Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då således här är fråga om att genom en ringa upoffring ä Statens sida vinna en betydligt minskad produktions-kostnad för det råäfnne, som finnes i Norbergs bergslag, äfvensom en ansenligt ökad produktion deraf, jemte lättad rörelse i allmänhet, så är detta ett tillräckligt skäl för mig att yrka bifall å StatsUtsk:s Betänk. 1C
Den 4 Oktober f. m.
I denna fråga kan icke heller jag dela Hr von Hartmansdorff» mening, i synnerhet, då han användt ett argument, som liknar ett af dem jag begagnade, då frågan om jernvägarne för södra Sverige förevar.
Hr von Hartmansdorff har nemi. sagt, att de summor, som redan blifvit beviljade för den ifrågavande orten, äro redan så stora, att det tyckes vara ett öfvermått af välvilja för samma ort, i jemförelse med andra.
Jag kan emellertid icke finna annat, än att det är skäl att fullfölja hvarje system, som man börjat.
Det är också derföre som man beviljat anslag för fullbordande af Strömsholms kanal; denna kanal kan icke komma att gifva så stor inkomst, innan den nu ifrågaställde jernvägen blir färdig, och fördenskull synes mig fullbordandet af Strömsholms kanal och fullbordandet af Norbergs jernväg äro tvenne saker, som böra ske samtidigt, enär derige-' nom begge komma att lemna större inkomst än livar och en för sig kan göra.
Hvad beträffar ifrågavande jernvägs-anläggning, böra vi erinra oss, ätt redan betydliga summor derpå äro nedlagde samt att af de 28,000 alnar, som den kommer att omfatta, redan melan 8,000 äro fullfärdiga, hvarjemte åtskilliga andra arbeten äro utförda, hvarigenom'banan kan anses lill hälften fullbordad.
Nu vore det en riksförlust, om det nedlagda arbetet icke skulle bära någon frukt och om de penningar, som derpå äro använde, icke skulle blifva räntebärande.
Men, säger Hr von Hartmansdorff, att på det sättet gå till väga, skulle utvisa en alltför stor ömhet för dem, som gatt i borgen för summan; må vi emellertid härvid erinra oss, att det är omöjligt för dem, som ingått i ett sådant företag, att kunna bedöma frågan annat än efter det kostnadsförslag, som blifvit upgjordt. flade detta varit riktigt, så är gifvet, att den ställning, bolaget nu iråkat, icke hade inträffat.
Då säger Hr von Hartmansdorff: om jag icke har rätt i densaken, så har jag åtminstone rätt deruti, alt man aldrig i framtiden kan rätta sig efter kostnadsförslag för de blifvande jernvägsanläggningarne.
Men vi böra ihågkomma, Mine Hrr, att här är det fråga om den första jernvägsanläggning, sorn blifvit utförd i vårt land, och att vid hvarje sådant företags utförande komma våra vetenskapsmän att allt mer och mer noggrannt upgöra sina kostnadsförslag, emedan de erhålla större insigt om huru mycket jernvägarne komma alt i vårt land gagna, hvaraf följer, att de ega, om icke visshet, åtminstone hoppet, att ingen misskalkyl kan i framtiden komma att ega rum.
Vidare ber jag att få erinra, att de förmåner, som sägas skola tillskyndas bolaget, icke äro serdeles stora, emedan för hela lånet skall betalas fem proc., i fall det ej inom föreskrifven tid inbetalas, men eljest för lånets ena hälft 4 proc. och för den andra 3 proc. samt det öfriga till amortering.
Väl vore, om Staten kunde befrämja jernvägsanläggniugar i flera rigtningar inom riket på så fördelaktiga vilkor, att Staten på sina utlånta penningar erhölle tre å fyra proc.
De enskilde, som inlåta sig i dylika företag, komma onekligen ändock
Den 4 Oktober f. m. 17 ändock att utsätta sig för ett icke obetydligt äfventyr.
Jag skulle önska, att bolag matte bilda sig på flera ställen i landet, som vilja ingå på dylika vilkor, och kan för min del icke annat än med min röst bidraga till framgången af det nu ifrågavar:de förslaget.
När ifrågavande bolag bildade sig för att bygga en jernväg mellan Norbergs malmfält och segel-leden till Strömsholms kanal, så var ännu konsten att bygga jernvägar i vårt land föga känd.
, Det var blott ett par mindre jernvägs-företag i Wermland, som kommit till stånd, och man ansåg derföre, när berörde bolag bildade sig, att man borde lemna företaget åt en person, som längre tid vistats i ett land, der jernvägsanläggningar redan voro gamla, och hvilken sjelf lagt hand vid dylika företag samt för öfrigt egde goda rekommendationer.
Man vände sig fördenskull till denne person och öfverenskommelse!- upgjordes ang:de arbetets utförande.
Sedan bolaget bildat sig och kostnadsförslag blifvit uprättadt, ingick man till K.
M. med begäran om erhållande af ett lån ur Handels- och Sjöfarts-fonden och bolaget förhand sig att låta verkställa arbetet.
Under dess fortgång visade sig, att det upgjorda kostnadsförslaget icke var tillförlitligt.
Dessutom tillstötte flera ogynnsamma omständigheter, hvaribland jag vill nämna, att priset på rails steg betydligt mot hvad det förut varit.
När det ■sålunda visade sig, att företaget icke kunde annat än med betydliga upoffringar å bolagets sida fullbordas, afträdde flere ledamöter derur och undandrogo sig att lemna bidrag till arbetet.
Allt detta tillsammans gjorde, att de återstående aktie-egarne ansågo sig oförmögne att fullborda förelaget, och delta var skälet hvarföre bolaget fattade det beslut, att upgifva staten.
Så långt var saken kommen, när bolaget, eller utsedde deputerade deraf, ingingo till K.
M. med en begäran om anslag för jernvägens fullbordande.
Den återstående delen af bolaget hade icke velat undandraga sig att återbetala det erhållna lånet, så vida K. M. och R.
St:r skulle finna, att företaget icke vore af den beskaffenhet, att det förtjenade något understöd från Statens sida.
Hvad StatsUtsk. nu föreslagit är icke något understöd åt det gamla bolaget, utan fråga är om beviljande af ett lån å 100,000
R:dr åt det bolag, som på de af Utsk. upgjorda vilkor bildar sig för att fullborda arbetet.
Hvad företagets vigt beträffar, så är densamma i Utsk:s Betänk, redan tillräckligt ådagalagd; det är icke allenast serdeles vigtigt för den ort, hvarinom Norbergs grufvor ligga, att jernvägen kommer till stånd; det är äfven af vigt för bergshandteringen å de bruk, som ligga på kusterna af Östersjön.
Det är bekant att dessa bruk i allmänhet hafva ganska ringa malmtillgångar, hvilka hemtas dels från öar i Östersjön, dels från kusterna.
Dessa malmtillgångar hafva visat sig i aftagande under loppet af de sednare åren, och skulle fördenskull jernhandteringen i dessa orter kunna uppehållas, blir det 13 H. 2 18 Den 4 Oktober f. m. nödvändigt ätt de hemia sina malmer från längre aflägsna frakter.
Bland de för dem tillgängliga grufvor finnas inga med så rika tillgångar och så godt läge som Norbergs; men för alt erhålla malmen derifrån fordras att den kan på lättare salt än hittills komma till segel-leden.
Det är således, efter min öfvertygelse, af verklig vigt för samhället i allmänhet, afl denna jernväg kommer till stånd; och när dertill lägges, att en icke obetydlig del af banan redan är färdig och att betydligt arbete är nedlagdt på den återstående delen, så är det klart, att allt delta skulle vara bortkastadt, så framt icke Staten träder emellan, och då,,såsom omständigheterna f, n. stå, det icke finnes någon, nt-väg, att få ett'bolag bildadt utan understöd af Staten, torde deruti ligga ytterligare ett skäl att bevilja detsamma. flr von Hartmansdorff har sagt, att detta förelag icke kan blifva fruktbärande, förr än Strömsholms kanal blifver färdig.
Detta medgifver jag till en del, emedan jernvägen sammanhänger med transporterna på kanalen.
Dessa transporter låta sig visserligen verkställas ensamt med jernvägen, men kunna det dock icke till fullo, förr än kanalen blifvit färdig, hvilket inträffar år 1859.
Vore således nu fråga om att gifva ett anslag till en alldeles ny jernvägs-anläggning, der ingenting ännu vore färdigt och som skulle sträcka sig från Norbergs grufvor till Strömsholms kanal, då är min öfvertygelse, att arbetena borde ställas så i sammanhang med hvarandra, att de på en gäng blefve färdiga; men nu är förhållandet, såsom jag nyss sagt, att betydligt arbete redan blifvit nedlagdt på den ifrågavande vägsträckningen, och skulle det under loppet af ännu några år förblifva afslannadt, så komme det till stor del att blifva ödelagdt.
Detta är ännu ett skäl, hvarför jag anser det nödvändigt att fortsätta banan.
Hr von Hartmansdorff har klandrat Utsk. derföre, att det vid denna Riksdag i allmänhet visat sig frikostigt i afseende på kommunikationernas uphjelpande och nya kommunikations-anstalters anskaffande.
I motsats mot den värde talaren, tror jag att StatsUtsk. snarare har rätt att prisas för ett sådant handlingssätt.
Det är glädjande att se, det man nu lärt sig inse det stora behofvet af lättade kommunikationer, hvilka vi kanske i vidsträcktare mån än andra behöfva.
Få länder hafva nemi. så långa och svåra transporter som vi, och utan vårt lands vidsträckthet och vår glesa befolkning skulle vi kunna på verldsmarknaden täfla med andra nationer i pris och produkternas godhet; derföre är det också för oss alldeles nödvändigt, att transportkostnaden minskas.
Det är naturligtvis, af hög vigt för'samhället att hafva mycket att exportera, och mängden deraf beror helt och hållet på de lättade kommunikationerna.
Få vi icke sådana, sjunka vi tillbaka och uphöra med den täflan på den Europeiska marknaden, hvilken vi hittills kunnat uppehålla.
Våra inhemska tillgångar kunna låta oss motse en lyckligare framtid; men endast med det vilkor, att våra kommunikations-anstalter förbättras.
Hr von Hartmansdorff har äfven invändt, alt den ort, som Den i Oktober f. m. 1!) här är i fråga, förut blifvit ansenligt ihågkommen af Staten, •lag erkänner tacksamt, att denna ort icke varit lottlös; likväl torde anslaget till Strömsholms kanal icke böra hiträknas, ty det beviljades för många år sedan, och i sednare tider vet jag icke att samma ort erhållit något annat än hvad som vid denna Riksdag blifvit anvisadt.
Hvad beträffar den jernväg, som skall gå från Fahlun, så är den egentligen beräknad för Dalarne, i synnerhet som det icke är bestämdt, huruvida den skall dragas genom Westmanland eller till Gefle, och jag anser mig fördenskull kunna med skäl frånräkna den summa, som lill denna bana blifvit anslagen, från dem, som Hr von Hartmansdorff ansett komma Norbergstraklen lill godo.
För öfrigt tror jag det vara skäl att understödja sådana orter, der det visar sig håg och vilja att göra något.
Att ifrågavande företag misslyckats, dertill har jag redan upgifvit orsakerna, och dessa äro förut nogsamt kända.
Jag vill icke undandraga bolaget den skuld, som ligger hos detsamma, eller den oförsigtighet, hvartill det gjort sig skyldigt, då det inlåtit sig i ett företag, utan att vara förvissadt att de upgjorda kalkylerna varit fullt noggrannt bestämda.
Emellertid har det vid denna Riksdag visat sig, att
Ständerna ieke varit ovilliga att bevilja anslag äfven till förmån för andra orter, och hvad denna jernväg beträffar, är den väl i visst afseende exceptionell, emedan här är fråga om att fullborda ett redan börjadt företag, eller också låta det ligga nere.
På grund af alla dessa skäl tager jag mig friheten anhålla om bifall till StatsUtsk:s förevande förslag.
Jag har icke bestridt den ifrågavande farledens gagnelighet och jag bestrider ej heller nyttan af lättade fortskaffnings-anstalter öfverhufvud.
Men hvad serskildt beträffar den föreslagda farleden, torde Frih.
Tersmeden påminna sig, att just när fråga var om Strömsholms kanal och anslagen, dertill, hörde jag till dem, som, på detta rum, talade derför.
Deremot bestrider jag, att Staten skall göra ytterligare upoffringar för den ifrågavande jernvägen, utan att af löftesmännen utkräfva de förut lemnade penningarne.
Hvad är enklare och naturligare, än att Kronan, af det gamla bolagets löftesmän, återtager sina 100,000
R:dr, och lånar dem åt det nya bolag, som kan bildas, för den händelse Staten finner för godt att upmuntra företaget?
I sådant fall har han icke utgifvi,t någon ny summa, utan de penningar, som han en gång äfventyra!, dem låter han fortfarande slå på spel.
Men det synes mig icke vara skäl att på det efterlåtna sätt, som här föreslås, förfara mot det första bolaget samt således inkasta Staten i nytt äfventyr att göra ytterligare upoffringar.
Man har sagt, ått mycket arbete redan vore nedlagdt på ifrågavande jernväg, och att man icke borde låta detta gå förloradt, utan i stället göra ytterligare tillskott, på det att man 2 * 20 Den i Oktober f. m. mätte hafva åtminstone någon valuta för det först lemnade understödet.
Detta är alldeles samma tal, som bankrutörer hålla till sina löftesmän.
De säga nemi.: ”käre brot, om du icke vill förlora den summa, för hvilken du redan borgat, så måste du ännu en gång gifva mig ditt namn, ty får jag blott mera penningar, skall jag nog göra rätt för alltsammans.”
Jo, att när man låter förleda sig af dessa förespeglingar och utlånar mera penningar, eller borgar ånyo, så får man sätta till så väl den sista som den första summan.
Det är visserligen möjligt, att så icke sker i förevar:de fall; men Slaten bör det oaktadt icke förfara på det efterlåtna sätt, som nu föreslås, utan tvertom från början visa jernvägsbyggarne, att han, när vederbönde svika, bar allvar med de vilkor, som blifvit upgjorda.
Jag ville, att Staten alltid mål te iakttaga denna grundsats, då han lemnar så beskaffade understöd, som det ifrågavande, på det att de, som äro intresserade i arbetet, måtte få vidkännas sin andel i misstagens följder, och således afhållas från Statens inledande i obetänkta företag.
Men deremot, när det är fråga om att låta Staten, d. v. s. de skattdragande, allena vidkännas dessa följder, då är man icke så nogräknad.
StatsUtsk. och många ledamöter af R.
St:r tycka förmodligen, att sedan statslån medgifvits, har man en outtömlig tillgång, hvarmed alla behof kunna fyllas.
Följden är att man tror sig icke behöfva vara så sparsam, som klokheten bjuder.
Det är just olyckan med statslånen, att de förleda till en dylik oeftertänksamhet.
Det är förnämligast af denna orsak som jag bestridt dem, och som jag skall, så länge jag förmår, söka hindra det deraf härflytande slöseriet med allmänna medel.
Inträffar denna vanvård, så befarar jag det kommer att gå på samma vis nu, sorn då Götha kanal byggdes och medtog alla våra allmänna medel, ^llt annat än jernvägarna får stå tillbaka för dem och Statens öfriga angelägenheter ställas på svältdiet.
Tersmeden har sagt, att löftesmännen icke vilja undandraga sig att betala.
Hvarföre göra de det då icke?
Om de gjorde det, så behöfde det nya bolaget icke begära mera penningar. af Ständerna för det påbörjade arbetets fortsättning.
I sådant fall ginge saken ledigt för sig och man behöfde icke spilla någon tid på dessa öfverläggningar.
Man säger, att borgensmännen icke kunnat bedöma saken annorlunda än efter de kostnadsförslag, som blifvit upgjorda.
Det samma säger StatsUtsk.
St:r säga likaså, får Statskassan slutligen betala, såsom hade hon på sin sida ingen rätt att fordra ingångna förbindelsers fullgörande.
Felet är just, att man sätter för mycken tro till kostnadsförslagen och får med sin egen skada umgälla det.
Jag fortfar att yrka Betänkcs återförvisning.
Om denna fråga verkligen vore af den omfattande betydenhet, som man hade auledn. tro, till följd af den siste värde talarens yttrande, skulle jag måhända vara mera tveksam, än jag är, att tillstyrka bifall till StatsUtsk:s Den 4 Oktober f. m. 21 förslag; men nu är förhållandet ingalunda sådant, ty frågan är af ganska enkel beskaffenhet, och ur den synpunkten har också Utsk. upfattat henne.
Frågan är nemi. föist, huruvida det kan vara skäl för
Staten att ytterligare understödja denna jernväg, hvilket beror på huruvida densamma för landet är af den nytta, att man bör göra det.
Detta har Hr von Hartmansdorff ej heller förnekat, och skälen finnas anförda i Utsk:s förslag, hvaribland det hufvudsakligaste är, att de rika malmtillgångar, som linnas i Norbergs jerngrufvor, och hvilkas begagnande i vida betydligare mån, än f. n., försvåras genom den stegrade transportkostnaden, skulle för billigare pris kunna afsättas och föras till de i närheten af Östersjön belägna masugnar, äfvensom tillverkningen derstädes blefve både bättre och kunde göras för bättre pris än hittills, fördelar, hvilka, sedda från det allmännas synpunkt, torde gifva denna jernväg tillräckliga anspråk på att af Ständerna med välvilja varda ihågkommen.
Den andra frågan blir, på hvad sätt Staten lämpligast må lemna sitt understöd.
I detta fall finnes en naturlig ledning för omdömet uti de understöd, som blifvit gifna till likartade kommunikationsmedel, och man bör i sådant hänseende tillse, att denna jernväg icke, i proportion till den förväntade nyttan, får mera än hvad andra dylika företag i enahanda hänseende erhållit, men icke heller mindre i samma proportion.
Till den ändan är det bäst, att hålla sig till hvad som vid denna Riksdag blifvit af StalsUtsk. föreslaget.
Utsk. har tillstyrkt ett låneunderstöd för en jernväg mellan sjöarne Barken och Wessman, och detta lån bestämdes till ungefär-f:de!ar af kostnadssumman, hvilken upgick till 180,000 R:dr, till följd hvaraf lånesumman utgjorde 1311,333 R:dr 16 sk.
Norbergs-jernvägen skulle komma att kosta ungefär 250,000 R:dr, allt sammanräknadt, och deruti inbegripet innehållet af det sednast upgjorda kostnadsförslaget.
StatsUtsk. har för detta företags utförande tillstyrkt ett låneunderstöd af 100,000 R:dr utöfver den förut beviljade summan af samma belopp.
Om man undersöker de olika vilkor, på hvilka de båda understöden blifvit föreslagne, så blir det sednare i proportion ungefär enahapda med det, som tillstyrkts för jernvägen mellan Wessman och Barken.
Orsaken, hvarföre Utsk. föreslagit olika vilkor för det gamla och nya Norbergs-bolaget, nemi. att det ena får betala 4 proc. i ränta och 1 proc. till amortering, och det andra 3 proc. i ränta och 2 proc. i amortering, är den, att man velat underlätta det nya bolagets bildande.
Det kunde väl icke vara skäl, att härutinnan vidtaga några sådana åtgärder, som Hr von Hartmansdorff omförmält, enär man derigenom blott skulle försvåra bolagets bildande; ty hvarföre skulle man låta det gamla bolaget återbetala de af detsamma lånade 100,000 R:dr, då det visste, att om några månader skulle af Staten till jernvägsföretaget åter utgå dessa penningar?
Det vore ju att inkasta bolaget i en penninge-transaktion, som naturligtvis för detsamma måste medföra kännbara upoffringar, utan att Staten hade den ringaste nytta deraf, annat än genom en kort tids räntevinsl; men denna vin - 22 Den 4 Oktober f. ni. ning vore för Staten en obetydlighet, jemförd med den svårighet, som, utan nödvändig orsak, tillskyndades bolaget.
— Vid granskningen af handlingarne fann man, att det gamla bolaget blifvit, såsom Fransmännen ordspråksvis säga, ”affreusement vole”, och hade äf personer, som förvärfvat sig rykte såsom skicklige ingeniörer, blifvit förledt att inlåta sig i ett förelag, hvars kostnader betydligen öfverstego det upgjorda kostnadsförslaget.
Det finnes visserligen, torde man säga, icke något juridiskt skäl, att understödja personer, derföre att de blifvit offer för ett rnisslyckadt företag; men det utgör alltid ett billighetsskäl, att, då det är fråga om att Staten må bidraga med medel, göra detta på ett sätt, som blir för bolaget så lindrigt som möjligt, aldrahelst då Slaten derigenom ingenting förlorar.
Del är också på detta sätt StatsUtsk. sett frågan; och derigenom, att Ständerna öfvertaga det lån, som bolaget erhållit ur Handels- och Sjöfartsfonden, har man lättat betalningen för bolaget, utan att ändock på något sätt förminska dess betalningsskyldighet, enär det fortfarande kommer att under de första tio åren ansvara för lånets återgäldande.
Hvad det andra lånet beträffar, så hade man visserligen kunnat bestämma det annorlunda; men det blef bestämdt till 100,000 Hulr, för att derigenom kunna jemka räntevilkoreu för detsamma, under det man ökade dem för det förra.
Att StatsUtsk. emellertid tillstyrkt detta låneunderstöd på den grund, att Utsk. hoppades att fondsystemet skulle blifva antaget, vågar jag bestrida.
Utsk. har ingalunda ansett detta system behöfva anlitas för ett, i förhållande till Statens resursser, lätt beviljadt lån af 100,000
R:dr, hvarföre också Hr von Harlmansdorffs fruktan, att Utsk. föreslagit delta understöd endast med fond-systemet i bakgrunden, är alldeles ogrundad.
Det har blifvit så mycket taladt i sjelfva frågan, att jag ansett mig böra blott i korthet redogöra för de skäl, som föranledt StatsUtsk. att afgifva förevar:de Utlåt., tfll hvilket jag vördsamt anhåller, att R. o. Ad. behagade lemna sitt bifall.
Jag har begärt ordet endast i anledn. af ett yttrande utaf Hr von Hartmansdorff.
Han säde nemi., att ingenting är naturligare, än att det gamla bolaget ansvarar för sina ingångna förbindelser.
Jag ber, att, såsom svar på denna invändning, få åberopa lista punkten i Utsk:s Betänk., der det heter, att det nya bolag, som bildar sig, skall, för att få åtnjuta del föreslagna låneunderstödet, ”äfven åtaga sig betalnings-skyldigheten för det till jernvägs-anläggningens utförande från Handels- och Sjöfarts-fonden utbekomna lån å enahanda belopp.”
Staten riskerar således ingenting genom att öfvertaga sistberörde lån från Handels- och Sjöfarts-fonden; den blott undviker alt taga med ena handen och gifva med den andra, och sä framt Slaten vill understödja företaget, kan jag icke finna, att någon betänklighet i delta afseende bör ega runi.
Hvarföre, säger Hr Bildt, skall man låta det gamla bolaget betala penningar till det nya?
Jo, Den 4 Oktober f. m. 23 helt enkelt af det skäl, att Riksg:s-Kont. må slippa att utbetala det förfallna lånet.
Vidare säger Hr Bildt, att Staten ingenting förlorar på den föreslagna summans utlåning till det nya bolaget; StatsUtsk:s ledamöter sade på samma vis, när de första 100.000
R:dr beviljades.
Huru kan Hr Bildt skåda så långt in i framtiden, att lian vet, huruvida icke äfven med dessa penningar kommer att gå på samma sätt, som med de förra?
Det första bolagets löftesmän förklarades vara vederhäftiga; men när det nu kommer till verkställigheten, vilja de slippa att betala.
Om det bankrutterade bolagets medlemmar inträda i det nya, så fälman genast en inblandning i förstörda affärer.
Om icke den första borgens-förbindelsen upfylles, så kan det gå på samma sätt med den andra.
Hr Bildt yttrar, att man kunnat göra lånet större.
Ja, det har StatsUtsk. redan gjort; ty Konungen äskade 75,000 R:dr, men Utsk: har icke ansett dem vara nog, utan föreslagit 100,000 R:dr.
Hvilken anleda, liar det haft dertill?
Aro icke de tillökade 25.000
R:dr godtyckligt tillkomna, utan någon motion derom?
Hr Bildt yttrar, att fond-systemet icke blifvit tillskapadt för detta lån.
Det må vara, att Utsk. haft mycket vidsträcktare afsigter; men sannolikt är, att de ifrågavar:de 100,000 R:dr, eller åtminstone de 25,000, tillkommit derföre, att man förut tillstyrkt Stats-låne-systemet, ty eljest torde det hafva varit svårt för Utsk. alt i Kronans gömmor hitta denna summa.
Jag finnér, att Hr von Hartmansdorffs afsigt lärer vara, att det nya bolaget icke skall erhålla större bidrag, än 100,000
R:dr, eller samma summa, som K. M. redan från Handels- och Sjöfarts-fonden lemnat det gamla bolaget såsom understöd.
Men då kostnaden för det ifrågavar:de arbetet upgår till ungefär 250,000 R:dr, blefve ett understöd af 100,000 R:dr för detta ändamål mindre, än hvad R.
St:r i allmämhet lemnat sådana företag, som ansetts vara af allmän nytta.
Då man emellertid finnér, att den här ifrågavar:de jernvägen är af sådan allmän nytta, och, i min tanke, af större, än de förut af R.
St:r med understöd hugnade jernvägs-företag, torde det icke vara billigt, att inskränka bidragets belopp till endast 100,000 R:dr.
Man säger, att det gamla bolaget borde betala det lån det erhållit, och att detta borde lemnäs det nya bolaget, för att dermed fullborda vägen.
Detta innefattar ett misstag; ty det nya bolaget eger icke den påbörjade jernvägen, utan måste väl af det gamla bolaget inlösa det arbete, som kostat 100,000 R:dr, och på detta sätt kan det nya bolaget icke utan betydligare upoffringar, än man i allmänhet anser sådana bolag kunna vidkännas, öfvertaga arbetets fullbordan.
Derföre vore det också, efter min öfvertygelse, ändamålslöst, att föreskrifva några så beskaffade vilkor, som Hr von Hartmansdorff förfäktat, emedan derigenom hela företaget nödvändigt skulle nedläggas.
Att Staten lemnar ett lån och jemväl betingar sig ränta på sina penningar, kan