Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom Revisorernes skrifvelse til! allmänna MagszinsDirection utaf den 25 November, erfar man att Revisorcrnes afsigt varit, att i sin berättelse införa en beskrifning öfver den sp3nnemålsbqvid som ägt rum emellan Hans Majit Konungen och Directionen, i anseende tili 500 tunnor hafre, som tillföljd af Hans Excelience von Engeström* befallning år 1818 till Norrige afsändes; och inan har anledning tro uppfyllandet af denne Revisorernas yttrade föresatts varit en förpligtelse, hvarvid Herrar Revisorer varit ovillkorligt bundne, genom det afseende den föregående eller 1820 års Revision redan å detta för. hållande fästat, då den uttryckte sin önskan, att liqviden nu m?ra måtte ske contant; och det lärer utan tvifvel vara en efterföljande Revisions skyldighet, att anmäla i hvad moa ett af en föregående R.evision anmärkt förhållande atveckladt sig, eller blifvit brsgt till slut, 443 Den 17 Februarii. hvilken noggranhet 1S22 års Revisorer äfven i andra af 1820 års Revisorer anmärkte pun eter iagttagit.
Jemte att detta underställes StatsUtskottet, hemställes äfven till dess uppmärksamhet huruvida SpannmålsDirection iagttagit, att till inrättningens förmån å nämnde Spannmälslån med omkostnader, fordra ränta, hvilket synes vara så mycket billigare, som inrättningen betalar ränta till Banken , och äfven kräfver ränta af alla undsätta ings-tagare.
Genom den af Riksens Ständers Ombudsman emot Stockholms RådhusRätt å bane bragte action harman blifvit underrättad, det de, på Helge Ands Holmen här i Stalén belägne Husen, Niris 3, 4, 5 och 6, sorn år 1816 för Statens räkning inköptes, år 1819 blifvit Kronan åter afhände medelst RådhusRättens åtgärd, att till följe af en, ntafStatsSecreterareo Ehrenborgh contrasignerad Skrifvelse till ÖfverSiåthåliaren, på Hans Majit Konungen omskrifva de år 1816 för Kronan i laga ordning utfästade faste-bref.
En så vigtig omständighet hade, då den inträffat inom Revisions-åren bordt fästa Herrar Revisorers uppmärksamhet tili anmälande inför Riksens Ständer; flere än en anledning synas mig dertill förevarit och ibland annat, att medel blifvit använde, ifrån en till benämning visserligen okänd fond, men som just, i anseende till namnet lemnar all anledning för allmänheten, att tro den vara under allmänna medels förvaltning.
Ofver dessa förhållanden, äfvensom äöfver den så kallade Rubelfondens uppkomst, Den 17 Februarii.
443 öden och närvarande tillstånd, har jag ansett Riksens Ständer genom sitt Statsutskott böra b gära nödge upplysningar.
Med anledning af det redan anmärkta, torde det älven af StatsUtskottet böra observeras, att ingen anmärkning af Herrar Revisorer blifvit gjord i anseende till den förlust, sorn är allmänna Magazinslnrättningen tillskyndad, genom uppköp af Silfver och dess hitsändande, i stället att medelst växlar öfverstyra beloppet för den på utrikes ort försålde Hafre.
Likaledes torde det med mycket skäl af Riksens Ständers Herrar Revisorer bordt anmärkas, huru det ifrån Allmänna MagazinsDirecnon anförde klagomål öfver ett betydligt lidande, oreakadt genom Herr Landshöfdingen Baron Nieroihs UTagtiåfenbet, att hörsamma en Directionens föreskrift, blifvit utan laga åtal lemnadt, och att således skadeersättningen uteblifvit, till förlust för Inrättningen.
Vid granskningen af StrömrensningsComitéens räkenskaper, lära Herrar Revisorer utan tvifvel varse blifvit den förlust, som drabbat Statsverket, genom de af Comitéen på Regeringens befallning gjorde mindre lyckliga försök, att utbreda kunskapen om strömmingshandeln ibland Norrlänningarne.
Man skulle väl kunna säga, att summan sorn gick förlorad ej var betydlig, men då Revisorerne fästat sig vid föga annat än dylika smärre omständigheter, så har jag nu sedt förbigåendet häraf vara ett öfverseende, sora genom Stats - 444 Den 17 Februari i.
Utlåtande torde böra rättas; ej mindre till förekommande af faiska åtgärder af sadan art för framtiden, än till ådagaläggande utaf nödvändigheten, att med den största noggrannhet följa, äfven de minsta deiaillerna lör förvaltningen af de allmänna medel, hvars sammanbringande orsaka Statsborgaren så mycken möda, och ofta nog ett stort bekymmer.
Desse äro de anmärkningar, hvartill anledning för mig framstäidt sig, vid genomläsande af Herrar Revrsorers berättelse.
De framläggas utan anspråk å någon fullständighet, hvadan jag också hoppas att luckorne genom andra mera sakkunnige måtte fyllas, och är jag säker, att de rätta åsigterna af ämnet genom StatsUtskottet nog tillvägabringas. jag har förnämligast fästat mig vid Allmänna MagazinsInrättningen, i anseende till det vigtiga rum, som den vid denna Riksdag säkerligen kommer att intaga ibland Riksens Ständers åtgärder, och i anseende till de sammansatte frågorne om trolig ansvarighet för deri framfarne förvaltningen, och om Inrättningens fortgång eller upplösning, hemställande jag vördsamt, om icke StatsUtskottet bör anmodas, att så fort sig göra later, med sitt betänkande öfver hvarje del af dessa ämnen serskildt inkomma, för att sätta Riksens Ständer i tillfälle, atte! ter mogen öfverläggning kunna rådpläga och besluta så väl öfver det ena sorn det andra, Den 17 Februarii, 445 N:o 8* Herr von Weigel, Christian Ehrenfrid•.
Herr Landshöfdingen Ehrenborgs den 12 dennes till Höglofl.
Ridderskapet och Adeln lemnade Memoral, i anledning af Kongl Maj:ts Nådiga proposition till Riksens
Ständer om nödvändigheten af den så kallade 3 skillirigs afgiftens fortfarande, innefattar, enligt min öfvertygelse ämnen af så allmän nytta, och af så betydlig vigt till vinnande af en behörig hälsovård inom Provincerna, att jag ansett mig böra understödja hans förslag, medelst några få tilläggningar, hämtade af erfarenheten uti en verkningskrets, där frågan om anstalter till hämmande af veneriska smittan, och befrämjande af en behörig hälsovård öfverallt i Riket, höra till de mäst magtpåliggande mai? som där förekomma.
Den myckenhet af veneriska och dermed beslägtade sjukdomar uti de fleste provincer af Riket, som ännu fordrar Riksens Högloflige
Ständers uppmärksamhet och som tid efter annan gifvit anledning till flere af Kongl. Majt och Rikets Ständer, till deras utrotande vidta» ne åtgärder, har äfven förmått Riksens Ständer, att vid 1818 års Riksdag besluta ”att, i stället för de förut åtagne frivillige afgifter till veneriska smittans hämmande, Lazarettet anläggande och Curhus-anstalters utvidgande, hvarje mantalsskrifven person skulle intill nu varande Riksdag årligen erlägga 3 SkiUingår 446 Den 17 Fehr uarii.
Banco: hvaraf inkomsten i det hela ansågs bö ra uppgå till 86,115 R:dr 42 sk.
Banco årligen och hvarföre 8000 R:dr blefvo indragne, som för samma ändamål, sedan år 1815, å medicinal-staten varit uppförde.
Af Kongl. Seraphimer-Ordens till Kongl. Maj:t den 3 December sistledne år inlemnade berättelse, angående Län*-Lazaretterne och denna 3 skillings afgift, inhämtas ock, att summan, hvilken till följd af nämnde afgift blifvit iefvererad uti de samfälte länen , uppgått år 1819? till 69,797 R.dr 6 sk., och år 1820 till 80,836 R:dr 41 sk.
Banco, hvilka summor, sammanräknade med balancens till år 1821, stor 7,968 R.dr 11 r.st. utgöra inalles 158 601 R:dr 47 sk. 11 r;st„ som under loppet af 2 år af berörde afgift influtit och bordt inflyta ; hvaraf följer, att oagtadt derna årliga inkomst således blifvit under det af Rikets Ständer förmodade belopp, likväl omkring 80,000
R:dr årligen med säkerhet af 3 skillings afgiften kunna påräknas; med hvilket anslag, och de 8,400 R:dr hvilka Kongl.
Seraphimer-ordens
Gillet hädanefter ännu ansett sig årligen kunna af Hospitalsfonden lemna till understöd för de Läns Lazaretter, som utan ett sådant ej kunna äga bestånd, äfven ändamålet troligen skulle kunna vinnas, om fördelningen af dessa medel kunde ske på ett emot länens behof svarande sätt.
En sådan fördelning blifver likväl omöjlig, så länge, enligt Riksens Ständers beslut
Den 17 Februarii, 447 3 skillings afgiften qvarstadnar i hvarje
Län och således hvad sorn deraf kan blifva öfverskott uti det ena, ej får användas till afhjelpande af bristen uti ett annat j hvarföre ock följden varit, hvilket af Kongl. SeraphimerOrdens Gillets förutnämnde berättelse äfven kan inhämtas, att flere län under loppet af de 4 år som 3 skillings afgiften utgått, oagtagt det anslag af 19,400 R.dr, hvarmed Kongl. Sexaphimer Ordens Gillet under samma tid årligen bidragit till La/.aretternas underhåll, fått vidkännas brist på erfordeilige tillgångar, hvaremot andra län kunnat behålla betydliga öfverskott.
På samma sätt skall förhållandet blifva äfven i framtiden och i synnerhet uti de län, der 3 skillings afgiften ej uppfyller behofvet, emedan Kongl. Seraphimer Ordens Gillets bidrag till Lazaretternes underhåll, nu mera blifver förminskadt, om ej någon ändring i afseende på berörde afgift företages j och följden blifver, såsom hittills, att uti de lån, hvarest erforderlige tillgångar saknas, de åtgärder måste inskränkas, som erfordras för att kraftigt motverka veneriska sjukdomars spridande, och att i anledning deraf derstädes alltid en del af dermed behäftade sjuka, måste utan hjelp qvarstanna hemma, intill dess tillgångarne medgifva deras intagande å Curhusanstalterne, och således genom ytterligare spridande af sjukdomen, blifva en orsak till fleras olycka och till större utgifter för samma sjukdoms botande i framtiden.
Uti de län deremot, hvar-1 448 Den 17 Fehruarii. est 3 skillings afgiften lemnar öfverskott, kan dermed ej heller något nyttigt uträttas, dä den grur.dade fruktan, att sjukdomen möjligtvis under ett kommande år skulle kunna blifva mera allmän och således erfordra förökade kostnader till dess botande, bör afhålla länets styrelser ifrån användandet af dessa öfverskott till den öfriga hälsovårdens befrämjande; hvarföre dessa öfverskott således knappt kunna anses för annat än döda Ca^italer, hvilkas samlande medelst 3 skillings afgiften öj kan vara åsyftad.
Vid ett sådant förhållande och för att kunna afhjelpa och förekomma dessa ofullkomligheter, tyckes väl den enklaste utväg vara, att då troligen summan af hela 3 skillingsafgiften skall räcka till, att, i förening nied det understöd Kongl.
SeraphimerOrdens
Gillet lemnar uppfylla ändamåletuti samtlige Länen, denna afgift hädanefter ej qvarstadnadei Länen , utan ingick till StatsCassan och derifrån fördelades i mån af behof på Lånen; men då flere svårigheter skut-, le derifrån blifva oskiljaktige, som undvikas, enär medlen qvarstadna i de
Län der de uppbäras och deribland hufvudsakligen den, att i detta fall åt någon authoritet borde uppdragas, att en sådan fördelning ombesörja; och detta svårligen skulle kunna ske med ledning af så fullständig kännedom om Länens behof, sona dertill erfordras och denna utväg dessutom är stridande emot de vilkor, under hvilka 3 skil» lingafgiften blifvit beviljad; så anser jag mig ej Den 17 Februarii.
449 fej böra föreslå densamma; men finner mig sl inycket häldre vid hvad Herr Ehrenborg föreslagit om ett förändradt sätt af denna afgifts Utgående, sorn derigenom, enligt min tanka, äfven en Fullkomlig utväg beredes, att för hvarje år erhålla emöt behofvet svarande till. gångar för hvarje Län, och ätt Vinna ändaInålet, i och för hvilket 3 skilling» afgiften blifvit beviljad, och habs förslag dessutom är ixiindre afvikande ifrån de grunder Riksens Ständer för i skillihgsafgiftéh fastställt.
Beträffande de fördelar, söm i öfrigt deri Ined 6kola kunna vinnas* om efter behofvet afpasääde tillgångar, lemnades åt Länens 16- calförvaltningar, till befrämjande af fierfaidi— ga nyttiga föremål, på sätt Herr Ehrenborg föreslagit, hat han enligt min tanka så grundeligen visat detn*, ätt jag äfven i detta afseende är fullkomligt af hans tanka
Och får eiw däst tillägga att* enligt den uppmärksamhet Kongl Majit och Rikets Ständer fästat på ett för Riket äfveilludes gaisska vigtigt ämne,nemligen befrämjande af véterinäir-ansta Itérne i Riket, berftdahdet äf sådana i Provincerna och äntagandet af skickliga bjurläkäre
Uti déLän, hvarest de antili saknas* äfVfeh torde böra tillhöra nämnde localförvaltnihgar att besörja^ £ händelse något öfverskott skulle blifva* sedaft hufvudändamålet vöre viinneL Bil. till Ridd. 0. Ad.
Pr. I Band. 29 48® Den 17 Fobruarii.
Herr Reutersvärd, Per
Adam: Hos Herr Grefven och LandtMarskalken samt Höglofl.
Ridderskapet och Adeln anhåller jag vördsammeligen om en stunds uppmärksamhet, då jag nu dristar miggöra några anmärk»ingar vid Herr af Ekenstams memorial, rörande fångars användande till boxering af fartyg, eller fartygs fortskafFande med användande af trampning genom ett enkelt machineri, till Ivars förfärdigande Herr af Ekenstam begärt förskott.
Jag förmodar att denna mekanik är densamma som Assessoren Juringius här i Staden, redan uppfunnit, och med framgång försökt, den han kallar rörlig vcindningsplan, på hvilken menniskors eller kreaturs krafter kunna användas vid allahanda machinerier och äfven till fartygs fortskafFande.
Under förleden sommar var jag flere gån-i ger i tillfälle att få se denna, troligen blifvanJ de nyttiga inrättning, och äfven huru bemälte Assesor på det enklaste sätt man kan tänka sig, låt 2:ne karlar trampa fram en 8 årig slanga.
Detta fartyg, 60m med sitt machineri, nu händelsevis är liggande på strömmen här vid Riddarhusgården, och kan beses af hvilken son det åstunda^ har blifvit af en häst fort - Den 17 Februarii. 45* skaffadt, med ungefärligen lika stor hastighet,' som den, ångfartygen här i Stockholm hafva.
Assessor Juringius har äfven under de många försök han förliden sommar anställt, utrönt huru mycken tyngd, som ungefärligen fordras, för att få vattenhjulen att gå omkring med erforderlig skyndsamhet, och uppå dessa rön, har han grundat de ytterligare försök han framdeles ämnar anställa med användandet af trampning.
Hvad han således redan utrönt och öppet communicerat mig med flere, bevisar således att möjligheten att använda menniskors tyngd till fartygs förskaffande redan är gifven; hvarföre jag för min del icke kan finna skäl, att Herr af Ekenstam må beviljas något förskott till det försök han erbjuder sig att anställa eller eftergöra.
Men hvad sjelfva denna idée angår att vilja använda fångar till boxering, så skulle deras öde ej blifva mycket olikt Galerslafvarnes, deras bevakning vara svår, och de resandes tillstånd alltför o-* behagligt, om ej vådligt.
Med Herr af Ekenstam är jag dock fullkomligen ense om fångarnes sysslosättning med nyttigt arbete, men detta inom fängelsets murar, och jag är öfverygsd, att Assessor Juringii rörliga vändningsplaner eller trampinrättningar, skulle i afseende på det lilla utrymme och den obetydliga kostnad, hvartill de kunna förfärdigas,äfven dertill hvarjehanda mechaniska verk med fördel kunna användas, såsom till qvarnar, spikhamrar, öfverskäreri och spinmachiner, stampverk m. m* Jag tror 452 Den 17 Februarii, alltså att {ängarne, utan att mycket ansträngas, härigenom skulle kunna, i någon mån er» sätta den skada de Förut åstadkommit, äfvensom kostnaden till deras dagliga underhåll i fängelset; och vågar derföre icke tillstyrka de7 ras, enligt Friherre
Björnstjefnas calculer nog kostsamma deportation.
Men för alt vid detta tillfälle uppfylla hvad så väl hjertat som förnuftet mig ålägga, och då anledning således nu mera än förr kan vara, att få utväg till alla slags fångars nyttiga sysselsättning, endast de kunna gå och verka med sin tyngd; får jag vördsammeligen hemställa, om icke det barbariska spöstraffet, äfvensom svältstraffet vatten och bröd, nu bör upphöra, sedan det visat sig att desse straff endast föranledt till förhärdelse och till ingen förbättring, och om icke de straffen kunde förbytas till arbete i fängelse.
Tjufve» stjäl oftast för att slippa arbeta,’ föraktande några ögonblicks plågorj men får han till straff arbetk för att först och främst ersatta den bestulne sin skada och sedan Staten sitt underhåll, torde detta vara det säkra-' ste correctivet mot en förnyad stölld, då han återkommer i samhället.
Dessa mina anmärkningar, och må hända, ©mogna erinringar, anhåller jag vördsamme^ ligen må remitteras till vederbörligt
Utskott samt åtfölja de flere värde talares anförande! i samm* ämne.
Den 17 Februarii, 4S3 N:q 10.
Önskelig hade varit att Herr Monfgotne-t rie uti sitt den 12 dennes gjorde anförande om DykeriCompagniet, föreslagit något bättre sätt till sjöfarandes räddning vid strandningshandelser, än hvad sorn nu sker igenom Cornpagniets åtgärd
Uti ett land* så glest bebodt med så vidsträckta och farliga kuster som Sverige, är det en obestridelig sanning, att någon anstallt till ett så angeläget behof måste vidtagas, och detta gaf första anledingen till Dy* keriCompagniets octroijerande, om jag mins rätt pä »7,o talet.
Äfven är det ofelbart, att någon inrättning i denna väg måste finnas, om handelen skulle kunna hoppas dräglige sjö» försäkringspremier.
För min del anser jag visst att modificationer böra och kunna vidtagas med Dykeriprivilegierne vid octroijerandet af ett nytt Compagnie, som likväl icke kan ske förr än 1827, emedan nu varande Compagnie» privilegier icke löpa till ända förr än med 1856 års slut.
Hvad för öfrigt vidkommer Herr Montgommeries anförande om den fördubblade olyckan, att icke sjelf få berga om man kan den strandade egendomen, får jag upplysa att efter mitt omdöme, är åtminstone för Svenska skepp den tillräckeligt ut-; sträckt, då skeppare äga 60 timmars tid , att dermed göra försök, äfven med biträde af enskilt tillkallad hjelp oeh att i de mästa falt år mer än troligt, att om ett fartyg som icke sa-* 454 Den 17 Februarii, om den tiden kan befrias, ifrån grund eller klippor, så fordras kraftigare åtgärder dertill, hvilket i allmänhet af enskiha ej kunna åstadkommas
För öfrigt torde jag äfven härvid böra tillägga, att under den tid af 7 år som jag varit ledamot i det Embestverk som har öfverinseende af
DykeriCompagniets åtgärder, har jag under denna tid icke hört ett grun-, dadt klagomål emot Compagniet.
Herr Mannerhjerta, Ulric Emanuek Herr Montgomerie har i sin motion om Dykeri- och BergningsCompagniets upphäfvande, eller reglementariska förändring afmåla! det med de mörkaste färgor, och då han derunder säger, att det är en authoriserad Corporation, som grundar sin tillvarelse och rikedom på olycklige sjöfarande och på deras plundring, så måste den sorn ej närmare kanner förhållandet, på det högsta förvånas att något så stridande mot samhällsordningen kan i ett constitutionelt land äga rum.
Hade mo» ticmairen inskränkt sig till att fordra ändring af sådana reglementariske brister, som vidlåda hvarje samhällstiftelse, eller i det han önskar denna inrättnings upphäfvande, gifvit utkast till hvad sorn hör uppföras på ruinen af den byggnad han vill kullslå, då skulle jag visserligen under tystnad afvagtadt de kunnig®
Den 17 Februarii, 455 mans yttranden, hvilka det vederbör att behandla ämnet, men då nu allmänna tillmålen göras, hvilka, om de voro rättvisa, skulle sätta allt för myken fläck pä samhälsskicket, så anser jag som en pligt att yttra de olika åsigter med motionairen, sorn jag i detta ämnet äger.
Det är icke första gången sorn Dykerioch BergningsCompagniet fått röna häftiga anfall, och hvad nu blifvit anfördt, är blott ett genljud af hvad| under sista Riksmötet derom yttrades.
Under fordna Riksdagar hafva icke klagomål saknats- men äfven då, när denna inrättning var i ett mera ofullkomligt skick, hafva de samma hufvudsakligen befunnits obefogade.
Dykeri-Inrättningen uppkom under en stor ehuru enväldig Konungs tid, en Konung som gifvit
Sverige de flesta af dess ännu varande administrativa former.
Det var nemligen Carl den XI som utfärdade de första stadganden att beskydda sjöfarande för strandboernes roflystnad.
De enskilte män sorn i anledning häraf erhöllo privilegium, och tillädes vissa inkomster för sine bergningsåtgärder, voro deremot underkastade pligter och controll på de simmas uppfyllande.
Bland dessa män räknar man äf-- ven en Trievald, ett namn, som i lärdomshistorien intager ett för utmärkt rum, för att det äfven skulle kunna återfinnas på listan af barbariska inrättningar.
45fi Dien. 17 Februarii., Ptivilegierne, ehuru tid efter annani modifierade och förändrade hafva alltid blifvit
Stadf^stade såsom gagneliga och svarande mot det ändamål roan deraf väntat, Och de försök, som årep I731 o,ch 1734 inför Rikets då församlade Ständers
Deputerade anställdes med Dykeriklockan och de så kallade lutt kanti:- perne bidrogo icke i ringa mån att stadga ep god opinion om inrättningen.
Ben, sedoaste octroijen härleder sig från. år 180.3
Och beviljades på 25 år. sedan Cqrvmiterade till förvaltning af Örlogsflottans ärender, varit hörde och vitsordat ej mindre Dykeri»;So, ciet(?tens förtjenster, än sjelfva inrättningens nytta för Staten samt för handeln och, och Sjöfarten.
I sitt närvarande skick starden samma specielt under Konungens General-Adjutant för Flottorna och generelt under För-! valtningen af Sjöärenderna, Dessutom tillhör det Konungens Befallningshafvande och.
Magi. straterne i städerna att; öfver Compagnie!; hafva tillsyn; äfvensom närmaste Tulikammai re skall vid alla bergningar conttolleita det sammas, åtgärder..
Man bör således svårligen kunna förmoda, att DykeriCompagniet, mot hvilket man icke hört anföras några på bestämda facta grundade förbrytelser, skulle straff, löst kunna undgå alla dessa sutonteters vaksamhet, och genom arbitraira handlingar rikta sig på olyckligas bekostnad., 1 det- man ifrar emot Dykeriet, förblandar man detsammas rättighet på bergningslön med Den 17 Februarii.
457 fordna strandrätfen, då det likväl år sjelfva denna barbariska rätt, som blifvit upphäfyen och kraftlös gjord, genom tillvarelsen af en Corporation, som sedan den bergat skepp eller gods, tager det samma i sitt hägn, och under högre authoritet än sin egen, derföre är ansvarig- Denna Corporation må bestå af enskildte män, eller Statens Embetsman, dä den samma står under
Dgar och reglementarista formar, blir förhållandet till dein, som få. röna detsammas åtgärd, af enahanda beskaffenhet.
Med en så vidsträckt och föga bebodd sjökust som vårt land äger, skulle säkerligen rriånga brott mot den allmänna ordningen förefalla, om icke en särskildt autoritet vore till, spm genom sine inrättningar och med öfvadfc manskap vida bättre än hvad enskildte personer kunde uträtta, förmådde hjelpa den. förolyckade, och vore till hands för att utöfva sin, pligt på det sätt närvarande reglementariska författningar utstaka.
Compagniet äger, att onder olika förhållanden räkna i bergnings-lön frånö, till 25 procent, och om man jemför resultaterna häraf, med hvad de sjö-förolyckade mäste för stin räddning på frme främmande orter uppoffra,, så tror jag på säkra anledningar att jemförelsen icke utfaller till last för denna inrättning i vårt land.
Denna inkomst, som mot Compagniet tyckes uppväcka så mycken ovilja, lärer ofta ej vara så betydlig.
Dess bevillning till Staten u.tgör 4000 R:dr Banco, och trovärdiga personer försäkra att den mångå å? uppgår till 20 procent af Cotnpagniets he-- hållne inkomst, 458 Den 17 Februarii, Efter närvarande Samhällsformer stå Dykerilnrättningen i en nära beröring med andra Statens stiftelser och förnämligast TullVerket och AssuranceCompagnierne.
Så länge ännu namnet contraband är till, skulle de derunder hörande varor, utom en bergningsauthoritet, med ännu mera lätthet kunna inkomma på kusterna; ty vinningslystnaden rik på utvägar att eludera, skulle snart lära att nied fördel göra skeppsbrott.
AssuranceCompagnierne ®å väl utländske som inländska, om de icke i den bergningsanstallt, som nu är rådande, sago en möjlighet att få det gods bergat, för hvilket de gått i ansvarighet, skulle säkerligen icke till så låga procent som nu äga rum, teckna sina premier.
Föreställningen om olyckliga som efter ett skeppsbrott måste dela qvarlefvan af sin egenaom, med de som räddat densamma, blir derjemte verkeligen mindre ryslig, då man besinnar att nu förtiden ganska få skepp gå utan försäkran och att Assuradörerna äro så tillsägandes lika mycket ägare af de skepp som befara håfven, och de egodelar hvilka föras derpå, som de personer hvilka de egentligen tillhöra.
När man nu härtill lägger att klagomål öfver
Dykerilnrättningen icke förspörjas från dem, hvilka närmast vore befogade att framställa de samma, så har man någon anledning förmoda, att de sorn från andra håll väckas, härleda sig från felagtiga uppgifter, under saknad om en närmare kännedom om sanna förhållandet, Den 17 Februarii, ^59 Jag anhåller vördsamt att dessa mina anmärkningar få till vederbörligt