Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M:t med förslag till en författning, hvarigenom det skulle stadgas, att lån till vattenaftappningar m. m. skulle, i afseende å återbetalningsskyldigheten, få antecknas å debetsredeln och utgå med samma förmånsrätt, som krono-utskylder, så erhöll detta förslag icke laga kraft, förr än LagUtskit handlagt detsamma.
Jag trör att en lika behandling är nödvändig äfven i afside å förevide fråga.
Då den siste värde talarens yttrande egentligen utgjorde en hemställan till H.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., huruvida en propos. på bifall kunde göras på denna punkt, hade det måhända icke varit i sin ordning att jag begärt ordet; men jag har dock ansett mig pligtig att uplysa om orsaken till Utskis förslag.
Mörner ganska rigtigt nämnde, är det R.
Stms rätt att uteslutande förfoga öfver hvad som rörer deras bank.
Hvad deremot angår den ekonomiska lagstiftningen, det tillhör K.
Mit ensam att besluta öfver, likasom det ensamt tillkommer Ständerna att bestämma öfver statsregleringen.
De af alla kända historiska tilldragelserna 1809, hvarigenom, bland annat, K.
M;t och Regin uteslötos från all delaktighet i bank-lagstiftningen, hafva äfven föranledt den ensidiga upfattningen af R.
Stirs lagstiftningsrätt, att de i vissa ekonomiska frågor blott ega önskningsrätt.
Deraf härleder sig den besynnerliga omständigheten, att R.
Stir måste gå tillväga på sådant sätt, som här är i fråga.
Stir anvisa en så stor summa som 8 millioner, hvilken under vissa förhållanden kan komma att användas, så är det också naturligt, att Ständerna vilja hafva ett ord med i laget ang. sjelfva sättet för delta användande.
Det har också vid dylika fall, just till följd deraf att R.
Stir i dessa stora frågor allenast hafva petitionsrätt, bändt att R.
Stir vid anslagen fästat vissa vilkor.
Sålunda har Utskit äfven här, vid anslåendet af ifrågavide 8 millioner, förfarit.
Man har på detta sätt sökt undvika de svårigheter, som grundlagen verkligen erbjuder; ty om man med Stats- och BankoUtskin hade förenat äfven Ekonomi- och Lag-Utskm, eller nära nog hela representationen, så hade det ej varit möjligt att egna frågan den detaljerade granskning, den nu erhållit, och hvilken endast låter sig verkställas af ett mindre antal.
Det är ur denna synpunkt, som Utskit ansett sig kunna framlägga den ifrågavide punkten tilt R.
Stirs godkännande.
Mörner icke emot sjelfva saken framställt någon anmärkning, torde nu icke behöfva ordas om behöfligheten af Utskis förslag.
Det exempel, Gr.
Mörner af en annan frågas behandling hemtat för nödvändigheten att låta denna punkt handläggas af LagUtskit, är icke här tillämpligt.
Med de af Hr Grin omförmälda lånen förhåller det sig så, att sedan R.
Stir alltifrån - Öen 12 September f. ra. ifrån 1840 års ritsdag till Riksg.Kont. öfverlemnat stora summor för att utgifvas såsom lån, så skulle afbetalningarne ske på det sätt, att man erlade en viss proc:t årligen till nämnde kontor, hvilken promt innefattade både ränta och kapitalafbetalning.
Men, med anledning af en tvist med en egendomsegare i Småland ang. betalningsskyldigheten, hvilken denne ansåg icke vara ett jorden åliggande onus, förklarade Högsta Domstolen, att, som författningen af 1845 icke tillkommit på det i grundlagen föreskrifna sätt, så frikändes, den ifrågavrde personen från betalningsskyldigheten.
I anledning häraf föreslogs vid 1853 års riksdag, att R.
St;r skulle låta LagfJtskrt behandla frågan om odlingslånen, och sedan dess har frågan ansetts ega laglig fonn.
Här åter är fråga om ett kontrakt emellan båda statsmakterna; R.
St:r lemna en summa af S millioner, med vilkor att de bestämmelser, som dervid blifvit gjorda, loija*, eller åtminstone icke förändras, utan att R.
St:r deröfver höras.
Här mötas å ena sidan en bankfråga, deruti R.
St:r hafva uteslutande afgöranderätt, och en ekonomisk fråga, deruti K.
M;t har enahanda rätt, hvadan ingen förändring kan ega rum, utan att båda parterna äro ense derom.
Detta behandlingssätt är alldeles nödvändigt, såvida man icke vill låta stora och vigtiga frågor falla, blott derföre att våra konstitutionella former äro sådana de äro.
Hr Cederschiöld, Gustaft [ händelse denna lag blefve antagen af R.
St:r och af K.
M:t sanktionerad, så blefve den onekligen en civilrlag.
Det återstår då att fråga: kan en civil-lag stiftas, utan att Lag-Utslct blifvit hördt? 33:dje §:n R.O. bestämmer uttryckligen att fråga om civila och kriminella lagar skola af LagUtsk;t behandlas.
Vid sådant förhållande åter upstår den frågan, huruvida H.
Esc. Hr Gr. o. Landtm, kan å förevide punkt framställa annan propos, än å afslag.
I detta hänscde ber jag att få hänvisa till 55:te §:n R.O. Saken beror på tolkningen af de ( denna § förekommande orden »väekt fråga.» 1 detta fall vill jag påminna om huruledes, då vid 1844 års riksdag Talmannen i BorgareSt;t vägrade propos. på ett ötskisBetänk., Konst.{Jtsk:t förklarade, att med »väckt fråga» icke kunde förstås annat än enskild riksdagsmans motion, men icke ett Utsk:sBetänk.
Häremot reserverade sig många ledamöter, och jag vill fästa Högloft.
Ståndets upmärksamhet på att hela frågan beror på, huru vidsträckt man vill tolka nyssnämnde ord.
Ar det en vackt fråga, som nu är under pröfning, så anser jag propos. på bifall derå icke kunna framställas; men är det icke en sådan håga, så tror jag att förhållandet blir motsatt.
Då jag förta gången hade ordet, gjorde jag icke något bestämdt yrkande.
Jag får derföre nu begagna tillfället att anhålla om afslag å denna punkt.
Att den innefattar en »väckt fråga» synes mig vara så mycket mera uppenbart, som den icke är föranledd af någon motion, utan är vackt af StatsH. X. 9 130 Den 12 September t. m. Utsk:t sjelft med den motionsrätt, som detta Utsk. eger.
Hvarthän skulle det bära, om man antoge Hr Bildts tolkning?
Om StatsUtsk:t funne för godt att, under form af kontrakt, framställa förslag om grundlagens uphäfvande, så skulle derå icke kunna vägras propos., blott man finge majoritet inom Utsk:t för en sådan mening 1 Jag yrkar afslag.
Hr Bildt: Om Gr.
Mörner är missnöjd med att Stats- och BankoUtsk:n befattat sig med denna fråga, så ber jag att få up lysa, det de äro ganska oskyldiga dertill, emedan R.
St:r remitterat frågan till dessa Utsk.
Sista mom:t i 34:de §:n R.O. stadgar, att det är sjelfva ämnets beskaffenhet, som bör afgöra, till hvad Utsk. det skall remitteras, och att det Sammans.
Utsk:t således varit i sin grundlagsenliga rätt, torde icke kunna bestridas.
Man säger att förslaget innefattar ett kontrakt, som grundlagen icke känner, hvadan en Talman icke heller kan framställa propos. derå.
Då skulle man också kunna säga, att när StatsUtsk:t, med ani. af Kongl. Propos., anvisat en viss summa, men dervid fästat åtskilliga vilkor, så skulle icke heller Talmannen kunna derå framställa propos.
Så har dock skett hvarje riksdag, och man har aldrig ansett, att deruti legat någonting grundlagsvidrigt.
Nu hafva också R.
St:r ansett, att 8 millioner skola lemnäs i obligationer tili hypotheksbanken, men dervid hafva R.
St:r bestämmt vissa vilkor.
Om man nu afslår förev:de punkt, så har hela den grund, på hvilken Utsk:t byggt, ramlat; ty det är väl icke tänkbart, att R.
St:r skola lemna 8 millioner utan vilkor.
Det är ganska naturligt, att Gr.
Mörner, som varit emot bela förslaget, också vill borttaga detta vilkor, genom hvars uteslutande hela organisationen skulle göras om intet.
Men jag anser mig derföre ega så mycket mera skäl att påminna de bland R. o. Ad:ns ledamöter, som intressera sig för sakens framgång, om nödvändigheten att bifalla ifrågav:de vilkor.
Jag skulle tro, att likheten emellan de för hållanden, som Hr Bildt framställt, icke håller streck vid en närmare granskning.
Det är något helt annat att vilja uphöja en författning till civil-lag i annan ordning, än grundlagen föreskrifver, och att vid en anslagsfråga fästa vissa vilkor, en sak, som aldrig blifvit ifrågasatt i afs:de å StatsUtsk:t.
Men att detta Utsk. äfven skulle öfvertaga Lag-Utsk:ts lagstiftningsmakt, det tror jag är att sträcka anspråken alltför långt.
Såsom ett skäl för Utsk:ts förslag, har blifvit anfördt, att frågan blifvit till Sammans.
Utsk:t remitterad, och det är sannt, att sjelfva frågan om hypotheksbanken dit hänvisades.
Men det nu ifrågav:de förslaget har Utsk:fi sjelft framkommit med, ehuru Utsk:t haft den utväg öppen, att sammanträda med LagUtsk:t.
Sådant är icke ovanligt; jag har sjelf sutit i ett sådant Utsk., då frågan om fängelsebyggnaderna var före, och då det Utsk,, som handlade denna fråga, var sammansatt af Stats^, Lag- och EkonomiUtsk:n.
Jag tror således att det är ett förbiseende af det förenade Utsk:t, att ett dylikt Iben 12 September f. ta.
Sammanträde icke blifvit föränstaltadt; trien sådant bör 'iio'rik icke föranleda R. o. Ad. att stifta c i v i 1 -1 a g i annan ordning, än grundalagen utstakar, dag fortfar att yrka afsläg.
Hr Gripenstedt!
Här bär blifvit sagdt, att om den föreslagna punkten af R.
St:r godkändes, så skulle också i och -med detsamma de författningar, hvilka nu varit föremål för representationens öfverläggningär, iklädas civil-lags natur, hvarjemte man erihrst derom att sådan lag icke kan stiftas i den ordning, som här blifvit följd, utan allenast på det sätt grundlagen föreskrifver. dag anser för min del denna upfattning af saken ingalunda vara den rätta, utan tror att frågan icke bör betraktas på annat sätt, än såsom ett vilkor, som af R.
St:r är fästadt vid ett anslag eller en eventuel apoffring.
Då jag för min del icke vill bestrida, att R.
St:r, då de gifva anslag och göra upoffringar, ega grundlagsenlig rätt att noga begränsa de föremål, som afses, så anser jag dock den forin, som Utskit i detta fall valt, icke vara rigtig, utan böra ur nyttans synpunkt förändras.
Såsom punkten nu är upställd, skulle ingen ändring kunna ske i de nu äf R.
St:r antagna författningarne; men jag skulle dock tro, ätt det vöre tjenligt, om K. M:t kunde, utan R.
St:rs hörande, vid den slutliga pröfningen af dessa temligeh detaljerade förslag, i några mindre Väsendtlig!! afsiden hafva fria händer ätt göra de jemkningär, som kunde anses vara af behofvet påkallade.
Jag föreställer mig, att R.
St:r hafva det förtroende för K. M:t och Dess Regering, att de skola anse derb vara lika måna, sorn R.
St:r sjelfva, om ätt desså anstalter eger ali den stadga Och säkerhet, Sorn är nödvändig.
Att helt och hållet afskära möjligheten att kunna jemka hvad sorn kan behöfva jemkas, tror jag emellertid icke skulle vara alldeles tjenligt, hvarföre jag föreställer mig, att punkten borde förändras sålunda, att ordalydelsen blefve: »det R.
St:'r måtte hös K. M:t i underd. anhålla, det ändring i förordmne angide hvpotheksbanken samt de allmänna grunderna för hypotheksföreningars bildande och verksamhet ej må ske, utan att äfven R.
St:r sitt bifall dertill meddela.»
Jag anhåller om propos. å detta af mig framställda förslag.
Den redaktionsförändring, som den siste värde talaren föreslagit, innebär något mera än en blott och bar förändrad ordställning.
Den förändrar frågan från att vara ett vilkor, till en blott önskan.
Jag tror att genom en dylik förändring kommer sjelfva den förutsättning, hvarunder de 8 millionerna lemnäs, att så väsendtligen lörändras, att, enligt hvad jag hört och känner, det icke blir någon utsigt att för förslaget erhålla R.
St:rs bifall, om äfven det skulle lyckas inom detta Stånd.
Man lärer väl icke kunna förbise, att sedan ett förslag på R.
Stirs anhållan blifvit af en utaf K.
M:t utsedd komité utarbetadt, sedermera af K.
M;t till sina hufvudgrunder godkändt, och till R.
St:r öfverlemnadt, samt af dem, efter noggrann pröfning, för deras del antaget, så lära de förändringar, som deruti behöfva göras, icke 132 Deu 12 September f. m. tara af någon egentlig vigt.
Dessutom, då lagen i sig sjelf merigifver att förändringar kunna göras under vissa antagna bestämmelser, så är det blott fråga om tiden, då sådant kan ske, och då behöfver man blott afvakta nästa riksdag.
Det synes mig således att, om man verkligen lägger vigt på att förslaget vinner framgång, man äfven bör godkänna denna punkt, sådan den af Utskit blifvit upställd.
Jag vill dermed ingalunda hafva sagt, att jag ej för min del hyser det förtroende till Regeringen, att jag icke skulle kunna med min röst godkänna Hr Gripenstedts förslag; men oaktadt jag hyser denna mening, är det dock en helt annan sak att hafva förtroende till Regeringen, än att låta ett förslag förlora sin natur af vilkor.
Regeringen är en institution, som lefver och, såsom jag hoppas, skall detta äfven blifva händelsen med ifrågavide författningar.
Om derföre denna punkt antages, sådan den är, så kunna dessa författningar icke på länge undergå någon förändring, utan att båda statsmakterna deruti deltaga, hvaremot, om den at Hr Gripenstedt föreslagna redaktionsförändringen godkännes, motsatsen lätt nog kan inträffa, ehuru jag visserligen icke vill påstå att det sker.
Jag fortfar derför att anhålla om bifall till Utskits förslag.
Exc. Hr Gr. och Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utskits ifrågavrde förslag oföiändradt, dels af Hr Gripenstedt, att förslaget skulle erhålla följande förändrade lydelse: »det R.
St:r måtte bos K. M:t i underd. anhålla, att ändring i förordningarna angide hypoteksbanken samt de allmänna grunderna för hypotheksföreningars bildande och verksamhet, ej må ske, utan att älven R.
St:r sitt bifall dertill meddela»; samt dels slutligen af Gr.
Mörner, att förslaget måtte afslås; hvarjemte H.
Exc. förklarade, det han icke funne sig vara af grundlagen förhindrad att framställa propos. på någotdera af de yrkanden, sorn sålunda blifvit gjorda.
Efter det propos:r å samtlige ofvanomförmäldte yrkanden sedermera blifvit framställda samt med blandade ja och nej besvarade, gjordes förnyad propos. på bifall till Utsk:ts förslag oförändradt, och då dervid svarades starka ja, blandade med många nej, förklarade U.
Mörner begärde votering. H. Exc. förmälte, att sedan votering nu blifvit äskad, det berodde på R. o. Ad. att afgöra, huruvida Hr Gripenstedts förslag, eller afslag å (Jtsk:ts hemställan, skulle uti kontraproposm intagas.
Gr Mörner:
Jag afstår från mitt först framställda yrkande och förenar mig med Hr Gripenstedt.
Exc. härefter hemställt, huruvida R. o.
Ad. till Den 12 September e. m. 133 kontrapropos. vid den blifvande voteringen antoge Hr Gripenstedt* förslag, samt härtill svarats ja, justerades följande voteringspropos.: »Den som bifaller Sammansatta Stats- och BankoUtsk:ts hemställan å sidan 30 i Uti.
N:o 24, röstar
Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. för sin del: »det R.
St:r måtte hos K. M:t i underd. anhålla, att ändring i förordn:ne ang:de hypoteksbanken samt de allmänna grunderna för hypotheksföremngars bildande och verksamhet ej må ske, utan att äfven R St:r sitt bifall dertill meddela»».
Vid voteringens slut hade rösterna utfallit sålunda : Ja — 23.
Nej — 21. R. o. Ad. åtskiljdes kl. nära 3 e. m.
Justerades ett prot.utdrag för f. mms plenum samt protokollet för den 29 sistl.
Föredrogs till fortsatt behandling Sammans.
Stats- och BankoUtskits Uti.
Mits Nådiga skrifvelse med förslag ang:de förändrad organisation af hypolheksinrättningame i riket.
Mörner, Carl Göran Detlof: Mot R. o. Ad:ns på f. m. fattade beslut (år jag anmäla min reservation, och önskar jag att de, som till detsamma bidragit, icke måtte få ani. framdeles ångra det prejudikat, som derigenom blifvit gifvet.
Härefter förekom i:sta punkten af Utsk:ts å sid. 33 afgifne förslag ang:de öfverflyttning till den blifvande hypotheksbanken af den i R.
Bank till utlåning emot pant i fastighet på landet anvisade fond.
1S4 Den 12 S e p t e ro li e r e- ta.
När komiterade upgjorde förslag till denna hypoteksbank, ansågs det, vara deras skyldighet att. äfven taga i betraktande den del af (astighetsbelåningen, sorn drifves af R.
St:rs bank.
Komiterades åsigt var,den, att hela fastighetsbelåningen borde sammanslås på ett ställe, oeh det är orsaken, hvarföre koiniterade föreslagit, att denna fastighetslånefond i R.
St:rs bank borde på hvpotheksbanken öfverflytta».
Denna fråga, står nu så, till vida,, för sig sjelf, att hypotheksbankgos inrättande deraf på , intet sätt är beroende.
När man täger i betraktande, att denna öfverflyttning icke utan olägenhet kan ske, förrän den inrättning, sorn är åsyftad, kommit i verksamhet, så finnér man, att utan olägenhet frågan om öfverflyttning af fastighetsfonden på hvpotheksbanken kan upskjutas.
Jag föreslår derföre att R. o.
Ad-, med afslag å denna punkt, måtte anse frågan om öfverflyttningen för närv:de hafva förfallit.
Efter det yttrande, Frih.
Ter smeden afgifvit, har jag ingenting att tillägga.
I det slut, hvartill Frih.
Tersmeden kommit, vill jag äfven instämma, men på helt andra grunder, nemi. derföre, att sedan R< St:r hafva dels genom 3 Stånds beslut, dels genom votering i förstärkt BankeUtsk. bestämt, huru med förvaltningen af fastighetslånefondan skall förfaras till 1863, kan icke nu blifva fråga om att genom nytt beslut uprifva hvad R.
St:r sålunda afgjort.
Det är visserligen sannt att BankoEftskrt på ett ställe h sitt Betänk.
N:o 25 yttrar, att frågan om öfverflyttningen af landtfastighetsfonden från banken till hypotheksbanken skulle, sedan Stats- och BankoUtskrt deröfver sig utlåtit, blifva föremål för R. 5t:rs afgörande, men då R.
St:rs redan fattade beslut i frågan icke är förenadt med något vilkor, torde detsamma icke kunna, i anledning af en ny framställning, uprifvas.
Hr Flach, Johan Fredrik Philip: Om Frih.
Tersme dens framställning i detta afs:de vunne bifall, kunde möjligen hända, att beslutet i en fråga, som efter min öfvertygelse är af R.
St:r redan afgjord, skulle till slut kunna sönderrifvas.
Således f§r jag vördsamt yrka, att R* o.
Ad. måtte utan något tillägg af stå Utsk:ts hemställan.
Ter smeden framställt, förutsätter upenbarligen, såsom den siste talaren erinrat, möjligheten att äfven under sista dagen af denna riksdag ett förslag kan dyka upp, som åsyftar att tillintetgöra ett af R.
St:r förut fattadt beslut.
Jag kan således icke annat än på det bogsta protestera mot de ordalag, som kunna föranleda en sådan åtgärd, och förenar mig derföre med Gr.
Mörner derom att orden »för närv:de» måtte uteslutas och R. o. Ad. helt enkelt förklara att som genoro R, Stms förut fattade beslut (rågan om den fond, som angår fastig - Den 12 September e. m. 135 hetsbelåningen, redan är afgjord, så kommer frågan om denna fonds öfverflyttande till hypotbeksbanken att förfalla.
Om jag icke hörde orätt, föreslog Frih.
Tersmeden att R. o. Ad. skulle fatta det beslut att för närv:de aWlå frågan och upskjuta den till nästa riksdag.
Folie icke orden precist så, som jag nu anfört, så låg åtminstone, enl. min upfattning, denna tanke i det sätt, hvarpå Frih.
Tersmeden uttryckte sitt förslag.
Var det annorlunda, tar jag mig friheten att framställa en sådan propos., ty det är väl klart, att sedan denna fråga är i förstärkt BankoUtsk. definitivt afgjord vid denna riksdag, så kan den icke vidare förekomma, hvadan således den siste värde talarens farhåga att den skulle dyka upp ånyo under innev:de riksdag, lärer vara obehörig.
Jag bestrider således att en sådan tanke ligger i Frih.
Tersmedens förslag, och om detta icke var så formuleradt, som jag nyss framställt, begär jag propos. pä min framställning.
Då alla de talare, som hi t il
Is yttrat sig, sagt att de äro af den tanke att denna fråga bör förfalla, så tycks det icke vara mycket skäl att nu tvista om ordalydelsen för afslaget.
Hvad beträffar deras fruktan, att om mitt förslag till beslut antages, frågan skulle uptagas igen, så tror jag att den är öfverflödig, och jag är i öfrigt öfvertygad att Hr Gr. o Landtm, tillser, att, om ett så beskaffadt förslag skulle förekomma, det icke vidare uptages.
Jag tycker att det är ganska tydligt hvad som med mitt förslag menas; man kan visserligen rent af afslå företude punkt, men hvarföre jag anser den för närv:de böra läggas till handlingarna, är att jag tänker vid nästa riksdag ånyo uptaga densamma.
Anledningen till de erinringar, som af flere talare blifvit gjorde mot Frih.
Tersmedens förslag, är förmodligen de deri förekommande orden »för närv:de», hvilka också kunna synas ganska öfverflödiga, enär, hvad vi göra, alltid sker under den för handen varande tidpunkten.
Jag tror således att orden »för närv:de» kunna uteslutas, utan alt Frih.
Tersmeden derigenom är förhindrad vid nästa riksdag taga upp frågan; men genom ett uteslutande af nämnde ord torde alla blifva tillfredsställda.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels af Frih. Tersmeden, att R. o. Ad., med afslag å Utsk:ts hemställan, måtte besluta, att förslaget om öfverförande från R.
St:rs bank till den blifvande allmänna bypotheksbanken af fonden för utlåning mot pant i fastighet på landet skall anses hafva för närv:de förfallit, och dels af Hrr Flach och Printzensköld, att R. o. Ad. måtte afslå Utsk:ts ifrågav.de förslag.
Härefter framställde H. Exc. propos. i enlighet med Frih.
Den 12 September e. ta.
Tersmedens nyssberörde yrkande och, då dervid svarades flere ja jemte några nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Sedermera yttrade H. Exc., att B. o. Ad. torde finna, att, till följd af det nu fattade beslutet, de öfriga punkterna af ifrågav:de förslag hade förfallit.
Slutligen lades till handlingarne Utskrts sist i Utlåtit förekommande yttrande.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUlsk:s den 1 och 5 dennes bordlogde Utlåt.
N:o 165, i ani. af de under nuv:de riksdag framställda förslag ang:de inrikes skeende uplåning emot Svenska fonderade statsobligationer. lista punkten.
Gr, Mörner:
Här är frågan om att R.
St:r skola fastställa en grund, som dock icke är för dem känd, R.
St:r veta nemi. icke hvad det lån kostar, som är uptaget utomlands.
Vid sådant förhållande synes äfven mycket svårt att bedöma, huruvida de vilkor, som i afs:de på nämnde lån blifvit öfverenskomna, kunna vara de rätta för lån, som skall uptagas inom landet.
Mig synes alltså att man icke borde så binda sig vid berörda vilkor, att man nu skulle utsätta några bestämda siffror, utan blott åt Riksg.Kontits fullmige öfverlåta att betinga sig så fördelaktiga vilkor som möjligt.
St:r vid behandlingen af frågan om me dels anskaffande till statens jenvägsbyggnader beslöto att den erforderliga summan 25 mill. skulle uptagas utom landet, så föranleddes detta R.
St:rs beslut bufvudsakligast deiaf att man icke ville inom landet företaga en uplåning i större skala, emedan man fruktade att en dylik uplåning skulle under en tid, då landet ännu . befunne sig i ett visst afmattningstillstånd efter sednaste stora financiela kris, menligt inverka på industriens utveckling.
Det andra och väsendtligaste skälet var dock det, att man ville förskaffa sig penningar för så godt pris som möjligt, och då nu inom, landet var ondt om kapitaler och räntan i dåvarande stund högre än vid föreg:de tidpunkt, så är det ganska påtagligt att hvad R.
St:r afsåga med utländska lånet vanns, nemi. att få pengar för bättre pris.
Då man sålunda å ena sidan för ett föremål, som var absolut nödvändigt, sökte bereda medel, ville naturligtvis å andra sidan StatsUtsk:t för sådana saker, som icke voro absolut nödvändiga, men kunde vara önskvärda, ej föreslå R.
St:r att skaffa sig penningar till hvad pris som helst, utan ansåg Utsk:t öfverensstämmande med en klok hushållning, att bestämma en Den 12 September e. m. maximigräns för lånets uptagande inom landet, eller att det ej linge öfverstiga det pris, som det sista jernvägslånet kostade.
Mörner eller någon annan, som intresserar sig för soken, läser hvad som står på 2:dra och 3:dje raden i punkten, så finner han föreskrifvet: »att lånet ej får uptagas i annat fall, än att penningar blifva inom riket att tillgå mot ett pris, sorn icke öfverstiger kostnaden för det under innevarande år till fortsättning af statens jernvägsbyggnader utom riket, uptagne lån», men att det är fullm:ge obetaget att, om penningeställningen sådant medgifver, uplaga lån för billigare pris.
Sjelfva kostnaden för utländska lånet är icke känd till sin närmaste siffra,, men dock så mycket, att man någorlunda vet, hvad det går till, enär sjelfva anslaget, som skalf utgå till betäckande af ränta och amortering, redan är af R.
St:r voteradt, och upgår till 1,460,000 rdr om året.
Då lånet skal! på 38 år amorteras, kan man uträkna, att räntan är mellan 4 och 4 3/t %.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., blef förev:de punkt af R. o. Ad. bifallen.
3:dje—7:dö punkterna.