Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Trippisko godsen; men i alla dessa fall har öfverlålelsen skett endast af Kronans behållna räntor; hvaremot kyrkorna bibehöllo jordeboksräntan, städselrätten och landtgillet.
Under Carl Xfts reduetion, som skedde med sådan stränghet, att i5o af de s. k. Witfeldska godsen indrogos, ehuru de sedermera af gunst och nåd återskänktes, blefvo dock kyrkohernmanen i Halland oantastade.
Vid den förändring, som 1725 ägde ruin med jordeboken, blef den s. k. geistliga coltitnnen borttagen och kyi kohemmanen uppförda i kronocolumnen, hvilket gaf preslerskapet anledning till farhågor, hvilka numera vid detta måls behandling under sednare riksdagar befunnits grundade.
För alt undanrödja all fruktan för missbruk af den förändrade bokföringen, utfärdades 17*12 den 7 Juli uti resolution på presterskapets besvär K.
M:s försäkran, att ecclesiaslike hemman icke skulle ombyta natur utan bibehållas efter privilegierna, oansedt de roed jordeboken vidtagna förändringar.
Till yttermera visso har K.
M. den 8 October i8a3 förnyat samma försäkran.
Då likväl motsatta beslut blifvit af K.
M. meddelade angrde delar af samma hemman, så förunlät sådant R Sits Just.ombudsman att dervid fästa uppmärksamhet.
Det föranledde äfven motioner vid 1829 års riksdag. äfvensom en underdånig anhållan af R.
St. att, vid hvarje fråga o m skatteköp af sådana hemman, det »natte vid domstol pröfvas och afgöras antingen Kronan eller kyrkan agde hemmanet.
I aidedn. deraf meddelade K. M. 18 lo det förklarande, alt undersökning om äganderätt utan stämning och rättegång, men blott för det tredje man så äskade, icke kunde af K.
M. beviljas.
Vid 18 J4 års riksdag förnyade R
St underdånig skrifvelse i delta hänseende, med den skilnad, att de anhöllo det undersökning måtte på en gång /öretagas, fil! utrönande af hvilka hemman, sorn voro Kronans, och hvilka som vore kyrkornas.
Derpå foris I a r ade K. M. den 28 November »835, att som inga tiva skäl blifvit af R.
St. anförda för deras förnyade begäran , hvilken från R.
Sits vid föregrde riksdag framställda underdåniga auhållan endast skiljde sig deruti, alt de vid sednare riksdagen begärt att för alla hemman på en gång den undersökning måtte ske, som de vid föregtde riksdagen ansett böra äga rum vid hvarje särskild fråga om skatteköp å dessa hemman, samt då R.
Sirs begäran hvarken vid den ena eller andra riksdagen var grundad på annat än en blott Den j November e. m. förmodan att hemmanen kunde vara hvad de med handlingar visats icke vara, nemi.
Kronans tillhörighet; så fann Konungen icke skäl alt förändra det beslut
Han meddelat på R.
Sits anhållan vid iö?g
Ars riksdag.
Nu har en riksdagsman från Halland, Bengt Gudmundsson, ånyo biagi denna sak å bane, påstående att 156g års landabok vöre en giiltig handling, alldenstund han från
Danmark förskaffat sig en afskrift af eli K. bref den 11 Augusti i56g, innehållande befallning örn land,diokens upprättande.
Det torde likväl vara klari, att befallning om en åtgärd icke är detsamma som ålgärdens verkställighet, oell ännu mindre något bevis alt ålgården blifvit rikligt verkställd; hvaraf följer alt man genom K. bref icke kommit längre än förut i fråga om landabokens riktighet.
Mot den bevisning Bengt Gudmundsson sökt att åstadkomma skulle jag kunna framlägga en annan.
Men som hvarken detta eller något af de öfriga Stånden arn domstolar eller äga pröfningsratt, så anser jag mig skyldig att belria eder, mine herrar, från afhörandet deraf.
Skulle jag likväl blifva nödsakad dertill, så skall jag ej underlåta atl framdraga den.
Nu hafva RiksSltn , i stället för de variationer, som förut blifvit gjorda på samma thema, fått sig förelagd en annan af de båda Ulskjn, hvilken, för att göra saken mindre juridiskt frånstötande, skulle bestå deri, att Kronans ombud borde vid domstol, efter stämning, åt sig yrka jordägande- och dispositionsrätt till ifrågavar. lägenheter och således uppträda såsom kärande mot kyrkorna såsom svarande.
Hvad skulle Kronan vinna på denna åtgärd?
Icke det ringaste utom skattelöseskillingen; ty hvad sorn är Kronans ränta får lion i alla fall.
Med åtskilliga af dessa hemman förhåller det sig så, att räntan är fördelad mellan Kronan och kyrkan.
Kronan skulle viana io års räntor efter kronovärdi, d. v. s., för ett af de bättre hemmanen finge lion 3o, 4° eller 5o r;dr, eller ungefär så mycket som rättegångskostnaden kunde utgöra, kanske äfven mindre.
Således hade Kronan möjligen förlust äfven om hon vunne; men 0111 hon tappade, så hade hon blott uppoffrat sina medel, upptagit embetsmäns tid och oiout de församlingar, hvilkas kyrkor nu åtnjuta hemmanens afkastning.
Hvarföre skall nu Kronan göra detta?
Jo, säger man: åboernes anspiåk kunna icke utan rättvisans kränkning afvisas.
Äro då åboerne misshandlade eller sin rätt betagne?
Då ett Halländskt kyrkohemman blir åboledigt, förhålles på följande sätt:
KyrkoföreslAndarne i pastoratet upprätta en fullständig beskrifning på hemmanet till ägorymd, beskaffenhet och herrligheter samt föreslå arrendcbeloppet i tunnor säd, hvarefter landthushålluingssällskapets förvaltnings-ulskott, i hvilket landshöfdingen och landskamereraren äro ledamöter, bestämma, merendels lågt, de belopp under och öfver hvilka arrendet icke får gå Vid auctionen, som i god tid kungöres och derefter hålles, be - Den 7 November e. m. hofver åboen, om lian lefver, eller enkan eller närmaste anförvandt, så mycket mindre täfla, som lian eller hon äger förmånsrätt att öfvertaga högsta anbudet.
Detta pröfvas af kyrkans curatorer, landshöfdingen och biskopen, hvilka utfärda contract med åboen på io års besittning.
Ofta hafva de tillåtit den stadde åboen att på anförvandt öfverlåta å~ bolotten, då nytt contract med denne upprättas.
I allmänhet får förre åboen nytt contract eller efterträdes han af son eller måg.
Finnas på hemmanet värnlösa personer af förra åbohushållet, försäkras deras försörjning eller undantagsförmån i sjelfva contractet.
Lider åbo under besinningstiden, genom eldsvåda eller annan större olycka, bevittnad förlust, hafva curatorerne ofta gifvit för något år befrielse från arrendets erläggande eller nedsatt detsamma.
Styrelsen har sålunda varit faderlig, såsom det anstår vårdarne af kyrkans tillhörigbeter.
Bland kyrkohemmanet åboer finnes visserligen nu en och annan fattig, såsom förhållandet är med åtskilliga kronobonde^ men i allmänhet är fattigdomen större på frälsehemmanen i den magra landsorten.
Hvarföre skall nu Kronan göra sig tili commissionär för åboerne på dessa hemman ?
Utsk. säger, alt deras rätt och välfärd beror af Staten, emedan de sjelfve icke äro behörige alt föra talan i saken.
Häremot får jag såsom bevis anföra, alt både i8a3 oell 1825 års beslut äro tillkomna just öfver frågan om rättighet till skatteköp och åborätt till sådana hemman.
Ett annat sådant mål, uti hvilket jag kan visa landshöfdingen original-reso!ution*af den i3 Mars 1822 angrde ett dylikt kyrkohemman, hvilket Bengt Gudmundsson eller någon af hans slägt innehar, är af enahanda upphof.
Det är således blott en förevändning alt åboerne icke skulle sjelfve vara behörige alt föra talan ; ty åboen behofver ju blott underlåta att betala städja, då han blir stämd och således får tillfälle att såsom svarande bevisa de förmenta anspråk, hvilka han ej anses berättigad att såsom kärande framföra.
För åboerne är det visserligen beqvämt alt icke behöfva sjelfve utföra sin sak eller äfventyra några rättegångskostnader, utan låta Kronan vidkännas både besväret och kostnaden, äfvensom det alltid är förmånligt för åboerne, i händelse Kronan vinner, att för 10 års räntor, som kanske utgöra en procent af hemmanets värde, erhålla ett hemman af kanske 3ooo r:drs värde, då det deremot är hardt för kyrkorna att mista de hemman, genom hvilkas afkastning de underhållas.
I samma ögonblick kvrkohemmanen icke längre finnas för att underhålla kyrkor och skolor i Halland, hvilka blifvit grundade på deras afkastning, så måste församlingarne sjelfve utgöra de afgifter, som dertill erfordras.
För Kronan kunna icke riksdagsmän från Halland vara kärare än innevånarns i allmänhet eller sjelfva committenlerne.
Det är klart att Kronan framför allt måste afse alt lemna den ena undersåten lika ofredad sorn den Den j November e. m. 183 andra; men det skulle Kronan icke göra, om hon uppträdde såsom part för den ena undersåten mot den andra.
Jag kan således icke annat än afstyrka den åtgärd, som Utsk. föreslagit, och anhåller derföre att R. o.
Ad. måtte afslå betänkandet.
Jag ber först alt få rätta ett misstag af den sista värda talaren, som påstod att Adrian Tripp köpte til 1 frälse åtskilliga Halländska hemman.
Han fick dem i förpantning af Drottning
Kjerstin under frälsemannarätt, ehuru hemmanen icke voro af frälsenalur.
Af de trehundra hemman, han sålunda fått, indrogos de flesta, och resten blef således qvar, med undantag af några (å, hvilka såldes lill enskilda såsom skatte.
Hvad sjelfva saken angår, är jag af den siste talarens öfvertygelse, att det tjenar till intet att anställa en jättegång emellan Kronan och kyrkorna, för att frånvinna de sednare hemman under Kronan.
Åboerne eihålla derigenom icke åborätt till hemmanen, ty om dessa tillvinnas Kronan, blifva de icke vanliga kronohemman utan sådana lägenheter, hvilka jemlikt 77 §§:n Reg.- F:n samt de ordningar och författningar R.
St. för dylika lägenheters förvaltning vidtagit, skola på offentlig auction lill den mestbjudande utarrenderas och således icke, såsom nu tillgår, under ett bestämdt maximum och med åboen förbehållen optionsrätt.
Närvar, innehafvare af sådana hemman skulle således, derest desamma blefvo kyrkorna frånvunna, troligen gå ifrån de hemman de nu bebo; och den större delen af allmänheten i Halland, som nu använder dessa hemmans afkastning till kyrkans underhåll och till skolundervisningen, skulle nödgas åtaga sig sjelfve dessa sednare kostnader, och kunde då med skäl klaga öfver en så besynnerlig förvaltning inom samhället, att en ordning, som existerat i 200 år, och således borde vara häfdvunnen och icke underkastad någon förändring, på grund af återvinning hvarken från Statens eller enskildes sida skulle blifva rubbad till allmän missbelåtenhet och icke ens till belåtenhet för sjelfva sökanderna, hvilka blefvo mest lurade derpå , emedan de fingo frångå de hemman, som de innehaft, åtminstone för maximibeloppet af arrendet.
Den omständigheten att Lunds landabok icke är underskrifven, bevisar ingenting i afseeende på dess autenticitet.
Vi hafva en mängd sådana äldre handlingar.
De flesta af våra undervisningar och skattläggningsrnetoder, hvarefter hemman blifva skattlagda, äro icke underskrifna; men de äro genom 100-årig tillämpning fastställda.
Ehuru icke underskrifna, kunna de icke ändras, ty de exemplar deraf, som finnas hos Landsh.- embelet och Kammar-collrm, äro formligen immatiiculcrade.
Det är naturligt, alt vid freden med Danmark afskrifter logos af de i Danmark befintliga handlingar, och möjligtvis äro originalen der icke underskrifna, ehuru under alla tider tillämpade. i84 Den 7 November e. m.
Då jag varit ledamot så väl af de Utsk., sorn äfven af de afdelningar, hvilka behandlat denna fråga, torde det tillåtas mig, att med få ord genmäla några anmärkntr, sorn de tvänne siste talarne framställt, ehnru jag erkänner, att jag bör hysa någon tvekan dervid, med afseende på de talare, som sednast yttrat sig i saken, och sorn i (öije af sina embeten måste hafva en större special-kännedom af ämnet, än den jag kan äga. enär den ene, som statssekreterare, tvänne gånger inför Konungen föredragit detta ärende, och den andre är president i Kamtnarcolhm ; men då, efter afdelriingarnes och äfven de sammansatta Utskms förmening, denna fråga gällde en stor menighets rätt, så anser ja» det som min skyldighet att framställa de grunder, hvarpå Utsktn byggt sin öfvertygelse.
Till en början hafva de hegge talarne stödt sin argumentation på den frågan: hvad skulle Kronan vinna på denna undersökning, oell hvad skulle den enskilde vinna derpå ?
Hvad Kronan skulle vinna derpå, det hafva Utskm alldeles icke afsell, utan endast hvad soot är Kronans skyldighet, när en menighet i landel klagar öfver lidande oell förgäfves sökt att få detta lidande afhjelpt; utan då en ytterligare begäran härom blifvit framställd, äfven vid denna riksdag, för att söka bereda denna rättvisa, hafva Utskm trott det vara Ständers skyldighet att för sin del ej afsiå en slik begäran, som har för afsigt, ej att Kronan må se på sin vinst, utan på sin skyldighet att afhjelpa innebyggarnes i orten klagomål, om de äga grund.
Hvad det angår, at' iIV.'.gavar. åboer skulle misstaga sig i sin förmodan, att de genom den sökta ändringen i detta förhållande skola komma till en större säkerhet i besittningen af de hemman de bebo, så hafva icke Utskm — och jag tror ej heller att Sländerne kunna det — ingått i något bedömroande af den frågan.
Utsk:n ansågo sig blott böra tillse, om denna fråga är så orättvist vackt, att den bör afslås, eiler om man bör tillstyrka den undersökning, som blifvit begärd.
1 afseende på vinsten för den enskilde häraf, får jag blott tillkännagifva min tanke vara den, att en så stor menighet, sorn denna sak rörer, med all säkerhet kan anses någorlunda kunna bedomina egna intressen, så mycket åtminstone, att denna menighet inser den förlust eller vinst den skall erhålla genom sin nu gjorda begäran.
Hvad sjelfva rättsfrågan beträffar, så har Frih.
Cederström upplyst det verkliga misstag, sorn Hr von Hartmansdorff gjort, då han sagt att den s. k.
Lunds landabok, på hvilken dessa reeliminationer äro byggda, icke ägde någon slags vigt eller gilltighet, derföre att den ej vore underskrifven, och att det K. bref, hvarpå landaboken stödjer sig, icke vore bindande.
Samma skäl har Konungen i sitt svar på Ständernes skrifvelse uppgifvit.
— Hvad den felande unde r - Den 7 November e. m. deiskriften vidkommer, så har Fiih.
Cederström upplyst, att mängden af våra äldre handlingar icke äro underskrifna, men ändock äga full laga kraft.
Hvad brefvet beträffar, så ur det, då en behörigen vidimerad afskrift af originalbrefvet ifrån Danska Riksarclmet blifvit företedd, öfverensstämmande med den afskrift af samma K. bref, som finnes landaboken vidfogad, ursägtligt, om Utskrn ansett äktheten deraf af de företedda handlingarna styrkt.
Man har sagt, att kyi korna agde Stadselrä: ten lill desSa hemman omkring >645: det ur upplyst, att kyrkorna icke ägde denna rätt, ty Kronan hade då ej utan motsägelse kunnat utöfva sin rätt att föi läna dessa hemman, och hvilket tydligen inbegriper fullt dominium öfver desamma, på sätt landaboken innehåller, i stöd hvaraf en del af Kronan förlänades till Trippska slägten.
Man har sägt, alt dessa hemman icke undergingo rednclion: dét är likväl upplyst, att en del af deni reducerades under Konung Carl XI.
— Sältet, hvarpå kyrkorna tillvälla! sig detta dominium, har varit det, att under Konung Carl Xlhs krig, då åboer derå saknades, kyrkorna, för att lillå sina räntor, anskaffade åboer på desamma, som annars skulle bäfva blifvit ödelagda.
Detta blef opåtaldt och öfVergick sålunda lill häfd, hvaröfver likväl klagomål forts, af åhoerne i långliga tider Skälet, hvarföre Konungen vägrade att bifalla Sländernfcs önskan, är rikligt an förd t; men då detsamma nu är undanröjdt derigenom alt ett nytt bevis är frambragdl, hvars äkthet ej kunnat jäfvas, till styrka för det gjorda påståendet att Lunds landabok är äkta och bör äga vitsord, hvarigenom åter alla de rättigheter, som äro byggda på denna handling, också äro lagligen styrkta, så hade Utsktn ej saknat anledn. att tillstyrka Ständerna att hos Konungen anhålla att dessa hemman måtte förklaras vara Statens och icke kyrkornas.
Utsk:n ansågo sig likväl icke böra gå så långt, utan, för att icke på förhand ingripa i någons rätt, stannade Utsktn vid den enkla begäran alt saken måtte lagligen utredas, på det att en så långvarig stridsfråga måtte hå ett länge önskadt slut, och deruti hafva Ulsk:n gjort endast hvad de funnit rätt och billighet fordra; ty det må till och med vara söm man sagt, alt ett bifall till Utsktns förslag mera skulle vära till Skada än gagn för de sökande, så bör saken likväl en gång blifva definitivt utredd.
Utsk:n kunde derföre ej vara döfva för en begäran, sam af en riksdagsman för ett stort antal committenter vid flera på hvarandra följande riksdagar blifvit framställd.
Att ingå till Konungen med lind. anhållan endast om utredning äf förhållandet, måtte väl ej kunna sägas vara en kränkning af kyrkornas rätt; ty hafva dessa rätt till hemmanen, så blifva de äfven utan allt tvifvel betryggade dervid, och derigenom befriade för nya recriminalioner i samma sak, hvil - 16 H. 24 Den 5 November e. m, ka annars utan tvifvel skola ånyo väckas vid hvarje kommande riksdag.
Hr Grubbe!
Efter hvad som af föreg-de talare blifvit anfördt, har jag ganska litet alt tillägga, isynnerhet som jag gerna erkänner, att jag icke har den speciella kännedom på långt när af ämnet, som synnerligasl de tvänne förste talarne utvecklat.
Emedlertid, och då det möjligtvis kan komma att tillhöra mig att laga någon befattning med denna båga, ifall den föreslagna skrifvelsen till Konungen komme att afgå, så må det tillåtas mig att få yttra några få ord.
I hufvudsaken förenar jag mig med de tvänne förste talarne, Hr von Hartmansdorff och Frih.
Cederström; jag skulle visserligen, ifall Ständerne ingå till Konungen med en skrifvelse, åsyftande anhållan om en sådan undersökning som den Utskrn hegart, i hög grad tveka att afstyrka Konungen ifrån alt bevilja Ständernas önskan; men just derföre skulle jag önska att Ständerne så myckel mera besinnade sig, innan de ingå till Konungen med en sådan skrifvelse.
Frågan om Kronans eller de Halländska kyrkornas rättighet till dessa hemman, synes mig vara lill den grad problematisk, att jag t v i fia r på att den genom en rättegång kan fullständigt utredas.
De grunder, hvarpå rätten, vare sig för Kronan eller kyrkorna, skulle bero, ligga så långt bort i de tider, frun hvilka man icke har några tillräckligt säkra handlingar, att en domare, äfven da han dämmer efter befintliga documenter, svårligen lärer kunna vara säker på att hafva träffat det rälta.
Vi veta alla, att under hela den lid, som Halland tillhört Sverige, d. v. s. under tvänne sekler, hafva kyrkorne ansett sig äga rätt till de ifrågavar. hemmanen ; det är också upplyst, att om än Konung Carl XI:s reduetion öfvergick en del af dessa hemman, reducerades dock icke alla, utan kyrkornas rätt till desamma erkändes och respeclerades i allmänhet; och då detta skedde under en tid, som låg så mycket närmare intill den då Halland lades under Sverige, så är det att förmoda, att man då åtminstone icke ansåg Kronan hafva någon ostridig rätt till oftanämnda hemman.
Vid sådant förhållande förefaller det mig, som skulle det vara mindre billigt och Staten värdigt att nu uppröra en så gammal tvist, eller alt nu bestrida kyrkorna den besittning, hvarpå de haft en 200-årig häfd, isynnerhet som jag tror alt hvarken Statens eller de nuvaiv heminansinnehafvarnes intresse sådant påkallar.
Den förste värde talaren har upplyst oss, att Staten i sjelfva verket skulle vinna alltför litet på att återfå dessa hemman! den skulle förmodligen icke återfå mera än den lilla skatteköpeskillingen, eller 10 års ränta efter kronovärdi, hvilket för Staten vore en obetydlighet.
Hvad åter hemmansåboerne beträffar, så troi' jag icke dein hafva någon rätt, som är grundad på deras innehafvande af hemmanen; ty de hafva D fi ti 7 November e. m. sjelfve, efter ingångna contracter, erhållit besittningen deraf och underkastat sig villkoren i contracten, och efter hvad jag af dessa kunnat finna, äro erforderliga försigtighetsmått vidtagna för att skydda åboerne ifrån prejerier, emedan det är föreskrifvet att contracten skola granskas af Hallands läns Hushållnings-säliskap, som i sådant fall tillser att arrendevillkoren icke blifva obilliga.
Deremot, om på detta sätt hemmansåboerne sjelfve ieke tyckas hafva rätt att fordra andra villkor, än de, hvarunder de kommit i besittning af hemmanen; så är det dock andra menigheter, sorn skulle komma att lida på föiändrfngen, nemi. sjelfva de Iiallandska kyrkorna och de menigheler, som skulle underhålla dem; ty nu utgå räntorna af de Halländska kyrkogodsen lill kyrkors och skolors underhall.
Det är klart, att om Kronan tillvunne sig dessa hemman, så skulle menigheterne få vidkännas större kostnader för nämnda ändamål.
På dessa skäl förenar jag mig med de tvänne första lalaene och tror alt en sådan skrifvelse, som Utslita föreslå, icke bör ifrågakomma.
Jag har, linder de tvänne fö re gide riksdagarna, deltagit i afgörande af det mål, som nu är föredraget.
Jag har dervid, sä vidt jag förmått, sökt göra mig reda för denna sak; och ehuru jag icke ägt tillgång lill andra handlingar än Utsktns tryckta betänktn, så hafva dessa åtminstone för mig varit tillräckliga för alt bestämma min opinion i ämnet.
Jag finner också för min del, särdeles det nu af de förenade Stats- och Ekon.Ulsktn afgifna betänk, så upplysande och så utredande förhållandena, alt jag icke dinger i betänkande att förklara, det jag trodde, att ingen skulle uppstiga, för att i detta sakens numera upplysta och utredda skick afstyrka en skrifvelse, som Ständerne, innan alla nu vunna och dertill föranledande upplysningar erhållits, vid tvänne föregide riksdagar afla tit.
Det är visserligen icke med afseende på hvarken Kronans eller kyrkornas eller liemmansinnehafvarnes, vare sig vinst eller förlust, sorn jag yrkar bifall till Utsktns betänkande, Men det är för all få eli tvistigt ämne, ett ämne, hvaruti konungamakten meddelat tvänne mot hvarandra rakt stridande beslut, omsider afgjordt.
Jag tror för öfrigt att det allmännas hufvudsakliga vinst blefve den, att genom en sådan rättegång ådagalade både Regering och Representation ett i sanning prisvärdt bemödande alt, i den ordning lagen stadgar, få rätta förhållandet härutinnan vederbörligen utredt.
Den siste talaren har visserligen sagt, att frågan är till sin natur så invecklad, att den icke genom en rättegång skulle kunna utredas: då likväl den, före nu sednast företedda handlingars erhållande, ansetts så utredd, alt vederbör. föredragande kunnat inför Konungen anmäla densamma och deruti afgifva sitt bestämda yttrande, så borde Den 5 November e. m. val icke betvifla* möjligheten af frågans tillfredsställande slnlliga utredning, vid den ifrågasatta undersökningen i orten, der man äger tillgång till alla handlingar rör:de detta ämne, och der man icke är långt aflägse från det Danska archjvet, hvarifrån erforderliga ytterligare upplysningar sannolikt lulima vinnas.
Man har äfven sagt, alt genom en sådan undersökning, sorn nu är föreslagen , skulle, derest hemmanen förklarades för Kronans, Svårigheter uppstå för bestridandet af kyrkornas utgifter och sålunda jemväl förluster eller ökade uppoffringar för församlingarna.
Jag tror deremot att en verklig och ostridig vinst kommer alt beredas försandingai na derigenom, att en mängd af deras medlemmar, hvilka nu äro obemedlade och belrvckta arrendatorer, förvandlas lill sjelfständigt kronohemman* innehafvare ocli skattehemmansägare samt sålunda för framtiden försättas i vida bättre belägenhet, oell i hvilket fall de också troligen blifva i tillfälle bidraga till församlingarnes bästa i större mån än med de summor, som nu kunna af deni utpressas genom stegrade städje-afgifler.
Hr von Hartmansdorff? anförande att den s. k.
Lunds land.ibok icke ägde vitsord, derföre att den ej vore underskrifven, har reden blifvit vederlagdt af Frih:ne Gederström och Hamilton; jag får ytterligare, såsom bevis derpå alt denna handling förut ansetts äga tillräcklig autenticitet, Aberopa Utsktns betänk., hvilket upplyser, att presterskapet, i fråga om utgörande af den s. k. helgonsky
Iden, just hänvisat till samma landabok, och att det domslut, som i den frågan fattades, stödde sig på nämnda bok.
För öfrigt är icke heller den år 1646 uppfattade jordebok underskrifven, på hvilken jordebok förklarandet af hemmans egenskap af kyrkohemman dock egentligen grundar sig.
Skall således för den uppgifna orsaken* skull landaboken icke äga vitsord , lärer ej heller nämnda jordebok kunna tilläggas ett sådant.