Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom är det så sällan vårt land frambringar något 132 Den 25 Augnst!. utmärkt i skön konst, att jag anser det vara skäl att bringa ett sådant konstalster till utförande, äfven om det skulle ske på allmän bekostnad.
Då jag emellertid icke varit i tillfälle att inom Utsk:t öfvervara behandlingen af denna hufvudtitel, skulle jag önska att erhålla upplysning derom, huruvida icke 30,000 rdr för detta arbetes utförande i marmor än ett alltför högt belopp.
Beträffande det yttrande, att R.
St:r icke böra upphäfva sig till konstdomare, får jag ånyo erinra derom, att detta konstverk redan vunnit ett
Europeiskt rykte och att afbildningar deraf hlifvit tlerastädes utomlands uppställda, hvilket helt säkert icke skett, om det icke egde ett större värde.
Hvad åter angår den tafla, som vid en föreg:de riksdag var till inlösning för statens räkning erbjuden, vill jag visserligen icke nedsätta dess värde, men tror dock att den icke uppväckt någon allmännare beundran.
Hr Montgomery har ansett en summa af 30,000 rmtvara för högt tilltagen, och jag ber derföre att få förändra det yrkande, jag framställde förra gången, derhän, att summan ställes till K.
M:s disposition, för att i mån af behof användas för utförande i marmor för statens räkning af ifrågav:de grupp.
Genom att ställa beslutet så, öfverlemnas det åt regeringen att bestämma summan, som bör betalas, och derigenom tror jag att man gått jemväl Frih.
Leijonhufvuds önskan till mötes.
Jag tror visserligen, att ifrågavide arbete är förtjent af att blifva för statens räkning inköpt, men jag är rädd för prejudikatet, och då detta qvarstode, äfven om den af Frih. af Ugglas modifierade framställning antoges, kan jag icke förena mig med honom, med mindre han ytterligare så modifierar sitt förslag, att icke blott summans bestämmande öfverlemnas åt K. M., utan äfven det vilkor intages, att arbetet först då inköpes, om K.
M. anser det böra i marmor utföras för statens räkning.
Utan att vilja bestrida rigtig heten af den utaf Frih.
Leijonhufvud framställda princip, får jag dock fästa uppmärksamheten derå, att det anslag, som för konstalsters inköpande nu är stäldt till K.
M:s disposition, uppgår till endast 12- eller 14,000 rdr; och om R.
St:r nu, utan att dervid fästa det vilkor att ifrågavide grupp skulle inköpas, ytterligare ställde 30,000 rdr till K.
M:s disposition, vore ett sådant förfarande, minst sagdt, underligt.
Vill man öka anslaget för konstalsters inköpande, har jag visserligen icke något deremot, men då detta nu torde vara för sent, synes mig bäst vara att biträda det af Frih. af Ugglas framställda förslag.
Såsom ett ytterligare stöd för bifall till Frih. af Ugglas’ förslag, får jag erinra derom, att det ingalunda Den 25 Augusti.
133 är fråga om att inköpa en redan färdig grupp, utan att anslaget åsyftar att sätta en utmärkt
Svensk artist i tillfälle att i marmor utföra ett konstverk, som redan ådragit honom verldens beundran, samt att man så mycket mindre bör till nästa riksdag uppskjuta frågan, som vid den tiden den enda person, som eger förmåga att utföra detta arbete, måhända icke mera är till.
Sedan öfverläggningen förklarats fulländad, samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till Utsk:ts hemställan, dels ock alslag derå samt antagande af Gr.
Cronstedts, uti hans vid punkten fogade reservation framställda förslag, att R.
St:r skulle ställa 30,000 rdr till K.
M:s disposition att i mån af behof användas för utförande i marmor för statens räkning af Professor Molins för närvide endast i bronserad zink gjutna grupp, kallad »bältespännarne»; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, hvartill svarades flere nej jemte några ja, och sedermera propos. på afslag derå samt antagande af Gr.
Cronstedts ofvanomförmälda förslag, då svaren utfölio med flere ja jemte några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
146:te punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls. 147:de punkten.
I likhet med Utsk:t, erkännande sim konstens stora nytta och värde, och instämmande i den åsigt, att anstalterna för meddelande af undervisning i denna konst böra underhålla sig sjelfva, vill jag dock fästa uppmärksamheten derå, att i motionen är hegardt icke allenast ett årligt anslag af 3,000 rdr till inrättande af trenne normal-undervisnings-anstalter i simkonst för elever af båda könen, utan äfven ett annat anslag af 300 rdr rmt årligen åt hvardera af Simlärarne Gjörcke i Stockholm och Larsson i Jönköping, att åtnjutas under bemälde personers återstående lifstid.
Hvar och en, som följt med den stigande utvecklingen af simkonsten och undervisningen deri, har sig tvifvelsutan bekant den stora förtjenst nämnde personer i detta afseende inlagt.
Tyvärr! inträffar icke sällan, att de, hvilka först använda tid och krafter för att sträfva i en viss rigtning, icke deraf skörda personliga fördelar.
Så torde äfven fallet vara här.
Hvad Gjörcke beträffar, torde det vara bekant, att hans siminrättning snart i 20 år gratis varit upplåten åt stadens skolungdom.
Hvad åter beträffar Larsson, måste man tacksamt erkänna att det var han som först bidragit att förmå det andra könets medlemmar att öfvervinna den skygghet och blyghet, de hade för begagnande af bad i öppna sjön. 134 Den 25 A agust i.
Under åberopande af dessa omständigheter, hemställer jag, om icke R. o. Ad. ville bifalla sednare delen af motionen, eller den del, som afser ett årligt anslag af 300 rdr åt hvardera af nämnde 2:ne simlärare.
Jag erkänner ganska villigt simkonstens stora nytta och värde, men jag delar dock Utsk:ts åsigt derom, att spridandet af denna konst numera må anses tillhöra den enskilda företagsamheten och icke behöfva någon uppmuntran från statens sida.
Denna konst kan icke anses såsom ny, lika litet som man kan påstå, att Gjörcke och Larsson varit de första, hvilka egentligen utöfvat och spridt den inom vårt land.
Särskildt erinrar jag mig åtskilliga personer, hvilka, om icke före, dock samtidigt, verkat lika mycket som dessa simlärare.
Jag anhåller om bifall till Utskrts hemställan.
Jemte det jag instämmer med Frih. af Ugglas, ber jag att, med anledning af Hr Fahnehjelms yrkande, få fästa uppmärksamheten derpå, att frågan om ett årligt anslag af 300 rdr åt hvardera af simlärarne Gjörcke och Larsson blifvit på afdelningen behandlad såsom en pensionsfråga, och att den således återkommer vid 9:de hufvudtiteln.
Jag beklagar att jag af Utsk:ts Utlåt, i denna punkt, ehuru jag noggrannt genomläst den, icke kan finna anledning till det anmärkta förhållandet, men då frågan återkommer, afstår jag för närv:de från mitt yrkande och anhåller om bifall till punkten.
, blef Utsk:ts hemställan af R. o. Ad. bifallen. 148:de punkten.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Högv.
Preste-St:s den 22 dennes bordlagde prot.-utdrag N:o 375, med inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Preste-St:s beslut i afseende å Lag-Utsk:ts Mern.
N:o 49, i ani. af återremiss af Utslcts Betänk.
Föredrogs Vallöf].
Borgare-St:s den 22 dennes på bordet lagde prot.-utdrag N:o 379, innehållande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att biträda Borgare-St:s beslut i afseende å LagUtskits Utlåt.
Den 25 Augusti. 135 N:o 21, i fråga om tillägg till lagstiftningen ang:de äktenskapsskillnad.
Jag anhåller att Riddarh.-Sekret:n behagade upplysa, huruvida prof.-utdrag ankommit, utvisande behandlingen af denna fråga inom de andra Stånden.
I anledning häraf tillkännagaf undertecknad, att R. o. Ad. samt Preste-St. afslagit Lag-Utsk:ts, i Utlåt.
N:o 48 afgifna författningsförslag, hvaremot Bonde-St. detsamma bifallit.
Vid nu upplysta förhållande torde inbjud ningen icke böra föranleda annan åtgärd än att läggas till handlingarne, hvarom jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propus.
, förklarades inbjudningen ej kunna föranleda till annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Föredrogs och lades till handlingarne Stats-Utsk:ts den 19 dennes bordlagde Mern.
N:o 143, ang:de verkställd omröstning i ani. af Riks-Ståndens skiljaktiga beslut rörande åtskilliga till statsregleringen hörande frågor.
Föredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, sammansatta Stats- och Lag-Utsk:ts den 19 dennes bordlagde Betänkm: N:o 35, i ani. af väckta motioner om förändrad organisation af domkapitlen; och N:o 36, i ani. af väckt motion om ändring af K.
Kungörelserna den 20 November 1845 och den 23 Mars 1858, rörande ersättning till vittnen, som i brottmål åberopas af allmän åklagare.
Föredrogs sammansatta Stats- och Lag-Utsk:ts den 19 dennes bordlagde Betänk.
N:o 37, i ani. af K. M:s Nåd.
St:r ang:de ersättning till domare och målsegande i de fall, då flera härad hafva gemensam tingstad i brottmål.
Jag hemställer, om icke R. o. Ad. ville på det sätt gilla nu upplästa Betänk., att summan afrundas till jemnt 1000-tal, eller 16,000 rdr, emedan det inverkar på slutsumman i 2:dra hufvudtiteln, som för närvarande utgör ett jeinot tal. 136 Den 25 Angnst!.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framstäld propos., bifölls Utsk:ts hemställan endast med den förändring, att anslags-beloppet bestämdes i jemnt tal till 16,000 rdr.
Föredrogos, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet:
Sammansatta Stats- och Lag-Utsk:ts den 19 dennes bordlagde Betänk.
N:o 38, i ani. af väckt motion om stiftande af en lag rörande afskedande af statens embets- och tjenstemän, som i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom längre tid varit urståndsatte att deras tjenster bestrida; Sammansatta Stats-samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 19 dennes bordlagde Betänk.
Cirkulärbrefvet den 28 Mars 1858, i fråga om beräkning af tiden för lärares vid elementarläroverken rätt till uppflyttning i högre lönegrad; Sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-
Utsk:ts den 19 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 11, i ani. af dels gjorda anmärkningar emot vissa delar, dels ock Riks-Ståndens skiljaktiga beslut i afseende å andra delar af Betänk:t N:o 4, ang:de vilkoren för försäljning af bränvin och andra brända eller distillerade spirituösa drycker; Sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 22 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 40, i ani. af dels återremisser å Utsk:ts Betänk.
N:o 21, i fråga om skjutsningsbesvärets ordnande, dels ytterligare väckt motion i samma ämne; samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts den 22 dennes bordlagde Mern.
N:o 125, med formulär till fyrktalslängd, till debiteringsoch uppbördslängd för kommunalutskylder samt debetsedel för dylika utskvlder. R. o. Ad. åtskiljdes kl. } 9 e. m.
Den 26 Angmti.
Onsdagen den 26 Augusti 1863.
Justerades ett prot.-utdrag för den 22, 24 och 25 dennes, tre prot.-utdrag för sistnämnde dag, samt pfeni-prot:t för den 12 sistl.
Preste-St. ankommet prot.-utdrag N:o 379, innehållande inbjudning till R. o. Ad. att biträda Preste-St:s beslut i afseende å 8:de och 19:de punkterna af StatsUtsk:ts Utlåt.
N:o 139, ang:de regleringen af utgifterna under riksstatens åttonde hufvudtitel.
Preste-St:s den 22 och 25 dennes på bordet lagde prot.-utdrag N:o 375, innefattande inbjudning till de öfriga Riks-Stånden att förena sig i Preste-St:s beslut i afseende å Lag-Utsk:ts Mern.
N:o 49, i ani. af återremiss af Utskits Betänk.
I anledning af väckta motioner om förändring i stadgandena ang:de giftomannarätten, hade LagUtsk:t föreslagit R.
St:r att h. o. h. afskaffa giftomannarätten för qvinna, som fyllt 25 år.
I följd af nämnde tillstyrkande, öfverlemnades äfven till R.
St:rs pröfning en framställning af Utsk:t angrde upphäfvande af det i 29:de punkten af Adelns privilegier utaf den 16 Oktober 1723 förekommande stadgande ang:de giftomannarätten öfver adlig jungfru. R. o.
Ad. afslog hela Betänkit, Borgare- och Bonde-St:n biföllo detsamma, men Preste-St. återförvisade frågan till förnyad behandling af Utsk:t.
Då det ålåg Utsk:t att söka sammanjemka besluten, tog Utsk:t frågan under förnyadt öfvervägande, men fann sig, vid jemförelse af föreskrifterna i 49:de och 73:de §§:na af R. O., i frågans dåvarande skick icke kunna vidtaga någon åtgärd för sammanjemkning af de inom Riks-Stånden yppade skiljaktiga meningar; hvadan Utsk:t öfverlemnade frågan till Preste-St., för att dermed vidare i grundlagsenlig ordning förfara.
Vid Utskits Betänk, fogades af Hr Doktor Forssell en reservation, gående ut på att icke Den 26 Angmti. fullkomligt afskaffa giftomannarätten, utan blott i betydlig mån inskränka densamma.
Till denna reservation har Preste-St. nu lemnat bifall och inbjudit de öfriga Stånden att sig i detta beslut förena.
Beslutet sönderfaller i tvenne delar, deraf den första lyder sålunda: »Fader är sin dotters giftoman och moder må dertill råd gifva; är fader död, då är moder giftoman.
Äro dessa ej till, stånde ogift qvinna, efter fyllda 25 år, ej under någon giftoman; men för ogift fader- och moderlös qvinna, ifrån 15 t. o. m. 25 år, förordne rätten giftoman»; och den sednare innehåller att detta äfven skall gälla adeliga mör.
Hvad nu först beträffar antagandet af inbjudningen att förändra giftomannarätten i allmänhet, skulle den, efter mitt förmenande, kunna grundlagsenligt antagas, ehuru jag för min del skulle önska att så icke skedde.
Den sednare delen af PresteSt:s beslut rörer åter en fråga, som är förklarad vara af privilegii natur, och då den blifvit af ett
Stånd afslagen, torde den böra anses förfallen vid denna riksdag.
Om nu större delen af Preste-St:s beslut antages, skulle
Adelns döttrar komma att i afseende på giftomannarätten stå i ett helt olika förhållande än andra ogifta qvinnor, och det anser jag alldeles orimligt, hvarföre jag anhåller om afslag af detta mom. i oltanämnde inbjudning.
På sednare mom:t förmodar jag att Hr Gr. och Landtm, icke anser sig kunna framställa propos.
, blef ifrågav:de inbjudning af K. o. Ad. afslagen.
Föredrogs ånyo sammansatta Stats- o. Lag-Utsk:ts den 19 och 25 dennes bordlagde Betänk.
N:o 35, i ani. af väckta motioner om förändrad organisation af domkapitlen.
Ehuru jag inom Utsk:t icke kunnat undertrycka den öfvertygelse, att det förefaller särdeles besynnerligt, att R.
St:r nu skola ingå med en skrifvelse till K.
M. med anhållan om domkapitlens reorganisation, då R.
St:r så nyligen (vid 1850—1851 års riksdag) afslagit en af K. M. i samma ämne afgifven Propos., har jag dock, på grund af de skäl, som blifvit framställda till bevisande deraf att frågan kommit till det stadium, att en skrifvelse med afseende derå bör till K.
M. afgå, funnit mig föranlåten att instämma i det slut, hvartill Utsk:t kommit.
Såväl jag som flere af R. o. Ad:s ledamöter inom Utsk:t hafva visserligen icke förbisett denna ofvannämnda omständighet, men icke ansett densamma böra utgöra hinder för skrifvelsens i ämnet aflåtande.
, blef förev:de Betänk, af R. o. Ad. bifallet.
Den 26 Aiiguiti. 139 Föredrogs ånyo och bifölls sammansatta Stats- o. LagUtskits den 19 och 25 dennes på bordet lagde Betänk.
Kungörelserna den 20 Nov. 1845 och den 23 Mars 1858, rörande ersättning till vittnen, som i brottmål åberopas af allmän åklagare.
Föredrogs ånyo sammansatta Stats- och Lag-Utsk:ts den 19 och 25 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 38, i ani. af väckt motion om stiftande af en lag rörande afskedande af statens embets- och tjenstemän, som i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom längre tid varit urståndsatte att deras tjenster bestrida.
Edvard:
Då, enligt mitt förmenande, de af Utsk:t framställda skäl till afslag å min motion äro så föga talande, och då dessutom motionen torde behöfva än vidare tagas af Utsk:t i öfvervägande, hvarigenom möjligen Utsk:t kan komma till ett belt annat och bättre resultat, vill jag, för att icke upptaga tiden, inskränka mig att begära återremiss af Betänk:t.
Det förslag, motionären framställt, är visserligen i högsta grad behjertansvärdt, och har vid en föreg:de riksdag varit föremål för R.
St:rs öfverläggningar.
Utsk:t har tagit motionen i noggrannt öfvervägande; och det kan icke nekas att omständigheter kunna förekomma, då det vore af mycken nytta för regeringen att på ifrågav:de sätt afskeda en embetsman.
Men å andra sidan uppstå många betänkligheter, enär en embetsman kan blottställas för obehörigt lidande, i fall en sjukdom, som af läkare anses obotlig, och hvarigenom han försättes i afskedstillstånd, likväl icke är af sådan beskaffenhet.
Man har visserligen sagt att det skall bestyrkas af läkare att en persons sjukdomstillstånd vore sådant, att han icke vidare kunde återvinna tjenstbarhet.
Men, Mina Hrrl erfarenheten gifver vid handen, att äfven läkare understundom äro blottställda för misstag i sina omdömen om en sjukdoms utgång, och att den, som ansetts obotlig, någon gång genom naturens underbara lek återvunnit sin helsa.
Genom antagande af ifrågavide förslag skulle äfven den utväg kunna finnas för en embetsman att genom föregifvande af en obotlig sjukdom få behålla hela sin lön; och skulle äfven å andra sidan kunna leda till försök att i förtid erhålla pension.
För öfrigt torde vid sådana tillfällen, som ifrågav:de motion afser, alltid den utväg förefinnas och som ofta tillförene blifvit begagnad, att nemi. K. M. algifver Propos. till R.
St:r vid hvarje särskildt fall.
Proposm kan då h. o. h. framställas med afseende på förekommande omständigheter.
Då det nu vanligen är endast ett par år mellan hvarje gång R.
St:r sammankomma, och då det äfven är fråga om att 140 Den 26
An gusti. det skall ske ännu oftare, kan jag icke finna att något lagstiftande för ifrågav:de fall är af behofvet påkalladt, utan får jag, på grund af hvad jag haft äran anföra, anhålla om bifall till sammansatta Utsk:ts förslag. Gr. af Ugglas, Ludvig:
För min del kan jag icke instämma med den siste värde talaren.
Han har sjelf medgifvit att det ur statens synpunkt vore fördelaktigt, om förslaget antoges, men har dels framställt de olägenheter, som, i hans tanke, derigenom vid tillämpningen skulle uppkomma, dels sagt att vid de fall, då ifrågav:de lag skulle behöfva anlitas, K.
M:s mellankomst skulle kunna afhjelpa förev:de svårigheter.
Jag har icke heller förbisett de svårigheter, Gr.
Sparre i sitt anförande omnämnt, men dessa torde vara att räkna till ett fåtal.
För närv:de går staten deremot miste om mången tjensteman, just derigenom att icke något tillfälle för den sjuke finnes att gå bort från den plats, han icke sjelf kan sköta, och derigenom lemna rum för en mera lämplig och till tjensten passande person.
För min del anser jag äfven att man först bör se på statens bästa i förev:de fall, och sedan på tjenstemannens; och jag fordrar mycket af honom, på samma gång jag vill att hans ställning i ekonomiskt hänseende skall vara oberoende.
Ehuru jag instämmer i det syfte, motionären velat komma till, anser jag dock att lian gått något för långt, då han föreslagit att hela lönen borde beviljas i pension åt den afskedstagande.
Jag skulle vilja tillstyrka en mindre pension åt den tjensteman, som till följe af något af de utaf motionären omnämnda olycksfall måste taga afsked, och att det öfverlemnades åt K. M. att till 11.
St:r aflåta Propos., i händelse för någon individ förefunnes särdeles ömmande omständigheter.
På grund af hvad jag nu anfört, och då jag, lika med Gr.
Taube, anser förslaget vara af den vigt att det borde af R.
St:r, fastän något modifieradt, antagas, får jag anhålla om återremiss.
Det tillägg eller den modifikation, som den siste värde talaren gjort vid Gr.
Taubes motion, eller att en tjensteman, som till följe af vansinne, blindhet, lamhet eller annan obotlig sjukdom varit en längre tid ur stånd att sköta sin tjenst, skulle endast erhålla en del af lönen i pension, framställdes också inom Utsk:t, första gången denna fråga bragtes å bane.
Detta förslag står dock i fullkomlig strid med K.
Brefvet af den 23 Sept. 1688, hvilket, ofta åberopadt, tillförsäkrar dem, som troget tjent, att icke för sjukdom blottställas för att dömas sin lön eller annan rättighet förlustige.
Den siste värde talaren torde väl icke heller vilja påstå att, om en tjensteman, hvilken egnat hela sitt lif åt statens tjenst, genom en tillfällig olycka blifvit urståndsatt att tjenstgör, han derföre skall gå miste om sitt dagliga bröd.
Vi veta
Den 26 Augusti. 141 alla, att tjenstemannens lönevilkor äro vanligen så knappa, att han, då sjukdom inträffar, svårligen kan undvara något deraf.
Såsom vi veta, framlades vid 1853—1854 års riksdag för R.
St:r en Nådig Propos. i samma ämne, enligt hvilken en till följd af obotlig sjukdom afskedad tjensteman tillförsäkrades halfva lönen i pension; men den Nåd.
Proposm afslogs i alla 4 Stånden på i min tanke särdeles talande skäl.
St:r anförde i sin underd. skrifvelse till svar å K. M:s Propos., bland annat, att de befarade att det skulle blifva brist på tjenstemän, derest en sådan skulle, utan något hans eget förvållande, endast i följd af sjukdom, måhända ofta föranledd af det större nit han användt på uppfyllandet af sina tjenstepligter och förvärfvandet af en allt större skicklighet derför, kunna skiljas från innehafvande befattning, utan att vara försäkrad att få bibehålla hela den samma befattning åtföljande lön.
Icke heller kan jag antaga att, om en person undandrager sig, genom företeende af sjukdomsbevis, att sköta sin tjenst, detta skall på längden undgå en chefs uppmärksamhet; och det vore en stor försumlighet af vederbörande chef, om han icke toge reda på verkliga förhållandet.
Inträffar verklig sjukdom, anser jag att K.
M. är i tillfälle att, på vederbörande chefs anmälan, göra framställning till R.
St:r, hvilka säkerligen icke skola förvägra ett tillräckligt understöd, der ömmande omständigheter sig förete.
Till en början anhåller jag att få rätta ett misstag af Gr.
Gr:n påstår nemi., att denna fråga vid 1853—1854 årens riksdag blef af alla 4 Stånden afslagen.
Detta är dock icke öfverensstämmande med verkliga förhållandet.
Retänk:t blef nemi. af R. o. Ad. återremitteradt.
Det är visserligen sannt, att frågan vid föreg:de riksdagar fallit; men det bör väl icke utgöra skäl för att ånyo afslå motionen.
Sparres motiv för afslag synes hafva varit, att det skulle vara lämpligare och mera ledande till målet att det förev:de behofvet för hvarje särskildt fall pröfvades af K. M., och att Propos. hvarje gång afgafs till R.
För mig presenterar sig frågan helt annorlunda.
Det vore, enligt mitt förmenande, särdeles lyckligt, om R.
St:r hädanefter, mindre än förut, ingingo i detaljerade undersökningar af hvarje fall särskildt.
Om, såsom Gr.
Sparre anfört, riksdagarne skulle återkomma oftare än hvart annat år, sammanhänger dermed en oafvislig önskan att tiden för dess fortvaro ej måtte blifva alltför lång.
Afven ur denna synpunkt torde det vara skäl att denna fråga af R.
St:r öfverlämnäs till K. M:s bepröfvande.
Som jag icke för närv:de kan bedöma huruvida de vilkor, som motionären framställt, äro fullkomligt lämpliga och väl afvägda, får jag förena mig med dem, som önska återremiss, för att erhålla ett förslag i det syfte, motionären önskar. 142 Den 26 A ugmti.
Förutom de skäl, som af Gr.
Sparre blifvit anförda för afslag af ifrågav:de motion, förefinnes äfven ett, som ännu icke blifvit omnämndt.
Detta skäl hemta vi från grundlagen. 36:te §:n R.
F. innehåller nemi.: »De, som bekläda domare-embeten, så högre som lägre, samt alla andra embetsoch tjenstemän, än de i föregide 35:te §:n nämnde, kunna icke, utan medelst ransakning och dom, ifrån sina innehafvande sysslor af Konungen afsättas, ej heller, utan efter egna ansökningar, till andra tjenster befordras eller flyttas.»
Detta förslag afser deremot att en tjensteman, som i följd af vansinne, lamhet, blindhet eller annan obotlig sjukdom längre tid varit urståndsatt att sin tjenst bestrida, skall från densamma skiljas.
För min del vill jag gerna tillse att grundlagens föreskrift noga följes, och att den tolkning gifves deråt, som 1809 års grundlagsstiftare åsyftat.
Då de i nämnde 36:te § insatt orden »utan medelst ransakning och dom», hafva de icke glömt innehållet af K.
Brefvet den 23 Sept. 1688, hvilket tillförsäkrar dem, som troget tjent, att icke för sjukdom blottställas för att dömas sin lön eller annan rättighet förlustige.
Således kunna de, enligt berörde bref, endast för tjenstefel, hoc est cum ignominia, afsättas.
Det vore således bra hardt, om ifrågav:de förslag skulle gå igenom och de obotligt sjuke i förev:de hänseende ställas i parité med de cum ignominia afsatte.