Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
N:o 37, röstar Ja; den det ej vill röstar Nej; vinner Nej, bifalles nämnde punkt med den förändring att Handelsoch NäringsDiskont-fonden ökas med 4 5,000 Rdr Ernt, hvilka, jemte de af Utsk. föreslagna 225,000 Kdr, tillhandahållas lånekontoret i Wisby.
Nej — 14. 33;dje och 2i:de punklerne.
Biföllos. 23:te punkten.
Samma anmärkn. som jag på f. m. teg mig friheten framställa med afseende på en bestämd ränta å lån från fastighets-lånefonden, tror jag man här kan göra med afseende på 2:dra morn., der Utsk. föreskrifver:
Vid utlåning från allmänna
Diskontfonden är räntan fastställd tiil 5 proe.
Den åsigt jag då framställde var i korthet den att man alltid bör med afseende på en Bankrörelse — vare sig RiksBank eiler enskild — följa vissa principer, hvarifrån man icke bör afvika utom högst giltiga orsaker, och bland dessa principer, sade jag, var äfven den: att man bör tillåta BankStyrelsen, såväl som den enskilde, att taga den högsta ränta som lagligen är tillåten i landet. R. o. Ad. beslöt också i förmiddags att räntan å utlåning från fastighets-lånefonden skulle bestämmas till 5 proc. i st. f. 4 som Utsk. föreslagit.
Hvarföre man icke kan göra räntan fluktuerande derföre att det är fråga om lån, som skall amorteras på 2|- år, det kan jag icke inse.
Jag får derföre föreslå att 2:dra mom. utgår och Usta mom. i stället erhåller följande lydelse:
Räntan vid diskontering och utlåning från såväl Handels- och NäringsDiskont-fonden som från allmänna
Diskont-fonden utgör minst fyra, högst sex proc. och bestämmes af Fullmäktige med afseende å penningeställningen och andra omständigheter, som till räntans höjning eller sänkning kunna föranleda; skolande allmänheten genom kungörelse i tidningarne om räntefotens förändring underrättas.
Räntan vare alltid lika vid samtliga Diskont Verken.
Deremot hvad 4:de mom. beträffar, der det är föreskrifvet: »För de summor, som å kassa-kreditiv lyftas eller insättas, beräknas å kreditiv till enskilde personer fem och å kreditiv till Sparbankerne fyra proc. ränta» har man först inskränkt
Fullmäktiges rätt att taga mer än 5 proc. för summor som äro lyftade på kreditiv, hvilket likväl är välbetänkt; ty som jag i förmiddags yttrade: det är klart att, då bokförings-afgift erlägges för hela beviljade kreditiv-summan, den ränta som erlägges på hvad af kreditivet per medium, under ett år är lyftadt, blifver betydligt högre än 5 proc. 260 Den 11 Juli e. ro. Nu är att märka, att om det också varit skäl, att i början då SparBankerna bildades, gifva dem förmånligare kreditiv rätt, då dessa inrättningar verkligen äro välgörande, så finnes likviil intet skäl hvarföre de fortfarande böra få åtnjuta denna förmånligare kreditiv-rätt, då de nu äro allmänna, och flertalet af dem hafva stora fonder, sorn betrygga deras framlida bestånd.
Mycket fn SparBanker hafva dessutom på sednare tider begagnat sig af denna sin kreditiv-rätt.
Det är naturligt att om också SparBankerne kunna få kreditiv i RiksBanken på förmånligare vilkor så taga de likväl heldre kreditiv i en enskild Bank som ligger dem närmare, ty förmånen af.en lägre ränta motsvarar icke förmånen att genast och när som helst kunna lyfta de summor man behöfver.
Dessutom hafva SparBankerne en särskild fördel framför de enskilde personerna, nemi. att icke behöfva betala bokförings-afgift för de kreditiver dem af RiksBanken meddelas.
Jag vill visserligen icke att SparBankerne skola betala högre ränta än andra kreditiv-egare i Banken, men de böra blifva ålagda att betala samma ränta eller 5 proc. för å kreditiven lyftade summor.
Jag tror icke att det ligger någon billighet i att bifalla det förslag, som den siste talaren framställt ang. räntans ökning utöfver 5 proc. å lån från allmänna Diskont-fonden.
Man måste besinna, att låntagaren i sjelfva verket erlägger mera än 5 proc., derigenom att denna ränta innehålles af sjelfva lånet när det utfaller och således erlägges förskottsvis.
BankoUtsk. föreslagit att gifva Fullmäktige rättighet att höja räntan vid utlåning från Handels- och NäringsDiskont-fonden till 6 proc. är tydligen den, att Fullmäktige derigenom skulle ega i sin hand ett medel att stäfja ett öfverdrifvet spekulations-begär; ty den låntagande skulle då icke hos Diskonten kunna erhålla lån på bättre vilkor än hos den enskilde.
Men den allmänna
Diskont-fonden är ieke afsedd för den stora handelsrörelsen, den är tvärtom afsedd för tjenstemän och andra individer i samhället, som kunna vara i behof af lån på billiga vilkor, och derföre synes mig räntan på lån från denna fond icke böra höjas till samma belopp, som den enskilde penningemannen - höjer den, då han diskonterar papper af hvad namn och beskaffenhet som helst.
Jag tror derföre, att man gör bäst i att bestämma räntan på lån från allmänna Diskont-fonden till 5 proc., med rättighet för Diskont-inrättningen att, på sätt -Utsk. föreslagit, genast afdraga räntan.
Pir Mannerskantz’ anmärkn. mot Utsk:s förslag i 4:de morn., nemi. att räntan å kreditiv till SparBanker borde höjas från i proc., som Utsk. föreslagit, till 5 proc., så ehuru jag delar Hr Mannerskantz’ åsigt att SparBankerne numera kommit i den ställning att de icke äro i behof af något kreditiv, anser jag likväl att de böra få behålla den lägre räntefot, som sedan kreditiv beviljades har varit dem förunnad; ty SparBankerne hafva medfört och komma för framtiden att medföra stor nytta särdeles för de mindre bemedlade klasserna i samhället, och de som endast äro i tillfälle att samla smärre ka - Dan 11 Juli e. m. 261 pilaler.
Jag anhåller derföre att BankoUtsk:s förslag i denna punkt matie af R. o. A. bifallas.
Jag kan icke instämma med den siste talaren deri att man ökar spekulations-ifvern derigenom att man höjer Diskont-riintan från 5 till 6 proc.
Jag anser i likhet med Ilr Mannerskantz att det bör vara öfverlemnadt åt BankStyrelsen att bestämma räntan lika väl för allmänna Diskonten som för Handels- och NiiringsDiskonten.
Man har begått ett fel i Betänk.
, hvilket jag framdeles tänker anmärka, och derföre nödgas jag nu uptaga frågan: om Banken endast bör gifva 3 proc. på sådana depositioner som göras i Banken.
Då Stockholms enskilda Bank i närvide stund ger 5 proc. för depositioner, så vet jag icke huru man kan vänta, att någon skall deponera sina penningar i Banken mot 3 proc.
Om nu räntan å Diskontlån höjdes till C proc., så blefve följden den att man finge ge för depositioner 5 proc.
Om man vill förfara bankmessigt, så nr det nödvändigt ätt tänka sig depositions-rörelsen i sammanhang med vexel-rörelsen.
För öfrigt måste jag instämma i Hr Mannerskantz’ yttrande i afseende på räntan å kreditiv, lemnade SparBankerne.
Jag förstår icke, hvarföre de för sina kreditiv icke skola betala mer än 4 proc., då de utlåna sina penningar mot G proc. utan bevillnings-afdrag.
SparBatikerue disponera stora summor, och det finns icke det ringaste skäl, hvarföre de skola hafva kreditiv på RiksBanken.
Om de likväl skola hafva det, så böra de icke hafva förmånligare vilkor än andra penningeverk.
Jag instämmer således i denna fråga fullkomligt med Ilr Mannerskantz.
Tlr Bildt:
Jag är af lika tanka med Utsk. och anser, att Fullmäktige böra vara berättigade att höja räntan vid utlåning från Handels- och NäringsDiskont-fonden; ty omständigheter kunna inträffa, som göra det af behofvet påkalladt.
Att vidare räntan vid utlåning från allmänna
Diskont-fonden icke ilr fastställd till mer än 5 proc. anser jag vara riktigt; ty denna ränta bör icke vara beroende af tillfälliga penninge-förhållanden, och dessutom om lånet icke inbetalas efter 14 dagars förlopp, så beräknar man straffränta efter G proc. — förut beräknade man 8 proc., men det ansågs obilligt.
Under en längre följd af år hafva de lånsökande vant sig vid dessa förhållanden.
Utsk. föreslår i 4:de mom. att å kreditiv till enskilde personer beräknas fem, och å kreditiv till SparBanker fyra proc. ränta; äfven detta anser jag vara riktigt.
Skälet hvarföre SparBankerne erhållit rätt till kreditiv i Banken, är att man ansett dem såsom välgörenhets-anstalter, och jag vet icke hvarföre man icke bör fortfara att så betrakta dem.
Om också en och annan SparBank med större fonder icke begagnat sig af denna sin kreditiv-rätt, så kunna likväl nya SparBanker, som bilda sig, mycket väl deraf blifva i behof.
Jag får derföre anhålla om bifall till hvad Utsk. i denna punkt föreslagit.
Hvad först beträffar frå - 2G2 D en 11 Jull e. rn. gan otn räntan på lån från allmänna Diskonten, så är jag af samma tanka, som flera af de Hrr hvilka bär yttrat sig, nemi. att det .borde bero på Fullmäktige att bestämma räntan.
Med lån i allmänna
Diskonten förhåller det sig likväl så att räntan betalas på förhand, och således är räntan verkligen högre än 5 proc.
Jag tror derföre att man svårligen under nuv:de förhållanden kan låta räntan vara obestämd.
Hvad deremot angår Utsk:s förslag i mom. 4 att beräkna lägre ränta på de kreditiv som lemnäs SparBankerne, så kan jag icke finna något skäl för detsamma.
Det kan väl icke vara meningen att SparBankerne skola hafva dessa kreditiv som stående lån; meningen är väl att de i händelse af behof derpå skola kunna lyfta penningar.
Derföre är det icke något skäl att räntan derå är lägre än räntan i allmänhet.
Följden blir annars den att dessa kreditiv blifva stående, och det har icke varit meningen.
Man får icke fästa något afseende vid att SparBankerne äro inrättade för ett nyttigt ändamål, utan meningen med de kreditiv, som BiksBanken lemnar SparBankerne, kan icke vara annat än att bereda dem tillfälle att erhålla penningar i händelse af ett tillfälligt behof.
Jag får derföre föreslå att, hvad 4:de mom. beträffar, SparBankerne sättas i samma kategori sorn andra kreditiv-tagare och få betala 5 proc.
Jag är till alla delar af samma tanke som den siste värde talaren.
Det vore visserligen önskvärdt, om man kunde åt Fullmäktige öfverlemna att vid alla tillfällen bestämma räntan, men man kan det icke i afseende på den allmänna Diskonten.
Denna lånerörelsegren är oriktig i och för sig sjelf och deraf följer andra oriktigheter.
Som bekant är så medgifves i allmänna
Diskonten omsättning under år, och denna lånerörelse begagnas hufvudsakligen af en hop personer, hvilka orri aflfärsverlden hafva föga kännedom.
Det är derföre gifvet att om räntan skulle fluktuera äfven på den allmänna Diskonten, så måste, på samma gång som räntan ändras för de nya lånen, räntan äfven ändras vid alla omsättningar af gamla lån.
Men flertalet af de personer, som hafva lån i allmänna Diskonten, äro obekanta med affärsverlden, och om Fullmäktige utfärda en kungörelse att räntan är förändrad till det och det beloppet från den och den dagen, så förblir större delen af låntagarne i okunnighet derom.
Följden häraf blir ovilkorligen den att då omsättning skall göras, så komma de att misstaga sig på den ränta som skall erläggas.
Man kan visserligen säga: dessa personer få skylla sig sjelfva, de kunna läsa annonsen i tidningarne.
Men denna lånerörelsegren begagnas af personer öfver hela landet, hvilka kanske aldrig se en tidning, och således skulle de komma att blifva utsatta för jemförelsevis med deras tillgångar stora förluster.
Denna lånerörelse är i och för sig sjelf oriktig, derföre nödgas man att, så länge den qvarstår, icke gå fullt bankmessigt tillväga.
Det enda man har att göra är att, som Utsk. gjort, så småningom minska de fonder, som till denna lånerörelsegren äro anslagna.
Jag vågar derföre, med afseende på allmänna Diskonten, vördsamt anhålla om bifall till hvad Utsk. före - Den 11 Juli e. m. 263 siagit.
Med afseende på mom. 4 eller ang:de den ränta som bör beräknas å kreditiv, lemnade åt SparBankerne, så är jag till alla delar af samma tanka sorn Frih.
Kreditivet bör icke begagnas för att å detsamma lyfta penningar till utlåning, utan blott då den egentliga kassan vid något tillfälle tryter.
Då är det äfven gifvet att det icke finns något skäl, hvarföre SparBanken skall behöfva eller ens kan begära att erhålla förmånligare vilkor än andra kreditiv-tagare.
Jag får derföre, med afseende på mom. 4, anhålla om bifall till det af Frih.
Tersmeden framställda förslag.
Yi äro många ense derom att Diskont-rörelsen icke är bankmessig, men om så är, så bör man icke göra den mindre bankmessig än den kan vara.
Man bör åtminstone vid räntans bestämmande gå tillväga på samma sätt som vid de andra lånegreriarne, och göra räntan lika på lån från allmänna
Diskont-fonden som från andra fonder.
Häremot invänder man, att det 8r ett särskildt förhållande med allmänna
Diskonten, emedan räntan afdrages vid lånets lifgifvande.
För min del får jag då uplysa, att mau betalar förskottsränta såväl för lån från Manufaktur-Diskontfonden, som för andra lån på kortare tid, och när man kan betala förskottsränta för dem och ändå betala 6 proc, så kan man göra detsamma med lån från allmänna Diskont-fonden.
Jag får derföre förena mig i det yrkande som flera talare framställt, nemi. att räntan för lån från allmänna
Diskonten skulle bestämmas i likhet med räntan för lån från allmänna Handels- och NäringsDiskonten.
I afseende på en talares anmärkn. att man icke borde bestämma räntan till 6 proc., derföre att räntan betalas i förskott, får jag säga: att de Filial Banker, som ännu icke ingått på de af B.
St:r vid sisth Biksdag bestämda vilkoren, taga i detta ögonblick 6 proc., och likväl räntan i förskott;'det är i enlighet med det Begleimte som för dem blifvit sanktioneradt.
Jag kan icke se, hvarföre icke allmänna
Diskonten likaväl skulle kunna taga 6 proc. som dessa FilialBanker.
Baab har ppgifvit flera exempel på lånerörelser, der förskottsräntan är 6 proc.
Hvad beträffar att allmänheten icke skulle få kännedom om räntans stigande, så är det visserligen sannt att flertalet af dem, som taga lån i Diskonten, utgöras af allmoge och för öfrigt af personer här i Stockholm.
Hvad nu allmogen angår så har den vanligen en kommissionär här i Stockholm, sorn uträttar affären, såvida den icke sjelf reser in och anmäler saken i Banken, då den lätt kan erhålla underrättelse om ränte-beloppet.
Man kan icke med skäl anmärka, att det är orätt att bevilja ett lån mot 5 proc. och att efter några månader höja räntan, så att man vid omsättningen får betala 6 proc. ränta; ty om låntagaren kan erhålla förmånligare vilkor på annat ställe, så står det honom fritt att betala in hela lånet.
Mig synes denna regel vara riktig: att räntans storlek beror på huru stor efterfrågan det är på penningar, och den satsen kan här tillämpas, om man ser saken praktiskt.
Jag fortfar således med mitt förra yrkande. 264 Den 11 J ali e. m.
Jag hyser visserligen såsom grundsats den åsigten att räntan på den allmänna
Diskonten borde vara lika variabel som på de andra fonderna, men denna fond befinner sig dock nu uti en helt och hållet except.ionel ställning.
Den afser isynnerhet att gifva lån åt konsumenter, då deremot Handels- och NäringsDiskont-fonden är inrättad för den produktiva rörelsen, derföre kan det vara nyttigt att ibland höja på denna sednare fondens utlåningar och ibland sänka väntan allt som rörelsen är beskaffad.
Så är deremot icke förhållandet med den allmänna
Diskont-fonden, och om man skulle göra stadgandena lika för båda fonderna, så skulle man naturligtvis icke blott kunna ibland höja räntan till 6 proc, utan äfven sätta ned den till 4.
Men om man ger lån från allmänna Diskonten mot 4 proc., så upmuntrar man till en skuldsättning, som man snarare bör söka att minska, och just för att slippa gifva dem, som vän^a sig till allmänna Diskonten, lån mot 4 proc., vill jag att de icke skola tvingas att ibland betala 6.
Hvad beträffar räntan å kreditiv, lemnade SparBankerne, sä har Utsk. icke nu, då man inskränkt SparBaukernes kreditiv, på så sätt att man fixerat summan, velat höja proe:n, emedan man då skulle beröfvat dem flera förmåner på en gång.
Den grundsats, som genomgår hela Betänk, är att man icke bör göra några brådstörtade förändringar, utan gå varsamt tillväga, och det är äfven skälet hvarföre proc:n här blifvit föreslagen till 4 och icke till 6.
Gr Lagerbjelke:
Det är. fullkomligt riktigt, som åtskilliga talare här yttrat, att man icke bör utgifva lån på andra vilkor än att man erhåller tillbaka hvad som penningarne verkligen äro värda när lånet utgifves.
Det är således icke fråga om att det icke är rätt, att fullmäktige kunna höja och sänka räntan.
Derföre har äfven BankoUtskottet föreslagit, att räntan skall kunna höjas och sänkas på lån från Handels- och NäringsDiskonten.
Det är likväl icke samma förhållande med Allmänna Diskonten som med Handels- och NäringsDiskonten.
Jag vill icke bestrida att det icke theoretiskt låter sig göra att afdraga förskotts-ränta äfven med tillämpning af föränderlig räntefot, men om man betraktar listan på de personer, som låna i Allmänna Diskonten, så skall man finna att flertalet af dem tillfölje af sin samhälls-ställning troligen icke skulle veta, huru mycket de vid hvarje omsättning borde betala, såvida ieke räntan under hela lånetiden blefve densamma.
För det närv:de kunna de mycket väl sjelfva veta huru mycket penningar som behöfves för hvarje omsättning, men om Hr Mannerskantz’ förslag går igenom, så kunna de omöjligt veta det på förhand utan tvingas att vända sig till kommissionärer, hvilket både förorsaker kostnad och olägenhet.
Helt olika är förhållandet med Handelsoch NäringsDiskonten, den tillitas isynnerhet af affärsmän, som mycket väl kunna hafva reda på hvad'
Fullmäktige med afseende på räntan kungjort i de allmänna tidningarne.
I denna låuegren finns icke heller något sätt till omsättning, utan när lånet efter
C jnanader år förfallet, så måste det inbetalas.
Om möjligen samme
Den 11 Juli e. m. 265 låntagare erhåller ett nytt lån, så är det en sak för sig, och i allmänhet är man icke angelägen att befordra sådana nya lån.
Hr Mannerskantz har påpekat en annan omständighet som gör att det icke ar samma förhållande med dessa båda lånerörelser.
Det är mycket rätt att man med afseende på allmänna Handels- och NäringsDiskonten gör räntan beroende af det värde penuingarne hafva, då lånet tages, och denna fond anlitas äfven företrädesvis af affärsmän.
Diskonten åter anlitas isynnerhet af obemedlade personer.
Nu kan man icke neka att det finns personer som då de uptaga ett lån måste beräkna detsamma på de förhållanden, under hvilka de göra det, och det skulle för dem medföra stor olägenhet, om vilkoren under tiden betydligt förändrades.
Om räntan nedsattes, vore det visserligen rätt angenämt, men så mycket värre vore det om räntan blefve höjd och det kunde för dem blifva känbart nog.
Dtt är visserligen sannt att dessa lån i afseende på våra skuldsedlar icke sträcka sig längre än 6 månader, och att man sedermera lemnar nya skuldsedlar, hvilka ytterligare skola pröfvas.
Men män får icke förbise, att låntagaren, om det icke är något att anmärka mot säkerheten, har rätt att få behålla lånet öfver de 6 månaderna, och får omsätta detsamma tills det efter år blir inbetaldt.
Det är något helt annat att få omsatt ett lån som man har i Allmänna
Diskonten emot att erhålla ett nytt lån.
Man kan således icke neka, att man till en viss grad får lof att betrakta lånet såsom fortlöpande från den tid det tages och tills det inbetalas.
Ehuru, jag gillar den grundsatsen, att räntan bör vara fluktuerande, så kan jag likväl icke annat än fortfara med min vördsamma anhållan att man med afseende på denna låne-grens natur ville fortfarande bibehålla den nu gällande proc.
Med afseende på 2:dra mom. instämmer jag med.
Lagerbjelke; ty Hr Mannerskantz’ förslag kan komma att medföra stora olägenheter.
En låntagare i provinsen får icke kunskap om att räntan är höjd, och hans kommissionär underlåter att göra omsättningen, emedan han icke fått nog penningar att betala den högre räntan.
Vid 1844 års Riksdag hände sig att en ledamot af BondeSt. hade ett lån i en Diskont, han skickade sin kommissionär den summa som erfordrades för att omsätta det, men
Diskonten följde sin instruktion och ville icke emottaga penningarne, derföre att de voro i Privatbank-sedlar; kommissionären brydde sig icke om att bortväxla dessa sedlar, och på så sätt blef länet icke omsatt.
Lika lätt skulle det kunna hända att en kommissionär underlät att göra en omsättning, derföre att han icke erhållit hela den erforderliga summan, och följden kunde blifva densamma sora vid det af mig omnämnda tillfället, nemi. att man sålde ett hemman och att egaren blef ruinerad.
Hvad åter angår Sparbankernes rätt att icke betala mer lin 4 proc. på sina kreditiv, så kan jag icke inse, hvarföre de icke skulle få behålla den fördelen.
Det finnas Sparbanker, hvars kredit ännu icke är stadgad och de kunna vara i behof af en sådan förmån.
De större Sparbankerne tillkom - 266
Den 11 Juli e. m. ma på så sått att de s. k. principalerne göra ett sammanskott för att bilda förvaltningen, och efter en längre tid komma de till stadga och behöfva icke vidare något kreditiv, men de små Sparbanken», som hafva små kapitaler, behöfva kreditiv, och det har man hittills icke förnekat dem, emedan man ansett dem vara barmhertighets-inrättningar, och det är äfven orsaken hvarföre de slippa Bevillningsafdrag.
Jag anhåller således om bifall till hvad Utsk. föreslagit i mom. 4.
Om den siste värde talaren till alla delar instämt med Gr.
Lagerbjelke, så kan deremot jag icke göra det, utan jag instämmer endast och allenast i det yrkande, hvarvid Hr Gr.n stannat.
Jag kan icke finna att Hr Gr:n på något sätt bevisat, att dessa lån icke äro Bank-messiga.
Om man så skulle förstå den der Bank-messigheten som vissa talare på Riddarhuset, ehuru ganska otydligt, förklarat densamma, så skulle den hufvudsakligen bestå deri att man kunde samla alla låne-fonderne uti en kassa och sätta denna på så rörlig fot att lånen lemnades blott på 14 dagar å 3 veckor.
Den Allmänna Diskonten utlånar på högst år, således tror jag att den är lika bank-messig som någon annan lånerörelse och derföre bedrifves ockå lånerörelsen precis på samma sätt som vid Privat- och FilialBanker.
Hvad sjelfva frågan beträffar, så är det tydligt ådagalagdt att 5 proc. förskotts-ränta är högre ränta än siffran utvisar.
Den allmänna
Diskonten är bildad för att i allmänhet underlätta lånebehofvet, och då är det väl billigt att räntan varder derefter lämpad.
Man får icke betrakta S.
St:rs Bank från alldeles samma synpunkt som en enskild Bank eller behandla dess tillgånger på samma sätt som en FilialBank behandlar sina.
FilialBankerne äro enskildta associationer, hvilkas syftemål ingalunda är så berömligt som man här vill låta påskina, •nemi. att underlätta industrien, utan de äro anlagda blott för att delegarne skola på dem kunna förtjena penningar.
RiksBanken synes mig icke böra följa deras exempel, ty den bör kunna, med sina större tillgångar, tillfredsställa lånebehofvet, utan att dervid söka förskaffa sig den största möjliga vinst.
Jag tror derföre att det är både billigt och rättvist att bibehålla den ränte-fot som är faststäld för Allmänna
Diskont-lånefonden, hvarföre jag anhåller om bifall till hvad Utsk. i detta afseende föreslagit.
Hvad angår Sparbankerne så kan det vara likgiltigt, om de betala 4 eller 5 proc.; ty få hafva begagnat sig af sin kreditiv-rätt.
Men nog är det underligt, att de Hrr som ständigt tala om Bank-messighet icke vilja gifva så välgörande inrättningar som Sparbankerne ett i förhållande till Bankens rörelse kapital så obetydligt understöd
När det blir fråga om FilialBankerne få vi väl se om de äfven då skola visa sig så ifriga att påyrka Bankens rätt att erhålla den högsta möjliga ränta på sina penningar.
Frågan börjar blifva utsliten och jag har icke heller tänkt att till besvarande uptaga några af de anmärkmr, som blifvit gjorda mot det af Hr Mannerskantz framställda förslag.
Den 11 Jali e. m. 267
Jag vill endast med några ord besvara Hr Printzenskölds anmärkn. mot Gr.
Lagerbjelke, att den lånerörelse, som drefs med Allmänna Diskont-lånefonden, vore lika bank-messig som någon annan.
Hr Printzensköld liar alldeles icke tänkt på livad som menas med bankmessigliet.
Dermed förstås icke sådana lån som uptagas på borgen, och som i allmänhet komma att gynna konsumtionen; men deremot äro sådane lån bank-messiga, som uptagas på vexel och skuldsedlar, emedan de äro försträckningar som göras åt industrien sjelf.
Jag återkommer nu till sjelfva frågan.
Det går lika väl an i allmänna
Diskonten som i andra låneanstalter att höja räntan; man tillkännager blott att räntan från en viss dag är högre.