Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då vid 1776 års realisation 1 R:dr Specie infördes såsom mvnt-enhet och beräknades till 6 daler silfvermynt eller 18 daler kopparmynt, vande sig allmänheten småningom att tänka sig namnet Riksdaler liktydigt med antingen 6 daler s:mt, eller 18 daler k:mt, allt efter som räkning i det ena eller andra slags daler i olika landsorter företrädesvis af allmänheten var bruklig.
Detta sätt att räkna och värdera är ännu i de liesta landsorter gängse, och man bör icke förbise, att det är i R:dr Riksgäldssedel- ock icke -g R:dr B:co, som menigheten kallar t daler strut, att det är ~R:dr Rgs., icke g R:dr B:co, som kallas 9 daler k:mt, och att de Bancoskiljemynts-sedlar, hvilka icke utgöra jemna dalrar, värderas och benämnas antingen efter mark eller skillingar Riksgäldsmynt.
Häraf följer ostridigt, att allmänheten såväl å landet som i städerna vore mest betjent med, att nya silfvermyntsenheten erhölle samma värde som nuvarande Riksdaler Riksgäldssedlar, enligt realisations-grunder, äger, emedan derigenom ingen rubbning skulle åstadkommas hvarken för folket å landet, som räknar antingen i dalrar eller i Rgs:mt, eller för städernas invånare, som numera allmänneligen räkna ensamt i sistnämnde myntslag.
Men härigenom vinnes icke allenast den fördel, att menigheten bibehåiles vid sitt brukliga sätt att uppskatta myntets värde i förhållande till fordna myntslag, utan äf - Dcn 12 Februarii f. m. ven den vida vigtigare, att arbetslöner och varuvärden i den mindre och dagliga rörelsen bibehållas vid deras närvarande förhållanden, så vidt ej förändrade omständigheter, såsom ökning eller minskning af production och efterfrågan, i naturlig väg småningom deri åstadkomma höjning eller sänkning; hvaremot antagandet af i 11:dr Broo eller, hvad som vore ändå vådligare, i R:dr Specie såsom räkne-enhet i nya myntet skulle i oträngdt mål hastigt rubba dessa förhållanden, tili verklig skada för varuproductionen och afsättningen.
Denna omständighet är af ett stort practiskt interesse och bör icke förbises, helst i vårt land, der arbetslönerna, i jemförelse med prisen å lefnadsförnödenheterna och värdet af den fardiga producten, redan äro ganska dryga.
Om å ena sidan den gamla satsen icke får förnekas, att arbetaren är sin lön värd, så bör likväl den practiska Statsmannen tillse, att arbetslönerna icke genom konstlade medel öfver höfvan uppjagas, hvarigenom å andra sidan näringarnas bestånd och fortkomst i det hela äfventyra*.
Vidare bör i denna fråga tagas i öfvervägande, att det är skadligt och obeqvämt, att flera än ett räknesätt inom landet finnas.
Hos oss finnas för närvarande 3:ne
Riksdalers-räkningar och 2:ne räknesätt i dalrar.
Det är angeläget att göra slut på denna barbariska oreda genom införande af en enda, för alla folkclasser gemensam och af alla folkclasser redan på förhand till sitt innehåll känd samt af de flesta begagnad räkne-enhet.
Om värdet af i.
R:dr Rgs., som är folkets räkne-enhet, härtill väljes, vinnes ändamålet; ty det vida mindre antalet bland de bildade folkclasserna, sorn räknar i Banco, och det ändå vida inskränktare, som räknar i Riksdaler Specie, aflägga genast dessa räknesätt, så fort Förordningen om nya myntenheten är i kyrkorna uppläst.
Tages deremot i R:dr B:co eller i R:dr Specie till räkne-enhet, bibehåller folket icke destomindre Riksgäldsräkningen af samma orsak, som det bibehållit daler-räkningen, ehuru denna för nära 70 år sedan genom förordning är aflyst, och ehuru, alltsedan i8o3års realisation af Riksgäldssedlarna, Statsräkenskaperna blifvit förda i Banco.
Då fråga således är att utan dröjsmål tillvägabringa en helsosam förening mellan alla folkclasser om en gemensam mynt-enhet, finnes ingen annan för ändamålets vinnande säker utväg, än att de bildade folkclasserne gifva vika för de mindre bildades i detta fall oskadliga, jag vågar säga, förståndigare vana och antaga, om jag får så uttrycka mig, folk-myntet till gemensamt national-inynt; och detta af samma skäl, som, då fråga var om enhetens bestämmande för Svenska Vigten, den allmänneligare uteslutande af de öfriga, bland vissa enskilda folkclasser ■brukliga och kända Stapelstads-, Uppstads-, Bergs-, Silfver- och Apotliekare-vigterna. i58 Den 12 Jebruarii f. in.
Vid denna frågas behandling får icke heller förbises, att, enligt erfarenhetens och kunniga Statsmäns enstämmiga intygande, en låg enhet vid myntets beräkning är af mycken fördel för ett land, såsom i allmänhet bidragande till lägre priser på lifvets första förnödenheter, äfvensom till utbildande af en jemnare idoghets- och sparsamhetsanda hos de lägre folkclasserna, genom vanan att fästa begreppet och tankan på den i drygt siffertal benämnda lägre valören i stället för en högre valör, uttryckt i ringa siffertal.
Jag känner alltför väl, att riktigheten af detta påstående icke kan mathematiskt bevisas; men det är icke destomindre en crfarenhets-sanning och får ej af den practiska mannen förbises.
Vi hafva här ibland oss många, som besökt främmande länder, der låg och hög myntenhet finnes: jag vädjar till deras erfarenhet och uppmanar dem att här uttala den; ty frågan är icke likgiltig.
På denna grund hade jag helst velat föreslå ändå en lägre räkne-enhet än i R:dr Rgs., och skulle dertill då valt J R:dr samma mynt, såsom varande jemnt vår nuvarande lagliga bötes-daler, och såsom särdeles lämplig att delas i 100 styfver, hade jag icke af den omständigheten, att man allmänneligen nu räknar med Riksgälds-Riksc|alern till enhet, blifvit föranledd att gifva denna enhet företrädet.
Men om det är nyttigt och nödvändigt, att folkets oskadliga vanor och bruk icke förbises, utan omsorgsfullt iakttagas vid frågan om sjelfva myntenhetens bestämmande, så följer likväl icke deraf, att man vid bestämmandet af r åkne-enhetens indelning behöfver iakttaga samma skygghet; ty lika säkert som det är, att folket förvillas, om sjelfva räkne-enheten rubbas, lika visst är, att det icke förvillas, om den kända enheten erhåller en förnuftigare förändrad indelning, allenast detta sker i fidi öfverensstämmelse med det af alla Nationer och alla folkclasser nu allmänt brukliga sättet att räkna; jag menar räkningen med jemna tiof alder, i stället för de redan för mera än iooo år sedan aflagda räknesätten med dussin, tjog, skock, timmer, hval, kast, storhundrade, m. fl., af hvilka ännu der och hvar lemningar qvarstå såsom spöken från en förgången tid och en förgången civilisation.
Jag behöfver vid detta tillfälle så mycket mindre vidlyftigt orda om tiodelningens afgjorda företräde, som föregående Ständer redan, på Konungens derom gjorda Nåd.
Propositioner, antagit densamma i frågan om Rikets nya system för mått, mål och vigt, och betviflar ej ett ögonblick, att ju icke samma grund af R.
St. antages för myntenhetens indelning, emedan Ständerne i annat fall skulle tillkännagifva en motsägelse, ett vacklande i grundsatser, ett tillbakaskridande i bildning, som af intet förnuftigt skäl kunde försvaras.
Yäl känner jag, att verkställigheten af nya systemet för landels mått, mål och vigt, enligt Ko - \
Den la Februarii f. m. i5g nungs och Ständers beslut, icke kommer att äga rum förr iin om några år, men långt ifrån att detta uppskof kunde anföras såsom skäl att äfven uppskjuta tiodelningens införande i nya myntet, bör detta sednare fast mer anses såsom en nödvändig, ja en alldeles ovillkorligen nödvändig, förberedande åtgärd för verkställigheten af det så Riksgagneliga och landets civilisations-tillstånd utmärkande beslutet om nya mått-, mål- och vigt-systemets införande; ty om tiodelningen nu införes i myntet, skall hvar man med full tillfredsställelse och insigt af nyssnämnde besluts ändamålsenlighet längta efter den tid, då det skall träda i verkställighet, och hvarigenom näringarna på en gång skola vinna större fördelar, än hittills på århundraden kunnat ske under inflytelsen af ali den oreda, som varit en följd af intrasslade förhållanden i dessa angelägna delar af Statsförvaltningen.
Detta är klart för hvar och en, som utan fördom betraktar frågan, och bör vinna behjertande hos alla, som förstå att rätt uppskatta värdet af de sannt practiska medlen för folkbildningens och näringarnas befrämjande, bland hvilka ifrågavarande åtgärd, sedd ifrån Statsoeconomisk synpunkt, intager ett ganska vigtigt rum, och således icke kan förfela att hos ett upplyst folks ombud vinna tillbörlig uppmärksamhet, och ej efter en flygtig, eller ingen, granskning lemnäs åt glömskan.
Förslaget är icke mitt, jag hade då icke kunnat skänka det ett så odeladt beröm; det tillhör Tidehvarf vet och är under föregående Riksmöte framstäldt af annan man, ehuru då utan tillbörlig uppmärksamhet lemnadt.
Det upptages nu af mig under förhoppning, att tiden, som mognar allt, äfven i detta fall skall visa sin välgörande verkan.
Efter hvad sålunda anfördt blifvit, får jag nu vördsamt framställa följande förslag till mynt-system: 1:0
Svenska myntets räkne-enhet fastställes till jemnt 5 R:dr Specie i enlighet med det skrot och korn, som Myntordningen af i83o fastställer. 2:0
Denna mynt-enhet, som utgör jemnt värdet af 1 R:dr Riksgäldssedel', kallas Krona. 3:o Kronan indelas i 10 delar; denna Kronans tiondedel kallas Penning *). 4:o Penningen indelas i 10 delar; denna Penningens tiondedel kallas Slant *). °) Penningens värde blir således i det allraniirmaste 5 sk:r Riksgäldsmynt, och Slantens i det närmaste | sk. samma mynt.
Systemet kommer att blifva 1 Krona
Den 12 Februarii f. m. 5:o Följande sorter silfvermynt präglas: 4-Kronstyckeiij till alla delar af samma innehall som i R:dr Specie stycket enligt iS3o års Myntordning. i-Kroiutyeken D:o i förhållande. 1-Kronstyckén D:o i d:o Krons tycken D:o i d:o Kronstycken.
Det är angeläget, att minsta silfvermyntet icke alfor stort; det är för räknandet beqvämt, att det utgör jemnt tiondedelen af enheten, utgörande sålunda en lämplig öfvergång till kopparskiljemynt.
Den practiska nyttan inses lätt och behöfver ej vidlyftig bevisning. 6:0
De 4 förstnämnda mynten, nemi. fyrdubbla, dubbla, enkla och halfva Kronan, präglas af 12-löclig halt, i öfverensstämmelse med i83o års Myntordning.
Men j5:dels Kronan, eller den s. k.
Penningenbör präglas af 5|-lödigt silfver, emedan’ den skulle blifva för liten, i fall äfven den präglades af 12-löclig halt.
Sorn denna Penning är något kostsammare än de öfriga att prägla, kunde den lämpligen till sitt silfverinnehåll något förminskas, t. ex. innehålla 55500 & fint silfver och 55555 & koppar, i stället att den, i förhållande till de öfriga mynten, borde innehålla 55550 fint silfver.
Jag är öfvertygad, att ett så beskaffadt, s. k. billon-mynt vore gagneligt för allrtänna rörelsen. 7:0 Kopparskiljemyntet utmyntas till 4°o Kronor på ett Sk:ä victualie vigt, i följande sorter: 5-Slantstycken ä 20 på 1 Ä v. v. 2-Slantstycken å 5o på d:o 1-Slantstycken å 100 på d:o ±-Slantstycken å 200 på d:o.
Många finnas, som måhända anse den fråga, jag nu väckt, af underordnadt värde; inen andra finnas äfven, som veta, att ett ibland de få fei, sorn vid 1776 år§ Realisations veikställande begingos, var det, att till räkneenhet antaga Specie-Riksdalern, sorn var 6 till 18 gånger större än de mynt-enheter (silfver- och koppar-dalern), som folket då begagnade; att detta misstag åstadkom skadliga rubbningar i dåvarande förhållanden, och att det är angeläget att nu taga sig till vara för samma fel och samma följder.
Jag anhåller vördsamt, att denna min motion må blifva till BancoUtsk. remitterad, att der grundlagsenlig! handläggas.
Hr Hallenborg, Garl Joh., anförde skriftligen:
I anledning af vid sista Riksdag väckta motioner i afseende på Den la Februarii f. m. 161 pa de oviktigheter och misstag, som blifvit begångna vid Skånska extra Itoteririgens förvandlande till ständig, beslöt R. o. Ad. den 22 Febr. i83o ”att en ny, af rättvisa och billighet påkallad och af föregående
Ständer begärd allmän jemnkning i den år 1811 verkställda extra Rotering äfven måtte öfvergå Provinsen Skåne, utan afseende på den derstädes för närvarande provisoriskt bestående ordinarie Rotering, hvilken sålunda upphäfves; men att, efter skedd och i laga ordning stadfästad jemnkning med hela extra Rotehålls-skyldigheten för 2,572 Nummer inom de 2:ne Länen, de extra Roteringsskyldige måtte Sockneeller Härads vis höras, hvar och en för sig, öfver den proposition att, emot erhållande af en tredjedels minskning i sin extra Rotehålls-skyldighet, åtaga sig det ständiga Knektehållet, sålunda till en tredjedel i numerära beloppet nedsatt; och att den, som från de utlysta sammankomsterna för detta ändamål uteblifver, lemnar intet eller vilkorligt svar, måtte anses icke hafva uppå förslaget ingått, utan alltså vilja förblifva vid den oförmedlade extra Roteringsskyldigheten; dock att under tiden den närvarande ordinarie
Roteringen k om me att orubbad förblifva.” Detta R. o. Ad:s beslut blef, ty värr! icke R.
St:s, emedan, innan Skånska Roteringsfrågan förekom på Riddarhuset, hade den redan förevarit hos de 3:ne andra Stånden, hvilka beslöto, att samtlige Skånes Rotehållare borde sammankallas och antaga ett af 2:ne föreslagna jernoknings-alternativer, och hvilka båda äro af den beskaffenhet, att de gifva Rotehållarne ökad anledning till missbelåtenhet; ty dels aflijelpes icke härigenom det öfverklaga,- de, obilliga förhållandet, att, vid det år i8i3 hållna sammanträde med de Roteskyldige, de derifrån frånvarande förklarades samtycka till den då gjorda propositionen rörande ständig Roterings införande, och dels på detta sätt det gifna löftet, att hvar och en, som antog nämnde proposition, skulle få -jtdels nedsättning.
Lyckligtvis har Regeringen ännu icke låtit verkställa detta de 3:ne Ståndens vid förra Riksdagen fattade beslut; och begagnar jag derföre nu tillfället att såsom ny motion upptaga förutnämnde R. o. Ad:s vid sista Riksdag fattade enskilda beslut, under vördsam anhållan, det R.
St. ville förskaffa Skånes Rotehållare den lindring och rättelse, sorn detsamma åsyftar, och får jag, såsom vägledning för det Utskott, till hvilket detta memorial blir remitteradt, åberopa såväl de af Frih. Henning Wrangel och mig vid sisth Riksdag uti ifrågavarande ämne afgifna motioner, som Statsocli OeconomiUtskottens betänkande N:o g4 samt R.. o Ad:s protocoll för d. 11 Dec. 1829 och d. 22 Febr. i83o, af kvilka handlingar tydligen ådadalägges, att Skånes Rotehållare äga grundad anledning att vara missnöjda med så 1 IL 21 Den 12 Februarii f. m. väl sättet för den ständiga Roteringens tillkomst, som med den skedde Roteindclningen.
Upplästes nedannämnde från Exped.-Utsk. inkomna Memorial af d. ii dennes: N:o i.
Ang:de storleken af upplagan utaf Bihanget till RiksSt:s Protocoll; N:o 2.
Ang:de åtskilliga liemställanden i afseende å öppnandet af prenumeration å Bihanget till RiksStrs Protocoll. Lades på bordet.
Hr Mont.gomerie, Gust., hade inlemnat följande anförande:
Den af mig i sista plenum väckta muntliga motion om angelägenheten, att Rikets nu församlade Ständer ofördröjligen hos K.
M. insinuera den underdåniga önskan, att all brännvinsbränning genast måtte varda inställd, intill dess den hos R.
St. förekomna frågan om en högt påkallad ny författning i ämnet blir afgjord, anhåller jag att få något närmare utveckla.
Denna motion var måhända oväntad; den hade likväl icke bort vara det.
De högst bedröfliga följder, ej mindre i statsoeconomiskt än moraliskt afseende, hvilka den af enskilda interesset ■sorgfälligt underhållna, falska principen för brännvinstillverkningen åstadkommit, hafva ändtligen väckt
Nationens allmänna och menniskovännens synnerliga uppmärksamhet.
Den sednares länge ohörda klagan öfver de samhällsordningen störande laster af alla slag, som brännvins-öfverproduetionen medfört, låter icke längre gäcka sig, hvarken af förledande sophismer eller hänförande tal.
Nu ljuder från alla landsorter ett kraftigt, ett oafvisligt yrkande, att den härjande floden måtte hämmas och dess oerhörda olyckor förekommas. Skall någon bevisning, att detta är Nationens allmänna röst och önskan, beliöfvas?
Nå väl! hvar är då den, som nu mera vill bestrida det, som, utan betäckning af anonymiteten, vill träda fram att förneka sanningen af hvad jag yttrat, försöka att än längre afböja de för handen varande ingripande medlen till det ondas hämmande, numera försvara den författning, som vållat alla de oredor och olyckor, som öfverklagas; numera föra ett språk, som, under sistförflutne Riksdag, inom dessa murar lät höra sig till den förhatliga brännvins-öfverproduetionens forsvar?
Säkerligen ingen, och se der den bästa bevisningen af hvad jag yrkat, och den säkraste vederläggningen af den radicalism, hvarmed man, då inga andra skäl mera finnas, velat stämpla denna min framställning, ej er - Den ja Februarii f. ra. iG3 inrande, ej behjertande den ovedersägliga sanning, att ett så beskafFadt samhällsförderf, sorn fylleri-lasten oundvikligen medför, icke nog radicalt kan botas.
Jag skall icke nu upptaga tiden med framställningen af allt det grundfalska i det klyftigt uppställda projectet till den författning, som år 1810 tillkom och för hvars lättsinniga antagande Nationen fått så dyrt plikta, icke mindre bedragen af den omkladnad, hvari samma olycksbådande författning framtradde år i83o.
Ej heller vill jag denna gången uppehålla mig vid det irriga i begreppet om den så högt åberopade, naturliga friheten att, som man säger, förädla egna producter (ehuru det här med allt skäl borde heta föroädla), såsom vore något samhälls bestånd tänkbart, ulan ringaste band på friheten, ej nu ådagalägga de fördelar, brännvinets fördyrande skall medföra för moralen och den förnuftiga Iandthushållningen, allt det falska i förebärandet af svårigheter vid en ändamålsenligare författnings handhafvande i afseende på controller, lönnbränning, förespeglade lurendrägerier m. m.
Till dessa framställningar får jag tillfälle att återkomma, då jag, i anledning af Hr Frih.
Boyes motion, lill vederbörligt Utskott aflemnar de omständliga förslag, med motiverna dertill, som äro under utarbetning.
Nu är icke tid dertill.
Då eldsvåda är förhanden, öfverlägger man icke om dess förekommande för framtiden; man blott släcker den.
Sådant bör ock nu vara förhållandet; ty elden lågar som bäst under många tusende brännvinspannor, ifrån hvilka floden redan utgjutit och mer och mer utgjuter sitt gift öfver Svea land.
Skyndom således att släcka denna eld.
Se der ändamålet för min vid sista plenum väckta motion!
Jag antydde detsamma då redan i korthet, och trodde mig icke behöfva tillägga några närmare motiver i en så klar sak.
Ett och annat torde dock böra tilläggas.
Då numera ingen på fullt allvar lärer vilja neka, att med den enorma brännvinsbränning, som nuvarande författning medgifver och som säkerligen icke lemnäs obegagnad, tillverkning i 4 månader frambringar en production, flerdubbelt öfver ett måttligt behof för hela året, att således Sverige i denna stund är öfverlastadt med brännvin ; så vore det väl till förvåning inconsequent att, under det man, med afsky för den författning, som vållat allt det onda, hvilket öfverklagas, öfverlägger om en ny, klok och Nationen värdig brännvins-förordning, låta landet, under Nationens hoppfulla förbidan på det helsosamma beslutet, yttermera öfversvämmas af brännvinsfloden.
Det vore — jag må fritt säga det — att uppenbart gäcka alla goda medborgares lifligaste förhoppningar.
Ingen strider numera derom, ätt ju fylleri-lastens hämmande säkrast vinnes genom brännvinets möjligaste fördyrande.
Man måste till och med medgifva, att en förhöj - i g.; Den 12 Februarii f. ra. ning i brännvinspriset, tili minst i R:dr 24 sk.
a 2 R:dr kannan, vore väsendtligt bidragande till detta ändamål.
I samma stund brännvinsbränningen inställes, skall fördyrandet blifva en gifven följd och både bättre tider för ordning, nykterhet och sedlighet lugna Nationens bekymmer i dessa mensklighetens dyrbaraste angelägenheter, stärka dess tillit till dess Representanter, samt förbereda och underlätta öfvergången till ett annat, man hoppas, bättre förhållande i en snart förestående framtid; så mycket hellre snart förestående, som beslutet i detta vigtiga ämne ej kan dröja längre än en eller halfannan månad, hvarefter brännvins-produetionsbegäret, med mera båtnad för Statscassan och Nationens moral, åter kan få tillfredsställa sig, måhända redan med ingången af April månad.
De som emedlertid i sitt tillverknings-raseri måste rycka elden undan sina pannor och lemna de många i beredskap stående brännvinsfaten tomma, hafva i de redan fyllda en tillräcklig ersättning uti de genom förbudet hastigt stigande prisen.
Och i den ifver, hvarmed bränningen, efter uppehållet, åter skulle vidtagas — i samma mån med stegrad lust som priset på varan vore förhöjdt—, hade Staten att påräkna en mångdubblad ersättning för hvad den genom det eventuella förbudet tilläfventyrs kunnat förlora.
Men om brännings-inställelsen skulle fördröjas, eller, hvad värre vore, alldeles uteblifva, så skall vinningslystnaden, under afvaktan på Ständernas ändtliga beslut om en förnyad brännvinsförordning, med egna och lånta krafter till all möjlig ytterlighet uppdrifva tillverkningen, och sålunda, kanhända en hel följd åf år, gäcka de dammar, som skulle sättas mot den härjande floden, hvarifrån så många tusen olyckor stundligen härflyta.
Var det så Svenska folkets ombud skulle motsvara sitt vigtiga kall, att befordra samhällets väl och trefnad?
Jag åtminstone skulle ej anse mig hafva uppfyllt min Riksdagsmanna-och medborgerliga pligt, om jag uteblifvit med framställningen af detta vördsamma yrkande, som jag anhåller må varda med de resp. Med Stånden communiceradt samt till Allm. Besv.- och OeconomiUtsk. remitteradt i sammanhang med den redan beslutade remissen af den muntligen väckta motion, hvaraf detta anförande blott är en utveckling. R. o. Ad. beslöt, att detta anförande skulle till Bevilln. -, Lag- och OeconomiUtskotten åtfölja remissen af Frih. Boyes, Ludv., d.
10 dennes remitterade motion, angående åtskilliga förändrade stadganden om brännvinsbränningen. H, R. o. Ad. åtskiljdes kl. \ till 3 e. m.
Den 17 Februari i f. m. i65 Måndagen den 17 Februarii 1834- Plenum kl. io f. m.
Hrr Electorers lista till val af en Ledamot i Bevilln.-Utsk. efter A:o 2298 Hr af Billbergh, Joh. Peter samt en Ledamot i Exped.-Utsk. efter N:o 1476 Hr Riben, Carl Wilh.; och befunnos hafva blifvit utsedde, till Ledamot i Be v il 1 ni ngs-Utsk otte t: N:o 3.
Gyllenstjerna; Fullm.
Gr. Posse, Fredr., samt i Expeditions-Utskottet: N:o 1932.
Hr Oldenskjöld; Fullm.
Hr Stuart, Carl Gust.
Justerades Pleni-protocollet för d. 7 dennes.
Justerades 5 Prot.-Utdr., innehållande B., o. Adts d. 12 dennes fattade beslut.
Vid förnyad föredragning af R.
St:s till Stats- , Banco- och RiksgäldsVerkens öfverseende utsedde Revisorers d. 20 och 24 sisth Jan. uppläste samt med de öfrige RiksSt. communicerade berättelser öfver de af dem åren i83o och i8j2 förrättade Revisioner, beslöt R. o.
Ad. att remittera till Stats-Utskottet:
Berättelserna öfver Revisionerna af d) StatsVerket samt andra af allmänna medel bestående fonder; b) RiksgäldsContoret, det derunder lydande Gen.-AssistanceContor samt Götha CanalBolags och Malmö f. d.
Discontinrättningar, och c) de under K.
CommerceCoIl. ställda fonder och medel; och till Banco-Utskottet:
Berättelserna öfver Revisionerna af Bancoverket.
Då jag förnummit en allmän tystnad vid remissen af Regeringens skrifvelse, angående silfverutvexlingen, och en opinionsyttring i detta vigtiga ämne före dess behandling af Utskottet likväl synes mig icke vara öfverflödig, har jag desto hellre ansett det vara min pligt att i denna sak yttra den opinion, jag äger, som jag, vid sista Riksdag, tillhöide den minoritet, hvilken önskade myntregleringens verkställighet efter till en del skiljaktiga grundsatser från dem, som då gjorde sig gällande.
Den som känner, hvad det kall betyder att representera Folket — han må dertill vara kallad genom val eller genom tillfällighet — han känner ock sitt i66
Den 17 Februarii f. m. oeftergifliga åliggande att låta hvarje enskildt interesse, hvarje consideration vika för det allmänna hästa; och det är ej genom ord, det är genom handling, som han skall veta derom öfvertyga sina medborgare.
Itealisationsfrågan var vid sista Riksdagen , snart sagdt, ett outredt ämne.