Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Mera skäl är det visserligen, att när annan förmögenhet finnes, icke medgifva afdrag för 300 rdrs inkomst, men om man med LFtsk:t vill hafva en sådan bestämmelse, så kan det ej ske annorlunda än att man presumerar, att en viss kapital-förmögenhet i fastighet gifver en viss inkomst, och stadgar att den, som har sådan förmögenhet, ej får tillgodonjuta afdrag, på sätt Hr von Koch föreslagit.
Hvad beträffar de embetsman, som hafva boställen, så kan man visst på likartadt sätt hjelpa sig fram med dem, men här blifver, såsom förut flere gånger anmärkts, enda verkliga botemedlet att befria boställena från fastighets-bevillning och i stället öka embetsmannens beskattade löneinkomst med en viss proc. af boställets taxaringsvärde.
Af *lla dessa skäl yrkar jag afslag å lista punkten, med bibehållande af gällande stadgande, och återremiss å sednare punkten.
Den 6 Juni f. a. 77 Frih. af Ugglas:
Ehuru jag, efter att hafva hört Hr von Köchs förslag, icke kan för mig göra fullt klart huru detta förslag skulle kunna afhjelpa den öfverklagade bristen, tror jag likväl, att det vore skäl att Utsk:t finge taga denna fråga under förnyadt öfvervägande, emedan förfa11n:n, sådan som den nu är, lätt åstadkommer orättvisor i förhållandet mellan särskilta löntagare.
En kronofogde har enligt stat 2500 rdr i lön.
Uppbär han denna lön kontant, så betalar han i bevillning en proc., men har han lön både af boställe och penningar, jag antar 900 rdr af bostället och återstående 1600 rdr kontant, så svarar bostället, då afkastningen antages uppgå till 3 proc., mot ett värde af 30,000 rdr, hvarför erlägges 9 rdr i bevillning.
A den kontanta lönen åtnjutes afdrag för 300 rdr och för återstående 1300 rdr betalas 13 rdr.
Den kronofogde, som emottager sin lön kontant, betalar således i bevillning 25 rdr, då deremot den som har både boställe och penningar, enligt hvad ofvan är visadt, endast kommer att betala 22 rdr.
Detta är icke rätt, utan alla fastigheter, som tillhöra kronan, borde vara fria från bevillning, men då det icke nu kan bifallas, och någon rättelse likväl vinnas genom en återremiss, så yrkar jag att R. o. Ad. måtte afslå första delen af denna punkt och återremittera den sednare.
Jag medger mer än gerna, att denna §, sådan den blifvit redigerad i Utsk:ts förslag, kan gifva anledning till stor svårighet vid tillämpningen, men då, på sätt den siste ärade talaren visat, den nu gällande författnm deremot kan gifva anledning till ganska betydliga orättvisor, så tror jag, att Utsk:t icke saknat skäl att söka åstadkomma en rättelse.
Möjligen har likväl Utsk:t misstagit sig om sättet att åstadkomma denna rättelse, och jag vill derför icke motsätta mig yrkandet om återremiss, helst då det ju är möjligt att
Hr von Köchs förslag efter närmare pröfning kan visa sig erbjuda en bättre utväg att afhjelpa det, hvaröfver man klagar, eller för Utsk:t åtminstone angifva den rigtning, i hvilken man bör söka en tillfredsställande och väl behöflig lösning af förev.de fråga.
För den händelse att R. o. Åd. skulle bifalla den begärda återremissen, vill jag likväl, till den kraft och verkan det kan medföra, fästa uppmärksamheten på ett förslag, som icke utgjort föremål för motion, utan blifvit af en ledamot i Bevilln.-Utsk:t framstäldt, ehuru det icke lyckats för sig vinna Utsk:ts majoritet.
Det har nemi. föreslagits att, då för närv:de den minsta inkomst, för hvilken bevillning skall erläggas, utgör 400 rdr, och när en persons sammanräknade inkomster icke uppgå till mera än 1800 rdr, 300 rdr af inkomsten för kapital eller arbete äro fria, så borde dessa siffror, såsom alltför låga, höjas, så att minimisumman bestämdes till 500 i stället för 400 rdr och det skattfria beloppet till 400 i stället för 300 rdr.
Den ledamot, som inom Utsk:t framställt detta förslag, Hr Lindeström, har i sin vid Betänk:t fogade reservation, hvilken 78 Den 6 Jani l. m. jag ber att få åberopa, påpekat orättvisan deraf att minimisurnman blifvit satt så låg, att redan en inkomst af 400 rdr måste beskattas, och han har anfört, att i en provins t. o. m. en statdrängs inkomster kunde upgå till 413 rdr om året, — en uppgift, hvilken jag så mycket mera kan vitsorda, som den är lemnad af mig, och det verkligen så förhåller sig på ganska många ställen i Skåne — samt att man, för att icke nödgas ålägga en sådan arbetare bevillning, hvilket man icke ansett vara öfverensstämmande hvarken med billigheten eller med författmns syfte, nödgats upptaga hans inkomster till ett mindre belopp, än de i sjelfva verket utgjorde.
Som jag tror, att meningen med nu förev:de stadgande har varit att befria ofvannämnde arbetare från skyldigheten att erlägga bevillning, men detta ändamål genom det föreslagna minimibeloppet icke vinnes, så har jag ansett mig böra omnämna detta förslag, på det att, i händelse af återremiss, det må kunna af Utsk:t återupptagas och sedermera komma under R.
Jag har icke begärt ordet för att motsätta mig en återremiss, utan för att fästa uppmärksamheten på den omständighet, att om man, såsom några talare yrkat, afslår första delen af denna punkt och bibehåller nu gällande stadgande, så vinnes icke det ändamål, som man med återremissen åsyftar. i:sta mom:t innefattar nemi. en allmän regel, den man vill bibehålla, men dock söker man att derifrån göra ett undantag redan i nästa mom.
Att detta ej står väl tillsammans, åskådliggöres bäst genom några exempel.
Sålunda föreställer jag mig att någon har en qvarn, som endast gifver 300 rdr i årlig inkomst, men att han eger en egendom, på hvars mark qvarnen ligger, och att den är värd 200,000 rdr; då är han likväl fri från bevillning för qvarnen, emedan inkomsten deraf ej uppgår till 400 rdr.
En annan har ett boställe, som ger 2105 rdr, och kontant lön af 395 rdr; för denna lön är han fri från beskattning.
En 3:dje är delegare i åtskilliga bolag och har derutaf en inkomst af 10 eller 12,000 rdr.
Bolagen betala bevillning hvar för sig och han påföres således icke någon bevillning för denna inkomst; men har han dessutom en qvarn, som icke afkastar 400 rdr om året, så slipper han derigenom äfven att skatta för densamma.
Om 11. o. Ad. återremitterer denna punkt, bör den återremitteras i sin helhet, på det att man ej må fastställa sådana anomalier, som de å hvilka jag tagit mig friheten lästa R. o.
Ehrensvärds vidrörande af Hr Lindeströms reservation och vill i anledning deraf förklara, att om föremålet för öfverläggningen vöre att höja minimisumman, så skulle jag icke sätta mig deremot, men då någon motion i detta hänseende, mig veterligen, Den 6 Juni f. ni.
79 icke blifvit väckt, och Utsk:t icke heller begagnat sin motionsrätt, så tror jag icke, att man kan fästa sig vid reservantens framställning i ämnet, eller att en återremiss i denna syftning skulle leda till målet.
Jag tror vidare, att det vore vådligt att återremittera hela punkten, emedan man då icke hade uttalat den princip, som jag anser det vara af vigt att hafva bestämd, nemi. att icke nu inlåta sig på uppskattning af inkomst utaf fastighet, och fortfar således att yrka afslag å l:sta rnormt och bibehållande af nu gällande stadgande, men vill icke motsätta mig återremiss af sednare mom:t.
Jag erkänner att det ligger en inkonseqvens i bibehållandet af gällande stadgande i l:sta punkten, men jag upprepar att den är af ringa betydenhet.
Man får i allmänhet vara nöjd, om man vid taxeringen kommer den skattskyldiges verkliga inkomster så nära, att skillnaden emellan verklig och beräknad inkomst, der fråga ej är om löntagare, ej utgör mera än 300 rdr, och att till undvikande häraf söka upp hvarje liten biinkomst, som en jordbrukare kan hafva, är ej skäl.
1 många landsorter har allmogen ganska allmänt sådana bi-inkomster, t. ex. af forning eller af idkande af något handtverk, — här och der har en fastighets-egare ett ringa utlånt kapital—; skall nu alla dessa inkomstkällor efterräknas, de må vara huru små som helst, så blifver besväret otroligt.
Jag anser således fortfarande att l:sta punkten bör bibehållas oförändrad, sådan den nu är, men vill dock ej sätta mig emot att det hela återremitteras, om det för sammanhangets skull anses böra ske.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, förmälte Hr Gr. o. Lsndtm., att Hr von Ehrenheim hade yrkat, att den förra och den sednare delen af ifrågav:de mom. skulle blifva föremål för särskilda propostr; samt att, hvad således först beträffade den förra delen, eller meningen: »bevillning för inkomst af kapital eller arbete eger icke rum, när den skattskyldiges sammanräknade årsinkomster understiga 400 rdr,» bifall dertill ej blifvit af någon ledamot begärdt, men deremot så väl återremiss af samma del som ock afslag derå och bibehållande af det nu gällande stadgandet påyrkats.
Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till Utsk:ts förslag i denna del, hvartill svarades nej, sedermera propos. på återremiss deraf, då svaren utföllo med flere ja jemte några nej, och vidare propos på afslag å oftaberörde del af mormt samt bibehållande af det nu gällande stadgandet, hvilken propos. besvarades med flere nej jemte några ja; hvarefter propos. på återremiss af förslaget förnyades, och, sedan dertill svarats många ja jemte några nej, förklarades ja nu haft öfvervigten. 80 Den 6 Juni f. m.
Efter förmälan, att hvad åter rörde den sednare delen af raomit, eller meningen: »öfverstiga de icke 1,800 rdr, äro 300 rdr af inkomsten från kapital eller arbete fria från bevillning,» hade endast återremiss deraf blifvit begärd, framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till denna del af mom:t, hvartill svarades nej: och sedermera propos. på återremiss deraf, som med ja besvarades.
Föredrogs ett från Vällofl. Borgare-St. ankommet prot.- utdrag N:o 321, innefattande inbjudning till R. o. Ad att biträda Borgare-St:s beslut rörande 44:de och 45:te punkterna af Banko-Utsk:ts Betänk.
N:o 35, eller frågan om användandet af den upplupna bankovinsten.
Detta prot.-utdrag begärdes på bordet, hvarjemte anmälte sig och yttrade Frih. af Ugglas:
Då en inbjudning i detta ämne ankommit äfven ifrån Högv.
Preste-St. och det torde vara af vigt att den kommer att behandlas i ett sammanhang med den nu föredragna, får jag hemställa, att Borgare-St:s nu föredragna inbjudning måtte uppföras på föredragningslistan näst före prot.- utdraget N:o 302 från Högv. Preste-St., äfvensom att det Höglofl.
Ståndet ville besluta att dessa frågor skola i ett sammanhang företagas och behandlas. R. o. Ad. lemnade till detta förslag sitt bifall.
Anmäldes och bordlädes Sats-Utskottets Utlåtanden: N:o 109, i ani. af väckta motioner ang:de
Sala silfververks återgång till statens disposition; N:o 110, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de öfverlåtelse till staden Malmö af förra fästningsbastionen Nyköping; N:o lil, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de upplåtelse till Stockholms stad af kronan tillhörig mark för anläggning af strandgata utefter Ladugårdslandsviken från Nybron till Fredrikshof; N:o 112, i ani. af K. M:s Nåd.
Propos. ang:de upplåtelse till Stockholms stad af en del utaf lägenheten Stallmästaregården för anläggande af en lastbrygga vid Brunsviken; N:o 113, i ani. af väckt motion om kostnadsfri upplåtelse för den tillämnade jernvägen emellan södra stambanan och Landskrona - Den 6 Juni e^m. 81 krona af viss del utaf kronans, omkring nämnde stad befintliga, fästningsverk; och N:o 1?4, i ani. af väckt motion om annat sätt för utgörande af räntepersedeln »hö» inom Vester-Norrlands län. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. |3 e. m.
In fidem, O. Brakel. Lördagen den 6 Juni 1863.
Fortsattes pröfningen af Bevilln.-Utsk:ts Betänk.
N:o 9, angående allmänna bevillningen. § 8.
Utsk:ts hemställan, att i §:n måtte intagas följ:de stadgande: »När man och hustru drifva särskilda yrken, beräknas ofvannämnda befrielse eller lindring efter deras sammanräknade inkomster.
» Hr von Koch, Nils Samuel:
Jag vill visst icke bestämdt motsätta mig det här föreslagna fullständigande, för såvidt detsamma anses verkligen vara af behofvet påkalladt.
Mig synes dock att, om man och hustru icke äro åtskiljda genom boskillnad, det icke borde komma i fråga att beräkna annat än deras sammanräknade inkomster.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , blef Utsk:ts hemställan af R. o.
Utskits hemställan om införande i § 10 af följ:de tillägg: »äfvensom för inkomst af bolag», jemte texten till samma §.
Bifölls och godkändes. V. 6 82 Den 6 Juni e. m.
Utsk:ts hemställan, att någon förändring i gällande föreskrifter i afseende å bevillning för pensioner och gratialer icke mätte vidtagas. Bifölls. §§ 9 och 10.
Art. 111.
Utsk:ts sednare anmälan.
Frih. af Ugglas, Gustaf: Utsk:t har här ganska riktigt föreslagit, att den särskilda afgift för qvarnar af frälse natur, i Skåne, Halland, Blekinge och Bohus län, som f. n. med 53 öre för hvarje tunna hårdt korn af den åsätta räntan utgår, icke skall lör framtiden utgöras; och tiilkännagifvit, att, i öfverensstämmelse dermed, nödig ändring egt runi i § 11, äfvensom i § 10 af instruktionen för taxeringsförrättningarne.
Men om man efterser i för fat tnings-förslaget, så finnér man att samma U:te § icke blifvit i sin ordning, pag. 67, intagen.
Detta förhållande grundar sig uppenbarligen på ett förbiseende; hvadan jag, i enlighet med den åsigt, från hvilken Utslct i denna fråga utgått, hemställer, att från sista mom:t af § 11 orden »qvarnar och» måtte uteslutas, samt att den föreslagna nya lydelsen för § 10 i nvssnämnde instruktion måtte godkännas.
v Hr von Koch:
Då jag i sistberörde fall är förekommen af Frih. af Ugglas, anhåller jag endast att få instämma i det af honom gjorda yrkande.
Jag hemställer, huruvida det icke är lämpligast att återremittera denna §, på det att Utsk:t måtte blifva i tillfälle att vidtaga den deruti nödiga ändring.
I denna § alhandlas åtskilligt annat än de omnämnde qvarnarne.
Ehuru det af Betänk:t, pag. 18, tydligen framstår, att man här icke afsett något annat än den omhandlade qvarnafgiften, vill jag dock icke bestämdt motsätta mig den återremiss, som af Gr.
Mörner blifvit begärd, enär man derigenom bör erhålla så mycket större säkerhet, att alla misstag förekommas.
I allmänhet motsätter jag mig ogerna yrkanden på återremiss; och i synnerhet förefaller mig ett sådant motstånd olämpligt, då ett Utsk , på sätt uti förev:de fall påtag - Den 6 Juni e. m. 83 ligen egt rum, antingen sjelft eller genom dess korrekturläsare begått ett misstag.
Om likväl någon af Utsk:ts ledamöter är här i tillfälle att förklara, att någon annan förändring icke varit afsedd än beträffande qvarnarne, skulle möjligen äfven i detta fall en återremiss kunna förekommas.
Jag får först bedja om ur säkt derföre, att jag icke här inställt mig före diskussionens början, hvarigenom jag i tid blifvit uti tillfälle att meddela den äskade upplysningen.
På sätt erinradt blifvit, är verkligen ll:te §:n uti förslaget genom ett förbiseende uteglömd.
I Iietänk:t hänvisar Utslct till den föreslagna förändringen; men i förslaget finnes icke §:n intagen.
Uti instruktionens 10:de § är åter den behöfliga uteslutningen vidtagen.
Emellertid har jag nu i min hand ett exemplar af Betänk:t, uti hvilket den anmärkta felaktigheten blifvit rättad; — och hemställer följaktligen att, på samma gång det framställda förslaget om en återremiss förfaller, R. o. Ad. måtte besluta, att de omhandlade orden »qvarnar och» skola ur ll:te §:n utgå.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm., att under densamma hade yrkats, dels att R. o. Ad., med anledning af Utsk:ts anmälan, måtte besluta, att från sista mom:t af § II skulle uteslutas orden »qvarnar och», äfvensom godkänna den föreslagna nya lydelsen för § 10 i instruktionen för taxerings-förrättningarne, dels ock att ifrågav:de punkt måtte till Utsk:t återremitteras; hvarefter propos. på förstberörde yrkande framställdes och med ja besvarades. § 15, och, i sammanhang dermed, Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:ts i Betänk:!
N:o 59 gjorda afstyrkande af Per Perssons motion om beskattning å enskilda banker.
Så väl Bevilin.-Utsk:ts hemställan som ock Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts ofvanberörde afstyrkande blefvo af R. o.
Ad. bifallne. § 16.
Vid sista riksdagen höjdes den bevillning, som tillförene varit utländske handlande och expediter påförd.
Numera vill man deremot helt och hållet borttaga denna bevillning.
Angenämt kan visserligen vara att uppmuntra den utländska handeln; men att göra detta på det sätt, att en utländning, som .drifver handel här i landet, skall slippa all beskattning, under det att sådan utgöres af våra Svenska handlande, kan jag icke finna innefatta någon slags billighet.
Mig synes att hvar och en bör skatta för den rörelse, han drifver; och då man icke kan beskatta dessa främmande personer på samma Si Den 6 Juni e. m. sätt, sorn landets innevånare, enär förenämnde resenärer endast kortare tider uppehålla sig här i landet, måste man i afseende å dem iakttaga ett särskildt förfaringssätt, d. v. s. förskottsvis upptaga skatten.
Vi hafva sannerligen icke under de sista åren här i landet haft någon så stor brist på utländska handelsexpeditör, att vi behöfva frukta, det denna import kommer att upphöra.
Jag anhåller att R. o. Ad. måtte, med afslag å Utslcts framställning, bibehålla det vid förra riksdagen i berörde hänseende antagna stadgande.
Häruti instämde Frih. af Ugglas.
Sedan numera passförfattningarne blifvit borttagna, blir det ännu svårare än tillförene att handhafva kontrollen öfver detta stadgande.
Denna kontroll har ock vid åtskilliga tillfällen föranledt invecklade förhållanden; och detta har helt nyligen varit händelsen i Malmö, jemlikt en till min handläggning nyss öfverlemnad K. remiss.
Mörners påstående att, efter detta stadgandes borttagande, utländningar skulle få idka handel skattfritt, på samma gång som Svenska handlande måste betala för sin handel, anser jag endast vara ett skenskäl.
Man lärer väl numera icke i något land undslippa skatt för handelsrörelse.
Skatt af handlande och expediter, Svenska eller utländska, erläggas der de bo.
Att taga skatt äfven der de tillfälligtvis vistas oell uppgöra aflärer mundtligen, lärer ej vara billigt, då man icke kan göra det för den mångfaldigt större utländska handel, som försiggår medelst korrespondens. Egentlig handel med varor, som medföras få de icke drifva; de medföra endast profver och supplera korrespondensen, ofta mindre tjenlig för vissa affärers alslutande.
Berörde sätt att köpslaga är brukligt i hela den civiliserade verlden, på det att man måtte undgå att, som man säger, »köpa grisen i säcken».
När varorna sedan inkomma i riket, har man sig öppet att beskatta de i utlandet bosattas varor medelst tull, om och när man (inner sådant lämpligt.
Endast uti ett par länder, nemi.
Danmark och Belgien, tror jag några slika intrader ännu fortfara.
Hvad jag deremot med säkerhet kan uppgifva är, att en fullkomlig frihet i detta fall eger rum i England, Frankrike och de flesta Tyska stater.
Vid dessa förhållanden anser jag skäl förefinnas att borttaga denna lilia inkomst för statsverket, hvilken endast medför obehag, och frestar till missbruk, emedan afgiften är temligen hög; anhållande på dessa skäl om bifall till den nu föredragna punkten.
Till hvad Hr von Koch i ämnet an fört skulle jag egentligen icke behöfva tillägga något; men vill dock fästa uppmärksamheten derpå, att då K. M., uppå R.
Stms hemställan, bifallit borttagandet af alla förutvarande passbestäm - Den 6 Juni c. in. 85 melser, skulle genom bibehållandet af den nu ifrågav:de föreskriften ang:de utländska expediter samma passföreskrifter i annan form återupplifvas.
Ty så snart en sådan expedit kommer hit till landet, måste man ju genast taga reda på honom och han skall lösa, väl icke pass, men dock tillstånds-bevis.
På grund af ett sådant bevis tror expediten sig ofta berättigad att bedrifva bandel i landet eller köpslaga; men detta är ingalunda händelsen, ty det heter i 6:te kap. l:sta §:n Handels-balken: »Ingen må fara från by till by att köpslaga»; och hvilken polisbetjent som helst eger för sådant fall rättighet att lägga beslag på hans handelsvara samt pliktfälla honom för oloflig handel.
Hr von Koch har redan omnämnt att utländska handelsaflarer i allmänhet uppgöras medelst korrespondens; men det är jemväl ett allmänt vederlaget bruk, att de utländske köpmännen hitskicka expediter, och genom dem förevisa varorne.
Genom det ifrågavarande stadgandet vill man dock omintetgöra detta förevisande; och bereder sålunda en ytterligare lätthet för utländningen att bedraga personer bär i landet.
Att man vid sista riksdagen ökat denna afgift kan väl icke utgöra något tillräckligt skäl för densammas bibehållande, för såvida den icke är billig; och jag anhåller derföre att R. o. Ad. måtte bifalla hvad Utsk:t föreslagit.
Den siste talaren har redan sjelf fästat vår uppmärksamhet deruppå, att denna fråga icke står i något egentligt sammanhang med upphäfvandet af passförlattningen, enär den utländske handlanden icke har behof af något pass, utan endast al ett tillståndsbevis till handels idkande.
Om möjligen någon sådan handlande varit utsatt för något obehag eller några svårigheter i följd af någon landshöfdings oerfarenhet vid behandlingen af denna speciella fråga, kan jag likväl ej finna att detta förhållande utgör något tillräckligt skäl för borttagandet af sjelfva stadgandet.
Jag saknar icke kännedom derom, att särskildt ifrån Skåne framställning skall blifvit gjord derom att, sedan den utländske handlanden väl en gång erlagt ifrågav:de afgift, han sedermera skulle vara berättigad att när som helst resa omkring bär i landet och idka bandel; men den omständigheten, att en sådan framställning skett, är väl ej fullgiltigt skäl dertill, att den skall bifallas eller att afgiften bör helt och hållet borttagas.
På dessa skäl fortsätter jag mitt yrkande om afslag å Utsk:ts hemställan och om bibehållande af det nuv:de stadgandet.
Af föreg:de talare är, till försvar för Utsk:ts hemställan, redan framhållet, att här icke är fråga om bevillningsafgift för egentlig handelsrörelse, för hvilken, då den i Sverige af utländning lagligen bedrifves, han är underkastad enahanda beskattning som inhemske handlande.
Då jag i lJtsk:t biträdde beslutet om ifrågav:de framställning, 86 Den 6 Juni e. m. skedde det icke allenast på de al Utsk:t anförda skäl, och deribland förnämligast den omständighet, att stadgandet är til! sin natur af inqvisitorisk beskaffenhet, utan jemväl derföre att del för verkställigheten och kontrollen, synnerligast nu sedan passkyldigheten upphört, möter oöfvervinnerliga hinder.
Och då det synes mig vara af vigt, att föreskrifter icke utfärdas, som äro opraktiska och icke med säkerhet kunna tillämpas, förenar jag mig med de talare, som begärt bifall å Utsktts förslag.
Get gifves för mig egentligen tvenne skäl att uppträda mot Ulsk:ts förslag.
Det ena att
Hrr handelsexpeditör förefunnits såsom resande kring landet långt innan sista bevillnings-förordnm infördes, och att man således haft tillfälle att om dem skaffa sig tillräcklig kännedom, men att, detta oaktadt eller kanske just derföre, man fann anledning vid sista riksdagen vara för handen att höja den ifrågav.-de bevillningen ; det andra att dessa personers sysselsättning bereder dem förmåner, för hvilka de väl, jemlikt' den lör all bevillning gällande grnnd, böra erlägga någon tribut till det allmänna.
I öfrigt måste väl ock vara temligen gifvet, att de affärer, som dessa expediter afsluta, äro ett sätt att liksom gå i vägen för de direkta affärer, som våra egna köpmän kunna afsluta.
Min öfvertygelse är således att man, utan någon skada, kan bibehålla den nuv:de föreskriften.
Hr von Koch har sjelf nyss omnämnt att den ifrågav:de föreskriften ännu icke upphört att vara gällande hvarken i Danmark eller Belgien.
Antagligen är det väl från förstnämnde land, som vi till Skåne erhålla vår största import af handelsexpediter; och utan reciprocitet från samma vårt grannrike bör man väl icke, vid sådant förhållande, ifrågasätta ett upphäfvande af detta stadgande.
Till de af mig anförda skäl får jag lägga den erinran, att denna författning tillhör det slag af föreskrifter, på hvilka man kan tillämpa ordspråket: »man hänger de små och låter de stora gå.»
Om nemi. en s. k. stor köpman, tillhörande någon betydligare handelsfirma, hitkommer, t. ex. för att afsluta ett statslån, anmäler han sig icke som expedit och blir icke heller betungad med den ifrågav:de bevillningen.