Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det har äfven varit för StatsUtsk. kändt, att äfven inom Jerncont., som är en mycket säker Corporation, en förändring i reglementet är å bane, och att således utvägar möjligen kunde blifva alt placera någon del af statsverkets behållning inom Jerncontoret.
Af dessa skäl har Utsk. tillstyrkt att förränta öfverskotten eller behållningarna, icke blott i de associationers papper, som redan äro kända, utan äfven en rättighet för Riksg.cont. att utsträcka detta äfven till andra, på lika säkra grunder fotade associationer, som framdeles kunna uppstå.
Om R. o. Ad. kunde hafva för afsigt att medgifva, att dessa medel placeras hos enskilda personer, så tror jag, lika med herrarne, alt det är nödvändigt att något beslut nu derom fattas, ty i annat fall sväfvar StatsUtsk. i samma ovisshet som nu, när Utsk. skall inkomma med reglemente för Riksg.contoret.
Jag tillstyrker för min del bifall till Utskrs förslag.
Jag önskar ej något uppskof med afgörande! af denna sak, eller någon förändring i sjelfva utlåningssättet.
Jag har ej heller någonting emot att medlen blifva utlånade på det sätt, som af StatsUtsk. bär blifvit föreslaget, utan finner jag det vara ett ganska lämpligt utlåningssätt; men deremot motsätter jag mig högligen hvad Hr von Hartmansdorff äfven på anförda gilltiga skäl emotsagt, nemi. att det skulle finnas en utlåning i Riksg.- cont. och en annan i Banken.
Det måtte väl icke vara sådan brist på göromål för tjenstemännen i Riksg.cont., alt man i och för en sådan orsak skulle skaffa dero mer att göra.
Saken synes mig vara helt enkelt den, att R. o. Ad. beslöt och inbjöd de öfriga Stånden att derpå ingå, att medlen må öfverlemnas till R.
St:s Bank, för att der göras fruktbara, intilldess de komma att behöfvas.
Det är detta verk, som nu sysselsätter sig med sådana utlåningar, och det är på sådan grund som jag framställer detta tillstyrkande.
Hvarföre skola vi inrätta tvänne lånecontor, som ligga och contracarera hvarandra i alla möjliga fall?
Jag finnér således ej något skäl, hvarför en särskild låneanstalt i Riksg.- cont. skulle äga rum.
Det behöfves således här uågot annat än det tillägget, att Hrr fullmäktige i Riksg.cont. må erhålla den föreskrift, att de för extra-statsregleringen afsedda tillgångar böra, intilldess de behöfva användas, öfverlemnas till R.
St:s Bank, för alt under tiden göras frukt 23 II. 7 5o
Dea i A p r i 1 f. m. bara.
Dermed tror jag att liela denna punkt kan vara afslutad, och den återstående punkten vill jag högeligen bifalla i hvad på mig ankommer.
Jag skulle instämma med Hr von Hohenhausen, i händelse det nu vore tillfälle att öfverlägga om det reglemente för Bankens utlåning, sorn skall af R.
St. fastställas; men sorn delta ej nu är under pröfning, och icke heller i afseende på Riksg.cont. det reglemente, hvarmed Utsk. i sitt utlåt, har förklarat sig framdeles vilja inkomma, såsom ett föremål för R.
St:s pröfning och öfverläggning, så kan jag, för min del, ej annat än tillstyrka, att R. o. Ad. helt och hållet uppskjuter med detta beslut, intilldess reglementena för Banken och Riksg.cont. kommit under pröfning.
Då blir det tillfälle att jemka dem ömsesidigt, och då skulle jag vara af samma tanke som Hr von Hohenhausen, att lånebestyren böra finnas på ett enda ställe, eller R.
St:s Bank, och att Riksg.cont. endast bör emottaga de inflytande medlen.
Jag anhåller om propos. derpå, att denna del af betänk, mätte få uppskjutas, intilldess StalsUtsk. inkommit med förslag till instruetion och reglemente för Banken och Riksg.contoret.
Sprengtportens anmärka, i afseende på den ovisshet, hvari StatsUtsk. skulle sväfva vid upprättande af ifråga var. förslag till reglemente för Riksg.cont., finner jag för min del vara af alldeles ingen svårighet.
Det följer af sig sjelft, att Utsk., förden händelse att R.
St. skulle bifalla hvad Utsk. här framställt, afgifver de förslag, som anses lämpliga, och förden händelsen, att R.
St. icke gifva de föreskrifter, som här äro framställda, så får Utsk. afgifva de förslag, som i sådant afseende äro nödiga, och då antages naturligtvis det alternativ, som på grund af R.
St;s beslut endast blir en nödvändig följd.
Mig synes att man bör uppskjuta, icke detta måls föredragning, utan uppskjuta att återigen göra en sammanblandning af statsverkets och Bankens förhållanden.
Jag skulle önska, att man upskjöte dermed i evighet.
Det är något helt annat att statsverket gör sina medel fruktbara, än att R.
St:s Bank åtager sig att göra dem fruktbara.
St. måste betrakta Banken och Riksg.cont., icke såsom ett och detsamma, utan såsom tvänne alldeles skiljda saker.
St. reglera Bankens ärenden, måste de tänka sig såsom ett bolag och i det ögonblicket glömma bort att de äro, så till sägandes, lagstiftande Ständer.
St. säga till sin bancoslyreise, att den må äga af enskilda taga emot medel mot ränta, för att sedan genom belåningar göra dem fruktbara, så är det en operation, som R.
St. förut medgifvit
Banken genom upplåningarna för den s. k.
Handels- och Näringsdisconten.
St. säga till Banken, att den må kunna äfven af statsverket emottaga sådana me - Den i April f. ra. 5i del om den vill, och hafva rättighet alt dem utlåna, så är detta en sak, som alltför väl med Bankens princip är förenlig, ty då slår Riksg.cont. eller statsverket i samma förhållande till Banken, som en individ, hvilken har penningar att lemna åt Banken, för att dermed drifva en lånerörelse; men alt R.
St. skulle ålägga Banken att taga emot penningar af Riksg.- cont. för att göra dem fruktbara, det vore afvikande från grundsatserna för Bankens styrelse.
St. göra bäst att bifalla det förslag, som här blifvit framstäldt, och att R. o. Ad. ej uppskjuter målet, emedan det angår en hufvudfråga, på hvilken en stor del af de reglementariska förslagen rör:de Riksg.cont. skola sig grunda, och såvida vi ej skola uppskjuta tilldess vi med riksdagen komma in på 1842, så är det väl bäst att vi nu afgöra de ärenden, som kunna afgöras och som böra afgöras, derför alt de ligga till grund för Utsk:s handlingssätt i flera återstående frågor.
Jag tror visserligen, att det är tu tal om huruvida det är rutt att göra afseende på dessa proc., som möjligen kunna inflyta derigenom, alt Riksg cont. gör dessa medel fruktbara emellan riksdagarna, hvilket ej kan komma att inbringa mer än ro å 12,000 r:dr.
Emedlertid är det en slags skyldighet för Riksg.cont. att göra dessa medel fruktbara och afhända sig dem för alt måhända med mycken svårighet, genom auctoriteternas biträde, återfå dem när de skola användas enl.
Detta snålande att göra fruktbar hvarje styfver, som ligger i Statens verk till Riksg.contts utgifters bestridande, är efter mitt förmenande visserligen icke statsmannamessigt utan det är något litet krämer! deruti, men om vid denna riksdag vi ej hinna öfver dessa krämareide'er i afseende på våra statsmedel, så hoppas jag att vi en annan riksdag komma att höja oss litet högre i fråga om förvaltningen af Statens inneliggande medel.
Som, efter mitt förmenande, StatsUtsk:s ifrågavar. förslag verkligen alldeles för mycket skulle begränsa riksg.fullmäktiges verksamhet att göra de medel fruktbara, som här äro i fråga att förränta, så skulle jag ännu ytterligare vilja yfka på att denna fråga lemnäs oafgjord, så mycket mera som jag nu, sedan jag sist yttrade mig, blifvit erinrad derom, alt hos StatsUtsk. finnes en motion hvilande, som har för afsigt att föreslå det sätt, hvarpå riksg.fullm. skola hafva att förvalta dessa medel.
Det torde vara bäst, att StatsUtsk. får afvakta de prot.utdr., som inkomma ifrån R.
St., hvilka tillkännagifva till hvad grad medel blifvit disponerade, som måhända varit reserverade till andra ändamål än dem, sorn StatsUtsk. i förevarande betänk, föreslagit, och att således StatsUtsk. får tillfälle alt uti ett särskildt betänk, lill RiksSttn inkomma med ett förslag, som 52 Den i April f. ra. lian innebära en utveckling af det nuvar., i händelse R. o. Ad. skulle finna för godt att låta detsamma hvila.
Uti de betänkligheter, som Hr Lefre'n framställt, kan jag på intet sätt instämma.
St:s bancosedlar, som äro i fråga att utlånas.
Alltså är det Banken, som skall ansvara för dem och utlåna dem samt åter upptaga dem enligt R.
Då måste det väl framför allt vara skäl, att, då Statens medel bestå i bancosedlar, ifrågavar uppdrag öfverlåles åt Banken.
Jag kan således ej finna något skäl att ej åt Banken uppdraga en sådan utlånings verkställande.
Uppskjuta vi nu denna fråga, så torde den komma alt afgöras utan någon R. o. Ad:s medverkan.
Här vore ej nu fråga om, på hvad sätt utlåningen skall ske, blott att densamma kommer alt ske genom R.
St:s Bank, och att R. o. Ad. inbjuder de andra MedStånden att derom sig förena.
Då är saken belt klar.
StatsUtsk. kan då uppgöra reglemente för Riksg.cont. och för Banken.
Uppskjuta vi nu, så är det likasom vi ingenting hade gjort vid saken, och då öfverlemna vi beslutandet åt de andra 3:ne Stånden allena.
Det enda sätt att förekomma dessa dubbla lånerörelser skulle kanske vara att vidtaga de åtgärder, jag nu föreslagit, och inbjuda de andra Stånden att sig derom förena, så framt de ej hysa de grundsatser för utlåningen, sorn Hr Lefren framställt, hvilket skulle vara något alldeles främmande för Bankens princip, och jag ser således icke hvart detta skulle leda.
Jag anhåller om propos. på mitt förslag.
Behofvet af att vara betänkt på något sätt att göra statsverkets behållningar fruktbara bar egentligen sin grund i den omständighet, som först vid denna riksdag inträffat, alt Staten ej har någon skuld, och att följaktligen andra utvägar mäste linnas, så vidt icke dessa behållningar skola blifva liggande och undandragas den allmänna rörelsen.
Jag anser mycket vigtigare, att icke flera millioner sålunda undandragas den allmänna rörelsen, än att statsverket erhåller den vinst, som igenom medlens förräntande kunde fås, ehuru tvifvelsutan denna räntevinst, om den för en längre tid beräknas, ej bör anses obetydlig.
Det är i alla fall misshushållning, att ej begagna en sådan ränta, om det kan ske, och en sådan administrations-grundsats, den må hafva tillämpning på en större eller mindre summa, bör ej fortfarande få göra sig gällande.
Deremot instämmer jag fullkomligt i de betänkligheter, sorn Hr Lefren framställt, att vilja nu bilda en slags gemensam cassa för Banken och Riksg.contoret.
Denna fråga fordrar sin egen lagstiftning och behöfver med allt allvar begrundas.
Vi äro nu för långt avancerade i afseende på riksdagstiden, och det vore endast en öfverflödig tidsutdrägt i ärendenas behandling, att nu söka göra gällande en mera stadgad princip, en fastare D e ii i April f. m. 53 grundval för sättet att göra statsverkets behållningar fruktbara.
På dessa skäl anser jag det nu vara lämpligast att bifalla StatsUtsk:s förslag, men kan man ställa saken på ett bättre sätt till nästa riksdag, så må det ske.
Nu är tiden för kort dertill, och något egentligt vinnes ej i saken, ty hvad Riksg.cont. kan vidtaga för alt göra dessa medel fruktbara, det kunna äfven bancofullmäktige göra.
Jag instämmer med Frih.
Sprengtporten, i afseende på riktigheten att göra statsverkets behållningar, nemi. dem, som tillhöra Riksg.cont., fruktbärande, men sättet måste jag bestrida, då han säger att fråga vore om bildandet af en gemensam cassa för Banken och Riksg.conloret.
Jag förstår ej hvad han dermed menar, och befarar alt han sjelf ej gjort sig reda derför.
Banken är i närvar, ögonblick cassakista äfven för Riksg.cont., hvars medel der äro deponerade, eller stå på räkning, såsom det vanligen kallas.
Nu frågas: är det enklare att inrätta en ny utlåningsanstalt i Riksg.cont., hvilken ej tillförene funnits, eller är det enklare att låta Banken, som redan är inrättad för utlåningar af många slag, äfvenledes utlåna de medel, som Riksg.cont. i Banken insätter och ej för ögonblicket behöfver?
Jag har lika med Hr von Hohenhausen yrkat det sednare.
I händelse denna anordning vidtages, så behöfver icke i Riksg.cont:s reglemente bestämmas, huru det skall utlåna sina medel, emedan bancofullm. derom draga försorg.
Riksg.cont. hade alltid säkerhet att af Banken utbekomma de medel, som det behöfde, och för återstoden finge det sin ränta.
Anser man Rikg.cont:s redan ägande creditivrätt, otillräcklig, så kan man höja den till iy million, ehuru jag anser det öfverflödigt.
Sprengtporten anser tiden vara för kort, för alt nu besluta något annat, än hvad StatsUtsk. föreslagit.
Men jag anser just antagandet af StatsUtskts förslag vara det, som är mest tidspillande.
Jag ville visserligen instämma i Hr von Hohenhausens mening, att kortaste utvägen vore att för ögonblicket blott säga, det de för exlra-stalsregleringen afsedda medel böra, intilldess de behöfvas, så vidt möjligt är, göras fruktbärande af R.
Derigenom hade man både uttryckt saken och begagnat nära nog samma ordalag, som stå i StatsUlskrs betänk.
Men på R. o. Ad:s bord hvilar ett betänk, ifrån BancoUtsk.
N:o i58, i anledn. af Hr Nordenanckars motion, med förslag till reglering af Bankens lånerörelse i åtskilliga delar.
Der säger BancoUtsk. (sid. 12.):
"Vidare bar motionären under punkt 7:0 föreslagit, att, när Riksg.cont:s depositioner i Banken uppgå till betydligare belopp, utan anledning att desamma så snart komma att åter uttagas, det må vara fullmäktige tillåtet att under tiden göra dem fruktbara i låneväg eller genom köp af obligationer.” 54 Den i April f. m.
Följaktligen har R. o.
Ad- nu till pröfning tvänne motsatta förslag, ang:de sättet att göra dessa medel fruktbara.
Det vore väl således skäl, att man i detta hänseende handlade på ett sätt, att man ej råkade i sjelfmotsägelse eller bunde sina händer genom ett föregående beslut.
Vidare säger BancoUtsk.: ”Enär det, i händelse af bifall till ifrågavar. förslag, torde blifva af nöden att i de reglementariska föreskrifterna härom stadga något, sorn angår så väl fullmägtige i Banken, som Riksg.cont., har Utsk., på grund af föreskriften uti § g af den för Utsk. utfärdade inslruction, ansett sig böra gemensamt med StatsUtsk. behandla denna fråga, och skall fördenskull, efter öfverläggning med sistbemälda Utsk., deröfver afgifva yttrande till R.
St.’’ Förmodligen är det denna fråga, som Gr.
Horn omtalat ligga på StatsUtskfs bord, och som bör gemensamt med den nu förevar, till pröfning företagas.
Då lärer det ej vara skäl att nu afgöra denna fråga, utan jag tror mig böra instämma i Gr.
Horns yrkande, alt R. o. Ad. må uppskjuta afgörande!, intilldess Banco- och StatsUtsk:n med hvarandra rådgjort.
Det af Hr von Hartmansdorff nu upplästa betänk, ifrån BancoUtsk. har jag mig väl bekant, och skall jag ej sälta mig emot uppskofvet, om R. o. Ad. örn ett sådant uppskof vill göra en inbjudning till de öfriga Stånden, så att de ej på förhand, genom ett beslut i denna fråga, hinda händerna på sig.
Det är ganska klart, att när R.
St. disponera Banken och bancovinsten, så behöfver man icke göra en särskild redogörelse för dessa medel, utan utlåningen skulle tillgå på samma sätt, som utlåningen af Bankens egna medel, men Banken skulle deremot hålla statsverket tillhanda dessa medel då de behöfdes.
Härigenom kan ändamålet vinnas på det bästa sätt, utan någon slags inblandning eller några ökade göromål för Riksg.cont.
Det sammanträde åter, som bör äga rum, åsyftar att få veta, (på samma sätt, som StatsUtsk. af K.
M. begärt upplysningar om, när medlen behöfvas,) när medlen skola användas.
Det är detta, hvarom öfverläggning inom Utsk. synnerligen bör äga rum.
Jag skall ej motsätta mig ett uppskof, men anhåller för sådan händelse, att en inbjudning till MedStånden måtte göras, att i denna sak uppskjuta sitt beslut, intilldess denna fråga förekommit i Banco- och StatsUtskotten.
Hr Mannerskantz, Carl Axel; Jag afstår, sedan Hr von Hartmansdorff, vid slutet af sitt anförande, och äfven Hr von Hohenhausen yttrat hvad jag hade ämnat säga.
Då Hr von Hartmansdorff trott alt jag ej så noga vet hvad jag menat med en gemensam cassa emellan Banken och Riksg.cont., så får jag endast för - Den i April f. m. 55 klara, att jag dermed menat, att om en eller flera millioner af statsverkets behållningar placeras i Banken , så lärer det ej kunna undvikas att lemna Riksg.cont. en större creditivrätt på Banken, hvaraf följer, att nya sedlar måste utgifvas af Banken, då dessa behållningar böra lyftas, sedan de utgått i lånerörelsen.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad. nu genast behagade bifalla Utsk:s förslag i nu föredragna del af utlåt.
N:o 435.
Hr Landtm, förklarade, det han trott sig finna att nej öfverrösta! ja. Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, att, på sätt Hr von Hohenhausen föreslagit, uppskof med denna fråga borde äga rum intilldess Stats- och BaneoUtsktn inkomma med utlåt, öfver den fråga, som inom Utsk:n vore under öfverläggning om fruktbargörandet af de i Banken och Riksg.cont. varande behållningar.
Jag hemställer vördsamt till Hr Landtm, alt göra propos. till Ståndet på den inbjudning, som Hr von Hohenhausen föreslagit.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att Hr von Hohenhausens förslag innehölle, det R. o.
Ad. skulle inbjuda MedStånden att förena sig i det beslut
Ståndet i detta afseende fattat.
Hr Landtm, fästade uppmärksamheten deruppå, att, enligt hvad här redan blifvit upplyst, PresteSt. redan fattat sitt beslut, och att således någon inbjudning till nämnda
Stånd ang:de uppskof med beslutets fattande icke torde vara lämplig.
Till de två andra Stånden kan då inbjudningen visserligen afgå, och det är ej ovanligt att man inbjuder andra Stånd att instämma uti ett annat Stånds beslut, oaktadt de redan fattat ett annat beslut.
Det är på detta sätt, som vi hela f. m. hafva handlat, då vi endast på grund af en sådan inbjudning ansett oss kunna frångå ett fattadt beslut.
Jag inser intet skäl derför, alt icke denna inbjudning skulle kunna afgå.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hans mening visserligen icke varit, att icke en inbjudning kunde föranleda till ett annat beslut i de öfriga Stånden, än de redan fattat; men Hr Landtm, hade icke trott det vara lämpligt att inbjuda till uppskof med beslutets fattande ett Stånd, som man redan kände hafva fattat sitt beslut.
Ej älskare i allmänhet af inbjudningar, då de icke äro oundvikligen nödvändi - 56
Den i April f. m. ga, har jag denna gång begärt ordet, för ätt yttra detsamma, som Hr Frih. o. Landtm, nyss yttrat, nemi. att en inbjudning till PresteSt. skulle vara nästan ett nonsens, då uppskof ej kan äga rum bos dem, sedan de redan fattat sitt beslut.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåg, på sätt Hr von Hohenhausen föreslagit, att de öfriga Stånden borde inbjudas att sig med R. o. Ad. förena.
Om Hr Frih. o. Landtm, behagade göra propos. på inbjudning endast till de två Stånd, hvilkas beslut ännu icke är fattadt eller åtminstone icke är oss bekant; så förmodar jag, att R. o. Ad. ej kan hafva någon betänklighet vid att densamma bifalla.
Hr Lagerheim förenade sig med Hr von Hartmansdorff.
Uppå derefter framställd propos. beslöt R. o. Ad. inbjuda Borgare- och BondeSttn att förena sig i R. o. Adis beslut ronde uppskof af ifrågavar. ämne, som R. o. Ad. fattat.
Hr Löwenström, Johan Jacob, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Emot StatsUtsk:s förslag N:o 4^5, rörande extra-statsregleringen, reserverar jag mig, alldenstund det strider emot grundlagen, som ej nämner ett ord om extra-statsreglering.
Derjemte reserverar jag mig ytterligare emot alla af Ståndet fattade beslut i denna fråga , deri Ståndet beviljat statsanslag och Konungen blifvit lemnad medel att fördela efter godtfinnande; emedan min öfvertygelse deri är orubblig, att Ständerne ej böra utlemna Statens besparade medel till enskildes eller corporationers fördel, med andra villkor än mot billig ränta och capitalets amortering.
Anhållandes jag, att denna min reservation måtte blifva införd uti dagens protocoll.
Jag anser mig böra yttra, i anledn. af hvad som blifvit anmärkt, nemi. att en inbjudning till PresteSt. vore ett nonsens, att min mening varit att nämnda
Stånd kunde företaga saken till ny öfverläggning, när den förekommer; — det var derföre jag önskade inbjudningen, och nämner detta blott reservationsvis.
Det återstår ännu en punkt sidan i5.
Jag förmodar, att Hr Frih. o. Landtm, nu ej upptagit den vid föredragningen, emedan inledningen dertill är af följande innehåll: — ”Då, i händelse en dylik föreskrift meddelas, det jemväl
Ur i sin ordning, att icke andra medel hållas disponibla, än som kunna till utbetalning vid hvarje olika tid ifrågakomma, hemställer Utsk. derjemte,” etc.
Den i A p r i 1 f. m. 57 När nu meningen , både på deras sido, hvilka önska att medlen måtte förvaltas af Riksg.conloret , och på deras, sorn yrka att de måtte af Banken utlånas, är att de i alla händelser skola göras fruktbara; så anser jag den sista punkten böra af R. o. Ad. godkännas, likväl utan den föregående i nledningen.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att han visserligen icke insåge något hinder, att ju R. o. Ad. kunde fatta sitt beslut i afseende på StatsUtsk:s sista yttrande i utlåt.
Nto 4^5, ehuru StalsUtsk. motiverat det på det beslut, R. o. Ad. ansett böra uppskjutas.
Hr Landtm, hemställde derefter, om R. o.
Ad. behagade bifalla Utskrs sista tillstyrkande ang:de anhållan till K.
M. om underrättelses meddelande till fullmäktige i Riksg.cont. om tidpunkterna för medlens lyftning.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att, då nu så väl utlåt.
N:o 435, som de under särskilda litt. åtföljande utlåttn blifvit för R. o. Ad. föredragna, han för sin dei ansåg att all den föredragning i afseende på extra-statsreglei ingen, som af dessa utlåt:n kunde föranledas, blifvit af Hr Landtm, verkställd, och att man således komme att öfvergå till andra ämnen.
Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, uppläste följande:
Jag reserverar mig mot hela det beslut, hvarigenom en extra riksstat blifvit beviljad.
Jag gör det icke derföre, att jag ej anser någon del af de företag nyttiga, för hvilkas utförande medel uti extra - statsregleringen blifvit anslagna, utan i första rummet, emedan jag anser det vara mindre välbetänkt och högst opolitiskt af R.
St., att utan andra garantier än dem, hvilka de hittills erhållit, bevilja mer än det aldra nödvändigaste åt en Regering, hvilken låtit så förstå sig som den närvarande.
Jag inser visserligen, att man med de anslag, man beviljat för åtskilliga företag, afsell att öka välståndet i landet; men man hade dock i första rummet bort se till, huru man kunnat minska de öfverdiifna skatterna, innan man ville på indirect väg återställa det välstånd, hvilket man på direct väg förstör; detta sednaie synes mig åtminstone vara ett mindre vanligt sätt att tillvägagå; man kunde snart derifrån ledas till den slutsatsen, att de beskattande fruktade för att minska skatterna, emedan de trodde det vara alt äfven minska välmågan i landet, liksom vår Regering ansåg sig ej böra och troligen fann sig ej kunna anföra andra och mera talande bevis på ett tilltagande välstånd, än ökade skatter och öfverskotter i statscassan.
Vill man på detta sätt eller från ökade skatter sluta H. B 58 Den i April f. m. till ökad välmåga och fullfölja det systeme, som blifvit bygdt på denna grund, så skall en snar framtid, tydligare än nu, visa hvilka de ovillkorliga följderna af detta förfarande måste blifva.
Då kan tillståndet endast skildras med de ord, hvarmed en häfdatecknare skildrat tillståndet under Eriks af Pommern tid, han som hade samma åsigt om välmågan i landet, och derföre ålade hvarje härad att alltid betala lika stor summa i skatt, utan afseende på aftynad rörelse; välståndet blef naturligtvis efter hans åsigt alltid oförminskadt, men det blef ett ordspråk: ”Gud kunde ej hustru så snart skapa, att ju fogde ville henne taga; från bönder togo de oxar och kor, kläder, kittlar och grytor; utmätte för en mark hvad som var värdi tre etc.”
Huru nära tillståndet i landet närmar sig härtill, derom äro våra provinser ojäfviga vittnen.
Med anledn. af ett yttrande i gårdagens plenum och ett likartadt i dag af en talare här på Riddarhuset, tager jag blott friheten anföra, att jag anser de vältaligaste och mest öfvertygande skäl för en rfepresentationsförändring genom dessp yttranden hafva blifvit af Hr Munck af Rosenschöld i Ståndets prot. nedlagda.
Detsamma som den siste värde talaren behagat yttra om mig, anser jag mig äfven hafva skäl alt yttra om honom. H. R. o. Ad. åtskiljdes kl. 3 e. in.
Thorsdagen den i April 1841 •
Plenum kl. 6 e. tn.
Upplästes till justering 3:ne prot.utdr. för denna dag f. m.
Hr von Hartmansdorff, A u g., begärde, det R. o.