Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. hafva nemi. uttryckligen beslutat, att, om också metalliska cassan någon tid skulle visa sig fortfarande öfverstiga § af sedelstocken, skulle, sådant oaktadt, någon åtgärd till rörelsecapitalets ökande i annan väg, än medelst belåning af guld, silfver, koppar, jern och öfriga vågförda effecter, likväl icke få vidtagas, förrän ett år förflutit från Bankens öppnande till utvexling af silfver.
Om nu, några månader efter detta besluts fattande, lörelsecapitalet blefve på det ifrågaställa sättet ökadt genom en tillåten ny sedelemission, måste ju sådant obestridligen innebära en rubbning af samma beslut.
Jag kan derföre, för min del, icke annat un på det högsta bestrida den nu föreslagna åtgärden, helst jag anser hvarje af omständigheterna icke oundvikligen påkallad förändring af de i afseende på silfverutvexlingens underhållande fattade beslut tillintetgöra det förtroende till orubbligheten af desamma, hvilket är ett bland de hufvudsakligaste vilkoren för framtida beståndet af den verkställda realisationen.
Att af tillfälliga anledntr af en alltför ringa vigt låta hänföra sig att rubba och upphäfva dessa beslut är således, efter min åsigt, icke blott oklokt och lagstridigt, utan äfven högst vådligt.
Framtiden kommer att ådagalägga, huruvida de i sammanhang med realisationen beslutade åtgärder varit nyttiga eller hinderliga för penningerörelsen inom landet.
Dessförinnan torde det vara för tidigt att afgöra, huruvida de beslut, som af R.
St. blifvit för berörde ändamål fattade, äro, på sätt den siste talaren förklarat, öfverflödiga.
Jag tror följaktligen, att vi emedlertid endast böra ställa oss samma beslut till noggrann efterrättelse.
Det väcker i sanning min förvåning, att en ledamot, hvilken med det nit och den värma, som Hr Rosenblad, deltagit i öfverläggningarna, då fråga var om att bestämma garantierna för silfverutvexlingens framtida bestånd, då icke sökt att motarbeta och förekomma sådana beslut, som han nu öfverklagar såsom orimliga och skadliga.
Hr Rosenblad har uppgifvit, att någon utvidgning af lånerörelsen icke skulle öga rum genom bifall till det af honom väckta förslag.
Detta förklarande förefaller mig äfven temligen besynnerligt.
Om Bancostyrelsen får utlåna 36i,ooo r:dr mera, än den förut varit berättigad att i låneväg utgifva, så måtte detta onekligen föranleda en utvidgning af lånerörelsen.
Hr Rosenblad har vidare föregifvit, att det vore samma fond, som nu användes för publika pappersbelåningen, 35 Den a Februari f. ro. med hvilken fonden för liondelsdisconten skulle komma att ökas.
Detta är visserligen till en del sannt; men utöfver det belopp, som vid sista riksdagen bestämdes att utgå såsom lån å publika papper, skulle handelsdiscontens fond ökas med en ny tillgång, motsvarande nästan hela beloppet af lånebankens äldre obligationer.
Härigenom kornme således en icke obetydlig emission af nya sedlar att äga rum.
Huruvida afslag å BancoUtskts betänk, skall komma att medföra inställelse af handelsdiscontens utlåningar känner jag väl icke nu bestämdt.
Jag har dock föga benägenhet att befara ett sådant resultat, helst nu mera, sedan Stats- och BancoUtsk:n tillstyrkt, att Arme'ens nya mötespassevolance och tros^passevolancecassors innestående behållningar måtte få användas till förstärkande af handelsdiscontens lånefond.
Med dessa medel tillsammans med det creditiv af 25o,ooo rtdr, som för handelsdiscontens räkning är anvisadt på Iånebanken, synes mig fortsättandet af denna disconts lånerörelse vara tillräckligen betryggadt, så mycket mera sorn denna discont för sin lånerörelse får begagna alla sina vinstmedel.
Det nu ifrågavar. förslaget skulle derjemte komma att medföra den betänkliga följd, att Riksg:scont:s obligationer, som nu äro belånbara i Banken, hädanefter icke skulle kunna belånas i anseende till bristande lånefond, enär handelsdisconten förmodligen komme att absorbera hela den derför afsedda behållning.
Hr Rosenblad har uppgifvit, att sistberörde obligationer till ett högst ringa belopp äro belånade i Banken.
Det är visserligen sannt; men jag är deremot fullkomligen öfvertygad, att i samma stund som allmänheten blir underrättad derom, att dessa obligationer få ovilkorligen belånas med 90 proc. af capitalbeloppet, största delen af den till publika pappersbelåningen anslagna fond kommer att medtagas endast för dessa pappers belånande.
Skulle man i samma stund, som man medgifver en bestämd lånerättighet för såväl meranämnda som accordsamorteringsfondens obligationer, borttaga fonden dertill och använda densamma för annat ändamål, så fruktar jag högligen, att dessa obligationer komma att ytterligare falla i värde, och att således svårigheten skulle ökas för Riksg.cont. att af allmänheten upplåna de för detsammas utgifter erforderliga medel.
På grund såväl af hvad jag nu anfört, som af hvad min inom Utsk. afgifna reservation innefattar samt med anledning af det yttrande rörtde detta ämne, Hr v. Troil i sista plenum afgaf, får jag anhålla om afslag å BancoUtskts förevar, betänk.
Här har visserligen blifvit yttradt, att det förslag från BancoUtsk., som nu är under öfverläggning, icke skulle innefatta någon ändring eller rubbning uti R.
St:s vid denna riksdag redan fattade beslut i afseende på realisationen.
Jag får i detta afseende blott Den a Februari f. m. 37 vädja till en hvar, som fördomsfritt och uppmärksamt genomläst BancoUtsk:s betänk.
N:o 16 och tagit kännedom om de beslut, R.
St. i anledn. deraf fattat.
Det beslöts då, att det skulle finnas för lån å Bankens egna räntebärande äldre skuldförbindelser ett creditiv, motsvarande dessa förbindelsers hela sammanräknade belopp, för belåning af öfriga publika papper ett creditiv af J- million r:dr b:co, och ytterligare ett creditiv för handelsdisconten, hvars rörelse icke vore grundad på Bankens tillgångar, utan endast pä upplåning, men som för vissa kritiska fall finge begagna ett särskildt creditiv på Banken af million r:dr.
Här är icke fråga om annat än att blanda ihop dessa 3:ne creditiv till ett och låta rörelsen gå för gemensam räkning.
För mitt begrepp innefattar detta ovedersägligen en rubbning af det först fattade beslutet, så vida man icke kan bevisa mig, att 3 är detsamma som i.
Att åter det hufvudsakligaste moraliska stöd, hvarpå realisationens bestånd hvilar, utgör förtroende till den aktning, R.
St. visa sina en gång fattade beslut, trodde jag icke skulle kunna bestridas; men en annan fråga är visserligen den, huruvida den förändring, som Utsk. föreslagit, skulle vara nyttig och lämplig, om icke R.
St. på förhand fattat sitt beslut.
Jag medgifver, att det vore prin cipenligt, om de 2:ne creditiven för belåning af Bankens egna skuldförbindelser och för publika pappersbelåningen hade varit förenade; men deremot hade det varit i högsta grad irrationelt att förena belåningen af dessa publika papper med handelsdisconten, efter de utgöra de mest olika grenar af lånerörelsen.
Pappersbelåningen grundar sig nemi. på realcredit, der man blott behöfver pröfva hypothekets tillförlitlighet, då deremot handelsdiscontens lånerörelse grundar sig på personel credit, hvarvid man således måste pröfva lånsökandens och löftesmännens vederhäftighet.
St. ägde rättighet att nu antaga, hvad Utsk. tillstyrkt, skulle jag i alla fall sätta mig emot all samman blandning af handelsdiscontsfonden med fonderna för publika pappersbelåningen.
Så har saken äfven förut blifvit behandlad.
Vid förra riksdagen tillstyrkte BancoUtsk., att handelsdisconten skulle erhålla ett creditiv.
Ständerna medgåfvo då handelsdiscontens inrättande, men förklarade, att den endast skulle få röra sig med de fonder, den sjelf genom upplåning kunde förskaffa sig.
Nu hafva Ständerna gått ett steg längre, då de för handelsdisconten beviljat ett tillräckligt creditiv af 25o,ooo r:dr, hvarmed denna lånerörelsegren fullkomligen bör kunna vara belåten; så tyckte åtminstone Ständerna, då de beviljade creditivet, emedan de i annat fall säkerligen hade beviljat det till större belopp.
I ingen händelse torde således saken vara af den vigt, att R.
St. vid samma riksdag böra upprifva ett fattadt beslut.
Ett ytterligare skäl, hvarför jag nödgas afstyrka all sammanblandning af publika pappersbelåningen med handelsdisconten, 38 Den 2 Februari f. ni. är det, att då det ligger utom förmågan af all beräkning att förutse, huru manga lånansökningar som inkomma till handelsdisconten, låter det tänka sig, alt alla tillgångarna utgå på förstnämnde sättet, och att således, när en person infinner sig för att helana en Bankens räntebärande skuldförbindelse, sådant måste afslås i saknad af tillgångar.
Jag är öfvertygad, att den credit, Riksg.conUs obligationer för det närvar, åtnjuta, härflyter från deras lätta belåning i Banken.
Jag kanner åtminstone specielt en inrättning, som äger ett betydligt antal af dessa obligationer och endast behåller dem derföre, att de med lätthet kunna belånas.
Uppstår nu ett sådant förhållande, att de icke, eller endast med svårighet, kunna belånas, så skola många vilja göra sig af med dessa obligationer, hvartill ytterligare kommer, att, om dessa obligationer nu endast äro belånade till omkring 20,000 r:dr, detta är ett specielt fall, emedan jag vet, att det varit förhållanden, då i det närmaste bela creditivet varit upptaget.
Fördelen, som åsyftas med förslaget, vore endast den att komma liandelsdiscontens tillfälliga förlägenhet till hjelp, hvilken förlägenhet Ilr Rosenblad har uppgifvit vara en följd af Wenersborgs brand och cholerafarsotens utbrott.
Den sednare olägenheten försvinner med hvarje dag allt mer och mer; och hvad den första angår, hafva Ständerna redan beslutat, att Banken får förskjuta de medel, som till dess afhjelpande ansetts erforderliga.
Hr Rosenblad har vidare sagt, att handelsdisconten skulle under i år komma uti en ställning rf utredning.
Jag fattar icke fullkomligen Hr Rosenblads profetiska förmåga i detta fall; men att tillgångarna komma att fluetuera betydligt skall icke förefalla den underligt, som gjort sig reda för denna inrättnings beskaffenhet, ty när dess tillgångar bero på den tillfälliga upplåningen, skola dessa tillgångar stiga, nar en eller annan anleda. gör, att ett större antal ofruktbara capitaler finnes, som det vore förmånligt att insätta i handelsdisconten, hvaremot tillgångarna skola minskas, då vid ett motsatt förhållande det vore förmånligare att uttaga dessa capital; och derföre ingick ock i grunderna för handelsdisconten, att denna lånerörelse skulle bedrifvas utan omsättning, till följd hvaraf lånerörelsen lätt skulle kunna ökas och minskas.
Jag förblifver derföre vid mitt yrkande, att R. o. Ad. måtte afslå detta betänk.
Frih. Rantzou, Joli. Alb., uppläste följande:
På de skäl, som reservanterna anfört, yrkar jag afslag å förevar, betänk.
Om 3oo,ooo r:dr mer eller mindre utgifvas från Banken, kan sådant visserligen vara likgiltigt både för Bankens soliditet, som derigenom icke rubbas, och för handeln samt den större rörelsen, hvilken deraf torde draga föga verkligt gagn; men likgiltigt är det ej, att R.
St. redan vid samma riksdag, som de beslutat en till Den a Februari f. m. 39 orubblig
Stadga i myntväsendet syftande realisation, skola börja att, om än blott småningom, närma sig till det system af sedelemissioner, hvars olyckliga följder erfarenheten så sorgligt ådagalagt.
Jag anhåller fördenskull om afslag å betänk.
Annat är, i min öfvertygelse, att upprifva ett beslut, och helt annat att modifiera dess verkan.
Jag känner i financiella ämnen ingen angelägnare omständighet, än förtroende af allmänheten; och ehuru jag tror, att Bankens rörelse, till en del, bygger sin grund på allm. förtroendet, kan jag likväl icke föreställa mig, att detta förtroende blifver större genom ökad penningebrist.
Då jag, vid början af riksdagen, talade för realisationen, yttrade jag den förhoppning, att densamma i framtiden skulle byggas på någonting säkrare än de grunder, som vid sista riksdagen antogos, att den icke skulle lemnäs ätt isolerad uppbäras af sin egen kraft; men denna förhoppning har försvunnit, ty den är nu sådan, att mitt förnuft säger mig, att, i följd af densamma, penningebrist förr eller senare skall inträffa, hvarföre jag anser det berömvärdt, att man i tid velat fästa lagstiftande magtens uppmärksamhet på detta förhållande, för att förekomma ett brådstörtad! inträffande af en alltför stor penningebrist; oell tillstyrker jag derföre bifall till BancoUtskts förevar, betänk.
Jag skall icke lägga mycket till hvad jag förut yttrat, utan endast fästa uppmärksamheten på några ofullständiga eller mindre riktiga citationer af 2:ne värda talare.
Förhållandet är icke sådant, att det först är till följd af R St:s beslut vid denna riksdag, som Riksg.- cont:s obligationer blifvit belånbara till 90 proc., utan förhållandet är sådant, att Fullmägtige i83i bestämde en grund af 90 proc. för deras belåning, så att de sedan samma år varit belånbara till detta förhållande.
Vidare är det en irring af Hr v. Troil, att i R.
St:s beslut, angrde hufvudgrunderna för Bankens rörelse, finnas utstakade några särskilda creditiv för publika pappersbelåningen i afseende på Bankens räntebärande skuldförbindelser och Riksg.cont:s obligationer.
Under 4;de punkten i BancoUtsk:s utlåt.
N:o 16 förekommer en sådan rubricering:
"Utlåning emot hypothek af actier och publika papper samt af Bankens egna obligationer, härrörande från dess för i83o gjorda upplåningar. — — 23:o
Att belåning af actier och publika papper ej allenast må få fortfara, utan äfven, i mån af tillgång, kunna utsträckas, med iakttagande, att såsom hypothek etc."
Här äro således icke särskilda creditiv utstakade för belåning af de särskilda publika papperen, utan äro dessa sammanförda under ett, i mån af tillgången.
Det är visserligen sannt, att under denna rubrik står icke lånerörelsen genom handelsdisconten; men huruvida de skola samman - Ben a Februari f. m. föras under ett eller icke, måste väl anses tillhöra de reglementariska föreskrifterna, som blifva en följd af de hufvudsakliga besluten.
Vidare är det visserligen sannt, att Ständerna beslutat, att rörelsecapitalet icke får ökas i annan väg än medelst belåning af guld, silfver, koppar, jern och andra vågförda effecter, förrän ett år förflutit efter Bankens öppnande till utvexling af silfver; men dermed måtte väl icke förstås, att inga nya lån få gå ut, utan endast gamla lån gå in, i hvilken händelse en fullständig indragning skulle äga rum, utan meningen är väl den, att de fonder, som finnas tillgängliga, icke må öfverskridas, oell är det således endast den tillökning, som efter det generella beslutet i Juli månad tillkommit uti de fonder, som finnas enligt i83o års beslut, hvilken här är i fråga.
Vidare får jag, i afseende på hvad som här blifvit sagdt om olämpligheten att sammanslå fondorna och att derigenom skulle uppstå brist för Riksg.cont:s obligationer, fästa uppmärksamheten derpå, att genom afslag å betänk, ställningen blir vida sämre, emedan man då skulle godkänna den satsen, att den fond, som förut för dem varit tillgänglig, icke skulle få användas för publika pappersbelåningen, hvarigenom dessa lånegrenar således komma att förlora mycket mera, än om de sammanföras med handelsdisconten.
Hvad det beträffar, att den olägenhet, som uppkommit genom Wenersborgs brand, skulle vara afhulpen genom Ständernas beslut, att den till stadens återuppbyggande anslagna lånefond skall af Banken förskjutas, är förhållandet sådant, att förskottet räcker till ordinarie förfallotiden, som inträffar i April månad innevar. år, då det skall ersättas och indragning följaktligen måste ske, om tillgång icke kan erhållas på annat håll. i6:te punkten uti BancoUtskts utlåt.
N:o 16 lyder sålunda:
"Att den årligen ingående betalningen för lyftade piastrar, capitalbetalningen å de s. k. silfverfastighetslån, samt capitalbetalningen å de 4>400>°00 rrdr, för hvilka Riksg.- cont:s obligationer sisth riksdag blifvit utfärdade, utgörande tillsammans ett belopp af 199.666 r:dr 32 sk., hvilket dock sannolikt ett eller högst 2:ne år före nästa lagtima riksdag, då Bankens piasterfordran blifvit godtgjord, nedsättes till 133,ooo r:dr, böra företrädesvis användas till förstärkande af Bankens silfverförråd, så snart vexelcoursen, enligt ofvanföre uppgifna grunder, sådant medgifver; att Bancostyrelsen äfven må vara tillåtet att, till begagnande af en för siifverköp synnerligen fördelaktig conjunctur, anticipera på det följande årets inkomster; att hvad som ej ett år kunnat användas, må också kunna reserveras till de följande, men utan att linder tiden inberäknas uti eller på annat sätt gravera Bankens utelöpande sedelstock; hvaraf följer, att sådana reserverade medel äfven kunna, efter sig företeende förhållanden och under vilkor endast, att proportionen emellan - Den 3 Februari f. m. 41 ian metalliska cassan och sedelstocken icke dymedelst Öfver skrides, göras fruktbärande i sådan lånerörelse, som medgifver deras snara återindragning vid påkommande behof.” Jag hemställer då till Hr v. Troil, hvilken annan lånerörelse Banken äger, än publika pappersbelåningen, för att kunna använda sådana medel.
Vidare lyder 3o:de punkten sålunda: ”Att åt Bancostyrelsens klokhet och omtanka må varda öfverlemnadt att begagna de i Bankens vård från riksdag till riksdag qvarstående vinstmedel, då tillfälle dertill gifves, till förökande såväl af silfverfond som rörelsecapital.
Jag hemställer, huru rörelsecapitalet annorlunda kan ökos än genom vinstmedlens användande i den lånerörelsegren, som mest anlitas.
Jag skall aldrig draga i betänk, att tillstyrka hvilken sorts indragning som helst, när myntvärdets upprätthållande sådant påfordran, ty då gälla inga corisiderationer; men att inför bela Europa blottställa oss för det omdöme, som skall föranledas deraf, att vi göra inskränkningar, som icke äro af myntvärdets upprätthållande påkallade, sedan vi förklarat oss halva insett vigten af rörelsecapitalets förökande, det skall jag aldrig med min röst understödja.
Sällan bär jag sett något betänk., deruti meningen varit så insvept i mörker som detta, hvarest en enda period upptager icke mindre än halfannan sida.
Man kan blott deraf döma, huru svårt det skall vara att fatta meningen.
Hvad jag emedlertid tycker mig finna ar, att delta betänk, innefattar ett kringgående eller måhända ett upphäfvande af de beslut, som äro fattade i afseende på realisationen, ehuru ingen torde vilja bestrida, att realisationens framtida bestånd ju hufvudsakligen hvilar på förtroende till lielgden af de derom lättade besluten.
En vard talare, som vid många föregående riksdagar med sin icke obetydliga förmåga motverkat realisationen, bar sagt, att han vid denna riksdag gaf sitt samtycke dertill, i hopp att penningetillgången derigenom skulle blifva ökad, men att han, som funnit sig sviken t detta hopp och erfarit, att realisationen icke öppnat några nya källor till penningar, ville tillstyrka bifall till förevar, betänk., förmodligen för att (om det är mig tillåtet att efter premisserna rätta eonclusionen) genom realisationens tillintetgörande öka tillgången på penningar.
Jag får derföre tillstyrka afslag å detta betänk.
En värd talare bakom mig har behagat kalla min uppgift 0111 R.
St:s beslut, rörtde de 3:ne särskilda creditiven, för en irring.
Detta skulle i sanning förundra mig, om något i denna fråga numera kunde lörundra mig, efter hvad jag hört.
Den värde ledamoten uppläste sjelf åtskilliga delar af ett betänk., som jag nu icke 19 Ik (j 4* Den a Februari f. ra. liar till hands.
De« sednare delen innefattade likväl, att belåningen af såväl Bankens egna skuldförbindelser som öfriga pappershypothek skulle blifva oförändrad, sådan den hittills varit, i fall den icke vidare kunde utsträckas.
Då man beslutat, att en lånerörelse skall förblifva oförändrad, och då, enligt hvad den värde ledamoten sjelf känner, den varit fördelad i 2:ne creditiv, synes det för mitt begrepp tydligt, att Ständerna beslutat, att creditiven skola vara a:ne.
Så förstår åtminstone jag Svenska språket; ty om man beslutar, att en rörelse, som har 2:ne creditiv, skall vara oförändrad, måste väl beslutet innefatta, att denna rörelse skall hafva 2:ne creditiv, och icke, att dessa creditiv skola sammanslås lill ett.
Vidare hade jag icke misstagit mig i min förmodan, att Hr Rosenblad med de 6 månaderna afsett den rättighet, som d. i Oct. tillkommer Bancostyrelsen att, om förändrade förhållanden göra det nödvändigt, ytterligare öka rörelsecapitalet.
Detta var för mig icke obekant, ehuru det icke inträffar om 6 månader; och om förhållandet blifver sådant, att en sådan ökning kan äga rum, blifver visserligen äfven tillgången till pappersbelåningen ganska betydligen ökad; men någon afsigt att derigenom öka tillgångarna för namndisconterna eller öfriga disconter har icke varit TJtskts, likasom jag icke heller känner, att Ständerna fattat något sådant beslut.
Detta är dessutom, hvad handelsdisconten angår, förebygdt genom den föreskriften, att dess belåning blott skall bedrifvas med sådana medel, som den sjelf upplånar, och, hvad den egentliga disconten angår, genom beslutet om dess successiva förminskning.
Skulle det beslut, som här är i fråga, vinna bifall, hvarigenom man kom in på den banan, att handelsdisconten skulle drifvas med Bankens medel, så ser jag ingen gräns för ökningen af fonden för denna lånerörelsegren.
Sällan har det varit brist på lånansökningar uti disconterna, och blef«i ve det nu kändt, att de hade så stora tillgångar, så blefve de säkert äfven mera anlitade.
Föga vore då vunnet med den gamla discontens minskade lånerörelse.
Handelsdisconten komme ofelbart att i allo uppfylla dess plats.
Jag önskar motverka detta, emedan jag anser, att R.
St:s Bank efter hand bör upphöra med all belåning, som fordrar pröfning af personel vederhäftighet, hvilken pröfning inom en af embetsmän förvaltad statsbank aldrig kan blifva så väl verkställd sorn inom en privatbank.
Hr Rosenblad har orätt uppfattat meningen af mitt yttrande, om han funnit, det jag sagt, attRiksg.- eont:s obligationer förut icke varit belånbara i Banken.
Jag förklarade endast, att R.
St. nu bestämt deras belåningsvärdc till ett visst belopp, och att den kännedom, som allmänheten härom kommer att vinna, skulle fördelaktigt verka på dessa pappers begärlighet.
Hr Rosenblad har sagt, Dtn a Februari f. in. 45 att den penningebrist, som förmenas blifra en följd af realisationen, skulle kunna förekommas genom bifall till det förslag, hvarmed han framkommit.
För min del betviflar jag dock i högsta grad, att en sedelemission af 36i,ooo r:dr tan komma att äga något betydligt inflytande på den befarade allm. penningebristen.
Den värde talaren har vidare sagt, att dessa lånefonder förut funnits.
Detta är så till vida sannt, att en fond för publika pappersbelåningen förut funnits af 5oo,ooo r:dr ; men fråga är nu att öka denna fond till nära dubbla beloppet, och att derefter använda densamma till ett helt annat ändamål än det, hvartill den varit bestämd.
Den af Hr Rosenblad nu upprepade och ofta förda klagan deröfver, att rörelsecapitalet för realisationens verkställande blifvit minskadt, är jag äfven i tillfälle att nu genast vederlägga.
Jag har nemi. i mina händer ett BancoCJtskrs betänk., som visar, att sedelstocken d. 4 förlidet år utgjorde 33,760,000 r:dr, som tillsammans med de sedermera utgifna 814,000 r:dr, i afräkning å Riksg.cont:* creditiv, utgör mer än 34£ millioner eller det belopp, sorn rörelsecapitalet utgjorde d. 3i Dec. 182g.
Jag vill icke vidare förlänga discussionen rör:de detta ämne, utan blott tillägga, att R.
St., efter min åsigt, vida mer skola blottställa sig för åtlöje i Europas ögon, om de, några månader efter det de fattat ett beslut, upphäfva detsamma, äu om de ställa sig sina beslut till noggrann efterrättelse.
t Hr Lefre'n, Joh. Pehr:
Under den tid, jag varit ledamot af BancoUtsk., d. v. s. från riksdagens början intilldess de hufvudsakligaste frågorna voro afgjorda, har mitt enskilda syfte alltid varit att med Bankens säkerhet och penningevärdets säkerhet för framtiden förena näringarnas understödjande.