Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Raab täcktes något närmare tänka derpå, innan han sätter sig deremot, emedan jag är öfverlygad, alt hans önskan ingalunda är, att vi här skulle stifta någon lag, som är förderflig för landel, Hr Mannerskantz, Carl Axel:
Jag har begärt or det, för att få framhålla i sin rätta dager åtskilliga satser, som llr Hjerta framställt.
Han har vid llere tillfällen förklarat sig vara en motståndare lill privat banksrörelse med egna sedlar, men deremot nu förklarat sig ingå på det förslag, som PresteSt. antagit.
Jag, för mia del, kan icke finna någon orsak, hvarföre man icke skulle kunna gilla äfven det system, som PresteSt, antagit för en privatbanksrörelse med egna sedlar; tv förhållandet är helt enkelt, om man vill se pä saken, och icke pä orden, att roan förbjuder privathankerne alt röra sig med mindre sedlar.
Man berättigar dem att röra sig med större sedlar, efter PresteSl;s beslut, tili 20 r;dr, och efter Frih.
Raabs
Den 23 April f. ra. 29 förslag, lili 10 r:dr; dessa skola de blolt vara förbundne alt nu, under annan form gifva ut, än de tillförene gjort, d. v. s. i form af assignalioner på Banken.
Men då de blifva skyldige alt sjelfve inlösa dessa sedlar, så äro de ju alt anse alldeles sorn deras egna sedlar.
Men emot det alt de förlora rättigheten att gifva ut smärre sedlar, få de den, att Banken betalar dem i första baud, oell få således en ganska stor fördel sig tillförsäkrad i st. f. den förlust, sorn de pä andra bäll göra.
Jag erkänner, att, på det siilt Frill.
Raab föreslagit, eller nied eli creditiv, som går lipp ända till teckningssuniman, blefve det en så betydande fördel de cr höl lo emot hvad förut varit händelsen, sä alt jag är säker, att hvarje privalbanksägare derpå skall med största glädje ingå; men jag tror äfven, alt efter del. förslag, som Hr Hjerta afgifvil, skulle en fördel erhållas, sorn fullt motsvarade förlusten alt icke få röra sig med små sedlar.
Jag får säga, att jag för min del icke kunde hafva något emot alt ingå på en sådan sak, såvida som jag vore öfvertygad, alt det förslag, som dels PrcsleSt. oell dels Frih Raab uppgjort, vore fullt nlförbart och genomtänkt samt stöde i fult conseqveus, den ena § med den andra, sä alt jag kunde vara viss uppå, alt del kunde leda lill sådane följder, sora grundsatsen, riktigt tillämpad kan åsia koni ma; meri dertill fordras mera, än att man i ett RiksSlis plenum uppgör en sådan sak; man kan icke komma sä hastigt till ett sådant resultat.
Hade således detta förslag varit väckt i början af riksdagen, eller då frågan förra gången här var före, sä att den kunnat komma lill Utskis behandling och Ulsk., på grund af satserna, kunnat utarbeta eli fullständigt förslag, dä hade det varit en möjlighet alt antaga det.
Alt. nu giira del, tror jag vore ganska vådligt; ty det heror på de villkors mer eller mindre stränghet, det still, hvarpå grundsatsen tillämpas, hurudan följden blir, och detta låter icke förutse sig.
Dernäst uther jag mig alt få bemöta en fråga, som Hr Hjerta gjorde, om orsaken hvarför associationer af 50 personer, sorn begära af Banken fastighetslån (sora lie Hjerta kallat del) skulle få ett sådant sig beviljadl, företrädesvis framför enskilde personer.
Jag erkänner, att jag anser det de få liera stora förmåner, pä sätt Frih.
Raab föreslagit, och temmeligen nöjaktiga efter Hr Hjertås framställning, och orsaken hvarför jag anser dera höra komma i åtnjutande deraf är den, alt det är stor skillnad mellan eli bolags förhållande till
Banken och en enskild persons förhållande till densamma; ty i förra händelsen är del en mängd stora fastighetsägare, sorn erbjuda hela sin förmögenhet sorn säkerhet till Banken, erbjudande dessutom den förmögenhet, sorn blifvit lemond lill säkerhet för erhållna län, under ansvarighet, en för alla och alla för en, för Bankens ägande fordran, hvartill de skola betala en viss del af sin tcckningssuinma, och alt för återstoden skall lemnäs papper, ställde i viss form, och hvilka Banken när sora helst må kunna afyttra.
Banken har således latt en ny säkerhet, sorn 30 Den 23 April f. m. den icke haft förut, på grund af hvilken Banken kan utvidga sin rörelse, hvilket den eljest icke kunat, såvida den ej erhållit dessa stora fastighetsägare sig till biträde.
Deremot skulle desse store fastighetsägare icke kunnat röra sig, med mindre de fått Bankens bistånd, följaktligen är vinst på ömse sidor; konsten är blott att afväga, huru mycket den ena eller den andra skall få, hvilka skyldigheter, som skola tillkomma den ena och hvilka rättigheter den andra.
En sådan afvägning finnes hvarken i det ena eller andra förslaget, hvarken i PresleSt:s eller i Frih. Raabs, och jag biträder derföre med min röst 1 § i den af Utsk. framställda lagen, hvarigenom man åtminstone får ett conseqvent förslag, som icke brister i detaljerue.
Jag anhåller endast alt med några få ord upplaga en eller annan anmärku., som jag ej hört af föregtde talare besvaras.
Hr von Hartmansdorff har till alt hörja med yttrat, att genom den ifrågavarande assignalioncn på Banken skulle det resultat uppslå, alt Banken bortskänkte 3 proc. af räntan på sina penningar, hvarå den hade anspråk, enär Banken endast erhölle 2 proc.
Den värde ledamoten lärer väl icke neka, att den nu i landet utelöpande privalbanks-sedelstocken trycker lika mycket pä Bankens valuta, som om dess egne sedlar voro i rörelsen, och skillnaden är endast den, alt Banken icke drager någon räntevinst af privatbankernes utelöpande sedelstock, hvaremot den nu i så målto skulle få dela ränta med privatbankerne, sorn den finge draga 2 proc. ränta på de sedlar af Bankens egna, sorn kommo all gå i stället för privatbankernes.
Samme talare har nämnt, att, efter det nu framställda förslaget, assiguationerne på Banken icke skulle vara lill storleken bestämde, åtminstone tyckte jag att hans yttrande så föll sig.
Såsom jag hort förslaget uppläsas och äfven sjelf läst detsamma, äro visserligen assignaliouerne redan tili storleken bestämde, emedan det uttryckligen föreskrifves, att Banken icke får assignera utöfver ett visst belopp, som svarar dels mot den contanla insatsen i Banken, och dels emot leckningssumman i öfrigt.
Talaren yttrade äfven, att, för att sätta förslaget i verkställighet, skulle Bancofullm. nödgas anskaffa silfver.
Till följd af det beslut, som II. o. Ad. vid discussionen öfver BaueoUlsk:s betänk.
N:o 44 fattade, åligger del Bancofullm. alt, för den händelse att privatbankerne skulle upphöra, eller m. a. o. i fall en lag, sådan sorn den förevarande, skulle stiftas, till följd hvaraf inga nya privatbanker skulle kunna organiseras, i landet utgifva först 4 millioner, til! hvilka silfverfond skall anskaffas, och med hvilka Banken skall inrätta särskilda låneonstalter i st. f. privatbanker.
Om nu Banken med dessa 4 millioner inrättar särskilda läneanstalter, eller använder dem som crediliv till privatbanker, så blifver följden i afseende på silfvervalutan alldeles densamma.
Måhända invänder den välde talaren, att under behandlingen af betänk.
Nio 44, R. o.
Ad. godkände Den 23 April f. in. 31 Ijlskis yttrande, alt icke något crcditiv tili privalbankerne skulle lemnäs; men jag får då på förhand svara, att delta Ulsk:s, af R. o. Ad. bifallna yttrande, icke innehåller någonting annat, än att nuvarande privatbanker, eller andre med dem, på lika grunder organiserade, icke få något creditiv i Banken.
Således har icke R. o. Ad. derigenom beslutat, det ju ej privatbanker, som organiseras på annat salt än de nuvarande, eller på andra grunder, skola få tillgodonjuta sådane creditiver, och då synes mig silfvervalutan i Banken och skyldigheten för Baneofullm. alt köpa silfver bli enahanda, antingen Fullmäktige sjelfve inrätta lånecontor, eller använda nämnde 4 millioner som creditiver för privalbankernes lånerörelse.
Den värde talaren har sedermera yttrat, att det är dels lånesökandes och dels capitalisterues i landsorterne intressen, som ligga lill grund för det uppstådda behofvet af privatbanker
Jag vill ej bestrida, del ju talaren kan hafva rätt i båda dessa omständigheter; ty för alt kunna ingå som ägare af endast en enda actie i ett privatbanksbolag, fordras, så vidt actierne äro ställde pä 100 r:dr, att äga ett capital af 25 r:dr, och på del sättet kan väl icke bestridas, att en sådan aclieägare är capitalist; men vanligen menas icke med cnpilaIister andre än sådane, som hafva större capilaler, hvaremot privalbankerne utgöra associationer af sådan# personer, som hafva så små capilaler att de icke förmå i första hand gifva något betydande understöd åt näringarne, men genom associationer kunna komma lill samma mål.
Det kan icke eller bestridas, att det är de lånesökandes intresse, som till någon del giires gällande; men dä bör man undersöka, huruvida det ligger för samhället något menligt deruti, att sådane lånesökande finnas, eller m. a. o. om man vill drifva sakerna derhän, alt de inom landet läuebehöfvande icke skola få lån, eller att de endast fä låna i Riksbanken, för det fall eller i den månsom näringarne inom landet sakna egna förlagscapitaler, då det tillhörer slaten att dem understödja; och svårligen lärer del kunna bestridas, att jordbruket galt betydligt framåt sedan privalbankerne organiserades.
De större possessionalerne hafva derigenom fåll tillfälle alt på Banken draga creditiver, hvarigenom de undgått nödvändigheten att sälja sina produeter i otid, utan fått dem betalda vid lider, då de gällt i värde, och allmogen har sluppit att vara underkastad en eller annan monopoliserad spanmälshandlare inom hvarje ort.
Ty dä förhållandet före privatbankcrnes stiftande var sådant, att en eller tvä köpmän i en stad, der spanmålshandel bedrefs, ensamt ägde förmåga alt göra uppköp af denna vara, så måste allmogen snart sagdttaga för sin vara hvad desse herrar behagade bjuda ; men sedan creditivrält i privatbankerne lemnats för alla redbara personer, så har åtminstone i den ort, der jag är boende,, det förhållande uppstått, att personer, som icke förut ägde förlag, nu skaffat sig credilivrält och slagit sig på spanmålshandel, hvarigenom allmogen, genom tillvaron af flere köpare, som öfverbjuda hvar - 32 Den 23 April f. m. andra, fått sina varor bättre betalda och undkommit en slör del af sin skuldsättning.
En annan värd talare har nämnt, att enligt förevarande förslag, skulle inga conlroller existera.
Efter mill förmenande, ligga controllerne i mänadsrapporterne, som böra vara alleslerade af Konungens Bef:h:de, och innan dessa atteslala meddelas, åligger del nämnde myndighet, på samma sätt som i afseende på nuvarande privatbanker, att i bankens conior göra sig underrättad om bankens ställning och tillse alt den öfverenstämmer med månadsrapporterne, och ali ej de villkor öfverskridas, sorn ligga till grund för bankens octroj.
Han nämnde dessutom den värde talaren, att kunna icke privatbankerae fortgå med de villkor, som innefattas i den lag, som blifvit för oss framställd, så må de upphöra och Riksbanken kan dä öfvertaga de förres rörelse.
Jag åter påstår, att Banken ej kan öfvertaga privalbankernes rörelse, utan alt göra en mängd förluster, hvarigenom Banken skulle äfventyra mycket mer, än att lemna åt privatbankerne ett säkert och coutrolleradt creditiv, Nu är det aclieägarnes egel intresse, som bjuder dem att med varsamhet behandla utlåningen; de hafva derföre inga arfvoden, utan göra det derföre att det är deras egna medel de bevaka.
Skall Banken aflöna lånecontors-directioner i alla landsändar, så skola först och främst dessa aflöningar stiga till ganska betydliga summor, utom det jag vågar påstå, med all aktning fiir de personer, som i dessa direclioner kunna insättas, att i afseende på dem skall göra sig gällande det sannolika moraliska förhållande, att hvar och en bevakar bäst hvad han sjelf äger, och att den varsamhet i lånerörelsen och de indragningar när påkäuningarnc tilltagit, som hittills ägt rum ä privalbankernes sida, aldrig kunna till den grad iakttagas, då rörelsen skall öfver11 ytias på särskildt atlönade personer, hvartill kommer att desse icke kunna äga den kännedom om personella förhållanden bland de låuesökande, sorn finnes bos nuvarande privatbanksdireeteurer.
Hr von Hohenhausen har sagt, att det icke betyder mvcket att privatbankerne afstå dessa 2 proc. af sina assignatiner lill Banken, dä de slippa alla utgifter för sedelfabrikation.
Jag har ej i förslaget funnit något, sorn gifvil mig anledn. att förmoda, att sedelfabrikalionen icke skulle af dem bekostas.
De få väl blanquelter ifrån Banken lill invisningar, men deraf följer ingalunda att icke kostnaden för desamma skall af nämnde banker godtgöras Riksbanken.
Samme talare nämnde äfven, alt Banken icke skulle få räkna sig lill godo ränta förr, än assignalionerna till densamma inkommit.
Det plägar icke vara vanligt att få tillgodonjuta ränta förr, än ifrån den dag man fått den skuldförbindelse i sin hand, för hvilken ränta skall beräknas, och i alla fall, då icke privatbankerne skola få röra sig med egna små sedlar, så följer deraf, att en så skyndsam rörelse kommer att äga rum mellan privatbankerne och Rikshall - Den 23 A pril f. ra. 33 banken, att de förres assignationer icke komma att länge vara i omlopp, utan alt Riksbanken kommer all för dem beräkna ränta, kanske högst en månad efter det de ulgifvits.
Hrr Akerman och Mannerskantz hafva mot förslaget anfört ett skäl, som jag ej anser mig kunna jäfva, nemi. att della förslag är för litet kändt, och att det varit väl, oin del förut varit pröfvadt; men dervid är ju ingenting förloradt, ty man har sig alltid öppet alt alsia den ifrågavar. första punkten af lagen för enskilda hanker, och deremot till BancoUtsk:s bearbetande som särskild motion remittera Frih. Raabs på PresteSt:s beslut byggda förslag; oell som jag visserligen icke förbiser nyttan deraf, alt det framlagda förslaget, blir af Utsk. granskadi, så anhåller jagom afslag åden I § af denna lag, med begäran derjemte alt till de förenade Banco- och LagUtskm malte remitteras som särskild motion det af Frih.
Raab väckta förslag.
Sedan jag sista gången ytt rade mig, hafva dels Hr von Hohenhausen, dels ock Frih.
Cederström ulredt ämnet så fullständigt, alt jag icke har något väsendtligt all tillägga; men då Gr.
Cronhjelm upprepat några påståenden, som jag tror alt äfven Frih.
Raab vid öfverläggningens början emot mig gjorde, så anhåller jag alt få i korthet bemöta dem.
De båda Hrr:ne hafva fiirst omnämnt huru jag förklarat privathankssedlarne trycka på Riksbanken.
Delta vidhåller jag; men anser dem icke göra del så hardt i deras nuvarande egenskap, som de skulle göra, om de vore Riksbankens egna sedlar.
Nu trycka de medelbart; i sednare händelsen skola de göra det omedelbart.
Man har erinrat mig derom, alt, enligt det beslut, B. o. Ad. redan fattat, skall silfver anskaffas, för att motsvara de sedlar, som komma att utgifvas för att ersätta privatbankernes rörelse.
Det är väl riktigt, att R. o. Ad. beslöt det hälften silfver mot sedlar skulle anskaffas; men skillnaden mellan R. o. Ad:s samt Frih.
Raabs förslag, är betydlig.
Enär Banken blott behöfde anskaffa silfver för hälften af sina nya utlåningar och derå betala till uliändningen 4 procent, saint lill förvaltningskostnader m. in. 1 eller 2 proc., men Banken deremot af de inhemske lånlagarne linge 5 proc. å dubbla summan, så hade Banken 4 eller 5 proc. å hälften deraf i behållning.
Raabs förslag åter, finge Banken för sine medel ej mera än 2 proc.
Om han dermed skulle betala det nya departement för denna rörelses bedrifvande, hvilket blifvit omförmäldt; så blifver intet öfver, och det vore klart, att Banken skulle jemförelsevis göra en gifven förlust.
Cronhjelm sjelf hänvisat på Bankens behof att för de nya sedlarne anskaffa silfver, (hvartill särskilda obetäckta kostnader då skulle erfordras), så bar han med detsamma vederlagt Frih. Raabs förmening, att Banken skulle på papper, eller hypothek allena kunna utgifva sä många sedlar som helst. 10 11. 5 34 Den 23 April f. m.
Jag vill ej trötta K. o. Afl. med upplagande af (lere hithörande frågor; inen då Frih. Cederström, sorn i öfrigt instämt både med Hr von Hohenhausen och mig, velat förändra ordalagen i 1 § af Utskais betänk., så hemställer jag lill honom, om det ej vore hällre att hålla sig lill Ulsk:ns betänk., hvarigenom ingen söndring uppkomme mellan dem, som i saken täuka lika.
Det står R. o.
Ad. i alla fall öppet att, vid dea 8 §, när vi hinna dit, göra de förändringar, som Frih.
Cederström åsyftat.
Björnst jerna, Magnus:
Jag hyser i allmänhet farhåga för att kasta mig in på theoriernes experimentalfält, och har icke eller den uppfattningsförmåga, ali genast kunna begripa improviserade financeförslag, som kunna medföra de farligaste följder för samhället.
PresteSt. har här framträdt med en ny plan, af hvars antagande Hr Hjerta på ett öfvertygande sätt visat oss vådan, dä nejni, en association af 50 personer skulle kunna i Banken nisälla 1 million r:dr och laga ut 1 million r:dr, begagnande denna summa huru som helst mot låg ränta.
Raab har äfven framställt ett förslag, utgörande en modifieation af det förstnämnda; men jag tror mig vid närmare begrundande hafva funnit, att också detta sednare skulle vara ganska vådligt för realisationens bestånd och äfven för Bankens.
Jag kan nemi. icke finna, hvad som skulle vinnas med detta ombyte af privatbankernes rättighet all utgifva sedlar, emot den att utfärda invisningar.
Sedlar och invisningar kunna ungefärligen komma pä ett ut; i England kallas de sednare Checks, och reela sedlar Notes.
Jag ser ingen annan vinst af förändringen, än den obetydliga, att man slipper de mänga olika färgorna på sedetinynlet; för öfrigt gifva invisningarne ingen större säkerhet, och för eli belopp af 10 r:dr äro de vida sämre för privatbankerncs upprätthållande än sedlar å 10 r:dr, som Utsk. föreslagit.
Sedan så väl Banco- som LagUtsk:n, beslående af 48 ledamöter, arbetat j år med denna privatbankslag och moget behandlat den, och man ser, att alla förslaget bifogade reservationer inskränka sig lill en enda punkt, eller alt 10 r:dr rgs, såsom minimum i dessa bankers rättighet till sedelutgifning, är för hög, så tror jag, att man tryggt kan antaga de förenade Utskms förslag, möjligen med någon modifieation i nyssnämnde hänseende.
Vid början af discussionen anmärkte jag genast, huru svårt och omöjligt det var att, sedan ett förslag till banklag var framlagdt, hvilket icke kunde tillfredsställa eller uppfylla de i min tanka nödiga fordringar på en sådan lag, framkomma med ett nytt, som kunde antagas och bli verkställbar!.
Detta har äfven under discussionen blifvit ådagalagdt medelst de invändningar, som blifvit gjorde så väl emot Frih. Raabs som PresleSl:s förslag.
Amuel är af en särdeles vigt, enär redan i många år privatbanker varit i landsorlerue
Den 23 April f. m. 35 upprättade och derstädes befunnits behöll ige och nÖdvändige.
Den nytta dessa hanker, oaktadt, åtskilliga olägenheter, åstadkommit, inom provinserne, kan utan svårighet inhemlas, om man gör sig mödan all se och jemföra förhållandet derinom före och efter dessa bankers tillvaro, hvilken jemförelse oek skall ådagalägga, ali om de försvinna, mäste något annat sättas i stället, som i viss mån uppfyllde det gagn desamma åstadkommit.
Del är visadl, att ehuruväl af Banken skulle kunna inrättas länecoutor i orterne, dessa likväl aldrig kunna uppfylla samma ändamål som privatbankerne, enär de tjenstemän, som skulle förvalta Riksbankens conior, icke kunna med den kännedom om alla förhållanden och med det förtroende till sig sjelfvc bedomina lånerörelsens gång, de lånesökandes behof och vederhäftighet m. 11. omständigheter, pä ett sätt som kunde sägas uppfylla ändamålet och befordra hvad privatbanker böra befordra.
PresteSl. har genom sitt beslut sökt undanrödja de olägenheter, som nu åtfölja dessa banker, till följd af deras ägande rättighet ali utgifva en mängd egna sedlar, som i vissa orter besvära allmogen, med bibehållande af formerne föröfrigt.
Den vigligastc invändning, som blifvit gjord mot förslaget, är, att det skulle kunna undergräfva It.
St:s Banks säkerhet, eller ali denna skulle i viss män äfventyras.
Jag anser grunden för PresteSl:s beslut vara ganska riklig, och ali sådana reglemeutariska föreskrifter kunna uppställas, som borttaga allt äfventyr för Riksbanken. R. o. Ad. har beslutat, att Riksbanken skall använda ett visst belopp af sina penningar till ersättande af privatbanksrörelscn, i händelse den i sitt nuvarande skick skulle upphöra, och alt Riksbanken för sådant ändamål skall förstärka sin siifverfond.
Om dä derjemte de controller iakltoges, att privat hankerne icke kunna röra sig med mera än de blanquetler, som ifrån Banken erhållas, och således icke det belopp deraf kan öfverskridas, som vid hvarje tillfälle varder bestämdt, och om derjemte ulsältes en maximi-summa, som sammanlagda beloppet af all i Riket befintlig privatbankrörelses rättighet att erhålla blanquetler icke får öfverstiga, samt Banken dessutom hade för sin räkning ombud tillstädes vid granskningen af de säkerhctsbandlingar, sorn utgjorde grunden för bankernes rörelse, om Banken komme att deltaga i revisionen öfver desammas förvaltning, ni. e. o. om dylika och än flere försigtighetsmått iaktlogos; så kunde Riksbankens säkerhet icke äfventyras.
Hvad Hr Hjerta nämnt, är en särskild sak för sig, som kan rättas, och jag instämmer således i många delar uti Frih.
Raabs förslag; men då det icke är möjligt för R. o. Adis ledamöter, att under nu pågående discussion och inom sä kort lid granska detta förslag till alla delar och §§, så kan det ej eller blifva grundeligen genomgånget och pröfvadt.
A ena sidan, är Ulskms förslag till lag af beskaffenhet, ali derigenom ett fortfarande af de nuvarande eller uppkomst af nya privatbanker icke kail äga runi; ty jag är öfvertygad, alt intet bolag vill underkasta sig de regler, sorn i denna lag föreskiifvås.
Det är redan an - 36 Den 23 April f. m. markt, all om denna lag skulle bringas lill verkställighet, sorn pätagligen malte vara afsiglen med densamma, så skulle den vinst, sorn nuvarande privatbanker kunnat påräkna, lill största delen försvinna, i följd hvaraf äfven en stor del af deiägariie i desamma skulle afgå.
Andre skulle visserligen stanna qvar, för alt. befordra rörelsen inom provinserne, äfven med en ringa vinst på sina insatta penningar, och mången skulle säkert vara nöjd med den lägre räntan af 5 lill 6 proc., för all kunna befordra det ändamål, som är så vigtigt och så nyttigt för det allmänna; men då summan är bestämd lill 1 million för hvarje bank, och de fleste banker icke lära vilja sträcka sin rörelse öfver en alltför vidsträckt yla af landet, utan, med kännedom om förhållandet, hellre inskränka sig inom en mindre rymd; så förutser jag, att det skall bli ganska svårt i de fleste orter ali sammanbringa en så stor teckningssnmma som 1 million, i synnerhet när man dertill lägger öfrige föreskrifter, som i lagen äro gifue, dels rörande del bestämda antalet af 50 namngifne delägare , dels ock i fråga om den personliga ansvarighet för alla af bankerne utgifne sedlar, sorn kan utkräfvas utmätningsvis bos hvarje delägare, så långt dess egendom läcker, hvilket i första band drabbar directionerne, hvilkas ledamöter på det sättet kunna bli underkastade utmätning, hvarefter, i händelse af bristande tillgång till fordringarnes betalande, creditorerne äga att vända sig till hvilken af delägarne som helst.
Om hvarje delägare, eller hvarje ledamot af dircclionen, bade i bankrörelsen insatt eu större summa, så att lian af rörelsen bade en större oell betydligare fördel, så vore delta stadgande riktigt; men dä nu icke sä är, och gerna icke eller kari blifva, när i ett bankbolag minst 50 ledamöter skola finnas, sorn visserligen hafva sin fördel af denna rörelse, men likväl icke hafva hela sin förmögenhet i densamma instucken, sä kan man icke förvänta, alt desse personer skola för en ringa inkomst utsätta sig för äfventyret, alt vid inträffande svåra handelsconjuncturcr eller andra oförutsedda tilldragelser, då sedlarne inströmma häftigt lill banken, se all sin egendom gå i mai under dess rätta värde.
Ingen klok man underkastar sig en sådan risk.
Bankerne skola således komma ali bestå af personer, som ingenting hafva alt förlora, sorn genom de papper de möjligen kunna sammanbringa, skola söka gifva sig sken af säkerhet, hvaraf äter ett vingleri skall uppkomma, som snart faller, då man bäst skall blifva i tillfälle att kunna göra reflexioner mellan ett sådant och det förut varande förhållandet.