Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständers Bewillningss Utskott wik) Riksdagen i Stockholm den 25 September 1809. S. O. Herr Grotzhandlarcn Zantesson inlemnade sine under Justeringen af Ut,kottets Betänkande, Förslag till BeMlningS- Förordningen och den sä kallade Minimi, Tabellen, gjorde serskilde Anmärkningar, sammanfattade uti följande skrifteliga anförande: EhurC - Den 25 September. - 877 Ehuru attid skiljaktig frän plurakitetens fattade beslut om den sä kallade Minimi- eller Skydds-Afgiftens bestämniande till Adelar emot hela Bewillnings, behofwct, hvilket tock boide efter min tanka egcntcli, grn, om ej ensamt, utgöras af den behällna inkomsten, hade jag likväl för närwarande inskränkt mitt enskilta omdöme härutinnan, samt under det af mänga andre sä kraftigt äberopade skäl, akt mcthodens nyhet och Sta,ens säkerhet, ehuru i alla fall garanterad, om Utskottets hemställande till Riksens Högloft.
Ständer af den utväg, att hwars och ens afgift i förhällande ök-s, dä brist möjcligen skulle wisa stg, godkänncs, fordrade detta fdrsigtigh ts steg, om, i hopp att erfaren, heten ak näqre är ffnlle bestycka det annan Taxering än efter werkelin ^hällning och förmögenhet worc lika onödig som o'ä t,eis, icke örn t att med uägot widare andragande öka d.n rridlyftighet, svin Högloft.
U stöttas Betänkande och sfö.flag redan äga; naen s dan Högloft Utt^ottet wid Justering af det Proj.ct till d,m Berednings.Ledainötorne författat elter wi§e förut faststäldc hutwudgrunder, gätt, enligt mitt begrepp, ännu längre frän första pnncipu) och ögonmärket i sä n ätt», 0tt Högloft.
U'skottct bade lågt se stild Bevillning ä Caracteeer, hwilka icke äisöljaS af Embete eller tjenst, och äfwen för de fleste Embetsmän, fastän i ojämnt fbrhällande, i Minimi-Tadell n ursäkt för deras löner, ritan något afdrag eller afl ende pä skuld och knappar» vilkor, tull afgift efter Inkomst-Tabellen; sä kan jag icke annar än ädagalägga min fullkomligaste öfirertygelfe vin orättvisan och skadligheten af denna förändring, hvilken jemwäl strider emot hwad i Betänkandet Utlvlweis, att nnmtiu ej beskattas efter drägier och namn och ingalunda stgr wäl tilsammans med hwad i öfrigt där sägs om billighet och rättvisa i grunderne, och förnämsta spnpunctm pä verkelig inkomst, samt om nedsätts - 873 Den 2g September. sättning i Utskyldernc för Embetsmän, äfwensom akt inga afsteg frän första principen wörö tagne utan för säkerhetens skuld.
Till ännu närmare utweckling af mine anmärkningar i desie ämnen, torde nu tillätas mig widare fä framställa: 1:0.
Om det är rättwist, att hwar och en betalar endast i ben mon han äger inkomster, räd och lägenhet, sä mäste det wara orätkwist, att den som har en titel, hwilken icke tilfbrer sin Innehafware nägon inkomst utan snarare minskar dest bchällning, sä wida han mäste lefwa efter det anseende honom bljfwit tillagt, skall säsoni ärlig pligt betala Bevillning för den näd eller belöning af en tom Caractcr, hwarwed han sätt ätnöjas i stället för en ofta förtjent mera redbar wedcrgällning. 2:0.
Enär äler ett skenbart skäl till rättvisa . will hämtas de> ifrän, att förwärfwandct af Caractcr hos wängen skall wara en tadclwärd fäfänga, som bbe straffas och qwäfwas, sä ffulle ju med lika anledning alla andra den oklokes företag och handlingar, som innefatta nägon möjclig falsk inbillning eller skrytsamhet, pä samma sätt jhogkommas; och hwilket fält skulle icke dä wara för granskning och stadganden, om hwarje mitzbruk skulle hämmas och den goda werka» af en sak derföre jcmwäl förhindras?
Om ock sä händt, att en och annan, med öfwerdrifwen och oriktig inbill, ning om sig sjelf, sökt och wunuit en honom icke tilkommaade titel, samt derefter satt sig i bredd med ben sayna förtjkiisten, sä mäste likväl, med förtroende till styrande Magtens höga urskiljning om CaractcrcrS gifvande endast ät behörige Personer, tagaS närmare under Den Ls September. 879 under betraktande, att i ett Land sä fattigt pä andra utwägar att belöna och npmuntra sticklighelen, dct tilfälle, svin utan nägon Statens förlust kan wara för Rcgcnken att meddela dplike wcdermälcn af betz näd och Nationens högaktning, icke bör undanrödjas, eller desse igenom ärlig skatt emot deras rätta ändamäl fbrwandlas ifrän förmon till olägenhet, och hwilken likal des kommer att träffa dem, som utan egen önskan eller ansökning erhäila Caracter, men icke, dä de äro i tjenst och ber söka sin fortkomst, gerna kunna utan MonarkcnS och sine §örmäns mindre wälbebag sedermera undanbe, dja sig ett dplikt bewis af hugkomst och upmärksamhet, Zto.
Huru olämpcligt detta Bcskattnings-iätt är, wisar widare, att dct icke är följt för alla »Lde - eller företrädes - demis samt bedn s >ck,n, ehuru, om Caractercr böra taxeras med Bust ning, detsamma forde för enstämmighet i principen äfwen stadgas ä Riddarcstjernor och Commcndeu>sband, uphöjelse till Adcligt, Frihcrrligt och Grefweligt ständ, samt för Doetors» Professors - och P> ostewärdjghct med sirie, hälst desse äro af enahanda egenskap med andra Caracterer i allmänhet, och kunna möjligen meddelas bäde förtjente och vförtjente. 4:0.
Om dct nu dork, allt detta vaktat, more rätkwist, att enligt Utskottets sista tjlstprkande taxera Caracterer, mätte denna sats böra gälla snarare, eller ätminstone lika, enrot den rike som fattige.
Eller hwaiföre stall
Daniteen wara hos den förra mera förlätclig än hos den senare?
En sä pätagclig obillighet spncs dock ligga i det af Högloft.
Ur,kottets Beslut tillkomna stadgande uti BewillNings - Projeccct, att denna Caractcrs afgift stall endast drabba de Personer, svm efter Minimi - Tabellen komma att i alla fall bet lck me - 880 Den 25 September. mera än de efter sine wilkor rätteligen borde Utgörs och sälcdes redan emot de rike äro öfwer proportion härdt träffade, men ej desse senare, hwars behällna in, komst inedgifwer Taxering ester Tabellen N:o i, och som är billig för alla i den mohn hwar och en har större eller mindre nvcnäc. §:0.
Utom denna vrätkwisa i Principen att taxera Caractcrer, möter i werkställighetcn för Lexe, ringSmän ock den snorighet, att fä uplpst hwilka Ca, raclerer utgöra en eller siere grader uibswer de- E» betr en stattstxldig Person bekläder, äfwcnsom det for, drar vingäng och widlpftighet med företeende af berris, att säkert inhäfta, hwad Tjei-st och Embete nägcn afstcdad förut innehaft ; men ändä mer bekxmneersumt lärer blstwa,^att wid jcmförande med de afgiftcr för beklädande Embeten äro stadgade, enär desse finnas fördelade i trvä eller flere Classen, kunna bestämma efter hwilkcndera af desse Classers Bcwillning Caractc» renS statt stall rättas.
, 6:0.
När härtill kommer, att den intägt, Staten kan winna igenom denna Biskattning, sedan första graden utöfwcr innchafwande syssla och alla förmögnare Personer, pä hwilkas lott gemenligen de hög» ste äretitlar falla, äro hä*rifrän fritagne, ej kan blstwa annat än högst obetydlig, sä frägas, om för denna winning till Staten det kan wara skäl taga ett sä al, beles ^.stridigt afsteg strän den först etablerade grund, nemligen: att hwar och en bör betala i morr af hwad han förstenar och förmär, och icke för annat än som kan giswa honom mer eller mindre inkomst?
Men skulle de af mig anförde stäk icke finnas
Mg gilkige, för att. aldeles befria Caractcrer st-än Brstatt - Den 2Z September. 8ZL Bestallning, sä Hägar jag föreflä en annan ukwäg till denna sä kallade Fäfängans taxerande, som, jemte bi» brhällande af lika lag fbr den Fattige som Rike, säkra» re förer till hufwudändamälet, nägok werksamt och kätt» bart sätt att qwäfwa Caratters-begäret.
Denna ans stalt skulle bestä helt enkelt deruti, att öka Charkä» Sigillatä - afgiften fbr alla Caracters-Fullmagter nä» got ansenligt.
Jämte det akt detta drabbade alla» rike och fattige, som hädanefter fingo en Caraelere, verkade sädant ej retroactivt pä alla dem, som hittills tmoktagit dylike belöningar, utan att förut yafwa känt päföljderne deraf; hwaremot hwar och en nu nödgades efterse sine killgängar för Fullmagtcns lösande, innan han sökte eller emoktvge densamma.
Troligen skulle detta Cotttanta större Utlägg hos den fäfängc, som mö» jcligett kunde wara eljest frestad att eftersträfwa en Titel, wäcka mera öterhällsamhct, än dä han kunde pä Credit ätkomma den, och med wänlig obetänksamhet ej efterstnnade, att han blottställde stg för fram» tida änger och lifstids-utgift.
Ehuru alla de, som hittills med eller utan fä» fänga sätt Caracterer, dä undsluppo en sädan särskild Taxation, skulle af denna nya method bock ganska säkert inflyta till Staten nära detsamma, om icke mera , än igenom den Hbgloflige
Utskottet föreslagit tilt utgörande endast af fattigare Classen, men mycket deröfwer, om benna afgift sträckte stg till alla af mig upräknade med flere Hederstitlar och Dekorationer.
Enkelheten i Bewillnings-Författningen bibchälles dä äfwen aldeles, hwaremot, om Förslaget, att derä lägga Bcwillning, skall blifwa fastständande, med ben alde» tes oumgängeliga ändring, att sädant stall träffa sä N>äk rike som fattige, en ny Artikel uti Eewillnings» Tredje Banv. N:o 113, 114.
Lör - S83 Dm 2Z GepLLmber.
Förordningen deraf tillkommer, och denna ocksä fkrlor rar sin förtjenst af fä Afdelningar och Rubriker.
Hlvad äter Bewillning af Tjenstemännens löner angär, lärer det icke undfalla nägons upmärksamhet, att, oaktadt allt det myckna och längwariga bemödande Högloft.
Utffottct anwändt wid sä kallade Skydds- eller Minimi - Tabellen, den method Högloft.
Utstottet följt, att för hwarje Embetsman, högre ekler lägre, fastställa en wiss afgift, med utsättande af 2 , Z eller h'ast 4 Claier, i afseende pä de olika wilker som ätföija de fleste beställningar, ehuru af lika namn, efter olika orter och löningssätt, bestämde eller wilkorlige, i penningar eller ränke-pcrfcbkar 0. s. w. ombjeligen kan blifwa den rätta, eller knappast komma sä nära det rätta härutinnan, som förra BewillningsFörordningen.
Att blott nämna Officerare wid alla Regementen, Häradshöfkingar, Professorer, Lcctorcr, Pastorer, Capcllancr och Adjunctcr, Borgmästare, Kädmän med flere, huru mängfaldig är icke olikheten uti hwardera af desse Classers, afwen af lika namn och wärdighet, inkomster af tjcnsten? och huru fäfängk är icke allt försök att nu med liten kännedom af dr flestcs penninge-löner, men nästan ingen af deras in» belte och öfrige inkomster af sysslan, upgöra en säker tariik, som kan blifwa i nägon mon billig föh de skattffyldige wid jcmnförelse dem emellan? deremot kan sädant alldrig undgä Toxeringsmännens i orten noga och pälitcliga kännedom, där hwar Embets- och Tjensteman finnes, och hans egne uplysningar kunna inhämtas.
Mängen sädan kan dessutom till sin syssla erhälla förbättrade wilkor, likasom en annan, hwarS lön och inkomster af sysslan bero af conjuncturer och förändrade omständigheter, kan af samma syssla, äfwen med lika göromäl och answar, ena äret hafwa mycket mindre än ett föregäende.
Den 2Z September.
885 Till dettas afhjelpande i alla delar, wägar jag, i stället för hela förteckningen pä Embettmän , som nu Utgör omkring Adelar af Minimi.-Tabellcns wH d och arktal, projecttra följande Stadgande i bsifwanke Fdrfattnillgen:
Alla Embctsmän, Statens, Hofwets, N'ststigue Wcrks, Läns och Städers, Militaiste och Civile, Högre och Lägre, som njuta Lön !
Penningar, Spänne mäl, Boställen, indette Räntor, eller sädane Sportler, som kunna lagligen päräknas med nägorlnnda säkerhet kill en ärlig revenke, skola uti Minimi-afgift efter Taxeringsmännens bcpröfwande erlägga, af deras sälunda ansedda ärliga totala Inkomst af spplan, twä tredjedelar emot hwad han derföre skulle betala estter Tabellen N:o I, om samma Inkomst more bedällen, dock för Löntagare af aldraringaste Classcrne icke under En Riksdaler.
Nägot särskilt synnerligt belwär för Tar^stnglwännen föl;er icke häraf, enär de i alla fall aro tige cftcrfräga hwar skactskyldigs behällna inkomsts som förutsätter »ogift af totala afkomst.'» st hwarie Embete.
Ehuru Högloft.
Utskottet i stället fst --star snarare har bestämt Minimi - Afgiften för de Embetss män, af hmars Penningclöncr kunnat inhämtas kännedom , till fullt lika med hwad samma inkomst, säsom bchällcn , efter Maximi - Tabellen, skulle erlägga; men hwangcnom alla dem, som äro i skuld, och äga jnga flere inkomster än Embetet ätföljer, sker stor orättwisa, sä twiftar jag ej, att Lchxlar af MaximiArgiftcn skulle nära inbringa Staten detsamma, dä LaxcringSmän fä npstakka Lönen för hwarjc Embete! likhet med werkekiga förhällandet, som för alla indrägtige beställningar wiherligm blir mera än hwad Högloflig - 884 Den 2Z September. loflige Utskottet nu i Oest Project päräknadt, dä Utskottet wid Oest method alltid mäst befara att träffa de minst lönande lika med de mäst gifwande.
Hela calculerade EmbctS- och Tjensteman»» Minimi-belopp utgör nu cj mera än R:dr 120,000, hela Clcricict inberäknade
Skillnaden emellan ena och andra sättet kan för Staten säledcs icke blifwa betpdelig, men för rättwisan, som bchällcr i det ena, och förlorar i det andra, all stn helgd, är den sä mpckct större.
Och, enär dcn af mig nu föreflagne utwäg alldranärmast följer öfrige hufwudgrunden af Bcwillnings - Förflaget, som ock lemnar säkerhet för Adelar af Statens behof, samt Minimi, Tabellen re, duccras till blott en fjerdedel af dch eljest blifwande Lolume; sä, och med all aktning för Högloft.
Utskottets fattade Beslut, smickrar jag mig likwäl med det hopp, att mine här wälmcnt pttrade tankar torde wid granskning hos Riksens Högloft.
Ständer winna det afseende, som rättwisan och enkelheten deruti kunna förtjena; i hwilkcn hänsigt jag äfwen ödmjukast anhäller, att detta mitt anförande mä fä ett rum i Högloflige Utskottets Protocoll, och säsom särskild Bilaga sä wäl trpckas, som medfölja till Riksens Högloftige Ständers klena. L. Ik.
LanLesson.
Efter upläsandet häraf förenade sig Herr (kapitain kittinZKoff härmed i hela dkft widd, och Herr iöfwersten lersmeclen, Herr Förste Stallmästaren och iöfwcrstcn Friherre Lunge, samt Herr Hof-Jnlendenten 'Lksm, j hwad som angär Caracters - Afgiften, men äler Herr 2engslein i dm delen, som rörer förändring - Den 25 September.
285 ändring i bestämmandet af Bewillningen för CmbetS, wäns Löner, vt supra. kx krotocollc» L. 6.
Ingman.
Herr 1 bsm, kebr, yttrade stg, att bek historiska, rörande detta Herr Zantessons utlåtande äfwen torde böra nämnas, nemligen, att om afgiften för Caractercr hade i Utskottet warit votering, hwilken sä utfallit, att pluralitctcn af Adeln warit för Herr Zantessons mening, men allenast en af Preste, Ständct, twä af Borgarc-Stänbet, och ingen afBonde, Ständet, hwarigenom säledeS pluraliteten utfallit för sfgiften för Caracterer.
Uppläsningen fortsattes med följande yttrande pf Herr kuglenstjerna, polian Larl: Utdrag af Prokocollek, hältet hos Riksens Högloft.
Ständers BewillningS, Utskott wid Riksdagen i Stockholm den irsta Augusti 1829. S. D.
Af Herr Capitaine» och Riddaren kuglenstjerna upplästes ett sä lydande anförande: tödmjukt anförande till protocollet:
Utan att försöka minska den öfwertygelse l^t.
Santesson sä afgjordt synes äga, att betz Bewillnings» Förslag är det rättwisaste, lättaste, smakligaste för de skatt, Den 25 September. skattikyldige och enklaste, utbeder jag mig ödmjukast, gtt till Protocollet deröfwer fä anföra mine cnskildtr tankar.
Mätte dehe, dä de fdrwaras ät efterwerlden, wisa, att de inkast jag sä träl förut som nu fäkt och örnar hafwa äran anföra, icke ukgätt hwarkcn frän klandersjuka eller begär att öfwertpga, utan frän ben warma kättsta för Fäderneslandets bästa , som är en Medborgares största pligt.
Dä jag ä ena sidan önskar att kunna göra mina tankar begripliga, men ä ben andra befarar widlöflighet, ärnar jag med iakttande af hwad till det förra nödwänd-gt erfordras, endast uppchälla mig wik» Förslagets grunder och deras werkställbarhet.
Det öfriga förmodar jcg, som Lgeitesgou mcdgifwit, troligen ivid Förordningens utarbetande lär komma att rmdergä betpdeliga jemkningar. lik.
8srite8ron förklarar sitt förslag för drt rättwisaste af alla beskattnings - grunder nr 2:nc hufwiidsakeliga ffäl: 1:0.
Emedan ränka ä skulder wid inkomstcrnes beräknande fä afdragas, och 2:0.
Emedan den som icke kan göra sig mer än 6 Procent och derunder af sitt Capital, slipper med mindre afgifter, än den, som af ett dplikt Capital i Discontcr, Hanbck och dplikt gör sig flerdubbel revcnäe; till följe af -wilken p> incip den samme som det ena äret, dä deK Handelsspceulationcr lyckas, eller Jorden gifwer en rik skörd, betalt en hög afgift, ett mindre jndrägtigt är betalar en mindre.
Sä snart man antar för förenligt med Bewill, ningens möjeliga utgäendc, att skuld fär afdragas titan afgift för Längifwaren, sä mätte lika rättwist Dkuld-Capltalen kunna afdragas förmögenheten, som räntan Den 2Z September. 887 räntan kan afdragas inkomsten.
Denna stora, mcn, efter min tanka, wädcliga rättwisa tillhör Medes icke ensamt ifrägawaranve Förslag.
Den andra stora rättwisan är, att Ackier i Discontcr med flere inrättningar, kunna beläggas med en högre afgift än den i mon as förlagssumman dem tillkommer.
Sädant har förut warit practiMadt.
Att uppskatta dem till wärdc efter förlagssumman worc lika löjligt, som att wärdcra egendom efter hwad den för flere är sedan kostat.
Jag bestrider ej, att Stadsmanna näringar kanske lämpcligast taxeras efter inkomsten, ehuru jag icke kan öfwcrtala mig, att icke rörelsens kända widd blir en lämpeligare mättstock» än ken som hemtas ur Cassa-Conto. Beträffande
Landtmannen gör jag mig om rättwisa i beskattning det enkla begrepp, att förmoner grundlägga skyldigheter.
Icke mä jag Slägga en Arrendator eller Frälse - Bonde ärlige afgiftcr i mon af Hemmanets afkomster, dock alldrig under ett witzt klimmmn.
Hälftenbruk är wäl en afgift som rattar sig efter afkastningcn; men utan allt skags Ninimum.
Att öka eller minska Arrendesumman ärligen i mon af ärswäxt, brukarens förmäga rc., och hwad som wore betänkeligast, kunna öka den utan gräns, mm e) fälla henne-under ett wiht, skulle wara att qwäfwa all industrie och innefatta dek wärsta prejeri ännu nägon undcrgätt.
Nej —- bestämde ffyldighcter ge säkraste inkomsten, bereda minsta olägenhcterne och alstra mästa förtroendet.
Denna regel stär osöränderligen fast, emellan alla ffattagandc och räntegifwande.
— Statens fordran pä biträde mätte owedcrsägeligen wara enahanda hoS personer af mahanda och jemngod förmögenhet.
Wore det billigt att belägga twänne Tjenstemän, som hade lika lön dch lika ffyldighcter med olika afgifter för det den e n - Z88 Den 2Z September. na huShällade bättre än ben andra?
Ware det rätttvist att taga 4 procents ränta af den som hushällar illa och 8 af ben dristige?
Sädant hander dä mer elter mindre omtanka i egne affairer kan ädraga den skattskyldig! en obillig eller befria honom frän en billig afgift.
En sädan bestattningsgrund är icke rättvis.
Sä snart en inclivistus wälständ blifwer synbart , sä snart det wunnit ben stadga, att bet visar sig j tillökad synbar eller känd förmögenhet, dä blir tid akt älägga denna tillökning en progressiv afgift, men att ärligen wilja mäta betz inkomster, wilja förMä honom till deras uppgifwande eller med ett skymfande twifwclsmäl öfwer upgifterne, medelst magtspräk älägga honom en högre afgift, är att qväfva dess wäkmäga i sin första uprinnelse och neka honom den för hetz möda billige tilfridsställelsen att se sin förmögenhet stadgad.
Dr. 8-lvtesson frägar:
Om nägon annan ut.
Iväg gifwcs till fast Egendoms upstattande än att afgöra hwad den renderar?
och med denna första fräga Zr grunden för desi afgift redan funnen.
— Sker upskatkningen en gäng för alla fem ören, blifwer den desto orättwisare.
Desie argumenter innefatta mycken sannolikhet; men jag förmodar att frägan: hwad renderar ben Egendomen innewarande är efter de reglor ben nu skötes, ock) med afseende pä de omständigheter som enskilt röra ägaren?
är helt annat än frägan:
Hwad är samma egendom i ren handel wärd?
— Wid den förres besvarande behöfwer man wida flere upgifs ter än wid ben sednare, och mäste, sä wida rättvisa stall bibehällas« hafwa afseende till och med pä ägarens misitag.
Om han af öfverdrifven omtanka dröjt att försälja fln Spanncmät r rättan tid eller af särstildke omständigheter warit nödsakad sälja dm för tidigt och fäledeS Den 2Z September.
889 säledcS fäkt r eller 2 R:d.
R.G:ds per funna mindre än en del Hemmansägare, sä kan möjligtwis sädant wara ganska grundadt.
Om han upfört en nödig bygnad med större kostnad än Taxerings-Commission enligt öfwcrsigt skulle förmoda; sä kan sädant äfwen wara sant.
Om han fält sämre skörd än allmänheten — om hans Ladugärd, Trägärd eller Fisken renderat mindre, ware sig af bristande omtanka eller tilstötte omständigheter, kan det dock äga sin rigtighet.
— Taxerings»Com« mission har intet wal emellan de oangenäma intcrwal, terne att tro den skattskyldigcs upgifter eller jngä i en detaillerad undersökning, lika brydsam för den, som förnedrande och beswärlig för ägaren.
— Att äter ber stämma en egendoms wärde, sker efter ffiljaktige grun, der; wisserligen komma äfwen der utsäde och öfrige för, mäner i beräkning, men pä ett skiljaktigt sätt och utan allt afseende pä ägarens omtanke eller tillfälligt misstag.
Hälftenbruk torde wara ben Arrende-method som säkrast förwissar bäde ägarn och Arrendatorn, den förre vin en säker afkastning och den sednare om sin säkra bergning.
Jag anser derföre ett Hemman som stall upskattas, som wore det bortarrenderadt till hälft ten: sä snart dess utsäde är gifwit, multiplicerar jag dermed det afkaftningrkorn som i orten manligen beräknas och hälften af det sämedelst fundne Spanmäls, auantum är Hemmanets afkastning.
Denna afkastning förwandlad i penningar efter tio ärs medelpris wisar hwad i contant derä kan beräknas, hwareftcr den tvär, -krings - summa lätt finnes, för hwilken en sämedelst utrönt afkastning utgör f procent.
Jag kan icke in, se, att en sä beskaffad uppskattning blir orättwiS för det den blifwer gällande alla fem ären.
Det skulle i sädant 390 Den 2Z September. sädant fell wara omöjeligt, att med säkerhet köpa eller arrendera jord.
Octze eller andre i wäre Hushällsböckcr upgifne metholm mäste finnas sä säkre, att efter dem Hemmans - wärdén kunna upgöraS.
Genom en sädan Taxerings-mekhode skärpes ägarens omtanka att skaffa stg förökade inkomster och mitzhushällaren flipper att blotta stn okunnighet.
— Genom benne befrias de bäde att redowisa huru den eller den hushälls«spekulation lyckats.
Genom denne behöfwcr icke den i fiecaäencs rvarande, till creditcns stärkande upgifwa en större afkastning, än han werkcligen äger och sämedelst päskynda sitt fall.
Genom denne äga Taxeringsmännen föreskrifter att följa, hwilkct i bctydelig män skall göm Leras befattning mindre ociiaula och ben skattskyldigeS knot mer obilligt.
Allt hwad Taxeringsmännen vaskatta ligger för ögonen, att wilja dölja det wore löjligt.
Men den skattskyldiges
Debet och Credit bör wara frikändt för annan granskning än detz egen.
Den mycket päräknade förmänen akt ett rikt äv betalar mer, och twärtom, undergär m betydelig jcmnkning, i betraktande deraf att sällan nägon hushällarr wid den tid taxeringarne manligen ske har förra äretS Spanmäls-sörröd i penningar förwandladt.— Bruksvch Bolags - böcker äro sannolikt mycket mindre afstutaLe; skall dä Taxeringen i8io r Februarii grundas pä I8o8 ärs behällning, sä finner man att 1811, dä de» betalcs, är det rika ärets skörd redan förtärd, eller imtzwäxtcns olägenheter öfwerwunbne.
— Häraf följer att sä wäl wid inkomster som förmögenhets upffattanLe, det ena äret mäste betala det andra.
Jag inser derföre ej att L detta afseende mer rättwisa tilhör dek ena chr det andra Förstaget.
Betys
Den 2Z September. 89 l Betydeligc olägenheter skulle jag äfwen anse up» komma af den frägan huru mycket som ätgätt. till egcndomcns underhäll.—
Oen ene nedlägger i odlingar hulfwa sin afkastning, ehuru dctze pä längd böra öka sa wäl Ägarens som Kronans deraf följande inkomster, fcrswinncr den dock för ögnahlicket ur taxeringen.
An, dre nedlägga belpdcligt i Byggnader, och flere kinkiga frägor kunna mellan Taxerings-Commision och den skattskyldige uppstä om sädanc Byggnaders mer eller Mindre nödwändighet.
Andre täla äter att deras egne Boningshus stödjas.
Om sädant wisar det oangenäma af Taxeringsmännens befattning, är min afsigt wunncn.
I händelse förslaget antages, anhäller jag öd» mjuk?st, att dehc mine cnskilte tankar jemte hwad jag widare fär tillägga, mätte fä ätfölja till de respective Ständuis Nialla.
Iulii 1809.
Lärl kuylenstjärna.