Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Nio y heter det: ”ansågo vid sådant förhållande Statssecret. och Statsrådet frågan om den förer”slagna organisationens oell dermed förbundna löningsstaters ”antagande fr. o. m. d. i Juli i83o förfalla, men hemställ”de tillika i underd., att, då besparingar å hufvudtitlarna ”äro hvarje år underkastade förändring, och sådan troligen ”skulle innan årets slut inträffa med åtskilliga på besparin”garna å 3:dje hufvudtiteln anordnade utbetalningar, Stats”cont. måtte i nåder anbefallas att, ronde tillgången på ”sistnämnde besparingar för i83i och följande åren intill ”nästa riksdag, afgifva det ytterligare utlåt., hvartill möjligen timade förändringar torde föranleda, och det så tidigt ”inom i83o års slut, att pröfningen af tillgångarna för det ”nu anmälda behofvet kunde före i83i års början medhiu”nas; hvarförutan Statssecret. och Statsrådet tillstyrkte, att ”den löntillökning utöfver förra staten, som R.
St. beviljat ”underbefälet, måtte af Statscont. få, efter behörig reqvisition och mot redovisningsskyldighet, för år i83o utbetalas ”och af regltschefs fördelas i förhållande till hvars och ens ”aflöning enligt gällande stater, samt ändtligen, alt veder”böraude regitschefs måtte förständigas att under tiden, elter innan K. M. i ämnet fattat dess definitiva beslut, vid ”yppande vaeancer bland befäl och underbefäl inom reglter”na, icke sjelfva företaga eller bos K.
M. föreslå några tillsättningar, som kunde i ett eller annat hänseende strida ”mot den projecterade organisationen.”
Men nu är uti vår grundlag R.
M. medgifvet att mot sina rådgifvares tillstyrkande fatta ett beslut, och detta beslut i denna fråga, hvilket icke utgör föremål för några anmärkningar af Representationen, lyder såsom uti ITtskls mentor.
Nio ia finnes uppgifvet, att nemi. R.
M. ”i nåder godkänt den af särskilda ”committerade föreslagna förändrade organisation med alföl — ”jande löningsstater för gardesregiterna, uppgående till i8,564 ”rldr 19 sk. 6 rist., och derjemte i nåder förordnat, att sam’’ma organisation och loningsstater borde med d. 1 Jan.
1B31 ”taga sin början, så framt å 3:dje hufvudtilelns besparingar ”nödiga medel derför blefve att tillgå, hvarom Statscont. ”anbefalldes att med upplysning inkomma.”
Det var detta R.
M:s nåd. bref, som Statssecret.
Nordenfalk aldrig sälte i fråga att contrasignera, och jag förklarar öppet, att Gr.
Cronhjelms tillkännagifvande derom är ogrundadt, samt att prötln icke upplysa, att ens någon fråga derom varit.
Statssecret. kunde icke vägra att contrasignera detta bref, och Statssecret.
Nordenfalk var en för upplyst embetsman för att sätta i fråga att vägra den contrasignation, han ej hade rättighet att neka.
Då sedermera Statscont. hade upplyst, att tillgångar funnos, anbefalldes verkställigheten af R.
M:s fattade beslut genom det andra brefvet, contrasiguerad t af Statssecret.
Grip, som ej heller agde rätt att å detta bref vägra D e n So Juni c. m. contrasignation.
Sådant är verkliga förhållandet, och för den, sorn ej behagar sjelf intrassla målet, är det ganska klart.
Jag är ledsen, att Gr.
Cronhjelms bristande grannlagenhet i denna fråga tvungit mig att bär öppet förklara ett förhållande, sorn jag önskat undvika att vidröra.
Efter denna förklaring torde R. o. Ad. finna, alt min uppgift är enlig med förhållandet, och Gr.
Cronhjelms oriktig.
Den andra uppgiften, att Conslit.Ulsk. icke enhälligt fattat sitt beslut i afseende på det sednare K. brefvet, är äfven oriktig.
Det var örn det första beslutet sorn votering uppstod, såsom Hr Cederschjöld torde erinra sig; men om det sednare beslutet skedde ingen votering.
Den fråga, jag framställde till Gr. Cronhjelm och Hr
Dalman, har blifvit besvarad på ettsätt, som hos mig undanrödjer den villrådighet, hvari jag verkligen stod, om jag borde gå på den sidan, som hegärde proposition till ogillande af betänk.
N:o 12, eller på den sidan, som hegärde, att det skulle läggas ad acta.
Min villrådighet är försvunnen; ty ehuru Gr.
Cronhjelm upplyst, att något grundlagsbud icke finnes, som bestämdt medgifver eller förbjuder besparingarnas användande, har den värde ledamoten vitsordat sanningen af den uppgift, som Constit.Utsk:s betänk, innehåller, att vid sjelfva den riksdag, som gaf constitutionen och hvars Ständer således måste varit bäst i tillfälle att bedöma meningen af grundlagen; att vid denna riksdag och hvarenda riksdag sedermera hafva R.
St. godkänt Konungens dispositionsrätt af besparingarna.
Genom detta vitsordande har jag kommit till den öfvertygelse, att något fel mot grundlagen kan på intet vis tillskrifvas Hr Grip; men jag förblifvcr vid den enskilda tanke, som jag först yttrade, att Hr Grip har brutit emot grannlagenhetens fordringar, och jag är öfvertygad, att örn han sökt göra dem gällande i Statsrådet, hvars förhandlingar jag icke känner, hade det fall icke inträffat, som utgör föremålet för XJtskts betänk.
Men då jag har att pröfva detta afvikandc från grannlagenhetens fordringar, står jag qvar vid de vilkor, grundlagen faster vid R.
St:s magtutöfning i de fall, hvarom Reg.Fts 107 § handlar, nemi. att pröfva och tillse, om Rikets viii klöfver denna magtutöfning.
Jag kan icke finna det, och jag är nog förundrad öfver att hafva hört, att samma värda ledamöter, som vilja hafva betänk, ogilladt, varit så billiga, att de medgifvit, att sjelfva dispositionen af dessa medel, och följaktligen den embetsmans handlingssätt, som dermed haft befattning, icke angår ett ämne af den vigt, att Piikets väl derpå kan bero ; men att dessa ledamöter likväl för principens skull, eller rättare för att komma till en vederläggning af hvad Frih.
Cederström i förmiddagens plenum yttrade, begärt ogillande af betänk.
Jag, som icke kan dela denna mening, anhåller hos Hr Gr. o. Landtm, om 4 12 D e ii 3o Juni c. m. proposi på betänk.
's läggande till handlingarna, men förklarar derjemte, att jag ej gillar Hr Grips förfarande.
Annat är dock att ogilla en embetsmans förfärande, och annat att begära ett ansvar, som lagen ej tillåter mig att tillämpa.
I afseende på den frågan, som utgör egentliga föremålet för öfverläggningen, förenar jag mig till alla delar i hvad Frih.
Boye sednast yttrat; men här har blifvit väckt en annan fråga af 3:ne värda ledamöter, nemi. den, huruvida det går an att af Hr Gr. o. Landtm, begära propos. på tillämpning af Reg.F:s 107 § tvärtemot det utlåt., som Constit.Utsk. meddelat.
Måhända har jag ej rätt uppfattat de skäl, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, i förmiddags vägrade propos. till återremiss; men jag tror, att jag gjort det, och på sådan grund förundrar det mig, att någon nu kan sätta sådant i fråga.
Jag trodde mig höra, att Hr Gr. o.
Landtm, såsom hufvudsakl. skäl till vägran på återremissen anförde, att R. o. Ad. ej ägde någon rättighet att ändra det betänk, från Constit.Utsk., hvarigenom en anmärkning blifvit ogillad, och att, då Ståndet ej ägde rätt att ändra ett sådant betänk., följde deraf, att återremiss ej kunde äga ruin.
Om jag uppfattat detta riktigt, tror jag, att deraf äfven måste följa, att Hr Gr. o. Landtm, ej kan gifva propos. på ogillande af Utsk:s betänk., en propos., som då är orimlig; och lika litet kan, utan afseende på det frikännande, som Constit.Utsk. meddelat Statssecret. förkrigsärenderna, Hr Gr. o. Landtm, framställa frågan att till K.
M. ingå med en underd. skrifvelse om denna Statssecretrs skiljande från embetet.
Ehrenborgh och jag äro oupphörligen i tvist om samma sak.
Hr Frih. har ganska riktigt uppläst en citation ur det K. brefvet, som finnes införd i betänk.
W:o 12.
Jag är glad deröfver, emedan just detta hevisar, hvad jag sagt.
Jag har sagt, att Statssecret.
Nordenfalk ej ville contrasignera ett ovilkorligt beslut örn löneförhöjning för gardesreg:terna, och att beslutet derföre förändrades så, att det visserligen förblef K.
M:s beslut, att den skulle ske, men att Statscont. skulle höras en gång till och saken ytterligare pröfvas i Statsrådet.
Det var vid denna ytterligare pröfning i Statsrådet —. denna pröfning, som Nordenfalk hade, om jag så får säga, framtvungit genom sin vägran att contrasignera ett annat bref —, som Konungens rådgifvare enhälligt, med undantag af JustitieStalsministern, reserverade sig mot ifrågavar. beslut.
Iläde sedermera den efterträdande Statssecret. biträdt rådgifvarepersonalen och handlat med samma kraft som den föregående, så hade förmodligen ett sådant beslut ej emanerat; och det är på denna grund, jag vidblifver, att det första K. brefvet ej var af natur att fordra verkställighet.
Detta står fullkomligen fast, Deli 3o Juni c. m. och det tror jag ej, att Frih, Ehrenborgh skall kunna bestrida.
Fran den ena sidan har jag hort klander deröfver, att jag gått för långt och icke pröfvat förhållandet riktigt, och å den andra sidan förundran deröfver, att jag med sådan rättvisa erkänt Konungens dispositionsrätt öfver anslagen på besparingarna i alla möjliga fall.
Jag ber att deri få göra den rättelse, att jag icke erkänt någon bestämd rättighet för K.
M. att disponera besparingarna i alla möjliga fall; men jag har sagt, att vid 1810 och 1812 års riksdagar lemnades Konungen denna rättighet,— en rättighet,som ej kunde vara gällande längre än till niistpåföljande riksdagar, äfvensom jag sagt, att de dispositioner å besparingarna, som sedermera skett, blifvit lemnade af It.
St. oanmärkta.
Det är af detta skäl, och då K.
M. t. o. m. kunnat inrätta en ny Hofrätt, utan att R.
St. deröfver blifvit hörda, som jag visserligen funnit, att K.
M. kunnat hemta stöd för den mening, att besparingarna kunde efter dess godtfinnande inom hufvudtitlarna användas; men då 64 § Pieg.F. säger annat, samt R.
St. vid sista riksdag bestämdt förbjödo förökande af gardesreg:ternas löner, så är min tro, att ifrågavar. disposition ej såsom tillåten ägde rum.
Jag ber att ytterligare få fästa Frih.
Boyes uppmärksamhet derpå, att just det förhållande, att ingen grundlags-§ är ordagrannt, eller de facto öfverträdd, tillåter oss att behandla saken efter 107 §; ty vore en grundlags-^ öfverträdd , så kunde den endast behandlas enligt 106 §, och då ägde ej RiksSt. beslutande-rätt.
Boye har sjelf sagt, att grannlagenlieten blifvit för nära trädd och att detta är en opinionssak.
Denna opinion om Statssecret. är tillräcklig för att efter 107 § behandla saken, i fall Rikets väl det kräfver; men det erkänner jag, att
Rikets väl icke kräfver, utan hoppas jag, att behandlingen af denna fråga blifver densamma, som hitintills följt på alla anmärkn:sfrågor vid föregående riksdagar, att de blifvit vidlyftigt discuterade och sedermera lagda till handlingarna.
Rådgifvarne hafva, såsom barnen, aldrig gjort så mera, men till nästa riksdag vanligtvis hittat på någonting annat i stället, och så sker det väl äfven framdeles Jag anser, att förhållandet är sådant, att vi böra sluta den formfråga om våra rättigheter, som här uppkommit.
Det har blifvit sagdt af en så väldig grundlagstolkare, som Frih.
Cederström, att man kan begära Konungens rådgifvares aflägsnande, sedan Constit.TJtskts frikännande betänk:n om anmäi'kn:sfrågor blifvit lagda till handlingarna.
Detta är att gå längre, än jag på förmiddagen trodde mig kunna yrka.
Jag har hört en annan ledamot, Frih. Ehrenborgh, säga, att han ville ställa sig till efterrättelse pluralitetens mening.
Jag vill ej alltid, såsom han, ovilkorligen följa med pluraliteten; men jag vill denna gång dermed göra ett försök, i det jag stödjer mig på den mening, hvilken på förmiddagen yttrades af Frih.
Cederström, sorn då tillhörde 4.4 Den 3o Juni e. m. majoriteten.
Jag önskar se, liuru vi kunna tillämpa grundlagen efter den sidans meningar, och anhåller derföre hos Hr Gr. o. Landtm, om framställning af den propos., jag tillförne under denna debatt föreslagit.
Ehrenborgh har tillåtit sig att gifva Gr.
Cronhjelm bestämdt dementie, med förklarande, att dess uppgift om anledningen till Statssecret.
Nordenfalks afskedstagande vore ogrundad.
Jag finnér alltför väl obehaget för Gr.
Cronhjelm att besvara detta och bevisa riktigheten af sin uppgift.
Jag anser derföre för en helig pligt att tillkännagifva, det en värd ledamot inom detta rum, som anser sig alltför nära slägt med Statssecret.
Nordenfalk för att inför Ståndet uppträda i denna fråga, tillåtit mig förklara, att Hr Nordenfalk för honom uppgifvit, det denna sak var en af de väsendtligaste anledningarna till hans afskedstagande.
Hr Frih. har derjemte mot mig anfört, att det ej var i den andra frågan, eller den, som förekommer i betänk.
N:o 12, som votering ägde rum.
Jag får då föra den värde ledamoten till minnes, att då Constit.Utsk. fattat sitt beslut om den första anmärkn:sanledningen från StatsTJtsk. , fortsatte jag frågan och begärde, att det sednare Statsrådsprot., som afhandlade sjelfva verkställigheten af denna sak, skulle till granskning företagas.
Jag hade trott, alt den liflighet, hvarmed discussionen derom å ömse sidor fördes, bort göra, att Frih. icke så lätt glömt, att votering derefter ägde rum och att jag reserverade mig emot beslutet.
Men för att förekomma dylika obehagligheter för framtiden får jag väcka den motion, att Höglofl.
Ståndet måtte af Constit.Utsk. begära samtliga dess prot., rörtde Statsrådsprot: ns granskning, och att de mätte till trycket befordras^ Hr Dal man:
Ehrenborgh har fästat en särdeles, vigt dervid, att contrasignanten af det K. bref, som här är i fråga, icke kunnat derå vägra sin contrasignation.
Jag skulle äfven tro, att ifrågavar. anordning icke varit så uppenbart grundlagsvidrig, att Statssecret. ägt grundlagsenlig rätt att vägra contrasignationen; men jag tror, att det varit hans, ovedersägliga pligt att, enligt 65 § Reg.F., emot beslutet göra, föreställningar till prot.
Dessa föreställningar innefattar i Statssecret.
Nordenfalks till prot., första gången ärendet förevar, afgifna rådslag.
M. beslutat något deremot stridande, hade, då beslutet om infordrande afembetsverkens utlåt, ej lärer kunna anses olagligt, Statssecret:s pligt varit alt lemna sin contrasignation, så länge han innehade detta embete; men lika så säkert var det deri sednare Statssecret., Hr Grips pligt att hos K.
M. göra föreställningar emot det sednare beslutet, innan han meddelade sin contrasignation.
Någon anmärkning har icke skett deremot, att beslutet blifvit verksläldt, då detsamma ej strider emot grundlagens bokstaf, utan anmärkningen riktar sig deremot, D e n 3o Juni c. ra. att, oaktadt hela rådgifvarepersonalen, med undantag af den främste ledamoten deribland, reserverade sig, teg Statssecret. likväl helt beskedligt stilla och åtog sig sålanda den håde moraliska och juridiska ansvarigheten för beslutet.
Ehuru man väl icke kan säga, att Rikets väl är beroende af denna sak, tycker jag likväl, att det är af vigt, att nationen erhåller kännedom ang:de förhållandet, och att discussionen derom är ganska lämplig.
För öfrigt får jag förena mig i den motion, som nu af Hr Cederschjöld blifvit väckt, och anhåller jag, att densamma må blifva lagd på bordet.
Måhända torde den fordran ej vara alltför obillig, att, då vi i våra debatter citera hvarandras yttranden, vi böra citera deni riktigt.
Mig har likväl det missöde träffat, att Gr.
Cronhjelm orätt citerat mina ord.
Jag har icke yttrat någon förundran deröfver, att Hr Gr. med rättvisa erkänt K.
M:s rätt att disponera besparingarna.
Mina ord voro, att Hr Gr. vitsordat den uppgift, ang:de K.
M:s dispositionsrätt öfver besparingarna, som Conslit.- Utsk:s sednare betänk, lemnar; och sedan jag gillat detta yttrande och kom lill frågan om den afvikelse från grannlagenhetcns fordringar, som jag trodde Hr Grip hafva begått, sade jag, att jag kände en viss förundran deröfver, att Gr.
Cronhjelm och Hr Dalman hafva med rättvisa och billighet medgifvit, att händelsen icke innehar den allvarsamma egenskap, att
Rikets väl skulle fordra Hr Grips allägsnande ur Statsrådet, och likväl syntes åsyfta något dylikt, då de begärt betänkts ogillande.
Jag har förklarat mig och slutar med att förnya min anhållan om propos. till betänkts läggande ad acta.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna Båga, och jag skall, hvad sjelfva saken angår, vid detta tillfälle inskränka mig till att endast uttrycka min ledsnad deröfver, att öfverläggningen kunnat taga den vändning, att den angår, huruvida en ledamots uppgifter inom Ståndet äro riktiga eller icke.
Jag känner icke förhållandet med Statssecret.
Nordenfalk; men det synes mig obegripligt, att han i anseende till förevar, ämne skulle lemnat sin tjenstebefattning, då han likväl contrasignerat K.
M:s forsta skrifvelse i saken.
Men vara härmed huru •sorn helst, så är åtminstone säkert, att jag aldrig hade förmodat, att jag skulle komma att vara närvar, vid ett tillfälle, då något så oparlamentariskt, som enskilda förhållanden skulle komma att framdragas såsom en bevisning på uppgifter om förhållanden i Statsrådet.
Jag har egentligen begärt ordet för alt yttra mig öfver de of Grefvarne Cronhjelm och Horn framställda förslag till behandling af detta ämne.
Cronhjelm har begärt, att betänk.
N:o 7 må läggas till handlingarna, och deri instämmer jag; men har jemväl begärt, att betänk.
N:o 12 måtte ogillas, och det måste jag bestrida, ty ogil - 4iG D o 11 3o J ii 11 i e. m.
Jandet förutsätter en pröfningsrätt, oell det är afgjordt genom R. o. Ad:s i dag fattade beslut, att Ståndet icke har någon pröfningsratt, rör:de de anmnrkn:sanledningar, sorn ej af Constit.Utsk. blifvit gillade.
Jag förmodar således, att Hr Gr. o. Landtm., i full öfverensstämmelse med dess yttrande på förmiddagen, äfven torde komma att vägra denna af Gr.
Cronhjelm begärda propos.
Horn äfvensom Gr.
Cronhjelm hafva, med åberopande af Frill.
Cederströms mening, föreslagit, att, sedan betänk, blifvit lagdt till handlingarna eller ogilladt, man likväl måtte besluta en underd. skrifvelse i öfverensstämmelse med 107 § Reg.F. Man beliöfver blott läsa, hvad grundlagen i detta fall innehåller, så skall man lätt finna, att någon underd. skrifvelse till K M. i öfverensstämmelse med denna § ej kan äga rum i annat fall, än till följd af Constit.Utsk:s tillkännagifvande, att någon Konungens rådgifvare eller Statssecret. i deras rådslag icke iakttagit
Ett sådant tillkännagifvande har i närvar, fall icke skett, och ett dylikt beslut vore således grundlagsvidrigt.
Cronhjelm har förklarat, att han ville följa majoriteten i detta hänseende, emedan han trodde, att Frih.
Cederström yttrat majoritetens mening, enär Frih. talat i samma syftemål med dem, hvilkas mening på förmiddagen blef gällande; men jag får dervid förklara, att om också Frih.
Cederström haft ett sådant yttrande och Hr Gr. vill följa hans mening, stadnar säkert Hr Gr. i den största minoritet; tv jag är öfvertygad, att de blifva alldeles ensamma om denna åsigt.
Jag har begärt ordet blott för att rätta ett misstag , sota Hr Cederschjöld begått förmodligen derföre, att mitt yttrande ej blifvit rätt hördt af denna vörda ledamot.
Jag riktade mitt förra svar mot Gr.
Cronhjelm, och förklarade, att han misstagit sig i tvenne fall.
Jag vill nu ytterligare förklara, att jag icke känner de särskilda förhållanden, som röra Hr Nordenfalk; men örn jag äfven kände dem, skulle jag icke anse mig berättigad alt här yppa dem.
Jag känner om honom ej annat, än hvad sorn står i Statsrådets protocoll.
I afseende på den andra frågan har jag påmint, att Gr. Cronhjelm gjort Constit.- TJtsk. orätt, då han förklarat, att betänk.
N:o 12 varit föremål för votering.
Hr Cederschjöld torde påminna sig, att förhållandet ej var sådant.
Detta är allt, hvad jag velat tillägga; hvarjemte jag anhåller, att Utsk:s betänk:n må läggas till handlingarna.
Jag har begärt ordet för att yttra min förundran deröfver, att en Constit.Utsk:s ledamot kunnat föreslå, att aliade handlingar från Constit.Utsk. måtte infordras, som angå anmärku:sfrågor.
Med hvad rätt ett sådant beslut kunde fattas och till hvad följder sådant skulle Deli 3<>
Ju ui e. m. leda, synes den värde ledamoten lemna derhän.
Då sådana handlingar enligt Tryckfr förordn. ej få af trycket utgifvas utan vederbörandes tillstånd, och dessa vederbörande ej kunna vara andra än Constit.Utsk. och K. M., vore det en oformlig sak, att RiksSt., som äro Utskrns principaler, skulle begära att utbekomma handlingar, som ett Utsk. vore berättigadt att vägra, och alt få andra, som det icke beror af TJtsk. att lemna.
Jag kan ej annat än ogilla en sådan begäran.
Finner Utsk. sig lagligen berättigadt att tillåta enskilda att utbekomma ifråga var. handlingar till trycket, må sådant försökas; det är opinionen, som kommer att stämpla en sådan åtgärd, hvilken möjligtvis, lagligen åtalad, medför ansvar.
Men att försöka förleda Representationen att begära handlingarna och sålunda blifva ett verktyg till deras utlemnande är mer, än hvad man borde vänta af en gammal riksdagsman. —•
Här har blifvit yttradt, att 107 § Reg.F. bestämdt uttryckte, att R.
St. ej kunde begära entledigande af den eller dem af rådgifvarepersonalen, mot hvilka anmärkntsanledningar blifvit väckta, då anmärkningen ej af Constit.Utsk. blifvit såsom grundad anmäld.
Efter 107 § 1 morn., d. ä. i afseende på de anmärkntsfrågor, som inom Constit.Utsk. uppkomma vid läsningen af Statsrådets prot., är detta riktigt; ty om Utsk. icke anmäler sådana anmärkningar, kunna R.
St, ej få någon kännedöm derom, och således ej heller deröfver fatta beslut.
Men 1 mom. af samma § innehåller, att ”frågor uti detta ämne kunna i R.
St:s "plena väckas och af andra R.
St:s Utsk. än Constit.Utsk. "hos Stånden andragas, men icke af R.
St. afgöras, förr"än sistnämnde Utsk. deröfver blifvit hördt.”
Om nu Constit.
Ulsk. på grund af sådana anmärkn:sanledningar förklarar, i den form Utsk. bör nyttja i anmärkntsfrågor, att efter Utsk:s öfvertygelse det var eller icke var anledning till anmärkn.
, eller att Utsk. ansett sig hvarken kunna tillämpa io6§, eller efter 107 § anmälan göra, så står dock R.
St:s rättighet öppen att på grund af grundlagen och egen öfvertygelse förklara, att de anse Rikets väl fordra, att den eller de, mot hvilka anmärkntsfrågan blifvit väckt, måtte från embetct skiljas.
Detta är grundlagens tydliga bud, och det är icke fråga om, att icke eri sådan propos. kan begäras och bifallas; men annat är, om frågan nu är inne att göra tillämpning deraf.
För min del bestrider jag det.
I afseende på förevar, betänkts läggande till handlingarna önskade jag, att det kunde vägras, emedan jag ej kan gilla, att Utsk. ingått i en bevisning, hvartill grundlagen ej ger anledning.
Men jag anser likgiltigt att derom vidare orda, helst någon åtgärd i anledning deraf ej kan följa; och då proposition hvarken till afslag eller ogillande, utan endast att till handlingarna lägga, lagligen kan ske, torde detta blifva den propus.
, sorn Hr Gr. o.
Landtm, täckes göra. 8 II. 53 * 4i8 Den 3o Juni e. nt.
Jag har uppträdt endast för att göra ett, efter min tanke, ganska vigtig erinran vid ett yttrande af en värd ledamot linder denna debatt.
Bosse har sagt, att det beslut, som genom votering på f. m. fattades, afgjorde, att It.
St. ej hafva någon pröfningsrätt öfver ett Constit.Utskrs betänk., som innebär en befrielse för den eller dem, mot hvilka anmärkn:sfråga blifvit väckt.
Jag har ej så fattat förhållandet.
Sjelfva voter:spropos:n vittnar derom, att voteringen ej angick någon annan fråga än den, om Ståndet yrkade eller icke yrkade återremiss af det Conslit.- Utsk:s betänk., som då förevar.
Sådan var voter:spropos:n.
Om den värde Gr:n behagar af voteringen draga den ensidiga slutföljd, att frågan om lt.
St:s pröfningsrätt i detta afseende derigenom är afgjord, så tager jag i anspråk R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att voter:spropos:n icke derom innehöll ett enda ord.
Väl vill jag medgifva, att frågan om denna pröfningsrätt genom voteringen blef stängd för denna riksdag; men hufvudfrågan har ingalunda blifvit afgjord.
Jag reserverar mig emot Hr Gr:s yttrande, emedan ett stillatigande dervid kunde anses såsom medgifvande.
Posse deruti, att det För mig varit högst obehagligt att böra discussionen taga en så oparlamentarisk vändning, att enskilda händelser blifvit åberopade i fråga om en Statsrådsledamots handlingssätt.
Jag skulle önskat, att Gonstit Utsk., vid fullgörandet af sin pligt i afseende på målets behandling, satt oss ur möjligheten att komma till en så oformlig debatt som denna.
Men då icke så skett, anser jag mig böra yrka, att Ståndet måtte qvarblifva vid sin rättighet att på egen hand opinera i ämnet, utan någon impuls från dem, som med mer eller mindre riktighet framställt detsamma.
Jag bestrider Gr.