Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om man sålunda antager, att den stigande nationalförmögenheten skulle vara den källa, från hvilken man skulle framdeles hemta tillgångar, för att betala räntorna på statsskulden, så är klart att ur samma källa äfven kan hemtas medel för att ersätta de årliga förluster
Statsverket gör genom grundskatternas successiva försvinnande; och jag skulle tro, att i denna källa, genom antagande af mitt förslag, komme att upspringa rikare ådror; ty genom borttagandet af de ojemnt tryckande bördor, som nu hvila på vårt jordbruk, skulle detsamma troligen ernå en vida högre och hastigare utveckling än förut och dymedelst lättare kunna möta Statens anspråk på bidrag, i händelse ej öfriga inkomster räckte till. 2:o.
Möter man mig troligen med den anmärkmn: »Det blir ej lättare för den enskilde fastighetsegaren att skaffa penningar till grundskatternas inlösen än för Staten att erhålla dem mot sina obligationer.» Skilnaden härvidlag är emellertid omätlig.
I ena fallet vore det temligeu ovisst huruvida den kapitalegande allmänheten skulle lyssna till upmaningen från Fullmägtige i Riksg:sKont. ; i andra fallet vore det temligeu säkert, att penningar kunde åstadkommas, då deras anskaffande komme att bero på personligt åtgörande af hela den fastighetsegande Svenska allmänheten.
Det vore 200,000 ansträngande viljor emot tolf.
Synnerligast skulle jag tro, att under närvar:de tidpunkt skilnaden komme att visa sig rätt betydlig.
Anlednm till den närvar:de penningekrisen lärer väl nemi., oafsedt de mindre fördelaktiga handelsförhållanderna till utlandet, som på sednare tider inträdt, till en stor del bero derpå, att en mängd oanvända kapitaler, samlade under föreg:de fördelaktiga år, finnas på allmogeus händer.
Sättes nu detta förslag i verket, så skola naturligtvis dessa kapitaler lockas fram i rörelsen, hvilket åter vore temligen ovisst, om penningar skulle anskaffas genom af Staten utgifna obligationer; ty Svenska allmogen har ännu ej vant sig vid att på detta sätt använda sina penningar. 3:o.
Kommer man troligen att förevita detta förslag den fara det innebär, att uphäfva de ordinarie skatterna.
Då jag emellertid antager, att just ur denna synpunkt det mesta motstånd kommer att möta mig, och då troligen härvidlag så många skäl komma att framställas, att det ej skulle tjena mycket till om jag uptoge några få på förhand, så inskränker jag mig till en början, att härutinnan ställa mig på defensiven, beredd att möta de anmärkmr, som under frågans behandling komma att göras.
Hr Estenberg, Carl Christian, upläste följande motion:
Med afseende på de för kristna Kyrkan i Sverige vigtiga ärender, som under denna Riksdag skola förekomma till handlägg - 412 Den 26 November e. m. ning, vågar jag inför Höglofl.
Ståndet föreslå, att ett särskildt Kyrkligt Ctsk. vid denna Riksdag måtte bildas, hvaruti Kyrkans högvigtiga angelägenheter, som under denna Riksdag komma att beröras, af sakkunnige män kunna behörigen handläggas, innan de komma till R.
St:rs slutliga afgörande.
Och anhåller jag vördsamt, att denna min motion utan upskof måtte till medståndens och vederbörligt Utsk:s pröfning öfverlemnas.
Frih. Stjernstedt, Au g. Wilh., upläste en motion af följande innehåll:
Huru ofta erfar man ej, att tyst och obemärkt, utan att klaga, det verkliga armodets barn befinner sig bortglömdt och aflägset från den stora stråt, der det allmännas eller den enskildes hjelp så ofta anlitas, ehuru denna hjelp äfven der dock vore lika välförtjent, som af behofvet påkallad, och detta understödets föremål under mer gynnsamma omständigheter haft fog att vänta ett bättre öde.
Då ett dylikt förhållande blifvit mig meddeladt, anser jag det vara min pligt, likasom det är med min rättskänsla öfverensstämmande, att detsamma till R.
St:rs kännedom och behjertande meddela, öfvertygad, att sakförhållandet ensamt är tillräckligt, för att R.
St:rs bifall skall vinnas till den motion jag nu anhåller att få framställa.
Majoren Ulrik Gregorius von Konow, född i Finland 1778, kommenderades 1805 till tjenstgöring vid dåvar:de Fältmätningscorpsen; blef 1806 Fändrik vid Tavastehus Reg:te; fick 1807 transport till Fältmätningscorpsen; tjenstgjorde under hela 1808 och 1809 årens fälttåg i Finland, dels såsom IngenieurOfiicer, dels såsom Adjutant vid General Reuterskjölds Brigad; bevistade derunder träffningarne vid Lappo, Alavo, Wirdois, Rouna, Salmis, Härmö, Kronoby, Kalajocki, Upperi, Wiret och Pyhäjocki; erhöll för »ådagalagd bravour under affärerne vid Alavo och Rouna medallien i guld för tapperhet i fält»; efter krigets slut, mer lyssnande till det moraliska än det ekonomiska oberoendets röst, stannade han qvar i moderlandet Sverige; tog afsked från Fältmätningscorpsen 1813 och bildade en undervisningsanstalt för linieofficerare.
Bristande förlag till kostnadernas bestridande orsakade dock, att han måste frånträda läroanstalten, deri han likväl fortfor att vara lärare sedan numera Öfverste Hazelius 1831 öpnat en dylik läroanstalt.
Blef 1835 Registrator och Arkivarie vid genenalLandtmäteriKont. och dog 1841, tärd af näringsomsorger och ekonomiskt betryck, efterlemnande Enka med, förutom andra barn, tvenne ännu oförsörjda döttrar.
Huru väl Major von K°uow gjort sig förtjent af fäderneslandets tacksamhet, derom vittna bland annat äfven de hedrande vitsord, som honom lemnats af hans chefer och förmän, såsom af BrigadChefen H.
Reutersköld, GeneralLöjtnant Lefrén, Generalmajor af Dalström, GeneralLöjtnant Akrell, öfverste Carl af Forssell, Gen.Major H. G. af Melin samt Öfverste J. A. Hazelius, hvilka intyg skola såsom bilagor till StatsUtsk. jemte denna motion öfverlemnas.
Den 26 November1 e. m. 413 Det är för denna Major von Konows efterlefvande enka Maria Sophia Lönrot, född 1795, jag härmed vågar taga E.
St:rs deltagande i anspråk.
Då en fosterlandets son nied sin person manligt och ärofullt löser den ed han svurit att värna sin fädernejord, dess sjelfständighet och ära, då anser jag det vara Statens pligt att mot näringsbekymmer, åtminstone mot nöd, betrygga hans och de värnlösa medlemmarnes af hans familj framtid.
Men om ock man kunde, med reglementen och författningar i handen, juridiskt bortresonnera denna Statens pligt, så tror jag dock ovedersägligt qvarstår, hvad med Statens ära så nära står tillsammans, att ur billighetens synpunkt bör behjertas ett behof, sådant som det ifrågavar:de.
För inlösen af en hedersskuld bör aldrig, får aldrig medel fattas, och aldra minst kan detta vara fallet i närvande tidpunkt, då jag nu af de sju milhrs öfverskott, som KiksStaten utöfver alla begärda anslag utvisar, såsom årligt understöd till Majoren von Konows Enka vördsamt begär endast den ringa skärfven af 300 R:dr r:mt.
Att Major Konows Enka är i största behof af denna hjelp, kan vitsordas af Landslnn öfver Stockholms län, inom hvilket hon är bosatt.
Eedan vid mannens död var armodet dess hyddas gäst, och med endast 40 E:dr b:ko årlig pension, förutom stundom någon tillfällig mindre gratifikation, har äfven verklig nöd nu trädt inom hennes bonings dörr, så att hon i bokstaflig mening tidtals t. o. m. saknar bröd för dagen.
Målande ord äro öfverflödiga der den nakna verkligheten alltför bjert sjelf talar.
Jakob:
Då jag nu anhåller att få yttra några ord, sker det med auledn. af den sist framstälda motionen.
Den rörer en i torftiga omständigheter stadd familj, hvars numera aflidne hufvudman jag fordom räknade bland mina kamrater inom Fältmätningscorpsen.
Jag instämmer helt och hållet i den värde motionärens anförande, och ber endast att få fästa E. o. Ad:s synnerliga upmärksamhet derpå, att den man, hvarom här är fråga, var en utmärkt
Finsk krigare, hvilken med sitt eget blod tecknat ärofulla minnen i vårt lands historia, öfver drabbningarne af den brigad, hvarvid han tjenade, och hvarom de samlingar han sjelf gjort, och hvilka förvaras i vårt Krigsarkiv, bära vittne.
Efter det stora, för Sverige namnkunniga, ehuru olyckliga sista fälttåget i Finland, gjorde han, såsom många andra Finnar, hvilka voro anstälda vid den Svenska Arméen, nemi. att han vid krigets slut återkom till Sverige, försatt här söka skydd för sin framtid och sin återstående lefnad.
Äfven han afslog alla lysande anbud från Eyssland, för att endast här få lefva och dö.
Men hvad fann han i detta gamla fädernesland, som var honom så kärt?
Jo, knappt en torftig utkomst för sin lefnad och föga utmärkelse för sina förtjenster.
Då han allenast tjente vid Topografiska Corpsen, der han med största utmärkelse samt med nit och allvar handlade alla dervid förekommande arbeten, kunde han svårligen lefva af den ringa lön, som då för tiden fanns, och Sveriges utblottade financer tilläto ej heller Eegeringen att gifva något särskildt understöd åt dessa tappra finnar, hvilka sökt sig en fristad i sitt gamla moder - 414 Den 26 November e. m. land.
Han måste fördenskull söka sig biförtjenster, samt inriittade till den ändan en skola för att bilda unga militärer, der den första grunden lades till den bildning, som sedermera gjort sig gäl lande bland den Svenska militären, och som gör denna f. n. lika utmärkt som någon annan i Europa.
Detta var von Konowsverk; men hvad skördade han derför?
Jo, hunger och nöd åt sig sjelf och sin familj.
Han tog sedermera afsked och fick anställning vid Landtmäteriet.
Der var han en trägen arbetare, och måhända just att detta ansträngda arbete för uppehället och dessa växande lefnadsbekymmer hastigt slutade hans dagar.
Han dog i fattigdom och elände, och det är derföre som jag nu yttrat dessa ord, för att söka bereda ett bättre öde åt åtminstone en familj efter dessa tappre Finska krigare, hvilka, hellre än att underkasta sig Kyska makten, flydde till det fädernesland, hvilket var dem så kärt.
Jag anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja remissen till vederb.
Fredrik:
Emedan den värde motionären särskildt åberopat mig, såsom den der kunde lemna vitsord i afseende på den förordade personens behof af allmänt understöd, anser jag mig pligtig, att inför K. o.
Ad. lemna de uplysningar jag i saken äger.
Jag vet att den ifrågavarrde personen städse gjort sig känd för ett hedrande upförande, samt att hon såväl som hennes döttrar med oaflåtlig flit sökt bereda sig sitt uppehälle; men att detta uppehälle, det oaktadt, förblifvit i yttersta måtto otillräckligt har jag mig jemväl bekant, enär jag vid några tillfällen kunnat bidraga dertill, att denna Enka med sina döttrar mången gång blifvit hugnad med mindre gratifikationer.
Jag kan således icke annat än att på de skäl, som så väl af motionären sjelf som Hr af Dalström blifvit förebragta, instämma i den önskan, att K.
St:r måtte finna utväg att bifalla hvad motionären föreslagit.
Hr Cederschiöld, Kob. Theophron:
Jag kan vid detta tillfälle icke underlåta att djupt beklaga, att det skall vara så illa bestäldt i vårt kära fädernesland med pensionsanstalterna, att nöd skall drabba en man, som vågat lif och blod för sitt lands försvar och som för öfrigt gjort sig så väl förtjent af fosterlandets erkänsla.
Som nu redan blifvit vitsordadt af föregående talare, att denna mans
Enka och barn sakna bröd för dagen, kan jag icke annat än på det lifligaste önska framgång åt det väckta förslaget; likväl anser jag det sökta pensionsbeloppet ingalunda motsvara ändamålet, utan vågar i stället föreslå att detsamma måtte bestämmas till minst dubbelt.
Hr af Funck, Carl Oscar:
Jag instämmer uti hvad som blifvit yttradt så väl af Hr af Dalström som Hr Cederschiöld.
Den föreslagna summan af 200 K:dr b:ko förefaller mig verkligen alldeles för liten, och jag skulle derföre, i likhet med den siste värde talaren, önska att den blefve dubbel, isynnerhet som enkan har både dotter och son.
I afseende på Hr af
Dalströms yttrande ang:de de upoffringar, som Major von Konow gjort, så kan jag i viss mån vitsorda dem.
Hans son kom nemi. för några år sedan Den 26 November e. m.
415 till mig och bad att blifva anställd vid andra Gardet.
Jag kunde icke förmoda annat än att Major von Konows son ville inkomma på Reg:tet som Officer; men då jag frågade honom huru han ville blifva använd, svarade han: »såsom soldat.»
Då jag med anledn. häraf icke kunde tro annat, än att han var hvad man kallar en sudder, samt frågade honom om orsaken till det steg han tagit, genmälde han, att orsaken vore allenast fattigdom.
Han blef emellertid antagen och tjenade i tre år vid det kompani, der jag var Löjtnant, med ordentlighet och utmärkt upförande, samt utgick slutligen såsom Underofficer, i hvilken egenskap han med godt vitsord tjenstgjort på Carlsborg.
Utom denna son har modren jemväl, såsom jag nyss hade äran nämna, en dotter, och till följd af familjens torftiga ekonomiska ställning, tror jag att den begärda summan af 300 R:dr r:mt är alldeles för liten.
Både enkan och hennes aflidne man hafva dessutom bevisat en sällspord modesti, enär de aldrig begärt något understöd, och jag tror derföre att R.
St:r så väl ur den ena som den andra synpunkten icke böra neka den olyckliga familjen ett tarfligt understöd, hvilket, i anseende till de närvande dyra tiderna, jag önskar måtte bestämmas till dubbelt emot hvad som blifvit föreslaget.
Hr von Schantz, Carl Jakob:
Afven jag räknar mig till godo att hafva varit en vän och bekant till Major von Konow, hvilken jag känt sedan ett halft sekel tillbaka.
Han var då anställd vid Svenska Arméen, och gjorde sig städse förtjent af sina förmäns bifall.
Detta vackra vitsord har han också bibehållit ända till *sin dödsdag.
Jag instämmer fördenskull icke allenast med den värde motionären, utan äfven med dem, som önskat att den begärda summan måtte förhöjas.
Hr Aminoff, Joli. Fredr., aflemnade en så lydande motion: Sedan K. M:t i Sin Nåd.
St:r om Statsverkets tillstånd och behof tillkännagifvit, att, oaktadt de betydliga ökade anslagen, som erfordrades till bestridande af kostnaderne uti alla grenar af Statsförvaltningen, likväl ett högst betydligt öfverskott af 17,630,000
R:dr r:mt är disponibelt för tillfälliga anslag, utan att i detta öfverskott ingick den vinst, som upkommer genom RiksBankens förvaltning; så synes mig tiden vara inne, att förnya det yrkande jag vid flere föreg:de Riksdagar gjort, nemi. att
Bankovinsten borde reserveras till förstärkande af Bankens grundfond, för att på denna väg komma allmänheten till nytta, och ej, såsom hittills varit händelsen, öfverlemnas till Statsverkets enskilda behof.
Om detta mitt förslag af R.
St:r antages, så skola ej många tiotal af år tilländagå innan RiksBanken blifver i tillfälle, att genom sina ökade tillgångar mot än större förmåner bispringa de många rörelsegrenar, hvarmed detta Statens verk betjenar allmän - 416
Den 26 November e. m. heten.
Troende jag, att om räntan uti Riksbanken nedsättes, hvilket de större titlgångarne i sådan händelse medgifva, måste äfven räntan i den allmänna rörelsen nedgå.
St:r år 1830, då den sista realisationen beslutades, derjemte öfverenskommit, att bankovinsten skulle framgent komma RiksBanken ensamt till godo, så hade Sverige i detta nu egt en RiksBank af nära 100 milhr R:dr r:mt, samt varit, i förhållande till sin folkmängd, ett bland de rikaste länder uti Europa.
Och fördelarne deraf hade blifvit mångfaldiga.
Ett annat sätt för bankovinstens användande vore, att uti löne- och kreditiv-väg lemna densamma till de enskilda Banker, som vilja öfvergå från egen sedelutgifningsrätt till FilialBanksrörelse, mot en billig ränta, ej öfverstigande 2 proc., samt mot pant af den säkerhet, som af de enskilda Bankerna blifvit deponerad såsom grundfondshypotek under allmänt förvar.
Och det behöfdes ej lång tid, enl. min öfvertygelse, innan alla uti Riket befintliga enskilda Banker sage sin fördel vara, ehuru med ringare vinst för sin egen rörelse, att öfvergå till EilialBank med användande af r:mt.
Genom en sådan förändring af den enskilda Bankrörelsen, blefve den hufvudsakligaste fördelen — att endast Rikets gällande mynt komme i den allmänna rörelsen att begagnas — och att all fruktan för de enskilda Bankernas möjligen inträffande obestånd ej i det ringaste inverkade på RiksBanken och på allmänheten och dessas förhållanden sinsemellan.
Att här upgifva de grunder och föreskrifter, hvarpå bankovinstens användande till de enskilda Banker, som vilja öfvergå till FilialBanker, bör verkställas, anser jag öfverflödigt, då kändt är, att RiksBankens angelägenheter äro anförtrodde åt ett Utsk., hvars ledamöters kunskaper, erfarenhet och nit för det allmännas bästa blifva en borgen, att så väl _ Statens och det allmännas som de enskildes fördelar på det sorgfälligaste blifva vårdade.
Remitterades till BankoUtsk. Gr. Taube, Henning Edvard, upläste följande motion:
Uti en under sisth Riksdag ingifven motion yttrade jag: »Med Lagmans- oell KämnersRätternes uphörande försvunno ur vår »lag stadgandet om en s. k.
Summa Apellabilis», eller om ett visst »belopp i penningar, hvartill ett tvistemål skulle upgå, för att »dragas under ÖfverRätts pröfning.
Erfarenheten har redan visat »att uphäfvandet af stadgandet härom var mindre välbetänkt; frå»gor af den ringa vigt, att de stundom endast angå några skillingar, »fullföljas genom instantierna, utan ringaste båtnad för parten, som, »äfven om han vinner ändring i UnderRättens Utslag, likväl, till »följd af lagens stadgande, att, i sådant fall, rättegångskostnaden »skall parterna emellan qvittas, måste vidkännas kostnader, vida öf»verstigande värdet af vinstens föremål.
Det enda resultatet af »detta fullföljande af tvistemålen blir således, att ÖfverDomstolarnes »tid Den 26 November e. m 417 »tid öfver höfvan uptages, utan nytta för parterne.
Dc omkostna»der part måste vidkännas vid fullföljd af ett mål i HofRätt torde, »med inberäknande utslagslösen, arfvode till fullmäktig m. m. kunna »anses minst upgå till 20 å 25 R:dr r:gs, och får jag således före»slå, att, på sätt i 7:de och 16:de §§:ne af 25 kap.
Rätteg:sB:n »af 1734 års lag varit föreskrifvet, för vad emot Lagmans- och »RådstufvuRätts dom stadgas mfitte: »alt vad emot HäradsRätts eller RådstufvuRätts
Dom »eller Utslag endast skall vara tillåtet, der hufvudsaken, »med ränta eller afgäld, som fordras, stiger öfver Femtio »Daler utom rättegångskostnaden.»
Uti sitt Bet:de M 22 yttrade LagUtsk., i anledn. af denna motion: »att rättigheten att vid alla instanser tvista om ett så »obetydligt belopp som helst, kan begagnas såsom ett tvångsmedel »emot den fridälskande, emedan han heldre upoffrar en ringa pen»ning, än blottställer sig för en långvarig rättegångs obehag, besvär »och kostnader; att den, som drager en obetydlig sak från instans »till instans, skäligen gör sig misstänkt att handla af andra moti»ver än rättskänslans; att blotta föreställningen derom, att ett så»dant missbruk kan ega rum, minskar aktningen för lagen, samt »att de flesta civiliserade hinders lagar förbjuda sakers fullföljd i »högre rätt, så vida de ej angå ett belopp af någon betydenhet» — men kommer likväl till det oväntade resultat att afstyrka motionen, enär, enl.
Utsk:s förmenande, »den förändring, som skett i vår äldre lagstiftning i denna del, grundats på det tillfälle, som rättsökande före Lagmans- och KämnersR-.nas indragning i allmänhet ägt att, utan afseende på den summa, hvarom tvistades, få sin tvist af två domstolar bedömd, samt den erfarenhet, som dittills kunnat vinnas om verkan af den motvigt emot trätlyst.naden, som man sökt i rättigheten för vinnande part att få UnderRätts dom, oansedt deremot vädjas, verkställd, ej må antagas såsom en tillfyllestgörande anledn. att återgå till en nyligen frånträdd princip i lagstiftningen».
Detta Utlåt, blef af 2:ne Riksstånd bifallet, hvarigenom frågan förföll.
Då likväl, enl. hvad jag inhemtat, den erfarenhet, som vunnits under den sedermera förflutna tiden, vitsordar, att det korrektiv emot grälaktige parter, som sednaste Riksdagens LagUtsk:s pluralité förmenar ligga uti den vinnande partens rätt, att söka verkställighet af UnderRätts
Dom, oansedt deremot vädjas, icke finnes, enär snarare flere än färre mål till OfverRme fullföljas, deruti det, hvarom tvistas, icke upgår till 50 D:hr, samt icke heller kan finnas, då obetydliga saker ifrån UnderR:ne fullföljas, icke allenast af derstädes svarande utan äfven af kärande parter, vågar jag ånyo till R.
St:s bepröfvande öfverlemna det förslag, att stadgas matte: alt vad emot Härads- eller RådstufvuRätts Dom eller Utslag endast skall vara tillåtet, der hufvudsaken, med H. I. 27 418 Den 26 November e. m. ränta eller afgäld, som fordras, stiger öfver Femtio D:l:r, utom rättegångskostnaden.
Om remiss till LagUtsk. anhålles ödmjukast.
Kemitterodes lill LagUtsk.
Leij or. lm f vud, Broder Abraham, anförde dels muntligen, dels skriftligen:
Då jag i dag på f. m. ämnade väcka en motion, rör:de Stockholms befästande, fann jag mig förekommen af Frih. Raab. Jag anser f. n. så mycket mindre nödigt att orda vidlyftigt i detta ämne, som saken redan förevarit hos 11. o. Ad. och ånyo der skall blifva föremål för öfverläggning, då den en gång återkommit från Utsk.
Det enda jag ber att få påminna om är, att frågan icke är någon annan, jin att befästa Stockholm med detacherade verk.
I allo erkännande, och med Frih.
Sprengtporten instämmande i hans yrkande på nödvändigheten och vigten af Stockholms snara befästande, och i betraktande deraf, att det alltid erfordras en viss tid till förberedande af större arbetens utförande, materialiers anskaffande, bostäders beredande för arbetsmanskapet m. m. d. och att först derefter arbetet kan med ali önsklig fart bedrifvas och påskyndas, så får jag vördsamt föreslå att, ehuru de kostnader, hvartill Stockholms befästande anses komma att upgå, ej ännu äro oss till siffran bekante, 11.
St:r dock måtte redan vid detta Riksmöte anslå en summa af 500,000 R:dr runt, att under hvartdera afåren 1858—59—60 utgå till förberedande och påbörjande af Stockholms befästande å landtsidan.
Då det derjemte är af största vigt att de färdigbyggda skansarne genast bestyckas, hvarigenom vinnes, att
Stockholms försvarsstyrka redan efter upförande af 3 eller 4 fästen blifver i högst betydlig grad ökad, men tillgång f. n. ej finnes på dertill nödigt och lämpligt artilleri, och då dettas anskaffande och tillverkning till såväl pjeser som lavettage kommer att erfordra ej ringa tid, så får jag äfven föreslå R.
St:r att under samma år 1858—59—60 anslå en summa af 30 0,000 R:dr r:mt om året att användas till anskaffande af det till de först färdigblifvande skansarnes bestyckning nödiga antalet kanoner.
Hr Björnstjerna, Joli.
Magnus, upläste en så lydande motion:
Genom den förhöjning skjutslegan tid efter annan undergått, har Indelta Arméens befäl betungats med deraf följande utgifter för resor, hvilka ålagts detsamma utan motsvarande förmåner.
I äldre tider fortskaffades befälet genom rotehållarnes välvilja, men ett sådant förhållande, hvilket grundade uteblifvandet af alla anspråk på reseersättning, kan ej mera återkomma.
Rättvisligen torde befälet ej böra åläggas sådane resekostnader, hvilka ej föran - Den 26 November e. m. 419 ledas af den tillsyn det bör utöfva öfver underlydande, enl. gällande föreskrifter och utfärdade befallningar.
Alltså får jag vördsamt föreslå, att skjutsersättning, enl. resereglementet, måtte tilldelas Indelta Arméens öfver- och underbefäl, samt Civilstat vid följande tillfällen, nemi.: 1:0.
Vid de Syne- och Ekonomiska besigtningar, som anbefallas uti K.
M:s förnyade Nåd. militissboställsordning af d. 23 Januari 1836. 2:0.
Vid soldattorpsyner. 3:o.
Vid landtmäteriförrättningar.
Vid skogs- och jordransakningar. 5:o.
Vid rättegångar om jord, tillhörande boställen eller soldattorp. 6:o.
Vid alla andra sammankomster, dit regementsombud blifver beordradt, vare sig på reqvisition af Kg:s Bef.lnde eller annan myndighet, eller ock Reg:ts Chefen eljest enl. gällande författningar finner nödvändigt för bevakande af Reg:tets rätt och fördel.
Dessa ofvan upräknade förrättningar utgöra omkring hälften af de befattningar, hvilka orsaka befälet resor, och då ej yrkats traktamente under förrättningarne, vågar jag tro, att ett rättvist afseende skall fästas vid den här gjorda framställningen.
Vid innevaride
Riksdag blifver skjutslegan måhända ytterligare ökad, således inverkande på kostnaden för upfyllandet af de tjensteåligganden af mångfaldig art, hvilka ej blifvit uptagne i ofvan anförda förslag och för hvilkas fullgörande redan mången gång, i följd at bristande tillgångar, vägen måst till fots tillryggaläggas.
Om remiss till StatsUtsk. af denna min motion får jag ödmjukast anhålla.