Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ett motsvarande har hittills varit gällande, och jag kan icke finna något skäl, hvarför sådant nu skulle utstrvkas.
Man har ansett att det nu föreslagna stadgandet vore öfverflödigt.
I så fall har den gamla författningen gjort sig skyldig till samma fei, ty äfven den förutsätter, att man skall hafva god frejd för att få utöfva handelsrättighet.
Enligt min tanka är Utsk:ts förslag mycket lämplig, ty när det är fråga om att förklara en person förlustig en så väsendtlig rättighet som en handelsrättighet kan vara, är det bäst att hafva ett tydligt lagbud.
I afseende på den anmärkningen, att man icke skulle behöfva gå in till K.
M:t med en skrifvelse i denna syftning, enär en sådan föreskrift redan finnes i den gamla författningen, så medger jag visserligen, att detta kunde vara mindre nödigt, men jag får fästa uppmärksamheten på, dels att i lista mormt af 18:de §:n i dengamlahandels-ordningen förekommer ordet burskap, hvilket här är uteslutet, dels ock att 2:dra mormt af samma § innehåller, att sådan rättighet skall vara förlorad, om man icke fullgjort vissa skyldigheter.
Denria föreskrift har Utsk:l ansett böra utgå.
Då det, minst sagdt, är oskadligt att gå in till K.
M:t med en skrifvelse i detta ämne, och då det, enligt min tanka, är säkrast att göra det, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan.
Den siste värde talarens anförande lemnar ett bevis på de lyckliga följderna af Utskits sätt att ingå i de aldra minsta detaljer.
Han har nemi. visat, att det är nödvändigt att antaga detta morn., för att derigenom ådagalägga, att man önskar få denna föreskrift bibehållen, hvilken redan förekommer i den gamla författningen.
Enligt min tanka hade 203 Den 13 Juni e. m. det varit bäst, om Utsk:t endast upptagit de föreskrifter, som skulle ändras, och utelemnat de öfriga, men sedan Frih.
Cederström har sagt, att det var Utsk:ts mening att här skulle upptagas äfven hvad man ansåg böra bibehållas af den gamla författningen, är det kanske bäst att bifalla denna punkt, emedan eljest missförstånd skulle kunna uppstå.
Jag vidblifver således mitt yrkande, att R. o.
Ad. behagade bifalla Utsk:ts hemställan, med den förändring, att orden »som medföra vanfrejd» måtte utbytas mot orden »som medföra förlust af medborgerligt förtroende».
Att en vanfrejdad person icke kan ega rättighet att utöfva handel, då dertill fordras att ega god frejd, är en logisk konklusion, som hvar och kan leda sig till, men af denna föreskrift kan icke följa, att en person, som icke erlagt sina utskylder under 3 år, skall blifva förlustig rättigheten att drifva sitt yrke, så att den omständigheten, att man för det ena fallet anser det vara nödvändigt att införa en sådan föreskrift, bevisar alldeles icke att detta är nödigt för det andra fallet.
Cederström har ansett detta stadgande vara af be hofvet påkalladt derföre, att Utsk:t ansett sig böra i de mom:r, som förekomma i detta Betänk., sammanföra allt hvad Utslct ansett böra stadgas i handels- och näringsväg.
Jag skulle beklaga, om allt, som icke i dessa moni. ar uttryckligt medgifvet, skulle vara förbjudet, liksom om allt, som icke der är förbjudet, skulle vara tillåtet.
1 så fall skulle vi få mycket att göra med att komplettera detta register.
Jag är dock öfvertygad om att K. M:t, när han jemför dessa punkter med nu gällande författningar, ur dessa sistnämnda behåller hvad han anser vara nödigt.
Det är visserligen icke något ondt i sjelfva stadgandet, men jag anser det vara fullkomligt öfverflödigt.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till förev:de punkt oförändrad, dels bifall till densamma, med utbyte af ordet vanfrejd emot orden förlust af medborgerligt förtroende, och dels slutligen afslag å punkten; framställde Hr Gr. o. Landtm, först propos. på bifall till punkten oförändrad, hvartill svarades flere ja jemte några nej, sedermera propos. på bifall dertill med nyssnämnde förändring, då svaren utfölio med flere nej jemte ett eller annat ja, och vidare propos. pä afslag å merberörde punkt, hvilken propos. besvarades med flere nej jemte några ja; hvarefter propos. på bifall till punkten oförändrad förnyades, och, sedan svaren derå utfallit med flere ja jemte några nej, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande. öde punkten.
Som jag förut yttrat, anser jag det icke vara lämpligt, att en persons begäran att utöfva något yrke först
Den 13 Juni e. m. 203 skall underkastas pröfning, innan den bifalles.
Till följd häraf vore det enligt min tanke bäst, om man ur det nu föredragna mour.t uteslöte orden »och uttaga dess tillståndsbevis», så att l:sta momd i §:n finge följande lydelse: »att den, som i stad vill idka handel, skall, utom i de fall 10:de punkten omförmäler, med företeende af bevis om sin behörighet dertill, göra anmälan derom hos Magistraten».
Härigenom ställer man hvar och en, som på ett olofligt sätt utöfvar denna rättighet, under allmänna åklagaren, och det är väl tillräcklig garanti.
Jag anhåller således att R. o. Ad. behagade bifalla mom:t, med den redaktionsförändring, som jag föreslagit.
Under hittillsvarande förhållanden, då pröfning af mångfaldig beskaffenhet kom i fråga, kunde det vara att frukta, det svårigheter sKulle uppstå, men nu, när Magistraten icke har annat att granska än hvad i dessa fä punkter är sammanfattadt, är ingenting enklare än en sådan pröfning.
Hamilton har ansett, att en anmälan vore tillräcklig och att, derest någon skulle anmäla sig till att utöfva handel, som ieke dertill vore berättigad, allmänna åklagaren skulle kunna antasta en sådan person, och denne således blifva beröfvad en rättighet, som han icke lagligen utöfvade.
För min del anser jag det vara mycket mera betryggande lör den, som vill utöfva en handelsrättighet, att skaffa sig ett tillståndsbevis, och då detta enligt min tanka hör till god ordning, samt icke innebär något betungande, får jag anhålla om bifall till detta mom. i dess oförändrade skick.
De båda sednare mormna har Gr.
Hamilton lemnat utan anmärkning, hvarför jag icke vill beröra dem på annat sätt än att äfven till dem yrka bifall.
Hamilton i törnus plenum framställde satser, som gingo längre, i afseende på näringsfriheten, ari hvad Utsk:t föreslagit, yttrade en talare, att Gr.
Hamilton troligen vore ensam om dessa satser.
Voteringen öfver andra punkten utföll dock med 23 röster mot 21.
Detta var onekligen en uppmuntran för Gr.
Hamilton och dem som dela hans åsigter om en fullständig näringsfrihet.
De behöfva således icke fälla modet, oaktadt de utgjorde minoriteten i nämnde votering.
Om de fasthålla sina åsigter, kunna de ännu hoppas att segra, och jag tror att det nu föredragna 6:te mom:t erbjuder ett lämpligt tillfälle för dem att återvinna hvad som förut blifvit förloradt.
Detta mom. innefattar ett stadgande derom, att den person, som vill utöfva handelsrättighet, måste derom göra anmälan; men bredvid detta ord »anmälan» förekommer äfven ordet »tillståndsbevis»; således är det temligen tydligt, att det icke är nog med en simpel anmälan, utan han måste göra en ansökan att få drifva handel, på hvilken ansökan skall följa en resolution eller ett utslag.
Det var en tid, då man tvistade, om näringarne skulle vara en rättighet för vissa 204 Den 13 Juni e. m. skrän, eller om de skulle tillhöra medborgare i allmänhet.
Denna fråga afgjordes 1846.
Enligt 1846 års författning ega medborgarns rättighet att förskaffa sig sitt förvärf utan statens tillstånd, oell jag tror äfven alt den allmänna opinionen gillar denria rättighet och anser att den bör tillkomma alla medborgare, liksom det är en allmän medborgerlig rättighet att lefva.
Af det nu föreslagna mormt synes det dock såsom skulle Utskit ännu hvila den åsigten, att statens tillstånd är erforderligt för en sådan rättighets utölvande, hvarför jag får förena mig med Gr.
Hamilton och yrka att orden »och uttaga dess tillståndsbevis» måtte försvinna.
Gederström har ansett, att det endast vore några få omständigheter, som skola utgöra föremål för myndigheternas pröfning i detta fall, nemi. blott den sökandes frejd etc.
Man kan dock ur Handels-balken hemta en ytterligare omständighet, som skall undersökas, nemi. den, huruvida den person, som åstundar utöfva handelsrättighet, redan eger handtverksrättighet i samma stad, i hvilket fall den förra rättigheten icke kan honom tnedgifvas.
Det blir således en ganska omfattande pröfning, som måsle göras.
Om man går in på Gr.
Hamiltons förslag, kunde man gerna, enligt min tanke, äfven borttaga ordet anmälan, dels derför att detta ord så lätt kan komma att få en annan betydelse, nemi. den af ansökning om tillstånd, dels ock derför att jag anser en sådan anmälan fullkomligt öfverflödig, då, såsom Gr.
Hamilton yttrat, det är tillräckligt att den, som utöfvar handelsrättigheten, kan, om det sker olagligt, antastas af allmänna åklagaren.
Utsk:t har förmodligen haft för afsigt med denna anmälan, att den skulle vara en kontroll för beskattningen, men äfven i detta afseende är den öfverflödig, emedan det i nuv:de mantalslörfattning är föreskrifvet att hvarje person skall uppgifva till mantalsskrifningen hvad yrke han idkar, och ansvar är stadgadt för den som försummar detta.
Jag får äfven fästa uppmärksamheten derpå, att kostnaden vid en sådan anmälan visserligen kan tyckas relativt vara ganska ringa, men för den, som utöfvar mindre handelsrörelse, kan det vara mycket kännbart att börja med en utgift endast för att få ett papper, innehållande tillstånd att utöfva en rättighet.
Dessutom måste han vara utestängd från möjligheten att börja sin rörelse ända till dess han erhållit tillståndsresolution af myndigheterna, och dessa meddela icke alltid så raskt sina beslut.
Om ett sådant stadgande skulle hafva någon praktisk betydelse, måste naturligtvis ett vite fastställas för dem, som underlåta att göra denna anmälan i behörig ordning, och lika säkert som att en stor del af de mindre sjelfförsörjarena omedvetet skulle komma att göra sig skyldige till denna förseelse, lika säkert är det att böteshungriga åklagare icke skulle komma att fattas och bönhasjagten städse komma att fortfara.
Om man deremot borttager dessa stadganden och i stället lemnar frihet för hvar och en att börja handelsrörelse utan några derför lagda hinder, Den 13 Juni c. m. 205 uppstår det normala förhållande, som man eftersträfvar, nemi. en fullkomlig frihet i detta fall.
De föreskrifter, hvilka måste stå qvar på grund af det beslut, som fattades i förmiddags, kunna göras gällande genom polisens åtgärder, på samma sätt som andra polisförfattningar tillämpas.
På dessa skäl anhåller jag att R. o. Ad., med afslag å Utskrts hemställan i 6:te punkten, måtte i stället besluta att antaga ett mom. af följande lydelse: »Hvar, som icke på de grunder, sorn innehållas i 2:dra inom:t, är utesluten från handelsrättighet, eger utöfva densamma, utan att på förhand hafva utverkat myndighets tillstånd dertill.» Gr.
Jag får tacka Frih. Stael von Holstein för det bistånd, han lemnat mig, och jag vill med största nöje gå in på hans förslag, om icke mitt vinner bifall.
I 3:dje monut af denna punkt heter det, »att den, som vunnit tillstånd etc.»
Detta bör naturligtvis äfven ändras, så att det kommer att heta: »den som anmält sig etc.»
Med denna förändring vinnes hufvudsakligen samma fördelar, som Frill.
Stael von Holstein afsett med sitt förslag.
Jag anhåller om bifall till den af mig föreslagna redaktion.
Hamilton, anser äfven jag, att man i 3:dje mom:t bör utesluta ordet »tillståndsbevis», och i stället sätta: »den som anmält sig».
Derigenom tror jag äfven att man vinner det ändamål, som Frih.
Stael von Holstein åsyftar, nemi. att man icke skulle belasta dem som önska utöfva handelsrättighet med några större kostnader.
Visserligen kan det vara besvärligt för dem att skrifva en anmälan, men jag anser det vara öfverensstämmande med god ordning, att den, som vill idka handel, gör anmälan derom.
Ett ytterligare skäl, hvarför jag önskar att en sådan anmälan skall ega rum, består deruti, att jag i en särskild motion föreslagit betydliga inskränkningar för alla dem, som idka annan handel, i rättigheten alt handla med bränvin.
Jag har nemi. funnit, att den förnämsta orsaken, hvarför man mött så mycket motstånd när man velat utsträcka handelsfriheten till landet, har varit en fruktan, kanske ganska befogad, att minutering af bränvin skulle komma att utöfvas tillsammans med landthandeln.
Det är just för att afväpna detta motstånd, som jag framställt mitt förslag; och på det att en kontroll skall kunna existera, är det nödvändigt att anmälan skall ega rum.
På f. m. föreställde jag mig, att Gr.
Hamilton skulle vara ensam om sina åsigter, och det gläder mig nu att se, det motsatsen inträffat och att man till och med gått längre än han i afseende på näringsfriheten.
Man måste dock se på hvad sorn är möjligt att genomföra, och icke, genom att yrka för mycket på en gång, riskera att ingenting få, hvarföre jag förenar mig med Gr.
Hamilton och anhåller om bifall till det af honom framställda förslag. 206
Den 13 Juni e. m. Gr.
Jag kan icke dela den siste värde talarens glada öfverraskning.
För min del anser jag, att ett af de förnämsta vilkoren för ett samhälle är att der finnes god ordning, och tror derföre alt förslag, hvilka gå ut på att göra en sådan ordning omöjlig, icke kunna vara för en god medborgare en glad öfverraskning.
De Hrr, hvilka voro missbelåtna med den utgång voteringen tog på f. m., kunna, enligt min tanke, vara fullkomligt nöjda, om de jemföra hvad som nu finnesiden l:sta §:n med hvad som der icke finnes.
Cederström sagt, att allt hvad som der icke finnes upptaget af den gamla författningen, skall uteslutas i den nya, kan jag icke finna annat än att man mycket väl skulle kunna tå se en vördig prost mot betalning tillhandahålla sina sockneboar både med andlig och lekamlig spis.
Det blir mycket angenämt för dem, som aflöna skollärare på det dessa må besörja barnaundervisning, att i stället få se dem hålla krögerier eller snushandel eller något dylikt.
Enligt denna § skulle äfven statens embetsmän kunna få drifva minuthandel.
Det kan då blifva en, med afseende på vårt närvarande föreställningssätt, ganska egen syn att få se Konungens Rådgifvare på lediga stunder stå och minutera ut svafvelstickor eller andra brännbara ämnen åt landets innevånare.
Allt detta kommer att utgöra nya prof på ordning, hvilka säkert blifva mycket hedrande för det Svenska namnet och mycket gagnande för det allmänna.
Man har sagt att en anmälan borde ske vid mantalsskrifningen; men huru skall det gå till under den öfriga delen af året med dem, som efter mantalsskrifnings-förrättningen besluta sig för att öppna bod eller drifva någon annan rörelse?
Jag kan icke med min röst biträda ett förslag, som skulle helt och hållet vända upp och ned på all ordning inom sam hället, utan anhåller derföre om afslag å såväl den redaktion, som Gr.
Hamilton föreslagit, som den, hvilken Frih.
Stael von Holstein proponerat.
Lika med den siste värde talaren, smickrar jag mig med att vara en ordningens man och skulle icke vilja bidraga till fattande af något beslut, som kunde upphäfva den ordning, som är etablerad i vårt fädernesland; men å andra sidan tror jag icke att det yrkande, som Gr.
Hamilton framställt, skulle hafva ett sådant resultat som Gr.
Mörner förutsatt.
Jag kan icke förstå, huru det ens skall kunna sägas, att den, som i stad vill idka handel, skall hos Magistraten uttaga tillståndsbevis, då han icke nu behöfver derom anhålla.
Att en anmälan skall ske anser jag vara öfverensstämmande med god ordning, och detta har äfven varit Gr.
Hamiltons me ning, men något tillståndsbevis tror jag icke behöfves, allraminst tror jag något sådant vara erforderligt för att man icke må, såsom Gr.
Mörner förespeglat, få se Konungens Rådgifvare åt allmänheten utdela snus.
Om jag icke vore rädd för att få heta ordlekare, skulle jag snarare vilja vända om förhållandet i detta Dea !3 Juni e. m. 207 afseende.
Icke tror jag heller att det vore att befara att man skulle få se prostarne mot betalning utdela den lekamliga spisen.
Hamilton yrkade redaktionsförändring synes mig således icke kunna medföra några olägenheter, utan tvärtom vara ganska lämplig, hvarför jag får anhålla om bifall till densamma.
Jag instämmer till alla delariGr.
Hamiltons förslag; men då tillståndsbevis icke blir nödigt, kan jag icke heller finna alt man behöfver förete något behörighetsbevis, hvarför jag får hemställa till Gr.
Hamilton, om han icke vill gå in på att ändra sitt förslag sålunda, att lista mom:t erhölle följande lydelse: »att den som i stad vill idka handel skall, utom i de fall 10:de punkten omförmäler, göra anmälan derom hos Magistraten.» Frih.
Armfelt; Huruvida det var en glädjande öfverraskning eller icke att voteringen i törnus utföll så, som den gjorde, derom anser jag mig icke nu böra ingå i någon undersökning, men då det genom denna votering blef 11. o. Ad:s beslut, att den som vill idka bandel skall ega god frejd, är deraf en gifven följd, att den, som icke eger denna egenskap, får icke utöfva handelsrättighet, äfvensom att någon måste finnas, som skall pröfva huruvida denna egenskap förefinnes eller icke.
Denne någon är här bestämd att vara Magistraten i städerna och K. M:s Beflude på landet.
Erkänner man att en sådan pröfning är nödvändig samt att den i sådant fall bör nämnda myndighet tillkomma, så måste man också medgifva, att det är nödvändigt att Magistraten eller K. M:s Befhide meddela tillståndsbevis, hvilka utgöra allenast bevis derom att ifrågav:de pröfning blifvit behörigen verkställd, så att den, som befunnits berättigad, förklaras vara det.
Annat innebär ju icke tillståndsbeviset.
Jag anhåller således om bifall till Utskits förslag i denna del.
Jag har här fått åtnjuta flera tillvitelser, såsom en ordningens förstörare m. m., men dertill tror jag icke att jag gjort mig skyldig.
All ordning i samhället kan upprätthållas på 2 sätt, antingen så att samhället gör sin myndighet gällande på ett preventivt sätt, sålunda att samhället söker förekomma brott emot den allmänna ordningen, eller på ett repressiv! sätt, så att samhället bestraffar de personer, som begått något sådant brott.
Det förra har hittills tillämpats i några fall, såsom t. ex. vid meddelande af rättighet att anlägga qvarnar, men detta kommer dock att ändras, såvida B.
St:r gå in på hvad vederbörande Utsk. i frågan föreslagit.
Det sednare tilllämpas vid tryckfrihetsfrågor och vid de flesta öfriga fall.
Det är äfven, enligt min tanke, egentligen det enda rättvisa, ty en medborgare bör icke anses brottslig förr än han begått brott.
208 Den 13 Jnni e. m.
Emot den af Hr Nordenfalk föreslagna ändringen af mitt förslag har jag ingenting att invända, utan får jag anhålla om bifall till den redaktion han framställt.
Jag vill endast med afseende på den siste värde talarens yttrande, att man, om R.
St:r lemnade sitt bifall till Utsk:ts förslag, angående rättighets meddelande till anläggande af qvarnar, skulle komma att gå till väga på ett repressivt sätt och icke på ett preventivt, d. v. s. att man skulle komma att tillåta hvar och en utan föreg:de undersökning och erhållet tillstånd anlägga qvarnar, då deremot nu undersökning och tillstånd erfordras, fästa hans uppmärksamhet på att detta icke blir fallet i alla afseenden, ty skyldigheten att anställa undersökning derom, huruvida, genom vattenuppdämning och dylikt, skada kan tillfogas någon annan, kommer att qvarstå och endast undersökningen huruvida den föreslagna qvarnen kan komma att förorsaka intrång i förut skattlagde qvarnars mäldelag skulle komma att bortfalla.
Orsaken dertill är, att man ansett det vara mera skäl att genast belasta den, som vill anlägga qvarnar, med någon liten kostnad, än att sedan, ifall han befinnes icke hafva haft rättighet att anlägga sådane, tvinga honom att nedrifva dem och sålunda förorsaka honom vida större utgifter.
Raab, Adam Christian: Då R. o. Ad. vid 2:dra punkten har beslutat, att den, sorn vill idka handel, skall ega god frejd samt råda öfver sig och sin egendom, synes det mig att deraf följer, det en pröfning måste ega rum, om den, som söker handelsrättighet, verkligen har dessa egenskaper.
Deremot vill jag icke bestrida giltigheten af de inkast, som blifvit gjorda mot ordställningen i 6:te punkten, då det der heter, att Magistraten skall utfärda tillståndsbevis.
Detta skulle nemi. förutsätta, att Magistraten skulle ega rätt att neka ett sådant; åtminstone skulle det föranleda tidsutdrägt m. m.
Jag tror att detta förekommes, om man ändrar ordställningen i l:sta mom:t till följande lydelse: »att den som i stad vill idka handel, skall, utom i de fall 10:de punkten omförmäler, derom göra anmälan hos Magistraten, som det åligger att, då sökanden företer bevis om sin behörighet, ofördröjligen dertill meddela tillståndsbevis.» Gr.
Det är alldeles icke till förmån för den, som vill idka en rörelse af större omfattning, att inledas deruti, utan att på förhand hafva erhållit bekräftelse på att han dertill är behörig.
Icke heller kan jag finna, att sökandet af ett sådant tillståndsbevis skulle förorsaka honom någon tidsutdrägt, värd att omnämnas, ty han måste naturligtvis göra några preparativer, innan han kan sätta sin handel i verket, och jag tror icke att våra auktoriteter i allmänhet äro så särdeles långsamma, eller att de söla åtminstone med sådana resolutioner, för hvilka de få betalning.
Jag anser således att föreskriften om tillståndsbevis - Den 13 Jani e. m. 209 bevis icke kan medföra några olägenheter, men att den deremot är i hög grad betryggande såväl för den enskilde, som för den allmänna ordningen, hvarföre jag anhåller att punkten måtte bifallas, sådan som Utsk:t uppställt den.
Landtm., att i afseende å förev:de punkt följande yrkanden blifvit gjorda, nemi. l:o att densamma måtte utan förändring bifallas; 2:o af Gr.
Hamilton, att den skulle erhålla följande förändrade lydelse: »att den, som i stad vill idka handel, skall, utom i de fall 10:de punkten omförmäler, göra anmälan derom hos Magistraten; att den, som vill i flera Städer idka handel, skall derom på hvarje ställe göra anmälan på enahanda sätt; samt att den, som anmält sig att i stad idka handel, bör, om han tillika vill idka handel å landet, iakttaga hvad i 8:de punkten derom föreskrifves»; 3:o af Hrr von Koch och Fahnehjelm, hvilka förklarat sig instämma i Gr.
Hamiltons först algifna, men sedermera något förändrade förslag, att punkten måtte antagas med följande lydelse: »att den, som i stad vill idka handel, skall, utom i de fall 10:de punkten omförmäler, med företeende af bevis om sin behörighet dertill, göra anmälan derom hos Magistraten ; att den, som i flera städer vill idka handel, skall derom på hvarje ställe göra anmälan på enahanda sätt; samt att den, som anmält sig alt i stad idka handel, bör, om han tillika vill idka handel å landet, iakttaga hvad i 8:de punkten derom föreskrifves»; 4:o af Frih.
Raab, att punkten skulle bifallas med följande förändrade lydelse för lista mom:t: »att den, som i stad vill idka handel, skall, utom i de läll lO:de punkten omförmäler, göra anmälan derom hos Magistraten, den det åligger att, då sökanden företer bevis om sin behörighet, ofördröjligen dertill meddela tillståndsbevis»; samt 5:o af Frih.
Stael vou Holstein, att II. o. Ad., med afslag å Utsk:ts förslag, måtte besluta, att punkten skulle lyda sålunda: »Hvar som icke på de grunder, som innehållas i 2:dra mom:t, är utesluten från handelsrättighet, eger utöfva densamma, utan att på förhand hafva utverkat myndighets tillstånd dertill.» Härefter framställde Hr Gr. o.
Landtm, först propos. på bifall till punkten oförändrad, hvartill svarades många ja, blandade med nej, sedermera propos. på bifall dertill, med den af Gr.
Hamilton föreslagna förändrade lydelse, då svaren utföllo med många nej, blandade med ja, vidare propos. på antagande af punkten i enlighet med Hr von Köchs förslag, hvartill svarades nej, ytterligare propos. på bifall till Frih.
Raabs förslag, hvartill jemväl svarades nej, och slutligen afslag å punkten och antagande af Frih.
Stael von Holsteins förslag, hvilken propos. likaledes med nej besvarades; hvaruppå Hr Gr. o. Landtm, förH. V. 14 210 Den 13 Juni e. m. nyade den först framställda propos:n på bifall till punkten oförändrad och, då svaren nu utföllo med många ja jemte åtskilliga nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Hamilton begärt votering samt R. o. Ad., uppå Hr Gr:s o.
Landtm:s framställning, antagit Gr.