Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
R:dr, och jag jemför detta med hvad husbyggnader i allmänhet för enskild man kosta; ännu mer, när jag erinrar mig, att vi 1809 med godt mynt ansågo en dylik anslagssumma vara ganska otillräcklig.
Jag kan ej gilla den sista Talarens satts, att man icke bör bålla allt i complett stånd; tvertom det är just under freden, då allt ting kostar mindre, som man bör bereda sig till kriget.
Vi sågo hvad rustningarne kostade 1808, och vi hade då åren förut vida högre anslag än nu. 74 Den i November e. m.
Ju mera stora bördor fördelas på längre tid, ju lättare kunna de bäras; det är således skal, att vi förskottsvis för efterkommandes räkning anskaffa hvad som behöfves, i händelse af ett krig, X afseende på vådan att uppskjuta anslag, skall jag anföra en speciel händelse, sorn inträffade före 1808, och hvilken jag sä mycket mera känner, som min far då var vid Fortificationen, Man hade åren förut föreslagit, att befästa "Wolkaus, der vi hade alla förråder för Savolaxska Ammen , och en hel Escader alt kommendera sjöarne i denna provins.
Summan var således stor, och enär tillgångar för ögonblicket saknades, ehuru anslagen då voro större än nu, och man hade förtroende till fortfarande lugn, lät man förslaget hvila.
Fienden inbröt öfver våra gränser,r och vi måste uppbränna alla förråderna, fartjgen m. m. hvaraf hände, att när sommarn kora, var henden Herre på Saimensjön, och vi i saknad af alla de fartyg, med hvilka vi då skulle försvarat oss och hela vår gräns.
Jag bifaller liela den af Utskottet föreslagne summa, och önskar, att raan kunnat gifva mera.
Jag kommer lin till tillgångarne.
En Talare har, i afseende på Magazinsfonden, sagt, att omtumlingar ägt rum emellan StatsVerkets och Bankens tillgångar.
Några sådane omtumlingar hafva dock icke ägt rum.
Om Talaren erinrar sig, hafva de fyra Stånden beslutat, att Bankens fordringar hos Statsverket under denna titel Den 2 November e. m. 75 skola sättas inom linien, och att nästkommande Ständer skola afgöra, hvad som bör återbetalas, eller icke.
Stats- och BancoUtskotten hafva, i afseende på liqvid af Bankens Statsfordringar, med mera varsamhet, än Talaren tillstyrkt, gått till väga, då de föreslagit Rikets Ständer, att lemna obligationer, som endast i händelse af behof skola realiseras, men genom hvilkas inrättande Fäderneslandet, antingen dess hender komma från Öster eller Vester, erhållit tillgångar till sitt försvar och tillfälle att anskaffa förråder.
Hvad de omnämnde tillgångarne af Bevillningens stigande till i5o,ooo R:dr angår, så ehuru jag bekänner, att jag i allmänhet icke kan godkänna uppställningen af Utskottets Utlåtande, måste jag dock förklara det vara i detta hänseende tydligt nog.
Banken behöfver icke dessa medel, då den genom obligationer blifvit betäckt.
Jag förmodar, att de 60,000 R:dr, som förut använts till KronPrinsens resa, äfven bordt innefattas under samma anmärkning af den värde Talaren, som de 15o,ooo R:drne.
Slaten har genom dessa medel, förut an vista till numera ej erforderliga utgifter, erhållit tillgångar, utan att behöfva höja bevillningen.
Man kunde visserligen efterskänka dessa på hela Bevillningen, men jag tror, alt folket skulle vara illa belåtna, om Bevillningen minskades med 210,000 R:dr, och Försvarsverket lemnades till sköflings.
Emot dea speciella uppställningen i det hela, hvari - 76
Don 2 November e, ni. genom Kongl. Maj:t kan äga fri dispositionsrätt öfver de medel, som anslås, liar jag ingen ting att anmärka, så att t. ex. hvad som öfverblifver för Banken, kan användas på annat håll o. s. v. Rikets Ständer höra ej ingå i sådane detailler; redovisningen skulle derigenom endast försvåras.
Jag har visserligen hört några flera anmärkningar göras, men då jag nu besvarat de hufvudsakligaste, torde jag få tillstyrka bifall å U tlåtandet.
Jag hyste verkligen den förhoppning, att Utskottets Utlåtande icke skulle möta något motstånd.
Denna förhoppning grundade jag på exemplet af 2:ne RiksStånd, hvilka bifallit detsamma.
Jag skall nu försöka att upptaga till besvarande vissa af de här fällde yttranden.
Herr von Vegesach har med mycken bestämdhet uppgifvit, att vi redan egde tillräckligt Artilleri, äfvensom han talat enrot Befästningssystemet i allmänhet.
Jag vill icke ingå i vederläggning deraf, ty, då Kongl. Maj:ts Proposition stödjer sig på de anmälanden, hvilka af sakkunnige personer blifvit gjorde, och Kongl. Majrt ej utan mycket begrundande tagit sitt beslut i saken, kan jag icke betvifla, att de förslag Kongl. Maj:ts Proposition innehåller, äro för närvarande de mest ändamålsenliga.
Den i November e. m. 77 Herr Hjerta har uti sitt yttrande upptagit cn mängd olika saker och förhållanden, såsom Uniformsförändringar, Prygelstrali', Materielens beklagliga tillstånd, Fästningsvallarnes oduglighet m. rn.
Jag skall ej söka ingå i alla dessa ämnen, utan, så mycket möjligt är, hålla mig vid hvad nu är under öfverläggning, det vill säga Utskottets Utlåtande.
— Herr Hjerta har bland annat omtalat Capotternes öfverflöd för soldaten, och dervid åberopat exempel af egen erfarenhet år 1808.
Just 1808 års Landtvärns öde trodde jag tillräckligt skulle tala för nödvändigheten, att hafva omsorg om Beväringen.
Det var verkligen oväntadt för Styrelsen, att få förebråelser, för det den vill vårda de Fäderneslandets Söner, som skola försvara oss mot fienden.
Herr Hjerta har förebrått Regeringen, att FästningsArtilleriet förfallit, och föreslasit, att det borde i Förråderna bevaras.
O 7 Jag tror, att, om Herr Hjerta undersöker förhållandet, skall han finna, att intet Artilleri finnes i de ödelagde Fästningarne.
— Denna anmärkning kommer således att förfalla.
Herr Hjerta har framställt den förmodan, att, i anledning af Europas nuvarande städning, en förändring skulle äga ruin år 1829 78 Den 2 November e. m. • * i det förslag till iståndsättande af Rikets Försvarsverk, som Kongl. Maj:t 1828 afgaf.
Jag förmodar, att Kongl. Maj:t med lika mycken uppmärksamhet, som Rikets Ständer, följt händelserna i Öster, och jag är fullt öfvertygad, att, örn en förändring kunnat äga ruin i de anslag, som till FörsvarsVerket behöfdes, Kongl. Maj:t då icke inväntat Rikets Ständers underdåniga framställning derom, utan säkerligen dessförinnan gifvit Rikets Ständer sådant tillkänna; men då Kongl.
Maj:t icke gjort detta, förmodar jag, att samma trängande behof förefinnes nu, som när den Kongl, propositionen afgafs.
Det är likaledes sagdt, altman förundrade sig öfver, att så stora anslag nu behöfdes.
Det är icke obekant, hvad sora. är orsaken dertill.
— Yid föregående Riksdagar bar Kongl. Maj:t till Rikets Ständer framställt de oundgängligaste behofven för FörsvarsVerket, men har då alltid fått till svar, att man af brist på tillgångar ej kunde bevilja en stor del af livad som behöfdes.
Resultatet häraf, Riksdag från Riksdag, har blifvit, att de behöfliga anslagen allt mer och mer stigit, och nu utgöra en ganska betydlig summa.
Hade Rikets Ständer förut beviljat de vid hvarje Riksdag begärde, i jemförelse med detta, obetydliga anslag, bade nu fråga icke blifvit om denna stora summa.
— Herr Hjerta har sagt, att man endast framställt
Den 2 November e. m. 79 beli öfvert, men icke orsaken dertill, och ej eller detaillerne.
— Utskottet har dock haft alla detailler sig förelagde; att Utskottet här icke så noga specificerat dem, anser jag ganska riktigt; dessutom tror jag icke, att Kongl.
Maj:t bort för Rikets Ständer framlägga modeller på pieser, eller öfverlemna dem till Rikets Ständers sanction.
— När anslagen först äro gifne, är jag fullkomligt öfvertygad, att detaillerne med sorgfällighet handhafvas.
Talaren har förundrat sig,* att medel be-< höfvas till Beväring för Gardet till häst och KronPrinsens Husarer.
— Orsaken har likvisst varit ett besparingssystem, emedan man icke velat utlemna till exercise eller dagligt bruk de gevär, som skola finnas i händelse af krig.
— Om krigsgevär funnits för dessa båda Regementer, hade något anslag dertill icke blifvit begärdt.
— Man har sagt, att man borde uppskjuta ifrågavarande anslag, nu då man njöt en långvarig fred.
Detta är en ganska besynnerlig tanka, enär den allmänna grundsatsen vanligtvis är, alt man skall begagna fredens lugn för att bereda sig på kriget.
Det är sagdt, att vi icke nu komma att föra krig, såsom i Yikingarnes tid, utan att vi böra vela af våra krig ett par månader förut, och att man då på några månader skulle iordningställa hvad som behöfdes.
Men dessa månader blifva högst otillräckliga , ty med vår brist förslår Gudnås icke år.
Den 2 November e. in.
Man har omtalt, att Wanäs är anlagd i för stor skala.
I början af Riksdagen då frågan om Försvars Verket discuterades, yttrade jag, det jag icke trodde mig böra ingå i discussion af detta ämne; min öfvertygelse i detta afseende har sedan icke blifvit rubbad, oaktadt hvad man i dag anfört.
Jag kan ej afhålla mig ifrån den reflexion, att, om Styrelsen endast följde de framställningar, som från representationen gjordes, skulle Styrelsen beständigt vara underkastad klander, ty livad som ena gången tillstyrkes, afstyrkes en annan gång.
Herr Hjerta är nu emot Wanäs, då lian deremot 1823 var för detsamma.
Sedan Representationen utredt, och lemiiat tillgångar åt Styrelsen, skall den använda dem endast efter hvad Styrelsen anser nyttigast.
Sådant ombyte i system, som man nu här tyckes yrka, är högst vådligt i alla planer.
Man bestrider beviljandet af ett så betydligt anslag, som det närvarande, och anför såsom skäl, att de skattdragande ej stå ut dermed utan ett ytterligt nedtryckande.
Alla de anslag
Utskottet föreslagit, utgå dock utan ökade skatter.
Jag tror att de skattdragande sjelfva skola erkänna lyckan, att medel finnas till dessa behof.
— Det är således icke fråga 0111 något ökande af skatterna.
Man Den 2 November e. m. 81 Man liar anfört, att förminskning kan äga rum.
Till svar härå, torde jag få nämna, att Kongl. Maj:ts förslag redan blifvit så nedsatt, att någon vidare nedsättning ej kan göras.
Man stödjer kanske sin förmodan derpå, att då en nedsättning redan af Utskottet ar gjord, kunde en ytterligare afven lill vägabringas. — Men det förhåller sig icke så, ty den redan skedda nedsättning grundar sig derpå, att, då åtskilliga Ledamöter af Utskottet för Kongl. Maj:t uppgåfvo, att hela det af Kongl. Maj:t äskade belopp icke kunde erhållas utan skattebördornas ökande, och Kongl. Maj:t alldeles icke ville förhöja skatterne, tillät Kongl. Maj:t, att blott det aldra nödvändigaste skulle utgå, och att det minst angelägna fick uppskjutas.
Beräkningen är således ej på höft uppgjord, utan på framställning af åtskillige Utskottets Ledamöter, då Kongl. Maj:t af faderlig omvårdnad ville söka trygga nationens sjelfbestånd, utan högre skatters uttagande.
Vi hafva derföre ej afslagit eller afprutat på hvad först begärdes, utan blott uppskjutit beviljandet, till dess tillgångarne det tillåta.
— Uti Herr Hjertås opinion, att Gevärsförråderne äro tillräcklige, kan jag ty värr icke instämma.
Sedan Utskottet så utförligt och sakrikt äfhaiidlat detta ämne, skall jag ej vidare 48 H. 6 82 Den i November e. m. ingå uti någon framställning af de olyckliga följder, som kunde uppstå genom brist i förråderne; nödvändigheten af materiellens hållande i ordentligt skick lärer för öfrigt ingen bestrida.
Det kan visserligen icke ske utan någon uppoffring, men då Nationen mäste vara ömtålig onx sin sjelfständighet, lära Rikets Ständer ej tveka att anslå hvad som fordras till dess upprätthållande.
Jag får således anhålla om proposition till bifall å Utlåtandet, fullkomligt öfvertygad, att Utskottet så noga calculerat hvad som behöfts, att ingen nedsättning deri eller afprutning derpå kan vara möjlig.
Friherre Silfverskjöld, Carl: Herr von Vegesach och Herr Hjerta hafva behagat framställa åtskillige anmärkningar i frågan om anslaget för Artillerimateriellens iståndsättande, af hvilka jag till besvarande anhåller få upptaga så många jag kunnat uppfatta.
Herr von Vegesach önskar upplyst, huru mycket FältArlillerie vi äga, och huru mycket vi behöfva.
Vi behöfva 16 Batterier, förutan nödige reservpieser.
Men livat! finnes?
Jo några hoplappade Batterier, 1cmningar från 1808 års krig, — ärofulle lern-* ningar, det är sannt, men hvilka i framtida användande blott kunna utplåna forntida minnen; vidare ett från Fransoserne eröfradt batteri, men hvilket numera kräfvey. sin rätt, att få hvila bland våra trop heer.
Den 2 November e. m. 83 l
Jag hemställer vördsamt till hvar och en, att bedömma förhållandet emellan behof och tillgång, och tvekar för min del ej att tillstyrka bifall till Utskottets Utlåtande i denna del; hvaraf komrae att följa, att 16 fullgoda Batterier erhållas, jemte en nödig reserv, då den gamla materiellen iståndsättes.
Herr von Vegesach anser vidare, att vi böra endast påräkna 100 fältpieser.
Som en allmänt gällande regel, bygd på den genom Franska revolutionskrigen vundna erfarenhet, är antaget, att minst 2 activa pieser böra räknas på hvarje 1000 man, förutan Artillerie i reserv; detta förhållande öfverskrides i många länder, men underskrides på intet ställe.
Om man nu antager Svenska Armeen till 64,000 man, icke 60,000, som Herr von Vegesach uppgifver, blifva 1 a8 pieser en icke öfverdrifven Arilleristyrka.
Herr von Vegesach framställer vidare den fråga, hvad vi skola göra med BelägringsArtilleri.
Jag tror mig någon gång vid början af Riksdagen hafva upplyst, att med benämningen Belägrings Artilleri, som förekommer i alla handlingar och yttranden, rätteligen bör förstås Fästnings- BelägringsPositions- och Kust-Artillerie.
Skola alla dessa vigtiga delar af Försvars Verket lemnäs i sitt närvarande förfallna skick?
Skall man åtminstone ej vara betänkt på att skaffa virke för behofvet, för att i kommande 48 H. 6 84 Den 2 November e. m. år, då större tillgångar möjligen medgifva, kunna tänka på sammansättningen?
Oell stort annat lärer ej kunna erhållas för de 5o,ooo R:dr Utskottet tillstju-kt.
Herr Hjerta tror ej, att vederbörande äro ense med sig sjelfve i frågan om Artilleriets organisation, emedan Artilleriet 1816 minskades och nu åter ökas.
Det torde likväl ej vara Herr Hjerta obekant, att orsaken dertill, att Artilleriets nummerstyrka minskades 1816 var, att man derigenom ville bereda en möjlighet till löneförbättring för Befälet.
Batterierne komrno härigenom att beslå af endast 120 Artillerister — i44 erfordras; och det är detta missförhållande, som nu blifvit rättadt.
I motsatts med Herr Hjerta tror jag, att nutidens Artilleriorganisationer innebära något ganska bestämt, — vissa grundlinier äro uppdragna, som väl gifvas olika riktningar efter särskilt inverkande omständigheter, men hvilka dock följas.
Herr Hjerta har vidare klandrat, att Utskottet ej upplyst, efter hvad modeller de nya pieserna böra tillverkas.
Detta hade, förmodar jag, blifvit föga interessant för Rikets Ständer; för dem torde det vara likgiltigt att känna, om piesen är 16 eller 17 caliber lång, har 1 eller 1 i liniers spelrum, o. s. v. Om någon skulle önska underrättelse härom, kan jag dock upplysa, att en ny construction är bestämd, och att denna i Den i Movember e. m. 85 är ett medium emellan Hel vigs och Carclells constructioner.
Uti hvad Herr Hjerta yttrat, att FästningsArtilleriet först horde sammansättas, närmare tiden för behofvet af detsamma, instämmer jag.
Jag skall ej med visshet säga, men förmodar, att detta varit meningen, och hvilket äfven blir en nödvändighet, då ej mera än 5o,ooo R:dr erhållas; för dessa medel kunna blott förberedande åtgärder vidtagas.
Syftningen af Herr Hjertås anmärkningar tycktes vara, att han väl finnér behofvet af de anslag, som blifvit begärda för Artilleriet, och är böjd att bifalla desamma; men att de täta förändringar inom Artilleriet, han tror sig se, vålla betänkligheter.
Jag medger Herr Hjerta, att man ofta nog ser en eller annan förändring i Artilleriet; och jag känner äfven, att de finnas, som äro böjde att tillskrifva dessa ett aldrig hvilande nyhetsbegär.
Man borde likväl ihågkomma, att Artilleriet står i närmaste beroende af de physiska och mathematiska vetenskapernes framsteg, och omöjligt kan förblifva stationairt; för Svenska Artilleriet, jemfördt med andra länders, skulle stillastående och återgång ovillkorligen vara ett och detsamma.
Man ser de flesta, snart sagdt alla länder, med den erfarenhet krigen efterlemnat, och den ökade kunskap vetenskapernes framsteg erbjuder, förenkla 86 Den 2 November e. m. och förbättra sina constructioner.
— Skulle då ensamt Svenska Artilleriet stadna bakom tiden?
MineHerrar, framåt måste det; men mögnad öfverläggning, pröfva i hvad mån förändringar böra antagas.
Såliarskedt; genom en serie af försök har man åtföljt andra Nationer, i somliga afseenden gått förbi dem; men aldrig förgätit den sparsamhet, som här bör vara ett vilkor för all verkställighet.
Redan då fråga om Försvarsverkets materiel, vid ett föregående tillfälle, var under öfverläggning, afsade jag mig allt anspråk på militäriskt omdöme öfver saken.
Jag anhåller således att, blott inom min krets, få bemöta de anmärkningar, som emot Utskottet nu blifvit framställde.
I den ordning de förekommit, skall jag äfven upptaga dem; hvarföre Ridderskapet och Adeln benäget torde ursäkta, om mitt svar icke skulle finnas så ordnadt, som Ståndet egde skäl att fordra.
Man har i främsta rummet klandrat Utskottet, emedan det, då besparingar ansetts kunna äga rum, endast upptagit dem i större summor, utan att specificera, hvari de bestodo.
Jag kan i detta hänseende blott beklaga, att man icke gifvit akt på Utskottets Utlåtande, sidan i5, der det slår att läsa; Enligt de af Kongl. Maj.t uppgifna behof j med uteslutande af kostnaderne för G a rnizons-Sjukhusets och Den 2 November c. m. 87 2:dra LifGardets Casern-byggnaders fullbordande , erfordras för Försvarsverket till Lands . . . 2,761,000.
Försvarsverket till Sjöss . . . 640 ,000.
S:a R:dr 3 ,401,000.
Derifrån börj efter Utskottets mening, af dragas följande poster:
Minskning pä anslaget för Belägrings Artilleriet .... g6,ooo. D:o på anslaget för B ev ä ringsförråden 82,000.
D:o pä anslaget för Ut redningsDepartementet 33i,ooo.
D:o på anslaget för Forti ficationsDepartementet 100,000.
D:o på anslaget för Sjöförsvaret eller Skärgårdsflottan 272,000. 8 3i 000
Och bl ef ve dä Ecctra Anslaget B:co R:dr 2,570,000.
Utskottet har således för hvarje punkt uppgifvit den minskning, man ansett kunna tillvägabringa, och Grefve Brahe har redan upplyst, att man dervid rättat sig efter tillgångarne, så att, sedan dessa voro gifne, man afdragit det, man efter samråd med vederbörande FörvaltningsChefer trott vara mindre oumbärligt.
Men detta är icke nog säger man; Utskottet hade bort närmare på ziffran bestämma och uppgifva allt, 88 Dea 2 November e. m. livad i förråden för närvarande finnes.
Jag frågar likväl, då vi alla veta, att förråden äro tomma, huru beklagligt det skulle hafva varit för Svenska folket och för oss sjelfve, att derigenom offentligen blotta vår fattigdom äfven för grannarne.
Om Utskottet likväl så gjort, hade man ändock säkerligen mött oss med den anmärkning, att det icke vore nog emottaga Embetsverkens uppgifter, likasom man vid ett föregående tillfälle verkligen invänt, att Utskottet icke bort åtnöja sig med de ounderskrifne förteckningar Utskottet erhållit, såsom upplysande bilagor till Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition.
Man hade förmodligen yrkat, att Utskottet skolat sjelf inventera förråden, icke blott här, utan äfven resa omkring i landsorterna, för att med egna ögon öfvertyga sigom uppgifternas sannfärdighet.
StatsUtskottet är likväl, bland alla Utskott, det med arbete mest öfverhopade; så att det utom löpande göromål knappt hinner granska alla de räkenskaper, som detsamma föreläggas, än mindre göra inventeringar.
Det måste följagtligen sätta tro till Embetsverkens uppgifter.
— Man har vidare sagt, att ytterligare besparingar kunnat göras i åtskilliga delar; deribland vill jag blott yttra mig öfver en, som jag någorlunda kan bedomina, nemligen beklädnaden, och Herr Hjertås yttrande, att Capotterne voro öfverflödige, enär Norrska soldaten under sista kriget med Sverige i stället blott nyttjade en axelkrage.
Den 2 November e. m. 89 Jag var äfven med på delta fälttåg, oell såg ifrågavarande mellanting mellan en hel och en half kapprock, eller en liftröja med en krage, som betäcker axlarne, men iemnar de lägre delarne af kroppen blottade för regn och kyla.
Men, då jag en stormig och regnig natt passerade förposterne, och under väntan på Officern, samtalade med den postande soldaten, som uppehöll mig, och som hade en kapprock af det ifrågavarande slaget, beklagade karlen sig öfver den dåliga beklädnaden, som icke skyddade honom mot kölden och vätan, samt önskade ett snart slut på krigets besvärligheter.
Ingenting bidrager så mycket att göra trupper modstulna, sorn vanvård om deras utrustning och beklädnad; och jag beklagar, om sådane besparingsgrunder skulle göra sig gällande uti vår Krigsmakt.
Man har äfven sagt, att genom det användande af öfverskotten, hvilket Utskottet föreslagit, skola Ständerna vid deras nästa sammanträde finna intet att tillgå.
I detta Utlåtande hafva likväl endast öfverskotten för åren 1827, 1828 och 182g blifvit tagne i beräkning.
Då vi nu befinna oss nära slutet af 182g, torde det icke kunna förnekas, att manhållit sig någorlunda jemt med tiden, utan att gripa inpå framtida tillgångar.
Det har ock blifvit in vändt, att Utskottets beräkningar skulle vara osäkra, hvaraf följde, att då brist uppstode för RiksgäldsContoiret, måste Skuldsättningssystemet tillitas.
Utskot - 9° Den 2 No ve raber e. m. tet säger likväl bestämdt, att till undvikande deraf, Utskottet icke tagit i beräkning andra än fullkomligt säkra tillgångar.
Man må icke heller invända, att Utskottet missräknat sig på öfverskottens belopp för åren 1827—1829; ty den minskning i 1827 års Öfverskott, som förvållacles af 1826 års missväxt, och höga markegång, ersättes af de begge andra årens öfverskott, hvilka ej blifvit så högt beräknade, att de ju icke sammanlagda lemna den återstående summan, enär markegången för dessa år icke varit så liög.
Slutligen har man äfven klagat deröfver, att Utskottet, genom begagnandet för ifrågavarande Statsanslag af Bankens vinster och fordringar, betagit honom sina egna, ochbortlemnat tillgångar, under det han sjelf är iså stort behof, att man nödgas för hans bispringande utfärda statsobligationer.
Hvar och en vet likväl, att erforderliga tillgångar för realisationen redan äro afsatta, och att obligationerne endast äro lemnade, i händelse utomordentliga behof skulle yppas.
Bankens behof är således ovisst, fastän möjligt; men Statens behof af medel till Försvarsverket är deremot gifvet, och för handen.
Hvad har då varit naturligare än att för det ovissa behofvet, sorn kanske aldrig inträffar, anvisa obligationer, som i sådant fall alldeles icke begagnas; och att för det gifna behofvet anvisa säkra till hands varande tillgångar.
Samma värde Ledamot, som klandrat denna åtgärd, plägar vanligtvis anse Bonde - Den 2 November e. m. 91 Ståndets mening vara den, sorn bör tagas till efterdöme af Adeln.
Jag bör derföre nämna , att just detta Stånds Ledamöter alltid hafva inom förenade Stats- och BancoUtskotten yrkat, att Banken icke skulle få behålla mera af sin vinst än 266,666 R:dr 32 sk., utan allt det öfriga lemnäs till Statsverket.
För öfrigt får jag tillägga, att jag för min del icke trott någon afprutning på fordringarne i Kongl.
Maj:ts Proposition hafva hort äga rum, då tillgångar linnas, såsom jag i min reservation uppgifvit.
Men då jag blifvit öfverröstad inom Utskottet och det skulle vara förgäfves, att här yrka ett högre anslag, än Utskottets pluralitet tillstyrkt, anser jag rådligast att bifalla Utlåtandet, helst två Stånd redan så gjort, och man med säkerhet kan förutse, att BondeStåndet icke eller gifver mera.
En återremiss skulle snarare föranleda till en minskning, än till en höjning, i anslaget, hvarföre jag ej eller kan tillstyrka den åtgärden.
Äfven för mig har Utskottets framställning gjort tillfyllest och varit öfvertygande; de anmärkningar, som här blifvit gjorde, hafva på intet sätt kunnat rubba min åsigt af saken, och jag anhåller att i korthet få visa hvarföre, medelst upplagande och besvarande af några bland dessa anmärkningar.
Hen förste Talaren har sagt, att det gifves Den 2 November e. m. i slag af slöseri; och detta är rätt.
Men det gifves ock 2 sätt att hushålla dåligt, nemligen att gifva utan urskiljning, och att icke gifva, der ett verkligt hehof är för handen.