Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Med dessa åsigter af saken, och i ändamål att i förhållande till varors beskaffenhet och handelsrörelsens tillväxt, samt genom utsträckning af det i alla hänseenden nyttiga medel — Tullsystemet på vissa dertill sig lämpande varuslag bereda Staten en på billiga grunder tillökad inkomst af Tullverket, uppgjordes underdånigt Förslag till den Tulltaxa, som nu undergått granskning i BevillningsUtskottet, och hvaröfver så väl Kongl. CommerceCollcgium som Hufvudstadens Handels- och FabriksCorporationer efter deraf erhållen del afgifvit till Utskottet äfven remitterade och i dess Betänkande upptagne yttranden.
Tullstyrelsen stadnade således i de flesta delar af sitt Förslag isolerad, ty CommcrceCollegium associerade äfven i det hufvudsakliga sina åsigter med förenämnde 3l2 Den 19 J u 11 i i e. in. Corporationers. Egeateliga orsaken till dessa skiljaktigheter, tror jag vara den omständighet, att uti TullStyrelsens motiver ingeck äfven det, att, i likhet med hvad till— tillförene vid Tuiltaxeförändringar iakttagits, i vissa delar, d. v. s. på några få nödvändiga allmänna, och till stora qvantiteter i landet inkommande, Consumtionsartiklar, vinna tillökning i tullintraden.
Den sats jag tagit mig friheten redan yttra, att consumtionen godtgör Importeuren tullumgälderna, och den omständigheten, att en liten tullförhöjning på delarne af en importerad stor varumassa, gör sammanräknad en betydlig summa för Staten, men deremot en omärkelig utgift för consumenten, enär varan vanligast kommer i hans hand, i högst ringa qvantitet, torde rättvisa, som jag hoppas, delta tillökningsförslag.
För öfrigt återstår efter min tanka alltid det giltiga skälet lill försvar för tullafgifternes lämpande efter Handelns oell Näringarnes förkofran, att den deraf följande ökade Tullbevillning, enär densamma utgår från billighetsprincipen, så tili belopp som till fördelning, är icke allenast rättvis, utan befriar äfven dess erläggare från en vida känbarare utgift såsom skattgifvande i den ordinaira, tvungna Be villningen.
Skyddstull i förbudens ställe är den enda egentliga förändring i grunderna för Tullafgifterna, som GeneralTullStyrelsen fö - Den 19 Jun ii e. m. 313 reslagit, af hvilken orsak jag också trott det vara nödigt, att här utveckla förhållandet med denna förändring, då enahanda princip ligger till grund för Utskottets förslag.
De öfrige delarne af Styrelsens underdåniga förslag äro endast tillägg eller fortsättningar af redan existerande grunder för Tullafgifternes beräkningar och belopp med hänsigt till importens och afsättningens till- eller aftagande.
Dessa förändringar utgöra således: 1:0
Utsträckning af inedel-Tullprincipen egenteligen till Socker och Ull, såsom ett förenklande af tullbehandlingen och ett medel att undvika misstag i varans bedömande, till skada för Staten eller varuegaren, och att bespara denne sednare kostnad, tidsförlust och besvärliga rättegångar, samt bereda Staten på billiga grunder cn snarare ökad än minskad inkomst; 2:0
Jernkningar i de uppförde värdena, för att närma dem de allmännast gångbara, d. v. s. partieprisens belopp i lossningsorten med tillägg af vissa umgälder; en värderingsberäkning, som tjenar till grund, när varor skola vid förtullning värderas, och slutligen 3:o jemkningar i ingående och utgående tullafgifter, i allmänhet medelst nedsättning, och på det hela, å ett mindre betydligt varu-antal.
Total-resultatet af TullStyrelsens förslag innebär således mindre detaille-förändringar i nuvarande Tulltaxa, än 1826 och 1827 3i4 Den 19 Jun ii e, m. årens förändringar i den då varande inneburo.
Men då dessa sednare visat en hälsosam verkan så för Staten, som i allmänhet för trafikationen, borde Tullstyrelsen förmoda, att förändringar och rättelser i samma anda och syftning, som dessa, skulle bedömas efter den afsigt, som föranledt dem — successif förenkling och förbättring i grunderne för verkställigheten af Tullbehandling i Landet.
BevillningsUtskottet har också, styrdt af enahanda åsigter i detta ämne som i8a3 års Ständer i deras Tullförslag framlade, och de åberopade Tulltaxe-förändringarne innehålla, icke tvekat att grunda sitt ifrågavarande förslag till Tulltaxa på utvecklingen af det friare Tull-systemet, och har, som jag förut anfört, i följd deraf äfven adopterat SkyddsTu 1! i förhudens ställe.
Men Utskottet har, vid bestämmandet af beloppet för denna SkyddsTull, icke gått högre än till 33-f procent å varuvärdet vid införseln, men deremot sökt förhöjning i detta värde.
Verkan af denna method och den Tullstyrelsen följt, blir visserligen nära densamma, och skillnaden mellan Utskottets och TullStyrelsens förslag är således endast den, att det förra har mindre utseende af förbuds-tull än det sednare, hvaremot Utskottets värdeberäkning är mera fictiv, och Ben ig Juni i e. m. 315 Styrelsens närmare det verkliga förhållandet.
Någon égentelig anmärkning mot denna skillnad anser jag emedlertid för min del af intet väsendtligt skäl påkallas.
Sedan Utskottet framlagt hvad Rikets Ständer vid 1823 års Riksdag i afseende på förtullnings-principerne utarbetat och föreslagit, innefattande bland annat Kongl.
Majrts rätt att uti den projecterade fria införselprincipen göra undantag, äfvensom att nedsätta Tull-afgifterne, när omständigheterne gjorde det nödigt, har Utskottet uppgifvit åtskilliga hälsosamma resultater af den friare införseln, och medelst serskildta tabeller styrkt sina uppgifter.
Utskottet anser, att den tillökning i Svenska och i synnerhet i Utländska Fartyg, som i Svenska hamnar visat sig de sednare åren efter de underrättelser Utskottet sig förskaffat, bevisar fördelen af reciprocitetstractater med främmande Magter.
Detta är visserligen en sanning, ehuru mera bevisande orsaken till det ökade antalet utländska fartyg såsom mera gynnade genom de lägre afgifter, som utlänningar, iklädande sig Svensk natur i Sverige, erlägga, i jemförelse med hvad de i eget land och andra länder få vidkännas; ett förhållande, som härflyter, dels ifrån deras i allmänhet högre Tulltariffer och Skeppsumgälder, dels från deras bättre mynt.
Men den fördelen, 3x6
Den 19 Junii e. in, som emedlertid obestridligen härigenom beredes Svenska Rederierne och handeln, fruktar jag med skäl kan anses i afseende på den förra, såsom den enda under närvarande Conjunctur, ty den täflan om fragtförtjenst de möta, i synnerhet af Engelsmän och Amerikanare, slår ej ut till deras förmån.
Att handeln deremot i sitt slut-resultat i allmänhet här sig, d. v. s. att Sverige årligen genom export erhåller mera penningar, än det utgifver för import, har Utskottet sökt bevisa.
Grunden för detta bevis ligger i den omständigheten, att det i Tulltahellerne upptagne vädet ä import och export, är i visst fall fictift, såsom endast utgörande ett närmande till partiepriset i lossningsellcr lastningsorten, och hör, i synnerhet, i afseende på exporten, ökas med, dels kända, dels okända Summor, som kommit Svenska Handeln och således Svenska Staten tillgodo.
De förra äro alla de Tull- och Skeppsumgäldei', som antingen erläggas i Sverige af Utlänningen, när han med egne fartyg besörjer
Svenska producters exporterande härifrån, eller när de af Svenska exporteuren förskottsvis erläggas, för att af utländska afnämare honom sedan godtgöras; de sednare summorna, som skola tilläggas exportvärdet, och som icke en gång approximativ kunna beräknas, är det öfverskott utöfver productens inköpspris till inhemske producenten, som Svenske Köpmannen, såsom vinst eller provision af den utländske Den ig Junii e. m. afnämaren erhåller.
Att således exportsumman i verklighet varit högre än importsumman, måste vara en riktig uppgift, ty vore den ej det, skulle Coursell icke fallit och hållit sig inom ett, sedan många åt ansedt minimum, och icke eller någon förmögenhet och soliditet finnas bland våra Köpmän.
Beträffande för öfrigt verkan af Reciproqua Handelstractater, så tror jag att den är likasom verkan af alla andra Contracts förhandlingar, varierande till mer eller 'mindre fördel för de Contraherande, allt efter conjuncturernes ofta nog slumplika bevågenhet eller ovilja.
Sidsta tractaten om våra Handels-relationer med Finland synes mig dock i sin effect visa en opartisk fördel för begge Nationerna, ett förhållande, som icke kan sägas existerade under den förra, ty vågskålen vägde då synbart åt den Finska sidan.
Utskottet har ej delat TullStyrelsens tanka i afseende på förhöjning i tullen, vid utförseln af stångjern och trädvaror.
Utan att begära verkställighet af detta förslag, enär detsamma hvarken instämt med hvad Kongl.
Majit, såsom princip om export-tullen i allmänhet, i Dess Nådiga Skrifvelse anfört, eller af BevillningsUtskottet är föreslagit, ber jag likväl att få upplysa, det
Styrelsens förslag icke allenast hade afseende på beredandet af en ökad inkomst för Staten, utan grundade sig äfven på den omständighet, att utförsel - 3i8 Den 19 Junii e. m. tullen på dessa varor, vanligen och sedan flera år tillbaka, lämpats efter ersättningens och de kända försäljningsprisens af- eller tilltagande.
Såsom exempel, att stångjernet emedlertid under lägre vågpriser än nu och således i mindre värde, varit med högre utförsel-tull belagdt, än den Gener alTullStyrelsen föreslagit, torde få anföras, att ifrån och med 1812 till och med 1816, då vågpriset i Stockholm utgjorde per medium 9 R:dr 24 sk.
Svenskt Banco Skeppundet, var utförsel-tullen derå 24 sk.
Ilamb.
B:co, eller efter 128 sk. cours ett coursbelopp, som, i fall mitt minne ej felar, är lägre än hvad medelcoursen var förenämnde år r R:dr 16 sk.
Svenskt B:co.
Med 18 R:dr 32 sk. å 19 R:drs vågpris, har sedan 1824 tullen å stångjern varit 36 sk.
Tullstyrelsen har, i sitt underdåniga förslag till Tulltaxa, förslagsvis utfört 1 R:dr samma mynt.
På den grund, att trädvaru-exporten, ehuru visserligen icke blomstrande, likväl, om ej i allmänhet åtminstone i några sorter ökats, föreslog GeneralTullStyrelsen en jemkning i tullen å åtskilliga slag deraf, bestående så väl i lämplig förhöjning, som i lämplig nedsättning, under förutsättning, i afseende både på den föreslagne förhöjningen å jernet som å trävarorne, att den utländska afnämaren skulle godtgöra den Svenska försäljaren denna högre afgift, som i godt mynt, nemligen i den förstnämndes, knappt varit märkbar.
Den 19 Junii e. m. 3ig Med anledning af CommerceCollegii samt Handels- och Fahriks-Societeternes-anförande, alt ingen säkerhet finnes uti varustämplingen, emedan stämplar kunna förfalskas, och att öfverenskommelser emellan Tullbetjente och Tullförsnillare vid slika tillfällen lätt kunna göras, har Utskottet, ehuru ej delande dessa misstankar liknande farhågor, likväl uti sitt Betänkande föreslagit, att all varustämpling i Stapelstäderne skall förrättas i närvaro af Fabriks- och HandtverksSocieteternes Ombud, och att ett af dessa skall äga att, jemte Tulltjenstemännen, teckna sitt namn å Placatstämpeln, och Utskottet tror säkerhet emot stämpelförfalskning härigenom häst kunna vinnas.
Jag kan ej dela denna Utskottets åsigt.
Såsom den der sannolikt kommer att besörja om verkställigheten af detta förslag, i fall det öfvergick till beslut, är det min pligt, att i tid framställa de skäl jag tror mig inse emot dess nytta och verkställbarhet, så att ansvaret sedan ej må drabba mig.
Förslaget skall innefatta en controllerande åtgärd, som lemnar större säkerhet, än den nuvarande controllen å afstämplingarne.
Men härvid möter först den betänkligheten, att utförandet häraf kommer att bero af personer, som ingalunda af någon Lagstadga kunna härtill tvingas, tyFabriksoch Handtverks-Societeterne kunna väl ej åläggas, att vid påföljd af ansvar för urakt - Den 19 Junii e. m. 3ao låtenhet, hålla beständiga Ombud vid varustämplingarne i Tullkammare eller Packhus.
Härigenom lemnar också denna föreslagne åtgärd ingen garanti, att den iakttages, äfven om man gör sig förhoppning, att enskilda intresset förmår vederbörande af dessa näringar, att som oftast uppoffra sin. tid och sine göromål, för att beskåda Tullstämplingarne.
Sedan förekommer härvid den omständighet, att då det icke finnes Fabrikanter af stämpelbara fabrikater i allmänhet, mera än i Stockholm, ty i Norrköping och Götheborg inskränkes deras antal inom några få slags fabrikater och i de öfrige Rikets Stapelstäder finnas inga väfnadsfabriker, så skulle detta stadgande i fall det åtlyddes, endast komma att gälla för Stockholm, oansedt flere slags väfnader importeras i andra Städer.
Ytterligare kan jag icke inse någon större säkerhet erhållas att en Placatstämpel ej förfalskas, derföre, att en Fabrikör eller Handtverkare undertecknar densamma, och i afseende på den anförde lättheten för öfverenskommelsers uppgörande emellan Tullbetjente och Tullförsnillare vid dessa tillfällen, emot hvilkas til 1 väga br i riga nd e dessa Ombud naturligtvis skulle vara ett hinder, så har jag redan haft äran visa, huruledes Controllväsendet å varustämplingen vid Tullverket är stäldt, och torde deraf synas, att det fordras en utgrening - »
Den 19 Junii e. m. ning af öfverenskommelse!’ med flere både af stämplande, bevakande och reviderande Tulltjensteman, för att med deras medgifvande eller deltagande åstadkomma en falsk afstämpling.
Tillvarelsen af en hel kadja bedrägerier skulle således äga rum, för att åstadkomma dylika missbruk, och kan man misstänka flere Tjenstemän om slika företag, då skulle man ju äfven kunna utsträcka denna misstänksamhets-böjelse till de controllerande Ombuden sjelfve, ty hvar finnes gränsen för misstankar, då man tror, att egennyttan och tillfället till dess tillfredsställande icke kunna motstås.
För min del anser jag emedlertid de nuvarande controllerande anstalterne i detta fall, leda till något för Staten och Fabrikerna vida gagneligare, än obevista misstankar, jag menar upptäckter af missbruk, enär de verkligen äro begångne.
Beträffande Utskottets förslag, att, till uppmuntran för exporten af inom Sverige förädlad vara af utländsk rudimateria, tillverkaren skall vid varans utförsel i restitutionsväg återbekomma den erlagda införseltullen å så stort qvantum af sjelfva rudimaterie!!, som han styrker hafva åtgått tili förädlingen af den utförda varan, så är omisskänneligen afsigten härmed den, att uppmuntra Svenska fabriksvarors exporterande genom detta slags premium.
Att förena denna åsigt af saken med det constaterade och 28 H. 21 322 Den 19 Junii e. m. i Utskottets Betänkande omnämnde förhållandet, att vi ännu på långt när icke upphunnit ett tillverkningsbelopp af inhemska fabriksvaror , svarande mot inhemska behofvet, låter sig svårligen göra; ty om den i Statsekonomiska principer i näringsväg skulle gälla, att vi genom egen näringsflit och skicklighet skola göra oss oberoende af utlänningen, som man kan blifva, då man inom landet äger nästan intet råämne för de ädlare fabriksslöjderne, så måste väl första omsorgen vara att tillse, det vi tillräckligen kunna fylla våra egna behof med hvad vi tillverka.
Föröfrigt kan jag icke inse, huru den ifrågavarande exporteuren någonsin skall kunna så fullständigt styrka, hvad af en förarbelad rudimateria ingått uti en förädlad vara, att restitutionen af Tullverket med nödig räkenskaps säkerhet derpå skall kunna grundas.
För detta styrkande lärer han ej kunna förete annan verilication, än utdrag af sine egne annotationer, måhända påtecknade af hans egen Fabriksmästare, ty något ojäfaktigt intyg häröfver måste icke kunna presteras.
Efter min tanka tror jag premie-systemet med varsamhet böra behandlas, och åtminstone icke utsträckas till mindre betydliga föremål.
De bästa premier för uppmuntrande af den enskilda industrien, synas mig vara, den vinst som man erhåller genom Den 19 Junii e. m. 323 sin verksamhet, och dertill bidrager mera frihet i verkningskrets, öppnade och lättade communicationer för producternes afsättning, och i låneväg försträckta förlags-capitaler, än några små omärkliga gratificationer, ty annat namn lära så beskaffade premier, som det ifrågavarande, icke kunna få.
Jag tror derföre detta förslag sakna realitet, och afstyrker således vördsamt dess antagande.
Rörande tullen å spannemål, anmäler Utskottet upplysningsvis, att den fixa tull å denna vara, som Utskottet föreslagit, icke blifvit i Tableau upptagen, emedan införsel deraf med nämnde tull i vanliga år d. v. s. med vanlig skörd, icke är att beräkna, och att det i alla fall beror af Kongl. Maj:t, att antaga eller förändra detta tullsystem för spannemål.
Utskottet hänvisar derföre ämnets undersökning och behandling till dess utlåtande i anledning af Herr af Wingårds derom gjorde Motion, och följande denna hänvisning afvaktar jag detta utlåtandes återkomst från Utskottet för att då yttra'mig i saken.
Utskottets tillägg till den af Tullstyrelsen, till följd af Kongl. Maj:ts Nådiga beslut, föreslagne redaction i nuvarande 4 §•
Tulltaxe-underrättelserna, rörande helfrihets åtnjutande för alla fartyg emot fribrefs företeende, att nemligen samma anstånd med nytt fribrefs presenterande, då det förra är förloradt eller årsgammalt, måtte förunnas för y 3t»4 Den 19 Jun ii e. ra. utgående fartyg, likasom 1111 mot stadgade vilkor är för inkommande medgifvit, måste jag tillstyrka.
Till denna möjliga modifikation i föreskriften tror jag den, att fribref måtte stå att erhålla hos hvarje Länsstyrelse, inom hvilkens Län Städer vidhafskusten finnas, horde tilläggas.
För det när varände är det hlott i Commerce-Collegium, som dessa för ett år gällande Handlingar kunna erhållas.
I England, i NordAmericanska Staterna och i Holland, erhållas slika Nationalitetshevis hos LocalAuctoritelen och gälla, för Engelska och Americanska skepp, så länge de icke ombyggas.
Enligt i Sverige gällande Författningar, äro fribref bevis på rättighet till erläggande af hlott helfri tull för lasten, hvaremot saknadt fribref medför skyldigheten att erlägga ofri tull.
Undantags tillåtelsen för i Sverige inkommande Svenskt fartyg, som är utan fribref elier medför ett utlupet, medgifver väl ändå tvänne månaders anstånd med nytt fribrefs anskaffande och företeende, och tillåter att tullen emedlertid får, mot vissa säkerhetsbetyg, som helfri genast clareras och skeppet lossa; men om samma fartyg långt före dessa två månaders utgång åter lastar och är färdigt att utgå, hvilket nästan alltid inträffar, så verkar icke det medgifne anståndet, om fartyget expedieras på utrikes ort.
Det ytterligare ändamålet med fribrefs ägande nu me - D e ii i g J u n i i e. m. 3s5 ra uttryckt i elen sist derom utkomne Författningen, är visserligen att bereda Svenska Handeln och Rederierne åtnjutande af de förmåner, som äro dem genom reciprocitets-traktater försäkrade i åtskillige Länder, och det skulle derföre synas, som hörde hvarje Redare vara så mohn om, att ej gå miste om dessa förmåner, att han i tillbörlig tid ombesörjde, att hans fartyg ej saknade fribref, i hvilken hamn eller på hvilken polhöjd det sig befunne.
Men då jag likväl af Tullverkets handlingar och under min embetsutöfning funnit, att detta icke varit förhållandet, utan att många skepp i flere år afseglat utan fribref från Svensk hamn, destinerade till utländsk ort —- en omständighet, som i sednare lider ådragit flere Tullkammare de strängaste anmärkningar—> bör jag tro, dels att det uti handelsrörelsen och skeppsfarten måste förekomma sådane händelser, att den uppmärksammaste
Redare icke beständigt kan låta sina skepp mötas af nya fribref, dels att bristen på dessa sednare icke måtte hafva medfört vägrande i utländsk hamn af reciprocitetsfördelarne, emedan klagomål deröfver då säkerligen hade försports.
Emedlertid och då nyttan af stadgandet, att skepp skola vara försedde med Nationalitets-handlingar af mig ingalunda bestrides, tror jag likväl, att de nu framställde förslagen, om de tilläfventyrs skulle antagas, icke deruti åstadkomma någon rubbning, i synnerhet genom den V 1 . 326 Den 19 Junii e. ra. anstalten, att fribref kunna erhållas uti, eller nära den stad, der skeppet skall utgå, hvarigenom fribrefvens erhållande i allmänhet skulle komma att påskyndas.
Vid uppgörandet af medeltull å socker och ull, ett förslag som äfven Gener alTullStyrelsen framställt, har Utskottet genom en föreslagen omreglering af Tolagen, funnit en utväg, att, utan trafikationens betungande, bereda en betydligen högre tullintrad.
Med oskyldig tillförsigt till säkerheten och billigheten af grunderne för Utskottets förslag i detta fall, anser jag det vara ett verkligt fynd, som jag blott önskar ej måtte qväfvas af några mellankommande omständigheter.
Uti 33 §.. af underrättelserne, bade GeneralTullStyrelsen, med anledning af Kongl. Majrts Nådiga Skrifvelse, föreslagit ett successift upphörande af den så kallade lindringen för seglation på aflägsnare länder.
Utskottet framlägger samma åsigt och utvecklar skälen derföre.
Till dessä ber jag att få bigga ännu ett ytterligare, föranledt af, sedan förslagets uppgöi’ande, förekomne fall.
Detta skäl är, att förenämnde lindring, som nu tillämpas på vissa, med oss i reciproque handelsväg allierade Nationer, hvilka i vida större scala, än vi, kunna komma att deraf draga nytta, icke kan erbjudas oss bos dem, ty de äga ej, åtminstone mig veterligen^ ett sådant undantags stadgande.
Denna eftergift i Tull-intraden Den 19 Juni) e. iu. framstår således nästan som en uppmuntran för utländska Navigationen, och då den åsladkommer • förtninsknipg i Svenska Tullintrader och är nu mera för Svenska skeppsfarten af föga nytta, tror jag den också på föreslaget sätt saklöst kunna försvinna.
Ganska visligen har Utskottet i afseende på grunden, hvarefter tullen å väfnader hör beräknas, infört vigt i stället för alntal.
Men då Utskottet icke utsträckt detta system till bomulls- och ylleväfnader, begagnar jag nu detta tillfälle att upplysa, det intet hinder ligger i vägen för tillämpningen af denna hälsosamma grundsats, äfven på sistnämnde varuslag.
Utan minsta tillökning i tullafgiften, och med bibehållande af skillnad i tullbeloppet så väl relatift till olika varuslag, sorn tili olika qvalitet inom samma slag, kan en sådan beräkning göras, sedan man, genom profyägningar i Stockholms packhus, utrönt hvad viss längd gör i vigt.
Värdet för den förra får då öfverföras på den motsvarande qvantiteten af den sednare, och samma procent sedan beräknas på denna, då aldeles samma tullbelopp uppkommer på samma värde.
Nyttan af väfnaders förtullning efter vigt är i afseende på controllens fullständighet och skyndsamhet vid förtullningsbehandlingen obestridlig.
Det är nu alldeles omöjligt att uppmäta allt alngods, ty dertill fin - 3a8 Den 19 Junii e. m. nes hvarken tillräcklig tid eller nödigt antal tjenstemän.
Undersökningen vid denna varas tullbehandling måste således inskränkas inom utrönandet af varans beskaffenhet och uppmätningen af ett eller annat stycke, och för upplysningen om det summariska totalbeloppet, hvarpå tullberäkningen skall grundas, får man åtnöja sig med anteckning å varustyckena, och med factura uppgifterna, när factura företes.
Genom införandet af förtullning efter vigt, försvinner denna osäkerhet i beräkningen och iooo:de väfnadsstycken kunna då expedieras till förtullning, medan ett stycke under närvarande förhållande uppmätes.
I Franska, Danska och Norrska Tulltaxorne är också vigtsystemet för väfnaders förtullning etableradt.
Dessa äro de observationer och tillägg jag ansett nödige i detaillerne af Utskottets Betänkande, hvilka observationer, i händelse Betänkandet återremitteras, jag anhåller Utskottet måtte benäget behjerta.
I allt öfrigt af hvad Utskottet föreslagit, förenar jag- mig och tror, att det är både verkställbar och ändamålsenligt.
Att föreslå ett Tullsystem, som vinner allmänt gillande, är ett fåfängt försök, minst uti ett land som Sverige, der så många olikartade interessen och behof framställa lika många olikartade åsigter och fordringar.
Näringars bedrifvande med utländska
Den ig Junii e. m. råämnen äro hos oss mera artificiela anstalter, än i mångå andra Länder, genom vårt aflägsna läge från dessa ämnens productionsort och från de Länder, der den större och allmännare byteshandeln bedrifves.
Denna omständighet, i förening med den, att vi endast medelst ett mindre antal inhemske, dels råämnen, dels förädlade, kunna deltaga i denna handel, och att vår ringa befolkning gör varuafsättningen inom landet mindre betydlig än för större handels-speculationers befrämjande är nödig, gör hvarje steg betänkligt, som förer oss från föreningen af ett skydds- och frihets-system i afseende på handel och näringar.