Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det finnes ett slags Läsare, till hvilket jag vill önska, att hvarje kristen hörde, men det finnes äfven ett annat slag i de, som skilja sig från vår församling.
Dessas fromhet är icke alltid så stor som man skulle förmoda; de draga folk ifrån vår församling till sig och väcka derigenom förargelse.
Det är kändt just uti Dalarne, huruledes allmogen klagar att barnen ryckas ifrån sina 9 * 132 Den 6 December. föräldrar och tjenstfolk ifrån sina husbönder genom Läsarne, och dessa barn, dessa tjenare fördöma sina föräldrar och sina husbönder så snart de komma in uti deii nya församlingen.
Är icke detta en våda för samhället?
Hvarthän kan ej detta slutligen leda?
Jag är nästan öfvertygad att om det skulle lyekas
Läsarne att utvidga sin trånga krets uti mindre församlingar, så att de der skulle blifva de mäktigare, vi finge se dem framträda och säga: ”kyrkan, som begagnas till den allmänna Gudstjensten, är vår”.
Kändt är att allmogen såväl i Orsa som sednast i en trakt af Wermland, der denna rörelse visat sig, ingått till Regeringen med begäran om skydd.
Jag har sagt, att läseriet väcker förargelse.
Vi hafva sett här i dessa dagar, huru Gudstjenst af dessa separatister hållits på samma tid som i den allmänna kyrkan och invid den.
Detsamma sker äfven i Orsa.
Det torde vara motionären väl bekant, huru dessa separatister samlas i kyrkbyn och der hålla sin Gudstjenst.
Det är likväl kändt, att de derjemte liksom spejande följa den allmänna Gudstjensten; de hafva alltid sina ombud i kyrkan, mans- eller qvinspersoner, som med den kännedom om bibeln de verkligen ega, fästa sig vid ett enda ord, om något sådant blir framstäldt, hvarpå de tycka sig kunna grunda anmärkmr emot presten, och hvilket de då framföra till deras församling.
Jag vill icke inblanda politiken i dessa frågor, men det är likväl kändt, att radikalismens hjeltar äfven'förena sig med den frånskiljda lilla församlingen, och de finnes, som sjelfva påstå att de vilja söka vinna sitt mål genom de fromma i landet, som önska större frihet i kyrkan.
Märken detta! M. Hrr!
Då vi här hört huru denne motionär predikar förakt för våra lärare, hvad kan man då förmoda att de, hvilkas talan han förer, skola i sina sammankomster yttra?
Skall det icke vara förakt för samme Prester och Lärare ?
Hvartill leder då detta, M.
Vi vilja hafva våra lärares kunskaper genom lagstadganden bestämda och i öfverensstämmelse dermed ådagalagda.
Separatisteme tala om sina andliga predikare.
Vår församling lemnar en borgen för, att hvar och en, som predikar Guds ord, skall hafva deruti noga inträngt genom Bibelns kännedom.
Hvad hafva dessa separatister för sig i detta afseende?
Icke några aflagda prof på den kunskap, som erfordras.
Uti en af deras församlingar upstod bland allmogen en Prest, som nyss lemnat folkskolan.
Före 18 års ålder blef han deras predikant och ställde sig i öppen strid mot de lärare han nyss hade lemnat.
Bland de punkter, hvaruti Läsarne skilja sig ifrån vår församling är förnämligast läran om nattvarden.
De fordra af presten en ovilkorlig aflösning; ingen prest kan intränga i en menniskas hjerta och kan således icke gifva aflösning annat än under vilkor, af hjertats verkliga ånger.
Läsarne deremot tilldela den utan vilkor, och sedan de fått den, anse dessa separatister sig höra till de heligas samqväm; det går så långt, att de öppet säga att de ej mera kunna synda.
Jag frågar är detta kristligt?
— De fästa sig vid lösryckta ord ur skriften och vilja vid alla till - Den 7 December.
133 fällen åberopa dem, men de misstaga sig om andan, och på dessa lösryckta ord grunda de sin bekännelse.
Här talas om, att dessa separatister förföljas genom samvetstvång.
Jag vågar likväl tro, och undersökningen har visat, att det tvång är vida större som deras egna presterskap utöfvat inom deras församling.
Detta presterskap tillegnar sig nemi. en uteslutande rätt att lösa och binda.
För att komma till formen af detta förslag, så hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm., huruvida remiss kan beviljas till LagUtsk. pä en motion som innehåller förslag till en lag för dissenters såsom tolkning, d. v. s. förklaring af 16 § Reg.F:n; ty med tolkning kan jag icke annat förstå än ordet förklaring, som Grundlagen begagnar.
Att stifta och förklara Grundlag sker efter samma former.
Sådana frågor gå lill Const.Utsk, och icke till Ständernas bord.
Jag glömde i mitt anförande att fästa mig vid det påstående, som dagligen drifves, att 16 § Reg.F:n skulle hafva uphäft de borgerliga lagar, som ansetts stå i strid dermed.
Den 16 § f Reg.F:n är icke någon lag hvarefter folk kan straffas, utan den är en påminnelse om vår Konungs skyldighet.
Der står att han skall skydda hvar och en, vid fri utöfning af sin religion, så vidt han derigenom icke störer samhällets lugn eller allmän förargelse åstadkommer.
Hvad menas med sin religion?
Har jag i dag en religion och kan i morgon hafva en annan?
Här glömmes helt och hållet att man i alla tider hos oss i dessa afseenden skiljt emellan infödingar och främlingar.
Hvar och en i Sverige född af kristna föräldrar upfödes i den Evangeliskt Lutherska läran.
Det är bans religion och ulländningar, som bekänna andra läror, skyddas, så att i deras Gudstjenst icke sker något intrång; men hvar och en af oss är, enl. vår gamla borgerliga lag, skyldig att qvarblifva i den Evangeliskt Lutherska läran.
Min mening är icke att söka undertrycka denna motion, men hvad öde den än må få, anser jag mig skyldig att uttala ett: ”gifven akt och det alvarligen!
Här gäller det vår kyrka, här gäller det vår Stat.
De fleste af dem, hvilkas talan den värde motionären här förer, kunna vara utmärkt fromt folk, som i sina andaktsöfningar icke skilja sig i någon måtto ifrån oss, men andra kunna deremot upträda som äro annorlunda sinnade och samhället har ingen rättighet att lemna vår beskedlige allmoges och vårt tjenstefolks själar och samveten till pris för kringresande missionärer då man icke har någon borgen för den läras renhet, som de predika.
Jag behöfver i detta afseende blott nämna namnet Eric Jansson.
Han upstod i mångens ögon som en from kristen; han vilseförde dock mången sådan och föll slutligen soffi en bedragare.
Jag har begärt ordet, för att göra åtskilliga anmärkn:r emot den nu föredragna motionen och, på grund af dem, vördsamt hemställa till Ståndet, att denna motion icke måtte remitteras, enär jag anser den vara 134 Den 7 December. i många stycken stridande emot 90 § Reg.F:n.
Sedan motionären nu begärt att återfå motionen, och Hr Tersmeden i sitt värderika anförande påpekat flera af de grundlagsvidrigheter, som uti motionen förefinnas, så vill jag f. n. icke yttra, annat än ett instämmande till alla delar med Hr Tersmeden, äfvensom upmana motionären, att han måtte icke blott ändra motionen så, att den kommer i öfverensstämmelse med Grundlagarne, utan äfven derur borttaga allt som röjer en anda af hätskhet, oförsonlighet och ofördragsamhet, så oförenliga med ett sannt och ödmjukt kristligt sinne.
När motionen derefter kommer tillbaka, är mig alltid öppet alt deremot göra de anmärkn:r, hvartill den i afseende på sin syftning kan föranleda.
Det torde vara flera med mig, som icke hafva hört den motion, hvarom frågan är, men så mycket hafva vi likväl alla hört i dag, att motionären ämnar företaga ändringar i denna motion.
Derföre hemställer jag till R. o. Ad. om icke detta högvigtiga ämne kunde få upskjutas intill dess den ändrade motionen in extenso blifver för oss föredragen.
Då i sista plenum Frih.
Creutz framställde sin motion hade jag samma intryck af oro och förvåning, som vid detta tillfälle säkert har igenfunnits hos hvarje medlem af detta Stånd.
Denna samhällsvådliga motion har nu blifvit genomgången af en talare före mig och jag har funnit mig, dels genom de anmärkn:r han gjort, dels genom dem hvarmed Frih.
Stjernstedt fortsatt, förekommen i det hufvudsakligasté sorn jag trodde mig böra anföra.
Jag får derföre, för att icke missbruka R. o. Ad:s tid, inskränka mig till att helt och hållet förena mig med Hr Tersmeden och Frih. Stjernstedt.
Jag vill tillägga två anmärkmr, som synas mig väsendtliga och som jag önskar måtte behjertas af motionären, efter han här har sjelfvillig! anmält sig vilja ändra' några uttryck i sitt mern., dem han ansett måhända oriktiga.
Det väsendtliga af detta mern. är väl det, att de s. k.
Läsarne eller motionärens skyddlingar anses så hardt förföljde genom våra nuvarande lagars tillämpning mot dessa laglydiga och stilla medborgare, som endast oskyldigt utstå sitt straff.
Jag tror att en ärlig granskning af alla de rättegångar, som i dessa ämnen på sednare tider varit anställde, skall visa ett helt annat förhållande och jag känner att i den landsort, der jag bor och der vi äfven äro till vår oro plågade af samma Läsaresällskap, är förhållandet ganska olika.
Tvertom vet jag att borgerliga lagen måst inträda, för att afböja och bestraffa verkliga våldsamheter och lagbrott.
Märkvärdigt nog är, att just dessa öfverträdelser och just det fördubblade nitet hos de s. k.
Läsare mest försports efter de resor i landsorten, som missionärer göra, ehuru, såsom mig är sagdt af ganska trovärdigt folk, dessa missionärers lära varit ganska ostrafflig.
JDcn 7 December. 135 Den sista och hufvudsakligaste anmärkn:n emot motionen alden jag-, lika med Hr Tersmeden och Frih.
Stjenstedt, går att göra, då jag anhåller få fästa 11. o. Ad:s och motionärens upmärksamliet pä det alldeles subversiva, det samhällsordningen störande, som framgång af Frih. Creutz’s motion skulle medföra.
Dessa ord hafva säkerligen många af Eder M.
Hrr tänkt och några yttrat före mig, men jag har velat uttala dem för att sålunda förena mig med dem söm förut yttrat sig.
I motsats med den sednare talaren har jag deremot med största intresse afhört Frih. Creutz’s motion.
Det kommer sig väl deraf, att jag icke har fästat mig vid biomständigheter, utan jag har sökt för mig utreda de principer, som legat till grund derför, nemi. samvets- och religionsfrihet.
Här har varit taladt om conventikel-plakatet.
Jag vill upläsa delar deraf för att visa att icke det är så i alla afseenden värderikt som man här påstått.
Så här lyder plakatet: ”Föräldrar och husfäder måge och böra, efter den kristeliga pligten, deras barn, anhörige och tjenstefolk uti sina hus lära och undervisa samt lära och undervisa låta uti katechesen och deras kristendom, efterfråga och förhöra hvad de kunna om helgedagarna lärt af predikan, dagligen med dem hålla bön, läsa utur bildén eller några andra Gudelige och här i Wårt Rike vedertagne böcker, så ock ett troget inseende hafva på deras lefverne, och dem med eget exempel till Gudaktighet föregå; dock att de sig afhålla ifrån djupsinnige frågor och lärostrider, som dem cnfaldigom äro för höga och kunna gifva anledning till någon villfarelse.
Men att uti private och enskilte hus, man- och qvinkön, gamla och unga, kända och okända, få eller flera skola hafva frihet att sig samla och tillhopa komma, allt under förevändning att bruka sin andakt och enkannerliga Gudstjenst, den der med de vanliga sön- och helgedagars texters predikande och utläggande, böners och nya bönesätts förklarande, finnes på åtskilliga ställen vara förrättad; det anse vi hvarken för nyttigt eller oumgängligt, utan mera såsom en skadelig nyhet, som en god ordning i Wära kristeliga församlingar förstörer, hvilket i längden till sjelfsvåld, missbruk och många farliga oredor skulle tillfälle och anledning gifva, utom det till befruktancles är, att mången af oförstånd och okunnighet i sin kristendom lätteligen kunde blifva till sådane hnge meningar och lärosatser anförd, som med den rena Evangeliska läran ej vore öfverensstämmande; allt derföre, emedan sådane sammankomster desto mindre kunnat pröfvas till den sanna kristendomens utöfning nödige, som Wårt Rike, Gudi lof! de stora fördelar eger, att
Guds ord hos oss idkeligen varder lärdt och predikadt och hvar och en dessutom är frihet lemnad i sine hus att bruka sin andakt; ty finna Wi rådsamt att afskaffa och alldeles förbjuda slike oloflige sammankomster, så att den, sorn sig understår dem att hålla och tillåta, skall första gången böta 200 D:lr S:r:m, andra gången 400 D:lr S:r:m, eller, i mangel af böter, plikta första gången med 14 dagars 136
Den 7 December. fängelse på vatten och bröd och 2:dra gången med tre veckors fängelse på vatten och bröd, men kommer han 3:dje gången åter, skall han på tvenne år Riket förvisas.
I lika måtto skola de, som sig till sådana sammankomster inställa, hvar för sig böta, första gången fyrtio mark S:r:m, andra gången dubbelt och tredje gången fyradubbelt”.
Jag anser det vara ganska väl bestäldt att en husfader får i sitt hus, med sitt tjenstfolk och sina barn, förrätta böner och huslig andakt; men jag vet också att det finnes många husbönder som icke göra det.
Skall det icke då tillåtas deras tjenstfolk, om de vilja blifva upbygda att få gå bort till andra husbönder, der de kunna få en sådan upbvggelse.
Likasom man uti det sociala lifvet har rättighet att tala om politiska och sociala frågor, så vet jag icke hvarföre det skall vara förbjudet att tala om andliga ting och sköta sitt hjertås angelägenheter.
Skall det vara mera förbjudet att besöka sådana församlingar, som de här ifrågav:de, än sådana, der politiska och sociala frågor behandlas?
med anledn. häraf tager jag mig friheten i händelse motionen icke sådant innefattar väcka motion om uphäfvande af conventikelplakatet, hvars undanrödjande jag anser vara af högsta vigt.
M. Hrr! det genomgår tiden en oro, så sade en gång en hängången häfdaforskare.
Det är sannt att en oro genomgår tiden, såväl i politiska som religiösa hänseenden.
Huruvida denna oro är grundad på en religiös öfvertygelse hos folket kan jag väl icke bestämma, men tror dock att den nämnda oron derifrån har sin uprinnelse.
Af samma orsak, som Hr Tersmeden, känner jag mig kallad, att här upträda.
Creutz har sagt sig vilja återtaga sin motion, för att uti den göra förändringar, och jag skulle derföre visst icke nu företaga någon granskning af densamma, om jag ej vore fullt förvissad, att sjelfva hufvudmeningarna af de läror, som uti motionen äro framställda, skola komma att. uti den förändrade bibehållas, och det är emot dessa läror, som jag ämnar upträda, hvilket jag så mycket mera anhåller, att nu få göra, som en tillfällig frånvaro kunde förhindra mig, att då motionen återkommer, öfver densamma yttra mig.
Då min hemort ifrån läseriets olyckor varit förskonad, har jag intill denna dag endast genom berättelser lärt känna dess läror och det andliga högmod, som utmärker detsamma, och det är med en viss slags glädje, jag nu hört dem så oliöljdt framträda, enär min öfvertygelse derigenom blifvit stadgad, att sådane läror, som dessa, aldrig uti ett Evangeliskt samhälle kunna ega bestånd.
Hvad åsyftar motionen?
Samvetsfrihet?
Motionären har sjelf ganska rigtigt sagt, att öfver hjertats tysta suck och frågor, och Andens Tro, och svar uppå dem, dömer endast Gud, som känner hjertat och pröfvar anden, och denna frihet är sålunda icke blott genom vår grundlag försäkrad, den är det ännu mera genom naturens ännu mägtigare Den 7 December.
137 ordning.
Icke samvetsfrihet utan religionsfrihet, såsom Hr Tham ganska rigtigt anmärkt, är det sålunda, som åsyftas; frihet för läseriet, att ostördt få sprida sina läror; och hålla sina sammanträden, sina convenliklar.
Och hvad förehafves då på dessa?
Guds Ords lärande säger man.
Vore det endast så, skulle sannerligen Conventikelplakatets stadgar icke till störande af dessa sammankomster begagnas, och bästa beviset härföre är detta plakats, i min tanke, oftast alltför sena och alltför lama användande.
Det är först när buller och oro genom dessa convenliklar spridas uti landet, det är först då, när proselytmakeriet med brandfackla uti hand, stiger fram uti eller frånträder utur densamma, som Slaten måste mellankomma, för att afvärja de oordningar, som smyga uti läseriets fotspår.
Men det är ej blott läsningen af Gnds Ord, som på dessa conveutiklar förehafves, det är tolkningen af detsamma, af detta Ord, hvars kärlek visserligen ligger sä uppenbar, att den af det enfaldigaste hjerta kan fattas, då detta hjerta ödmjukt söker tillegna sig detsamma, ty för stolthet flyr kärleken, men hvars vishet åter är så djup, att äfven den visaste aldrig kunnat lära dess slutord.
Och af hvilka utöfvas denna tolkning?
Månne af dem, som under hela lifvet deråt helgat sina hjel tan, och vändt sina tankar, eller månne icke snarare af dem, hvilka af delta ord kanhända icke ens fullständigt känna skalet, månne icke ofta, ja kanhända oftast, af nyligen väckta, — jag tror det är ordet, — hvilkas okunnighet skedda undersökningar städse ådalagdt, och hvilka dock stiga lill doms öfver denna tolkning, och fördömma hvarje annan, vare den äfven på Guds egna, af dem okända, eller oförstådda ord grundad?
och hvem har gifvit dem denna, snart sagdt profetiska domsrätt? mitt minne är väl ej så rikt på Bibelns språk som motionärens.
Jag känner dock några, som på dessa profeter kunna hafva tillämpning.
Jag minnes det Ord, som af Gild uttalades öfver de fleste af de profeter, hvilka under Judarnes syndatid uti mängd upstodo: ”Jag häfver icke sändt dem”.
Jag minnes ett annat: ”Vakter eder för de falske profeter, hvilka komma till
Eder uti fårakläder, men invärtes äro glupande ulfvar”.
Jag minnes ett tredje: ”af deras frukt skolén J känna deni”.
Och hvilken är dä denna frukt?
är den kärlekens saktmod och sinnets ödmjukhet; eller är det icke fast mer det blinda, ofta kärlekslösa nitet, det andliga högmodet och fördömelsen ; en fördömelse, hvilken ensam borde lära dem, att deras lära icke med Dens kan 'sammanstå, Hvilken sade: ”Dömmer icke, så vardén J icke dömda; Fördömer icke, så vardén J icke fördömda”.
Ar det renheten uti vandel?
Jag vill ej lasta, och troe att mången Läsare för dygder och redlighet är utmärkt; men månne icke ofta hållna domstolsundersökningar och rättegångar lemna ett annat vitsord, och jag vänder mig med denna fråga till motionären, finnes det icke ibland Läsare den lära, att dem väcktom, eller, såsom de uti sitt andliga högmod kalla sig, dem heligom är allting rent?
Ar det kärlek till medmenniskor, eller är det splitet, agget, söndrande menniskor ifrån hvarandra, ja splittrande sjelfva familjer? jag känner en familj 138 Den 7 December. uti hvilken en Läsare, med den lismande inställsamheten, som Läsare ofta, (jag säger visst icke alltid) ådagalägga, med den krypande jesuitism, hvilken Hr Tham möjligen hade orätt uti, att såsom en afskild religionsföreteelse anse, inträdde, och uti hvilken han insmög giftet uti tjenstefolkets och barnens hjertan, och synnerligen uti den Sons, hvars ledning var honom anförtrodd.
Giftet bar frukt; och då Fadern af omsorger för familjens utkomst uptagen, allt för sent märkte förhållandet, och ifrån sin härd utstötte den ovärdige, var frukten redan så mogen, att då Fadren, varnande och förmanande, talade till Sonen, och förbjöd honom,, att bevista de uti granskapet ordnade conventiklarne, denna, ännu icke 14:årige gosse, trotsigt gick dit, och på Fadrens förebråelser svarade: man måste mera lyda Gud än menniskor.
Ja de nedlagde lärorna hade så djupt slagit rot, att, sedan Fadern ifrån hemorten aflägsnat Sonen, denna uti bref till en utaf sina systrar yttrade:
För min moder och för Eder kan jag bedja, men min Fader är fördömd!!
Jag kunde sluta här M.
Hrr; ty blotta tanken på ett sådant dåd sammankrymper lijertat och vill derutur nära rycka en förbannelse emot dem, hvilka icke akta för rof, att sålunda spränga de heligaste band, Gud på jorden sammanfogat.
Men jag måste fästa upmärksamheten på en upgift af motionären, en upgift hvars vigtighet, de fleste läsare säkerligen skola bestrida, men hvilken dock icke saknar sin märkvärdighet.
Motionären har nemi. sagt, att 1789, 1830 och 1848 års rörelser af den tryckta religionsfriheten alstrats.
Afven jag underkänner visserligen rigtigheten af detta påstående, men det visar dock, att för åtskilliga Läsares tankar våldet såsom ultima ratio icke är främmande.
Ett ytterligare bevis häruppå finnes.
För motionären, så väl bevandrad uti läseriels alla handlingar och hemligheter, borde icke vara okända de bedrifter, det snart sagdt inom våra egna landamären föröfvat; han borde känna Kautokeino.
Han borde minnas, huru derstädes en Hock Läsare med hotelser, med misshandlingar, ja med dråp, hemsökte dem, hvilka icke med dem ville förena sig.
Ar nu detta frukterna af läseriets läror; äro de split, ägg, andligt högmod och fördömelse; är våldet dess slutord; då frågar jag: kunna sådane läror vara af Christo, och är det icke Statens skyldighet, att med hvarje medel, deh har uti sin hand, från förvillelser och förförelsen skydda den enfaldiga, och söka qväfva det ogräs, sorn upspirat uti dess sköte.
Men Staten ensam förmår icke utföra detta värf. Maktspråk, och häruti har motionären rätt, kunna icke qväfva, eller leda en andlig rörelse.
De förmå på sin höjd att mota eller försvåra villfarelsernas spridande; öfvertygelsen ensam kan borttaga dem ifrån det sinne, uti hvilket det redan inträngt.
Detta sednare är Presterskapets kali, och jag måste utsäga det; Presterskapet har icke, enl. min tanke, rått upfaltat eller behjertat detta kall.
Hedrande och många undantag finnas visserligen.
Jag känner sjelf mången värdig Prest, hvilken med hjertats nit och Andans kraft uti strid mot förvillelserna uplrädt, och lill san - Den 7 D e c e 111 b e r. 139 ningen återfört de förvillade, men, allmänt är icke detta förhållande.
Må Presterskapets utan miskund, ifrån sig bortstöta hvarje medlem, hvilken, icke genom sträng sedlighet pryder det heliga kall, han bekläder; må det öka anspråken på icke blott theologisk lärdom, utan äfven på intellectuel bildning, som för embetets beklädande erfordras, ty skall Presten väl kunna fylla sitt höga kall, är det mått stort, som dertill af båda fordras.
Må det behjerta sin pligt, ty, om ogräset skjuter fart ibland hvetet, om det, hvad Gud förbjude, här och hvar tager öfverhand, blifver dess ansvar stort, icke allenast här, utan en gång inför en högre domstol.
I sak förenar jag mig h. o. h. med Hr Tersmeden och de öfriga ledamöter, som yttrat sig i samma anda.
Jag tror att vår kyrkas lära är tillräcklig för hvar och en ödmjuk kristen för att ledas elen rätta vägen.
Jag fördömer icke andras åsigter, men yttrar blott min och tror den vara fridens och försonlighetens.
Motionären har önskat återtaga sin motion, för att omarbeta den.
Det kan honom väl icke förnekas, men jag får tacka motionären för det han osminkad! har i sin första motion visat det barnet hvars dop han önskar.
Det är en lycka för samhället att få veta hvarthän motionen syftar.
Det är ett passopp, ett gifakt för hvar och en, som tänker mer än för dagen för sitt samhälle.
Jag vågar hemställa till motionären, hvars redliga karaktär jag nogsamt känner och högligen värderar, att han måtte, såsom ett offer åt fäderneslandet återtaga motionen.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, framställd propos., biföll R. o. Ad. den af Frih.
Creutz gjorda begäran att få återtaga sin ifrågavrde motion.
Föredrogs och lades till liandlingarne StatsUtsk:s d. 3 dennes på bordet lagda motion N:o ], med öfverlemnande af K. M:s Nåd. propos. om Statsverkets tillstånd och behof.
Då härefter å föredragn:s-listan voro uptagna 3:ne motioner af Hr Munck af Rosencshöld, Nirs Rudolf, hemställde Hr Gr. o. Landtm, om icke, enär R. o. Ad. förklarat motionären oberättigad till säte och stämma på Riddarhuset, 11. o. Ad. funne att dessa motioner ej kunde föranleda till annan åtgärd, än alt läggas till liandlingarne.
Då det icke lärer kunna bestridas att Hr Munck af Rosenschöld varit representant å Riddarhuset under innev:de Riksdag, så skulle jag tro att de motioner han väckt och de åtgärder som af honom i egenskap af riksdagsman blifvit vidtagne böra anses lagliga, samt att dessa motioner således böra till vederbörligt Utsk. remitteras.
Jag kan icke heller finna att sådant kan hafva någon skadlig följd.
Om motionerna innehålla något, som är värdt att besinna så bör det 140 Den 7 December. tagas i öfvervägande hvaremot om de icke innefatta något som förtjenar afseende Utsk. icke heller lärer tillstyrka bifall derå.
Jag tillstyrker således att motionerna måtte blifva i grundlagsenlig ordning behandlade, och tror det icke gå an att förklara att de åtgärder, som af Hr Munck af Rosenschöld blifvit vidtagne under den tid han var representant, skola anses såsom olaglige, och således föranleda till en nullitet.