Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utsk:ts förslag, men med uteslutande från Usta mom:t af mellersta meningen, hvartill svarades ja.
g 40 enl.
Utskrts förslag.
TtUkänriagafs vara antagen af PresteSt:t.
Gr. af Ugglas: I 40:de §:n mom. d) heter det: »Upta gande af utländskt lån eller annat på längre återbetalningstid än 5 år ställdt lån».
Jag kan icke neka att. då jag genomgick detta förslag, jag blef något ölverraskad att tinua det man i allmänhet kunnat ifrågasätta uptagande af utländskt lån för kommunala behof.
För min del skulle jag derföre vilja föreslå att detta mom. d) skulle, i st. f. dess uuv:de lydelse, endast heta: »uptagande af lån».
I detta ifragav*de hänseende har jag så myc ket hellre delat Utsk:ts åsigt, som det ganska lätt kan handa i ett större län att man vill utföra några företag, som erfordra betydliga utgifter, till hvilka kommunen hvarken har egna tillgångar för tillfället eller ens är i stånd att på kortare tid genom uttaxering bekomma den erforderliga summan.
Bland sådane företag vill jag t. ex. nämna arbetshus, om hvars inrättande flere gånger varit fråga.
Om vid något tillfälle penningar stå lågt och man då, med begagnande af fördelaktiga konjunkturer, vill genom lån anskaffa medel, vöre det väl hardt att det ej skulle vara tillåtet.
För min del kan jag icke annat än anse Utsk:ts förslag i denna del lämpligare än att gå till väga på sätt Gr. af Ugglas föreslagit, och anhåller derföre om bifall till Utsk;ts Utlåt, i denna del. t) e ii II 0 k i o b e r. 1*5 Hr Bildt:
För mig hafva de skäl, Gr. af Ugglas anfört för en strängare bestämmelse i afs:de på landstingets rättighet att uptaga lån, varit särdeles talande: men jag anser att de af honom uttalade premisserna borde hafva blifvit konseqvent fullföljda och tillämpade.
Ingenting har visat sig mera ofördelaktigt för vårt kreditväsende än hvpotheksföreningarnes verksamhet.
Detta har också föranledt det förslag till hypoteksbank, som, utarbetadt af finanskomitén, blifvit för B.
St. af Regeringen IVamlngdt och som rönt bifall af K. o. Ad. och 2:ne andra Stånd.
Det är alldeles nödvändigt för bibehållandet af statens kredit alt centralisera uplåningarne på samma gång som staten upträder såsom låntagare på verldsmarknaden.
Man har funnit att dessa korporationer, sorn upträda såsom låntagare, måste betala mycket högre ränta, än de skulle behöfva göra, ifall de samverkade för ett gemensamt mål.
Jag hemställer nu till hvar och en, huruvida det kan inverka fördelaktigt på statens kredit, om man sökte lån för jernväga1-, kanalbyggnader o. s v. inom kommunen, på samma gång man hör att hypotheksföreningarne, ehuru de kunna erbjuda större säkerhet än landstingen, kunna komma att göra, likväl ej erhålla lån.
Jag tror för min del, att det är högst nödvändigt att vara särdeles försigtig i afstde på den financiela delen af denna fråga.
För öfrigt förekommer det mig särdeles besynnerligt, att frågan om utländskt låns uptagande förekommer i g 4 0, då den egentliga bestämmelsen i detta afs:de egentligen först förekommer i den 58:de, der det bestämmes i hvilka afs:den K.
Mils godkännande erfordras för att beslutet må erhålla bindande kraft.
Denna fråga synes mig vara af en sådan vigt att jag för min del skulle tillstyrka att den ej afgjordes förrän frågan om en riksby potheksban k blifvit afgjord, hvarföre jag äfven skulle vilja föreslå att K. o
Ad. återremitterade denna §, för att derefter ånyo uptagas till slutligt afgörande.
Här i denna g är egentligen fråga om, huru stor röstpluralitet erfordras för besluts fattande.
Lika med Gr. af Ugglas tror jag att, när det är fråga otti låns uptagande till hvad belopp som helst, det icke är för mycket att 2/3 af de afgifna rösterna förena sig om beslutet.
Det är i sanning högst vigtigt att man är särdeles försigtig i afsale på de finansiela bestämmelserna, och då jag anser den af Gr. af Ugglas i detta afside framställda propostn särdeles lämplig, förenar jag mig med honom.
Jag väntade sannerligen icke att denna fråga skulle sättas i sammanhang med frågan ora hypoteksföreningarne.
För mig är det .klart, att den rörelse, dessa föreningar drifvit, aldrig kan ifrågakomma för kommunerna.
Hypotheksföreningarne uptaga sina lån för att, vidare utlåna dem.
Detta kan dock icke komma i fråga med kommunerna, ty de taga upp lån endast för industriella företag.
Hvad sjelfva rättigheten till låns uptagande beträffar, kan jag deri icke se någon fara, ty dertill fordras ju K.
Mtts sanktion, m Ilen ll Oktober. och beror således af K.
M:t att bestämma, huruvida det får ske eller icke.
Dessutom torde det val vara hårdt för ett län, som vill företaga en för sig nyttig åtgärd, men icke kan med egna medel bestrida detta företag, att vara rent af förbudet att uptaga ett utländskt lån, som sedermera genom en årlig uttaxering med lätthet kan återgäldas.
För min del kan jag således icke finna, hvad fara ligger i detta Utskits förslag, och anhåller derföre om bifall dertill.
Vid afgörandet af denna fråga tror jag det vara af vigt att göra sig fullt reda för, vid hvilka tillfällen det kan vara tillåtet för landstinget att uptaga lån.
Dessa utgöra naturligtvis undantagsfall.
I allmänhet böv man stadga den grundsatsen att de utgifter, landstinget har att bestrida, skola bestridas roed de på kommunen uttaxerade medlen.
Det är således endast vid större förelag, sorn det kan komma i fråga att uptaga lån.
Under sådane förhållanden tror jag det vara högst nödvändigt att stadga att för bifall till låns uptagande fordras 2/u at de afgifna rösternas antal.
Jag instämmer derföre med Gr. af Ugglas i alside på mom:t d) i denna 40:de g. Hvad det beträffar att utländskt lån helt och hållet skulle förbjudas, tror jag det ingalunda vara lämpligt, enär det är naturligt att hvar och en som lånar, söker att lå pengar på bästa vilkor, och då bär väl ej nekas honom att, om det är honom möjligt att få pengar till bättre pris utrikes än inom landet, begagna sig af en sådan fördel.
Vi återkomma vidare till denna fråga vid g 58.
I afs:de på denna § 40 instämmer jag, såsom jag nyss nämnde, i Gr. af Ugglas’ förslag.
För min del har jag visserligen ingenting emot att lån uptagas för nyttiga företag, hvaraf icke blott vi sjelfva, utan möjligen i ännu högre grad våra efterkommande hafva nytta; men jag vill att bestämmandet, huruvida låu skall uptagas, icke bör bero på den förseglade sedeln, utan att detsamma genom öfvervägande pluralitet bör afgöras.
Jag anhåller dedore lortlaraude om bifall till mitt förslag.
Äfven jag tror, lika med föregide talare, att icke allt för fria händer bör lemnäs i alside på låns uptagande.
Hvad särskildt utländska lån beträffar, böra de uptagas med största varsamhet och om möjligt helt och hållet undvikas.
Det förundrar mig verkligen, att både komiterade och Utsk:t försummat att taga till mönster i detta alside den Norska kommunallagen, hvilken i flere afstden torde kunna tjena till efterrättelse.
I densamma är föreskrifvet att frågan om låns uptagande för något allmännyttigt företag kan ej vid det ting, då frågan väckes, utan först vid nästa möte, afgöras; och då icke med 2/g af de närvarandes röstetal, utan genom en öfvervägande pluralitet af 2/3 af alla de röstberättigade.
Mig synes att mati verkligen borde taga den Norska lagen i flere afs:den till föredöme.
Det är nemi. enl.
Norska lagen ej allenast vid låns uptagande, ulan äfven vid andra Den 11 Oktober. vigtigare företag sorn frågan ej kan afgöras vid samma ting, sorn den blifvit viiekt, utan måste upskjutas till ett efterföljande.
Hvad nu denna § vidkommer, hafva komiterade i sitt förslag stadgat att, bland det som fordrar 2/3 pluralitet äfven borde räknas »nya företag».
Utsk:t har deremot alldeles uteslutit detta morn., men istället insatt ett mom. af följande lydelse: »Underkännande af någons behörighet att såsom ledamot i landstinget taga inträde.»
Mig förefaller det särdeles svårt att kunna göra sig reda för, då landstingen böra hafva rättighet att vägra någon'inträde i landstinget, och jag tror att det icke kan ske annat än för större förbrytelser och i sådant fall torde alltid 2/3 pluralitet förekomma, ulan att derom behöfver särskildt stadgas.
Således torde det vara af mindre vigt, om detta mom. införes eller ej.
Hvad mom:t om »nya företag» beträffar, anser jag att detsamma bör införas; men får tillika, på sätt Hr Bildt yrkat, och då man ej på stående fot kan upgöra någon redaktionsförändring, anhålla om propos. på återremiss af §:n, på det densamma måtte inom Utsk:t ånyo tagas i öfvervägande.
Jag hemställer till hvar och en, om andra spekulativa företag än jernvägar, kanalbyggnader eller dylikt, kunna kosta så mycket att utländskt lån derför behöfver uptagas?
Icke kunna till dessa företag räknas helsovården eller undervisningen, ty dessa kosta icke mera än att de genom årliga uttaxeringar inom kommunen kunna bestridas.
Jag kan derföre icke inse, hvarföre man nu så hastigt skall besluta sig för antagandet af denna g, så mycket mera som den eger sammanhang med g 58, hvilken ännu icke är föredragen.
Jag anhåller derföre fortfarande om återremiss af 40:de §:n. Frih.
Hr Bildt har yrkat återremiss af denna §. på det att densamma måtte behandlas i sammanhang med 58;de §:n, med hvilken den eger stor gemenskap.
Det är icke första gången, som man funnit att en § eger sammanhang med en efterföljande, men hittills har Ti, o. Ad. alltid vidhållit den grundsatsen att fatta definitift beslut öfver hvarje särskild g, och då kan jag icke finna hvarföre man nu skall göra ett undantag.
Hvad denna g angår, anser jag att man bör kunna vara nöjd med det förslag, Gr. af Ugglas framställt och hvarigenom stadgas att för låns uptagande erfordras 2/s pluralitet; hvarföre jag fortfarande anhåller om bifall till detta af Gr. af Ugglas framställda yrkande.
Jag är af motsatt tanke med den siste värde talaren i afs:de derå, att man vid g 58 kan bestämma om utländska lån, eller att g 58 skulle innefatta ett stadgande, huruvida utländska lån skola kunna uptagas.
58:de §:n innefattar ingenting annat än i hvilka delar K.
M:ts sanktion, erfordras.
Således kan der icke förekomma någon föreskrift om, under hvilka förhållanden landstinget må få uptaga utländskt lån. 188 Den 11 Ok toli er.
Skall ett sådant stadgande införas, bör det således ske i denna 4 0:dé g; raen då jag likväl nu icke kan upgöra ett redaktionsförslag, så, ifall E. o Ad. anser de af Hr Bildt och mig gjorde anmärkningar förtjena alside, får jag fortfarande anhålla ora återremiss af g:n. Frih.
Efter den nu af Gr.
Sparre afgifna förklaringen att han vill i den 40:de g:n hafva intaget ett bestämdt förbud mot uptagande af utländskt lån. får jag, i motsats mot honom, anhålla att något sådant icke måtte blifva intaget, enär jag är af den öfvertygelse att det skulle se högst besynnerligt ut att i denna g införa ett förbud för landsting att, uptaga utländskt lån, då inländskt får uptagas.
För min del är jag och har alltid varit af den öfvertygelsen att der man får penningar för bästa pris, der böra de alltid tagas.
Ait i denna g införa ett sådant stadgande, som Gr.
Sparre föreslagit, anser jag både olämpligt och oriktigt, och anhåller derföre att så ej må ske.
För min del får jag endast fästa uppmärksamheten derpå, att denna g är bifallen af 2:ne Stånd, och jag har fått mig underhand meddeladt, att äfven det 3:dje Ståndet antagit Utsk:ts förslag, hvadan g:n redan är E. St:s beslut.
I följd deraf torde icke vara skäl att vidare diskutera densamma, utan i stället Bntaga den oförändrad.
Jag ber endast att få svara Frih.
Tersmeden att jag ingalunda sagt, att ett bestämdt förbud emot utländska låns uptagande här skulle införas.
Jag har endast sagt att om man i afs:de å låns uptagande vill insätta i lagen några garantier, borde det vara just i denna g; men då jag icke är beredd att nu genast upgöra något redaktiousförslag, har jag anhållit om återremiss.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till §:n oförändrad, dels bifall dertill med den förändring, att mom. d) skulle erhålla följande lydelse: »uptagande af lån», och dels slutligen återremiss af g n.
Härefter framställdes först propos. på bifall till g:n- oförändrad, dervid svarades nej, och sedermera propos. på bifall till densamma med ofvansagde förändring, då svaren ti t föllo med många ja, blandade med nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande Sedan Hr Bildt begärt votering, samt E. o. Ad., uppå H.
Exc. Hr Gr. o. Landtmilis framställning, beslutat att återremiss af g:n skulle intagas i kontrapropos.-n vid den blifvande voter:n, justerades följande voter.-propos.: »Den som bifaller g 40 uti förslaget till förordning om landsting, sådan deli lyder i Allin. Besv.- och Ekou.Utsk:ts Uti.
N:o Den 11 Oktober. 1K9 161, med den förändring. att morn. litt. d) erhåller följande lydelse: »uptagande af lån»; röstar Ja; den det ej vill, röstar
Nej; Vinner nej, varder nämnde g till Utsk:t återremitterad.»
Nej — 15. § 41.
Tillkännagafs vara bifallen af Preste.St:t. Gr. Sparre:
Jag kan icke riktigt inse af hvad skäl det lista moiu:t blifvit intaget i denna g.
Det lyder sålunda: »Förslag, sorn af K.
M:t till landstinget framställes, skall vid samma tiug oförändradt antagas eller afslås.»
Jag förstår ej hvarföre man icke skulle kunna Undra ett af K.
M:t framstäldt lörslag, hvilket med de gjorda förändringarne sedermera alltid underställes K.
Jag skulle vilja föreslå att denna 41.sta g helt oeh hållet utginge.
Som denna g är af mindre betydenhet och det dessutom står hvarje ledamot af landstinget fritt att upgifva förslag till de ändringar, han anser lämpliga och behöfliga, hvarigenom ett lörslag kan antagas eller förkastas, torde det icke vara skäl antaga Gr.
Dessutom bör man väl förutsätta att de förslag, som af K.
M:t framläggas, undergått en noggrann pröfning och först efter moget öfverläggande öfverlemnas till landstinget.
Jag anhåller således om g:us oförändrade antagande.
För min del får jag förklara, att jag an ser lämpligast att antaga denna g oförändrad.
Utom de skäl för bifall, Frih.
Tersmeden anfört, får jag nämna ett ytterligare skäl, nemi. att i 3 2:dra §:n är stadgadt att hvarje fråga, som vid landstinget skall komma under behandling, måste sednast åtta dagar före landstiugets sammanträde vara inlemuadt till sekreteraren.
För min del kan jag icke finna, hvarföre man bör hindra antagandet af ett K.
M:ts förslag, blott derföre att det icke oförändradt kan bifallas.
Det kan t. ex. hända, att förslaget blir antagligt blott med en högst ringa förändring, och hvarföre skall icke en sådan omedelbart kunna vidtagas?
Jag vidblifver mitt första yrkande.
Det är temligen tidsödande och till in tet gagnande att diskutera §§, som redan äro af 2 eller 3 Stånd bifallna, isynnerhet då §§:na innefatta sådana obetydligheter, sorn 190
Den 11 Oktober. den ifrågav:de i sjelfva verket gör.
Jag vill fästa upraärksaraheten derpå, att om det skulle hända, att ett K.
Mits förslag blir vid ett möte afslaget, olyckan ej är större än att samma förslag vid ett följande ting åter kan uptagas.
För min del finner jag således ieke något skäl förefinnas att frångå de öfriga Stms beslut.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt H. Exc, Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till <§:n och dels att densamma måtte från förslaget uteslutas, framstäide H.
Exc. propos på bifall till §:n och, då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande. §§ 42—4 5.
Tillkännagåfvos vara antagna af PresteSt:t och biföllos. § 46.
Jag erkänner helt öppet, att jag fruktar för den beskattning, som skall blifva en följd af denna institution.
Vi hafva hittills icke vetat af mera än en skatt, hvartill kommit i sednare tider fattigvärdsafgiften.
Efter detta förslag tillkommer icke mindre än 3 slags olika skatter, nemi. landstingsskatten, kommunalskatten och kyrkoskatten.
Jag misskänner visserligen icke den åsigten, att man bör anstränga sig för att i kommunen åstadkomma nyttiga företag; men jag är ej säker derom, att dessa företag alltid blifva fullt fruktbärande och kunna utan allt förstora upoffringar åstadkommas.
Jag är således af den mening, att vissa begränsningar äro i detta afs:de nödvändiga.
Vi hafva vid denna riksdag sökt åstadkomma en ny bevillningsförordning, hvarigenom en jemnare fördelning af skatterna skulle ske; men jag får bekänna att, ehuru vi ännu icke känna resultaterna deraf, jag icke gör mig stora förhoppningar om dess företräde framför den gamla.
Det finnes nemi. vid bevillnings uttagande af de skattskyldige hufvudsakligen endast 2:ne kategorier, som kunna träffas af bevillning.
Det är fastigheter och embetsmännens löner.
De öfriga hafva hittills varit oåtkomliga, och jag befarar att de äfven framdeles komma att förblifva det.
Vid sådana förhållanden är det tydligt alt dessa skatter, som skola påläggas af landstinget och hvilka med så mycket större frikostighet komma att utdelas, som den större delen af dem, som i beslutet deltaga, ej träffas af skatterna, komma att upgå till ganska betydliga belopp.
Jag har nämnt att flere försigtighetsmått !
Norska lagen blifvit iakttagne, hvilka icke hos oss ens blifvit ifrågasatte, såsom t. ex. ang:de besluts fattande i vissa vigtigare frågor, der i Norige fordras för beslutets antagande en pluralitet af 2/g ej blott af de närv:des röstetal, utan af alla röstberättigades.
Hos oss har man gått, mindre försigtigt tillväga i så väl detta, som flere andra afs:den.
Hvad den i ifrågav:de g omnämnda beskattningen angår, är Den 11 Oktober.
191 jag rädd för aft densamma skall växa till ett allt för högt belopp, hvarföre jag anser att densamma borde ställas i så nära sammanhang som möjligt med de andra skatterna, på sätt det är fallet i Norige.
Man har der vidtagit den åtgärden, att landstinget ej får besluta nya skatter, utan blott fördela på kommunerna det belopp, som måste uttaxeras för att fylla budgeten.
Dessutom torde det äfven vara skäl, för att motverka allt för höga skatter, att bestämma, det skatterna under inga förhållanden få öfverstiga hvad af länet utgår till staten efter 2-,dra art. i gällande bevilln. stadga.
Jag får derföre anhålla om propos. derpå, att sista delen af §:ri, eller från oell med ordet »belopp», måtte utgå oell slutet i stället erhålla följande lydelse: »samt der dessa tillgångar och inkomster ej motsvara utgifterna, det belopp, som till fyllande af bristen skall af länets skattskyldiga innevånare erläggas.
Detta belopp må icke i något fall öfverstiga hvad af länet utgår till staten i bevillning efter 2:dra art. bevilln.-stadgan.» Frih.
Sparre har i sitt nyss afgifna yt trande sagt, att ,i detta förslag saknas flere bestämmelser i afs:de på beskattningen, sorn förefinnes i den Norska lagen och hvarigenom landstingets beskattningsrätt inskränkes.
Jag vill blott påpeka, att sådane äfven förefinnas i denna lag.
59:de §:n utvisar de fall, i hvilka K. M:s Befh:des godkännande för att gifva bindande kraft åt landstingets beslut icke erfordras, nemi.: »a) vid fråga om behörighet att taga säte. och stämma i landstinget; b) tillämpning af de i §§:na 22 och 23 stadgade bötesbestämmelser; c) arbetsordning för landstinget och ordningsreglor till efterrättelse vid tingets sammankomster; ri) till- och afsättning af landstingets tjenstemän och betjente samt upgörande af instruktioner för deras tjenstgöring; e) underd. framställningar till K. M.; och f) beslut, som innebära en ovilkorlig, på landstinget beroende, verkställighetsåtgärd i följd af tingets förut lättade, fastsällda beslut.»
I alla öfriga fall deremot fordras K. M:s Befh:des godkännande för att ett landstingets beslut skall vinna laga kraft.’
Sålunda synes att äfven i afs:de på beskattningens bestämmande fordras K. M:s Befhnles' godkännande.
Hvad beträffar det Gr.
Sparres förslag, att i §:n bör införas ett stadgande, att icke beskattningen vid landstinget får öfverstiga den be vil I n., som af länet utgår efter 2:dra art. i gällande bevilln. -stadga, tror jag det sannerligen vara alldeles Öfverflödigt, och att det åtminstone icke borde i denna g införas.
Jag anhåller derföre om oföräudradt antagande af denna 4 6:te §.
För min del vill jag, då tiden redan är långt framskriden och då mycket ännu återstår att afgöra i detta Betänk., endast anhålla att till alla delar få förena mig i hvad Gr.
Sparre anfört och således äfven i antagandet af den af honora föreslagna redaktionsförändring af ifrågav-.de 46:te §. 192 Den 11 Oktober.
Af embetsgöromål hindrad att närvara vid algörandet af den 40:de §:n, tar jag nu mot det af It. o. Ad. i densamma fattade beslut nedlägga min reservation.
Hvad den nu föredragna 46:te <§:n angar, kan jag icke annat finna än att det är i sin ordning att någon gräns mäste lörefinuas för landstingets beskattningsrätt.
Dess beslut lå nemi. ej öfverklagas; det afgör i första och sista instansen.
För åstadkommandet af en sådan beskattningsrättens inskränkning anser jag Gr.
Sparre halva framlagt ett i allo tillfredsställande förslag, och anhåller jag derföre att få förena mig med honom.
Jag har nemi. fattat Gr.
Sparres förslag så, att någon addering af de på debetssedlarue i form af kommunal- och kyrkoskatt pålörda skatter, icke skulle ske, utan att det endast vore fråga om en gräns för dea skatt, som af landstinget skulle bestämmas.
För min del tror jag att det vore lämpligt att vid införande af en institution, hvars resultat man ännu icke kanner, sätta en gräns för beskattningsrätten.
Landstinget torde fä alldeles tillräckligt utrymme lör sin verksamhet, om det får rättighet att pålägga skatt, motsvarande hela bevilln:n efter 2:dra art. i den nu antagna bevilln.-stadgan.
Det har nernl. blifvit ganska riktigt anmärkt, att här icke är fråga om alla de särskilda skatter, som kommunerna hafva rättighet att pålägga, utan endast om sådane afgifter, som utgå till länets allmänna ändamål.
Sparres förslag skulle denna skatt ej få öfverstiga hvad af länet betalas i skatt efter 2:dra art. i bevilln.-stadgan, och då jag anser detta lugnande och i allo lämpligt, förenar jag mig i Gr.
Vid afgörande! af denna punkt inom Utsk:t och vid diskussionen derom, yttrade sig ingen ledamot i afs:de på en sådan begränsning af beskattningsrätten, som här blifvit föreslagen.
Jag har således icke tänkt på förhand på alla de omständigheter, hvilka här påpekats; men får förklara, att jag anser de yttrade betänkligheterna förtjena afs:de och att jag derföre instämmer i det förslag, Gr.
Här har blifvit invändt att man ej skulle hafva något att befara af den åt landstinget updragna makt att pålägga skatt, derföre att landstinget beskattade sig sjelft.
Ledamöterna skulle nog då tillse att skatten icke sattes för högt.
Jag vill härvid endast erinra derom, att ifall en viss del af länets innevånare skulle vilja utföra ett större företag, hvaraf den tänkte skörda en betydlig vinst, så vore det för denna del fördelaktigare att hafva mångå, som deltaga i kostuaderne, än att få ensam vidkännas dem.
Det kan vara ganska möjligt att en fraktion vid landstinget, hvilken kan hafva fördel af ett företag, anser förmånligt för sig, för undgående att ensam vidkännas de stora kostuaderne, att genomdrifva att alla bidraga dertill, fastän sådant icke skulle Den 11 Oktober. 19.3 skulle hafva skett, såvida icke landstinget förefunnits eller åtminstone någon begränsning i dess beskattningsrätt egt rum.
Jag anser således af stor vigt att en sådan begränsning, som här är föreslagen, måtte bestämmas.
Då jag erfarit, att alla, som här up trädt, ansett Gr.
Sparres förslag innefatta större fördelar än komiterades, vill jag icke längre vidhålla mitt yrkande, utan förenar mig med Gr. Sparre.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att samtlige talare slutligen förenat sig om det yrkande, att §:u skulle bifallas med den förändring, att de i slutet af §:n förekommande orden »det belopp, hvilket skall hos länets skattskyldige innevånare uttaxeras» skulle borttagas och i stället införes orden »der dessa tillgångar och inkomster ej motsvara utgifterna, det belopp, som till fyllande af bristen skall af länets skattskyldige innevånare erläggas.
Detta belopp må icke i något fall öfverstiga hvad af länet utgår till staten i bevilln. efter 2:dra art. bevillu.-stadgan.»
Propos- på bifall till §:n med ofvauomförmälde förändring blef härefter framställd och med ja besvarad. § 47 enl.
Tillkännagafs, att PresteSt:t, med ogillande af Utsk:ts förslag, godkännt den lydelse för §:n, som af Riksarkivarien Nordström blifvit föreslagen å sid 236 uti haus komiterades Betänk, vidfogade reservation.
Pir von Koch: