslaget nyttigt, så borde det understödjas; mendet är just denna nytta af förslaget i sin helhet, som jag bestrider.
Ingen vinst kail genom detsamma för Slaten såsom bolag betraktad uppkomma, icke eller någon tillökning i nationalförmögenheten.
Det är i denna sista punkt, som en villfarelse måhända ulbredt sig.
Det är redan mera än ett tiotal af år sedan en berömd författare dlgaf ett arbete, deruti han föreslog upphäfvande af alla grundskatter, flan beräknade, att jorden genom grundräntornas upphäfvande skulle fä ett i samma män ökadt värde, sorn denna räntas capital, och han slöt deraf, alt hela nationell skulle blifva lika mycket rikare; men han glömde, alt om en del blifver rikare, sä blifver en annan del fattigare.
Grundskatterna gå visserligen ej till ulländningeii; de gå till en gemensam cassa, i hvilken hvar och en Svensk man är delägare.
Bortskänker denna cassa sin lagliga egendom, så är det obestridligt, att de medborgare, som erhålla dessa gåfvor, blifva rikare, men statscassan, i hvilken hvarje statsborgare är delägare, blifver i samma män fattigare, och nya allmänna tillskott blifva nödvändiga, eller ock förhindras sådaue skaltenedsätlningar, som skulle hafva kommit alla till godo.
Fördelarne af skaltenedsättning lärer ej bestridas.
A andra sidan är lika ovedersägligt, att Staten icke kan utan skatter uppfylla 136
Den 10 Augusti. sitt ändamål.
Frågan är således att bestämma skatterna så, att de icke utgöra mer än hvad som erfordras För
Statens behof samt för dess innebyggares välfärd och bildning: högre böra de aldrig blifva.
Aro de större, må de då minskas, och må denna minskning så tillvägabringas, att den kommer alla till nytta.
Skulle åter verkliga behof fördra större skatter, dä må de ökas; men här är alldeles icke fråga om alt hvarken öka eller minska skatterna, utan blott alt öfverflyttade skatter, som erläggas af en class medborgare, på en annan.
Man vill då utbyta grundskatten, som egentligen icke är annat än en lauta, som tillhör
Slaten genom det mest obestridda af alla laga fång: genom urminnes häfd.
Man må väl säga, att den ursprungligen uppkommit genom bevillning: detta låter visserligen till en del bevisa sig; och kunde man lillrättaflnna den sannskyldigc rnttsinncbafvaren för honom, som för flere århundraden orättvist betungades, så borde ersättning gifvas; ty rättvisa är hvad som framför allt annat mäste sökas.
Men det har sä ofta blifvit ulredt, alt de som nu äga den beskattade joi den, förvärfva! den i det skick den nu belinnes, genom arf, köp, byte eller på annat sätt för nedsatt pris.
Det vore således icke fråga om annat än att skänka dem måhända hälften af den köpeskilling, sorn de i annat fall skulle hafva erlagt för den obeskattade jorden.
Det är väl sant, att motionären säger sig icke vilja skänka, utan sälja dea; men denna förhandling synes mig vara af besynnerlig art.
Först capitaliseras, genom multiplication af 16, den nuvar. grundskatten, beräknad till 6^ proc. af det inneslående capitalet.
Sedermera lånar
Slaten detta capital tillbaka till den skattdragande mot 4 proc. ränta och låter honom betala 6 proc., hvaraf 2 amortera capitalet inom 28 år.
Det är besynnerligt, att man tagit olika måttstock lill beräkningsgrund vid köp och utlåning, i synnerhet dä båda skola ske på samma gång.
Toge man medeltalet, eller 5 proc., hvilket måhända vöre billigast, så kom l:o capitalet att ökas med 25 proc. och 2:o amorteringen, som endast löper med 1 proc., att utsträcka sig under en vida längre tid.
Hvilken räntefot sorn nu må vara den rätta, sä mäste den dock oförändrad i båda fallen begagnas.
Hela den föreslagna operationen består deruti, att låta räntan nedsatt med 4 proc. fortfara i 28 år, hvarefter alltsammans eftcrskänkes.
Dä jag således måste afstyrka förslaget i sin helhet, anser jag dock vissa delar deraf vara af en sä obestridlig nytta, alt jag önskade de mätte kunna bringas lill verkställighet.
Deribland är hufvudsakligen alla räntors bringande lill en permanent penningeränta.
Man må visserligen säga, att det för den skattdragande är svårt att anskalfa penningar, synnerligen under kriser, sådane som den nuvar.; men då bonden har varor att sälja, kan lian alltid skalfa penningar, om han ock nödgas försälja ett större qvantum, derföre alt penningebristeu nedtryckt priserna.
Vida svårare äro de förhållanden, som en å två gånger inom hvarje årtionde framkallas af missväxterna, då bonden har intet
Den 10 Augusti. 137 intet att sälja och inga natura-persedlar att erbjuda, utan nödgas erlägga grundskatten i penningar, och detta till fördubbladt belopp mot vanliga år.
Dessa äro de kriser, som för landtmannen äro mest känbara, och hvilkas verkan skulle i betydlig mån inskränkas genom grundskattens bringande till ständig penningeränta; och jag tror ej, att denna förändring länge kan uteblifva.
Ett annat missförhåilande äger rum emellan de räntegifvare, som till Staten få afbörda sina bidrag, och dem, som blifvit anslagne till aflöning för civil-, militär- och ccclesiastik-staterne.
Det är ej genom urminnes häfd, som denna skillnad uppkommit, och likväl är den ena delen af desse medborgare 20 eller 40 procent mera betungad än de andra.
Den enklaste billighet fordrar en förändring häri; men dervid måste man icke tillvägagä alldeles så enkelt, sorn motionären föreslagit.
— Då det är erkändt, att de som betala sina räntor till dessa verk och corpser betala mer än andra, sä lärer väl också medgifvas, att desse corpser och verk erhålla en större inkomst, än Staten af samma räntor skulle uppbära.
Innan en förändring kan äga rum fordras derföre, att man undersöker hvad dessa corpser och verk åtnjuta i contant inkomst af de indelta räntor, som blifvit dem tilldelade, samt att tjcnstemännen erhålla ersättning, hvilken af Statsverket bör utgå för den verkliga nedsättning, som genom förändringen uppkommit.
Man torde kunna säga, att dessa löneanslag äro för stora; det må vara möjligt, men det är en fråga om lönenedsättning, hvilken såsom hvarje annan lönefråga kan inom Ståndet väckas, men som ej bör sammanblandas med den om skatteutbyte.
Det vore att understucket insmyga en temligen allmän lönenedsättning uti en fråga, som dermed icke har direct gemenskap.
Man har förebrått motiouärcn, att han velat afskaffa indelningsverket.
Jag för min del hyser visserligen den mening, att bibehållandet af indelt trupp är för Sverige nödvändigt; men motionären har icke velat upphäfva, utan har blott velat modifiera detta förhållande.
Jag tror dock, att han deruti icke varit rätt lycklig.
Han har velat bibehålla karlens aflöning af roten, men deremot har han sagt, att karlens lega kan lika väl betalas af Staten som af roten.
Jag förmodar, att den värde motionären, som haft befattning med många andra ämnen, icke har gjort sig reda för, hvilken hufvudsaklig rubbning af indelningsverket, som deraf skulle uppkomma.
Skulle karlen anskaffas af annan än rotehållaren, blefve det förmodligen genom passevolanee-eontract.
Hoten finge en karl, som den möjligen ej godkände, att hysa och underhålla, och ständiga tvister skulle uppstå.
Dessutom äger indelta armeens rekryteringssätt en fördel framför alla andra, som ske genom lega, hvilken är af den vigt, alt den ej ulan största betänklighet bör uppofTras.
Denna fördel ligger deruti, att karlen skall anskaffas af personer, som icke äga det ringaste att skaffa med controllerne öfver karlens befintlighet 1 H. 18 138 Den 10 Augusti. och framtida duglighet.
Det är icke alldeles okändt, huru för hällandet understundom varit, der passevolance-contracter för värfning voro upprättade.
Jag tror, att vid de få värfvade regementen vi äga, något sådant icke kan komma i fråga; men det är ett särskildt förhållande, som, om saken utsträcktes öfver licia landet, måhända icke öfverallt med visshet stod att påräkna.
Det är icke obekant, att i äldre tider decorpser, som hort vara fulltaliga och såsom sådana uppgåfvos, i sjelfva verket ej voro det, och att sådant ännu ganska nyligen ägt rum inom andra armeer.
Det kan icke eller bestridas, att om samma person, som är den enda, hvilken fullt kan känna karlens duglighet och användbarhet, tillika är den som förlorar genom hans afgång, emedan han måste genom utgifter anskaffa en annan, sä uppstår möjligen en frestelse att låta karlen qvarstå längre i tjenst, än sant militäriska åsigter skulle medgifva.
Sådant kan vid indelt trupp icke ifrågakomma.
Det är befälet, som har uppsigten öfver karlen, som känner honom och som, då han befinnes oduglig, hos Generalmönsterherreu anmäler honom till afgång.
Det är befälet, som tillser att alla rolarne äro completta.
De handla dervid af intresse för sitt yrke och skulle, om de liito leda sig af andra orsaker, intet vinna, dä det är rolhehållarne som skola anskaffa ersättning.
En särskild fördel har detta rekryteringssätt för ett land som Sverige, med en stående här, otillräcklig alt vid allvarsamt krig försvara landet; hvarföre beväringsmanskap mäste lill större eller mindre del dermed sammanblandas.
Den ligger i den bekantskap och det vänskapliga förhållande, som det befrämjar imellan allmogen och soldaten; och viglen af delta förhållande, då beväring och gammal stam sammanslås, tror jag svårligen kunna förbises.
Vidare har motionären föreslagit för cavalleriet, vill jag påminna mig, att hästarne skulle fodras och skötas af rusthållarne, men skos af Staten.
Denna sak är visserligen en detaljfråga, men jag tror att den i verkställigheten skulle möta nå gon svårighet, då Staten skulle skicka sin hofslagare i rusthällarens stall, hvarje gång en sko lossnade.
Vidare har han föreslagit, att beklädnaden skulle öfvertagas af Staten: deremot finner jag för min del ingen annan svårighet att invända, än måhända, att tillgångar för det närvarande icke finnas; men dä Statens medel medgifva någon lindring i skatterna i allmänhet, och deribland äfven för rotehållarne, så tror jag, att beklädnaden är hvad som härnäst kan komma i fråga, ja måhända det enda, som från rotehållarne vidare kan på Staten öfverflyttas.
Verkställigheten häraf klefve mycket lätt: beklädnaden ombesörjes af Direclioner med tillgångar, som till hälften hvardera tillskjutas af Staten och rotehållarne; hela förändringen klefve alltså, att den förre komine att lemna hela beloppet.
Motionären, som varit temligen genomgripande i sitt reformförslag, har likväl velat bibehålla presterskapets aflöningssätt, och han har styrkt det med ord, som jag medgifver äro Den 10 A ugusti.
139 allt för vackra, men som jag mäste bekänna, jag icke kan forsla.
Jag kan omöjligen finna, att religionen hos folket hvilar derpå, att religionslärarne skola direct ur folkets fickor uppbära sin aflöning.
Jag tror, alt ett stort steg framåt i detta afseende skulle vara vunnet, om all materiel beröring emellan lärare oell åhörare afskaifades, så att de förre lill sin församling icke stodo i annat förhållande, än det andliga.
Jag tror, att behofvet deraf äfven förr eller sednare skall göra sig gällande hos religionslärarne sjelfva.
Vi se redan, att åtskilliga prester och clt stort antal skollärare — och är väl barnalärarens kall mindre samvetsöm!, än prestens? — vi se, att flere af desse aflönas af Staten, och jag har aldrig hört någon yttra, att de derigenom fått sämre åsigter om sitt vigtiga kall.
Jag slutar med att bedja det Utsk., till hvilket detta memorial b lifver remitteradt, noga öfverväga, om någon vinst för samhället kan åstadkommas genom förslagets antagande, och om de nya eller ökade skatter, som måste utgå så vida grundskatten afskaffas, äro af mindre förderflig natur — tv i viss grad är all beskattning förderflig.
— Det är hufvudsakligen tullen, hvarpå motionären pekar.
Tullen tror jag vara en af de mest skadliga beskattningar som finnas: den är nödvändig, ty behofvet kan på annat sätt icke fyllas, men den har, utom olägenheten att ulan jemförelse vara dyrare än någon annan skatt att uppbära, ännu en annan vida skadligare, nemi. den att i hög grad väcka demoralisation hos gränsboarne.
Detta anförande hade blifvit afbrutet, derigenom att Statsrådet m. m.
Ilr 0. J. Fåhraeus ankom och å K.
M-.s höga vägnar allemnade 8 Dess nåd. propos:r och 1 Dess nåd. skrifvelse lill 11.
Hr Westerstrands motion, jemte de i aniedn. deraf gjorde anmärkn:r, remitterades till StatsUtsk.
Upplästes och remitterades till StatsUtsk.: l:o K. M:s denna dag ankomna nåd. propos. af d. 2 dennes ang:de sättet för återbetalningen af län, beviljade utaf allmänna medel till understöd för valtenaftappningar, eller andra förberedande åtgärder för större odlingsföretag. 2:o K.
M:s denna dag ankomna nåd. propos. af d. 2 dennes, ang-.de nedsättning i räntan för nya ulldiscontens hos Riksg.- cont. ägande erediliv, samt en del af nämnde credilivs begagnande till manufacturdiscontfondens förstärkning. 3:o K. M:s denna dag ankomna nåd. propos, af d. 25 sist!.
Juli, rörde anslag ä allmänna indragningsstaten lill fyllnad i pensioner fiir dem af K.
M:s flottas befäl och underbefäl samt öfriga corpser, hvilka äro delägare i arme'Cns pensionseassa. 4:o K. M:s denna dag ankomna nåd. skrifvelse af d. 5 dennes, ang:de åtskillige kyrkoherdars und. ansökningar om löneförbättring af indragen behaglig tids förläningsspanmäl.
5:o K, M:s denna dag ankomna nåd. propos. af d. 5 dennes, 140
Den 10 Augusti. ang:dc upplåtande af en under KammarCoIF. disposition varande jordrymd lill byggnadsplats för nya observatoriibyggnaden i Upsala. 6:0 K.
M;s denna dag ankomna nåd. propos. af d. 6 dennes, ang:de ett lån af allmänna medel för uppförande af en gymnaslikbyggnad för lärdomsskola» i Malmö.
Upplästes och begärdes på bordet: l:o K.
M:s denna dag ankomna nåd. propos. af d. 5 dennes., ang:de bestämmande af vissa villkor för vinnande af dispositions- och jordäganderätt till de s. k. kyrkohemmanen i Halland. 2:o K.
M:s denna dag ankomna nåd. propos. af d. 6 dennes, ang:de befrielse för Lolla, Gamleby och Törnesfalla församlingar i Linköpings stift och Calmare län från utgörande af socknegängsspanmål eller s. k. skolmästareskäppa till rector och collega schola: i Westervik.
Upplästes och remitterades till Bevilln.Utsk. K.
M:s denna dag ankomna nåd. propos. af d. 0 dennes, ang:de den vid sistförflutne riksdag bestämda s. k. kurhusalgifleus vidare fortfarande och användande.
Hr von Hohenhausen, Michael Silvius, uppläste följande:
Då jag hyser den öfvertygelse, att den genom sista realisationen vunna myntbestämningen icke i längden pålitligen kan upprätthållas genom de åtgärder, som R.
St. kunna och vilja vidtaga uti styrelsen och genom förvaltningen af sin barik, då dessa åtgärder tillika skola lämpas, om ej helt och hållet underordnas ett annat syftemål, nemi. att, genom utlåning af bankens sedlar, i alla riktningar underhålla det allmänna rörelsecapitalet i landet till den storlek, som R.
St. vid hvarje särskild riksdag, ännu efter den skedda realisationen, pläga pröfva att vara för den allmänna rörelsen erfordelig — huruvida delta är förenligt med en rationel bancostyrelse vidrör jag icke här —; så finner jag mig förbunden påyrka, att R.
St. mätte vidtaga kraftiga åtgärder på den väg, som säkrast leder till målet, och som i min ianka är den enda vi äga, att genom samma medel upprätthålla så väl myntvärdet som rörelsecapitalet; jag menar en med klokhet verkställd, af behofvet högligen påkallad inskränkning uti bruket af utländska varor.
Realisationens bestånd, i förening med upprätthållandet af eli någorlunda ymnigt rörelsecapilal för landels inre marknad, kau icke vinnas förutan att en del af de i den yttre marknaden gående vexlar komma riket till faveur, hvarigenom deras valuta mäste indragas uti silfver, för att här myntas eller i banken utbytas mot dess sedlar och sålunda i naturlig väg öka bankens silfverfond och rörelsecapitalet.
Man behöfver visserligen icke bekymra sig derom, oaktadt att Sala grufva ej gif - Den 10 Augusti, 141 ver stor afkastning, att varan silfver icke skulle inkomma i riket i erforderlig mängd i jemförelse med andra importvaror, i den mån behofvet och förmågan att silfver köpa till varuJorbrukning förefinnes; men icke inkommer silfver, för att förvandladt i mynt ingå i rörelsecaprtalet, med mindre än att den utländska handeln inbringar silfret från utlandet såsom ett ofrivilligt öfverskott utaf rikets varuexport, utöfver värdet af dess importer i andra varor än detta silfver.
Det är alltså ej endast ifrån BancoUtsk., utan hufvudsakligen af Bevilln.Utsk., som II.
St. kunna förvänta förslag till de kraftigaste och för ändamålet mest tillfyllestgörande åtgärder lill rörefseeapitalets upprätthållande.
Förutan en allmän inskränkning i förbrukningen af umbärliga utländska varor, är det en ren omöjlighet, under en i flera år fortfarande ofördelaktig handelsställning, synnerligen oro derunder denna förvärrades genom en svår missväxt, att med bankens nu ägande silfverförråd och medel att det föröka, bibehålla sedelstocken oförminskad och ändock upprätthålla realisationen.
På grund af hvad jag haft äran andraga, hemställer jag till R.
St:s Bevilln:Utsk., att det måtte taga saken i allvarligt öfvervägande, och med afseende på densamma föreslå R.
St. en lämplig förhöjning i tullen å de stora consumtionsartiklarne socker, caffe, tobak, spriter, såsom rumm, arrak, m. fl. samt viner, och derjemte förelägga R.
St., genom utdrag från tullspccialcrnc för de scdnaste 10 åren, en uppgift på den, efter mitt förmenande, stigande importen å de flesta af dessa artiklar.
Likaledes önskar jag, att Utsk. måtte föreslå upphörande af creditupplag eller anstånd med tullens erläggande, hvilket i så hög grad uppmuntrar importen för alla artiklar, hvilka icke äro nödvändighetsvaror eller utgöra rudimaterier till våra fabriker; samt slutligen, att med tullförhöjning äfven belägga, der det sig lämpligen göra låter, manufacturvaror och synnerligast deribland all den utländska lux och flärd, hvarmed landet öfversvämmas, dessa leksaker för stora barn, genom hvilkas consumtion intet nytt värde i landet kan uppslå.
Den stora förmån vi nu i riket under en längre tid åtnjutit af ett stadgadt myntvärde, undfaller mängden.
Det förhåller sig alldeles så med denna förmän som med helsan ; de flesta tänka ej på dess värde, förrän de förlorat den.
Jag vill icke ingå i någon discussion med den värde motionären ang:de de statsekonomiska principer, han i sitt anförande framställt såsom nyttiga för det allmänna, emedan jag tror, alt dessa principer ändock komma att blifva tillräckligt afhandlade, både inom bevilln.Utsk. och när betänk, om tulltaxan inkommer i RiksSt:n.
Men jag kan icke undgå att göra en anmärkn. vid det samband, som motionären synes vilja oskiljaktigt fastknyta emellan handelsimporten och bankens förmåga att honorera sina förbindelser, emedan jag tror att deri ligger en villfarelse.