Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Eckhoff, hos Välloflige BorgareStåndet serskildt ingifne och derifrån till StatsUtskottet remitterade Memorial, angående ersättning för de förluster, som Svenska Medborgare under de sednare Krigsåren måst vidkännas, genom Skepps-uppbringningar af de utländske Magter, med hvilka Sverige yarit i fredligt förhållande. 3:o Af den 12 dennes, öfver Herr Landshöfdingen Friherre Focks Motion, om Löners anslående för LänsNotarier och LandsContoirister. 4:o
Af den 16 dennes j i anledning af Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition, rörande Medels utseende till bestridande af Kostnaden till Högstsalig Hans Maj: t Konung Carl XIII:s Begrafning.
Protocoll, hållna hos Högloflig é Eidderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen i Stockholm, Åren 1828 och 182g.
Elfte Häftet STOCKHOLM, Tryckta hos Johan Hörberg, i83o. •siv ; it'?
. *: <11 ■ .una .. - • . • ii'} i!“■ jji xyr* ' ■. ;.nt;I ■; . ■’ ■ '■ ' ■ Måndagen den 2 Februarii 1829.
Plenum klockan | till 12 Förmiddagen.
Upplästes en frän Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken till undertecknad RiddarhusSecreterare aflåten skrifvelse af denna dag, deruti Hans Excellence tillkännagifva sig vara hindrad, att vid Ridderskapets och Adelns sammanträde i dag sig infinna; i anledning hvaraf Grefve Brahe, Magnus, såsom alsta Grefven, tog klubban.
Herr Grefven och Ordföranden tilIkännagaf, alt Deras Majestäter Konungen och Drottningen samt Deras Kongl. Högheter KronPrinsen och Prinsessan Sophia Albertina täckts utsätta klockan half lill
Ett i eftermiddag, till emottagande af underdånige lyckönskningar, i anledning af Hennes Kongl. Höghet KronPrinsessans lyckliga nedkomst, och Hans Kongl. Höghet ArfPrinsens, Hertigens af Östergöthland Döpelseact; och hemställde Herr Grefven och Ordföranden, om icke Ridderskapet och 4 Den a Februari i.
Adeln behagade efter Ceremoniens slut vid Kongl.
Slottet åtskiljas.
Sedan Ridderskapets och Adelns Herrar Ledamöter blifvit samlade, samtde2:ne Härolder, hvilka borde gå framför Ridderskapet och Adeln, ankommit, afgick Herr Grefven och Ordföranden med Ridderskapet och Adeln klockan en qvart till Ett eftermiddagen till Kongl. Slottet.
Efter Ceremoniens slut åtskiljdes Höglofl.
Ridderskapet och Adeln, vid nedgången från Kongl. Slottet, klockan en qvart till Två eftermiddagen.
In fidem ProtocoIIi, O. J. Lagerheim.
Tisdagen den 3 Februarii 182g.
Plenum klockan io Förmiddagen.
Upplästes en från Hans ExcellenceHerr Grefven och LandtMarskalken till undertecknad Riddarhus-Secreterare ankommen skrifvelse, hvaruti Hans Excellence tillkännagifvit sig vara hindrad, att vid Ridderskapets och Adelns sammanträde i dag sig Den 3 Februari i f. m. 5 infinna; i anledning hvaraf Grefve Brahe, Magnus, såsom äldsta Grefven, tog klubban.
Anmältes och emottogs Herr HofCancelleren m. m.
D. von Schulzenheim, hvilken, å Kongl. Maj:ts Höga vägnar, aflemnade Kongl. Maj:ts den 2 dennes till Rikets Ständer aflåtne Nådiga skrifvelse, i anledning af en väckt fråga om en faddergåfva till Hans Kongl. Höghet, Hertigen af Östergöthland.
Herr Grefven och Ordföranden anmodade Herr HofCancelleren, att till Kongl. Maj:t framföra Ridderskapets och Adelns underdåniga vördnad jemte försäkran, alt Kongl. Maj:ts Högstberörde
Nådiga skrifvelse skulle med första blifva inför Ridderskapet och Adeln föredragen.
Sedan Herr HofCancelleren blifvit på vanligt sätt utbeledsagad upplästes Kongl. Maj:ts omförmälte
Nådiga skrifvelse.
Grefve Cronhjelm, Otto August:
I sakens närvarande skick torde det tillåtas mig att först i afseende på min motion få nämna den utveckling, jag hade ämnat vid remisstillfället gifva åt densamma, och att sedan svara i hufvudsaken, som nu mera innefattar endast frågan om remissen.
Jag hade nemligen ansett såsom bestämdt, att en faddergåfva skulle komma att gifvas an - 6
Den 3 Februarii f. m. tingen jag derom väckte fråga eller ej, och min motion afsåg således egentligen blott sättet, huru denna faddergåfva skulle bestämmas.
Jag trodde mig kunna uppgifva ett sätt att göra det, med bibehållande af den ekonomiska fördelen, att den icke skulle förorsaka Nationen eller Staten betydlig kostnad; men ändock vara ett uttryck af nationens kärlek för sitt Konungahus.
Jag ämnade uppgifva en Kungsgård, hvilken jag ansåg dertill lämpligast, nemligen det gamla DelaGardiska godset Höjentorp i Skaraborgs Län.
Det gifver nu åt Staten icke mera än 120 tunnor spannmål i årligt arrende, men är likväl ett betydligt gods, har en förtjusande belägenhet, är val bygdt, ligger i en förträfflig jordmån, bör rendera omkring 6ooo R:dr B:co, och har en historisk märkvärdighet, derigenom, att Konung Carl XI begagnat det såsom Lustslott.
Arrendet
Sr äfven om i år slut, så att egendomen då kan vara till fri disposition.
Det skulle hafva blifvit en faddergåfva , om icke åt Konungasonen, åtminstone åt Gudsonen, och skulle ej hafva medfört någon betydlig kostnad, enär det ej fordrade mera, än afskrifning ur RiksIIufvudBoken af de 120 tunnor spannmål, som della gods nu gifver i arrende.
I afseende på remissen får jag nämna, att flere upplyste Ledamöter af detta Stånd, för hvilka jag uppläste min motion, gjort mig uppmärksam derpå, att jag först borde utforska, om förslaget vore enligt med Konungahusets önskan.
Jag svarade då hvad som ännu är min öfvertygelse, att det icke vore med min pligt såsom representant enligt, att vara organ för något annat, än min egen vilja, känsla oeh öfvertygelse; endast deraf var min motion ett uttryck.
Det vore ej mig til Ista n - digt, såsom Riksdagsman, att taga intryck från något annat håll eller af någon annan; och på dessa grunder var det, jag ej sökt få veta, hvad Konungahuset tänkte om den tillämnade motionen.
Men nu, sedan motionen är gjord, och Konungen, på den unge jFurslens vägnar, gifvit tillkänna sin vilja, att icke niottaga den lilla gåfva jag föreslagit, anser jag mig icke vidare böra yrka den i Grundlagen mig förvarade rättighet, att få motionen remitterad, ulan finner mig böra derifrån afstå, om Ridderskapet och Adeln dertill enhälligt samtycker.
Herr Grefven och Ordföranden hemställde, alt Grefve Cronhjelms den 3o sistlidne Januarii väckte och på bordet lagde ifrågavarande motion måtte, i anledning af hvad nu af honom blifvit anfördt, få förfalla.
Föredrogs å nyo RiddarhusUtskottets den iosistlidne Januarii afgifne, och den i5 i samma månad på bordet lagde, Memorial, i 8
Den 3 F e b r u a r i i f. m. anledning af väckt fråga om offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar, Herr Lefrenj Johan Pehr:
Jag hemhär min uppriktigaste tacksägelse till Rid-? darhusUtskottet, för det Utskottet hufvudsakligen tillstyrkt offentligheten; men kan ej underlåta, att finna saken, i afseende på dess behandling, förd på ett fält, från hvil-; ket jag önskade den fördes till ett annat, som lemnade en större lätthet vid dess antagande.
Jag anhåller derföre att, i afseende på den form jag önskade alt den skulle erhålla i sin behandling, få uppläsa når gra på papperet öfverflyttade tankar härom.
Hvarefter Herr Lefren uppläste föl I)en fråga, som nu sysselsätter Rid* derskapet och Adeln, är ganska vigtig.
Den har inom detta Hus många vänner och många motståndare; men alla böra vi önska, att densamma må blifva så beredd och behandlad, att vi, utan att förnärma Grundlagarne, Slåpdsordningaroe, Ståndets eller Medständers rättigheter, må öfver densamma kunna besluta.
Härtill fordras, att den icke allenast till sina väsendtligen skiIjagtiga hufvudbeståndsdelar till beredning enkelt sönderdelasj utan ock att den till afgörande i sådan ordning företages j att de plika tänkesätten kunna fritt och obehin - jande Den 3 Febrii ari i f. m. 9 dradt genom votering, eller voteringar, uttrycka sig.
Frågan delar sig, enligt sin natur, i 3.’ne hufvuddelar, nemligen; 1:0
Skall offentlighet vid öfvcrläggningarne äga rum? 2:0 Hvilka skyldigheter åligga åhörarne, i händelse offentligheten hifalles? 3:o Huru skola förbrytelser mot ord* ningen åtalas och bestraffas?
De t vänne första frågornas afgörande är Ståndens ensak; ty hvarje
Stånd äger en otvifvelagtig rätt att ensamt bestämma, om och på hvad sätt offentlighet må 'äga rum vid dess öfverläggningar; men den tredjes afgörande tillhör lika otvifvelagtigt Rikets Ständer och Konungen gemensamtj ty den innebär stiftning af strafflag, som ej kan ske i annan ordning, än den i Grundlagen för sådan lagstiftning stadgade, De tvenne första frågornes beredning tillhör således RäddarhusUt skottet; den tredjes Lagutskottet.
Enligt min åsigt hör RiddarhusUtskottet behandla de delar af ämnet, som tillhöra dess beredning, i tvänne serskilte Betänkanden.
I det ena bor ej förekomma annat, än hvad som rör den Ordningsstadgaj som Utskottet anser böra tjena till ef - IO Den 3 F e b r u a r i i f. m. terrättelse, i händelse offentlighet lomme alt äga rum.
I det andra bör ej förekomma annat, än förslag till de §§., som böra i RiddarhusOrdningen intagas, i händelse offentligheten bifalles, jemte
Utskottets till eller afstyrkande af sjelfva hufvudfrågan.
Beträffande åter LagUtskottets befattning med frågan, såvidt den nemligen rörer stiftandet af Strafflagen för de åhörare, som bryta emot ordningen inom Riks- i Stånden, så kan nämnde Utskott komma i verksamhet för detta ändamål, antingen derigenom att Ståndet dit remitterar den gjorde motionen, eller ock att enskild Ledamot, i anledning af densamma, väcker ny motion, som då i vanlig ordning remitteras; och gör jag mig så mycket mera förvissad om, att Lagutskottet icke anser sig förhindradt att frågan upptaga, på den grund att hufvudfrågan icke ännu är afgjord, som I strafflagens bestämmande bör föregå hufvudfrågans, emedan det vore orimligt att besluta i hufvudfrågan, innan vilkoren för dess bifallande, eller afslående, förut blifvit bestämde.
Sedan de serskildte delarne af ämnet sålunda blifvit beredde, anser jag'rättast vara, att de till afgörande företagas i följande ordning: 1:0 Strafflagen. 2:0 Ordningsstadga».
^ Den 3 Februarii f. m. 3:o De nya §§. i RiddarhusOrdningen. 4:o Ilufvudfrågan.
Om ämnet behandlas i denna ordning, som jag vågar påslå vara logiskt rigtig, så besparas icke allenast den tid, som i annat fall-»åtgår till långsamma öfverläggningar, utan den ändå större och vigligare fördelen vinnes, att hvar och en kan deltaga i de på hvarandra följande besluten öfver bifrägornej, utah att på förhand blifva qvald i sin öfvertygelse öfver hufvudfrågarij som, enligt den föreslagne ordningen, sist skulle förekomma, och utan att behöfva afgifva sitt omdöme öfver densamma förr, än alla de säkerhetsmått blifvit granskade och villkorligt antagne, som anses nödige, i händelse Motionen genom den slutliga voteringen, eller, såsom jag lifligt önskar, utan votering, blifver bifallen.
På detta sätt lemnäs den ännu i bufvudsaken outtryckte Majorileten och Minoriteten tillfälle att, utan farhågor, förtroligt öfverlägga med hvarandra i ett ämne, som, huru det än betraktas af dem, som deröfver hysa olika öfvertygelse, likväl af alla måste erkännas vara af beskaffenhet, alt böra utan öfverilning med lugnt allvar behandlas.
Jag anhåller om återremiss af RiddarhusUtskottels förevarande Memorial, och att detta anförande må, i händelse den bi - 12 Den 3 F e b r u a r i i f. m. falles, till Utskottet åtfölja, till det afseende det kan förtjena; äfvensom att Motionen må till Lagutskottet remitteras.
Herr Bråkenhjelm > Pehr Reinhold: Riddarhus-Utskottets Memorial innehåller, att fråga blifvit väckt, huruvida offentlighet vid Ridderskapets och Adelns öfverläggningar skulle, egentligen att tala, vara i RiddarhusOrdningen förbjuden, och huruvida icke, till följd deraf, ett Utlåtande, som tillstyrker en sådan offentlighet, borde åtminstone praesumptift antaga en förändring af den nu gällande RiddarhusOrdningen.
Denna fråga har i Utskottet blifvit väckt af mig; och som min, mot pluralitetens stridande mening, ej till protocollet blifvit yttrad, har jag ansett det vara min skyldighet, att på detta sätt gifva den tillkänna.
— Hvad angår de anmärkningar, som vid Utskottets Memorial nu blifvit gjorde, förmodar jag, att de Utskotts Ledamöter, hvilka hufvudsakligen i Memorialets uppsättning deltagit, ej underlåta att besvara dem på ett sätt, som för anmärkarne skall blifva tillfredsställande.
Herr Rosenqvist} Fredrik Leonhardj uppläste följande:
Så väl vid i8a3 års Riksdag, som äfven under detta Riksmöte, har jag yttrat mig för den mening, att främmande personer må få bevista Ridderskapets och Den 3 Februari i f. m.
Adelns Plena.
Då RiddarhusUtskottet nu tillstyrkt densamma, anser jag mig ej böra underlåta yttra mina tankar vid de af Utskottet föreslagne reglementariske föreskrifterne.
Till grund för min mening om publicitet vid våra sammankomster har jag antagit: att Folket alltid bör vara i tillfälle att sjelf få se och höra, huru dess ombud utföra och iakttaga dess rätt och bästa; att således för folket ingenting bör kunna få vara hemligt, som af dess representanter yttras; att allt hvad som hos Lagstiftande maktens representanter förekommer, bör af Hufvudmännen få af höras; att hemlighet alstrar misstroende, samt att misstroende emellan Folket och dess Ombud förorsakar vådor.
Då jag således icke kan dela Utskottets tankar om det Reglementariska, ehuru jag fullkomligt delar dem i sjelfva hufvudsaken, kan jag för min del ej medgifva, såsom Utskottet föreslagit, att Herr Grefven och LandtMarskalken, eller den hans ställe företräder, må äga att, när han så nödigt finner, vägra främmande personers inträde, antingen under ett helt Plenum, eller en del deraf, äfvensom att under varande plenum anbefalla främmande personers aflägsuande.
Jag kan ej eller gilla, att, som föreslagit är, 3:ne Ledamöter, och till och med i visst fall en Ledamot, må kunna äska och åstadkomma främmande per - Den 3 Februarii f. m, soners afvisande under påslående plenum.
Ej eller kan jag förena mig med Utskottets förslag, att billetter böra genom LandlMarskalken och någon af hvarje Bänkmansafdelning utdelas.
Jag inser intet fall kunna inträffa, ingen motion kunna uppstå, i följd hvaraf en insläpt allmänhet bör kunna förvägras bevista ett Plenum till slut.
Det är ju allmänna saker, som discuteras, och i hvilket fall skulle de med hemlighetens slöja för några ögonblick behöfva att för folket öfverhöljas?
En publicitet bland en Lagstiftande församling, inskränkt inom vissa gränsor, är icke mera någon publicitet.
Det sköna, det höga i handlingen förlorar sitt värdiga ändamål, om betydliga precautioner vidtagas.
Med ett ord, sedan dörrarne en gäng äro öppnade för rvåra medborgare, böra de aldrig mera jör deni kunna tillslutas.
Hvad billet-utdelningen vidkommer, och att denna utdelning skall ske utaf Herr Grefven och LandtMarskalken samt vissa bland Ridderskapels och Adelns Ledamöter, så anser jag denna inrättning motverka ändamålet; ty derigenom händer, att blott ett visst antal af vissa medborgareclasser får öfvervara sessionerna, då deremot meningen och ändamålet är, att hela Svenska allmänheten, så långt rummel tillåter, utan åtskillnad till person, bör få inträde.
Tiggaren och millionären, arbetskarlen och Den 3 Februarii f. m. i5 magnaten, allt som lian först kommer, bör äga fritt inträde.
När rummet ej mera räcker till, måste de ankommande afvakta ledighet genom någons bortgång.
Jag tror att man, vid hvarje saks bestämmande, bör hafva till föremål, att ej alstra missnöje; och jag har svårt att öfvertyga mig, att icke det skulle uppkomma, om inträdet berodde afbiljetter, emedan de lägre folkclasserna, i brist af relationer till billetutgifvarne, ofta skulle blifva de facto beröfvade en rättighet, som dem, lika som de högre folkclasserna, de jure (enligt vårt begifvande) tillkommer.
Då Tidningsförfattare alltid böra vara försäkrade om inträde, emedan de med skäl äro att anse och betrakta som Allmänna Opinionens budskap och ledare, kan billigtvis ingen af publiken förtycka, om de företrädesvis alltid hafva vissa rum för sig tillgänglige, som ej af andra få upptagas; och hämtar jag så mycket mera skäl till denna min mening deraf, att då Publiken så väl som Representanterna af dem fordra sanning i deras uppgifter, åt dem äfven måste beredas möjlighet att kunna uppfylla allmänna röstens fordringar.
Med hänsigt till hvad jag nu anfört, får jag äran föreslå följande reglor: 1:0
För närvarande och kommande tider upplåtes, under Ridderskapets och Adelns i6
Den 3 Februarii f. m. plena, åt främmande personer den i stora RiddarhusSalen befintlige läktaren, så långt rummet å densamma medgifver. 2:0
Tio plåtset- å första bänken blifva alltid ledige till begagnande utaf Tidningsutgifvare, och de öfrige intagas af de förstkommande , utan billetter eller någon anmälan. 3:o
Då alla platser äro upptagne, blifver ingen mer insläppt, förr än, genom någons utgående, ett rum åter blir ledigt. 4:o Under varande
Plenum åligger det de främmande personerna, att iakttaga tystnad.
Alia uttryck af bifall eller klander äro förbjudne; den deremot bryter, är skyldig att genast afträda. 5:o Ingen händelse kan förefalla, hvarigenom åhörarne kunna samfält utvisas, om ej allmänt stoj och buller på hela läktaren så tilltager, att öfverläggningarne derigenom blifva störda, i hvilket oförmodade fall åhörarne, på LandtMarskalkens befallning, böra aflägsna sig.
Skulle Ridderskapet och Adeln antaga Utskottets Memorial i hufvudsaken, anhåller jag likväl, att, hvad det reglementariska beträffar, en återremiss må ske, och att desse mine anmärkningar dervid må få åtfölja.
Hvar - Den 3 Februarii,f. m. '7 Hvarefter Herr Rosenqvist munteligen tilläde:
I anledning af hvad på detta rum nyligen blifvit sagd t, att detta mål borde remitteras till Lagutskottet, för att få vissa bestämda straff för de förbrytelser, hvilka af åhörare här kunde begås, tror jag det vara tid nog att bestämma straffen, då man afgjort, om saken, hvarföre straffbestämmelse åstundas, kommer att äga rum.
Jag kan således ej förena mig med den Ledamot, som yttrat detta.
Det vore efter min tanka detsamma, som att afkunna dom i en sak, innan ransakningen vore börjad.
Herr Jägerskjöldj Fredrik Gustafanförde skriftligen :
Mycket har så väl vid förra, som vid denna, Riksdag blifvit ordadt i förevarande ämne, och mycket torde ännu återstå.
Jag äger beklagligen icke den stora och hänförande förmåga, att genom vältalighet väcka bifall; men jag är öfvertygad derom, alt detta upplysta Stånd gör mera afseende på sak än ord, och får alltså directe hålla mig vid ämnet, och ödmjukast för Ridderskapet och Adeln föreslå, om icke en medelväg vore lämpligast vid antagandet af RiddarhusUtskottets Memorial, den nemligen, att Ridderskapet och Adeln provisionelt, eller rättare på försök, bifaller 11 H. 2 ig
Den 3 Februarii f. m. detsamma, likväl med det förbehåll att inskränka publiciteten, i fall några sådane omständigheter skulle förete sig, som vore af vådliga följder för Representationens helgd.
Jag vågar tro, att sedan Ridderskapet och Adeln en gång cathegoriskt beviljat publicitet under sina öfverläggningar, det hvarken är öfverensstämmande med formerna eller Ståndets värdighet att återkalla densamma; hvarföre det nu kanske vore bättre, att Ridderskapet och Adeln icke under denna Riksdag helt och hållit binder sina händer genom ett oåtertagligt bifall eller afslag; kommande Riddarhus obetaget att handla, huru detsamma för godt synes.
Jag tror icke någon lag kunna hindra antagandet af ett sådant beslut.
Efter hvad man mig berättat, är Sverige, ibland de Elfva constitutionella Staterne i Europa, den enda, hvars Representanter ännu ej tillåtit främmande åhörares närvaro under sina öfverläggningar.
Om Ridderskapet och Adeln behagade på detta sätt antaga Utskottets Memorial, tror jag de befarade vådorne lätteligen kunna förekommas genom det tillfälle Ståndet äger, att, i händelse af någon öfverläggningarne störande oordentlighet bland åbörarne, den lemnade tillåtelsen inskränka.
Den 3 Februari! f. m. >9
För min enskilda del förmodar jäg, (likväl med all aktning för andras opinion) att de farhågor, man i detta afseende hyser, endast härröra af en nog högt drifven imagination.
Våra Medbroder, som ej hafva rättighet till representation, skola otvifvelaktigt med tacksamhet emottaga denna eftergifvenhet å Ridderskapets och Adelns sida.
I fall återremiss af Utskoltets Memorial sker, får jag vördsamt anhålla, att dessa enkla meningar bifogas remissen.
Herr von Heynne, Georg:
Lika med den Ledamot, som först yttrade sig i denna fråga, hembär jag RiddarhusUtskoltet min tacksamhet för det sätt, hvarpå det behandlat frågan om Publicitetens tillstyrkande; men jag kan icke dela hvarken bemälte Ledamots öfvertygelse, eller den åsigt RiddarhusUtskottet framställt, i afseende på nödvändigheten af några föreskrifter eller lagar för den publicitet, som Ridderskapet och Adeln kunde medgifva.
Jag anser Ridderskapet och Adeln sjelf kunna stadga de enda lagar, som böra föreskrifvas, nemligen huru tillåtelsen till inträde för främmande åhörare skall meddelas.
Jag tror det vara vår pligt, att vidtaga sådane stadganden, hvilka försäkra Ståndet om, att icke, såsom en annan Ledamot yttrat, per 2* - 20 Dea 3 Februarii f. m. souei? af alla classer, från tiggaren till de förnämste, må kunna här inkomma.
Personer utan all slags upplysning bedömma med liten känsla sitt fäderneslands angelägenheter.
Deremot böra sådane personer liär få inträde, hvilkas röster i Lagstiftningen vi här sakna, nemligen orepresenterade Ståndspersoner, i hvilken class de fleste af oss hafva många vänner.
Vi sakna deras upplysta medverkan, mendet vore nyttigt, om de icke saknade tillfälle att kunna få höra, huru vi behandla deras angelägenheter.
Derföre anser jag Ridderskapet och Adeln först och främst böra afgöra, såsom RiddarhusUtskottet föreslagit, att publiciteten hör äga rum; hvarefter intet annat återstår, än att bestämma, huru billet-utdelningen skall ske.
Bäst torde vara, att, enligt Utskottets förslag, öfverlemna den åt LandtMarskalken och Ledamöterne inom hvar Bänkmansafdelning.
Men att stadga lagar för brott eller oljud af åhörare, behöfves ej, då vi hafva allmänna lagar.
Således är, efter min öfvertygelse, frågan endast den, om det är nyttigt och angeläget för opinionen, att antaga publiciteten.
Sedan den blifvit discussions-ämne, tycker jag, att man icke kail låta den förfalla, hvarken genom bestämdt beslut, eller framkastade svårigheter, utan att man bör bevilja den, ej i följd af en lag, utan i följd af Ståndets begifvande, på sätt RiddarhusUlskottet föreslagit, och en värd Ledamot Den 3 Februarii,f. ni. 21 nu nyss ytlrat, så att man må kunna liitföra personer, hvilka icke genera våra öfverläggningar.
Att sådant mycket lätt kan låta sig göra utan några nya lagar eller föreskrifter, bevisar ett annat Stånd.
Jag har nyss hört en af BondeStåndets utmärktaste Ledamöter, om jag icke just vill säga dess förnämsta medlem, omtala, att den dag, då frågan, hvilka skulle blifva faddrar, inom Ståndet afgjordes, flere åhörare varit närvarande, och att de, på Talmannens anmodan till dem att afträda, medan Ståndet fattade sitt beslut, med största skyndsamhet aflägsnat sig, och åter inträdt, då de underrättades, att de kunde få inkomma.
Allt sedan år i8ot) har BondeStåndet haft en sådan publicitet.
Hvilken af oss, som Önskar det, blir dit införd utan några precautioner.
Jag tillstyrker således, att vi först må besluta, att Publicitet härskall äga rum, och sedan, huru den bör ske, till förekommande deraf, att sådane personer icke hitkomma, af hvilkas mindre bildning man kumle vänta obehagligheter för våra öfverlägguingar.
Sparre Sixten:
Jag delar hufvudsakligen de åsigter Grefve Snoilsky yttrat i sin reservation, och förenar mig med honom.
I afseende på hvad Herr Lefren yttrat, får jag förklara, att jag är af samma tanka, sorn han, att frågan, i fall den Lifalles, äfven bör till Lagutskottet remit - teras, mert kan, i afseende på sättet att i öfrigt behandla frågan, ej dela hans mening, emedan man på sådant sätt skulle sluta med hufvudsakens afgörande.
Hvarefter Friherre Sparre uppläste föl Om Adelskap medför prerogativer framför ofrälse, så måtte dermed vara förenadt ett icke mindre värdigt, än billigt, interesse att bibehålla en sådan förmon, den må då vara ärfd eller genom egna förtjenster förvärfvad, enär den icke länder den ofrälse Medborgaren till förfång.
Sveriges