Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man biträder måhända till någon del dessa politiska sammanställningar; men, säger man, dessa förbund, med hvilka makter som helst, kunna, till följe af vårt frånskiljda läge, icke hindra ett ströftåg, en öfverrumpling, en brandskattning af Stockholm, innan förbundsmakternas hjelpsändningar hinna ankomma till våra farvatten och till vårt lands undsättning.
Man vill derföre, sorn man tyckes, föreställa sig. genom Stockholms befästande, ställa vårt lands försvar i oberoende af främmande hjelp och biträde; men frågan blilver i naturlig följd häraf: är det ens tänkbart att Sverige, utan främmande makters biträde och hjelp, kan ensamt, genom ett befästad!
Stockholm, i längden försvara sitt oboroende emot den supponerade kolossala öfvermakten?
Och härtill måste nalionalstoltheten af klokheten låta böja sig till ett beklagligt, men på sanna förhållandet grundadt, nej.
Stockholm bör eller måste, säger man, genom befästningskonstens biträde, försäkras emot en öfverrumpling; och det är till förekommande deraf en värd talare, uti ett vidlyftigt och säkerligen ganska intressant föredrag, sökt ådagalägga, att det endast kan ske genom att bekosta mångfaldiga millioner på åtskilliga befästningslinier på utringen ikring Stockholm, De hinder, naturen upställer emot eröfringslystna grannars inkräktningsbegiir, äro understundom, och uhr de rätt begagnas, starkare än allt hvad den mest utstuderade befästningskonst någonstädes har upfunnit och utarbetat.
Alands haf, mine Hrr. löreter ett sådant bålverk emot den öfverlägsnes anfall.
Pä trettio timmar, som någon gång varit sagdt, och icke en gång, sorn nyss här blifvit vttradt, på trenne dygn, kommer man så lätt 1 '/t mil nära hufvudstadens södra sida.
Mig förekommer det således som om tanken å Stockholms befästande börjat i något bakvänd ända, då man nyss här inom det vidlyftiga föredraget blott med en alltför lätt hand svnes hafva tagit i betraktande de af naturen bildade utanverken för Stockholms skyddande mot en öfverrumpling. som den klippfulla och för större fartyg otillgängliga skärgården företer och som ifrån Orskärs fyr till södra ändan af Björkö utanför Norrtelje bildar en af öar och holmar naturlig förmur af åtta Svenska mil midt tor Aland, blott man med några fartygsskrol, fyllda med sten, vid tili fället försänker fyra stsmå sund, hvaraf 2:na äro blott två lämnar djupa och de andra endast tre famnar.
På samma siitt kan man bilda en annan förmur för Stockholm rätt utanför Södertörn, äfven af åtta Svenska mils längd, nemi. från ön Möja (2% mil söder om Furusund) till Nåtarö södra udde (cirka 2 mil från Landsort), blott man på samma sätt försänker det smala Jeruholmssuudet vid norra ändan af Utön H. V. S) Den 13 A pr il. samt sundet emellan Jellinseön och Boskapsön utanför Dalarön.
Derigenom återstår för en fiende på dessa åtta mil endast Sandhamns mycket trånga inlopp, som är ganska lätt att försvara, äfvensom inloppet förbi Landsort och Elgsnabben till Dalarön, men sedan är farvattnet till Erstavik, på sidan örn Lotsmans-segelleden, krokigt, trångt och okändt och kan af ändamålsenliga och till ändamålet bestyckade kanonjollar säkrare och kraftigare försvaras och derigenom
Stockholms öfverrumpling tillförlitligare förekommas än de, till Stockholms försvar, för oss nyss beskrifna, mångfaldiga små, från hvarandra afskiljda, fästningsverken torde kunna hindra dess intaga tide.
Vid inloppet från Waxholinssidnn torde äfven mycket ännu vara ogjordt och fara värdt. huru ut låtandet kunde blifva, om sjelfva punkteu Waxholms befästning skulle någon gång blifva hemfallen under någon fullt erfaren Ingeniörs kritik.
För någon hotande öfverrumpling vågar jag således tro ingen den ringaste fara vara å ferde för Svenska folkets inledande uti de lika oberäknade som oberäkneliga kostnader, Stockholms befästande skulle medföra.
Försänkningar af några sund och den af mig antydda, af en ogenomtränglig skärgård bildade, förmur, understödd af ett väl ordnadt, ändamålsenligt skärgårdsförsvar, synes mig böra helt och hållet omintetgöra sjelfva tanken på den befarade öfverrumplingen, som uti det förhandenvarande förslaget likväl utgör sjelfva hufvudthemat.
Ofver isen vintertiden lärer man väl ej föreställa sig att ett ströftåg ifrån Aland, öfver Södra Qvarken, skulle låta verkställa sig.
Ett sådant företag låter ej tänka sig med en liten styrka.
För eu större är det deremot föga troligt, att någon sådan skulle våga sig öfver Qvarken, som på en enda natt bryter upp och lemnar äfventyrarne uti en ohjelplig belägenhet.
Det är från Erstavik man nyss hört anfallet vara att förvänta, och jag har trott mig höra, att man sagt, att garnisonen i Petersburg, jemte tillgränsande trupper, inom trenne dagar skulle kunna inskeppa och på vår kust landsätta hvilken truppstyrka som helst.
Men uti denna förutsättning ligger ju redan ett frånträdande af tanken på en blott öfverrumpling.
Jag känner mer än väl den Byska sjömaktens utvägar att inrymma en truppstyrka af kanhända mera än hundratusen man landstigningstrupperj men jag känner också hvilken materiel, som fordras för ett så beskaffadt företag, och hvilka svårigheter, som äro förknippade först med en embarkering och ännu mera vid landsättningen af en så beskaffad truppstyrka under de försvarandes kanoneld.
Jag känner huru
Ryssland stundligen ökar och på allt siitt förbättrar sin skärgårdsflotta, i bredd med den redan 5 å 6 gånger vår öfverlägsna, stora flottan; men jag tror att Ryssland betänker sig väl, innan det, tvärtemot de stora sjömakternas intressen, inlåter sig uti ett så äfventyrligt företag.
Allt förenar sig åtminstone hos mig att stadga öfvertygelsen, att öfverrumplingen af Stockholm, vare sig ifrån sjö- eller landsidan, D-en 13 April. aldrig kan komma att ega ruin, med mindre än att Skandinaviens sjelfständighet af det öfriga Europa skulle blifva tillspiilogilven, hvilket jag anser vara en ännu större omöjlighet; meri, förutsatt möjligheten, som somliga göra det, hvarföre tänker man icke dä på befästandet af Erstavik, så mycket som fordras för att åtminstone försvåra en landstigning, som dessutom i och för sig sjelf icke är någon lätt sak och hvilken icke heller lärer af en anfallande öfvermakt komma att företagas med någon obetydligare styrka eller med mindre än 60 till 70,000 man?
Hvarföre synes man då fästa så litet- afseende vid skärgårdsvapnet och å hvad skärgårdskriget med underlägsen styrka kan uträtta emot en öfverlägsen genom begagnandet af de taktiska fördelar, skärgårdskriget för den försvarande erbjuder äfven emot en högst betydlig öfvermakt, som anfaller, och hvarvid man alltid mäste förutsätta, att denna öfvermakt är herrskare uti Östersjön, hvilket äfven torde böra kunna förutsättas att den öfriga verldens sjömakter icke skulle kunna medgifva eller tillstädja?
Tror man då, eller vågar man ens låta påskina, att den nyss för oss föredragna planen för Stockholms befästande skulle kunna göra Slockholm ointagligt lör deu truppstyrka, som af en så mäktig fiende, som den ifrägavide, skulle till företaget kunna användas?
Hvilken röle spelade fästningarna uti de Fransyska revolutionskrigen?
Och hafva vi ingenting att lära i denna väg af Sebastopol fall, som icke utgjorde någon befästad stor och folkrik stad, utan ett starkt befästadt militärläger, och sålunda ojemförligt mycket lättare att försvara, än en stor och folkrik stad nödvändigt skulle blifva det.
Vår egen fästningshistoria i smått torde äfven ådagalägga nödvändigheten att noga och väl betänka ändamålet, af fästningsanläggningar, att de icke, utan att hafva visat sig gagna till något, af efterkommande och på grund af förändrade tidsförhållanden blifva utdömde.
Sä har åtminstone händelsen varit med Götheborgs fästning, med Kalmar fästning och med Bohusfästet.
— Neji hvai* ken äldre eller nyare tiders erfarenhet tillåter en föreställning, att Stockholm genom de föreslagna befästningarne skulle blifva mera ointagligt än andra fästningar varit det.
De fleste Europas hu t— vudstäder hafva också varit intagne, men utan att hafva blifvit förstörde. just derföre att de icke varit befästade.
Jag kan således icke, ifrån någon synpunkt betraktadt, finna förslaget att befästa Stockholm annorlunda, än såsom säkerligen välmenadt, men icke väl begrundadt eller öfvertänka
Man skulle alltför mycket aflägsna sig ifrån föremålet för den förevarande befästningsfrågan, om man genom den inlåter sig på frågan om en allmän försvarsplan för Sverige, hvarföre jag också på detina väg icke ämnar ens försöka att följa en föregående talares yttrande i detta afseende.
Jag anhåller att, i anledning af hufvudstadens befästande i allmänhet, få i minnet återföra, hvad jag derom vid sista riksdag deu 24 Januari 1857 yttrade, pag. 92 3:dje Tom. af K. o. Adis 132 D (in lii April. protokr.
Jag anförde härvid ett, litet utdrag utur Philosophie de la Guerre; Paris I 839 »De stora Europeiska htifvudstäderna hafva efter hvarandra under våra tiders krit; fallit uti fiendtliga arméers händer, med undantag af London, Petersburg.
Stockholm och Constantinopel, men de tre första al dessa hufvudstäder :iro på sitt sätt otillgängliga för arméer, och endast politiken hindrade Ryssar och Egyptier att bemästra sig af den fjerde, de förstnämnda 1829, de sistnämnda 1833.» »Det lönar således mödan att undersöka, hvilken röle hufvudstadens i framtiden komma att intaga och om de böra befästas.
Denna frågas lösning är enklare jin den vid första anblicken visar sig.
Hufvudstädernas vigt innefattas under fyra särskilda synpunkter, nemligen: i alseende å deras befolkning, deras rikedom, den större eller mindre moraliska inflytelse, som deras bibehållande utöfvar på folkets anda. men framförallt i als. å styrelsens säte uti deni.» »Att en hufvudstad är sate för styrelsen blifver aldrig en grundad anledning för dess befästande, emedan denna styrelse bör aflägsna sig, då fienden nalkas dess residens; ty man fordrar tvifvelsutan icke att hon der bör låta innesluta sig.
Återstår sålunda blott, det moraliska inflytande, som hufvudstädernes bibehållande utöfvar på folkets föreställningssätt, såsom anledning att befästa dem, emedan deras stora omfång, deras och den kringliggande nejdens rikedom äro betänkliga förhållanden, då Slaten äfventyrar att vederfaras stora förluster, om de blottställas för vedervärdigheten af en belägring.
Om man derjemte täger i betraktande de oerhörda summor, som fordras lör deras befästande och för deras förseende med krigslörnödenheter, lifsmedel och andra föremål för en stor garnisons och för en talrik befolknings behof; såskall man komma till den slutsats, att Staten i allmänhet vinner ojemförligt större fördelar genom dessa summors användande på befästande af andra punkter eller genom förökandet af sin rörliga truppstyrka » Jag tillåter mig ytterligare åberopa utur mitt anförande i samma fråga vid sisth riksdag, pag. 93, ifrån Considération sur Part de la Guerre, par M:r Le LieutenantGénéral, Vicomte Rogniat, premier Inspecteur-Général du Génie. »Hvad hufvudstäderue angår, så föranleder vanligtvis vekligheten och sedeförderfvet hos deras talrika innevånare, och dessas oförmåga att uthärda de försakelser, kriget medföra, ett oöfvervinnerligt hinder för deras försvar.» »Man bör derföre inskränka sig till försvaret af vägnrne till hufvudstaden genom armée-korpser, understödda af för tillfallet upkastade förskansningar; och man bör icke alltför långt ifrån hufvudstaden anlägga en betydlig
Ceni ralfästning till en allmän Arsenal för vapen, artilleri och förråder af alla slag.»
Jag ville ännu gerna åberopa några rader utur La Sentinelle de Parmée, sur les fortifications de Paris, 1 art.
1840, men vill icke nu trötta med flere citationers upläsande.
Den lyder sålunda: »Befästande af Paris» — »Man åberopar Berlin, Wien, för att bevisa att Paris bör befästas.
Vi vilja åberopa Berlin och Wien, för att Den 13 April. 133 bevisa motsatsen.
Under Sjuåriga kriget biet'
Berlin tvenne gånger af fienden intaget.
Uti medlet af Oktober 1757 inträffade österrikiske Generalen Hoddick i spetsen för en liten korps af 4000 man utanför Berlin.
Han inryckte der, och utkräfde en krigs-contribution af omkring 200,000 Thaler.
Hoddick uppehöll sig icke längre än 24 timmar.
Annalkandet af några bataljoner Preussare, som Konungen détacherade till Berlin, tvang General Hoddick att öfverlemna staden.
Den 13 Oktober 1760 inträffade livska Generalens Todtleben och Czernitzeheff samt Österrikiske Generalen I.ancij framför Berlin, med eri styrka af mera än 30.000 man.
Preussiske Generalerne, Prinsen al lYnrtenbeig oell Hiilsen, anseende sig med en styrka af blott 16,000 man icke kunna emot en sådan öfvermagt försvara en stad af sex Franska mils omkrets, beslölo sig att utrymma den, under magistratens bemyndigande att utsända deputerade till de allierade Generalerne, för att underhandla om kapitulation.
Fienden hade redan börjat bombkasta staden.
Om man hade afvakta!, den sista ytterligheten, hade trupperne äfventyrat alt blifva tagne och hufvudstaden att blifva i grund förstörd.» (Oeuvres postumes de Fredric II, Roi de Prusse, tom.
IX pag. 150.)
Jag grundar härpå min fasta öfvertygelse om olämpligheten af större städers, och särdeles hufvudstäders befästande.
Jag grundar härpå min orubbliga öfvertygelse att Stockholms läge icke medgifver dess befästande, utan så stora kostnader, att dessa, utan att svara emot ändamålet, skulle komma att helt och hållet öfverskrida Sveriges förmåga att bestrida dem; och hvilken truppmassa skulle icke erfordras för försvaret af så beskaffade fästningsverk?
Ty så mycket känna vi af befästningskonstens reglor, att befästningsliniernas updragning och anordning måste beräkuas med afseende å den truppstyrka, sorn kunde åsradkommas för att betacka deni.
Underhållskostnaden)» under en, som jag hoppas, ganska lång fredstid skulle blifva högst betydliga.
Flera värfvade regementen skulle behöfva upsättas för garuisoneringen uti dessa fästen; ty jag tror ej, som här blifvit yttradt, att fredstjenstgöringen skulle kunna bestridas af några grindstugugubbar från ertilleriet eller IngeniörKorpsen.
För indelta arméen och för dermed sammanhängande jordbruk blefve det också ganska kännbart, om den indelta soldaten skulle till tjenstgöring turvis inkallas uti dessa fästningsverk.
Till de détacherade verken hyser icke jag det ringaste förtroende.
Sebastopol hade tvifvelsutan vid första anfallet varit eröfradt, om man ej lenrnat tid till de större verkens sammanbindning till ett fullständigt helt.
Jag grundar härpå min fasta öfvertygelse, att ett befästad!
Stockholm, slutligen och säkerligen ganska snart eröfradt, skulle å Sveriges försvar öfva ett. vida olyckligare moraliskt inflytande, an ett obefästadt intaget Stockholm skulle göra det.
Man anför att behofvet af Bankens, af förrädernas, af Stockholms öfriga dyrbarheters försvar mot en öfverrumpling utgör en i ögonen fallande nödvändighet att befästa Stockholm.
I min tanka skulle det ådagalägga mera klokhet och vida mindre kostnader, att ifrån en, med hvilka befästningar sorn helst lätt intagen gränsort, när man anser 134 Den 13 April. finfallet troligt, förflyt*a alia flessa dyrbarheter till det inre af landet. och hvilket också lärer hafva varit ett af hufvudmotiven vid anläggningen af Carlsborg.
Jag har vid förekommande tillfällen yttrat, att det uti Sveriges politiska katekes borde vara ett utanläst moment, att Sverige icke är eröfradt. derföre, att Stockholm vore det; och illa vore det visserligen icke, om planen för Sveriges hela försvarssystem vore af allmänheten känd.
Fältmarskalken Ehrensvärds plan för Finlands försvar var bortglömd, och Finland skulle måhända i alla fall måst vika för ölvermagten, understödd af okloka tillställningar ifrån vår Styrelses sida.
Jag har med upmärksamhet följt sednaste tiders rika litteratur rörande Stockholms befästande, och har dervid funnit en liten skrift, å hvilken General Eden hjelms signatur finnes påtryckt, vara dest afhandling öfver frågan, som helt och hållet öfverensstämme.r med mina åsigter öfver den, och sorn till alla delar underkänner be lastningslÖrslaget i dess helhet..
Jag har äfven af flera mera och mindre till utrymmet inskränkta skrifter, af en och samma författare, trott mig hemta de mest tillfredsställande slutsatser, att Stockholms försvar, om det kunde komma att påkallas, borde genom en å fältet manövrerande arrnée, understödd af för tillfället å lämpliga punkter upkastade fältförskansningar, kunna åstadkommas utan sådana till nyttan problematiska fästningsverk och utan sådana kostnadsbelopp, som det i fråga vide fästningsförslaget ganska lösligen förutsätter.
Stockholm med beräkning å Stockholms nuvrde garnison samt stadens och länets beväringsmanskap, alltsammans beräknad! till 6000 man, såsom försvarare af de förordade fästningsverken, må det tillåtas mig att anse, jag vet icke för hvad; men såsom något allvar kan jag omöjligt antaga det.
Bestyckningen har jag trott mig finna upgifven till mera än tusen kanoner, således öfver hufvud mellan 5 ä 6 man per kanon, och ingenting derutöfver, hvilket synes mig vara ett för dylika ändamål, åtminstone för den oinvigde, något ovanligt beräkningssätt.
Jag vill icke trötta med förespeglingen af alla de fasor, af allt det lidande, af all den ohygglighet, för hvilka en stor stads befolkning genom en belägring ofelbart är blottställd vid den skottvidd, sednare tiders upfinningar gifvit projektilerna.
Vid ordandet om länders öfverrumpling med krig, synes man helt. och hållet hafva glömt att landets diplomatie icke måtte hett och hållet ligga uti en overksam dvala; att telegrafer minutligen sprida underrättelser ifrån och till alla länder.
Hrr, om nu alla de af mig förebragte skäl emot förslaget att befästa Stockholm kunde kullkastas, hvilket i det bingsta jag icke tror blifva händelsen, så hemställer jag, om representantkallet och dess stora ansvar inför samtid och efterverld tillåter att aftvinga folket skatter, hvars föremål är så lösligt upgifvet och för hvilket man i afseende å plan såväl som å kostnaden och i afseende å den för utförandet erforderliga tiden befinner sig uti den fullkomligaste okunnighet!
Den 13 April. 135 Kostnadsförslaget för Carlsborg var upgjordt till fyra och en half millioner; har redan med 1858 medtagit 3,200 000; anses vara halffärdig! och annu fordra tre millioner.
Man begär nu ett anslag af 100,000 rdr om året under ett supponeradt kostnadsbelopp af fern och en half millioner.
Dessa 100,000 rdr för året antyder sålunda en arbetstid af 5 5 år.
Slutsatsen gifver sig sjelf för den, som skulle vilja taga det för allvar.
Kan man med skäl klandras, om man anser det för nästa statsregleringsperiod äskade anslaget lör Stockholms befästande såsom ett blott inledande till ett företag, hvarifrån 11.
Sl:r sedermera under tidsföljden icke skulle kunna frigöra sig?
Ehuru il.
St:r icke åro alldeles ovana vid ett så beskaffadt förfaringssätt, såsom exempel'is Musei-byggnaden företer, så tror jag det icke vara rätt att längre beträda en sä beskaffad bana.
Det säkraste försvaret för Stockholm både i afseende å öfverrumpling, intagande och brandskattande, utgöres, såsom jag redan tagit mig friheten anmärka, »tvifvelaktigt i lörsta rummet af en klok och upmärksam Styrelse, samt af den förmur, som af den klippfulla ska rgärden b ildas till ett ganska lätt försvar emot en anfallande fiendes försök att vilja genomtränga den; men härtill fordras också en väl och ändamålsenligt oidnad skärgårdsflotta af sådan storlek, som af Sveriges utvägar kan åstadkommas, samt med den för ändamålet mest lämpliga bestyckning, och en uti skärgårdskriget väl hemmastadd och öfvad befäls-, besättnings-och truppstyrka.
Försvarsverket både till lands och äjöss företer i min tanka sä oändligt många behof att ännu afhjelpa, att jag icke kan återhålla ett uttryck af förundran, att man, med åsidosättande af det säkerligen mångfaldigt nödvändigare, ens kunnat falla pä den abstrakta tanken att befästa Stockholm.
Man låter nu förstå att Stockholms befästande, på sätt nu blifvit föreslaget, skulle upgå endast till 5V2 millioner och deruti inbegripne befästningarne för försäkrandet af inloppet till Södertelje.
Förliden riksdag nämndes nio ä tio millioner, och efter företeelserna med ltiksMuseum skulle möjligen kunna inträffa att dessa nio å tio millioner slutligen komma att belöpa sig till 15 å 20.
Konung Carl Johan företog, besynnerligt nog, en gång ett litet försök med en början till befästningar utomkring Stockholm, men utstod derifrån; och tager jag mig friheten med anledning härutaf anföra ett yttrande, sorn jag hemtat utur Franska Deputerade Kammarens Session den 28 Jan. 1841, under öfverläggning om befästandet af Paris, och vid hvilket tillfälle af deputeiaden de la Martine yttrades: »Tillåten mig att. ännu åberopa vitsordet ifrån en man, som icke mindre val än Napoleon och Carnot har förstått de sanna lagarue för försvaret af ett stort folk, som det Fransyska, nemligen Bernadotte!
Vid Direktoriets mest olyckliga tidpunkt, då Vendéerne voro vid Angers, dé en Engelsk-Rysk expedition rustade sig att utgå ifrån Portsmouth under Hertigens af YorK befäl; under en tidpunkt,‘då motgångarne uti Italien tilldrogo sig upmärksamheten och åstadkommo den största oro i hela Frankrike, lät Sieyés, Direktör vid denna tidpunkt, han som var begrundande militär och utmärkt författare, kalla General Bernadotte, den tiden 186 Den 1.1 April.
Krigsminister, och yttrade till honom: man måste befästa Paris, man måste verkställa det i största hast.
Hvad svarade honom Bernadotte?
Om ni vill göra en dylik dårskap, kalla då en annan man än en Fransysk General.
Belästa Paris!
Nej, — jag skulle hundrade gånger mera frukta den million menniskor, jag hade bakom mig inom mimmie, än de tvålmodratusende män, jag skulle hafva emot mig.
Han yttrade det uti följande ordalag: 1 händelse af belägring, skulle jag mera frukta, jag skulle fcr min aimée mera frukta lidelserna hos en million menniskor bakom mig i Paris, än tvåhundratusen fiender, som jag skulle hafva emot ling, och hvad jag genast skulle göra, vore att rycka ut med arméen från Paris.»
Jag har redan påpekat huru det med fästningsanläggningarne i allmänhet visat sig, att större och mindre kostnader blifvit af den ena tiden använde eller kanske rättare sagdt bortkastade, för att efter en tid, genom underkännandet af deras värde, påtryckas en stämpel af brist på förutseende, af brist på upfattning af tidernas ombytlighet med mera.
Så hafva händelserna varit med det Vaubanska, så fullständigt och väl utförda Fransyska gränsbefästningssystemet emot utlandet.
Jag är öfvertygad att förhållandena skulle blifva enahanda med vära påkostnader i och för Stockholms befästande.
Jag är likväl långt ifrån att med en f. d. officers yttrande, uti en till innehållet temligen tarflig skrift om Stockholms belastande, komma till hans slutsats nederst på sidan 5 uti denna skrift »att det vore långt bättre att frivilligt låta Stockholm undergå Moskwas öde 181.2, än att lemna det Svenska folkets hufvudstad som beqväma qvarter åt mägtiga fiender.»
En sådan vandalism vill jag dock ej tro att man någonsin skulle kunna komma att lägga någon Svensk härförare till last.
Jag föreställer mig deremot, jag önskar det åtminstone, utan några särdeles anledningar för hoppet, att i en framtid å ömse sidor fjällen man måtte komma att betänka vigten af en verklig förening emellan Sverige och Norige; och kommer man säkerligen dä att finna huru olämpligt
Stockholm är såsom hufvudstad för en verklig, på kloka grunder fotad Unions-stat.
Jag vill icke nu längre och djupare inlåta mig uti denna säkerligen tänkvärda sida af frågan, och har blott lösligt i förbigående i detta hänseende velat utskicka en, icke helt och hållet oegentlig. tankeväckelse till de ytterligare stöd för min öfvertygelse att kostnaderna i och för Stockholms befästande, efter mitt åskådningssätt, ifrån alla synpunkter blifva alltför ändamålslöst bortkastade penningar och arbetskraft på ett improduktivt företa», som troligen snart nog skulle komma att anses hafva varit päkalladt af intet behof, af ingen nödvändighet och ännu mindre af någon nytta.
Du jag således anser StatsUtslct hafva förfarit klokt och välbetänkt, när det afstvrkt anslag af medel till fortsättning af Stockholms befästande, anhåller jag om propos. å bifall till Utskits Betänkande.
Den 13 April. 137 Hr Montgomery, Robert Nils Germund: