Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Redaktionen af denna punkt har tillkommit i följd af de anmärkmr, som blifvit gjorde vid den ränta af 4 i proc. som af Hrr Peto, Brassey, Betts och Geach ursprungligen blifvit föreslagen, och har således upfattats i fullkomlig afsigt att behaga Svenska Staten och dess Ständer.
Hvad i öfrigt desse obligationer beträffar, så är meningen, att de, i taka händer deponerade, icke skola utgå annorledes än i mån af arbetets fortgång.
Det är ock klart, att om de obligationer, entreprenörerne uttagit, skulle i tidernas längd falla i värde, Svenska Staten, ehvad ränta de må bära, ändå är betryggad mot förluster, enär entreprenörerne måste inlösa och till Statsverket återställa dem.
Dessutom kan man väl icke förutsätta, att entreprenörerne i sina kassor skola hopsamla en större mängd obligationer eller kunna hafva ett motsvarande kapital derjemte, hvarföre uti deras intresse måste ligga, alt utvexla obligationerne och sedermera, genom bolagets bildande inlösa dem, med det inbetalta aktiekapitalet.
Tiden för Den 21 December.
365 obligationernes belalbarliet har blifvit bestämd till 25 år efter deras utfärdande, och detta af den orsak, att, om denna tid icke tagits såsom ett maximum utan en kortare, obligationerne ofelbart skola falla i värde.
Den af Frih. Palmstjerna och Hr von Troil yttrade farhåga, att Staten skulle få att göra med de af entreprenörerne bildade bolag i st f. dem sjelfve, är i sanning utan något äfventyr, enär uti en af §§ i motionen finnes inlaget, att K, M. skall pröfva och godkänna de blifvande bolagsreglorne.
Finner således K. M. Kronans eller Statens rätt icke bevarad, så stadfäster
Han icke heller reglorna.
Följaktligen förfaller denna invändning.
Samma förhållande är det med frågan om bestämmande af storleken, eller antalet, eller värdet af de obligationer, som för hvarje Svensk mil jernväg skola utlemnas.
Här är naturligtvis fråga om upgörande af ett kontrakt emellan Staten och entreprenörerne, i hvilket upgörande en af Ministrarne mäste deltaga.
I Danmark har Finansministern och i andra länder inrikes mistern upgjort dylika kontrakt.
En eller flera skola väl af K.
M.-delegeras i delta ändamål, och dessa Hrr lära tvifvelsutan icke underlåta att ingå i en ganska allvarsam examen i fråga om innehållet af obligationerne.
K. M. är det alltså obetaget att genom desse ombud göra nödiga anmärkmr, och min öfvertygelse är, att Statens rätt dermed blir väl besvarad.
Vidare har man gjort anmärkning emot det förbehåll i förslaget, att, i fall den af Svenska Staten antagne ingeniör för kontrollerade af arbetet skulle vägra att inom en viss tid afgifva intyg öfver det utförda arbetets värde, entreprenörerne då skulle ega att ined vidare arbete upliöra.
Just i denna del tror jag, att man gått alla billiga önskningar till mötes genom att hänskjuta frågan till K.
M:s nådiga afgörande, och jag är fullt förvissad, att ingen kronans ingeniör skall tillåta sig ett dylikt tillgörande.
Skulle likväl sådant inträffa och K.
M. afgöra frågan skyndsamt, är dermed slut, men skulle detta afgörande uppehållas under flere månader, synes det väl icke obilligt att arbetet å den omtvistade sectionen inställes, tills frågan blifvit slut-' ligen afgjord.
I fråga om taxorna hafva alla talare utan undantag yttrat, att om jernvägarne komma i entreprenörernes händer, skulle det ligga i deras intresse, att bibehålla taxorna höga.
Enl. min åsigt måste det vara entreprenörernes eller bolagens intresse, att nedsätta taxorna så lågt som möjligt, ty en hvar, som med upmärksamhet följt dessa frågor, inser lätt, att de jernvägar mindre begagnas, hvarå afgifterne äro för stora, och att i samma mån de nedsättas, trafiken ökas.
Uti en af §§, jag minnes icke hvilken, är sagdt, att den mig i nåder år 18451emnade oktroj skall vara gällande eller ligga till grund i fråga om de rättigheter, entreprenörerne tillkomma, och i denna oktroj säges, ätt taxorna skola bestämmas af en komité; och då är det ju klart, att, om man befarar, att taxorna komma att blifva för höga, kan i kontraktet intagas det stadgande, att taxorna bestämmas hvart 10;de år af en kommité.
Således förfalla de i detta afseende gjorda anmärkmr.
Palmstjerna och Hr von Troil hafva yttrat de största 306
Den 21 Deoember. farhågor, att genom bifall till min motion Sverige skulle komma h. o. h. i händerne på Engelsmännen.
Icke den aldra minsta fara synes mig här vara å förde, ty det är ganska gifvet, att Engelsmännen eller de Engelska entreprenörerne icke kunna anlägga eller bibehålla vägarne, med mindre alt de bilda bolag, och dessa slä under Svensk lag, hvaraf följer, att sådane bolag, de må nu bestå af Engelsmän, Ryssar, Fransmän eller Svenskar, måste betraktas såsom Svenska i fråga om rättsförhållanderne och delegarne ur denna synpunkt såsom samtligen Svenskar.
Dessutom komma vi ännu mindre i utlänningens händer, om vi utbilda vår industri genom anläggande af jernvägar.
Vi kunna ju t. ex. tänka oss, att fragtkostnaden på jernväg ifrån Götheborg till Stockholm vore mindre, än om varorna tagas genom Öresund och hit.
De fleste, för att icke säga alla, skulle väl då begagna heldre jernvägen, hvarå -fragtkostnaden vore mindre, än passagen genom sundet, sorn vore dyrare.
Detta synes mig alldeles tydligt.
Hvad som här gäller vår närmaste granne
Danmark, halsin tillämpning på hvilket fremmande land som helst.
Men jag återkommer till frågan, huruvida jernvägsarbeten böra i allmänhet utföras på Statens bekostnad eller genom enskilda entreprenörer.
Lika med de talare, hvilka yttrat sig i ämnet, skulle jag på det aldra högsta varit porterad för, att, om det vore möjligt att på allmän bekostnad utföra ett så stort arbete bättre, hastigare och för billigare pris, göra experiment i detta hänseende, men jag betviflar, att förr än vi alla blifva englar, ett dylikt försök någonsin kan lyckas.
Då skulle man allt för mycket lita på det närvande slägtets dygd och man skulle misskänna dem som förut utfört sådana arbeten.
Hvad beträffar frågan om inkallande af främmande iugenörer eller att under Statens ledning öfverlåta arbetet åt dem på entreprenad, så tillintetgör man genom ett sådant förslags antagande det resonnement i K. M. proposm, enl. hvilket, förutsatt att Staten utförde arbetet, man skulle bespara åt Staten den vinst, entreprenörerne af arbetet hafva att påräkna.
Det måste vara obestridligt, att om Staten åt inländska eller utländska ingeniörer, uplåter att utföra arbetet på entreprenad, desse måste hafva enahanda vinst, som om arbetet vore af enskilde bolag uplätet på entreprenad.
Enl. min åsigt är det icke rätt att begagna till dessa arbeten Väg- och Vattenbyggnadskorpsen.
Den bör hafva en helt annan bestämmelse, och är så fåtalig att den icke är tillräcklig för ens hälften af det arbete, hvars utförande redan nu f. n. erfordras.
Man har enl. min förmening orätt upfattat corpsens bestämmelse, då man på densamma vill öfverflytta arbetenas verkställande.
Corpsens åligganden böra vara helt andra, och jag tror, att den bör användas endast i de fall, der arbeten förekomma, hvilka icke kunna verkställas annorlunda än för Statens räkning.
Vidare har corpsen eller ponts et chaussécorpsen, som den benämnes i andra länder, att anställa de undersökningar, som erfordras för att kunna öfvertyga kommunerne om deras verkliga intresse, nemi. att underrätta dem, att så och så skall förfaras vid aftappning af sjöar och mossar o. s. v. Det
Den 21 December. 367 kan alltså enl. min åsigt icke vara rätt, att låta ponts et chaussécorpsen få, jag vill icke säga ett monopol, men ett företräde till utförande af jernvägsarbetet.
Sådant skulle väcka ond blod i Sverige, och många förvecklingar hafva upstått, utan att jag vill på något sätt anklaga deras uphof.
En distrikts-chef t. ex. åtager sig ett allmänt arbete på entreprenad, och när detta arbete sedermera för Konungens eller Statens räkning besigtigas, finner man, att entreprenad-kontraktet i ett eller annat afseende icke blifvit upfyldt.
Ar icke detta en ganska stor förveckling, att tilläfventyrs en yngre officer skall granska det, hvarpå en äldre utfört det honom anförtrodda arbete.
Då jag sagt detta, har det skett derföre, att sådana förvecklingar redan inträffat och detta med män, hvars skicklighet och redbarhet icke kunnat sättas i fråga.
Emedlertid synes det mig, att vår så föga talrika chaussé-corps icke kan verkställa ett så vidlyftigt arbete som jernvägar af ända till 100 mils längd, och om den än skulle kunna göras erforderligt talrik, hvilken sysselsättning har man väl för densamma sedan arbetet är fullbordadt?
är det då icke bättre att hafva eller få en Civil-ingeniör-corps i riket, som utan något samband med den andra corpsen likväl är under dennes ögon och kontroll.
Det tror åtminstone jag, och att man så sett saken i andra länder, skall jag bevisa, om det tillätes mig att upläsa en öfversättning af en upsats i Journal des Economistes, som föll mig i ögonen härom dagen.
Den passar på, vår debatt och bevisar, huru man i Frankrike upfattat frågan samt lyder sålunda: ”Frankrike lyfter sig småningom, oaktadt sina politiska skif”ten, ifrån sin underlägsna ståndpunkt i fråga om jernvägar.
Det ”sednast förflutna året har varit bördigt på uplösningar, som ”länge varit med otålighet väntade.
Ett sådant resultat måste ”förnämligast tillskrifvas det afgjorda antagandet, utan några förbehåll, af grundsatsen om enskild association, stödjande sig ”på räntegaranti af Staten.
Det är längesedan Slatsekonomerne ”hafva stadgat sina åsigter om företrädet af association fram”/o'r ett monopol för Staten; längesedan de praktiska männen ”och utmärkta financierer anvisat garantien för räntan såsom den ”enklaste utvägen att framkalla och betrygga kapitalerna utan att ”anlita Statens medel; men det har erfordrats åratal för att göra ”dessa idéer fruktbärande inom maktens områden och att besegra ”trångbröstade administrativa fördomar.
Den seger, som friheten i industrien sålunda skördat, skall blifva af nytta för alla; ”ty den öppnar en ny tideräkning för våra allmänna arbeten. ”Administrationen och Statskassan, befriade från jernvägarne, ”skola kunna egna sin verksamhet och sina tillgångar åt andra ”arbeten, som, åtminstone för det närvande, äro mindre passande ”för industrien att sysselsätta sig med: vi åsyfta här stora jordbruksarbeten, sådana som ängsvattningar, utdikningar af sanka ”trakter, skogsplanteringar, så nyttiga och nödvändiga för flera delar ”af landet.
Dessa nya arbeten fordra nu att studeras och Sta - 368 Den 21 December. ”tens ingeniörer äro ensamma i ständ att företaga och leda lill ”allmän nytta ett sådant företag”.
Dessa åsigter, uttalade af en utaf Frankrikes största Statsekonomer Dupont, tror jag måhända mångå dela med mig.
Hr Hjärne har sagt, att mitt förslag vore, pardonnez moi les tennes, eli procenteriförslag.
Jag har likväl endast föreslagit, att dessa ofta omordade obligationer skulle draga en sådan ränta, • att de kunde al pari utvexlas på Londons börs.
Denna ränta kan enl. min åsigt icke blifva högre än 4) proc., och jag frågar då: kan väl mitt förslag kallas ett procenteri-förslag?
vore procenteriet i landet icke värre, tror jag, att få derigenom blifva olyckliga.
Man har sagt, att vilkoren, hvarunder Staten vid den bestämda tiden egde att inlösa jernvägarne, skulle vara serdeles onereusa, Det torde likväl tillåtas mig att få fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att det af mig föreslagna sätt alt bestämma lösningssumman är antaget inom hela Europa; det vill med •andra ord säga att kapitalet motsvarar 20 års ränta.
Detta är så enkelt, att, enl. hvad jag tror, ingen financier sätter det i fråga.
Beträffande den sålunda bestämda inlösningssummans tillökning med 15 proc., så bestämmer expropriationslagen 50 proc. utöfver värdet, och då måtte val 15 proc. icke vara för mycket, när en expropriation skall ske.
Entreprenörernes eller bolagets fordringar kunna således i detta fall icke anses öfverdrifna.
Jag kan nu icke påminna mig flere af de anmärkmr, som mot min motion blifvit gjorde, men det torde tillåtas mig alt få yttra några ord om den K. Propos:n.
Uti denna har blifvit åberopad den komités arbeten, som varit nedsatt för att utlåta sig öfver åtskilliga frågor, som med jernvägsanläggningen egde gemenskap.
Såvidt jag kunnat upfatta de praktiska resultaterne af denna komité, hafva de bestått deri, att de uti en betänk, vidfogad reservation uttalade åsigter omsider gjort sig gällande: att under ett helt år våra arbeten måste uppehållas så att vi befarade, att aldrig få komma till början dermed; och vidare att genom de sedermera upjagade jernpriserne arbetet blifvit några 100,000 R:dr dyrare.
Jag tror således, att det icke varit värdt att bygga någonting på komiténs resonnementer och dess förslag i allmänhet uti fråga om valet af jernvägarnes sträckning.
Förslaget till riktningarne synes mig på det hela korrekt, och den person, (General Akrell) som blifvit vald att upgöra förslag dertill, kunde svårligen vara lämpligare; men jag tror, att det äfven varit nyttigt, om andra personer, förtroliga med ämnet, lemnats tillfälle att yttra sig deröfver och måhända hade man då kommit till en mera bestämd lösning af frågan.
Jag hyllar emellertid K.
M. förslag, att jernvägarne böra gå midt genom landet och sammanbindas med sidobanor såsom det enda vilkor, hvarunder de rigtigt kunna upfylla sin bestämmelse.
Såsom jag redan nämnt, kan jag deremot icke gilla den åsigten, att Staten skall anlägga dessa jernvägar; ulan jag anser, att detta bör uplåtas åt enskilda bolag såvidt möjligt är; kunna eller vilja icke dessa bolag åtaga sig arbetet, då först må Den 21 December. 369 må Staten verkställa detsamma på sätt, som finnes förenligt med Statens sanna fördel.
Såsom stöd för åsigten, att jernvägsarbete! bör utföras af Slaten, har man åberopat hvad som i andia länder i detta afseende egt rum.
Men jag frågar, huru skall en Jemförelse emellan andra länder och Sverige kunna göras?
Hvar är gränsen?
är det fråga om Staternes antal, der jernvägar anlagts på allmän bekostnad, så hafva de af privata anlagda en ganska stor öfvervigt.
Holland, Amerika, Tyskland, Danmark och Ryssland hafva alla privata banor, och i Tyskland är proportionen sådan, att de privata banoi-na upgå till 600 och Statens banor till 400 mil.
I följd af hvad jag i förra plenum yttrat, röi-;de de skäl, som legat till grund för anläggning af jernvägar inom Belgien och Preussen på allmän bekostnad, men hvilket med våra förhållanden icke har mera analogt än med dem inom England, Holland och Amerika, får jag förklai-a, att jag icke kan inse något skäl, hvarföre vi skola försöka ett dylikt experiment.
Icke heller kan jag inse möjligheten af det här föx-eslagna sätt att skapa kapitaler för anläggning af Statsbanor.
Huru kan man väl tro, att kapitaler, kunna erhållas emot obligationer, hvars inlösen är lemnad åt en obestämd framtid, och tror man väl, att desse obligationer blifva begärlige på verldsmarknaden?
det är rent af omöjligt.
Oi-saken, hvarföre man köper obligationer, såvida man icke vill göra dessa transaktioner till ett rent börsspel, är den, att man både för dessa obligationer kan påräkna liqvid vid förfallotiden och kan hafva sina penningar i dem för lång tid fästade.
Utsättes nu denna förfallotid till en obestämd period, så frågar jag: tror man väl, att desse obligationer, såsom man säger, gå på någon börs i hela verlden?
Jag anser det omöjligt.
Detta låter likväl tänka sig, om obligationer utgifves endast på någi-a 100,000 R:dr, men när de utställas på milhr, är det h. o. h. omöjligt.
Slutligen har man i fråga om jernvägarnes anläggning sammanbundit deras öde med beskattningen å bränvinsbränningen.
St. än bifalla den föreslagna beskattningen å denna näringsgren, blir följden att jernvägsfiågan kommer att hvila till ett annat Riksmöte, och vi gå derigenom i mistning af ett snart förverkligande utaf denna institution, hvilken Hr v. Troil ansett alldeles oundviklig för landets förkofran.
Jag tror följaktligen, att, om dessa banor skola utföras på Statens bekostnad, man bör upfinna en annan finansplan, ty ännu är det icke bestämdt, när arbetet skall begynna och ännu mindre när det skall sluta.
Ibland mycket annat har män mot mitt förslag vidare anfört, att i detsamma icke voie utsatt tiden, då de sista obligationerne skola inlösas.
Jag får likväl fästa Hrrrnes upmärksamhet derå, att förslaget tydligen innehåller, att K.
M. skall bestämma tiden, då banorna skola vara färdige.
Denna bestämmelse skall göi-as före uprättandet af kontraktet emellan Staten och entreprenörerne.
M. tillkommer en sådan rätt, och ett kontrakt skall upgöras, om jag så får säga, emellan part och part, måste väl den ene kontrahenten, som är Konungen, vara J H. 24 370 Den 21 December. fullt ut lika stark som den andre, hvilken eger penningen.
Således synes min plan ega företräde, enär enl. densamma det är bestämdt, då vägarna skola vara färdiga, men icke så enl. den andra.
Jag anhåller att delta mitt yttrande måtte få åtfölja remissen till StatsUtsk.
Gr. Mörner, Carl Göran Detlof, anförde dels muntligen dels skriftligen :
Förra gången detta ärende på detta rum förevar, framställde jag en anmärkn. vid en utaf Gr. v. Rosen gjord upgift, alt den K.
Proposin skulle innefatta ett ingrepp i Hr Gr:ns rättigheter.
Gr:n har sedermera besvarat denna anmärkn., dervid han sagt, att jag skall irrat mig.
Utan att vilja f. n. påkalla R. o. Ad:s pröfning a förhållanden, hvilkas granskning egentligen icke tillhörer detta n m, anhåller jag endast att till prot. få upgifva några faktiska fi .hållanden, utan att af dem vilja draga några vidlyftiga slutsatser.
Jag får då äran anföra:
Genom första punkten i den för Hr Gr. von Rosen d. 27 Nov. 1845 utfärdade nåd. resolution är vordet förklaradt: att derest för det upgifna ändamålet (jernvägars anläggande i åtskilliga riktningar inom landet) ett eller flere bolag bildas, deruti ej mindre inländska än utländska män lemnäs frihet att deltaga genom teckning för en eller flera till innehafvaren ställde aktier, lydande å det af sökanden i sådant afseende föreslagna, eller annat belopp, som kan finnas lämpligt, och derest genom sådan teckning erforderlig kapitalstyrka blifver att påräkna, samma bolag, antingen gemensamt eller efter den fördelning, som af omständigheterna påkallas, må undfå den nu sökta rättighet att, under loppet af tjugu år från nästa års början, på sätt och i den ordning, som den underd. ansökningen innehåller, samt å deruti för hufvudbanorna och sidolinierna angifna sträckningar anlägga jernvägar i Sverige, med vilkor likväl att, innan vederbörlig oktroj derför, eller erforderliga förordnanden om jords afträdande meddelas, till K. M. skall, jemte anmälan om hvad i afseende a bolags bildande och försättande i verksamhet blifvit tillgjordt, samt om beloppet af aktieteckningen, i underd-.het ingifvas fullständiga planer och kostnadsförslag för hvarje hufvud- och si doba na, uplagande bredden af banorne och af den mark, som erfordras, äfvensom, hvad sidobanorna beträffar, om och hvilka deraf lill en början beräknas endast för forsling med dragare; och skall derjemte bifogas en noggrann beskrifning af den mark, hvarå jernvägarne skola framgå, samt upgift om och hvilken öfverenskommelse med jordegarne ang:de marks af trädande kunnat träffas; börande handlingarne härom vara lill h".
M. ingifna innan slutet af år 1847, vid påföljd, om sådant underlåtes, att den medde/dla rättigheten i afseende å den eller de jernvägar, för hvilka underlåtenheten egt rum, komme att förfalla.
Inom slutet af år 1847 inlemnades ingen sådan anmälan, eller sådane planer, kostnadsförslager, beskrifningar och upgifter, Den 21 December. 371 sora genom den nåd.
Resolutionen blifvit föreskrifne, men efter denna tids förlopp eller d. 3 April 1848 inkom Hr Gr. von Rosen till K.
M. med åtskilliga plankartor och kostnadsförslag, samt, under upgift bland annat, att Hr.
Gr:n föranstaltat om utstakning och afvägning af hela jernvägslinien emellan Stockholm och Götheborg, med riktning öfver Upsala, Sala, Westerås, Köping, Örebro och vidare öfver Gullspångs-elfven inuti Westergöthland, öfver Sköfde, Falköping och Alingsås, men att Hr Gr:n ansett det första jernvägsförslaget böra omfatta endast linien mellan Örebro och den närmast derintill belägna hamn vid Wenern, nemi. vid Hults lastageplats, i underd:het anhållit om Statsbidrag till denna banas utförande.
Sedan K. M. d. 9 nästpåfölj:de
Maj i nåder öfverlemnat denna underd. ansökning till StatsUtsk., ingaf Hr Gr. v.
Rosen d. 24 i samma månad en underd. ansökning om förlängning i tiden för utförande af nödiga undersökningar i afseende på jernvägsanläggningar i riket, och d. 6 derpåföljde Juni biföll K. M. i nåder, att med inlemnandet af de i 1 punkten af K. Resolutionen d. 27 Nov. 1845 omförmälda ■planer, kostnadsförslag, beskrifningar och öfriga handlingar finga, vid deh i samina nådiga resolution för underlåtenhet deraf bestämda påföljd, anslå till t
Hå 9 urs slut.
Den 21 Nov. 1849 inkom Hr Gr:n med ny underd. ansökning, hvilken föranledde K. M. att d. 30 i samma månad bevilja ytterligare anstånd intill 1850 års slut, men d. 30 Dee. 1S50 gjorde Hr Gr:n åter enahanda ansökning och d. 20 Juni 1851 meddelades i anledn. deraf en så lydande nåd.
Resolution: K. M. vill, i anledn. af Öfverste-Löjln. m. m.
Gr. A. E. von Rosens underd. ansökning om ytterligare anstånd med inlemnandet af de uti Ira punkten af K. M:s nåd. resolution af d. 27 Nov. 1845, ang:de tillåtelse för bemälde Gr. att anlägga jernvägar i riket, omförmälda planer, kostnadsförslag, beskrifningar och öfriga handlingar, härmed i nåd. tillåta, att med berörde inlemnande må, vid den i samma nåd.
Resolution för underlåtenhet deraf bestämda påföljd, fä ytterligare anslå, dock endast till innevaride års utgång.
Är 1851 gick sedermera tillända utan att de omnämnda planerne, kostnadsförslagen, beskrifningarne och öfrige handlingarne till K.
M. inlemnades; och öfverlemnar jag härmed till Utsk:s pröfning huruvida den Hr Gr. von Rosen år 1845 förunnade och af K.
M. år 1848 nådigst nplifvade tillåtelse numera kan anses lägga hinder i vägen för bifall till den Kongl. Propos:n, derest densamma i öfrigt finnes ändamålsenlig och gagnelig.
Emot Gr. von Rosens förevande förslag hafva redan så många anmärkmr blifvit gjorda, och jag är så fullt öfvertygad, att StatsUtsk. åt detta vigtiga och grannlaga ärende egnar all den upmärksamhet det förtjenar, att jag icke vill uptaga R. o. Ad:s tid med något vidlyftigare anförande i ämnet.
Endast en anmärkn. i Gr. von Rosens sednaste yttrande torde det tillåtas mig att med några ord besvara.
Gr:n har nemi. förmält sig icke kunna fatta 24* 372 Den 21 December. verkslällbarheten deraf att, såsom K. M. i dess nåd. propos. föreslagit, obligationer skulle utgifvas, utan att någon bestämd förfallotid i dem vore utsatt.
Jag åter hade icke kunnat föreställa mig, alt en person, som med Engelska förhållanden är så förtrogen, sorn Hr Gr:n, skulle häraf finna anledn. till betänklighet.
Att cn stor del af Englands Statsskuld icke är ställd på viss förfallotid, lärer nemi. hvarken för Gr:n eller de fleste af detta Stånd vara obekant.
Gr:u har vidare sagt, att förhållanderne i Belgien och Preussen vore olika, med vårt lands, och Gr:n har derjemte tillagt, att de af de Engelska kommiterade uttalade och af mig åberopade åsigter icke vunnit tillämpning i England.
Att sådant icke, åtminstone ej i full utsträckning inträffat, torde, vid närmare granskning, snarare utgöra ett bevis emot, än för Gr:ns härstädes förfäktade sats, emedan det bevisar den styrka enskilda intressen veta att tillegna sig, när de engång hinna att rigtigt rotfästa sig.
Den omnämnde komiténs betänk, förföll nemi. icke derföre, alt man ansåg det hvila på oriktiga grunder, utan derföre, att -förhållanderne i England redan hunnit den utveckling, att det måhända öfversteg t. o. in. denne mäktiga Stats förmåga att göra de upoffringar, som skulle erfordrats för att komma i besittning af jernvägarne, sedan de blifvit enskild tillhörighet.
Denna utgång utvisar den stora makt, som det enskilda jernvägsintresset velat förvärfva sig inom landet, och huruledes denna makt redan till den grad utvext, att hvad, som ansetts mäst öfverensstämmande med Statens fördel måst för densamma stå tillbaka.
Huru mycket starkare skulle ett sådant intresse då icke kunna blifva inom ett sådant fattigare land, som Sverige.