Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är genom ett uti dess särskilda detaljerade utsträckning riktigt ordnadt skjuts- och postväsende, som dessa anstalter måste sättas uti ett sådant sammanhang; men innan man inkommer på ett sådant systeåne, mäste man först göra ett försök att åstadkomma hvad F.kon.Utsk. rättvist föreslagit, hvilket jag icke anser vara så omöjligt att genom verksamma länsstyrelser tillvägabringa, åtminstone på de större vägarna, och att dertill erhålla fullt cjvalificerade personer.
Ulsk. har likväl i min tanke fästat nog liten vigt vid sjelfva polisåtgärderna i detta fall, förmodligen emedan Utsk. ansett öfverflödigt för R.
St. att sig dermed befatta, förutsättande, att sådant alltid skall bero på Regeringen; ty utan en sträng polis kunna entreprenaderna omöjligen annat än misslyckas; de skulle då blott leda till det missnöje, som en ledamot har förespått, och som äfven af denna anledning inträffat med de särskildta försök, som redan i sådant afseende blifvit gjorda, synnerligen uti Westergöthland.
Hvad deremot den siste talaren nämnt, att sådana entreprenader
Den 10 Junie ni. kunde undvaras genom en förhöjning lili skjutslega)!, del bestrider jag helt och hållet, emedan jag tior, alt denna tjeustepligt icke kan med penningar gäldas, såsom varande en tvungen skyldighet; den ar lika litet betald med 5.4 sk- som med 16 sk; den blir icke betald med 1 rid i’, så länge den qvarstår såsom skyldighet.
Derföre är det orätt alt göra någon generel förhöjning, emedan sådant skulle motverka entreprenaderna, hvilka deremot kunna befrämjas genom skjutslegans partiella förhöjning.
Äfven denna häfstång lör att komma till entreprenaderna bör man icke förkasta, ty ökar man gång för gång skjutslegan, utan det föreslagna villkoret af entreprenadskjuts eller fasta stationers etablerande, såskall det inträffa, hvad man tror, att de, som äro uppfödde och invande vid sk julsbestyret, anse sig belåtne, oförmögne att ingå lili verklig calcul öfver hvad de förlora genom delta tvångsarbete.
Jag vill icke säga, att 34 b:eo milen för en liäst kan vara fullkomligt tillräckligt för entreprenaders bildande, men jag har mig bekant, att man svårligen skall kunna komma till en högre prisbestämmelse, och då i alla fall skjutsbestyret numera anses såsom ett onus tillhörande jorden, så vore det icke obilligt att begära det communerna med något bidrag underslödde entreprenörerna.
Om man antager denna sats, så kan det icke blifva omöjligt för länsstyrelserna att tillvägabringa dessa entreprenader, såsom just de mest skjutsande, d. v s. BondeStts ledamöter, det åsyfta.
Localförhållnnden inträffa, sorn göra det nödvändigt att genom landshöfdingarnes försorg utverka K.
M:s tillåtelse att partiel t ytterligare förhöja skjutslegan.
Detta har Utsk. äfven tillstyrkt, och, ifall detta beviljas, tror jag icke, alt svårigheter kunna uppstå för ifrågnvar. anstalters lillvägabringande.
Den sats, som Utsk. angifvit, att de skjutslag, som icke vilja ingå uti entreprenaderna, skola qvarblifva vid skjutslagen, biträder jag helt och hållet, af det skäl jag redan anfört, oell gör det så mycket hellre, som jag tror, alt man derigenom lättast vinner det ändamål man åsyftar, nemi. skjutsbesvärets fullkomliga lyftande från allmogen.
Någon obillighet inträffar då ej, enär de, som anse sig belåtne med närvar, skjutsskyldighet, kunna utan förändring dervid qvarblifva.
Någon missbelåtenhet kan väl uppstå, men den grundar sig då icke på orättvisa.
Jag skulle visserligen hafva ett och annat att erinra vid Utskts utlåt, öfver förslaget till forvagnsinrättningar och diligencer, men då detta är mera såsom ett önskningsmål fratnstäldt, utan några positiva stadganden, så afstår jag derifrån.
Det är likväl en omständighet uli Utskts betänk., hvaröfver jag vill yttra mig i händelse af återremiss, som jag förmodar sker, nemi. den, att Utsk. tillstyrkt, att landshöfdingarne skola besörja sådana forvagnsanstalter, som den, hvilken redan finnes för vägen emellan Stockholm och Upsala, d. v. s., att del skulle finnas forvagnsinrättningar, som öfver - Den 10 J u n i c. m. •1)9 taga skjutsskyldigheten, ly derpå grundar sig denna inrättning; men Utsk afstyrker längre fram, att de skola få ingå lili elt sådant öfverlagande af .skjulsbesväret, oell jag tror, att Utsk. gör det välbetänkt, när man på de grunder, sorn Utsk. uppgifvit, vill inrätta entreprenader; ly jag anser verkligen, att när dessa grunder antagas, så kunna icke enskildta diligenee-bolag ingå i ett sådant öfvertagande af skjutsskyldigbeten.
I händelse af återremiss anhåller jag, alt dessa anmärknrr måtte få medfölja.
Jag kan icke annat än till större delen biträda den mening, som gjort sig gällande uti Utskts betänk., d. v. s., att det tvång, som hittills existerat i afseende på skjutsen, matie blifva upphäfvet, oell alt det komme att hvila på frivilligt åtagande.
Ändamålet vinnes likväl i min tanke icke fullständigt genom de åtgärder, Utsk. föreslagit, ty de entreprenader, som enligt dessa stadgar skulle komma att uppstå, blifva i sjelfva verket endast nominella, med gästgifvaren som den synlige entreprenören, och skjutsen kommer att fortfara såsom hittills, fastän med förhöjd skjutslega.
Detta bar nog det Hederv.
BundeSt. insett och derför äfven skyndat att bifalla förslaget.
På sådant sätt qvarstår alla de menliga inverkningar på moraliteten och landtbruket, som man velat förekomma, och det blir omöjligt eller åtminstone betydligen försvåradt att hädanefter åstadkomma en reform, sådan man egentligen har åsyftat.
För att åstadkomma en sådan, tror jag, alt Utsk. icke bort lemna å sido den åsigt, som var uttryckt i K. M:s nåd. propos., nemi. att de hästar, som entreprenören behöfver af skjutslagen, skulle finnas på en fjerdingsvägs afstånd från stationen.
Jag tror, alt detta stadgande är högst nödvändigt, och om man anser afståndets bestämmande medföra svårigheter och chicaner, så må man i stället bestämma en viss tid, inom hvilken de böra kunna vara till hands med sina hästar på gästgifvaregården.
Det blir visserligen svårare att få entreprenörer på detta villkor, emedan de då måste hålla ett större antal hästar sjelfva; men om icke 24 sk. b:co äro tillräckliga för alt framkalla äfven sådana entreprenader, så tror jag, att de, som derigenom blefve befriade från det nuvar. besväret, gerna torde tillskjuta öfverskotten.
Om de icke kunna förmås dertill, så bevisar det, att skjutsningsbesväret icke heller befinnes vara så förfärligt tryckande, som man föregifvit.
Jag tror dessutom, alt detta tycke är mycket relativt, så att det på somliga ställen verkligen är ganska betungande, på andra deremot icke.
Detta beror på hvad systeiue man följer för sitt landtbruk.
En possessionat eller till och med en bonde, som drifver sitt landtbruk i någon större scala, kan icke, genom skjutspengarna, derom är jag fullt öfvertygad, få en tillräcklig ersättning för den förlust i arbetskraft och tid, som han gör ge - 300 D e n 10 Junie. n. norn att skjutsa.
Men en stor del, och kanske den största delen af dem, som skjutsa, uro endast ägare af små hemmansdelar; deras landtbruk är så litet, att afkastningen på sin höjd räcker till deras egna behof och icke till något afsalu.
Äfven de kunna likväl icke undvara contanta inkomster, dels till skatters utgörande och dels till nödiga inköp, och dessa måste de söka att förskaffa sig genom arbetsförtjenst, slöjder, körslor m. m., och för dem tror jag, ali skjutsen är en passande inkomstkälla, som de icke gerna skulle vilja eller kunna lemna.
Deraf händer också bestämdt, att en stor del icke vill afstå sin skjulsrättighet, och de må då äga att behålla den, men icke till förhöjd lega; tv att den närvarande är tillräcklig, bevisas just af sjelfva del förhållande, att de icke vilja afstå den.
De åter, som finna mera förmån af alt lemna sk jutsningsbesly re t, må de ingå uti entreprenader, likväl med det förbehåll, som jag nyss nämnt; ty det torde vara billigt, att den resande mot den högre lega, som han betalar, då äfven får rättighet alt fordra ett hastigare tillhandahållande af hästar, än som eljest kan åstadkommas.
Här mola de mera reglementariska stadgandena, mot hvilka åtskilligt, såsom redan skett, med fog kan anmärkas, men hvilka jag hoppas att Styrelsen, vid den blifvande författningens utfärdande, kommer att tillbörligt låta öfverse och förbättra.
H. Ex. Hr Gr. Posse, Arv.:
Jag föreställer mig, att det nu mindre bör vara fråga om att vidtaga sådana åtgärder, att de skjutsskyldige blifva fullt ersatte för deras besvär, än att skjutsskyldigheten må kunna skiljas från jordbruket.
Jag anser, att denna natura-prséstation är den, som trycker jordbruket mest af alla, ty den inverkar ofördelaktigt på hemmansägarens sedlighet, ofördelaktigt på hans jordbruk och på hans ekonomiska ställning i allmänhet.
Efter min öfvertygelse måste dessa olägenheter hafva en mycket öfvervägande vigt emot den vinst, som bonden genom de tillfälliga skjutsningarna kan bereda sig, helst denna vinst ofta nog på ett ganska olämpligt sätt användes.
Jag för min del skulle visserligen önska, att vi voro uti den ställning, att statsverket kunde öfvertaga hela skjutsningsbestyret, emedan det då kunde på det aldra ändamålsenligaste sättet regleras, i öfverensstämmelse med dylika anstalter uti andra länder; men då jag betänker landets vidsträckthet och den mindre lifliga rörelsen inom detta Rike, så finner jag, att kostnaden derför skulle blifva så ojemförligt stor, alt det för närvar, icke bör sättas i fråga att taga ett sådant beslut.
Vi måste således tänka saken sådan, som den nu är.
Då tror jag, att Ekon.Utsk. har uppgjort sitt förslag på riktiga grunder, nemi. på samma grunder, som af tvänne Stånd vid förra riksdagen antogos, om hvilkas antagande och til - Den io J ii n i e. m. 301 tampning BondeSt, frambar sin önskan till thronen , och som äfven K.
M. uti sin nåd. projios. vid denna riksdag ansåg vara de rätta.
Jag kan på sådan grund alldeles icke instämma med de ledamöter, som tro, alt saken skulle vara hulpen dermed, all man blott söker öka skjutslegan.
Tvertom skulle derigenom en ändamålsenlig reglering försvåras; ty vi se redan, att med den skjutslega, som nu betalas, och b vilken, jag medgifver det gerna, icke motsvarar besväret, så är dock allmogen på ganska många ställen mycket belåten med skjutsningsförtjensten och skulle säkerligen med missbelåtenhet se sig nödsakad att densamma frånträda.
Om man vill komma till något bättre resultat uti detta afseende, så måste raan framgå med försigtighet; man må bevilja förhöjning uti skjutslegan, såsom ett medel att vinna detta ändamål, men icke annorlunda än med villkor, som leda derhän.
Jag är således af den tanke, att skjutsförhöjning bör äga rum, men icke i andra fall, än då entreprenader derigenom kunna åstadkommas.
Således instämmer jag med Utsk. i afseende på grunderna.
Hvad detaljerna heträffar, så finner jag, att ganska mycket kan vara att anmärka mot Utskts betänkande.
Jag tror alt en del förslag t. o. m. skulle, på sätt jag af andra talare bär hört anmärkas, möjligen leda till villervalla, till oreda och kanske äfven till rättegångar.
Då sådana anmärkntr äro gjorda och det är att förmoda, att dc skola föranleda återremiss af betänk., så tager jag för afgjordt, att desamma blifva af Utsk. noga pröfvade och dess betänk, rättadt i öfverensstämmelse med hvad som kan vara rätt och billigt, i hvilket fall jag, för min del, troligen kommer att rösta för bifall till betänkandet.
Jag anhåller alt få göra några anmärkntr både vid innehållet och vid uppställningen af Utskts betänk.
Flere ledamöter hafva redan anmärkt, huruledes en stor del af Rikets allmoge skjutsar gerna, emedan han derpå förtjenar mera, än på åtskilliga andra bisysslor, hvartill han kan använda sina dragare och sin egen lid.
Å andra orter torde förhållandet vara annorlunda; men i allmänhet lärer man dock få antaga, att under vissa årstider, då allmogens dragare icke för honom sjelf äro så behöfliga, som eljest, "år skjutsen i allmänhet mera fördelaktig än tryckande.
Från detta förhållande måste man utgå, då man vill göra en förändring; ty om man blundar för denna verklighet, då man vill komma lill något bättre, så vidtager man åtgärder, som af sig sjelfva förfalla, eller gör man uppoffringar utan ändamål.
Jag tror, att den skadliga verkan af skjutsen mera består uti det menliga inflytande, han utöfvar på deras moralitet, hvilka vistas på hållstugorna, än den ekonomiska förlust, han vållar jordbrukaren.
Kunde man derföre göra en förändring, hvarigenom den 8 H. ^6 202 Denia Juni c. m. moraliska skadan undanröjdes, så tror jag ali man uträttade livad som för ögonblicket bäst behöfdes och för Riket medförde någon allmän verkan.
Eli sådan förändring skulle efter min förmening bestå deruti, att man, på sätt Hr Bergenstråle redan yttrat, afskaffade hållskjutsen.
Man säger, att denna åtgärd vore ett sätt att gå tillbaka från den beqvämlighet, som de resande redan äga.
Det är visserligen sannt i afseende på dem, men det är ett framskridande i hänseende till den skjutsskyldige och hans moralitet.
Det förderf, som resan till gästgifvaregården för reservbonden vanligen medför, är utan tvifvel mindre, ty hans vistande i hållstugan är merendels kortare.
Om der då saknas den slam af sysslolösa eller äfven försupna menniskor, sorn nu vistas derstädes under väntan på skjutsning, så är föga att befara.
Della är ruin allmänna åsigt af ämnet.
I öfrigt instämmer jag med Gr.
Posse och andra talare derutinnan, att om någon förhöjning af skjutslegan skall göras, bör det ske endast för alt åstadkomma entreprenader.
Der det ej kan ske, höiman för närvar, låta andra försök förfalla, emedan de icke medföra någon framgång.
Vid de särskilda punkterna af betänk, anhåller jag alt få göra några anmärknlr, hvilka jag ej tror ännu vara framställda of någon annan.
Skulle likväl så vara, torde det få lända till min ursägt, att jag varit hindrad öfvervara hela denna öfverläggning och således icke hört allt livad som blifvit anfördt.
Den 6:te punkten har följande innehåll: J’Om minst ''hälften af ett skjutslag antager sålunda erbjudna villkor, "skall entreprenad för denna del afslulas oell skjutslegan för "den station, der det sker, utgå till det förhöjda beloppet.
"Erbjuder sig till antagande af villkoren mindi e del af sk juts"'laget, som dock utgör minst en tredjedel deraf, skall det 'ankomma på Konungens Bef:h:de att pröfva, om entreprenad-anstalten kan för en sådan mindre del äga rum, i hvil"ket fall den må afslulas oell skjutslegan för stationen höjas.
' De af de skjutsskyldiga, som icke ingått i sådana entreprenader, bestrida skjutsningen i vanlig tur oell åtnjuta der"före hittills fastställd lega, hvaremot det förhöjda beloppet "för den af dem sålunda utgjorda skjutsen skall tillfalla entreprenören.
De obilliga och ojrmna förhållanden, som häraf skulle uppkomma, äro redan anmärkta.
Jag vill tillägga en annan betänklighet.
Om entreprenader finnas på vissa ställen, men ej på andra; så nödgas jag, för att vara säker om obehindrad framfärd, likväl skicka förbud hela vägen, likasom nu, men måste på somliga ställen betala mera än nu både för egen och förbudets skjuts.
Ännu nödvändigare är förbudet, om på det ena eller andra stället entreprenaden sträcker sig blott till hälften eller tredjedelen af skjutslaget.
Då kan det hända, att jag den ena dagen eller den ena timmen på dagen icke behöfver förbud, Den 10 Juni e. ra. ao3 men väl på den dugen eller den timme, du de äro i ordningen alt skjutsa, hvilka icke hafva ingått i entreprenaden.
Är jag utan förbud, så får jag den ena gången vänta i till 3 limmar, liksom nu, och ändock betala den förhöjda lega, som skulle befria mig derifrån, och för hvilken jag understundom får hästar genast.
Sådana ojetnnheter och obilligheter kunna icke stadgas uti lag, utan att sjelfva författningen varder föraktad. g:de punkten säger:
'”Om för någon sk juts—station de ”skjutsskyldige lill så stor del, som ofvan är förutsatt, yttra ”sig benägna att ingå på entreprenad, men, af särskilda an’ ledn:r, bidrag dertill fordras utöfver hvad de skjutsskyldige "skäligen kunna anses äga förmåga atl åstadkomma, och, till ”följd häraf, en ytterligare stegring af skjulslegan anses o”undgängligen nödvändig, äger Konungens Bef:h:de atl harbom hos K.
M. göra und. hemställan, dervid likväl i intet ”fall må föreslås högre lega, än 32 sk. b:co milen för hvarje ”hust, ehvad det är å landet eller i stad.”
Detta förslag in^ nebär detsamma, som att säga, det ingen entreprenad kommer att äga rum, med mindre 32 sk. b:co milen betalas; ty man kan taga för gifvet att, när något skjulslag får begära en dylik fördel, så tänker hvarje sådant : eftersom 3a sk. milen kunna erhållas, ifall vi säga nej och förklara oss obenägne att ingå uti entreprenaden, så göra vi det och begära förhöjningen.
Landshöfdingen är då ställd uti den svårigheten, att antingen nödgas förklara frågan förfallen eller också bevilja 32 sk.
Om oriktigheten af den föreskriften att den, som åker blott med en eller två hästar, skall låta köra sig afdon skjutsande, äro redan anmärkn:r gjorda af sådan beskaffenhet, att jag förmodar, det Ståndet finner olämpligt att antaga ett sådant stadgande.
Hamilton har visserligen anfört de skäl, som äro de antagligaste lill Utskrs försvar och som ulan tvifvel legat till grund derföre; men han har derjemte omförmält, huruledes på stora vagnar den skjutsande misshandlas i afseende på sättet alt sitta och har velat dermed försvara förslaget om anvisandet af lämplig plats för den skjutsande.
Jag tror, att om icke den resande sjelf är så mycket bildad och mensklig, att han både i hänseende till hästar och skjutsande iakttager hvad skäligt är, så är det förgäfves att söka åstadkomma rättelse genom närmare stadganden, hvilka alltid skulle blifva föremål för uttydningar, för tvist, för gräl och obehaglighefer.
Det är då vida bättre att underlåta, än att utfärda sådana föreskrifter.
Man borde vänta, att de, som åka med så stora vagnar, äfven skulle uppföra sig på ett sätt, som svarade emot deras sätt att färdas.
Af en skjutsande vid Jemtlands gräns har jag en gång hört yttras, alt ju ringare den vore, som färdades, ju värre handterade han hästen.
Förslaget, att drängar skulle hållas af entreprenörerna för atl köra åt de resände, är af den beskaf - Den 10 Juni e. in. fenhet att det tillintetgör hela förslaget; ty om drängar skola hållas i erforderlig mängd, tillräckligt nyktra och kunniga att köra, så blir deras underhåll så drygt, alt jag icke tror det 8 eller ens 12 sk. förhöjning i skjutslegan lärer godtgöra denna kostnad.
Att under närvar, förhållande öfverlemna sin person eller sina anhöriga, med hvilka man reser, i en körsvens händer, hvilken kanske icke är nykter och ännu mindre är skicklig att behandla eft par ostyriga hästar, det kan låta sig skrifva och trycka, men icke verkställa.
Troligen slåss den resande hellre genast med körsvennen om tömmarna, än han äfvenlyrer att låta köra sig ihjäl, eller åtminstone förderfvas.
Här är föreslaget att nedsätta resereglementet för dem, som skola färdas uti Kronans ärenden.
Man har rätt deruti, att den resande, som får sin resekostnad godtgjord efter resereglementet, vinner på antalet af hästar; men deremot förlorar han på den honom anslagna förtäringen, på vagn och selar, på sina egna oell sin beljenings kläder.
Om han är en högre embetsman, hörande till militären, så har han med sig en eiler flera adjutanter, eller om han är civil, vanligen någon underordnad, som biträder honom på resan.
Om än adjutanter eller civila biträden få tractnmente efter resereglementet, så är det så ringa^för de lägre tjenstegraderna, att godtgörelsen knappt motsvarar skjuts och slitning af kläder, in mindre förtäring och drickspenningar m. m.
Det vanliga förhållandet är också, att chefen betalar för sina biträden, för att bereda dem en förmån, som de med sina knappa löneinkomster väl behöfva.
Om det inom Utsk. finnes någon, som gjort resor efter resereglementet, torde han kunna göra TJlsk. reda för hvad det kostar.
Sedan^ öfverlemnar jag åt Utskts billighet alt bestämma, örn det är skäl att göra denna inskränkning eller icke.
Jag tror det ej, på grund af den erfarenhet, jag sjelf haft såsom resande både i underordnad ställning och i högre befattning.
Skulle den nu föreslagna förhöjningen af skjutslegan äga rum i ett eller annat afseende, så begagnar jag tillfället att nu göra motion om allmän förhöjning i lönerna för alla sådana embets- och tjenstemän, sorn äro skyldige att utan ersättning, d. v. s. för deras nuvar. löner, göra embetsresor.
Beviljas icke denna förhöjning, så är ett sådant R.
St:s beslut en verklig löne-nedsältning för dylika embets- och tjenstemän, till hvilken jag icke anser oss berättigade; ty de hafva emottagit sina tjenster med sådana villkor, som åtföljde dem, när fullmakterna utfärdades.
Här är föreslaget, att ’’ft.
St. skola hos K. M. i und.
''anhålla, att, genom användande af ångfartyg och andra sjö"Jägenheter, behofvet att anlita kronoskjutsen må, så vidt sig "göra låter, inskränkas."
Jag har yttrat, då det var fråga om anslagen under 3:dje hufvudtiteln, att det är nödvändigt för alla landttrupper att lära sig gå i fredstid, ty eljest kunna de det icke heller i krig.
Dervid skulle Rikets försvar koin - Den ro Juni c. in. 2o5 ina att lida, särdeles i clt land, der så lunga marscher beliöfvas som bär.
Deli ekonomiska beräkning, som ligger till grund för detta förslag, nr så inskränkt, att bon icke har ögonen öppna för den militäriska nyttan, som dock är Imf— vudsaken.
Jag vågar soga della, så civil jag än är.
En ledamot har bär yttrat, att man skulle kunna antaga detta förslag på försök, och sedan, om det icke lyckades, åter förkasta det vid nästa riksdag.
Som det bland annat är fråga om att våga lifvet på detta försök, så afslyrker jag det.
Man har anfört såsom skäl för betänkts antagande, alt BondeSt. redan gillat detsamma; och man har deruti velat finna ett bevis för förslagets riktighet.
För de skjutsskyldiga, af hvad stånd de vara må, behölves för att antaga föi-slaget icke mera än all få högre skjutslega.
Alla andra sladganden, som skulle afse den resandes nytta, kunna vara temmeligen likgilltiga för den, som sällan åker med skjuts, men deremot skjutsar sä mycket oftare.
Som här likväl är fråga om bemedling mellan tväune contrahenter, den som behöfver, och den som lemnar hästar, så bör lagstiftaren göra alseende på begges anspråk.
BondeSt. bör oek besinna, att som det äger den mesta jorden i ltiket, så kommer det äfven att betala största delen af ökade skatter åt alla de cmbets- och tjenstemän, som skola behöfva ökade anslag för legans förhöjning.
Allmogen skall ock nödgas betala högre ersättning åt alla domare, landtmätare, länsmän m. fl., som för allmogen göra resor i tjensteärenden.
En ledamot har yrkat, att de föranYlrade skjutsningsanstalterna måtte förenas med postverket och, om jag icke hörde oriktigt, sättas under gemensam förvaltning med detta verk.
Jag befarar likväl, att det redan haft en så dyrköpt erfarenhet af bidragen till diligeneerna och paketposten, alt det bör akta sig för andia dylika förbindelser, såvida det ej skall för bisysslor förfela sitt egentliga ändamål, befrämjandet af brefs fortskalFning.
På den upphörda diligencen emellan Stockholm och Ystad bar Postverket på 3,] år tillsatt 4I>°oo r:dr i ren förlust, sedan inventarierna blifvit försålda; och på diligeneerna, som ännu gå mellan Stockholm,' Götheborg och Helsingborg likaledes (30,900 r:dr från och med år i834 *• °- m- innevar. år, d. v. s. under 7 års tid.
Således har Postverket redan betalt öfver 100,000 r:dr för dessa inrättningar, och kan någon af eder, mine herrar! säga att de nu gå bättre än i början?
De stå ungefärligen på samma punkt och bära sig ej bättre nu än tillförene.
Alt uppolFra ännu mera derpå afstyrker jag och således äfven den förening med Postverket, som här sättes i fråga.
Paketposten vållar årligen en ren förlust af 2,5oo r:dr, men så medför han åtminstone den fördelen, att sådana större paketer, som jcke utan svårighet skulle kunna skickas med den vanliga posten, bortskaffas med denna. 206
Den 10 Juni c. ra.
I formell hänseende önskade jag veta, huruvida del är Ulskls mening, att hlott meddela R.
St. de historiska upplysningar och betraktelser, som hörja betänk., eller om det är Utsk:s mening, att desamma äfven skola följa med lill K. M.
Är det för vår räkning, så håller jag deni gerna till godo; äro de deremot för K.
M:s, så anser jag dem opassande, oell de äro äfven hvarandra motsägande.