Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta anföres för den möjliga händelse att återremiss komme att äga rum; men jag vidhåller tillika, att jag icke sådan yrkar, utan gifver härlios tillkänna att jag, om tillfälle lemnäs till instämmande i begäran om afslag, dertill skall gifva min röst; i annat fall rnä återremiss äga rum; men i ingen händelse tror jag betänk, kunna bifallas sådant som det nu är.
n Hr Akerman:
Jag beder vördsammast om tillgift, att jag ännu en gång besvärar R. o. Ad. med några ord i denna fråga; men jag måste dels rätta ett misstag, dels försvara mig mot en anklagelse.
Sparre trodde alt, då jag talade om dem som voro jäfvige, jag menade honom ock.
När lian det trodde, så hörde han förmodligen ej hvad jag sade; ty jag undantog både honom och mig.
— Han talade vidare, att min framställning vid beträdandet af det praktiska området, i afseende på förhållandet med giftorätten, var haltande.
Det är visserligen sannt att
Grefven studerat lagen sednare än jag, men jag tror ändå, att jag ej helt och hållet glömt den.
Jag påminner mig således, att det i afseende på makars deltagande i skuld finnes stadgadt, att den gäld, som genom mannens enskilda vållande tillkommit, icke skall med hustruns enskilda giftorätt betalas.
Likaledes påminner jag mig, att der står att, när hustrun idkar näring eller handelsrörelse, så skall hon ansvara för deraf följande förbindelser för sin enskilda del.
Nu hemställer jag till Gr.
Sparre, huruvida man ej skulle kunna göra ett undantag från dessa stadganden derigenom, att båda makarne gemensamt underskrefvo en förbindelse och således gemensamt ansvarade derföre.
Det är möjligt, att jag minnes galet, men i det fallet lärer jag få tillrättavisning.
Cederström, Rudolf, som uppträdde såsom den värde talarens bundsförvandt, beklagade att jag, då jag skulle besvara Gr.
Sparre, ej kunde följa med hela Grefvens yttrande.
Deruti hade han utan tvifvel rätt, och jag får finna mig deruti; ty jag får bekänna att Gr.
Sparre sväfvade så långt från ämnet, att mina tankar ej kunde följa honom.
Den 9 Februari f. m. 383 Gr.
Sparre har anmärkt, att det af mig päpekade missförhållande ej ägde rum, emedan lagen innehåller att hvardera makan deltager uti gälden efter den andel hvardera uti bolaget äger.
Jag ber att få fästa uppmärksamheten derpå, att det af Gr.
Sparre citerade lag-stadgande står uti 3 § 11 cap. G. B. och angår betalning af gäld.
Jag talade om 7 § 11 cap. som angår surogering af försåld odaljord.
Det gamla lagstadgandet lydde: ”Häfver man såldt sin hustrus, eller hustru sin mans odaljord, till sin enskilda nytta; gifve så mycket igen af odaljord sin.
Är den jord till begges deras nytto sähh fylle då hvar af sin jord mannen 2 delar och hustrun tridiung.
Är ej jord till; fylle då af lösören”.
Det nya lagstadgandet lyder, enligt R.
St:s und. skrifvelse: ” — är den jord till begges deras nytto såld; fylle dä hvar af sin jord till hälften hvardera. — — — — — — — — — R. o. Ad. torde sålunda finna att det af mig anmärkta missförhållande verkligen existerar.
Frih. Cederström, Jakob: Då Gr.
Mörner så fullständigt upplyst det förhållande, som skulle komma att uppstå genom bifall till ifrågavar.
Ulsk:s betänk., och att vida llere skiljaktigheter skulle uppstå och föranleda till nya lagförklaringar, i fall den af (lere ledamöter bär nu begärde återremiss skulle medföra bifall till förslaget, så anser jag ock återremissen ej behöflig, utan anhåller om propos. lill afslag pä ifrågavar. betänk.
En ledamot har undrat hvarföre de af Ståndet, som vid förliden riksdag talade så ifrigt mot förändring i den gamla arfs- och giftorätten, nu tiga, då fråga är om återgång för en viss tid i fråga om giftorätt och morgongåfva.
Då jag är en af desse ledamöter, anser jag mig äfven böra med min matta stämma säga några ord i ämnet.
Den första frågan är naturligtvis den: behöfves något lagstadgande i detta fall?
Jag tror att behofvet är tillräckligen ådagalagt genom de olika sätt, hvarpå lagen tillämpas i särskildta landsorter.
Hr Coijet har, såvida jag hörde rätt, sagt att uti Skåne tillämpas lagen härom så: att man och hustru der efter landsrätt redan finge lika mycket.
Deremot har jag hört ledamöter från Upland, Småland och Södermanland säga, att i dessa landskap tillämpningen skedde tvertom.
Man kan väl således ej annat önska, än att rättelse måtte äga rum, så att antingen det ena eller andra sättet blefve tillämpadt öfver allt.
Hvad mig särskildt beträffar, så är det klart, att jag föredrager tillämpning, så vidt görligt är, af det sätt, som jag gillar och förut tillstyrkt.
Således understöder jag det förslag, LagUtsk. här har framställt.
Ätskillige ledamöter hafva anmärkt att giftorätten och arfsrätten gemensamt hvila på samma grund och derföre borde samtidigt återinföras.
Jag är af samma mening, men när motion om arfsrätten icke är väckt, och fråga uppstår huruvida man, antingen bör förkasta allt för det att man ej får allt hvad man vill, eller att antaga 384 Den ä Februari f. m.
Mott den del man kan erna, sa är jag af den tanka, alt man skall söka åstadkomma det lilla goda, man kan, utan afseende derpå, att det största och vigtigaste ännu återstår, d. v. s. jag tänker det vara bättre att, i st. f. full rättvisa, som här i verlden sällan vinnes, åtnöja mig om det åtminstone blir något sä när.
När nu detta kan ske sä till vida, att man för någon tid får rättelse i morgongåfva och giftorätt, så skulle jag vara mycket vrång om jag sade: derföre att jag ej får arfsrätten med, så förkastar jag den billighet, som kan åstadkommas i giftorätt och morgongåfva.
Jag tillstyrker derföre hellre att R. och Ad. måtte antaga det förslag, som LagUtsk. afgifvit, än förkasta detsamma; men helst skulle jag se, att Ståndet icke nn genast afgjorde frågan, emedan det föreslagna lagstadgandet, ej är, enligt min öfvertygelse, tydligt nog, utan skulle föranleda åtskilliga tvister och svårigheter, om det ej blefve rätladt.
Det är anmärkt att, i afseende på makars skyldighet att gälda skuld i boet, uttrycken ej äro nog betryggande, och i denna mening instämmer jag med Gr. Sparre.
Jag vill derföre hemställa att R. o. Ad. måtte återremittera betänk.
Jag bör då äfven närmare uppgifva min tanka, ej såsom redaktion, men som någon ledning derföre, i händelse saken åter kommer under Ulsk:s pröfning.
Den är af följande lydelse: ‘'ali med makars rättigheter och skyldigheter i följd af sådana äktenskap, hvilka äro ingångna förr än K. förordn. d. 19 Maj 1845, om förändring i vissa delar af lagens stadgande angalo arfs- och giftorätt, blef till efterlefnad kungjord, skall hädanefter förhållas, efter hvad förut stadgadt var”.
Ordet hädanefter tillägger jag med afseende å de betänkligheter, som man yttrat rör: de sådana arfsskiften, som ägt rum innan den föreslagna förändringen såsom författning utkommer, och hvilka då möjligen icke hafva vunnit laga kraft.
Det blir något, sorn LagUtsk. i det fallet äfven linge taga i närmare öfvervägande; ty dä man vill göra en rättelse, bör man göra henne så fullständig som möjltgt. llr Bruce, Rob. Ed v.:
Hr von Hartmansdorff har förekommit mig i hvad jag ämnade säga, hvarföre jag endast beder att få understödja honom med den lilla makt jag har, och yrka återremiss.
Det är blott i afseende pä en omständighet som jag önskar få tillägga några ord, till hvad jag förut yttrat.
Hr von Hartmansdorff har anmärkt, att den olika lagtillämpning, som i åtskilliga landsorter skall äga rum, gjorde en lagförklaring nödvändig, och han har på sådan grund yrkat återremiss af betänk.
För dem, hvilka lika med mig anse lagen redan tydlig nog, synes det vara gifvet, att ingen annan lagförklaring behöfves än den, att lagen skall ovillkorligen på alla, både före och efter 1845 ingångne, äktenskap tillämpas, och att följaktligen intet större förtydligande nu kan komma i fråga, än det som ligger uti ett afslag åifrågavar. betänk.
Till följd af de motioner, som äro afgifne till Utsk., kan ingen förklaring derifrån väntas derom att lagen skall ovillkorligen på alla til - Den 9 Februari f, m. 385 tillämpas, utan endast ett undantagsstadgande derom att den, i vissa fall, skall anses icke äga tillämpning.
Om man siiledes anser något sådant undantagsstadgande ej böra komma i fråga, är det ej nödigt att genom återremiss sätta saken ytterligare i vidlyftighet.
Om således, på sätt jag redan tror mig hafva ådagalagt, förslaget är öfverflödigt, emedan de makar, som ingått äktenskap före d. 14 Sept. 1845, kunna genom testamenten inbördes försäkra sig om tillgodonjutande af samma giftorätt, som förut var för dem bestämd; om den nya lagen ang:de giftorätten ej, strängt laget, kan kallas en tillbakaverkande lag, samt om vidare, genom den ifrågasatta lagförklaringen, endast oreda och trassel skall åstadkommas, och densamma ej hvilar på någon osviklig rättsgrund; så kan jag för min del ej finna något skäl att bifalla Utsk:s betänk., hvarföre jag vidhåller min begäran om propos. till afslag derå.
Jag vill visserligen ej sätta mig emot, om R. o. Ad. anser det nödigt, att återremittera betänk.
Jag vill blott i anledn. af Gr.
Lagerbjelkes sista yttrande anmärka att frågan om surrogat af arfvejord naturligtvis mäste bero af makarnes deltagande i gälden; ock då lagen stadgar att hvar och en skall deltaga i gälden i den mån han i bolaget del äger, så är deraf uppenbart, alt med surrogat af arfvejord skall tillgå på samma sätt.
I an letin, af Hr Åkermans upprepade yttrande, att min deduktion varit för mycket sväfvande, ber jag få anmärka att min mening var, att framställa å den ena sidan hans, och å den andra Gr.
Mörners, hvarandra rakt motsatta, meningar.
Jag ville till R. o. Ad. öfverlemna att godkänna den ena eller den andra.
Hr Akerman torde finna att vid sådant förhållande framställningen lätteligen kunde få utseende att vara vacklande.
Var den derjemte dunkel eller otydlig, så är det ett fel för hvilket jag ber om tillgift.
Då jag, så vidt jag hört, numera är den ende som yrkat bifall till betänk, beder jag på flera skäl, och sednast på de af Hr von Hartmansdorff anförda, att få förena mig i yrkanI de på återremiss.
Hr Ribbing, Arvid: R. o. Ad. önskar troligen att så vidt möjligt är förekomma, det, genom lagens otydlighet, trassel och rättegångar skola uppkomma, och det nu föreslagna stadgandet är i detta afseende mera ändamålsenligt än Gr.
Mörners förslag att lagen genast skulle träda i verkställighet.
Jag får således förena mig med de Hrr, som önska återremiss af betänk, endast för att få Utsk:s förslag mera omfattande.
Öfverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter Hr Gr. o.
Land tm. yttrade att då de ledamöter, som yttrat sig, yrkat dels återremiss dels afslag å betänk., Hr Landtm, ansåge sig först böra framställa propos. till återremiss, och fördenskull nu finge hemställa om R. o. Ad. ansåge de emot LagUtsk:s förevar, betänk, gjorde anmärka- föranleda till detsammas återremitterande.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med många 2 H. 25 386
Den 9 Februari f. m. nej, och då Hr Landtm, sedermera förklarade det han trott sig finna att ja härvid varit öfvervägande, begärde Frih. Cederström, Jakob, votering.
Upplästes till justering och godkändes följande voterings-propos.:
Den som anser LagUtsk:s betänk.
N:o 15, på grund af de deremot gjorda anmärkmr böra återremitteras, voterar ja i den det ej vill, voterar »ej; vinner nej, afslår R. o. Ad.
Ulsk:s förenämnde betänk.
Landtm, tillkännagifvit att plenum komme att fortsättas kl. 6 e. m., företogs voteringen och vid dess slut befunnos rösterna hafva utfallit, sorn följer: Ja — 158.
Nej — 50.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rud.:
Då jag har önskat afslag på ifrägavar. betänk., anhåller jag att fä nedlägga min reservation mot nu fattade beslut.
Föredrogs LagUtsk:s d. 5 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 16, i anledn. af väckte motioner ang:de upphäfvande af lagens stadganden om morgongåfva och fördel.
Då man vid förra riksdagen införde likhet i arfsrätten, var väl icke meningen, så vidt jag förstod, alt göra mannens rätt ringare än qvinnans, utan blott alt göra hennes lika med hans.
Om nu emellertid, då giftorätten gjorts lika emellan man och hustru, morgongåfvan likväl qvarstår till hennes fördel, så blifver äfven hennes rätt större än mannens.
Det är denna öfvervigt på hennes sida, hvilken jag anser desto oriktigare, som derigenom den åsyftade likheten blifver rubbad.
Jag hemställer sålunda vördsammast att R. o. Ad. icke måtte bifalla utan återremittera detta betänk., på det att LagUtsk. mätte återtaga och pröfva del tillsammans med det förra utlåt.
LagUtsk. har ganska riktigt tagit i betraktande frågan ang:de upphörande af morgongåfva; men Utsk. har, på sätt i belänk. finnes anfördt, ansett att mannen ej borde hafva något emot, att vid hans frånfälle hustrun tillerkändes någon del utöfver hvad såsom giftorätt henne tillkommer.
Utsk. har dervid, på sätt betänk, innehåller, tagit i betraktande att flere andra länders lagstiftning tillerkänner den efterlefvande makan någon arfsrätt i den aflidnas egendom.
Som detta ej existerar enligt vår lag, så har Utsk. icke ansett obilligt, att morgongåfva tills vidare finge qvarblifva.
Det är sannt att hustrun derigenom har större rätt än mannen; men Utsk. har trott, på sätt jag redan haft äran anföra, att mannen ej ogerna skulle se, att hustrun sålunda för framtiden ägde ett ytterligare stöd i den större förmögenhet, som derigenom kunde henne Den 9 Februari f. m. 387 tillfalla.
Någon skada träffade derigenom ej honom; det skulle vara aflägsnare arfvingar, som kunde få något litet mindre.
■Jag ber att få upprepa den mening, hvarmed Utsk. slutat sitt utlåt, ”att, då dessutom lagstiftande makten nyligen, medelst vidtagna förändringar i lagstiftningen, sökt ordna makars egendoms-förhållanden och rättigheter, samt täta förändringar i en sä vigtig och i enskilda lifvet så ingripande lagstiftningsgren lätteligen leda till osäkerhet och oreda, så ansåge Utsk. sig äga tillfyllestgörande skäl för sitt vördsamma afstyrkande af berörde motioner”.
Jag älskar för min del ej att genom för täta förändringar ytterligare inveckla lagstiftningen i detta ämne.
Mörner, Carl Göran Dellof:
Den förmån, sorn, enligt den vid sista riksdagen antagne lag, tillkommer enka, innefattar ej rätt för henne till morgongåfva i alla händelser, utan endast i det fall att barn ej efterlefva.
Det är således blott i den händelse att aflägsnare slägtingar tillträda arf efter mannen, som förmånen af morgongåfva äger rum för enkan, och vid sådant förhållande torde ej eller någon särdeles obillighet kunna anses ligga i det ifrågavar. lagsladgandel.
Man bör äfven vid bedömandet af denna fråga ihågkomma att, då skilnaden emellan aflingejord och arfvejord är på landet bibehållen, så skulle, om i ett bo egentligen endast arfvejord finnes, enkan kanske ej erhålla någonting till sitt uppehälle, derest hon ej får tillgodonjuta morgongåfva.
Uppå dessa och de af Gr.
Sparre redan anförda skäl, får jag för min del tillstyrka bifall till betänk.
Man har såsom stöd för Utsk:s betänk, (likasom Utsk. sjelf i dess betänk.) anfört, dels att vid mannens frånfälle hustrun i alla fall förlorar sitt stöd och försättes i en ganska bekymmersam ställning, hvarföre det ej vore obilligt att genom morgongåfvan en liten fördel tillskyndades henne; dels har man i utländska lagar, der den efterlefvande makan har nyttjanderätt till en del af den aflidnes egendom, dels i civil-lagförslaget, der den efterlefvande har rätt till bergningsmedel af den aflidnes egendom i fall sådant för dess lifs uppehälle är nödigt, sökt stöd för det närvar. stadgandet om morgongåfva.
Deremot tror jag mig väsendtligen kunna anmärka, att, om boet verkligen är sä fattigt att hustrun genom sin makas frånfälle kommer i ofvan omtalade belägenhet, morgongåfvan då utgör ett så ringa tillskott, att det icke mycket gör till om hon får den eller ej.
Det är endast i de rika böen, som morgongåfvan egentligen är af vigt.
Således i de bon der morgongåfvan skulle behöfvas, der utöfvar den ett synnerligen obetydligt inflytande; hvaremot i sådane bon der morgongåfvan är af större betydenhet, densamma icke har ofvanstående skäl för sig; i alla händelser borde förmånen vara reciprok för båda makarne.
I civil-lagförslaget äfvensom de åberopade utländska lagarne, är förmånen reciprok för både mannen och hustrun.
I utländska bon, der den efterlefvande makan äger rätt att taga viss del af den aflidnes qvarlåtenskap, inskränker sig rättigheten till endast nyttjanderätt, under det att äganderätten är arfvingarne bibehållen; hvarföre jag för min del finner de anförda mönstren vara af helt annan natur än morgongåfvan.
Då 25* 388 Den 9 Februari f. m. flen nya lagen antogs, anfördes såsom skäl dertill att qvinnan borde äga lika rätt nied mannen; nya lagens förespråkare borde sagt större, ty genom morgongåfvan äger nu qvinnan större rätt än mannen.
Sparre sist anfört om behof af stadga i lagstiftningen, gillar jag visserligen; men det kan så mycket mindre här tillämpas, som denna fråga rörer en lag, hvilken då den utfärdades var så ofullständig, att vi nyss måst öfverlägga om densammas kompletterande genom lagförklaring.
Jag skulle derföre ej anse såsom en fasligt stor olycka, om någon ytterligare förklaring tillkomme; hvarföre jag för min del instämmer i Hr von Ilartmansclorffs anförande.
Sparre, Erik: lie skäl som af den siste värde talaren blifvit anförde mot betänk., äro först och främst det, att reciprocitet ej ägde rum.
Denna omständighet skulle kunna föranleda dertill, att man stadgade en motsvarande förmån för mannen; men icke blir det ett skäl att afslå eller afskära det lilla understöd som enka kan få genom morgongåfva.
Mörner har dessutom nyss upp lyst, att morgongåfva ej kommer i fråga annat än när aflägsnare slägtingar skifta med efterlefvande hustru.
Jag tror för min del, att mannen gerna ser att hustrun må bibehålla så stor del som möjligt af boet, och att hon hellre favoriseras än aflägsna slägtingar.
Det är på detta skäl som jag tror att de fleste äkta män önska bibehållandet af den fördel, som lagens nuvar. stadgande tillägger hustrun.
Och jag kan ej se något skäl att, på sätt Gr.
Lagerbjelke yttrat, man ej skulle kunna tillägga henne någon del utöfver hennes giftorätt.
Ju mindre boel är, ju mindre förmögenhet hustrun får, ju angelägnare är det att hon får litet mera, ty hon kan genom morgon gåfvan få nyttjanderätt lill i af fastigheten, linder eganderätl får hon blott till af lösegendomen, men något är bättre än intet, och jag hemställer till R. och Ad. ännu en gång, huruvida icke en äkta man, som ej efterlemnar några barn, gerna ser att hustrun får så stor andel som möjligt af det efterlemnade boet.
Det är sannt att en stor förändring är redan skedd, men ej ser jag deruti något skäl att göra denna lilla förändring, som i alla fall ej är af någon särdeles vigt just nu i ögonblicket.
LagUtsk. är, det försäkrar jag, så sysselsatt under denna riksdag, att det ej behöfver återremiss af sina betänk:n.
Sparre har flera gånger upprepat, att en man ej skulle ogerna se, eller att han skulle med glädje se, om hustrun finge ifrågavar. lilla fördel; men här är nu ej fråga om den ene eller andras tillfälliga åsigter, eller om komplimenter, som man kan uttrycka på hvarjehanda sätt; utan här är fråga att lagstifta efter rätt och skäl.
Hr Grefven har sagt, att, hellre än borttaga denna fördel för hustrun, borde äfven mannen en sådan tilläggas.
Om så är, om denne ledamot af LagUtsk. så ön skar, hvarföre må då betänk, icke återgå, på det att han måtte få gifva åt saken denna nya vändning ?
Hvad beträffar förändringens snara inträffande efter en föreg:de Be o 9 Be hr aari f. ra.
3S9 lagstiftning, sä kan det lika väl bevisa, att den första lagförändringen varit förhastad, sora att den påföljande kommer för snart.
När raan finnér något vara oriktigt, så är det en pligt att söka skaffa rättelse, antingen upptäckten göres förr eiler sednare.
Det är på sådan grund jag anhåller om återremiss af Utsk:s ifrägavar. betänk.
Hr von Hartmansdorff, har sagt, att betänk. borde återremitteras på det att jag måtte komma i tillfälle alt inom Utsk. ål saken gifva en annan vändning.
Det är just derföre att jag ej älskar täta förändringar i bestående lag, som jag anhåller om bifall till betänk, sådant det är.
Alt nu inom Utsk. uppgöra ett förslag, som skulle gifva mannen fullkomlig reciprocitet med hustrun, skulle blifva ett arbete allt för mycket omfattande för att LagUlsk. skulle kunna dermed blifva färdigt särdeles med afseende pä den oändliga mängd af göromål som redan åligga Utsk.
Hr Gunther, Claes Ephr.:
Då Hr von Hartmansdorff först uppträdde mot LagUtsk:s ifrägavar. betänk., yrkade lian, så vidt jag fattade bans mening, sådant bifall till de väckta molionerne, att all morgongåfva skulle försvinna, utan att af någon annan förmån ersättas; och denna åsigt synes mig Gr.
Mörner redan hafva på ett fullständigt och tillfredsställande sätt vederlagt, då han erinrat, att enligt nu gällande lag morgongåfva ej äger rum i annan händelse, än att inga barn i äktenskapet finnas, samt att den lilla fördel, som sålunda blifvit hustrun tillagd framför mannens mera aflägsna arfvingar, synes vara så mycket mera billig och nödvändig att på landet bibehålla, som makarnes egendom der ofta är af den beskaffenhet, att ingen giftorätt deri äger rum.
— Till dessa skäl skulle jag vilja lägga ännu ett- erfarenhetsskäl, nemi. att det stadgande om morgongåfva, som genom den sednaste arfs- och giftorätts-lagen gjordes allmänt för bela landet, redan lång tid förut existerat efter stadsrätt, ulan att man bland städernas innevånare hört någon klagan deröfver, ehuru stadgandet i sjelfva verket har i städerna ett vida större inflytande till hustruns fördel, än pä landet, lill följd af den omständighet, att giftorätt der äger rum i all egendom.
Men sedan Gr.
Mörner yttrat sig i ämnet, har Gr.
Lagerbjelke uppträdt med en ny sats, deruti Hr von Hartmansdorff sedermera sig förenat, att man nemi. i st. f. morgongåfvan, som endast tillkommer hustrun, borde medgifva båda makarne den reciproka rättighet, att utöfver giftorätten njuta understöd till sitt uppehälle af den andra makans enskilda egendom, der giftorätten ej härtill finnes tillräcklig.
— Denna sats öfverensslämmer alldeles med det nya civillag-förslaget, och jag bekänner, alt jag i denna del, såsom innefattande en i vår lag förut okänd nyhet, icke hade väntat ett så ampelt förord för nämnde förslag af de 2:ne värda ledamöterna, som derom nu yttrat sig.
LagUtsk. har emellertid äfven upptagit den frågan och erkänt, att en sådan förändring verkligen varit den mest rationella att föreslå, om anledn. för det närvar, dertill funnits; men motionerna innefattade ingen sådan, enär de blott afsågo morgongåfvans upphörande, utan att dermed förena något förslag om dess utbyte emot tlen reciproka rätt, hvarom fråga nu först här bifvit väckt. 390 Den 9 Februari f. m.
På denna grund har Utsk. också i sitt betänk, förklarat, att det ej ansett sig behörigt att nu föreslå den omförmälta reciprociteten, men att Utsk. just deruti funnit sig hafva ett ytterligare skäl att afslå motionerna, emedan, om man nu skulle helt och hållet borttaga morgongåfvan, för att sedermera vid en följande riksdag äter införa den under en annan och reciprok form, hade man snarare aflägsnat än närmat sig det mål man söker.
Jag hemställer således, huruvida icke R. o. Ad. torde finna alla dessa skäl, som Utsk. jemväl i sitt betänk, fullständigt framlagt, vara tillräckligt talande för bifall till hvad Utsk. föreslagit.
Den siste värde talaren har försvarat
Utskrs förslag dermed, att Utsk., genom grundlagens stadgande och genom den inskränkta syftningen af motionerna, varit förhindradt att införa det nya civillag-förslagets stadgande angule rättighet för båda makarne att taga förökad lott i boet; samt att man då ansett rätt att bibehålla morgongåfva.
Jag anhåller dock att dervid få anmärka, att, hvad som kan vara rättvist i sin helhet, likväl kan blifva ganska orättvist när man blott tager ),.
Om det är rättvist att båda makarne vid vissa tillfällen fä taga förökad lott i boet, så är det ej sagdt att det är rättvist, att den ena makan har denna rätt då den andra ej har den.
Jag anhåller ännu en gång få upprepa att det är ett hett annat förhållande, det, att båda makarne, då boet är fattigt, äga lika rätt att få ett visst tillskott deraf lill sin bergning; eller det att morgongåfva äger rum d. v. s. att hustrun under alla förhållanden äger rättighet till en viss del af mannens lott i boet.