Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Till hvilka upptäckter och lärdomar torde icke en dylik granskning af Tullverkets förvaltning föranleda? o. *.
T. Anses de ifrågavarande Cassorna och In - 264 Den 3 Mars. rättningarne främmande för Sfats Verket i fråga om redovisning så borde de afven anses främmande för detsamma då de behöfva penningar.
Men det är icke händelsen.
Hvarföre skulle icke Regeringen eljest begära ereditiver af Ständerne för deras rakrrng, sorn nyss skedt för ConvoyCommissariatet?
Och h vårföre har val öfver en half million af det så kallade lilla creditivet blifvit uttagen ur Riksens Ständers RiksgaldsContoir, oin ej för det, att Passevolance-medlen, och andra af RrigsColleginm eller Förvaltningen af SjöÄrendierna disponerade Fonder varit otillräckliga, att bestrida de pragtiga läger, långväga marcher ■och rustningar, hvilka ägt runi under den fred, liga tid, som förflutit sedan sista Riksdag?
— Skola Ständerna således betala hvad som brister i de redan anslagna tillgångarna, så är det lika billigt som med Grundlagarne öfverensstämmande, att deras Revisorer först fä tillse huru dessa blifvit förvaltade och använda, samt om de, med bättre hushållning, icke kunnat räcka lill.
Likväl nekades den vid sista Riksdag; och då vi hittills, under den närvarande, förgäfves väntat på ett nådigt meddelande af förändradt innehåll, är det jag nu vågar underställa Högloflige Ridderskapets Och Adelns be— pröfvande hvad åtgärder, som, utan ,att gå Constituhonsf Hskottet i förväg, möjligen böra till rättelses vinnande, vidtagas.
Svenska Folkets rätt, att ej af någon annan än sig sjelf beskattas4 är af Grundlagens Den 5 Martii. a65 67 §. försäkrad; och på det att beskattningens höjande icke mätte föranledas af .misshåskådning eller försnillning, stadgades att redogörelsen för alla Statsmedel skulle vara de skattdragandes granskning underkastad.
Då den likväl nekas för.en del af Statsmedlen, så synes det enklaste sättet, näst en förnyad underdånig föreställning hos Kongl.
Maj t, att hindra en sådan afvikelse från det rätta, vara, att Riksens Ständer icke låta sig vidare beskattas utöfver den närvarande Staf sreg! erin gen, hvars oförändrade fortfarande intill nästa Riksdag kan dem, enligt 109 §.
RegeringsFormen afnödgas.
Jag tror 111ig således böra vördsammast föreslå : a) Att Riksens Högloflige
Ständer måtte på grund af 58 §.
RegeringsFormen, samt 30 och 68 §•
Riksdagsordningen, förnya deras underdåniga föreställning till Kongl. Maj;t om erkännande af rättigheten för deras Revisorer, att granska de förut vägrade Cassornas, eller hvilka Statsmedels förvaltning sorn lielst, undantagandes dem, som gå til! det Kongl. Husets underhåll, och tili hemliga utgifter i deplomaiiskt afseende. b) Att, om detta erkännande vägras, elier icke under Riksdagens lopp meddelas.
Riksens Högloflige Ständer å deras sida icke måtte bevilja några nya anslag, vare sig tillfälliga eller fortfarande, hvarom fråga redan blifvit väckt, 266 Den 3 Martii. eller under detta Riksmöte kan komma att täckas.
T anseende till det vidlyftigare arbete, som skulle åläggas Stats-Revisorerne, när samtelige Styrelse Verkens räkenskaper af dem borde granskes, behöfde Revisionens sammmanvaro, utan tvifvel förlängas till 4 månader, och jag skall med förslag derom vända mig till ConstitutionsUtskottet.
Att den förlängda tiden för Revisionerna icke kan, såsom en Grundlags-ändring, vinnas förr än efter nästa Riksdag, hindrar ej att granskningen genast utsträckes till sin lagliga omfattning.
Ty dels besparas mycken tid, om Magazinslnrättningen upphäfves, och Revisorerna framdeles slippa att befatta sig dermed, dels bör deras granskning, som angår det stora af penninge-förvaltningen, icke sträcka sig till små detailler, som tillhöra Kammar-Ratten.
StatsRevisorernes granskningsrätt, egentligen åsyftande att utreda, huruvida Regeringen uti Statsmedels användande och penninge-bestyret i allmänhet, uppfyllt de med Riksens Ständer träffade öfverenskommelser, eller af dem derom gifna föreskrifter, synes endast så vida böra beträffa detaillen, att Revisorerne kunna fästa sig dervid, om någon del deraf vore misstänkt, och såmedelst förekomma att Kronans redogörande och granskande Embetsman icke måtte vara i hemligt förstånd med hvarannan.
Blotta möjligheten för StatsRevisorerne att kunna efterse hvilken räkenskap eller hvilken detaille deraf som helst, gör ungefär samma nytta, som om de kunde genomgå alltsammans, emedan hvarje Den 5 Martil, 267 redogörare måste befara, att uppmärksamheten möjligtvis rigtas på hans förvaltning.
Denna allmänna eftersyn af Riksens Ständers Revisorer år dessutom så mycket mera nödig, som KaminarRåttens special-granskning år, enligt hvad jag i ett föregående Memorial anmärkt och nu å nyo erinrat, ofullständig till sin omfattning och håmmad till sin påföljd.
Om detta Memorials remitterande till Stats.; Utskottet anhåller jag ödmjukeligen, N:o ag.
Herr von Hartmansdorff, /lugnJl:
Jag har flera gånger sökt fästa Högloflige Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet på sksdligheten af den tärande classens tillväxt in« om vårt samhälle, och nödvändigheten att förekomma hans ytterligare ökande.
Det år nemligen ett sparsammare utdelande ån hittills af Adliga värdigheter, genom hvilka icke blott vissa personer för deras lifstid, utan slågter, för allden tid, någon af dem finnes fästas, mera ån andra Medborgare, vid de tårandes antal; och det 268 Veu 5 Martii, år om detta ämne, som jag anhåller att nu få yttra mig.
Såsom integrerande del af NationalRepresentationen, år Adeln för talrik, både i förhålJ lande till Rikets storlek, och till MedStänderna.
Då Sverige nu, enligt RiddarhusDirectionens berättelse har 1296 röstägande åtter funnosidet mågtiga Britannien år 1818, endast 5j4 personer, berättigade att sitta i Parlamentets Öfverhus, oberäknade 7 Prinsar af det Kongl, blodet och So röstberättigade Prelater, tillsammans 55r.
I Nederländerna med 6 millioner inncbyggare der första Kammaren skall utgöras af minst 4o — få högst 60 medlemmar finnas.
Adeln i Sverige öfver 5 gånger och den närvarande vanligen 2 gånger talrikare ån alla de öfriga Stånden sammanräknade.
Jag vill, för någon rättelses vinnande i detta afseende, icke vånda mig till ConstitutionsUtskottet, emedan det synes föga kunna uträtta att göra några förslag till grundlagsändringar i detta afseende, förr ån i sammanhang med NationalRepresentationens förbättring i allmänhet.
Men jag har bordt anföra dessa exempel, för att visa förhållandet i stort emelian de motsvarande Medborgareclasserne i andra grundlagliga samhållen5 och för att med detsamma ådagalägga huru nödigt det år, att Regeringens vårdande omsorg under tiden mellankommer.
Den 3 Marlit, 269 Betrakta vi saken blott med afseende på oss sjelfva, så dr förhållandet enahanda, En vård Ledamot, Friherre Nauckhoff anmärkte, i frågan om, våra öfverlåggningars offentlighet att hår vore flera röstberättigade Adelsmän i Sverige, ån som få rum på Riddarhuset.
Detta år så sannt, att om alla de 1296 infunno sig, skulle, enär denna sal förmodligen icke rymmer flera ån 800 personer, ungefär 5oo nödgas stanna utanföre.
Detta förhållande mellan de röstågandes antal och Riddarhusets rymd synes vara en sann bild af förhållandet mellan Adelns myckenhet och Rikets storlek'
De svara icke emot hvarannan och hvarje Adelsman, som vill söka anställning och utkomst för sina söner, får med bekymmer erfara det.
Under den tid., Riddarhuset byggdes, och när Ridderskapet och Adeln första gången samlades på detta rum, eller vid Riksdagen 1680, var Riket större ån det någonsin varit tillförene och efteråt.
Det runi som då var tillräckligt för Sveriges Ridderskap och Adel borde destomera vara det nu, sorn öfver tredjedelen af Rikets då varande besittningar gått förlorad.
Adel ån då fanns, borde, för samma orsak vål icke finnas nu.
De introducerades utgjorde vid ufgån.' gången af 1G80, då Riksdagen äfven slutades inalles 1071.
Antager man samma förhållande då, som nu, emellan introducerade och lefvande Åtter, så uppkommer ett antal af 4y5 röstberättigade eller af omkring 5oo personer, som hår beqvämligen kunna rymmas.
Nu, sedan Riket år så ansenligen förminskadt, finnas hår öfver 2 och en half gång så många.
För att 270 Dan i 3 Martil, erfara huru det tillgådt, böra vi återvända till den tid, då Ridderskapet och Adeln fick en constitutiv författning, såsom Stånd, eller RiddarhusOrdningén af 1626, oell sedan fortgå till närvarande ögonblick, 1 denna Författning omtalas blott att det tillhörde Konungen utnämna eller naturalisera Adelsmän; men icke till huru stort antal.
Den, som blifvit med någon Adelig värdighet benådad, skulle te sig pä Riddarhuset, hålst når möten höllos, celi sig der inmatricu lera låta, hvar och en uti sin dass.
Sveriges deltagande i oo;årakriget och deraf följande eröfringar bragte en mängd främmande Adel i dess tjenst.
I 1604 års RegeringsB*orm §. 47 stadgades följaktligen: ”att om någon af främmande land, eller utur de vundna Landskap kommandes, ville njuta stämma bland Ständerna, då skulle det honom icke förvägras, sa framt han hade satt bo i Riket} och, der han Riddersman vore, och ville derföre aktad vara, skulle han af Konungen förklaras privilegiirnägtig, och på Riddarhuset å Riddare möte af dem intagas, erkännas och inskrifvas.” 60 §, i samma RegeringsForm stadgade, att ”ingen skulle i Riket blifva adlad eller naturaliserad i Rid« dareStåndet, medan Konungen vore utlåndes, krank eller omyndig; men om sådant beneficium af märkliga ordsaker skedde och gjordes, måtte det icke längre bestå ån under Förmynderskapet, utan (så vida) Konungen dem sedan särdeles bekräftade.
Oaktadt 3o:årakriget af Sverige fördes med lysande framgång under de xSS Den 5 Martil. 271 år som Förmynderskapet för Drottning Christina varade, utnämnde Regeringen blott en Grefve, några och 5o Adelsmän, men ingen Friherre.
Drottningens anträde till styrelsen tun. nos af introducerade Ätter endast 5 Grefliga, g Friherrliga och 5i4 Adeliga eller tillsammans 526; hvaraf en stor del, och enligt det vanliga förhållandet förmodligen öfver hälften, i synnerhet efter ett så långvarigt krig sannolikt voro utgångne.
En så stor mängd af förtjenta mån, har väl aldrig någon innehafvare af Sveriges thron, haft att belöna, som hon.
Främst står den store Axel Oxenstjerna som upphöjdes till Grefve, Stora Fältherrar och Statsmän följde efter honom; men Drottningen behandlade Adelskapets utdelande, såsom mycket annat, något lättsinnigt, ty hon gjorde äfven Hofskräddare till Adelsman, och tillskapade omkring 400
Ätter under de 10 år hon sjelf regerade.
Carl (Justaf meddelade inga Grefliga eller Friherrliga och knappt 20 Adeliga vårdighefer; så att Riddarhuset vid hans död 1660, både med den gamla och den af Christina utnämnde Adeln, blott bestod af 752 introducerade slågter.
Flere ån vanligt hade förmodligen utslocknat, under Carl Gustafs skarpa krig, och det år icke sannolikt, att flera ån 5oo Åtter, eller något derutöfver voro lefvande.
Likväl funno Ständerne sig befogade, att i 12 §. af 1660 års Regeringsform påminna, att derest ”man, i Konungens omyndige år, intet kunde förbigå utan för vigtiga orsaker, och till att förnöja vål förtjenta personer, nödgades bruka de medlen, att adla somliga och somliga naturalisera, man då 272 Den 3 Murtii, försiktigt och sparsamt borde dermed umgå, ocb deruti, så vål som uti andra vigtiga mål, bruka Riksens Rids inrådande och samtycke.”
Den i2.‘åriga FörmyndareRegeringen gjorde vål åtskilliga nya Adelsmän, och de Skånska Åfterne inkoimno på Riddarhuset, men hvarken någon Friherre eller Grefve.
Deremot har ingen Svensk Regent tillskapat så mångå nya Ätter a{ alla 3 vårdigheterna, som Carl XI, i egenskap af fullmyndig, synnerligen efter 1680 års reduetion, då han dels behöfde nytt folk, för att afskaffa de gamla missbruken, dels icke kunde vid införandet af en ny inrättning i Riket vänta sig särdeles nit och biträde af dem, på hvilkas bekostnad hon skedde.
Ofver 600 Ätter leda sin härkomst från hans Regering, och Carl XII ökade Adeln med 260.
Under hans långvariga och förödande krig, omkom en stor del af Adeln, och de utslocknade Ätternas mängd var förmodligen ansenlig.
Likväl funno sig Riksens Ständer vid 1719 års Riksdag befogade, att uti den nya RegeringsFormen införa en §. nemligen den 55, af följande innehåll: ”Det år vål uti vårt Rike ett urminnes bruk, att den som genom dygd och tapperhet banat sig vägen till höga Ofverhetens nåd och belöning, till dess efterkommandes vördnad och heder, uti Grefve, Friherre och Adelsståndet försättes, hvilken benådningsrätt, såsom den Konungsliga Högheten vidhängande, ock derhosförblifver; men att endast de dermed måtte vill— faras, hvilka om Fäderneslandet gjort sig vål för-j - Den 3 Martil, 273 förtjente, och att sådant mycket sparsamt mätit ske, anhålla Ständerna underdånigst, på lika sätt, som redan år 1660, vid Riksdagen år skedt.”
Men denna sparsamhet iakttogs icke båttre, ån att, sedan den gamla Classfördelningen inom Adeln blifvit vid Statshvålfningen upphåfven, gjordes till stärkande af Hessiska partiet på Riddarhuset, några hundrude nya familier inom loppet af ett år.
Ständer funno sig då fÖranlåtne att, i den nya R ege ring sFormen 1720, åt detta ämne ågna en särskildt §., nemligen den 44.-
Början är ungefär densamma, som i 55 §. af 1719 års RegeringsForm, utom det att studier och erfarenhet äfven uppräknas, såsom skål till Adeliga vårdigheters erhållande.
”Men som, heter det, uti Sverige redan år större mycsenhet af Adel, ån landet kan tåla, så lärer Hans Maj:t vara så nådig, inga flera med Adelig sköld att benåda, ån allenast några få, vid dess kröning, hvilka medelst märkliga tjenster för Riket, gjort sig dertill värdiga, och blifva sedermera inga Adelsmän gjorde till dess Riket sådant kan tillåta.
Sammaledes bör ej heller, i anseende till tjenster» och caraeterer, någon med Grefve och Friherre värdighet behedras, innan han genom stora och besynnerliga förtjenster, gjordt sig dertill välförtjent.
Om man, för att få veta huru talrik den Adel var, hvilken man ansåg större ån Riket kunde tåla, antager samma förhållande emellan Bil. till Ridd. e.
Åd, Pr. 2 Band. 18, 274 Den 5 Martil. introducerade och lefvande Älter då, sorn nu f så uppkommer af 1993 introducerade ett antid af något öfver 920 lefvande.
Troligt är, art det tämligen svarar mot råtta förhållandet,, emedan den hastiga förökningen under Ulrica Eleonora var mötvågd af den starka afgången under Carl XII.
Ifrån antagandet af 1720 års RegeringsForm till och med slutet af 1756, introducerades omkring 8 nya Atter årligen öfver hufvud räknadt.
Men som under tvedrågtStider na ett större antal röstberättigade Ådelsmån än eljest sig infunno, så erfor man olägenheten deraf att dessa voro fEra ån Riddarhussalen kunde rymma.
Ifrån nämnde år afstannade alla introductioner, intill 1762, då blott tvenne Friherrar intogos på Riddarhuset; Men under den 21 December samma år, utfärdades, på RiddarhusDirectionéns anhållan* och såsom bihang till RiddarhusÖrdningen en Kongl. Kungörelse ef innehåll: att om man, utan en obehaglig trängsel, skadlig och mindre vårdig vid en så betydande samling, som Ridderskapets Och Adelns, skulle kunna på Riddarhussalen sammankomma och rådpläga, tålde icke dess utrymme att flera familier intogos, utan fordrade oundbårligen att dermed bidades, till dess de dåvarande introducerade Åtter blefvo till ett antal af 800 förminskade, hvadan inga flera Ädeliga Atter, under hvad anledning af introduction, naturalisation, eller adoption det vara måtte, fingo intagas, förr ån de redan röstägande blifvit så förminskade, att de ej öfverstego 800.
Eho, det vare sig LandtMarskalken eller någon annan af Adeln, som, emot detta beslut, fördristadtf Den 5 Martii, sig att proponera någon till säte och stämmas erhållande på Riddarhuset, skulle sjelf förlora bägge tlelarne.
Ehuru ett annat parti den följande Riksdagen fick öfvervigten, introducerades ingen Adelsman , och endast tvenne Grefvar samt Irenne Friherrar, förrän 1772.
Huru mycket de Adeliga vårdigheternas Ökande var Nationen emot, synes inan kunna sluta deråt, att Gustaf III låt uti 1772 års RegeringsForm, binda sig vid adlandet af ett visst antal Ätter; ett exempel, hvilket man förut icke sett. 11 §. i nämnde RegeringsForm är af följande lydelse; ”Kongl Maj:t åger allena upphöja till Adeligt stånd och värde dem, sorn genom trohet, dygd, tapperhet, studier och erfarenhet, sig af Kongl. Majit och Riket vålförtjenta gjordt; men söm uti Sverige är stor myckenhet af Adel, så lärer Kongl. Majit vara så nådig, och inskränka detta antal till ett hundrade femtio, hvilka i5o nya Åtter Ridderskapet och Adeln ej kunna vägra introduetion.
Likaledes kan ej Riddersk-jpet och Adeln vägra introduetion för de Riddersman, hvilka Kongl. Maj t med Grefligt och Friherrlig! stånd benåda vill, och sig dertill gjort vålförtjente genom stora och besynnerliga för tjenster.”
En rnångd Grefvar, Fri herrar och Adelsmän, tillsammans i5g sorn under tvedrågtstiderna erhållit sina vårdigheter, blefvo nu efter hand introducerade, och då Classindelningen på Riddarhuset åter upplifvades 1778, samt de så kallade ConmiendeursÅt_ terna tillskapades, för att förstärka RiddareClassen, fick Adelns myckenhet en ytterligare iillökning.
Äfdrager man från de under Gu - Deri 5 Martti, staf lifs tid tillkomna 289 Åtter* antal, der nyssnämnde 159, sä blef under hans Regering antalet 15o, jeinnt fullt.
Tager nian hela summan af deni som introducerades oell genom Ccunmendeursvåi digheter tillkommo, under den tid, 1772 ars RegenngsForm var Rikets grundlag, eller till 1809, så utgöra de 4oo, eller i medeltal 10 om äret.
Vid den Statshvälfning, soni då tinsade, gjordes i §.
RegeringsFormen sorn stadgar Konungens rått, att förläna Adeliga vårdigheter, intet förbehåll i afseende på mängden deraf, ehuru Riket blef en tredjedel mindre ån förut Under de i4 år, som sedermera förflutit, hafva 164 nya Ätter tillkommit , eller i medeltal räknadt, n om året.
Grundlagens stadgande att Greflig och Friherrlig värdighet ej mera skulle tillfalla flera ån den, som upphöjd blifvit, och, efter honom, hans åhlsta manliga bröstarfvinge, har blifvit så förstådt, att denne emellertid fått fadrens förra värdighet, och att han följaktligen icke, så-i sorn fordom, upphört att representeras efter innehafvarens befordran till en högre.
Se vi till slutföljderna af Tabellverket, som nyligen blifvit Ridderskapet och Adeln meddelade: så finna vi att antalet af Adeliga personer j Riket som från 1810 till 1815 ökade sig från 9,^72 till 9,681 personer, d. å. med 109 i det hela, elFr med 21 årligen, har på de sednare 5 åren från i8i5 till 1820 ökat sig från 9,681 till 10,149, d. å. med 468 personer i det hela, eller med årligen.
BorgareStåndet deremot, som ifrån 1810 till 181Ö ökade sig från (12,206 Den 5 Martil, till 64,io2 personer, d. 3. med 1,896 i det hela, eller med 079 årligen, har på de sednare 5 åren från 1815 till 1820, förminskats från 64,102 till 65,4o5, d. 3, med 699 i det hela, eller inemot 140 årligen.
Förhållandet emellan närande och tärande medlemmar år således, i detta fall, rått be-J klagligt.
År det svårt, att förmå ofrälse Ståndspersoners barn, alt återvända till Nåringarne: så bör det vara ännu svårare att förmå dem eom blifvit födde tili Adelig sköld och hjelm, att taga till spaden eller verktygen.
Antingen hindret hårrör från en fördom eller ej, så (innes det likväl, och torde vara mycket svårare att undanrödja ån det vore att förekomma Adelns tillväxt, genom ett sparsammare utdelande aF Adelskap.
All medborgerlig förtjenst kan icke rymmas inom Riddarhuset; det skulle då omfatta alla de öfriga Stånden, eller hela Samhället, hvilket vore omöjligt.
Måste alltså en viss inskränkning i Adeiiga vårdigheters medde-i lande iakttagas och bör denna vara större än hittills: så synes den likväl icke, utan orättvisa emot den närvarande tidens utmärkta män af ofrälse
Stånd, kunna önskas sådan, att adlandet för någon tid skulle alldeles upphöra utan att: man, då 2 eller 5 slåg/er utgingo, kunde göra en ny, o. s. v. Sedan sista Riksdag har förhållandet varit omvändt, ty då 57 Åtter hafva tilikommit sedan RiddarhusDirectionen afgaf sin förra berättelse, hafva blott 54 utslocknat, hvar. ibland 5, ("nemligen 5 Lagerbring och 2 Edelerantz}s endast genom tvenne personers död»
Del i 7>
Af h^d jag nu haft äran anföra, torde det vara tillräckligen ådagalngdt, att den representerande Adeln i Sverige år Öfver 3 oell en half gånger talrikare ån i det mågtiga Bri-v tannien; Att han mot förhållandet i andra representativa Stater) år liera gånger större ån sina MedStånder; Att han år omkring 2 och en half gånger talrikare, ån då Riket var störst och dä Riksens Stånder i 1660 års Regeringsform, förhehöllo sig att Adelskap mätte sparsamt förlånas; Af t han år flera hundrade Åtter talrikare, ån då Riksens Stånder enligt 1720 års Regeringsform, ansågo honom större än Riket kunde tåla, och detta Rike var då en tredjedel större ån nu; Att han utgöres af en tredjedel flera röstberättigade personer, ån som på Riddarhuset kunna rymmas; Att Adeliga ynglingar i Sverige åro flera, ån sorn Statens tjenst hehöfyer, och än sorn i den kunna finna sin utkomst, med mindre man ej vill hindra concurrencer af ofrälse mån som uti de civila tjensterna åro talrikast; Att Adelns tillväxt, de 5 sista år, för hvil. ka förhållandet är kändt, varit öfver 4 gånger starkare ån tillförene, under det att ett förut Den 5 Martii. 2 79 tilltagande, närande Stånd, på samma tid aftynat.
Det år på sådana grunder jag härmedelst får vördsammeligen föreslå:
Ätt Riksens Höglofl.
Ständer ville genom, en underdånig skrifvelse till Kongl. Majit framhära deras Önskan, att, til! förekommande af den redan för stora tårande elassens ytterligare Ökande, Adeliga vårdigheter måtte hädanefter, med mera sparsamhet, ån hittills, blifva utdelade.
Om remiss af detta mitt Memorial, till Allmänna Besvärs- prh OeconoraieUtskottet, an^. håller jag ödmjukeligen.
Njo. 3o.
Friherre von Höpken, Nilsi Som motionstiden med i dag upphör, och jag hitintills förgäfves väntat, att någon mera lagkunnig Riksdagsman skulle väcka fråga om ExpeditionsTaxornes nuvarande skick och de missbruk, som i anledning deraf nästan dagligen förspörjes och allmänt drabbar, efter hvad jag dels sjelf erfarit, dels ock af andras bevis och klagan inhåmtadt; så har jag funnit min pligt fordra, att fästa Riksens Höglofl.
Ständers uppmärksamhet härå till befordrande af nödige rått, el*er i denna del.
Den 5 Martil, Om också aila Penninge-löntagande Ernbets- och Tjenstemän, i äldre tider blifvit något vanlottade, genom den aflöning, sorn på Kronans
Stat för dem varit anslagen; så hafva de deremot tid efter annan äfven undfått och blifvit skadrslöse hällne, med diverse sportelinkomster och Expeditionslösen, ifrån och med Troman till och med Cancellister, Contorister och Vaktmästare samt ExecutionsBetjenter, både i Städer och på Landet.
Denna osynliga Beskattningsmethode, sorn icke igenlinnes på Contributionssedlar , drabbar val icke således den ringare arbetsclassen, Frälsebönder och Torpare samt Inhyseshjon med deras vederlikar; men år dest om er betungande lör den besuttne SkatteAlhnogen samt hela Ståndspersons-cojrpsen , Borgare, Prester och Adelsmän , Bmks-, Fabriks- och Näringsidkare, med ett ord afla dem som äga och roulleramed någon förmögenhet, från hvilken Process-omkostnader och lösen för Protocoller och Expeditioner af mångfaldiga benämningar åro oundviklige.
Genom 1777 års Silfver-realisation, blei 3 735 års ExpeditionsTsxa fördubblad; derefter år 1801 den 27 Maj åter fördubblad! med tilläggning af särskild, förut okänd lösen af Communications- och RemissorialsResolutionerl! år 1813 den 5 December, fastställdes åter der i 5o procents förhöjning, med afseende uppå hvad Riksens Ständer derom i underdånighet hade föreslagit, nied en tillökning af en Den 5 Martti. 2gl Cancellieafgift till 16 skillingar vid ansökningar till alla Rikets Collegier; och r.u mera har genom en från höga Regeringen utfärdad och af Herr StatsSecreteraren M. G.
Dankvardt contrasignerad förnyad taxa på Expeditionslösen under den i5 Maj 1821, i anledning af Kongl. HofRitternes och Högsta Domstolens afgifna underdåniga Utlåtanden, samma Expeditionslö sen blifvit å nyo ansenligen förhöjd, i synnerhet till faveur för Håradshöfdingarne, hvilkas sportelsinkomster likväl förut åro vordne ansenligen förbättrade, genom det i Kongl.
Förordningarne under den 5o Junii 1800 och dea l4