Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I början af min statsseciet.-tid , till hvilken detta mål hörer, underläts äfven detta försigtighetsmått; och det är skälet, hvarföre anteckna- derom fattas för de 2 första - D c n i Juli fm. 4' sta åren.
Men här i min hand håller jag min föredragntslista för den 14 April i832, som bevisar, att målet då föredrogs i Statsrådet, d. v. s. inom mindre än en månad efter föredragnm i Rikets Allm.
När tidningarna började klaga, och någon af mina embetsbroder erinrade mig om nödvändigheten att skydda mig mot anmärknlr af Coust. antecknadt.
Sedan anmärkn:n nu är gjord både mot andra föredragande och mig, är jag förvissad, att de nuvar. och blifvande skola bevara sig mot dylika för framtiden, genom det lätta skyddsmedlets användande.
Om Riket på denna anmärkn. vinner mera nitiska föredragande, eller mera påpassande ögontjenare, det öfverlemna!- jag lill H. R. o
Ad. alt bedömma.
Vill Utsk. icke åt föredra gander na, utan sträcker sina anmärkn:r till den beslutande, så höra alla dessa frågor lill afdelntn N:o 3 , hvars djerfva obehörighet jag här ofvan utredt.
Utsk. säger: ”att RiksStånds begäran om en K. förklaring i ett samma Stånd nära rör:de ämne har, ehuru före”komna fall visat behofvet af frågans snara afgörande, blif”vit af föredraganden lemnad till mera än 3:årig hvila.” Bilagan upplyser, att härmed menas PresteSt:s "begäran om "rätt för klockare-enkor att söka extra nådår,” hvilken d. 26 April i834 i Statsrådet förekommit, och livarefter 2:ne anhållanden om sådan förmån blifvit, ”på grund af i författa ”ningarna saknad tillåtelse till dylika ansökningar, afslagna.”
Att göra ansökningar, hvilkas beviljande ej är med Rikets gällande författningar förenligt, är, på sätt flere än en af Utsk:s medlemmar nog torde påminna sig, ingen Svensk undersåte, således icke heller klockare-enkor betaget.
Tillåtelse att begära del författningsvidriga behöfves således icke här i Riket.
Men med anspråken att få ansöknlna bifallna, när billighetsskäl förekomma och med detsamma få författntna ändrade, är det en annan sak.
Derom handlade ock PresteSt:s anhållan; ty der står uttryckligen, att dessa ansökningar skulle få ingifvas, ”på sätt som för nådärsansökningar i all”mänhet vore stadgadt.”
Efter sättet luiru ansökningar med dylik förmån tillförene blifvit behandlade, kunde ingen rättelse tagas.
Inom Eccles.expedit! var, när jag emottog statssecret. -embetet, pnejudicat både för och emot.
Men som jag hade den ensidigheten att vilja vidhålla enahanda tillstyrkande i enahanda mål, så såg jag efter hvad förfaltningarna stadgade, och förnam alt i3 §:n Presterskapets privilegier säger:
,JVi vele ock nådigst efterlåta alla preste-, ”1 äsemästare- och s k o 1 b e t j e n t e r s enkor med sina egna ”så ock den dödes omyndiga och oförsörjda barn, sig till ”tröst och uppehälle, alt få njuta och behålla , efter deras 9 H. 6 Den i Ju 1 i f. ra. ”mans affall, ett nådår efter gammal plägsed” etc.
Här nämnas inga klockare, och nådårsförmån blef dem ej tillerkänd, förrän genom K. brefvet den 27 Mars 1798, hvilket äfven är intaget i kyrkolagsamlingen.
Ehuru det blott angick Wexiö' stift, och endast förklarade, alt med nådår för klockares och organisters enkor och oförsörjda barn måtte dädanefter förhållas, såsom dittills å de flesta ställen vanligt varit, nemi. att de måtte njuta nådår; så har jag städse tillstyrkt, att de i alla stift måtte få privilegii nådår.
Sterbhusen hafva således alltid åtnjutit 1 och ibland 2 års inkomster, genom tjensleårets, vid hvars början klockare understundom äfven aflida.
Men här var fråga om extranådår.
Både före och straxt efter utfärdandet af 1798 års bref, fattade K.
M. vägrande beslut i detta hänseende.
I)e hufvudsakligaste aro: a) K. brefvet den 29 Juli 179J» då K.
M. fann betänkligt att lemna nåd. bifall till klockareenkan Söderbergs ansökning (opi 1 extra-nådår) såsom stridande mot författningarna, och b) K. brefvet den 8 Oct. 1799, då K. M., i anledn. af klockare- och organistenkan Hjelmgrens anhållan om samma förmån för sig och 7 omyndiga barn, jemväl fann betänkligt att till berörde und. begäran, såsom saknande grund i författningarna, lemna nådigt bifall.
Enär den mening, privilegier och konungabref inneburo till förmån för läsemästare, var öfverensstämmande äfven med församlingarnes fördel , att i sina klockare hafva skolmästare för sina barn; så antog jag den såsom både lagligast och klokast, samt tillstyrkte följaktligen extra-nådåt åt fattiga klockare-enkor eller barn, när den aflidne verkligen varit skolmästare, men afstyrkte i motsatt händelse.
Jag trodde nemi. att sådana uppmuntringar till barnaundervisning, hvilka ej kosta Staten några anslag, desto hellre borde begagnas, som inga medel då funnos att i stället använda, och som nådår nästan alltid uro till skada för tjenst och boställe.
Jag yrkade, att klockarens enka och barn icke skulle ernå alla presterliga nådårsförmåner, utan att han verkligen fullgjort sin lagliga skyldighet att äfven vara undervisare.
För Utsk. synes hafva varit likgiltigt, 0111 klockarne uppfyllt alla deras pligter, blott de samt deras enkor och barn komme i åtnjutande af alla möjliga förmåner.
För mig var församlingarnas, för Utsk. var klockarnes bästa det högsta syftet.
Om Utsk. för Konungens rådgifvare haft blott en del af den bevågenhet , som det egnat åt Rikets klockare; så hade jag troligen sluppit både denna och alla andra anmärkn:r.
Dock, Utsk. kan trösta sig.
Om det än lyckades mig att göra min grundsats gällande, så länge jag hade portfeuillen i mina händer; så var det ock genast derefter slut.
Huru denna förändring verkat till Rikets sannskyldiga nytta, det visar den K. propos:n om medel till folkskolorna.
Jag säger ej, att anslagen dertill skulle genom
Den i Juli f. m. 43 Vidhållandet af min mening blifvit umbärliga; men troligt är, att mindre summor kunde hafva förslagit än nu, då en hållhake gagnlöst är bortkastad.
N:o 66. ”En R.
Sils skrifvelse — säger Ulsk. — i en fråga, som ''för ett RiksSt:s samtliga medlemmar var af stor vigt, har "först efter 5 år blifvit föredragen.”
Af bilagau inhemtas, att fråga är om den förhöjda tjenstårsberäkningens afskaffande, deiom R.
St. skrefvo den 24 Sept. 1834, men hvaraf föredragningen icke skedde förrän öfver 1 år efter min afgå ng.
Om Utsk. någon gång målar för starkt, så har det här målat för svagt Hade jag uppsatt TJtsk:s yttrande, så skulle jag hafva skrifvit: en fråga, som var af största vigt för Svenska kyrkan och läroverken, ty beggedera lida deraf mera än man föreställer sig.
Men IJtskrs ordalag .»»o . ^ kunna vara goda nog, när det atnöjer sig med ett uppskofsbeslut, såsom det of den 1 Nov. i83g, verkligen var.
Ett sådant hade jag troligen kunnat utverka i första föredragmn efter målets ankomst, om jag ansett Riket belåtet med en sådan ögontjenst.
Frågan kunde, såsom det sista beslutet bekräftar, icke afgöras utan i sammanhang med läroverkens allm. reglering, och denna det käraste syftet för min verksamhet såsom stals-secret. måste jag lemna outförd.
Jo, emedan det stora motstånd, som de fleste biskopar och skollärare gjorde mot förändringen , fördubblades förmedelst tidningarna, hvilka i deras tanklösa hat till mig, beröfvade mig, äfven i en fråga , der våra önskningar voro gemensamma, förtroende och stöd af den stora menniskohop, hvars tänkesätt de leda och beherrska.
Derföre ligger saken nere, nu och sannolikt för flera Ar.
Lyckas det mina motståndare att äfven tillintetgöra den nya elementarskola!, livars frukter praktiskt och årligen vitsorda riktigheten af den läroverks-form, som jag förfäktar, och den jag icke älskar såsom min uppfinning, ty hon är eu krigares, är General Lefre'ns;.så skall förbättringen ännu längre uteblifva.
Alt jag ej fick utföra henne, det förlåter jag tillintetgörarne af min verksamhet; ty för
Riket är det likgiltigt hvad verkmästaren heter.
Men 0111 det långa uppskofvet vållar, alt den allmänna uppfostran sliter sig lös från kyrkan, och med detsamma undandrager sig Regeringens ledning; så lägger jag det på mina motståndares samveten.
A:o 68.
Denna sista emot mig riktade anmärkn. är ock den bittraste.
Hon lyder som föijer: ”R.
St:s lind. skrifvelse om ”fattigvårdsjnstalterna, den g
Maj 1B'55, föranledde den 17 "Mars 1837 beslut om sammankallande af en comité', hvil”ken dock icke förrän år derefter förordnades och först ”år i83g sammankallades.
Det i hela Europa lifliga bekym - 44 Den l Juli f. ra. ”ret för tillvexten af en, i följd af sin ställning, till fiendskap ”mot ordning och äganderätt lätt retad dass , synes dock ”hafva hort hos en man med sinne för sitt kall väcka ett ”värmare nit för en sådan fråga.”
Uti bilagan äro både Biskop Heurlin och jag nämnde.
Men som han ernottog föredragntn i medlet af September, och föredrog saken 6 veckor derefter, i slutet af Ociober; så är det klart, likasom af ordställningen, att icke flere än en föredragande menas, nemi mig.
Förhållandet med detta mål är följande: R.
St:s und. skrifvelse af d 9 Maj i835 kom in den i3 i samma månad, föredrogs den ig
Juni och remitterades under justeringsdagen den Jo Juni till Kammar-collrm.
Under- väntan på dess utlåt., anbefallde K. M., genom circulär af d. 3o Dec. 1835 (Statsråds-prot för d. 19 i samina månad), samtliga landshöfdingarna och öfverståthållaren att inom d. 1 April 1836 inkomma medförslag till berättelser om fattigvårdens tillstånd och förbättring.
Till ledning för dessa förslag, och på det att svaren så mycket säkrare skulle medhinnas inom den föreskrifna tiden, fogade jag vid dessa circulär af mig utarbetade förslag till tabellarisk uppställning af de uppgifter, som i sådan form kunde sammanbringas, och hvilka äfven legat till grund för de berättelser, som K. M. erhållit och åt R.
St. meddelat.
Men det oaktadt, inkommo i5 eller ■|:delar af Konungens Bef:h:de icke med deras svar, förrän efter den 1 April, och det sista deribland anlände icke förr än den 1 Sept. i836.
Först när Kammar-collegii und. utlåt, af den 7 påföljande Oct. kommit in den 1 Dec. 1836 var målet fullständigt till föredragning.
Den i3 Jan. i83y föreslog jag förordnandet af den comité, som sedermera nedsattes i slutet af 18 ig; men berättelserna ansågos böra vara förut inkomna lill hans vägledning.
Att genomläsa och till enhet sammanbringa de flera olika meningar landshöfdme yttrat, var ej ett ringa arbete.
Svårare var dock att göra en uppställning af sådana rubriker, hvarunder de många olikartade uppgifterna skulle kunna sammanföras.
Likväl och fastän en stats-secret. aldrig får ostörd egna sig åt en sak i sender, skedde det, i förening med andra göromål, lill den 17 Mars 1837, eller inom 3^ månader.
I det circulär, hvarigenom de fastsställda formulären meddelades Konungens Bef;h:de, anbefalltes dem att inom den 1 Dec. 1817 ingifva deras fattigvårdsberättelser.
Till och med.den dagen hade blott 4 aflemnat dem. 5 begärde uttryckligen anstånd.
Deras och de öfriges berättelser inkommo efter hand , till och med den 6 Aug. 1838, då den sista anlände.
Utan att afvakta målets fullständighet , emedan tillräckliga ämnen för comitéens verksamhet redan ftin nos, föreslog jag ledamöterna i comite'en den <3 Juli 1838, på sätt den föredragn:s-lista, jag här håller i handen, kan vitsorda, fastän hvarken det sista uppskofsbeslutet eller flera föregrde finnas antecknade t
Den lJuti f. m. 45 proloeollet.
Påminte jag ej vederbörande?
Härvar. landshöfdingar, ifall någon af de dröjande är tillstädes, kunna derom upplysa.
Vanligen svarade de, att presterskapet dels uteblifvit med uppgifter, dels ingifvit felaktiga, som måste rättas.
Jag tror mig till och med ännu hafva bref från en landssecreterare, der han underställde mig förslag till en kungörelse, som i sådant hänseende skulle utfärdas.
Hvad var då för mig att göra annat än förbida tiden?
Huru besväradt presterskapet var af dessa berättelser, som hvart tredje år skulle afgifvas, kan bäst slutas deraf, alt Ståndet under innevar. år, då de för andra gången skulle insändas, bedt K.
M. att slippa dem för alltid, oell redan den 2 sisth Juni vunnit sin önskan, åtminstone för en gång att börja med.
Kommande Coust.Utsk. torde således, iika med presterskapet, blifva befriade från allt besvär med den saken, och fattighjonen få tillväxa, utan alt någon liar fullständig reda på deras förökelse.
Att mina förra underlydande ansett mig både i denna och andra frågor hafva haft för mycket nit, det visste jag.
Att mina åtgärders granskare skulle finna mig hafva baft för litet, var mig oförmodadt.
Men om dessa stridiga omdömen finge mot hvarannan qvittas , så torde le juste milieu tillerkännas mig af oväldiga domare.
Det säkra synes vara, att den föredragande, som ingen önskan har att något uträtta, som således gör det minsta möjliga och följaktligen leuman både sina underlydande oell andra i möjligaste måtto obesvärade; han varder sjelf minst besvärad af Const.Utskts anmärkn.T.
II dolce far niente skall då blifva regeln för Konungens föredragande i Sverige; oell det är sättet hvarpå Coust Utsk. behandlar dem, som velat något uträtta, hvilket, skall bringa dem samtliga derhän, Då man granskar Utskrs förhållande, så finner man både af detta och andra mål, att Utsk. icke ens läst protrn med uppmärksamhet, än mindre handlingarna rör:de de åtgärder som klandras.
Sådant bekräftas ej mindre af dem, som handlingarna förvara, hos hvilka inga sådana blifvit af Utsk. äskade, än af andra.
Om något bevisar brist på nit för sitt kall, så måtte det vara ett dylikt förfarande.
Det synes nemi. hafva tillgått på det viset, att någon eller några ledande ledamöter till riksdagen medhaft promemorior på anmärknls-anledntr, sammandragna, till och med hvad ordalagen beträffar, un tidningar och andra i tillförlitlighet dem motsvarande källor; att protocolls-läsningen begagnats till att samla data och verificationer på promemorian, men att denna i grunden blifvit bibehållen, blott med den skilnad, att de ursprungliga hänvisningarna till data och namn på tidningsbladen blifvit förändrade till data på prot. och namn på rådgifvare.
Om så förhåller sig, begriper man ock , hvarifrån det öfverspända språket kommer, hvilket förkunnar sig såsom innebärande större och v ig t i gare hemligheter, än sorn 46 Den i Juli f. m. på vanlig riksdagsprosa kunna omlalas.
Då förstår ilian äfven, hvarföre detta Utsk. kallar sitt yttrande för memorial och icke, såsom andra och såsom grundlagarna göra, för ett betänkande, det man ock förgäfves söker deri.
Utsk. borde dock ihågkomma , alt det är föredragande inför R.
Konungens föredragande läste handlingarna såsom Utsk. gjort, om deras framställningar vore så ofullständiga som Utskts, särdeles på den anklagades sida; om deras slutsatser vore så obestämda som Utsk:s; om de till den grad misstoge sig om personer och data; hvad skulle Sveriges Konung och folk, hvad skulle Utsk. sjelft hafva skäl att säga derom?
Bland 48,000 mål, — jag antager ett uppgifvet antal, — som under 6 år blifvit afgjorda, liar Utsk. funnit anledn. till io3 anmärkntr, hvaraf 8 äro räknade 2 gånger, eller efter både 106 och 107 §:na.
Men örn vi, för jemn räknings skull, antoge dem tili 100; så har bland 480 åtgärder 1 befunnits anmärkningsvärd; och hurudan är anmärkntnas halt?
Den har jag, så vidt de mig beträffa, sökt för eder ådagalägga.
Under 5 månader har Utsk. inkommit med 17 memorial, hvaraf 2, nemi.
N:o 4 och N:o 17 blott innehålla uppgifter på misstag; ty ett bihang af sådana har hittills åtföljt hvarje större mål ifrån detta Utsk.
Afdragas berörde bihang, så återstå i5.
Utsk. har följaktligen expedierat 3, under det att Konungens föredragande i medeltal expedierat 666 mål i hvarje månad.
Om man på alla i5 af Utskrs utlåtrn fördelar de 57 fel, som jag anmärkt vid ett enda, och de misstag, som Utsk. sjelft angifvit; så belöpa 4 till 5 fel på hvarje af Utsk;s mål, under det att Utsk. endast anmärkt 1 fel bland 480 mål, som Konungens rådgifvare handlagt.
Mig har Utsk. anklagat både efter 106 och 107 §§:na, utan att bestämdt säga, på det bristande nitet när, hvari mina fel bestått.
Måhända menar det, att jag är saker till alla der uppräknade förseelser.
Detta är äfven min mening om Utskottet.
Jag anser det, enl. hvad jag ofvan sökt ådagalägga, hafva öfverträdt grundlag, hafva uraktlåtit Rikets sannskyldiga nytta, och hvarken hafva med oväld, nit eller skicklighet utöfvat sitt förtroendekall.
Utsk. stämmer mig inför Riksrättens och inför R.
St:s dom.
Jag stämmer Utsk. inför alla rättsinnige medborgares, förvissad , såsom jag är, att Utsk. inför deras omdöme ej torde stå sig bättre än jag.
Landtm, tillkännagaf, att plenum konime att fortsättas på eftermiddagen kl. 6.
Hr Riben, Garl Wilh., uppläste följande:
Utsk. har klandrat
Konungens rådgifvare för det de hafva tillstyrkt, att en BondeSlts skrifvelse måtte utan afseende lemnäs.
7,'de punkten.
BondeSt. anhöll uti und. skrifvelse af d. 9 Mars »835, att K.
M. ville låt^ utarbeta och lill - Den i Juli f. m. 47 handaliålla en tabellarisk öfversigt, ang.*de alla de förhållanden, som kunde erfordras för att inför nationen ådagalägga, huruvida de af R.
St. alltsedan år 1814 beviljade contanta anslag, samt de tillgångar i förråderna, som varit användbara för beväringens beklädnad och utredning, varit af den beskaffenhet att uppfylla de nödiga behofven.
Så väl af den lind. skrifvelsen, som af densamma bifogade prot.utdrtn inhemtades: alt motion inom BondeSt. hade blifvit väckt om åläggande för StatsUtsk. att till Stånden inkomma med en tableau af ofvansagda beskaffenhet; alt StatsUtsk. (se betänk:na N:is 368 och 3gg) förklarat sig ej kunna härom meddela vidsträcktare upplysning, än om ungefärliga antalet af de munderingspersedlar , som sedan 1820 blifvit anskaffade, jemte det närvar, oundgängligasle behofvet af nya munderingar, samt hvad K.
M. under de 10 sist förflutna åren för beklädnaden anvisat; att Utskcs häröfver under N:o 368 afgifna betänk blifvit af Adeln, Preste- och BorgareStln bifallet, men återremitteradt af BondeSt., hvarefter StatsUtsk. i mern.
N:o 32g anmäler att saken var afgjord genom 3 Stånds beslut; att en riksdagsman af BondeSt. derefter ånyo väckt motion i ämnet, hvilken motion nu remitterades till Ståndets enskildta BesvärsUtsk., som föreslagit den und. skrifvelsen, hvilken ändtligen den g
Mars 1835 med 49 röster mot 35 af BondeSt. gillades.
Konungens rådgifvare uti detta mål handlat i fullkomlig öfverensstämmelse med R. S t: s, genom 3 Stånds sammanstämmande beslut, uttalade åsigt.
Detta afseende på R.
St:s mening kallas nu af deras eget Const.- Utsk. för ett förbiseende af det förhållande, som af ålder ägt rum mellan Svenska folket oeh dess Konung. 33:dje punkten.
St. hade i und. anmält, som också Utsk. rätteligen upplyser, att något hinder icke mötte att, i händelse K.
M. så för godt funne, de af nya passevolance- och armeens tross-passevolance-cassors medel, som lago ofruktbara, finge mot ränta insättas på lånebankens upplånings-räkning för handels-disconten.
I nya passevolance-cassan finnas inga medel att utlåna, hvadan någon insättning för handels-disconterna af samma cassas medel icke kunde ifrågakomma.
Beträffande åter tross - passevolance - cassan , så hade Krigs-eoll:m upplyst, att under den tid, som förflutit sedan bevärts-manskapets underhåll under de årliga vaperiöfningarna åt collegium uppdrogs och nya passevolance-inrättn:n infördes, erfarenheten ådagalagt, huru högst angeläget del vore , alt collegium till sin disposition ägde en fond, som vid inträffande tillfällig brist af medel för ej uppskof tålande 48 Den i Juli f. ra. utgifters bestridande, kunde på kortare tid anlitas om lånebiträde, och collegium afstyrkte derföre all insättning på lånebankens räkning äfven af tross-passevolanee-cassans medel.
— Likväl och derest K.
M. skulle finna lämpligt att trosspassevolance fonden finge åtnjuta någon ränta för den behållning, som i banken för dess räkning innestode , tillstyrkte collegium, att när fonden icke behöfver anlitas , utlåning måtte få ske mot 3 proc., och återbetalning vid anfordran till ganda passevolance-cassan.
— Konungens rådgifvare funno sig, vid målets afgörande, icke af R.
St:s i obestämda ordalag affattade skrifvelse hindrade att, på grund af Krigscollegii väl grundade hemställan, medgifva, att tross-passevolance-cassans disponibla medel finge göras fruktbara genom utlåning, antingen till gamla passevolance-cassan eller till handels-disconten; och att denna åtgärd icke skäligen bort föranleda till någon anmärkn., är redan till fullo ådagalagdt af de Utskts betänk, åtföljande reservationer. 36: te punkten.
Konungens rådgifvares förfarande i afseende på afskrifningen af en Jemtlands reservmedels-cassas fordran har blifvit förklarad stridande mot gällande författningar; men så är dock icke förhållandet.
Som Utsk. icke uppgifvit hvilka de författningar äro, som skola blifvit öfverträdda, saknar jag anledn. att ingå i någon utförlig vederläggning.
De vidlyftiga och antingen till sitt innehåll i Statsrådets prot. intagna eller detsamma bilagda handlingarna gifva vid banden, att ingenting blifvit uraktlåtet för bevarande afcussans bästa, äfvensom att afskrifningen beviljades för undvikande af en onödig balancering i räkenskaperna; och då den ifrågavar. cassan aldrig stått under R.
St:s eller deras revisorers granskning, torde allt vidare yttrande i ämnet vara öfverflödigt.
Uti 38:de punkten anmärkes bland annat en anvisning på 3:dje hufvudtilelns besparingar till arfvode åt t, f. Presidente'n i Krigs-coll:m; men som denna fråga är öfverlemnad till Riksrätt, lärer dél icke vara på sitt ställe att här ingå i någon förklaring deröfver.
En af flottans commendeur-capilainer eommenderade fregatten af Chapman under en expedition till Brasilien åren 1831 och i832.
Vid hans i öfrigt oklanderliga redogörelse gjordes en anmärkn , som hade till påföljd, att han genom befälhafvande Amiralens och Kammarrättens sammanstämmande beslut ålades en återbäring, och det på grund af i8o5 års då gällande sjöaflönings-reglemente.
Deröfver anfördes und. besvär, och uti deröfver afgifvet und. utlåt, tillstyrkte befälhafvande amiralen att commendeur-capitainen måtte från återbäringen af nåd förskonas; och det dels derföre, att återbäringen i sista hand skulle till en del drabba en till den lägre handtverksclassen hörande - Den i Juli f. m. 49 de person, dels ock derföre, att om det under tiden utkomna nya aflöningsreglementet af 1833 fått tillämpas, så hade återbäringen icke kunnat ådömmas; vid hvilket förhållande en vid delta tillfälle beviljad nåd omöjligen kunde blifva elt praejudical för framtiden.
Kammar-rätten öfverlemnade till K.
M:s godtfinnande hvad afseende detta förhållande kunde anses böra medföra; och Konungens rådgifvare tillstyrkte befrielsen.
I 4'ta punkten anmärkes åtskilliga anvisningar på nya passevolance-cassan, för bestridande af kostnaderna för instructions-bataljonerna vid Drottningholm och för corporalskolor.
Några af K.
M. härom meddelade föreskrifter äro contrasignerade af mig, och det är derföre jag äfven om denna anmärkn. vill yttra några ord.
Nya möles-passevolance-cassan existerar just för indelt trupps instruction och öfning i vapen; till något annat har den icke heller genom de klandrade åtgärderna blifvit använd.
En besynnerlig motsägelse förekommer i denna anmärkn. i så måtto, att Utsk. slutar med att på det högsta loforda och berömma både instructions-bataljonerna och corporalskolorna; och Utsk. försäkrar, att de på dem använda medel skola komma att bära både nytta och frukt för framtiden.
Huru Utsk. med en sådan öfvertygelse om instruct.-bataljonernas och corporals-skolornas förträfflighet kunnat förena den öfvertygelsen, att de rådgifvare, som för dessa inrättningars tillvägabringande tillstyrkt användande af de enda för sådant ändamål befintliga tillgångar, handlat mot Rik-ets sannskyldiga bästa, öfverlemnar jag åt andra att utreda.
Ehuru frågan om Reg.Ftns 107 §:s tillämpning icke numera emot mig är användbar, är jag dock af pligt uppmanad att begagna min rätt, att inför det Stånd, hvaraf jag har äran vara ledamot, rättvisa de åtgärder, hvilka med afseende på mig i Const.- Utsk:s mein. blifvit anmärkta, och med anledn. hvaraf äfven emot mig blifvit framställd eller åtminstone afsedd den besynnerliga påföljd, att jag borde skiljas från det embete jag innehaft.
Jag ämnar, i likhet med de föreg:de talarne, icke ingå i något yttrande om det sätt, hvarpå förevar, mern. bör afgöras.