Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 5 Februarii, TingsRätterne lära så mycket mindre anse det betänkligt att med ovilkorlig laga fasta bekräfta de ingångne köpen, som ingen punkt eller clausul uti det för Kammar- och OeconomieRådet Schlegel utfärdade köpe-bref förbjuder honom, att sin rätt till annor man upplåta och, då hela godset under Konung Carl Xl:s Regering af Reductions-commissionen varit seqvestreradt, men efter skedd reduetion af 23 mantal, åter frigifva, hafva innehafvarne tryggat sig vid denna åtgärd och anlett sig såsom rättmätiga possessorer af en egendom, som denna förfärligt stränga auetoritet lösgifvit.
Men om också dessa hemman skulle återlösas och derigenom ifrån F alse förvandl-as till Krono, hvilka personer skola å dem anses såsom Krono-åboer och äga rätt förvärfva dem till Skatte, antingen Frälsemannen som nu aga dem, eller deras Landtbönder? och om frågan afgöres till förmån för de senare, huru skall det förhållas med de hemman som innehafvas af ofrälse Ståndspersoner eller sjelfägande bönder?
mångfalldiga ömtåliga ^tvisteämnen, skola här yppas och jag för ställer mig med bekymmer det missnöje, som nöd-* vändigt måste uppstå, då ägandi rätten så våldsamt flyttas från den ena medborgaren till den andra.
Rikets Ständer hafva väl i RiksdagsBeslutet undanröjt dessa frågor genom föreskriften att de hemman, som före försäljningen till Schlegel voro Krono, borde på allmän auction bortarrenderas, men huru obarmhertigt och Dea 3 Februarii, 113 och opolitiskt vore det icke, att på en gång göra 4 a 500 Bondfamiljer brödlöse och husville, ty ingen optionsrätt till arrendet är förbehållen, och om den medgifves. hvem får begagna den antingen nu varande hemmansägaren eller landtbonden?
Genom dessa arrenden åsyftades troligen en högre inkomst för Staten, men har man besinnat, att dessa Skade Statsbidrag från en fattig och af naturen vanlottad province, än mer skulle utarma densamma, och sluteligen dessa arrenden upphöra att kunna utgå samt hemmanens förfall och ödesmål blifva närmaste följden.
Att denna återlösen genom hemmanens försäljande till skatte ej skulle för Staten blifva fördehgtig, är af den Nådiga propositio* nen att inhämta, och då finnes i min tanka icke något enda skäl, hvarföre den bör sko.
Jag anhåller derfö<e att R k. ts Ständ r täcktes antaga Konungens Nådiga proposition och utbeder mig ödmjukast af Höjgvälbome Herr Grefven och LanchMarskalken, samt Ridder6kapet och Ad, In att detta mitt anförande måtte få åtfölja densamma till vederbörligt Utskott. eif N:o 2.
Grefve Hård, Carl Gustafi I anledning af den utaf Herr Friherre Boije väckta, och af Herr Ehrenborg till ea Bil, till Ridd, o. Ad.
I Afd. g. Den 3 Februarii, del understödde motion om inställande af lagsökningars verkställighet emot gäldenärer till f. d.
FilialDisconterne, uti hvilken motion jag äfven instämmer, torde mig tillåtas tillägga några ©rd.
Som det icke är för dessa gäldenärer tillåtit, att under den ännu återstående utredningstiden intill den 30 nästkommande September, göra någon omsättning) utan lånen då, lill sitt hela belopp, ovilkorligen skola vara inbetaide eller lagsökning till deras indrifvande anställd, skulle naturligtvis den , såsom säker tillgång för Discontutredningen, påräknade, hos läntagare utestående Summan af nära 900,000 R:dr, inom denna korta tid ur rörelsen indragas.
De menliga följderne häraf har Herr Fri? herre Boije utredt och de kunna icke betviflas af någon, sorn icke är alldeles okunnig om den i Landsorterne redan rådande pennin_ gebrist.
Någon utväg torde således snart böra vidtagas till förekommande af den fara, som hotar mångå enskilde och medelbarligen äfven det allmänna , genom en sträng tillämpning af det i detta afseende nu gällande stadgande ; men jag vill likväl inte, att
Discontutredningens säkerhet skulle äfventyras.
Till ändamålets vinraande, med detta vilkor, torde vara nog, om de nu utestående
Discontlånen fiogo i t. ex fem terminer inbetalas; om de redan lagsökte gäldenärerne lem<* oades två månaders rådrum, till fullgörande Den 3 Fehruarii, af första afbetalningen, under hvilken tid redan utmätt egendom tjenade till säkerhet; Otti samma tid af två månader finge äfven framgent begagnas af dem, hvilkas lån framdeles förfalla5 och om 6luteligen åt Herrar Fullmägtige i RiksgäldsContoiret uppdrogs att tillse, att der gäldenärer eller löftesmän ansåges icke vederhäftige, sådan säkerhet anskaffades, hvarigenom allt äfventyr af förlust förebyggdes.
Denna senare omständighet anser jag vara af vigt, alldenstund, enligt förra Reglementet, om jag icke bedrager mig, låntagaren icke varit förbunden, att ställa annan borgen, om än den förra varit oduglig, så länge han
Inom föreskrifven tid fullgjordt omsättning.
Jag anhåller att dessa anmärkningar fä åtfölja Herr Friherre Boijes memorial till ve' derbörligt Utskott.
Herr Hjelme, Carl jaeobi Såsom föreståndare vid det i Götheborg inrättade UtredningsContoir för f. d. FilialDisconternes utredning, har jag varit i tillfäll# att inse nödvändigheten af den proposition, Herr Baron Boije nu framställt, rörande in~ hiberande af alla lagsöknifigar mot de närvä- ■ rande skuldsatte i förenamkde Disconter.
Jag anser det så mycket nödvändigare, som troligen derigenom manga menniskors ofärd skulle, Den 3 Februarii, om ej alldeles förkommas, dock uppskjutas, hvilka saknande alla tillgångar genom den rådande penningebristen och de mångå högst oväntade svårigheter, sorn göres vid låneansökningar pä den enda Discont, som nu existerar, ej hade annan utväg än att uppgifva sin stat, hvarigenom ytterligare ett ännu större antal skulle blifva lidande och olycklige.
Jag får derföre ödmjukeligen instämma i hvad Friherre Boije föreslagit, att alla lagsökningar måtte inhiberas och hvila, intill dessatt Rik1 sens Ständer hinna taga i öfvervägande hvad rörande desse
Disconter kan komma i fråga och deröfver fatta beslut, ssmt tillägger, att ifrån den dag en sådan inhibition kungjordes och sattes i verkställighet, den påbudne öfverräntan skulle upphöra och endast laglig ränta af 6 procent beräknas, intill dess fullkomlig reglering blefve uppgjord.
Att detta ma få åtfölja Friherre Boijes memorial, derom anhåller jag ödmjukast.
I anledning af Friherre Boijes och Landshöfdinge Ehrenborgs framställda mo'ion, rörande de svårigheter , som möta indrifv3ndet af Fili:ilDisconternes fordringar, torde Ridderskåpet och Adeln tillåta, att jag i detta ämne yttrar några ord, hvarigenom jag vill göra Ridderskapet och Adeln uppmärksam på landets ställning i allmänhet, hvilken icke öfver - Den 3 Februarii, il 7 ensstämmer med den ton, som tyckes vara rådande inom Hufvudstaden.
Äfven Skåne kan räknas till de provincer, som hafva ökade skäl att klaga öfver nä^ ringarnes förtryck, och detta förtryck blifver ännu hårdare om icke ett beslut fattas, som mildrar FilialDisconternas stränga execution.
Jag har nämnt Näringarnas förfall,,— Och hos mig förenäs lätt, att vara erkänsam för det goda man njutit, äfvensom upprigtig och sann i framställandet af de önskningar, som ännu återstå att göra.
Det tillhör Riksdagsmannen mer än någon annan, att ej lämna något tillfälle obegagnadt, då fråga är att gifva ett fullständigt begrepp om landets sanna belägenhet — och således med hela sin förmåga och hela sin kraft medverka till afhjelpande af hvad som är felaktigt.
Den tid af fem år som förflutit sedan sista Riksmötet, har lemnat oss tillfälle nog att erfara så väl det gagneliga , som det mindre fördelagtiga af landets inre styrelse.
Åkerbruket, handeln och konstfliten hafva kanske i allmänhet icke gjort de framsteg man bordt förvänta
Om ock conjuncturen i Europa till någon del föranledt sakernas närvarande ställning, så är det likväl troligt, att de systemer sorn man antagit till efterföljd lis Den 3 Februarii, så i financielt sorn commercielt afseende, ännu mera bidragit till vår närvarande förlägenhet, hvilken är mera märkbar i inon af Provincernas afstånd från Hufvudstaden, och att de verkat på näringarnas aftynande, genom afsättningarnes föiökade svårigheter, bristande tillgångar orsakade af varuvärdenas förminskning , oberäknadt bibehållandet af lika stora skatter, penningeförlägenhet öfver hela Riket, om än inom Hufvudstaden mindre märkbar , det stora ölverflödetaf sådane utländska varor, som inom landet kunna alstras, och brist på dem som i Sverige aldrig finna täflan, skadliga monopolier, som försvåra alla dermed icke begåfvade medborgares speculationer: dessa äro i min tanka, de af ett felagtigt systeme beroende orsaker, som mer och mindre bidragit att qväfva all Industrie, eller att hindra dess utveckling.
Då ofvannämnde omständigheter komma att under loppet af detta Riksmöte, ofta sysselsätta hvarje vältänkande Svensk man, så vill jag ej nu borttaga tiden med att inlåta mig i detailler af ämnen, sorn i sin ordning skola grundligare behandlas.
Då i hvad jag nu yttrat, en korrt öfversigt blifvit leornad af näringarnas belägenhet i allmänhet} då från alla Landsorter klagan höres, öfver dessa fordringars brådstörtande indrifvande, så tror jag mig hafva uppfyllt en Riksdagsmannapligt mot hemmavarande Medborgare, då jag i allt tillstyrker Frihet - Ben 5 Fcbruarii, te Boijes och Landshöfding Ehrenborgs motioner.
Jag slutar detta anförande med full tillförsigt till Rikets Ständers uppmärksamhet på landets ställning i det hela, hvarvid jag endast varit ledd af m»n medfödda kärlek till Fosterlandet.
Grefve Wachtmeister, Hans:
Den af Friherre Boije uti Plenum den 39 uti förra månaden väckte motion om anstånd m<?d betalning för låntagare uti f. d. FdialDisconterne, går jag nu att understödja.
Innevånarne uli det mig Nådigst anförtrodde
Län äro väl ej synnerligen besvärade med dylike lån, men dä billighet och StatsVerkets eget interesse 6ynas tala för saken, har jag ej kunnat neka mig, att yttra denna min öfvertygelse.
Vöre irågan, att lemna enskilte personer anstånd med betalande af deras skulder till andra äfven enskilte personer, kunde aldrig ens tvekan blifva att ju icke en sådan proposition borde utan ringaste betänklighet afslås, ty inga considerationer, äfven de mäst ömmande kunde någonsin rättfärdiga ett sådant våld å äganderätten.
Nu åter är det Staten, det vill säga vi sjelfva, som är fordringsägare och vi hafva således full rätt att pröfva 1*0 Den 3 Februarii, om anstånd med betalningen kan äga rom eller icke.
Att för närvarande stor penningebrist eller kanske rättare tnyken svårighet, att få låna penningar, finnes uti landet, lär#
'r ingen neka.
Utom Hufvudstaden , dir Discontens närvaro lemnar en lättare tillgång på penningar och möjligheten för SlottsCancelliet, att med mera noggrannhet, mera skyndsamhet handhafva executionslagarne, ett störr- hoppom långifne penningars snara återbekommande, är ställningen i allmänhet sådan, att äfven den mäst förmögne endast af vänskapen eller en på allmänt känd accuratesse i penningeaffairer grundad Credit kan vänta sig lånebiträden.
Det är endast i andra rummet, som hans förmögenhet i fastighet kommer hos den långifvande i beräkning.
Hvad utsigt till penningars erhållande skulle da väl den hafva, hvars egendom är för skuld utmätt?
Hans belägenhet är ryslig.
Den credit han kunnat hafva är förspilld, och hans vänner kunna som vanligt i nödens stund, ej hjelpa.
Pä hvad sätt, om han är lagsökt för lån i FiliaiDisconterne har han väl förverkat den längre betalningstid, han vid lånets upptagande kunde påräkna, och hvad förlust skulle väl tillskyndas
Staten, om han nu finge ett längre anstånd och lättart b*talningsvilkor , om hart nu äterfinge rättigheten att ytterligare omsätta sitt lån?, Visserligen ingen.
Snarare skulle full afbetalning vara att vänta, ehuru endast småningom, af mången hos hvilken brist vid ut* Den 3 Februariii »21 matning och executiv försäljning nu uppstår* lag medgifver att en tid för lånens full komliga inbetalning har bordt stadgas, men den lär utan skada kunnat vara rymligare än den, som blifvit antagen och i alla fall kan ru vid en okad penningeförlägenbet, Riksens Ständers faderliga omvårdnad lemna ett ökadt anstånd.
Sådan är min åsigt af saken och sådana de grunder hvarpå jag förenar mig med hvad Friherre Boije i ämnet anfort; anhållande att detta mitt yttrande måtte åtfölja Friherre Boijes memorial till det Utskott, dit det varder remitteradt.
Friherre Rudbeck, Alexander-.
Sällan hafva Riksdagar inträffat, sorn icke medfört och pålagt Svenska Folket ökade pålagor; men näppeligen lärer Nationen mera allmänt och mera nödvändigt hafva känt angelägenheten, att af sina Representanter nu på-J kalia samt å deras ansvarighet affordra en för Svenska Folkets framtida bestånd högst angelägen och betydlig nedsättning å alla de utlagor, som hittills betungat och nedtryckt Nationen.
Då hvarje Representant vid detta Riksmöte är onekeligen skyldig, att fritt och redligt tänka, tala och svara för Folkets 121 Den 3 Feiruarii. fördelar och angelägenheter3 skulle jag anse mig ovärdigt begagna min Riksdagsmannarätt inom Rikets första Stånd, om jag med stillatigande kunde uragtlåta att framställa vår» hemmavarande Medbröders så synbara bedröfliga ställning, endast orsakad af öfverdrifvet uppjagade och tryckande beskattningar, hvilka nu mera uppgått, till en så utomordentlig öfverdrift, så att om ej en hastig hjelp mellankommer, och Svenska Folket lindras på ett fullkomligt och kraftfullt sätt, blifva säkert följderna betänkligare än botemedlet kan för StatsCassan blifva menligt.
Hvarje rättänkande husfader är likaså väl skyldig som tvungen att så bestämma sina utgifter, att de ej öfverstiga tillgångarne: på lika sätt borde också StatsCassans utgifter, kunna bestämmas i följd af dess Intrader; men enär utgifterna hitintills alltid blifvit extenderade och man häldre beräknat deras behoiver än med ett skyldigt afseende åsett nödvändigheten att lindra Folkets bördor, så har genom dessas beständiga förökande, den stund inträffat, att folket 6jelfve genom sina Representanter 7iu bestämmer en så verkande nedsättning, att dess Utlagor hädanefter kunna utan alltför känbar svårighet möjeligen utgöras.
Den allmänna nöden är förvånande, jemt stigande, med högljudda stämmor allmänt yttrad, och gränsen oberäknelig, om ej detta Riksmöte medför ett med de föregående mot - Den 3 Fcbruarii, 123 satt förhållande.
Måtte det nu inträffa, då bshofvet påkallar sanningens okonstlade språk!
Redan den 17 April 1815 hade jag den äran, att med ojäfaktiga calculer inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln framställa alla de utgifter sorn då drabbade hemmansägare af olika hemmans natur.
Sedermera hafva de stigit ännu högre, oagtadt alla hemmans produetioner, så ansenligen fallit under deras då varande gångbara värde, hvilket allt än mera försvårat contributionernes utgörande.
Då dessa senare uppjagades till deras nu varande höjd, bereddes möjligheten till deras utgörande på en tid, då ännu varuvärdet var då ett lika extenderat sätt relativt, och penningetillgångarne dermed öfverensstämmande; men sedan desse tvenne grundvalar för taxationernes utgörande ramlat , så måste synbart Folkets utgifter uti ett motsvarigt förhållande minskas.
Af de Statistiska upplysningar öfver de Socknars Contributioner, som jag, med kännedom kan framställa, och härjemte får den äran bilägga, behagar en och hvar benäget inhämta de allmänna bördorne samt den synbara vådan.
Af dessa upplysningar inhämtas, att alla ' af ett helt mantal nu utgående onera öfverstiga Tvåhundrade Riksdaler Banco, som tillförene varit högsta behållna inkomst man kun. 124 Den 3 Februarii. de påräkna af ett hemman: huru vill man då begära, att någon vill öfvertaga ett hemmansbruk och derföre serskilt betala någon skatt till jordägaren?
En fiende kunde ej strängare beskatta, än hvad vi sjelfve ålagt oss Men mine Herrar, då nöden i följd af tryckande pålagor, ålägger oss att göra underdåniga föreställningar, så är det en ljuf tillfredsställelse, att inför den älskade och vördade Konung, som fört ut äger våra hjertan, som räknar Folkets kärlek för Sin belöning , och sorn alltid föivärfvat sig vår gemensamma upprigtiga vördnad och tillgifvenhet, få nedlägga så väl våra egna , som våra hemmavarandes verkliga och smärtande bekymmer: de skola säkert anses och omfattas med ett faderligt deltagande, och sålunda med ett Nådigt afseende emottagas.
Som dessa mina framställningar i synnerhet tillhöra StatnUtskottets granskning , som jemte behofvets bestämmande, jag önskar måtte dessförinnan moget beräkna Folkets närvarande tillgångar; så torde Höglofl.
Ridderskapet och Adeln tillåta, att de till nämnde Utskott få remitteras, hvaröfver jag anhåller om Herr Grefvens och Landt-Marskalkens pro position. N:o 7. Herr Hjärne, Carl Jacob:
Då iSi8 års Ständer vid beslutat om Fi - Den 3 Februarii.
12$ lialDisconternes öfvertagande bestämde utredningstiden till 5 år, höjde sig många röster öfver denna tids otillräcklighet.
Att de haft rätt vitsorda beklagligtvis alla de, som under denna tid blifvit offer för detta misstag.
Om, som jag förmodar, en viss delicatesse mot nästkommande Ständer hindrade att utstaka en längre tid som skulle ingå på deras beslutningsrätt, så tillhör det nu dessa Ständer att lindra och afhjelpa de oiyckor som således för d?ras skull tillkommit, i den mon de ännu kunna hjelpa.
Att förlänga för de ännu återstäende skuldsatte den föreskrifne utredningstid, är hvad som kan göras, och som desse årens erfarenhet fordrar, och otvifvelaktigt är det enda möjliga sätt att frälsa de återstående från de föregåendes öde.
Och hvad har väl varit vinsten af denna korrt* lemnade tid? mig veterligen ingen för Staten, ingen för det allmänna, endast tor någre enskildte, som förJ 6edds med C pitaler försrått att på mångfalldigt sätt begagna den allmänna penningebri6ten.
Klart synes att Staten icke vunnit, då det icke lärer kunna anses som vinst att i,Oi taliga massor efter olyckl ge få bevaka 8, to å högst :o procent al Disconternes fordran , till hvars incassering ofta åtgå flere år; och huru mycket det allmänna lidit af så många dess medborgares ruin och undergång, torde jag ta undgå att närmare detaillera, dådet är så allmänt kändt och utgör en Tableau som icke utan smärta kan framställas.
Hade i stället to års tid blifvit lemnad med ^idels afbetalning hvarje sjette månad, så hade eftef I2fi Den 3 Februarii. min fullkomliga öfvertygelse RiksgäldsContorets förlust på Concurser icke uppgått till •|;del af hvad den nu är, emedan i dessa penningefattiga tider icke alltid den som kan anskaffa ioo R:dr kan anskaffa 200, hvilken proportion i synnerhet är gällande med mindre lån, som äro på den fattigare Classens händer.
Den kloka mesure Herrar Fullmägtige en tid syntes taga, att tillåta någre omsättningar på 3 månader med proportionerad afbetalning, var mycket välgörande på den ort, där jag haft befattning med Disconterne såsom Föreståndare i UtredningsContoiret; men Herrar
Revisorer behagade fästa sin uppmärksamhet härvid, och det upphörde, utan att jag kunnat i Ständernas Reglemente för Herrar Fullmägtige igenfinna den §:n som förbjuder det.
Detta de olyckliges lilla hopp försvann således genom Revisorernes hårdhet, och strängheten har sedan oafbrutit varit rådande.
Öfvertygad att man i alla fall skall pruta; äfven om blott ett år föreslogs till förlängning af tiden, får jag ödmjukast föreslå 5 års prolongation på tiden till inbetalning af ännu i f. d. FilialDisconterne återstående skulder; att omsättningar som hittills må äga rum på högst 6 månader med TT5:dels afbetalning på den Summa, som den 1 Januarii 1823 återstår, att omsättningar på kortare tid må få äga rum efter samma princip som i RiksDisconten, samt att för öfrigt samma rättighet till 2 månaders praecriptionstid måtte dem förvaras, oaktadt jag är fullkomligt öfvertygad, att den skall föga Den 3 Februarii, 127 begagnas, om hvad jag hät haft äran föreslå vinner bifall.
Till Landsorternes beqvämlig-- het föreslås de hittills anställde UtrednmgsContoir i Götheborg och Malmö att fortfara ända till utmätningstidens sista slut.
Hvad jag här haft äran yttra är dicteradt af min öfvertygelse och den erfarenhet jag i Utrednings-Contoiret haft tillfälle inhämta.
Jag föreser väl att det icke blir af alla gouteradt, men de må hafva sin öfvertygelse likasom jag min, och då så många gånger Reglementer och föreskrifter blifvit uppgjorde med fästadt afseende på de förmögnares beqvämlighet och förmon , må det tillåtas mig fästa hufvudsakeligt afseende på de fattiges fördel , hälst det icke åstadkommer de andras förlust.
Man torde invändå att en sådan förlängd tid fordrar utgifter till nödige Embetsman; men den vinst som genom minskning af den annars säkra förlusten härigenom uppkommer öfverstiger i ganska betydlig mon alla möjliga dervid blifvande utgifter, reglerades de än efter en frikostigare måttstock än hittills.
Jag får ödmjukast anhålla att detta mitt vördsamma Memorial, måtte med de andre Stånden communiceras och derefter till Statsutskottet remitteras med föreskrift att skynde-i sammast till afgörande företagas. 128 Den 3 Pebruarii. N:0 8.
Hant Excellence Herr Grejve von Enges erem, Lars:
Redan vid sistledne Riksdag vågade jag för Höglofl.
Ständer framlägga ett förslag till inrättande af ett Asylum lör mindre brottslige, i hopp att genom en dylik inrättning, till dygd, sedlighet och medborgerliga egenskaper, återföra mindre föibrytare hvars ungdom lemriar hopp om någon förbättring.
Med mycken välvilja upp:ogs mitt välmenande förslag, men i anseende till bristande medel blef det ej antagit.
Öfvertygad, att en sådan inrättning vore välgörande för menskligheten, har jag föresatt mig, så ofta möjligt är, förnya denna framställning.
”Man bör aldr;g tröttna att säga en god sak,” plägade Furst Weneclaus Kaunitz säga. ”Nitton gå' ger har jag” tilläde han, ”uppgifvit ett nyttigt förslag utan att ådraga detsamma någon uppmärksamhet, men den 2o:de har det lyckats.”
Så tänkte den redlige Engelsmannen Wilberforce, hviken hvarje år, under en lång tid, begärte Slafhandelns upphörande och icke tröttnade förr, än ändamålet vanns.
Jag, som är 71 år gammal, kan icke hoppas att oftare öfver detta ämne utbedja mig Ridderderskapets och Adelns uppmärksamhet; men tror mig icke böra låta tillfället af detta Riksmöte gå förbi, utan att ånyo inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln framlägga mina tankar.
Då Den 3 Februarii, Då menniskorna inträdde i Samhälle, fun?
no de genast nödvändigheten att stifta lagar, till vinnande af ordning och allmän säkerhet.
Straff’äro en nödvändig följd af lagar; men då deras egenteliga föremål bör vara att förekom-i ma brott, böra de icke, utan största nödfall , stämplas med hårdhet.
Grader böra således finnas i dem; allt efter brottens mer eller mindre svåra beskaffenhet.
Man straffar lindrigt, så länge hopp är om förbättring och la*! gen blir icke hämnare, utan endast emot dem, som igenom de grofsta våldsamheter störa alij männa säkerheten.
Jag förmodar, att ingen lärer bestrida rigtigheten af dessa grundsatser och tror mig således icke kunna mota mycken motsägelse, då jag, påkallad af menniskokärleken, framställer mitt lörslag.
Enligt våra nu gällande författningar blir mången för mindre brott genast dömd till straff, hvilka medföra föragt, hvarigenom hederskänslan, hvilken, jemte Religionen, starkast verkar till dygdens befrämjande, blir tillj intetgjord- Ingenting håller då tillbaka från framskridande uti lastbarhet.
Och den* 6om i början hade kunnat återföras på dygdens väg, slutar med att blifva ett ämne för allmän afsky.
En ung flicka, sorn förser sig, oftast ett offer för en nedrig förförares obetänksamma Bil. till Rid. o.
Pr, i Band, 9 Den 3 F elmar ii. förhållande, och "merendels igenom vårdlösad uppfostran, okunnig om hvad hennes heder fordrar, blir stämplad med föragt i sin landsort, Och, torde hända, bragt derhän, att kasta sig i liderlighet, för att. kunna uppehålla sitt lif, En ung menniska som, genomen försummad uppfostran, är okunnig om lagens föreskritter, som befinner sig i yttersta nöd, tillgriper ett obetydligt peningevärde för att rädda sig och fat* tiga föräldrar, bör dömas såsom tjuf och blir derigenom urståndsatt att med ett hederligt näringsfång kunna upprätthålla sitt i sin hemort fallna anseende.
Inför lagen äro dessa visserligen skyldige torde hända icke alltid inför ett högre Väsende.
— Det vore, till täddande af sådane olycklige, ett Asylum kunde inrättas, dit denna ungdom kunde skickas och där förblifva, under uppsigt af en redlig och Gudfruktig prestman och en vältänkande Ordningsman.