Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det kan ej annat än för mig utgöra anledning till den högsta tillfredsställelse, att förnimma, det en Ledamot af ConstitutionsUtskottet nemligen Herr af Uhr, som äfven var det förra Riksdagen, och då fann min Motion onödig, nu med så mycken värma omfattar dess öde.
Det var likväl ej för att uttrycka denna tillfredsställelse, som jag ännu en gång vågade falla Ridderskapet och Adeln besvärlig; det var för alt uppdraga den bestämda skillnaden emellan den på ConslitutionsUtskottets bord hvilande frågan, och Herr Bexells Motion.
Den förra angår ett stadgande för alla tider, för alla kommande Riksdagar; den är således otvifvelaktig! af eonstitutionel egenskap och måste såsom sådan behandlas.
Herr Bexells Motion der - Den 12 Februari! f. in. emot rörer blott ett fall, blott nästkommande Riksdag, och är derföre af Reglementarisk beskaffenhet.
Herr Cederschjöld har nämnt, huru förhållandet är med Memorialets läggande till handlingarne i de andre Stånden.
Detta kan ingalunda inverka på Ridderskapets och Adelns beslut.
Frågan en gång väckt, ordet en gång uttaladt i någondera af representationens 4 Kamrar, tillhöra icke mera Motionairen och Kamrarne; de tillhöra Representationen och Folket; de tillhöra samtiden och efterverlden.
Begagnande den föreläsning Friherre Cederström gifvit oss ur Grundlagen, afstår jag helt och hållet från förslaget om frågans remitterande till ExpeditionsXltskottet, och får i stället förena mig med Herr Cederschjöld i begäran om återremiss af ConstitutionsUtskottets Memorial, Friherre Anckar swärd, Carl Henrik:
I en så talrik samling, som vår, är det oundvikligt, att discussioner aflägsna sig från hufvudfråganmen för mig var det oförmodadt, att från ConstitutionsUtskottet skulle gifvas anledning till en sådan discussion, som denna.
Jag kan ej begripa, från hvilken synpunkt ConstitutionsUtskottet fattat denna fråga, då det framställt så vidt skilda handlingssätt; det ena rigtigt, och det andra origtigt.
Hufvudfrågan är den, att
ConstitutionsUtskottet ansett den ifrågavarande motionen vara i constitutions - Den ti Februari! f. ra. vidrig väg remitterad, och på denna grund tror jag, ali ConstitutionsUtskottet hade bordt helt enkelt svara, att det ej kunde upplaga frågan, såsom ej i ordentlig väg tillkommen.
När nu hufvudsaken sålunda är afgjord, frågar jag, hvartill tjenar hela raisonnemenlet om principfrågan, om ej till att inleda Rikets Ständer på ett fält af tidsspillan, utan något resultat?
Det är endast utur denna åsigt, som jag anser nödvändigt att återremittera Memorialet, för att påminna ConstitutionsUtskottet för framtiden, att ej på samma sätt behandla sådane frågor.
Att nu öfverlägga om, huruvida en Grundlagsförändring är behöflig eller ej, vet jag ej hvartill det skulle tjena, när frågan är, att motionen i olaglig väg kommit till ConstitutionsUtskottet.
Sedan de tre öfrige Stånden lagt Memorialet till handlingarne, skulle det synas, attRidderskapet och Adeln, som frågan minst rörer, enär ej någon tid till valen för oss kommer i fråga, då vi äro sjelfkallade, kunde göra detsamma.
På denna grund skulle också jag ej hafva något emot att gå in derpå, så framt jag ej ansåge af vigt, att ConstitutionsUtskottet hänvisas till ett rigtigare behandlingssätt af saken.
Jag förenar mig således med dem, som yrka återremiss, utan att likväl tro, det remiss af Memorialet till annat Utskott kan äga rum, hvilket jag finnér ej nu kan ske.
Deremot synes icke något hinder för ålerremiss af * 192 Den 12 Februarii f. m.
Memorialet, ingalunda på grund af hvad Utskottet framstält om behofvet af en Grundlagsförändring (hvilken fråga jag nu ej vidare vill sysselsätta mig med}, men blott för att bedja Utskottet för framtiden ej sammanblanda sine yttranden så att de gifva anledning till en dylik discussion som denna, utan helt enkelt hålla sig till hufvudfrågan.
Jag anhåller således om proposition till återremiss.
Jag är hufvudsakligen förekommen af hvad Herr Cederschjöld, Grefve Frölich och Herr Crusenstolpe anfört.
Jag tror att frågan är af vigt och ej af enskild beskaffenhet, utan tillkommer alla 4 Ståndens bedömmande.
Jag är äfven af den tanka, att man skulle kunna återremittera ConstitutionsUtskottets Memorial på den grund, Herr Cederschjöld och Friherre Anckarswärd anmärkt, emedan ConstitutionsUtskottet är i behof af denna återremiss; men jag anser det äfven vara Grundlagsenligt, att lägga ConstitutionsUtskottets
Memorial lill handlingarne, och remittera motionen till ExpeditionsUtskottet, emedan den ej har, såsom Utskottet yttrar sig, constitutionel natur, hvarmed i delta fall egentligen måtte menas, att den skulle innefatta en Grundlags-förändring.
Beträffande hvad Herr af Uhr anmärkt, att det ej skulle vara rätt att till lagtima Riks - Den 12 Februarii f. m.
Tliksdag bestämma dagen för valen till 3 månader före Riksdagens början, enär den till Urtima ej utsattes till mer än 3o dagar förut, får jag fästa uppmärksamheten deruppå, att den minsta möjliga tid måste bestämmas i afseende på Urtima Riksdag, emedan Konungen möjligen ej kan tidigare bestämma Riksdagen.
Att den tiden är den kortaste möjliga, måste medgifvas.
Vid, Lagtima Riksdag åter är det tydligen i Rikets Ständers skön, att bestämma, hvilken lid för valen de sjelfve önska.
Den invändning, att under tiden en kallelse till Urtima Riksdag skulle kunna inträffa, betyder intet.
Jag tror att de samma Representanterna då komma att väljas, men anser det tillika vara nödigt, för formens skull, att ånyo förrätta valen.
Hvad angår det i ii §. af Riksdagsordningen förekommande uttrycket: skyndsamhete n af valen, så måste det hafva afseende på de embetsman, som förrätta valen, att nemligen, sedan de fått tiden lill valförrättningarne för sig bestämd, de skyndsamt skola fullända dem.
Annars skulle utsättandet af tiden lätteligen paralyseras.
Men jag anser af vigt, att tiden för valen utsattes i Riksdagskallelsen, äfven derföre, att de annars kunde börja för tidigt, såsom Friherre Cederström rigtigt anmärkt.
Auctoriteterne skulle ju kunna tro sig äga rättighet att förrätta deni ett år eller mera före lag12 H. i3 ig4 Ddi 12 Februarii f. m. tima Riksdag, hvilket vore orimligt.
Det är derföre nödigt, att Rikets Ständer uttryckligen bestämma tiden, då valen skola taga sin början, och jag finner med Herr Bexell lämpligast, att minst tre månader före Riksdagens början dertill bestämmas.
På denna grund tror jag Herr Bexells motion kunna remitteras till ExpeditionsUtskottet, men vill ej sätta mig emot, att ConstilutionsUtskottets
Memorial återremitteras, helst det synes som ConstitutionsUtskottet vill ändra sin öfvertygelse i frågan.
Jag får den äran först vända mig till Herr Cederschjöld, som trott mig göra ett misstag, då jag sagt, att jag ej kände något stadgande, enligt hvilket en enskild Riksdagsmans motion kunde remitteras till ConstitutionsUlskottet.
Han har ansett mig begå ett misstag och, för att bevisa sådant, anfört, att utfärdandet af Inslructionen för Rikets Ständers JustitiaeOmbudsman blifvit till ConstitutionsUtskottet öfverlemnadt.
Jag får förklara, att jag ej anser detta bevisa något misstag, i synnerhet sora jag ej vet på hvilken §. han kan stödja sitt påstående, att motioner kunna till ConstitutionsUtskottet remitteras.
Hvad JustitiaeOmbudsmannens Instruction beträffar, torde jag få påminna, att en discussion här förut vid denna Riksdag förevarit, vid hvilken tankarne väl voro delade, huruvida remiss af en fråga derom D«n ia Februarii f. m. borde ske till ConstitulionsUtskottet, men att, om jag mins ratt, ämnet i stället blef till Lagutskottet öfverlemnadt.
Jag har för öfrigt funnit hos den värde Ledamoten, med hvilken jag annars gör mig en ära af att dela tänkesätt, den öfvertygelse, alt
ConstitulionsUtskottet kan anse sig såsom en auctoritet, den der bör gå Rikets
Ständer tillhanda med upplysningar och råd i frågan om att följa Grundlagen.
Jag har funnit detta ytlradt vid flere tillfällen.
Jag åter kan ej finna, att i Grundlagen någon föreskrift finnes, som auctoriserar ConstitutionsUtskottet att gifva Rikets Ständer råd, huru de skola följa Grundlagen , än mindre att Rikets Ständer hafva någon skyldighet att rådföra sig med ConstitulionsUtskottet.
Hvad för öfrigt ifrågavarande motion beträffar, kan jag ej undgå alt anföra exempel af en annan fråga, som möjligen kunde förekomma inom något RiksStånd.
Om det föll en Ledamot in att tvifla, om Rikets Ständer hafva rätt att utfärda Instruction för Deras Revisorer, och inkomma med en motion i det ämnet; skulle då denna motion och den åtgärd, som i något
Stånd möjligen genom misstag deraf kunde följa, i det den remitterades till GonslitutionsUlskottet såsom en Grundlagsfråga; skulle detta, säger jag, lägga band på oss och tvinga oss att anse den, såsom en Grundlagsförklaringsfråga, eller rubba vårt omdöme, i3* Den 12 Februarii f. m. liuruvida vi hafva en sådan rätt, för hvilken vi ej behöfva hvarken motioner eller förklaringar?
Ungefär af samma natur är denna sak.
Herr Bexell har sjelf kanhända betviflat, huruvida hans motion vore höraude till Grundlagen eller ej, ehuru jag finner att han yttrat sin öfvertygelse vara, det han ägde rätt att göra den inom Ståndet.
Men då proposition gjordes, att remittera hans motion till ConstitutionsUtskottet, ser det ut, som han skulle sjelf hafva tvifla t om, hvad som var hans rätt; annars borde han ej hafva tillåtit, att motionen remitterades till ConstitutionsUtskottet.
Jag kan ej ändra den öfvertygelse jag yttrat, att frågan är af allmän beskäffenhet, ehuru den icke nu innefattar föremål för direct beslut, utan endast måste anses såsom en erinran till Rikets Ständer, hvad de böra iakttaga, när de komma att besluta om kallelsen till nästa Lagtima Riksdag.
Jag vet väl, att ExpeditionsUtskottet, om frågan remitteras dit, ej behöfver behandla den annorlunda, ej eller afgifva något Betänkande derom till Rikets Ständer; men deraf följer ej, att icke Rikets Ständer nu, när frågan kommit till dem, skola remittera den någonstädes; och att det ej bordt ske till ConstitutionsUtskottet, är förut visadt.
När nu målet måste remitteras till något Utskott, tror jag att det lämpligaste är ExpeditionsUtskottet, äfven i förutsättning att detta Utskott låter det hvila, eller in - 3Den 12 Februaiii f. tsu >97 tömmer medi det utlåtande att Utskottet ej kan taga det i öfvervägande, förr än frågan om RiksdagsBeslutets utfärdande kommer till samma Utskott.
I anledning häraf får jag bedja Ridderskapet och Adeln erinra sig, huru det vid förra Riksdagar gått till, när i RiksdagsBeslutet kallelsen till nästa Riksdag skulle utsättas.
Talmännen hafva väl då förenat sig om att, till verkställighet af hvad Grundlagen föreskrifver, hemställa till Stånden, huruvida de ej finna lämpligt att utsätta tiden för nästa Riksdag.
Nälen sådan framställning skett från Ordföranden, har förmodligen i saknad af nödig erinran från någon StåndsLedamot om tids utsättande för valens början, framställningen, såsom i alla fall reglementarisk, blifvit remitterad till ExpeditionsUtskottet, och när den blifvit dit remitterad, inträdde lätta tiden för ExpeditionsUtskottet att yttra sig.
Om nu den idee, som Herr Bexell genom sin motion framställt, ej kan få behandling förr än på samma gång som remissen angående dagen till nästa Lagtima Riksdags början och dess införande i RiksdagsBeslutet, så gör väl sådant ingenting till saken; man måste väl nu ändå remittera Herr Bexells motion, för att följa Grundlagen, som föreskrifver: att hvarje allmän fråga skall remitteras.
I afseende på tolkningen af ordet skyndsamhet, som Herr af Uhr trott vara hinderligt, förenar jag mig med hvad Grefve Horn anfört, Den ia Februarii f. m. och anhåller för öfrigt, på sätt jag förut yttrat, att frågan, huruvida ConstitutionsUtskottets Memorial skall återremitteras, må hero på Ridderskapets och Adelns känsla, om de, utan stöd af Grundlagen, likväl för att gifva ConstitutionsUtskottet en qvasiskrapa, vilja besluta återremiss; ty någon annan anledning till återremiss kan jag ej linna.
Deremot tror jag, att man måste remittera Herr Bexells motion till något Utskott, och det bör blifva ett annat, nemligen ExpeditionsUtskottet.
Bland de flere misstag, soin jag tror vara begångne vid behandlingen af denna fråga, fäster jag mig, lika med Friherre Anckarswärd, vid det, att ConstitutionsUtskottet, då det helt enkelt bordt visa denna motion ifrån sig, såsom ej riktigt tillkommen, utan behof inlåtit sig i raisonnementer om Grundlagens tillämpning.
Jag skulle derföre gerna förena mig i begäran om återremiss, om jag kunde tro den förmån derigenom vinnas, att
ConstitutionsUtskottet erkände sitt misstag och ej svarade, att det ej kunde utlåta sig, sedan frågan af de tre RiksStåuden blifvit afgjord.
Jag är äfven böjd att ingå i denna återremiss, för att visa att jag, lika med hvad Grefve Frölich yttrat, ej linner mig bunden af de beslut de öfrige Stånden förut fattat, om de misstagit sig.
I afseende på sjelfva frågan om bestämmel - 4 Den 12 F e b r u a r i i f. m. 199 seme af Grundlagen i 4.9 §•
RegeringsForinen, 2 och 11 §§.
Riksdagsordningen, anhåller jag få nämna först, att 4p §•
RegeringsFormen oell 2 §.
Riksdagsordningen äro så ordagrant lika, att ingen skillnad i dem finnes.
Båda dessa §§. äro således förklarade i 11 §.
Jag skulle gerna förena mig med den tankan, att Rikets Ständer kunde utsätta tiden, inom hvilken valen vid Lagtima Riksdag skola vara förrättade, och jag skulle vara böjd att tro, det lagstiftarens mening varit att tillägga Rikets Ständer denna rätt; men bestämdt uttryckt finnes den ej i Grundlagen, ty ordet skyndsamhet innehåller en sådan latitude, att dermed kunna förstås ganska olika terminer.
Det kan såsom Friherre Cederström visat, expliceras högst olämpligt.
Huruvida Rikets Ständer äga rätt att förklara eller tillämpa meningen af 11 §.
Riksdagsordningen, lemnar jag derhän.
Det har ej varit bruket och vid flere tillfällen blifvit afslaget, sednast i frågan rörande Generalintendenten d’Orchimonts behörighet att här vinna inträde.
Då ansåg Ridderskapet Och Adeln sig ej kunna tillämpa Grundlagen, utan vara nödsakade att följa ordalydelsen.
Nu frågar jag, om vi hafva mera rätt att genom förklaring tillämpa ordet skyndsamheteller om det ej bör ske i constitutionel väg?
Att frågan kan komma till Expeditions - 200 Den 12 Fe Lrua rii f. m.
Utskottet, kan jag ej finna.
Jag tror ej, ett det tillkommer ExpeditionsUtskottet att till Rikets Ständer inkomma med någre förslag.
Detta Utskott tillhör helt enkelt att författa Expeditioner, i likhet med de Betänkanden, som förut äro afgifne, och dä lärer det ej finna sig behörigt att afgifva något förslag, huru man skall skrifva Riksdagskallelsen; ty sådant vore stridande mot Grundlagen.
I det skick saken nu har, hemställer jag, om mera än tvänne utvägar gifvas, den ena, som Friherre Anckarswärd föreslagit, att återremittera Utlåtandet till ConstitutionsUlskottet, för alt försöka, om Utskottet skulle vilja inse sitt misstag, då det inlåtit sig i hufvudfrågan och ej blott återsänt motionen, och den andra, alt, utan vidare utlåtande i saken, lägga GonstilutionsUlskottets Memorial till handlingarne, och anse detta såsom ett mål, hvarom vi erhållit underrättelse, ulan behof att deruti besluta.
Hans Excellence Herr Grefve af JFetterstedtj
Ilär har redan så mycket blifvit anfördt i hufvudsaken, att jag ej vill upptaga tiden med upprepande af skälen i detta afseende.
Jag kan likväl ej afhålla mig ifrån att förklara, alt jag anser detta ämne vara af Grundlags natur.
Jag kan misstaga mig, men efter min slutkonst innefattar det en ändring i de orden, som finnas i 11 §.
De kun - Den 12 Februarii f. tn.
201 na visserligen på Grundlagsenlig väg ändras, och jag delar deras tanka, sorn anse ett stadgande i denna väg vara behöfligt.
Jag är också öfvertygad, att ett sådant stadgande, i riktig väg frarnfördt lill Konungen, skall möta hans bifall.
Jag har just genom den fara, som blifvit omtalad kunna uppkomma genom underlåten erinran till auctoriteterne, en erinran, som likväl hittills ägt rum, hämtat ytterligare stöd för den mening, att ett stadgande om bestämd tid borde införas i Grundlagen och ej ensamt i RiksdagsBesIutet; ty i sådant fall vore det ett gemensamt åliggande både för embetsmännen och Konungens Rådgifvare alt iakttaga stadgandet, hvaremot det, i fall det blott infördes i RiksdagsBesIutet, såsom Herr Cederschjöld anmärkt, ej kunde medföra ett så bestämdt ansvar för Konungens Rådgifvare, ehuru jag ej tvekar alt förklara, det jag anser, äfven i närvavarande skick, Konungens Rådgifvare vara skyldige att vaka deröfver, att vederbörande förrätta valen.
I afseende på formen huru denna fråga skall behandlas, kan jag ej annat än hemställa lill Ridderskapet och Adeln, huruvida ej det rätta är, att lägga Utskottets Memorial till handlingarne.
Jag hemställer till Ridderskapet och Adeln samt de värde Ledamöter, som yrkat återremiss till ConstitutionsUtskottet, huruvida någon åtgärd der skulle kunna vidtagas, då tre Stånd lagt Memorialet till handlingarne; 202 Den 12 Febr uar ii f. m. ehuru jag derföre ej yrkar, att hvad tre Stånd gjort, bör verka på den fria pröfningsrätten bos det fjerde.
Att återremittera fnålet lill ExpeditionsUtskottet, vet jag ej hvad följd det skulle hafva.
ExpeditionsUtskottet har blott att expediera hvad som är beslutadt.
Detta är en motion, kommen ifrån ett annat Stånd, till Ridderskapet och Adeln, om den nu härifrån remitteras till ExpeditionsUtskottet, utan att vi fatta något beslut, hvad skall väl ExpeditionsUtskottet kunna göra?
Grefve Frölich har sagt, att detta Utskott ej kunde taga befattning dermed, men att man ändå borde remittera målet dit.
Kan ExpeditionsUtskottet ej taga någon befattning dermed, så blifver det detsamma, som om man lagger Memorialet till handlingarne, hvarigenom Ridderskapet och Adeln ej bundit sig vid något, men kommit till ettslut.
Jag anhåller således, att ConstitutionsUtskottets
Memorial måtte läggas till handlingarne.
En värd talare har uppmanat mig, att visa i stöd af hvilken ConstitutionsUtskottet skulle kunna handlägga en motiorij som af en enskilt man blifvit väckt och remitterad från något Stånds plenum.
Jag anhåller derföre att få uppläsa 2 moro. af 34 §•
Riksdagsordningen, och öfverlemnar sedan till den värde Ledamoten sjelf att göra slutsatsen.
Det Den ia Februari! f. m. 20 J lyder sålunda: vilja Riksens Ständer hellrej än att tillsätta flera Utskottj remittera sådana mål, sorn till visst Utskott icke höra, antingen till Besvärs- och OeconomieUtskottet, eller till något af de öfriga förut tillsatta Utskott, vare samina Utskott pligtigt, att med dess Utlåtande, i enlighet med erhållen remiss, inkomma, och bestärnine sjelfva ämnets beskaffenhet efter Grundlagen, men icke den hvarje särskilt
Utskott i allmänhet uppdragne befattning, huruledes ett mål, i enlighet med Riksens Ständers deröfver tillhöriga beslutanderätt, bör afgöras.
I den egenskapen är det, som jag trodde att
ConstitulionsUlskottet kunde och borde handlägga detta mål, sedan det af ett RiksStånd blifvit remitteradt.
Den siste talaren har förmenat, att ändamålet ej kunde vinnas med Herr Bexells motion, utan genom ändring i Grundlagen, emedan deruti ej finnes bestämdt utsatt, på hvad tid valen skola företagas.
Jag skall utbedja mig att få fästa Riddersknpets och Adelns uppmärksamhet på fordna tiders förhållanden.
I 1723 års Riksdagsordning står, att Riksdagen skall börjas i medlet af Januarii månad, ocb valen ske i medlet af föregående September.
Men jag förmodar, alt 1809 års Lagstiftare ej ville binda Ständerne till någon viss tid, utan förbehålla dem rättigheten att bestämma val-liden efter som erfarenheten kunde erfordra.
Derföre hafva dessa visa lagstiftare med ett Den 12 Februarii f. rn. mera allmänt stadgande Lämnat Ständerna rättighet att i RiksdagBeslutet gifva alla nödige föreskrifter, i afseende på valen, och att sålunda äfven kunna till deras företagande bestämma, t. ex. 3 eller 4 månader, eiler blott 3o dagar före Riksdagens början.
Jag förnyar derföre min hemställan om återremiss, så mycket häldre som det är hög tid, att Rikets Ständer derigenom protestera mot den magt, sorn ConstitutionsUtskoltet tyckes vilja tillvälla sig, att äfven i andra fall, än dem Grundlagarne bestämdt utsätta, göra sig till
Domare öfver hvad som är rätt eller orätt.
Om Ständerna medgifva detta Utskottets förhållande, nedlägga de i och med detsamma ett frö till hela vår samhällsordnings upplösning.
Grefve Posse, alrvid:
I hufvudsaken eller frågan om bestämmande af tid, inom hvilken valen böra förrättas, vill jag ej yttra mig, då vi äro ense om, att ett sådant stadgande är behöfligt.
I afseende på sättet att behandla frågan, instämmer jag med Friherre Anckarswärd, alt Constitut. ionsUtskollet sträckt sitt yttrande nog långt.
Utskottet hade ej bordt yttra annat, än alt, om frågan var af Grundlagsnatur, var den ej i rätt ordning kommen till Utskottet; var den åter reglementarisk, så till - Den 12 Februarii f. ra. kom den icke Utskottet, och på dessa skäl hade Utskottet bordt återlemna den.
Menjag kan ej förena mig i tankan örn återremiss, dels derföre att den är origtig, dels derföre att den är utan ändamål.
Den är oriktig, emedan man genom en återremiss på visst sätt skulle hafva erkänt, alt detta ämne kunde upptagas af ConstitutionsUtskottet, hvilket anses ej kunna ske.
Den är öfverflödig, enär Utskottet visserligen ej kunde upptaga frågan; tj Grundlagsenligt kan Utskottet ej svara annat än att tre Stånd lågt Memorialet till handlingarne, hvarom Utskottet får underrätta.
Om man skulle genom återremiss åsyfta en erinran till ConstilutionsUtskottet, att bättre redigera sine Utlåtanden, tror jag mig ej kunna godkänna den åsigt, att Rikets Ständer kunna lämpligen gifva sina Utskott skrapa , men väl att enskilte Ledamöter, om de vilja fästa Utskottets uppmärksamhet deruppå, må kunna göra det derigenom, att deras yttranden blifva i protocollet antecknade.
Jag afstyrker återremiss och hemställer, att Memorialet måtte läggas lill handlingarne.
Sådant är så mycket mindre vådligt, som målet numera är i Grundlagsenlig form väckt.
Frågan förekommer framdeles i rigtig form, och då vi ej godkänt de åsigter Utskottet nu framställ, hafva vi ej bundit händerne för oss i afseende på blifvande beslut.
■ 206 Den n Februarii f. m.
Jag är förekommen af de talare, sorn begärt, att ConstitutionsUtskottets Memorial må läggas till liandlingarne och afstår således från att yttra mig, samt anhåller endast om proposition på en sådan åtgärd.
Det vigtigaste inkast jag funnit vara gjordt af Herr Tham och Herr Grefve af Wetterstedt emot min begäran , att Herr Bexells motion måtte remitteras till ExpeditionsUtskottet, ligger deruti, att desse Herrar ansett ExpeditionsUtskottet icke dermed kunna taga befattning, hvilket Herr Grefve af Wetterstedt äfven åberopat mig hafva sagt.
Det är rikligt, att jag sagt ExpeditionsUtskottet ej för närvarande dermed kunna taga befattning; också var ej min mening, att åstadkomma något Betänkande af ExpeditionsUtskottet.
Jag tror, att inom RiksStånden väckas flera frågor, på hvilka intet svar kommer i form af Betänkande.
Jag ville blott, att denna sak skulle tjena till erinran för ExpeditionsUtskottet, för att vid frågan om Riksdagsbeslutet kunna förekomma.
Den grund, hvarpå jag yrkat en sådan remiss, är 49 §•
Riksdagsordningen, som säger, att hvar och en allmän fråga, som första gången i något Stånd förekommer, skall, så vida ej Ståndet enhälligt genast densamma till vederbörligt Utskott förviser, ligga på bordet till nästa Plenum, Den 12 Febr u ar i i f- m. då Remiss bör ske.
Remiss måste således ske på hvarje allmän fråga.
Om ock denna fråga ej kan blifva ett föremål för förslag, och om äfven något
Betänkande ej deraf kan blifva följden (flere sådane slags frågor finnas), måste saken likväl få remiss; och till alla de Herrar, som jemte mig ansett detta vara en allmän fråga, hemställer jag, om det ej är nödvändigt att remittera målet till något Utskott, i hvilket fall jag ej kan finna något annat lämpeligt, utom ExpeditionsUtskottet.
Alt Herr Grefve af Wetterstedt för öfrigt ansett saken af constitutionel natur, samt velat, att den så skall behandlas och förekomma i form af ett Grundlagsändringsförslag, som borde öfverlemnas till Konungens sanction, det finnér jag förenligt med åsigten att lägga saken till handlingarne; men hvad jag ej kan undgå anmärka, är, att han uppträtt med en försäkran, att detta förslag skulle möta Konungens bifall.