Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
4o7 bestämda tider, och de Sökande böra en viss tid förut till Examens undgående hafva sig anmält. 3)
I anseende till de civilistiska kunskapernas sammanhang och nödvändigheten att kånna dem i system, bör Examen till Rättegångsverken, Canzliet och de administrativa Embetsverken ej vara mer ån ett och samma kunskapsqvantum affordradt alla, med undantag af måhända Bergscollegium. 4) Examinatorerne utgöras ex officio af 2 eller 3 Ledamöter af hvarje Verk, 4 Ledamöter af VetenskapsAcademien, 4 af Historie-, Antiquitets- och Vitterhets-Academien.
Dessutom bör hvar och en känd Författare äga rått, att efter gjordt tillkånnagifvande vid examen framställa ett visst antal frågor. 5) Pröfningan huru examen blifvit fullgjord, och om den sökande i följd deraf bör beviljas det sökta inträdet, uppdrages åt en Jury, som består af samma beståndsdelar, men alla Ledamöterne samfällt af det verk, till hvilket den sökande specielt anmält sig; Juryn afgör frågan helt enkelt med Ja och Nej, utan gradation. 6) Examina hållas offentligt.
Dessa idéer hafva till det mesta framkallade af Friherre Frank Sparres Memorial, och Ben 3 Martil. anhåller jag att dessa raina tankar måtte til| Oeconomie- och BesvårslJtskottet remitteras. Njo 55.
Herr Hammarhjelm, Carl Fredric.
Af de många motioner, sorn under nårva-, rande
Riksmöte från detta rum blifvit framställde, hafva de fleste afsett, dels klagomål öfver den allmänna penninge-förlågenhetendels önskningar om besparingar, dels nedsättning a£ Landets skatter.
Den förde klagan öfver förlägenhet i de fleste Landsorter och öfver lamhet i näringarnes lif år så allmänt och högt yttrad, att man bör taga för afgjordt att densamma befmnes grundad, hvilket ock min erfarenhet från hembygden besannar.
Af dc uppgifna botemedel mot en sådan öfverhandtagande oförmåga och förlägenhet, synes mig intet kunna leda mera rakt till målet,, ån oin någon betydlig förminskning i skatterna skulle kunna äga rum.
Bland de utgående, skatter, anser jag den hvarje år återkommande och i contant utgående
Bevillningen isynnerhet bortsopa penningen från landet, och hvarje år efterlemna allt större och större saknad deraf* hvilket åter verkar de olägenheter som öfverklagas.
Här hafva blifvit föreslagna indragningar af öfverflödige ansedde Tjenstemän, besparingar och utgifter, reductioner af försvarsstyrkan in. m.
Ehuru jag visserligen hoppas, att, under loppet af detta Riksmöte, alla möjliga och med
Rikets värdighet öfverensstämmande besparingar mätte iakttagas, så fruktar jag dock att detta ej skulle verka lika hastigt till en minskning i skatterna, som behofvet synes påkalla, Ovisst ar äfven, om, vid närmare Utredning under denne Riksdag, någon betydande förminskning i och genom besparingar kan vinnas, så att detta med något »Ifvar kan komma atfe verka på skatterna.
Jag begagnar den anvisning, som FinanceComittéens nu tryckta och meddelade Betänkande innefattar, att föreslå, det Riksens Ständer måtte förordna, att den årlige afbetalningen nppå Statsverkets gamle skuld til!
Banquen^ utgörande en half million årligen , matte intill nästa Riksdag uppskjutas och sålunda komma att afgå på Rikets utgörande Bevillning , hvar • igenom densamma till en femtedel skulle mindskås.
Sedan efter 1808 års krig, då Banquen biträdde Statsverket med lån af något mera ärr 11 och en half millioner, numera 6 och en half millioner blifvit afbetaldta , synes stunden vara inne att njuta någon lindring.
, Vår generation kan ej uthärda med allt.
Hittills har blifvit tagit som grnndsattsa 410 Den 5 Iflartii, att hvad Banquen på en sida inkråfde i Capital och Räntor, det skulle i en annan våg sorn lån utgå.
Opinionen har under de förra Riksdagar ej annorlunda kunnat tillfredsställas, men ofelbart lånder det mera direct till hvarje skattskyldigs nytta och förmån, att han besparar en dryg del af beskattningen, ån att han emot ränta får göra nya lån.
Dessutom komma dessa lån ej mängden till godo, minst den förlågne och redan med Intekningar på sin egendom besvärade Landtmannen.
Denna förmån tillfaller merendels dem, som hafva fri och ograverad egendom att pantsätta, hvilka således njuta fördelarne af alla de låne-anstalter som inråttas, hvaremot den förlågne deraf drager ingen eller liten vinst, orättvisan häraf år klar och påtaglig.
Så vida denna inkomst från Statsverket under loppet af 5 år skulle afgå, äger dock Banquen betydliga öfverskott genom sine af räntor inflytande Gevinster att kunna besörja de bidrag, hvilka för Landets nytta Riksens Ständer skulle finna af oundgängligt behof. N:o 54.
Herr Grönhagen, Gustaf; Att inom hvarje samhälle, visa och klokt författade Lagar, hvilka bokstafveligen efterlefvas, vårdas och tillämpas, ovillkorligen utgör hufvud-grunden för Folkens sällhet, välstånd Den 3 Marlit, 4n och upprätthållande, lärer vara så allmänt kändt, att det ej i något afseende kan motsägas.
Sverige har i längre tider fått skatta sig lyckligt att äga Lagar: 1704 års
Lag såsom i det mesta ännu till efterlefnad följes, kan väl onekeligen ej annat, ån anses såsom ett mästerverk af den tidens, upplysning, hedrande dess stiftare; men den år derföre icke utan niånga bristfälligheter, orsakade af då varande tids anda, och det Aristokratiska välde som var rådande då denna Lag upprättades, antogs och stadfästades. X denna Lag synes tydeligen, att Domare och Executorer för sig och efterträdare lagt sådana bommar, hvarigenom ansvar och straff för deras Embetsfel och olagliga förfaranden svårligen skulle kunna åstadkommas: likväl tror jag, att om denne Lag efter bokstafven tolkades och tillämpades, skulle hvarken de lägre IDomstolar, ej eller de högre, och än mindre Executorer, kunna så ansvarsfritt densamma Öfverträda.
Senare tidshåndelser hafva lemnat ojefaktiga prof, det medborgares säkerhet till personlig frihet och egendom, ligger i Domaremagtens händer, och beror på deras godtycko ; hvarå exempel visst icke saknas.
DomstoJarnes sått, att i anseende till tidsutdrägt vid Rättegångars undersökning och afgörande handla, har väckt mycken uppmärk - Den 5 Martti, samhet, hvartill jag såsom exempel anförer tvånne Rättegångar såsom mäst märkvärdige, nemligen, JDårmdö-målet, hvilket vid medio af år 1819 vid Domstol gjordes anhangigt, och fastän crimineit, samt af svårare beskaffenhet, ännu icke till slut blifvit afgjordt: samt Hållska Råttegången, hvilken ungefär 16 års tid varit under Domares handläggning, men ännu år oafgjordt, och hvilket oerhörda dröjsmål, försatt en bland Sveriges rikaste medborgare i den aldrastörsta förlägenhet, samt yttersta armod, Desse rycktbara Råttegångs-mål, för anleda, icke allenast hos Svenska allmänheten, Utan ock hos Utländska hjationer, till ett mindre fördelaktigt omdöme om vår Lagskipning, Till befordrande af en med Grundlagen mera förenlig lagskipning, anser jag oundvikligt, att, några högst nödiga ändringar och tillägg j allmänna Lagen böra vidtagas, intill dess, LagCommittéen till fullo densamma hunnit utarbeta , och Riksens Ständer den antagit och fast— ställdtj för hvilket åndamålj jag följande ändringar föreslår!
I Missgårnings_Balken . att yrde. §, i 20, Capitlet bör förändras, och fä följande lydelse!
Eho det para må, Domare, Excecutorer, Etnbets- eller Tjenstemän, eller annor, sorn genom arrestering, beröfvar någon hvilken ej till brott förvunnen år dess personliga frihet9 eller utan uppenbar missgerning ther han md gripas och håcktaä före, eller utan halfva bevis om föröfvadt brott; straffas med Eti - Den 5 Martil, hundrade Riksdalers böter, tu års arrest d fästning, jämte, Tjenstens förlust, och afsätta den lidande för hvarje dag han oskyldigt häcktad hållits, med Sexton Riksdaler och Trettiotvå skillingar.
Hålles någon häcktad längre tid än lag och därpå grundad jjom utstakar, vare för den eller dem, eho det vara må sorti dertill varit vållande, lag samma: dock icke innebegripandes den tid någor under Råttegången i urbota mål häcktad varit.
8. i samma Balk och Capitel, bör äfven Jörå ndras och få följande lydelse:
Eho det vata må, som med pinande antingen genom pl ågsam arrest eller på annat sätt söker tvinga någon till bekännelse i någon sak: bote Tvåhundrade Riksdaler till den lidande, miste Embete eller tjenst sin, och sitte
Två år i Fängelse å Fästning ' har såramål dertill kommit, plickte derföre serskildt Etthundrade Riksdaler som äfven den lidande tillfaller.
Hvar som emot desse nämnde 7:de och 8'.de paragrafer sig f örbryter, skall, utan afseende till personen , genast, vid Rättegångs början härom, i häckte träda, till förekommande af rymning och straffets undgående.
Anmärkning'.
Med anledning af desså båda §§:rs tydliga föreskrifter , bör således tillämpningen af 9 Cap; b §.
Utsöknings-Balken och 1 Cap. 12 §.
Rättegångs-Balken j i hvad som rörer de i 7:d© 4i4 Den 3 Martil, och 8:de §§.
Missgernings-Balken utstakade brott alldeles försvinna.
Härads- och Kåmners-Råtternes organisation, anser jag böra undergå nödig förån^ dring och förbättring.
Härads-Rätterne böra utgöras af en i Lagkunskap skickelig och examinerad person, som må kallas Häradshöfding eller Justitiarie, jemte 8 ä 12 Ledamöter, som af alla besuttne jnån inom Tingslaget för hvarje år våljes; vid sådane val utses kloka och upplyste mån af hvad
Stånd som helst, till hvilka Tingslaget har mesta förtroendet; dessa Ledamöter böra i besluten hvar och en för sig äga en röst; Häradshöfdingen eller Justitiarien ehvad man må nämna honom, bör likasom vid KrigsRåtterne, vara ansvarig att Lagen rätt tolkas och tillämpas, hvarföre han ock i besluten bör äga två röster.
En sådan väl organiserad Nämnd bör vid i:sta och andra Råttegångs-dagarne af hvarje Ting, endast befatta sig med, att söka genom förlikning förmå parterne att från Rättegång afstå , hvaraf följden ovillkorligen skulle blifva,, en betydlig minskning af de Rättegångsmål som till Häradsrätten blifvit ingifne att utageras; samt äfven, att inga särskilta förliknings-domstolar behöfva tillsättas vid Underråtterne.
— På samma sått bör ock Kåmnersråtterne organiseras; I följe häraf, bör således i:sta och 3;dje §§, i Råttegångs-Balkens i:sta Capitel förändras.
Den 5 Marlit, 4i5 Följande tillåggningar i allmänna Lagen, anser jag äfven nödvåndige, till vinnande af en förbättrad lagskipning. 1) Att alla urbota brottmål böra till undvikande ef tidsutdrägt, genom personlig inställelse muntligen inför
Dornstolarne utageras, så vida den klagande parten sådant åskar, (Högsta
Domstolen derifrån undantagen) ; parterne likväl obetagit att äfven i sådane fall, sine förklaringar och anmärkningar skriftligen författa och upplåsa eller upplåsa låta: sådane mål böra hädanefter vid strängt ansvar af tjenstens förlust, vara vid alla instanser till slut afgjorde, inom 6 månader efter den tid de till Domares handläggning inkommit, så vida brotten blifvit begångne tolf mil från dithörande HofRätt, och inom g högst 10 månader, om afståndet från HofRåtten längre år. 2) Att alla Domstolars och PolisSessioner böra för öppna dörrar hållas, så att Allmänheten eller hvem som helst åger att de samma öfvervara och afhöra, hvarigenom våld, mannamon, oqvådins ord, samt ali misstanka om Protocollernes riktighet säkerligen försvinner. 3) Att Konungens Befallningshafvandes betjenter, så väl i Hutvudstaden som i Landsort terne, om de i deras tjensteutöfning öfverträda sina undfådda ordres, och såmedelst, genom sjelftagen, myndighet företaga en förtidig eller annan arrestring, som ej med orderne öfverensstämmande år, eller på godty eko stöl er Den o Martil, hus- Och hemfriden, eller ock, på étt eller arU flat sätt olagligheter utöfvar; bör den lidande eller förolämpade, åga rättighet, att utan omsvep, af anmälan derom hos deras förmån och i afvaktande af deras utlåtanden, dem, för sådane brottsligheter, genast vid vederbörlig
Un-* derDomstol till laga ansvar instämma. 4)
Domare åligga att tolka och tillämpa lagen efter dess bokstafliga föreskrift, samt derefter döma, men ej efter eget godtjcko, och då sådana mål förekomma; sorn i lagen ej så tydligen utsatte åro huru med deni förhållas bör, skall Domaren likväl, efter båsta förstånd; Samvete och förnuftsskäl rättvisligen döma; vetandes, att han icke allenast år sin Konung deli sine ÖfverDomare samt Folket, utan äfven, den Allvetande och Allsmågtige
Domaren derföre ansvarig; hvarföre ock alla Domar som af Högsta Domstolen upphåfvas, böra anses för orätt dömde, och i följe derafs så väl
Domare som DivisionsLedamöter, hvilka sådane Domar elled Utslag utfärdat, icke kunna eller böra undgå att af Högsta
Domstolen till ansvar och sträft derföre fållas, på det sätt, att, för mål af betydligare vigt, straffas med tjenstens förlust, de af mindre betydligare, med suspension på 5 a 6 månader, och de minst betydlige, med böter, från 25 till 100 R:dr för hvarje Domare eller DivisionsLedamot som ej emot ett orätt beslut eller en orätt
Dom sig reserverat; lifssaker härifrån undantagne, med hvilka bör förhållas, som ? allmänna lagen stadgadt är.
Dessa Den 3 Martil. 41?
Dessa mine anföranden unhersfålles vörd* samt Höglofl.
Ridderskapets och Adeins högt upplysta bepröfvande; och anhålles ödmjukast, att detta mitt memorial matte till Lagutskottet blifva remitteradt, och med de öfrige respective RiksStånden communiceradt.
Herr Grönhagen, Gujlaf:
Att bestraffningssättet i Sverige efter min öfvertygelse visserligen icke är öfverensstämmande , hvarken med vår tids upplysning, ej eller med de moraliska, ädla och religbusa grundsattser som bör utgöra nationalcaracteren i detta constitutionella samhälle, lärer ej kun* na bestridas.
De grymma, rysliga och med barbariska lagar föreniige spöstraffen och uppenbara kyrkopligtea, bär ej ännu hunnit afskaffas; vid de sednare Riksmöten har väl frågor derom blifvit väckte, men utan önskad framgång.
Fem års erfarenhet sammanlagd med den vi förut ägt, tror jag kan fullkomligen öfvertyga oss, att dessa harda, oinenskliga och afskyvärda forntidens lämningar icke tillbakahål— lit brotten: tvärtom liar följderna deraf varit, och blir, att den sorn en gång lidit sådatie Bil. till Ridd, o. Ad.
Pr. 2 Band* a 7 Den 3 Martil. nesliga straff, och derigenom förlorat all käti. sia för ära och heder, kan sedermera be^å än vida svårare brott, då deremot en brottsling genom arrestering på corrections- eller arbetshus, möjligen kan blifva en förbättrad
Och förädlad menniska, samt dermedelst en nyttig medlem i Samhället.
Vår medfödda känsla för medmenniskor, vårt sunda förnuft jemte
Religionen bjuder oss till afläggandet af dessa straff, hvarföre jag underställer Högloft.
Ridderskapets och Adelns upplysta ompröfvande, om icke dessa tvänne omnämnde straff, hädanefter må försvinna, och arrest paarbetsdier correctionshus, deremot måtte antagas för det mäst tjenliga straff.
Till obillig bestraffning hörer äfven bysättning för skuld då låntagaren af oförutsedda händelser kommit på obestånd och aldrig med uppsåt velat försumma sin skulds gäldande, och då man följagteligen aldrig kan hoppas att genom bysättning framlocka några dolde skatter.
Ett välbestäldt samhälle kan aldrig antaga en lag sorn är verkan af låg och onyttig hämndelystnad , stridande emot deri offentliga Religionens hela anda, och sorn ändamålsstrid'gt plågar menniskor af ädla grundsatser.
Hår kan äfven vara stället att anmärka, det f|ere tusende menniskor i Sverige blifvit störtade i nöd och uselhet derföre, att den i Polen antagna indult, ej blifvit i Sverige antagen, hvarigenom den skyldige fått fyra år6 anstånd Den 3 Martil' 419 med betalningen, då en fjerdedel afbetalas årligen.
Om denna indult hade här blifvit antagen, hade största delen af de många concurser kunnat undvikas, igenom hvilka så många gäl— denärer med hustru och barn blifvit störtade i yttersta nöd.
Domare i executive mål, bör hafva magt att från bysättning beskydda den, 60tn enligt all sannolikhet hvarken uppsåtligen velat skada sina borgenärer ej heller har några undangömda tillgångar till betalning.
Det synes ock vara högst orimligt, att den som inga tillgångar äger att afbörda sin skuld med, skall genom bysättningsarrest med sin person plikta; hvarigenom icke allenast honom betages alla utvägar till förtjenst genom arbete, att försörja sig och familj, utan äfven att dermedelst kunna hopsamla till skuldens afbetalande, utom det, att genom en sådan arrest, helsa ja till och med lif derigenom ofta förloras.
Jag hoppas således, att någon ändring härutinnan vidtages; hvarföre detta ock till Idöglofl.
Ridderskapets och Adelns upp-r märksamhet till ompröfvande underställes.
Att detta memorial måtte till Lagutskottet blifva remitteradt, och med de öfriga Ri ks« Stånden communiceradt, derom anhåller jag ödmjukast.
Nto 36.
Grefve von Rosen, Carl Åxe\\
De fleste talare, sorn under närvarande '42® Den 3 Martil, Riksdag gjort motioner rörande myntvärdets bestämmande, och lindring i skatterne, hafva ansett, att Bankens årliga behållning, vore det lämpligate medel, sorn, tillvinnande deraf, kunde dertill användas.
Säkrast ledes man till detta stora ändamål derigenom , att denna behållning i productif väg, såsom den säkraste grund lör all realisation, begagnasj och de andag, som vid föregående Riksdagar dertill blifvit lemnade , saint till uppbjelpande af näringar, och biträde åt enskildte, vid Större ekonomiska företag, hafva redan visat väsendtlig nytta.
I främsta rummet bland dessa anslag, står det credit-:! på 100,000 R;dr Banco, som blifvit lemnadt regeringen, tili strömrensningar och lättade transporters öppnande, med hvad mera som kan leda till uppmuntran och befrämjande af en ökad produedon m. m, Jag tror ej att något tillskott af allmänna medel, kan vara mer fruktbärande.
Det är allmänt kändt hvilka skatter i metalloch skogseffecter ligga obegagnade i det norra Sverige, endast derföre, att inga vägar lör deras transporterande finnas, och de större strömmarne, i anseende till täta vattenfall, ej kunna dertill begagnas.
Genom dessa försvårade transporter, fjättras i högsta grad all utveckling af industrien, då sällan enskildtes förmåga är tillräcklig att undanrödja hindren.
Den ökade produetionskostnad de förorsaka , borttager betydligaste delen af den vinst på varan, som varit påräknad att fylla producentens egna behof, äfvensom dess andel i statsbidragen, och hindra honom att undersälja Den 3 Martti. 421 utlänningen.
Detta har visligen blifvit af föregående Ständer ingett, och denna sanning torde ej af de närvarande misskännas.
Det är af sådan anledning jag får proponera: att det anslag af 100,000 R:dr Banco hvilket blifvit lemnadt, måtte än vidare, till befrämjande af economiska företag, af ett större omfång och allmän nytta, fortfara; och anhåller jag vördsammast, att detta mitt memorial, måtte till vederbörande Utskott remitteras, och med de andra Stånden comnmniceras.
N;o 37.
Grefve von Rosen, Carl Axel; En af de mäst välgörande inrättningar för Brukshandteringen, är den af Ständerne lemnade rättighet att emot 3 procents ränta, få beläna, på våg inkommit jern och andre metaller.
Vissa brister i Reglementet härför, göra likväl att denna anstallt är af en inskränktare nytta, än den till Bankens och den enskiltde Bruksägarens fördel kunde vara, och som Ständerne säkert velat åsyfta.
Jag anhåller derföre, att på detta ämne få fästa Högl.
Reglementet för dessa utlåningar föreskrifver nemligen att efter den 1 Junii, (eller från den tid då skeppningen anses vara öfverallt börjad), få inga nya lån lemnäs, förr än efter 42» Den 3 Martti. den i’sta November, då skeppningen anses va
Detta stadgande i Reglementet, medför den olägenhet, att en Bruksägare snart sagt är tvungen, att sälja den vara han, äfven på eget förlag, tillverkat under loppet af vintern, och som han under sommaren på stapelstadsvågen införer, nästan till hvad pris, som efter olika handelsställen, kan erbjudas, emedan gane ska få Bruksägare äro i tillfälle att, i speculation på högre priser, hvilka vanligen vid skeppningens början äro låga, belasta sig med ett inventarium af mer än ett halft års tillverkning, och ur sin rörelse umbära den betydliga försäljningssumman för flere hundrade Skepp, jern.
Hade han deremot den rättighet, att då han fann priserne för låga, och varan missbjudas, genast kunna beläna densamma till § af det gångbara priset, och emot lindrig ränta, erhöll han derigenom den dubbla förmån, att bekomma förlag till vidare drifvande af sin rörelse och till sin förmån kunna begagna den höjning i priser, som vanligtvis äger rum i slutet af sommaren.
Man klagar allmänt, att vårt goda jern köpes af utlänningen till alltför lindriga priser; men sättet att afhjelpa denna olägenhet, är ej det, att betaga producenten och äfven den inrikes köpmannen, som med Bruksägaren kan dela fördelen af en sådan beläningsrättighet, utväg att kunna hålla på sia vara, utan snart sagt tvinga honom tili för - Den 3 Martil, 4
Vidare stadgar Reglementet: att da länen förfalla, skola de fullt inbetalas.
Man utfår väl samma summa efter en korrt tid, men en Bruksägare, sorn belänt ett inventarium af t. tx 1500 Skepp, jern , måste emedlertid gå i författning om anskaffande af 15,000 R:dr Banco, utgörande efter närvarande fastställde beläningspris, hela beläningssumman, hvilket, ehuru blott för ett par veckor, medförer en ganska stor olägenhet för jerntillverkaren, i synnerhet under närvarande allmänna penningeförlägenhet.
Om deremot det 6tadgades: att blott skillnaden i det pris, som af BancoFullmägtige vid hvarje Bruksårs början bestämmes, skulle jemte upplupen ränta erläggas, vore denna olägenhet helt och hållet afhjelpt. 1 anledning häraf, får jag föreslå: l;o Att på våg inkomne metaller och manufacturer som åtnjuta beläningsrätt, må under loppet af hela året kunna belänas, emot den af Ständerne fastställde ränta.
2-0 Att dessa lån kunna blifva stående, med villkor, att vid hvarje Bruks års förlopp, den upplupne räntan betalas, och ny vågattest, jemte revers inlemnas; samt, i händelse BancoFullmägtige skulle minska lånebeloppet, bör difiVrencen på gamla och nya summan genast erläggas.
Funno deremot BancoFullmäg - 424 Den 3 Martil. tigs att den kunde höjas, bör denna förmån af Bruksägaren kunna begagnas.
Då detta förslag kan komma att få gemenskap med den allmänna finance regleringen, får jag vördsammast anhålla, att detsamma, så väl till Stats- som BancoUtskotten remitteras, och de andre RiksStånden med» delas.
N:o 3«.
Herr von Wahrendorff, Martint
På en tid då allmänna rösten påkallar fri-J het i Handel och Näringar, vågar jag vördsammast fästa Hnglofl.
Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet vi 1 ett ämne, sorn med denna fråga står i närmaste samband} jag menar: vidsträcktare frihet för personer.
Jag vågar tro, att våra närvarande pass* författningar, i anseende till utlänningar, i betydlig mån, strida emot landets commerciella fördelar, utom det att de ej stå i harmoni med andan af vår CoDstitution och med Nationens lynne.
Det är allmänt bekant att utlänningar, som önska inträde i Riket, böra vara försedde med Hans Excellence Stats-Ministerns för utrikes ärendernes pass- Detta erhålles på sätt, att den resande derom gör anmälan, an« Deri 3 Martil» 425 tingen hos den från hans hemvist närmast vistande Svenska legationen, eller ock hos sitt eget lands representant här i Riket, men vanligast likväl förskaffar sig det genom något Handelshus häri hufvudstaden, som derom gör ansökan till passfördelningen af Hane Ex« cellence Stats-Ministerns för utrikes ärendernes bureau.
Dels til! följe af sakens comparativt ringa vigt om den går ministeriel väg, dels till föb je af ett ombuds mindre activitet och dels till följe af sjelfva afståndet af den resandes hemvist härifrån, händer ej sällan att en, ja flere månader åtgå, innan den resande kan lemna sin hembygd, ifall, nota bene om passet blifvit honom beviljat, och hans tålamod, eller sjelf-, va motivet af resan tillåtet honom att invänta det.
Skulle den resande, af en eller annan anledning, försumma att förskaffa sig ofvannämnde pass, blifver han å gränsorten up» pehållen och måste afbida våra posters långsamma fram- och återresa, och forinaliteternes marche, innan han blifver satt i tillfälle att fortsätta resan, eller kanske nödgas återvänds till annan ort, med oförrättadt ärende.
Resande af några få nationer, som med oss stå i de närmaste handelsförhållanden, hafva genom Kongl.
Maj;ts visa och nådiga medgifvande, sedan någre år tillbaka, erhållit tillstånd i Riket inkomma med pass af de Svenska Legationerne, eller med pass af dem yiserade, eller ock med Stats-Ministerns i d«H 4s6