Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men 528 Den 9 Januarii. då, efter hvad jag kunnat fatta, jag hört eri granskning af så tillsägandes Rikets hela politiska Systeme, då riktningen deraf och möjligheten af Rikets politiska tillvaro blifvit snart sagdt satt i fråga, då jag tyckt mig höra att Folkets Ära och Anseende för dyrt betalas, att Rikets Sjelfständighet icke skulle vara det vigtigaste föremålet för Riksens Ständers omsorger; då bekänner jag, att jag icke kunnat återhålla den känsla af bedröfvelse och förundran, som allt detta hos mig uppväckt.
Yid åsyn af det Vapen, sorn här intager det främsta rummet, vid Gustaf I:s Minne, som först grundat Sveriges politiska tillvaro, må det tillåtas mig fråga, om denne store
Man, då han började företaget att befria Sverige från ett nesligt förtryck, först undersökte, om han hade medel och krafter dertill, eller om han icke försökte och lyckades?
Jag tror att känslan af egen förmåga och hoppet om framgång är i synnerhet hos en Nation det första vilkoret för ali kraftyttring; och då å ena sidan jag anser det vara en af Nationens Representanters förnämsta skyldigheter, att väl öfverväga förhållandet emellan tillgångar och behof, och att sätta de senare efter de förra, tror jag å andra sidan, att man bör sorgfälligt undvika alla sådana framställningar, som kunna alltförmycket nedsätta begreppet om de förra eller ingifva den tankan, att man här gjort mera afseende på ögonblickliga besparingar, än på angelägenheten af ett väl inrättadt Sjelfförsvar.
Dm g Januarii.
529 Nar vi 1809, nied vida mera utblottade tillgångar och mera trängande behof, vågade likväl hoppas att Sverige skulle kunna förblifva sjelfständigt och fritt, må vi nu mycket mera hysa samma förhoppningar, då vi hafva tillfälle att i lugn pröfva och jemnföra.
Men detta tror jag bäst kan ske när StatsUtskottet inkommer med sitt Förslag för StatsRegleringen.
Då tror jag tillfälle blir att undersöka och att visa nit för Hemmavarandes bästa; då kommer man i tillfälle att säga: här är för mycket tilltagit, der för litet; här är ett behof uppgifvit, som kan inskränkas; der en tillgång, Som kan förökas och blifva mera gifvande.
På så-> dant sätt tror jag att Nationens Representanter kunna ådagalägga både skicklighet och insigter.
Men att dessförinnan, genom någon slags framställning, förringa begreppet om Fäderneslandets tillgångar, eller att säga att Svenska Folket icke framför allt skulle vara angeläget att bibehålla sin ära och sitt anseende, det tror jag skulle vara att yttra tänkesätt, hvilka säkerligen icke delas inom detta Riddarhus, och hvilka jag är öfvertygad alt Friherre Anckarsvärd sjelf ej hyser.
— Jag tror derföre att hela missförståndet skulle upphöra och all stridighet försvinna, om Friherre Anckarsvärd ville litet nogare justera Premisserne af sitt Anförande, och närmare jemka dem till hvad Resultatet synes åsyfta.
Många yttrade t härtill deras bifall.
Jemte det jag inRidd. 0.
Prot. II. B. 67, 68. 530 Den g Januarii. stämmer i sednare delen af Grefva Mörners Tal, förklarar jag, att Sverige ingalunda kan sägas vara i den ställning, der lamhet i moralisk Kraft uppkommer såsom följd af en billig liknöjdhet öfver de ändringar, för hvilka fiendtliga Occupationer blottställa Nationen.
Nationens nuvarande belägenhet föranleder ej ens till en billig fruktan för en sådan ställnings framtida iråkande.
Det ofullkomliga i vårt oeconomiska Systeme kan, genom kloka anstalter, förbättras; dermed lijelpes allt hvaraf vi lida, och derföre äro vi här.
Friherre Anckarsvärd; Som åtskilligt af hvad Grefve Mörner anfört, synes fordra besvarande af mig genast, torde jag få förklara, det jag alldeles icke sagt, att Sveriges
Ära och anseende äro för dyrt betalta, utan endast i allmänhet, att Nationers Ära och Anseende äro Ord, som af Folken ofta dyrt betalas.
Då vi i minnet återkalla att främmande Magters Härar beträdt Paris; då visett Kejsar Napoleon falla; så torde vi få medgifva, att Snille och Försvarskrafter icke ensamme förmå att upprätthålla ett Rikes anseende.
Då vi påminna oss, att Tidell varfvets fallne Hjelte ofta bemantlade sina Krigsorsaker med Staters
Ära och Anseende; så torde man kunna yttra att dessa Ord betalas dyrt, då Anseendet förloras genom oberäknade ansträngningar, för att åt dessa Ord gifva en verklighet.
För min del önskar jag, att Svenska Nationen med alfvar måtte bemöda sig att skapa inre krafter, Den g Jahuarii. 551 hvilka endast kunna uthärda en svår inträffad motgång; att man icke endast må nyttja Orden Ära och anseende i Skölden, utan hellre vidtaga verksamma Anstalter, ledande till befordrande deraf.
Grefve Mörner har yttrat, att Gustaf Wasa, utan att undersöka om hans företag kunde lyckas, både beslöt att rädda Fäderneslandet och utförde detta Storverk.
Jag kan icke finna mig hafva gifvit någon anledning till detta Grefve Mörners yttrande.
Vår tid är uti intet fall lik Gustaf Wasas, och vida mindre qvalifigerade Personer än den nyssnämnde Store Mannen, hafva alldeles icke beräknat sina krafter, då fråga uppstått att afskudda sig Despotismens ok, eller att strida för Sveriges Sjelfständighet.
— I anledning af Grefve Mörners hemställan, om jag skulle vilja återtaga en del af Premisserne i mitt Memorial, får jag förklara, det jag icke tror att Grefve Mörner kan anföra något exempel derpå, att jag någonsin återkallat hvad jag munteligen yttrat, och att ännu mindre anledning måtte finnas till den förmodan, att jag skulle återtaga hvad jag med öfverläggning sk rifv it.
Herr Schönström, Pehr, förklarade, att allt hvad Grefve Mörner ansett Friherre Anckarsvärd hafva yttrat, alldeles icke blifvit af den senare så framstäldt.
Det är mig kärt om jag misstagit mig i det begrepp, jag lättat om uttrycken i Friherre Anckarsvärds framställning.
532 Den g Januarii.
Jag följde dervid endast det intryck den gjort hos mig. och då jag tyckte mig höra, att Sverige, såsom en mindre Stat, ej skulle kunna bibehålla sin Sjelfständighet emot en grannes öf~ vermagt, då tyckte jag mig finna den anledning till misströstan, som jag trodde otjenlig att hysa och ännu mera inom detta Riddarhus.
Då jag icke kunde tro sådant vara Författarens mening, föreslog jag en jemkniug i uttrycken.
Då delta nu af Friherre Anckarsvärd afslås och han förklarat sina ord, må de stå för hans räkning, och må framtiden dömma hvem som haft mera rätt, antingen den, som, under Fredens lugn, trott att ingenting för Sjelfförsvaret borde försummas, eller den, som åtminstone i allmänna ordalag tycktes hafva väckt farhågan att vi ej skulle kunna åstadkomma det.
Herr Grefven och Landt Marskalken hemställde, att icke allenast Grefve Hamiltons samt Frikerrarne Stael von Holsteins och Wrangels ofvannämnde Memorial, rörande Skånska Roteringen, jemte de i samma ämne i dag ingifne Anföranden, utan ock, att de i anledning af Friherre Anckarsvärds nyss uppläste och till StatsUtskottet redan remitterade Memorial, afgifne Yttranden måtte till StatsUtskottét remitteras.
Föredrogs och remitterades till StatsUt - Den g Januarii. 533 skottet Herr Heykenskölds , Adolph Detlof Yttrande, angående vissa Berglagers Rotering.
Till remitterande föredrogs Friherre Stael von Holsteins, Corfitz Ludvig, Memorial angående en förändrad Organisation af Tullverket.
Friherre af Wetter stedt.
Jag har redan, vid förra Riksdag, yttrat min öfvertygelse, till svar på ett af Hr Friherre Stael von Holstein äfven då väckt påstående, af enahanda art och syftning, som det ifrågavarande, att Rikets Ständer icke kunna äga rätt, att, med Styrelsen af Tullverket och Personalen dervid, taga någon befattning, eller några föreskrifter, i delta afseende, meddela.
Det skäl, som hämtas till stöd för denna påstådda rättighet, af Tullmedlens BevillningsNatur, synes mig åtminstone icke vara tillfyllestgörande.
Postmedlen höra likaledes till Bevi 11 ningen, och med samma skäl skulle Rikets Ständer äfven tillsätta Embets- och Tjenstemän vid detta Verk.
Ständer hafva sjelfve erkänt denna gräns för deras lagliga befattning med TullVerkets angelägenheter.
Allmänna Besvärsoch OeconomieUtskottet, till hvilket ett Dictamen af Herr Printzensköld, vid sista Riksdag, blef remitterad, yttrar sig, i Memorial af den 19 Juli 1815:
"Då hvad han (Herr 534 Den g Januarii.
"Printzensköld) för öfrigt yrkar hufvudsakligen rör det Reglementariska för Tullstyrelsen, derom Rikets Ständer icke lärer tillhöra "att förordna”.
— Serskildta Utskottet har i flera Memorialer, endast såsom en önskan, å Rikets Ständers sida, framställt detta ämne, och sluteligen hafva Rikets Ständer, i deras underdåniga skrifvelse till Kongl. Majit af den 7 Augusti i8i5, hvaruti npptagas flere i afseende på Tullverket till följe af Serskildta Utskottets Memorialer, gemenskap ägande Förslag, börjat denna skrifvelse med förklaring, att Rikets Ständer, i de omständigheter, hvaröfver de redan sig serskildt icke yttrat, nu få framföra deras önskningar, Allt detta talar till förmån för den satts jag yttrat.
Den inskränker sig endast till Styrelsen och Personalen af Tullverket, som, efter min tanka, är Kongl.
Maj:ts Ensak.
Deremot är det Rikets Ständers ovilkorliga rätt, att granska TullVerkets Räkenskaper, att bestämma Grunderne för Tull-Intradernes beräkning och sjelfva TuilTqxan.
Detta åliggande hämtar sin obestridliga grund af Tullmedlens Classification såsom Bevillning, och utgör ett ämne, sorn, förbundet med fastställandet af ett fortfarande Systeme för Tullafgiftemes belopp å Export- och ImportArticlar, blir långt vigtigare för Fäderneslandets Interesse, och Tullinkomsternas mer eller mindre betydlighet, än några Reglemen - Den g Januarii. 535 tariska Föreskrifter i afseende på Personal och Styrelsesätt.
Jag instämmer fullkomligt uti hvad Friherre af Wetterstedt, angående Tullverkets Personal, nu anfört, desto hellre, som detta äfven varit min tanka, då jag i Serskildta Utskottet vid sista Riksdag deltog i Öfverläggningarne om enahanda fråga; men deremot får jag nu upprepa hvad Serskildta Utskottet då äfven tillstyrkte, att samtlige Tullverkets Tjenstemän måtte blifva på Rikets Stat uppförde.
Jag väntade mig mera svårighet i detta ämne.
Friherre af Wetterstedt har på nog lös grund byggt sitt påstående om Konungens rättighet till dispositionen af Tull-styrelsen, nemligen derpå, att det vid flera Riksdagar varit ett Önskningsmål, samt anfört Besvärs- och OeconomieUtskoltets Utlåtande vid sista Riksdag, hvaruti nämnes, att det icke lärer vara Riksens Ständers rätt, att i det reglementariska göra några Föreskrifter; men Friherre af Wetterstedt erindrar sig icke, att jag, och flere med mig, protesterade emot detta uttryck, på det att samma icke skulle i en framtid leda till irring, som synes af Ridderskapets och Adelns protocoller, pag. 1275 . . 1281.
Om man vill Historice betrakta detta ämne, så lärer man finna, att dess första upphof härleder sig från en Bevillnings åtagande till ett bestämdt behof, som borde upphöra när behofvet upphörde.
Det har seder - 536 Den Q Januarii. mera, genom brist på uppmärksamhet å ämnet, öfvergålt lill en beständig Beskattning, som dels stått under Konungars val, dels under Ständernas directe disposition, alltefter de olika Regeringssätten.
Huru absolut Ständerna, under förra frihetstiden, läto administrera Tullverket, kan väl icke hafva fallit de fleste ur minnet, åtminstone icke Statens högre Embetsman, och |iu äro vi ju likaså fria, som i den förra friliets-tiden, åtminstone hvad Beskattning angår.
Med ett annat exempel kan denna satts också bestyrkas:
Det var Riksens Ständer, sora. afskaffade KandtTullarne; sådant bade icke kunnat ske, om det icke varit ett Verk dera ensamt tillhörigt.
Om de nu skulle finna nödvändigt, för att skaffa Ressourcer till de många Statsbehofven, att införa Consumtions-afgift, så blefve återinförandet af Landt-Tull en följd deraf, och jemväl organisation deraf dem ensam tillständig:
Att bestrida detta vore detsamma, som om någon ville bestrida en Egendomsägare, alt få antaga till Inspector eller Förvaltare, samt Tjenstefolk, sådana, som han hade förtroende till och vore skicklige och arbetsamme, eller i motsatt fall skilja dem ur Tjensten, Friherre af Wetterstedt_, Gustaf:
Ingen torde äga mera skäl än jag, att i förväg förklara den grund, lös och vacklande, på hvilken jag uppför mina byggnader; men efter denna förklaring, torde Högloft.
Ridderskapet och Adeln icke anklaga mig för bristande blygsamhet, om jag nödgas bekänna, att oaktadt Den g Januarii. 537 allt hvad Herr Friherre Stael von Holstein nu anfört, jag likväl tror min byggnad icke ännu vara öfverändakastad.
Det är icke af vissa Utskotts eller af Riksens Ständers vid sista Riksdag gifne Förklaringar och Yttranden, som jag hämtat anledning till min tanka, i afseende på Riksens Ständers rätt, att med Tullverkets Styrelse och Personal sig befatta; men skälet dertill hvilar i våra Grundlagars esprit, och i den gräns desse utstaka emellan den Lagstiftande och den Verkställande Magtens åtgärder.
Att till LandlTullarnes afskaffande Rikets Ständers Beslut var erforderligt, låg i sjelfva sakens natur, ty, utom detta Beslut, hade Konungen icke kunnat afskaffa dem.
Det beror visserligen af Rikets Ständer, att, med antagande af hvad Herr Friherre Stael exempelvis anfört, föreslå Kongl. Maj:t ett vilkor för LandtTullarnes återupplifvande; men då torde det äfven lika så litet kunna bestridas, att det af Kongl. Maj:t beror, att vägra antagandet af detta villkor.
Friherre Boye., Ludvig:
Den satts, att Bestyret om Tullverkets Personal skulle höra till Riksens Ständers rättigheter, har ett skäl emot sig, som hör till sjelfva ämnets natur, men som likväl icke blifvit, i denna Discussion, upptagit till pröfning; och jag utber mig derföre, att få öfverlemna detsamma till Höglofl.
Ridderskapets och Adelns upplysta bedömmande.
Tullen är en följd af Handeln och beror 53^ Den g Jannani. af den; men Handeln är åter alltid beroende af mångfaldiga skiften, hvilka åter måste verta till mångfaldiga förändringar i omsorgen om Tullens Personal.
De skiften Handeln möjligen kan vara underkastad, är icke möjligt, att ens kunna förese; och följaktligen kunna icke heller alla de förändringar föreses, sorn deraf kunna blifva följder, i bestyret om Tullens Personal.
För Fall, som icke kunna till deras art fullkomligen, på förhand, bestämmas, är icke möjligt, att genom Instructioner stifta Lagar; och huru skulle då Bestyret fullgöras, under tiden emellan Riksdagarne?
När Ständerne således icke kunna en sådan rättighet i alla tider lika utöfva; så inser jag icke heller, hvarföre Ständerne skulle vilja äga den.
För min del, tror jag, att detta bestyr tillhör, enligt sin natur, Administrationen, med hvilken åter Riksens Ständer aldrig böra sig befatta.
Jag tillstyrker alltså, att Höglofl.
Ridderskapet och Adeln måtte förklara delta Bestyr icke höra till Ständernes rättigheter.
Uppå derom af Herr Grefven och LandtMarskalkeJi framställd Proposition, blefvo så väl Friherre Stael von Ilolsleins ofvannämnde Memorial, som de i anledning deraf afgifne Yttranden till Stats- samt Allmänna Besvärsoch OeeonomieUtskolten remitterade.
Föredrogs till remitterande Herr af Stenbo fs, Christian, Memorial, angående en förändrad Organisation af Tullverket Den g Januarii. 539 , > - ^ Herr Munck af Rosenschöld, Eberhard s hade inlemnat följande, som upplästes: Herr Lagman af Stenhof har föreslagit, att Riksens Ständer, genom en Deputation hos Konungen, måtte anhålla om en ny Organisation af Tullverket.
Jag för min del får bestrida detta Förslag, af den grund att det icke blott är, enligt min tanka, stridande mot Grundlagarna, utan ufven mot en af Ridderskapet och Adeln vid sista Riksdag den 27 Julii i8i5, i anledning af Friherre Stael von Holsteins Motion, och på min Proposition, enhälligt gjord Förklaring, att rättigheten att i det Reglementariska af Tullverket göra några föreskrifter och derom förordna, tillhörde Riksens Ständer sjelfva.
Herr Lagman Stenhof tyeks vid detta tillfälle för mycket haft i hågen 1789 års och för litet 1809 års RegcringsForm.
I anseende till Hufvud frågan får jag erindra, att nti denne värda Ledamots annars fullständiga Memorial saknas en beräkning, huruvida Tullverkets Inkomster de senare åren ökats eller minskats: en omständighet, som onekeligen bör komma i betraktande vid frågan, om ett Uppbörds verk bör helt och hållit omskapas, eller icke.
För öfrigt torde, innan denna fråga till afgörande företages, nödigt vara, att inhämta hvad den för uppgörande af Förslag till TullFörfattningarnes förbättrande redan för länge sedan nedsalta Comit* hunnit uträtta.
Jag har i det Memorial, som Herr af Stenhof afgif - 540 Den g Januarii. vit om Tullverket och Reorganisationen af dess Styrelse, funnit flera uppgifter och framställda förslag, som synas mig påkalla både Svar och Rättelse, öfverflödige, jag är öfvertygad derom, för det Utskotts åtgärder, till hvilket Herr af Stenhofs Memorial blir remitteradt, och som deröfver kommer att afgifva sitt yttrande, men som likväl torde kunna, ur en annan synpunkt, än Herr af Stenhof, omfatta det ifrågavarande ämnet, Då jag nu går att afgifva dessa upplysningar, att, under vissa hufvudpuncter, granska Herr af Stenhofs Memorial, och dervid foga de uppgifter, hvartill anledning gifves, tror jag mig, i förväg, böra förklara, att ingen mera än jag vet att vörda den rätt, som våra Grundlagar tillägga hvarje Riksdagsman, att göra Anmärkningar emot de administrativa Atgärderne; men att jag derjemte tror, att denna rätt, för att kunna bereda någon allmännytta, bör vara förbunden med skyldigheten å Administrationens sida, att besvara dess Anmärkningar, alt upplysa möjeliga misstag, att reda, stundom vid första skärskådandet, invecklade förhållanden.
Genom en sådan Ärcndernes behandling beredes gemensam upplysning, och räkningen är då uppgjord på båda sidor.
Likväl fordras dertill ännu, att ej endast egna åsigter, ej endast theoretiska beräkningar, utgöra omfånget och resultatet af sådana Anmärkningar.
Då rättelse kräfves i hvad som är, bör ej vara tillfyllest, att med allmänna Den g Januarii.
541 skäl påyrka den:
Ett bestämdt Förslag till den önskade nya Organisationen, ett oryggeligt System e för dess handlingssätt, bör med klandret stå i oskiljaktigt samband.
Då vinner Anmärkningen i värde, då kan för den oväldige Åhöraren något afgörande omdöme beredas, och då upphör frågan, att endast vara en ordtvist växlande mellan ögonblickets intryck och glömskan.
TullVerkets
Räkenskaper revideras årligen af åtta dertill af Kongl. Majit utsedde Revisorer, hvaraf två af KammarRättens Ledamöter.
Dessutom har Kongl. Majit förlidet år i Nåder förordnat, att den specielle Revisionen af dessa Räkenskaper icke dess mindre skulle ske i KammarRätten.
Räkenskaperne äro till i8i5 års slut granskade, och 1816 års HufvudBok redan, innan fölidet års utgång, afslutad.
De skola visa, att, utom några obetydliga Summor, som lagligen äro bevakade, ingen proprie Balance finnes på denna hetydeliga Uppbörd.
Alla erforderliga upplysningar om TullVerket erbödos Riksens Ständers Revisorer, men Riksdagen var så nära för handen, och deras tid så upptagen, att de ej hunno inhemta.
Om sådant kunnat ske, hade det, som föreföll outredt, redan varit upplyst.
Räkenskaperne äro nu till StatsUtskottet öfverlemnade, som häst torde vara i tillfälle att öfvertyga sig om deras pålitlighet.
542 Den g Januarii.
Visserligen äro Tulllntraderne, på sätt Herr af Stenbol' anför, en af de betydligaste af Statens Intrader, och fordra således mycken uppmärksamhet och omtanka.
Men på hvad sätt, eller efter hvad grund, bör sjelfva förvaltningen bedömmas?
Förmodligen efter Resultaterne och beloppet af Inkomsten.
Från och med 1802 till och med 18 r 2 deltogo Private ActicXgares Fullmägtige i Styrelsen af Tullverket, och ingen omtanka och vaksamhet sparades, alt bringa uppbörden till högsta möjeliga belopp; likväl steg den endast a:ne År, nemligen 1809 och 1810, till något öfver 2 Millioner R:dr, men de öfrige Åren, oftast betydligen under 1 § Million, utan afdrag af Omkostnaderne.
År 1813 vidtog KronoFörvaltningen, då Uppbörden var 3,094,258 R:dr; år 1814 2,384>o8o R:dr, år 1815 2,347,249 R:dr, äfven utan afdrag af omkostnaderne, och utan att någon förändring ägt rum i TullTaxan.
År 1816, då den nya TullTaxan tog sin början, steg uppbörden till 1,882,382 R:dr.
Riksens Ständer hade för åren i8i3, r8r4 och 1815, såsom StatsVerkets andel af Tullmedlen, påräknat en årlig Summa af 840,000 R:dr.
Utöfver denna Summa har Statsverket uppburit år i8i3 1,292,425 R:dr, år 1814 556,oo6"
R:dr och år 1815, 638,924 R:dr.
543 År 1816 ökacles beräkningen af StatsVerkets behållna Inkomst af TullYerket lili 940,000 R:dr, hvarutöfver likväl en Summa för nämnde år af 140,498 R:dr blifvit lefvererad, äfvensom beloppet af Växlar, som ingå uti StatsSumman, efter deras Numeraire, utan Cours-beräkning, ökades ifrån vanligen 60,000 till omkring i44>ooo R:dr Hamburger Banco.
Att derjemte en sträng och noggrann uppmärksamhet blifvit fästad på yttre bevakningen, torde kunna slutas deraf, att BeslagsSumman å Confiscerade Varor, från förlidet års början till den 22 November, uppgått i Stockholm till 30,093 R:dr och i Landsorterne till 93,761 R:dr, i båda fallen, utom Bölerne.
Allt hvad jag nu haft den äran anföra, synes ej berättiga till någon önskan om ändring i Styrelsen.
Skulle det inkastet göras mig, att, under en annan Styrelse, Tull-Inkomsten förmodligen bade blifvit ännu betydligare, så äger jag derpå intet annat svar att lemna, än att det ena Resultatet är gifvet, det andra livilar endast ännu på en förmodan; det ena är Practiskt bevist, det andra blott en Theorie, ännu beröfvad erfarenhetens pröfvande stämpel, och som, liksom många andra Theorier, ofta äro förledande, äfven då de äro klädda i mera förföriska drägter än den ifrågavarande.
I afseende på ärendernes gång inom Verket, får jag anmärka, att, enligt de upplysningar jag inhämtat, alla inkommande corn - 544 J*en 9 Januari/'. pletta ärender, inom veckans sint, afgöras; att Ordföranden merendels sjelf i Direclionen föredrager inkommande Handlingar; att, enligt Kongl. Maj;ts serskilda Nådiga befallning, Tull-- kamrarne till honom ofördröjeligen inberätta alla händelser af vigt, ock att han är berättigad genast vidtaga nödig åtgärd i alla de fall, som fordra skyndsamhet.
Äfven hafva Tollkamrarne i Landsorterne dels af honom, dels af en Ledamot i Directionen, nyligen blifvit inspecterade.
Den anmärkta skillnaden emellan Tjenstemännens vid Tullverket antal i Götheborg och i Christiania, bör egenteligen tillskrifvas det skiljaktiga Systeme, i afseende på inkommande Varor, som följes i Sverige och i Norrige.
— I det ena Landet gälla prohibitiv» Författnin-. gar; i det andra är, med få undantag, allt tillåtit till införsel!
Det är således en naturlig följd att Tullbevakningen å ena stället bör vara talrikare.
Af samma orsak har äfven, efter föreningen af Sverige och Norrige, uppsigten på Gränsen bordt ökas, då, genom nya Vägar och en lifligare Communication Länderne emellan, flera tillfällen kunnat yppas till öfverträdelse af Författningarne om förbuden Varas införsel.
Egenskapen af en TullBetjents befattning gör Tjensten ovedersägligen till amovibel, och anledningarne dertill torde icke af mig behöfva upprepas.
Mig vetterligen anses dessa Tjen ster - Ben g Januarii. 545 ster så i alla Länder, äfven der lika fria Stats Författningar gifvas, sorn hos oss.
Det later visserligen mera liberalt, att drifva en annan satts än denna; men då erfarenheten i längden måste bestämma grundsattsers företräde, är det lill henne jag med tillförsigt vädjar.
Ått vilja tillvita Tullstyrelsen den mordbrand, som var nära att utbrista i Götheborg och som genom Autoriteternes vaksamhet hlef upptäckt, till sitt utbrott hämmad, men endast i afseende på varornas utpractisering från NederlagsMagazinet lagligen bevist, och med ådömde böter till ett belopp af öfver 90,000 R:dr Banco straffad, vore likaså obilligt, sorn alt tillräkna hvarje Lagskipande Myndighet alla de brott, som innom dess område begås, ehuru han sjelf upptager och beifrar deni.
I anledning af de Förslag, hvarmed Herr af Stenhof slutat sitt Memorial, får jag anmärka t att StatsTJlskottet emottagit TullVerkets Räkenskaper, och lärer med deras granskning vara sysselsatt.
Ett Serskilt Utskott torde således icke i delta afseende vara behöfligt, i synnerhet som dess befattning skulle ingripa i hvad StatsUtskottet tillhörer.