Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom är det ej antalet, hvarom hår är fråga; det är om sjelfva saken: möjligheten att tiggaren utanför vår dörr kan sjelf eller genom andra här upträda som Svenska folkets sjelfskrifna ombud; det är detta, som är förhatligt; det är detta, som mäste nedsätta oss i nationens ögon; det är denna fläck, jag ville aftvå från ett Stånd, som jag så högt alskar och som jag hoppas, för dess egen skuld, icke skall sträcka sin konservatism så långt, att det konserverar t. o. m. det usla.
Se der meningen med mitt förslag; fallet det, får jag trösta mig dermed, att ett liknande framlemnades 1847 af Adelns ridderligaste aristokrat; det föll, ehuru det understöddes af hvad Ståndet då hade utmärktast.
Förbättringar fordra alltid tid innan de erkännas, men slutligen göra de det dock; så skall det äfven gå med denna.
Jag anhåller således om återremiss på Betänk, och hoppas se mig deri understödd af alla de, hvilka med mig önska se Adeln ännu länge bibehålla en den värdig ställning i Svenska folkförsamlingen.
Ehuruväl jag helt och hållet delar den af Gr.
Björnstjerna yttrade åsigt, att en förändring uti ifrågav:de hänseende är behöflig, så är dock derjemte min öfvertygelse, att vi böra noga se till, huru och på hvad sätt denna förändring sker, samt, framför allt, att den vidtages i enlighet med Grundlagens stadgande Gr.
Björnstjerna har anfört, att det vore otänkbart och omöjligt att Konungen adlade en person, som icke egde de af honom för representationsrätt företräde egenskaper.
Detta har likväl inträffat och kan möjligen ännu en gång inträffa.
Jag kan till stöd härför åberopa, att. under åren I S I 0—-1820 — jag minnes ej precist årtalet — K.
M. uti adligt Stånd uphöjde en person, boende uti Schweitz, hvilken' bestämdt saknade de omnämnda egenskaperna.
Hade det nu under diskussion varande förslaget dä varit lag, så 38 D e n 7 M » r s. linde en gifven följd deraf varit, att den adlade personen, om han nedsatt sig i Sverige, icke kommit i besittning af den enda fördelen af den honom förlänta utmärkelsen.
Björnstjerna deri, att de af honom fordrade egenskaper åro ganska måttliga och att de Riddarh.- ledamöter, som ej besitta dem, gerna kunna saknas inom detta hus.
Äfen då jag medgifvit detta, måste jag allvarligen motsätta mig den tolkning af grundlagarne, som vill tillerkänna R. o. Ad. uteslutande rått att bestämma vilkoren för sin representationsrätt; och jag tror mig hafva visat, hvilken farlig princip man genom denna tolkning fastställer.
Att en förändring i det Höglofl.
Ståndets representationssätt år högeligen nödvändig, medgifver jag mer ån gerna; men jag är öfvertygad att den tid, då krafvet pä en allmän representationsförändring gör sig gällande, icke är så långt aflägsen, och jag tror för min del att R. o. Ad. kan lugnt afvakta denna tid.
Jag anhåller fortfarande att Riddarb.Utskits förevtde Utlåt, måtte läggas till handlingarne.
Frih. Cederström, Rudolf: Redan genom den af R. o. Ad. beviljade remiss å Gr.
Björnstjérnas motion har Ståndet tydligen tillkännagifvit, att det anser detta förslag kunna och böra af Riddarh.Utsk. behandlas.
Häraf ådagalågges, att Hr Sandströmers uti denna del af ämnet uttalade mening icke delas af R. o. Ad:ns majoritet.
Till följd deraf anser jag ock icke nödigt, att särskildt, genom någon åt denna formfråga egnad utredning, yttra mig till försvar för denna R. o. Ad:ns, äfven af mig omfattade, åsigt; utan vill nu omedelbart öfvergå till sjelfva motionen.
Björnstjérnas åstundan, att från R. o. Ad. aflägsna hvad han kallar det »usla», år visserl. en lofvård afsigt; men det »usla» består icke i något bristande kunskapsinått eller mindre förmögenhet.
Det består i brist på moralitet, hederskänsla och fosterlandskärlek.
De medlemmar af Ståndet, hvilka visat sig sakna dessa egenskaper, har Ståndet vid förefallande, lyckligtvis sällsynta, sådana tillfällen visat sig icke tåla bland sig.
Sådana subjekter hafva, när deras antecedentia af detta slag uppenbarats och bevisligen ådagalagts, högtidligen blifvit bortvisade från detta öfverläggningsrum
Men det har ej varit den obemedlade, den oexaminerade, som fallit under denna dom.
Rik, eller fattig, lärd eller olärd, bör ej heller härvid göra någon åtskillnad.
Ensamt då, och först då när, efter noggrann, opartisk pröfning och enligt åstadkommen bevisning, någon, af hvad förmögenhetsvilkor, rang eller lärdomsgrad det vara må, genom nesliga förhållanden under sin föreg, bana, gjort sig ovärdig att bland Riddersmännen taga del i vården om landets angelägenheter, må han derifrån uteslutas.
Man må sätta huru högt värde som helst på kunskaper och förmögenhet (och jag år långt ifrån att underskatta deras värde och betydenhet), så mäste man dock å andra sidan erkänna, att en sund upfattning af samhällets väl och fordringar, en liflig känsla för det rätta och goda, det ridderliga tänkesätt, som nära sammanhänger med den från fäderne årfda kärleken lör Konung och fädernesland, ganska vål kunna hos en person vara förenade, utan att han aflagt Den 7 Mars. 2ä' studentexamen, utan att han är eller varit i rikets tjenst med Kongl, fullmakt anställd; och slutligen, utan att han under det sednast förflutna året erlagt bevillning för minst 10 00 rdr rmt inkomst, enligt siffran på debetssedeln.
Jag är, lika med motionären sjelf, fullkomligen öfvertygad, att ej blott det stora flertalet af R. o. Ad:s ledamöter innehafva det ofvannämnda kunskapsmåttet och oftast långt derutöfver, men äfven, att ingen enda deraf är i saknad.
Uti sin tillförsigt härtill misstager sig säkerligen icke den adle Grin; men hvarföre skall man sätta tecknet i stället för saken, fordra en yttre stämpel på det, hvars befintlighet ingen betviflar?
Hvarföre fordra just den, under omorganisation ställda, s. k. studentexamen ?
Hvarföre lägga så mycken vigt på den, af motionären jemväl såsom vilkor fordrade, Kongl, fullmakten?
Mången tjensteman har i statens värf arbetat många år, utan att hinna dit.
Det beror ej på bristande förtjenstor, utan på felande tillfällen till befordran.
Hvad vidare den sednare punkten, eller bevillning å 1000 rdrs inkomst, beträffar, har Gr:n till hvar och en af oss hemställt, huruvida det år möjligt, att lefva på en inkomst, som understiger denna siffra.
Beträffande upgifne lefnadskostnad delar jag för den närvide tiden visserl. denna åsigt; men deremot påstår jag, att sådant ej varit förhållandet för några år tillbaka.
Detta visar huru lätt en nu åsatt siffra kanhända snart ej upfyllde det åsyftade ändamålet.
Jag vill i öfrigt göra den icke oväsendtliga erinran, att lefnadskostnaden alldeles icke behöfver vara i debetsedeln synlig, enär den ej alltid hvilar på egna inkomster.
Huru mången af detta Stånd har ej funnits, som väl kunnat hafva stor rikedom att förvänta i arf och äfven af föräldrar upburit en årlig underliållssumma, fullt tillräcklig att sätta honom i tillfälle till riksdags bevistande, hvaraf han med allt skäl, till det allmänna bästas befrämjande, sig begagnat; men före föräldrarnes bortgång kan denna årsunderhållssumma icke vara uti sonens personliga debetsedel synlig.
Jag anser ganska vigtigt, att, för framtida fortsatt utöfvande af riksdagsmannakallet, rika adelsmäns söner få från tidigare år här sig infinna, och, genom att först åhöra, sedan deltaga uti öfverläggningar och beslut, lifligt stadga sitt intresse för allmänt viii.
Detta är verkligen en omständighet af stor betydenhet för R. o. Ad.
Med afseende härå skulle jag anse, såväl för beredande af helsosam continuitet i åsigter, ganska angeläget, att dessa tillfällen för de yngres deltagande i rikdagsmannavärfven sorgfälligt vårdas, som äfven det, i följd häraf, vore för Ståndets sanna bästa föga eller alls icke önskvärdt, om en sådan, alltid mer eller mindre godtycklig, förmögenhets-census stadgades.
— Alltså och då jag icke finner någon verklig fördel med Gr.
Björnstjernas förslag förenad, men deremot tror mig kunna antaga, att åtskilliga olägenheter deraf torde blifva en följd, hemställer jag, att R. o. Ad. måtte, med godkännande af den motbevisning, Riddarh.Utskd andragit, gilla det af nämnde TItsk. uti frågan tillstyrkta afslag å besagda, välmenande, men mindre nödiga och i vissa hänseenden mindre nyttiga ändringsförslag. 30 Den 7 Mars.
Jag hyser samma öf vertygelse nu, som då denna motion remitterades till Riddarh.Utsk., nemi. att Gr.
Björnstjerna skulle hafva gjort 11. o.
Ad. den största tjensten genom att icke framkomma med en sådan motion, som den nu förev:de.
Ehuruväl jag icke kan dela Hr Sandströmers åsigt, att denna motion är stridande mot bokstafven i 37 § RegeringsFormen, tror jag dock att motionen uti någon mån strider mot. nämnde §:s andi i. §:n lyder som följer: »Konungen eger, att i »Adeligt
Stånd uphöja män, som, genom trohet, tapperhet och dygd, »lärdom och nitiska tjenster, gjort sig af Konungen och Riket syn»nerligen förtjente.»
Om jag skulle antaga att alla dessa qvalifikationer voro nödvändiga för dem, som Konungen vill utnämna till adelsmän, så skulle man kunna våga påstå, att flertalet af de personer, som i sednare tider intagit plats å Riddarhuset, sitta här mot grundlagen, ty, om jag äfven förutsätter, att verkligen alla dessa personer ådagalagt prof på dygd, lärdom och nitiska tjenster, så är det dock en omöjlighet, att de, hvilka bekläda civila embeten, kunnat gifva prof på tapperhet.
Men om jag afskiljer de tvenne meningarna, som innehålla de nödiga qvalifikationerna, och antager att Konungen eger att i adeligt stånd uphöja män, som genom »trohet, tapperhet och dygd» gjort sig förtjenta sif fäderneslandet, så kan, om denna motion antages, Konungens rätt i viss mån paralyseras, förutsatt att representationsrätten alltid bör åtfölja adelsskapet.
Vi kunna t. ex. föreställa oss, att en person med synnerlig utmärkelse genomgått Carlberg och Marieberg; att samma person såsom militär derefter med lika utmärkelse fortgått på den bana, åt hvilken han egnat sig.
Nu blir det krig.
Jag vill, för att ådagalägga de svårigheter, hvilka upställa sig mot antagandet af denna motion, öfvergå till de resultater, hvilka ytterst deraf kunna blifva en följd.
Konungen finner att denne person är så utmärkt, att
Han utnämner honom till fältmarskalk.
Vi må tänka oss, att denne fältmarskalk räddar sitt fädernesland och att Konungen derefter uphöjer honom i adeligt stånd lian infinner sig inför Riddarh.Utsk. för att uttaga polett; Utsk:t, skulle då möjligen svara: »Ni, min herre, har icke vunnit edra sporrar på Upsala gator och kan således icke beviljas inträde uti en så aktningsbjudande församling, som denna, hvilken oblandad måste bestå af f. d. studenter.»
Gral har ytterligare ordat om »det murkna skalet.»
Jag vill ogerna begagna ett så ohöfligt uttryck, som »nmrket.» då jag yttrar mig om sjelfva kärnan, hvilken jag tror, snarare än skalet, kan synas något vissen.
Friska upp denna kärna med litet ridderlighet och fosterlandskänsla, så tror jag att R. o.
Ad. skall kunna ännu motse en ärofull framtid och, då vi uphöra såsom RiksStånd, qvarstå i tacksamt minne hos Svenska nationen.
Uppå de af mig nu anförda skäl anhåller jag om bifall till Riddarh.Utsk:ts förev:de Utlåt.
Jag kan endast beklaga att Hr Ehren hoff icke behagat läsa min motion; deri står alldeles icke, att studentexamen skall utgöra något uteslutande vilkor för säte och stämma Deli 7 Mars. 31 3.
Riddarhuset; dertill föreslås antingen studentexamen eller Kongl, fullmakt.
Då den der fältmarskalken troligen har Kongl, fullmakt och säkerligen samma inkomster sorn en komminister, eller 10 00 rdr rint årligen, vinner han ju inträde här efter håda de af mig föreslagna nya §§ och dermed är det slut med historien om den fältmarskalken.
Att R. o. Ad. besitter de egenskaper, som Hr Ehrenhoff önskat att de skulle hafva, det har jag redan medgifvit.
Derom torde alltså ieke vidare behöfva ordas.
Hvad derefter beträffar Frih.
Cederströms yttrande, att unga representanter möjligen icke på sina debetsedlar angifva sig för 10 00 rdrs inkomst, emedan de lefva på sina föräldrars konto, hemställer jag, huruvida en ung man, om han önskar plats här, icke då utan olägenhet äfven kau upgifva sig till bevillning för ofvannämnde summa, när allmänt erkännes, att han icke kan lefva för mindre.
Hela affären kostar honom 10 rdr.
Jag kan sannerligen icke deri finna något giltigt skäl mot antagandet af mitt förslag.
Ilr Cederschiöld, Robert Teofr.:
Björnstjerna deruti, att en förändring i representationssättet hos R. o. Ad. är af behofvet högeligen påkallad; men befarar likväl, att det mål, som af Gr:n blifvit afsett, icke skall, åtminstone i någon väsendtligare mån, kunna vinnas genom det förslag, som nu blifvit framställdt.
Jag kan likväl icke dela alla de anmärkningar, man riktat mot detta förslag.
Så har man, bland annat, yttrat, att grundlagen skulle lägga hinder i vägen för ett så beskaffadt förslag.
Detta påstående är, åtminstone efter min åsigt, icke riktigt.
Den 12 § RiksdagsOrdn. innehåller nemi., att »R. o. Ad. infinner sig »till Riksdag och representeras enl. Riddarh.Ordn.. hvilken, lika som »öfriga StåndsOrdningar, bör vara i öfverensstämmelse med Grund»lagarne författad.»
Då nu Riddarh.Ordn. kan ändras af R. o. Ad. samt Konungen, så, ifall denna motion är i öfverensstämmelse med grundlagarne författad, kan jag för min del icke finna att grundlagen upställer något hinder för dess antagande.
En annan fråga åter är, huruvida denna motion år lämplig och om den bör antagas eller icke.
Då jag begärde ordet hörde jag en talare anmärka, att, för den händelse detta förslag antoges, skulle t. o. m. fältmarskalk icke kunna erhålla inträde å Riddarhuset, om han ej- aflagt studentexamen.
Denna anin. har redan blifvit af Gr.
Björnstjerna sjelf fullständigt vederlagd.
Vidkommande derefter bestämmelsen rörande aflagd studentexamen, anser jag detta prof såsom bestämdt vilkor ingalunda lämpligt.
Mig synes alltså att detta vilkor borde utgå ur förslaget.
Tillämpas detta vilkor, tror jag händelsen blir, att åtskilliga tjenstemän, t. ex. bankokommissarierna, skola komma att uteslutas, ty, om jag icke misstager mig, finnas äfven personer uti nämnde tjenstegrad, hvilka icke aflagt studentexamen; men jag föreställer mig, att
Grin i det fallet icke strängt vidhåller den redaktion, som i berörde hänseende blifvit upgjord.
Skulle således majoriteten af Ståndet dela den åsigt, att en förändring i den syftning, Gr.
Björnstjerna föreslagit, bör vidtagas, 32 Den 7 Mars. så får jag för det ifrågav-.de mom. föreslå följ. redaktion: »Adels»man, hvilken icke antingen i riket innerhar officers- eller civil tjenst, »eller derifrån erhållit afsked med rätt till pension, och icke heller »under det sednast förflutna året erlagt skatt för minst 10 00 rdrs »inkomst»; — och hemställer jag att, för sådant fall, en återremiss af förev:de Utlåt, måtte få ega rum.
Vi kunna tänka oss att Gr.
Björn stjernas motion skulle bifallas, att K.
M:ts nåd. sanktion derå skulle vinnas och att man sedermera skulle komma till någon af R. o. Ad:S härv:de ledamöter samt tilltala dem sålunda: »Ni har icke »den förmögenhet, som i detta förslag blifvit förutsatt, icke Kongl, »fullmakt, icke genomgången studentexamen.
Ni är sålunda icke »berättigad att deltaga uti R. o. Ad:s öfverläggningar och beslut!» Mine Hrr!
Jag hemställer till Eder, huru en sådan framställning skulle och borde uptagas?
Eder, huruvida icke en person sålunda skulle orättvist beröfvas sina rättigheter och privilegiet att vara representant inom detta Stånd?
Eder vidare, huruvida stadgandet uti 114 § R.F.: »Konungen läte samtlige R.
St:r deras privilegier, förmåner, rättigheter och friheter åtnjuta,» kan sågas, efter ett sådant förfaringssätt, vara iakttaget?
Skall man fatta beslut, af hvilka de följder, jag nyss angifvit, ovilkorligen skola föranledas?
Mig synes att man redan under denna Riksdag tillräckligt diskuterat sådana händelser, som skola föranledas deraf, att representanter, sedan de varit här åtskilliga månader, skola kunna uteslutas från RiksStrn, samt, till följd deraf, allt hvad de gjort återgå.
Såsom alldeles stridande mot grundlagen och dess anda, anser jag fördenskull att vi genast kunna afvisa detta förslag, l)å den af Hr Wahlfelt och Gr. Lewenhaupt uti ämnet afgifna och vid Utsk:ts förev:de Utlåt, fogade reservation är affattad i enlighet med denna min åsigt, får jag med bemälde
Hrr mig förena och instämmer för öfrigt uti den af Hr Sandströmer uttryckta mening.
Jag vill icke längre uppehålla R. o. Ad., utan slutar med anhållan att förslaget måtte afslås.
Afven jag delar den åsigt, hvil ken Hr Sandströmer uttalat, att denna motion är af beskaffenhet att icke böra utgöra föremål för Riddarh.Utsk:ts pröfning ; men då remiss af frågan redan egt rum, hvilket jag anser icke blifvit händelsen, om Hr Gr:n o.
Landtm, ej funnit denna motion vara af beskaffenhet att kunna och böra så behandlas, vill jag icke vidare framställa något yrkande uti det hänseende, att motionen egentligen bort af Konst.Utsk:t behandlas; utan förenar mig i den af föreg, talare gjorda anhållan, att motionen måtte läggas till handlingarne.
Hvad sjelfva saken beträffar, så, man må säga hvad man vill, om man tager den adeliga värdighetens natur, i afseende på dess tillkomst och de rättigheter, som åtfölja densamma, uti skärskådande, — år denna adeliga värdighet dock ett privilegium, som medför rättigheten att vara sjelfskrifven representant i Riksförsamlingen.
Vill man nu stadga qvalifikationer, så har man ock i och med detsamma - ?> en 7 Mari?. samina öfvergifvit de grunder, hvarpå detta privilegium, denna rättighet hvilar, nemi. att, i följd af sin adeliga födsel, vara berättigad till inträde på Riddarhuset såsom representant.
Ett helt annat förhållande eger rum, då en person, i enlighet med Riddarh.Ordmns föreskrift, förklaras utesluten från rättigheten att begagna sitt ifrågav:de privilegium som adelsman.
Sådana fall inträffa, icke allenast då en adelsman gjort sig ovärdig att utöfva sitt representantkall, utan äfven då han bekläder landtmarskalksplatsen eller eger representationsrätt inom de andra Stånden.
Att medelst föreskrifter om de eller de qvalifikationerna för utöfning af dessa rättigheter beröfva alla dem, hvilka icke tillhöra de af mig nyss upräknade kategorier, ett privilegium eller inskränka de dermed åtföljande rättigheter, vöre, enl. min öfvertygelse, en uppenbar orättvisa och skulle stå uti tydlig strid mot stadgandet uti 114 § R.F.
Vi känna att 8 mom. af 7 § Riddarh.Orda. är det enda mom. uti nämnde §, som omhandlar förhållanden, hvarigenom man, utan att beröfvas sin representationsrätt, hindras att densamma utöfva.
De föreg. mom:na uti samma § upräkna förhållanden, till följd hvaraf man är ovärdig att vara representant.
Det är sålunda konduitfel jemte de uti 8 mom. uptagna qvalifikationer, hvilka kunna fråntaga oss våra rättigheter; men också ingenting annat.
Nu erfare vi, att Gr, Björnstjerna ytterligare fordrar aflagd studentexamen, Kongl, fullmakt m. m. för rättigheten att utöfva ett privilegium, hvilket ingen kan beröfva oss, så länge grundlagen år oförändrad.
På de skål, jag nu anfört, anser jag denna motion, såsom varande uti uppenbar strid mot naturen af don adeliga värdigheten, hvarken kunna eller böra bifallas.
Jag ber Ståndet om ursäkt att jag ånyo begär ordet för att förfäkta den sats, som jag under början af denna diskussion uttalat; men jag har ansett tillämpningen af denna sats på vår grundlag för vigtig för att kunna instämma uti den tolkning deraf, hvilken Hr Cederschiöld nyss framställt.
Om också icke Grundlagen tydligen förbjuder K. o. Ad. att vidtaga den motionerade förändringen, så strider dock, enligt min åsigt, dess anda emot den tanken att kunna pålägga det Höglofl.
Ståndets representationsrätt andra inskränkningar än de, som nu förefinnas.
Hvad Hr Ehrenlioffs yttrande angår, så ber jag att få nämna att 37 § R.F. icke stadgar att de män, hvilka uti adeligt stånd uphöjas, skola ega alla de uti nämnde § upräknade egenskaper, utan afser endast att någon eller några af dem skola förefinnas.
Ehuru min mening icke nu tyckes vinna understöd, får jag som ett ytterligare stöd för riktigheten af densamma åberopa ett yttrande, som vid föregående Riksdag, uti en likartad fråga, afgafs af Gr.
Lagerbjelke, dåvarande Ordföranden uti ConstitutionsUtsk:t.
Vid väckt fråga att beskatta hvarje Adelsman, som uttog pollett för riksdagsmannarätt, med en afgift af 25 rdr, visade nemi.
Grefven, H. iv. a 34 Den 7 Mars. huru nämnde förslag skulle, äfven om man medgåfve att det kunde hafva vissa fördelar, likväl leda till de orimligaste följder.
På samma grund skulle man ju — anförde
Grin — en annan gång kunna linna för godt att beskatta representationsrätten med 20,000 rdr o s. v. Genom sitt beslut gillade ock Ståndet denna upfattning af frågan.
Jag yrkar fortfarande att motionen måtte läggas till handlingarna och afger min allvarliga protest mot den behandling af densamma, hvilken hittills egt rum.
Ilr Cederschiöld:
Jag har endast begärt ordet för att be svara det ånyo af Hr Sandströmer åberopade skäl, att Grundlagen skulle lägga hinder i vägen för antagande af Gr.
Hr Sandströmer säger nemi., att Konungens rätt att utnämna Adelsmän skulle genom detta förslags antagande inskränkas.
Detta skäl kan jag icke fatta.
Efter mitt förmenande har Konungen, antingen detta förslag antages eller icke, sin rätt att utnämna adelsmän lika vidsträckt som förut.
För den händelse, detta förlag antages, skulle den enda följden för den utnämnde kunna blifva, att han icke samtidigt med utnämningen vore berättigad till riksdagsmannarätt och delade detta öde med många andra adelsmän, hvilka icke hafva de qvalifikationer, som Riddarh.Ordn. föreskrifver.
Till följd af hvad jag anfört, kan jag icke finna att detta Hr Sandströmers skäl har den ringaste betydelse.
Uti öfrigt har jag redan yttrat min tanke i ämnet; och får alltså anhålla att, för den händelse R. o. Ad. skulle besluta återremiss, mitt förslag till förändrad redaktion måtte få densamma åtfölja.
Som jag icke har någon den ringaste författarefåfänga, vill jag gerna medgifva, att det af Hr Cederschiöld framstälda förslag kan ega företräden framför det af mig afgifna.
Jag hoppas då att R. o. Ad. bifaller en återremiss, på det Riddarh.- Utsk:t måtte komma i tillfälle taga såväl mitt som Hr Cederschiölds förslag uti öfvervägande.
Hr Printzenskölds farhågor för de inskränkningar i de adliga privilegierna, som mitt förslag skulle innehålla, hemställer jag om ej dylika inskränkningar redan nn förefinnas i Riddarh. Ordn., eller hvad annat äro 5 och 6 mom. af 7 §, hvarigenom afkomlingarne af en utflyttad adelsman förbjudas att utöfva representationsrätten, eller 8 morn., hvarigenom adelsman, som blifvit vald till riksdagsman i annat Stånd, förvägras att här intaga säte och stämma.
Ingendera af dessa fall kunna väl anses såsom brott och dock utesluta de från en rätt, den Hr Printzensköld tyckes vilja erkänna livarenda adelsman.
Denna Hr Printzenskölds upfattning af adelns idée anser jag dessutom vara aldeles falsk.
Redan 1626 års Riksdag bevisar detta.
Den betryggar slägtens, ej individens rått att representera.
Den anbefaller hvarje adelsman att här inställa sig, men tillåter blott en af hvarje ätt att yttra sig och rösta.
Att tillse det slägten blir värdigt representerad, med andra ord, att utesluta den ovärdige, är således fullt öfverensstämmande med en 1) en 7 Mars, ■IS rätt upfattning af sjelfskrifvenheten ock afses äfven af vår nuv:de Riddarh.Ordn., som, Hr Printzensköld måste ursäkta det, endast betryggar hvarje ätt, icke hvarje adlig persons rätt, att här representera.
I öfrigt hafva mina motståndare misstagit sig, då de trott min mening varit att utesluta några af deni, hvilka nu här sitta.
Uti sådan syftning har jag icke yttrat ett ord; tvärtom har jag sagt och säger åter, att mitt förslag troligen ej skulle utesluta någon härvarande; dess enda, men i min tanke vigtiga, afsigt är att förhindra de af oss alla utdömda och för nationen förhatliga fullmaktsköpen.
■Jag fortfar i begäran om återremiss.
Jag anser mig skyldig att med några ord besvara Gr.
Björnstjernas anmärkning, att personer, hvilka icke hade några konduitfel, ändå skulle vara från R. o. Ad. uteslutne.
Detta rörer just sådana personer, som icke anses vara Svenska medborgare förr än efter en viss tid; men skall samma förhållande ega rum med dem, som åro Svenska medborgare?
Jag talar icke om de förstnämnde, utan om alla de adelsmän, som äro erkända för att vara Svenska undersåter.
Dessa hafva, utan afseende på hvaf Gr.