Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Visserligen har BankoUtsk. uti sin berättelse n:o 10, ang:de R.
St:s Banko-styrelse och förvaltning yttrat, alt Utsk. framdeles vid behandling af frågan ang:de lane- och kreditrörelsen, samt uprättandel af förslag till reglementariska föreskrifter, kommer att yttra sig öfver de samband härmed ägande, i ofvanberörde berättelse gjorde, framställningar, äfvensom BankoUtsk. uti sitt betänk. n:o 5, under åberopande af 44 § 3 mom. Riksd.-Ordn. återremitterat Riksdagsfullmäktigen Nils Jeppsons från Skåne motion, ang:de Privatbankernes indragning och inrättande i dess ställe af låne-kontor, under förmälan, ali Utsh. framdeles, i samband med lånerörelsen skall taga under bepröf vande förslaget ronde flere låne-kontors inrättande, hvarom åtskilliga motioner i öfrigt till Utsk. inkommit, men då jag anser hvarje delvis be - 426 Den 16 April f. m. handling af finanee-ärenderna, när frågan måste röra en genomgripande reform, endast leda till ytterligare inveckling och deraf följande svårare utredning skulle jag förmoda alt, då 215 § af 5:te afd:n och 6:te kap. i gällande Bankoreglemente redan bestämmer huru förhållas skall vid en eller annan Privatbanks tillfälliga uplösning, så borde, för en sådan händelse, den allmänna rörelsen uti detta lagbud redan hafva en tillfyllestgörande garanti för det närvarande, utan något nytt lappvis reglementerande, helst jag tager för alldeles gifvet, att BankoUtsk:s tid icke kan medgifva eller dess sammansättning befordra utarbetandet af förslag till de allmänna Banklagar, som för en genomgripande reform äro af nöden, sålunda, att system införes och genomdrifves med enighet och samverkan till penningevärdets uppehållande, och lånerörelsens jemna bedrifvande.
Med anledn. af hvad ja sålunda tagit mig friheten att anföra, vågar jag på grund af 56 § Riksd.-Ordn. föreslå att en komité varder sammansatt af 10 personer, sålunda valde, att 1 väljes af Hur Bankofullmäktige inom sig, 1 väljes af Har Fullmäktige i Riksg:s-kont., äfven inom sig, 6 ulses af Banko-Utsk. med fullkomlig frihet i val, 2 väljas af de 8 särskildta Privatbankerna: Wermlands, St.
Kopparbergs, Örebro, Götheborgs, Smålands, Skånska, Östgötha och Mälareprovinsernas, genom af hvardera Bank-bolaget utsedde 2:ne Elektorer, af hvilkå alla ledamöter tillsammans 10, oberäknadt ordf:n, hvilken H. M. Konungen täcktes i nåder förordna, Fullmäktige i Riksg:s-kont. och Banken äfvensom ordf:n hvardera beräkna 2 röster, men öfrige ledamöter lika röstetal, egande alla att åtnjuta skjuts efter 3:ne hästar, der reseersättning ifrågakommer, samt 4 r:dr b:co om dagen i traktamente, utan afseende på innehafvande grad eller i öfrigt åtnjutande andre löneförmåner, hvilket allt af Bankens vinst borde utgå; liksom äfven desse komiterade skulle vara berättigade att tillkalla flere ledamöter för uplysningars erhållande och arbetets underlättade utförande, mot arfvoden, som komiterade egde bestämma, dock ej öfverskjutande det här ofvan nämnde, och utan rättighet för dessa extra ledamöter att uti besluten deltaga.
Denna sålunda sammansatta komité skulle det åligga l:o att uti möjligaste måtto nogsamt undersöka Riks-Bankens samt Riksg:s-kont:s och Privatbankernas verksamhet och beroende af hvarandra, angifva felen och bristerna uti hvarje af desse penningeverks närvarande organisation, såväl inom hvarje verk särskildt, som äfven de olägenheter, hvilka blifva en följd af desse inrättningars samtidiga närvaro, och fortsatta upfyllande af nu gällande reglementariska bestämmelser, ej blott för Staten, utan äfven för allmänna rörelsen, för hvilket ändamål komitén derjemte skulle vara berättigad, att af alla embetsmyndigheter samt Privat-bolags-direktioner kunna infordra, och erhålla de meddelanden, hvaraf den hade behof. 2;do Uprälta förslag tili reorganisation af förenämnde pen - Den 16 April f. m. 427 ningeverks sammansättning och rörelse, under förutsättning i allmänhet, att de financiella affärerna böra bedrifvas genom 3:ne särskildta pcnningeverk, nemi.
Sveriges Iliks-Fexel och Deposit-Banker, allmänna och enskililta Låne-Bank samt liiksgiskont.
, och med hufvudsakligt afseende derå, att a)
Riksbankens ändamål uteslutande bör vara att bestrida deposit- och vexel-rörelse, och således afskiljas från all befattning med lane- och kreditiv transactioner, eller förskjutande af medel lill fyllnad af Statsverkets behof och utgifter, men fortfarande besörja sedelutgifning, med uttryckligt förbehåll att myntrepresentationcr uti intet fall få utgifvas lill högre belopp, än det hvartill full valuta finnes uti metaller eller sådane hypotheker, som lemna visshet, att full valuta kan erhållas genom sjelfva pantens eller hypothekets realisation inom en ej allt för aflägsen tidrymd; — men med myntning af guld, silfver och koppar förblifver såsom hittills. b) Att skillnaden uti summan, emellan utelöpande sedelstocken och Riksbankens valutor, uti metaller, samt sådana säkerheter, som uti slutet af föregide moment omnämnes, öfverflyttas till lånebanken, genom öfverlåtande till desamma från Riksbanken af dess sedlar till motsvarande belopp, hvarföre, såsom en Statens skuld, Riksbanken skall från Riksg:s-kont. erhålla obligationer bärande 3 proc. ränta, att af Bankovinsten årligen gäldas, jemte så stor kapital-afbetalning, som motsvarar 2 proc. af primitiva kapitalet. c) Att Riksbanken begagnar desse obligationer till inköp af silfver, då kursen går under eller högst till 128 sk. d) Att all kreditiv-rörelse öfverflyttas på Lånebanken, äfvensom att i den mån redan beviljade lån inbetalas, inga nya utlemnas, och att Riksbanken till Lånebanken, emot dess obligationer, föreskrifne till 3 proc., utlevererar de för betäckandet af låneoch kreditiv-rörelsen nödige kapitaler uti riksmynt. e) Att endast Riksmynt skall vara uti riket gällande, och myntrepresentativer endast af Riksbanken utgifvas och att myntvärdet skall uppehållas enl.
1830 års realisationsgrund. f) Att vid yttersta förlägenhet och missgynnande konjunkturer, det må vara medgifvet alt sedelstocken, sedan den blifvit återbragdt till motsvarighet af metallisk valuta eller redbara säkerheter, må kunna förökas under olyckligaste förhållanden till | utöfver säkerheternas belopp, men skall detta missförhållande årligen genom den blifvande Banko-vinsten återställas på sätt nämndt är; dock skall en sådan åtgärd icke kunna vidtagas, utan hela finance-styrelsens gemensamma beslut.
Lane-Banken skall i sin helhet bedrifva all kreditiv- och låne-rörelse, samt föra up- och afskrifningsräkningen, och sålunda inom hela landet emellan långifvande och låntagande förmedla penninge-circulationen och erhålla sitt rörelsekapital från Riksbanken, samt genom allmänna verks och privata personers insättningar på up- och afskrifning och med berättigande, att bereda sig kreditiv ä utrikes ort, dock detta blott då Riks-Bankens och 428 Oen 16 April f. m.
Riksg:s-kont:s öfverstyrelse sådant tillstyrker, och utöfvar sin verksamhet i allmänhet sålunda: l:o Att hufvudkont. förblifver i Stockholm, men afdelningskontor uti alla Läns residence-släder, hvarest lånerörelsen hufvudsakligen bedrifvcs såsom f. n. sker genom Riksbanken och Privatbankerna, dock med den väsendlliga förändring, att all kreditiv-ränta förblifver till en början ömsesidigt 4 proc. å hvad som uttages och insättes, samt proc. af det belopp, som till lyftning medgifves och vid insättning på up- och afskrifningsräkning godtgöres 4 proc. å belopp insatte på 12 månaders upsägning, 3 proc. å medel med 9 månaders upsägning, 2 proc. å medel med 4 månaders och 1 proc. med 2 månaders upsägning.
Vid diskonteringslån betalas 6 proc.
Att vid diskontering aldrig omsättning får ega rum, eller lån beviljas på längre tid än halft år.
Landtegendomslån utlemnas fortfarande, såvida denna lånerörelse icke kan i sin helhet öfverlåtas till Hypotheksinrättningar, som redan bildats och sannolikt komma att utvidgas, och då detta låneunderstöd ej är af behofvet påkalladt, för andra än mindre fastighetsegare, och för allmogen synnerligast, så bör något sådant lån ej utlemnas till högre belopp än 2000 r:dr b:co, och ingen fastighet hädanefter belånas, som efter 10 års medeltaxeringsvärde upgår till högre belopp än 6000 r:dr b:co. 2:o Alla till Ränterierna ingående kronoupbördsmedel, äfvensom Beklädsnadsdirektionernas rusthålls- och hästvakans-medel m. fl. böra göras fruktbärande genom insättande uti Låne-bankcns afdeln:s-kont. på up- och afskrifningsräkning efter förenämnde grund. 3:o
Att då de nu befintliga Privatbankers oktrojer samtidigt uphöra, det lemnäs enskilde personer tillfälle till delaktighet uti Lånebanken för ett sammanräknadt belopp af 10 mill. r:dr b:co sålunda, att denna summa fördelas på nu befintliga antal län med afseende på dess rörelse, industri och varuproduktion och medgifves delegarne inträde uti Banken med aktier å 1000 r:dr b:co lill så stor summa, som å hvarje län belöper.
Såsom vilkor fordras att å hvarje aktie insättes 25 proc. i Riksmynt och för återstående 75 proc. lemnäs säkerhet genom inteckning uti egendom å landet under f- af 10 års medeltaxeringsvärde eller i stad under halfva brandförsäkringsvärdet.
Dessa inteckningar förvaras uti länets ränteri till Riksbankens säkerhet för ett motsvarande sedelbelopp, som lill £ af teckningssumman från Riksbanken lill Lånebanken öfverlemnas.
För de 75 proc. af teckningssumman betalar aclieägaren, samma ränta, som för kreditiver i allmänhet är bestämd, samt delar, i förhållande till teckningssumman den vinst, som vid hvarje kontor upstår genom up- och afskrifningsräkning samt kreditiv och lånerörelsen; dock må de för Statens räkning på up- och afskrifningsräkning insatte medel icke i beräkningen af delegarnes andel i vinsten ingå. (ifver-Styrelsen af Riks- och Låne-banken, samt Riksg:skont. skall bestridas af R.
St:s Fullmäktige, och vara stationerad i Stockholm, samt vara fördelad på 3:ne afd:r, en för hvarje veik, Den 10 April f. m. 429 hvilka för besluts fattande uti hufvudfrågor, skola gemensamt sammanträda och besluta under ordf., som af Konungen utses.
Hvarje afd. utgöres af 2:ne Fullmäktige från hvart Stånd och valde på sätt, som uti 66 § Riksd.-Ordn. föreskrifves, men uti afd:n för Låne-bauken skola 3:ne ombud för aktie-ägarne hafva inträde, och hvilka väljas af Elektorer bland delegarne inom hvarje Privatbanks bolag.
Bland Styrelsens öfriga ledamöter får hvarken Ordfrn eller Fullmäktige vara aktieägare i Lånebanken.
Vid afd:s-kont:n af Låne-banken besörjes öfverstyrclsen och förvaltningen genom 5 personer, deraf BankoUtsk. väljer med fullkomlig frihet i val 2:ne personer; aktie-ägarne inom Bankens distrikt 2:ne, hvarjemte Konungen utser en alltid närvarande revisor; alla med lika röst.
Landsh. i länet jemte
Landskamreraren eger alltid tillträde vid afd:ns sammanträden, äfvensom tillgång till räkenskaperne, men utan att kunna i besluten deltaga.
Riksg:s-kont. förblifver vid sin hittills hafvande verksamhet, dock må i möjligaste måtto, de ärenden derifrån skiljas, som kunna utan olägenhet till någon af Bankerne förflyttas.
Såsom oundgängligt vilkor för genomförandet af denna (inance-organisation, är ali begge Statsmagterne gemensamt garantera såväl Riks- som Låne-bankens och Riksg:s-kont:s förbindelser, och kontrollera desse penningeinstitutioners upfyllande af dess ändamål, men att R.
St. nu och framdeles bibehållas vid den ostörda vård och förvaltning af allt hvad med penningeväsendet kan hafva gemenskap efter de lagar och stadgar hvilka kunna blifva gällande, stiftade af Konung och R.
St. gemensamt.
Vördsamt anhåller jag att denna motion må blifva de öfriga Med-Stånden meddelad, samt till BankoUtsk. öfverlemnad.
Denna motion lades på bordet, uppå begäran af Hr von Hartmansdorff, Au g. Härefter uplästes och lades till handlingarne den i BankoUtsk:s förevar, betänk., näst efter 32:dra punkten, gjorda anmälan, ”alt
Utskottet vid granskning af föreskriflerne i Banko-reglementets 6 artikels 5 afdelning om sättet att fylla Privatbankernes sedelutgifning, om en eller flere af dem skulle före nästa riksdag uphöra, skall taga under behörigt öfvervägande frågan dels om flere filial-afdelningar af Riksbanken må kunna anses vara behöfliga, och dels ang:de den organisation, som bör gifvas åt dylika afdelningar, på det att dessa må närmast motsvara sin bestämmelse. ” 33 och 34 punkterne.
Biföllos. 35:te punkten.
Vid denna punkt är gjordt ett så lydande tillägg: ”eller ock med bevis af enskild person, för hvilken direktionen hyser fullt förtroende.”
Huru skall lånesökande veta, till hvilken enskild person Diskont-Direkl:n har sådant 430 f Den 16 April f. m. förtroende?
Skall direkt, utfärda ett slags fullmakt för någon viss person och skall denne kungöra, alt han är en sådan förtroendeman?
Om intetdera hör äga rum, hvad månde då följden blifva af ett sådant förslag, som delta?
Skola de lånesökande förmoda, att den eller den personen är en så trovärdig man, att, i händelse hans påskrift å reversalet erhålles, Diskont-direkt, icke bör kunna säga nej?
Är det troligt, att någon ansedd man vill på försök skrifva betyg å ett
Diskontreversal och få sitt namn underkändt af Diskont-direkt.?
Jag befarar således, att detta förslag, huru välment det än må vara, ingalunda är verkställbart, hvarföre jag anhåller, att dessa ord må ur förslaget utgå.
Hr Åke rman, Fredrik:
Förslaget i denna punkt, att jemväl enskild person skall kunna lemna vitsord om låntagares och löftesmäns vederhäftighet, är tillkommet för alt på en gång gagna enskilde och Banken.
Den enskilde derigenom, att han, i händelse i hans granskap finnes en person, som kan anses välkänd, och således äfven af Banken eller Diskont-direktm, kan undvika längre resor för att erhålla vederhäftighelsintyg.
Ä andra sidan skulle härigenom Banken eller Diskont-direktm tillskyndas en fördel, emedan ett betyg, utfärdadt af en sådan person, kan i de fleste fall anses fullt tillförlitligt, jag vill icke säga fullt tillförlitligare än en embetsmans intyg, men jag är nästan frestad att säga det, ehuru jag sjelf varit i den belägenhet, att jag måst utfärda en mängd vederhäftighetsbetyg.
Naturligtvis kan hvarken en Landsh. eller en domare känna alla deras förhållanden i ekonomiskt hänseende, som begära intyg om sin vederhäftighet.
När en embetsman icke känner denna deras vederhäftighet, kan han då icke säga, att de sakna vederhäftighet.
Han måste således utfärda det allmänt begagnade intyget, att, såvidt kändt är, äro de vederhäftigc, ty, såsom jag redan nämnt, han kan icke utfärda ett intyg till deras nachdel, som de icke förtjena.
Genom bristande kännedom om personers ekonomiska förhållanden har inträffat, att mången gång vederhäftighetsbetyg lemnats personer, som icke bort undfå dem.
Ilär om dagen hörde vi omtalas, hurusom sådant intyg blifvit lemnadt åt personer, som redan voro döde, då intyget påtecknades reversalet.
Sådant händer understundom.
Jag hemställer, hvilka äfventyr kunna upslå genom införandet af ett dylikt stadgande.
Olägenheterna skulle väl bestå deruti, att å ena sidan låntagaren äfventyrar, att förskaffa sig intyg, som icke antages, men å andra sidan är domaren obetaget, att utfärda intyg, som äfven kan underkännas.
Vi måste i främsta rummet tänka på Bankens intresse, och i alla fall är det icke så fasligt med de der förhållanden, ty det beror naturligtvis på lånesökanden att, om han så vill, genast vända sig till någon authoritet.
Jag anhåller således, att R. o. Ad. ville bifalla punkten oförändrad.
För mången pålandet bosatt man skall det blifva ett ganska obehagligt updrag att få mottaga förfrågningar om sådana betyg, hvilka här äro i fråga.
Den 10 April f. m. 131 Utfärdar man ett intyg, blottställer man sig för obehaget, att få det underkändt af Diskont-direkt.
Nekar man åter att utfärda sådant intyg, ådrager man sig möjligen obehag och ovänner.
Banko-Diskontens direktions belägenhet blir icke heller bättre, ty der skola pröfvas icke endast låntagarens vederhäftighet, utan äfven attestatets tillförlitlighet.
Banko-Diskontens direkt, kommer således äfven i en obehaglig ställning.
Såsom skäl för förslaget har man anfördt, att det embetsverk, af hvilket intyget skall lemnäs, möjligen icke kan känna lånesökandes vederhäftighet.
I anleda, häraf får jag erinra, alt, då under sådane förhållanden det är sannolikt, alt lånsökande förskaffa sig betyg om deras vederhäftighet af personer i deras hemort, och presentera det för vederb. embetsverk, desse äro i tillfälle att på betyget fästa det afseende, det förtjenar.
Så tillgår nu på många orter, och synes mig ganska lämpligt, hvarföre jag förenar mig med Hr von Hartmansdorff.
Det är redan kändt, huru obehagligt det är för personer, att nödgas neka sina namn åt dem, som söka lån i Diskonten.
Det har nära nog öfvergålt till en bestämd fordran, att personer, som icke äro ruinerade, skola småningom bringas derhän genom ingångna löftesförbindelser.
Lån anses såsom något önskvårdt, men då personer, som äro angelägne, alt icke blottställa sig för obehaget, att slutligen icke kunna göra rätt för sig, undvika, så vidt möjligt är, att blottställa sina namn i cautionsväg, så skulle nu en art af fordran upstå, ty man säger: vill ni icke borga för mig, så gif mig åtminstone intyg om min vederhäftighet.
I förra fallet risquerar jag endast mina penningar, men i sednare åter min heder och min ära, om jag afgifver ett betyg, som icke är öfverensstämmande med verkliga förhållandet.
Detta har jag velat tillägga till hvad nyss blifvit anfördt emot ifrågavar:de förslag.
Hvad äter angår embetsmännens skyldighet, att utfärda vederhäftighetsbetyg, så har mångenstädes del missbruket inrotat sig, alt man tvertemot författningarnas föreskrift, inskjuter i betyget orden: såvidt kändt är.
Författningarna föreskrifva, att betyget skall innehålla icke en vilkorlig utan en bestämd förklaring, alt lånesökauden och löftesmännen äro vederhäflige.
Praxis liar emedlertid infört desse vilkorlige intyg, och myndigheter, sora infordra vederhäftighetsbetyg, få åtnöja sig med de vilkorliga, ehuru, jag raedgifver det, auktoriteter finnas, som iakttaga gällande föreskrifter härutinnan.
Dessa olägenheter kunna undvikas, och den embetsman, som utfärdar vederhäftighetsbetyg, må se sig om, innan han meddelar det.
Den lid kommer nog, då embetsmännen måste vägra dessa intyg, om den allmänna skuldsättningen, hvilken tyckes vara en sjukdom, får obehindradt fortgå inom vårt land.
Jag afstyrker bifall till det föreslagna tillägget.
Den af Gr.
Mörner framställda anmärkn. föranleder mig alt göra en annan.
Huru skall man nemi. kunna vänta, att i en stad personer vilja upträda jemte Borgmästaren, för att utfärda vederhäftighetsintyg, då de derige - 432 Den 16 April f. m. nom skulle betaga honom den inkomst, han af dylika bevis kan erhålla, och såmedelst komma i delo med honom.
Likadant är förhållandet med Landssekret. och Häradslnr.
Det kan äfven hända, att, om Borgmästaren, Landssekret. eller Häradsh. är nog samvetsgrann att neka dylika betygs meddelande, enskild man, för att tillskynda dem chikan, utfärdar vederhäftighetsbelyg åt någon, hvilken dessa tjenstemän detsamma förvägrat.
Denne man har måhända ett namn, som ljuder väl för Direkt:s öron och lånet beviljas.
Hvilket trassel skulle icke upstå, om betyg af enskild person vore falskt eller origtigt; ty hvad ansvar kan väl drabba en sådan?
Om embetsmannen missbrukar sitt namn, så är han åtminstone åtkomlig genom allmän åklagare, men emot den enskilde saknar man sådan utväg.
Då nu H. Ex. Hr Frih. o.
Landtm, först framstälde propos. till Utsk:s i denna punkt framståldta förslag, ropades nej; hvarefter H. Ex. hemstälde om R. o. Ad. behagade afsiå det af Utsk. föreslagna tillägg uti 1 mom .af Bankoreglementets 196 § och denna propos. blef med ja besvarad.
Härefter uplästes och lades till handlingarne Utsk:s näst efter 35:te punkten afgifna yttrande, rörande en af Hr Prosten Klintberg väckt motion om afskaffande af vederhäftighetsbelyg a omsättnings-rev er sal. 36:te punkten.
Utan att på något sätt vara vän af Diskontlån, anser jag, att, sedan vi en gång lillegnat oss denna rörelse och måste fortsätta den, ordställningen i denne punkt är förnärmande för dem, som hafva olyckan, att vara låntagare i Diskonten, men tillfälligtvis vistas utrikes.
Ty såsom punkten nu är upståld, få de hvarken nya eller omsätta deras äldre lån derstädes.
Jag tror således alt ordet vistas utrikes bör utgå och endast ordet bo bibehållas.
Mig synes, att genom bibehål landet af det gamla stadgandet i 197 § af Bankoreglementet, förekommes den af Frih.
Fleetwood anmärkta olägenhet.
Sådant förslaget blifvit .af Utsk. framstäldt, skulle det kunna hända, att en person, som far till någon brunns- eller badort i utlandet, icke finge under tiden godkännas såsom låntagare eller löftesman i Diskonten.
Jag kan icke föreställa mig, att detta varit Utsk:s mening.
Berörde § lyder f. n. sålunda: ”Utrikes vistande Svenska medborgare, såsom ministrar och konsuler med flere, må icke i Diskontverken såsom låntagare eller löftesmän antagas”, d. v. s. sådane Svenske medborgare, som på grund af embete vistas utrikes, men icke dem, hvilka, såsom jag nyss nämnt, resa i enskilda angelägenheter utrikes.
Om Utsk:s förslag gillades, skulle de, hvilka hafva vigtiga diskontaffärer, icke våga att företaga en utrikes resa i enskildta angelägenheter, såvida icke dessa äro af mera Den 16 April f. m. 433 mera vigt än diskontlånet.
Jag tror derföre bäst vara, att bibehålla 197 § oförändrad.
Om man läser 197 § i Banko-reglementet, (inner man, att densamma afser icke endast ministrar och konsuler, hvilka der äro exempelvis nämnde, ulan § lyder sålunda: ”utrikes vistande Svenske medborgare, såsom ministrar, konsuler m. fl. må icke” etc. lili den nu föreslagna § heter det: ”Svenske medborgare, som äro bosatte eller vistas utrikes få icke” etc.
Orden ”vistande utrikes” äro här bibehållne, men Utsk. har tillagtordet ”bosatte” och icke anlydt, att den, som vistat utrikes, der skall hafva någon befallning, hvarigenom stadgandet blifvit strängare än i ofvannämnde 197 §.
Jag inser icke, att den ena §:n mera än den andre medgifver t. ex. en brunnsdrickande resande, alt hafva lån i Diskonten, under den tid han vistas utrikes.
Säkert är emedlertid, alt den föreslagna §:n kan tolkas så, att en för sådant ändamål utrikes rest person är betagen rättigheten att bibehålla lån i Diskonten, men det är icke meningen med §:n.
Jag anser saken likgiltig, men tror, att då det föreslagna stadgandet icke är bättre än det gamla, det sednare bör bibehållas.
Jag får till en början tillkännagifva, att jag hvarken är låntagare eller löftesman i Diskonten, och att det således för mina utrikes brunnsresor är likgiltigt, på hvad sått ordställningen i §:n bestämmes.
Men, i anledn. af Hr Lefrens anmärkn. medgifver jag, att Utsk:s förslag är fullständigare i så måtto, som dersäges: ”att Svenske medborgare, som äro bosatte eller vistas utrikes” etc.
Om man nu bibehåller en del af 197 § i banko-reglementet och en del af Utsk:s förslag, så att §:n finge följande lydelse: ”Svenske medborgare, som äro bosatte eller vistas utrikes såsom ministrar eller konsuler m. fl. må icke såsom låntagare eller löftesmän i Diskontverket antagas”; så hade man derigenom åstadkommit den åsyftade rättelsen, utan att öka eller minska beståmningarne i §:n.
Ilr Lefre'n: Jag instämmer med den siste talaren.
Uti den föreslagna §:n har Utsk. sökt förekomma utpekandet, att Statens tjenstemän, såsom ministrar och konsuler, skola vara betagne rättigheten att erhålla lån i Diskonten, men Frih.
Fleelwoods förslag synes mig likväl lämpliga re än Utsk:s. Skulle detta sednare antagas, blir följden, att en person, som företagit en utrikes resa på längre eller kortare tid, beröfvas understöd från Banko-diskonten, vare sig genom nya lån eller omsättning af äldre.
Enl. min åsigt har Utsk. begått en orättvisa emot ministrarne och konsulerne, då dem betagits lånerätt i Diskonten.
De äro likväl
Svenske medborgare och derjemte Statens tjenstemän.
De blifva skickade lill fremmande orter, måhända långt aflägse från fäderneslandet, och kunna hafva svårighet att å deras vistelseort i låneväg få sina behof fyllde.
Desse 5 U. 28 434 Den 16 April f. m. diplomater skola nu vara uteslutne, ehuru de af Diskont-direkt, erkännas vederhäftige och anskaffat inom landet bosatte solida löftesmän.
Jag uprepar det ännu en gang, att jag anser detta orättvist, och skulle önska, att desse Statens tjenstemän, ehuru utrikes vistandes, må vara berättigade lill erhållande af lån i Diskonten.