Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om nu förstfödde Sonen upphöjes till Friherrlig värdighet, och han då ingen Son äger, öfvergår ju hufvudmanna-rätten till närmaste led; men om den till Friherrlig värdighet upphöjde sedermera får Söner., af hvilka det är klart, att den äldsta blifver Friherre, men de öfrige Adelsmän, saknar jag i Herr Lefrens förslag en tydlig bestämmelse, huruvida hufvudmanna-rätten förden Adliga Ätten tillhörer dessa Söner af den till Friherrlig värdighet upphöjda förstfödde Sonen, eller Stamfadrens andreSon och dess gren.
Jag tror, att ju längre man gör Den 3 Augusti e. m. förslaget, ju mer stall man pä detta vis vid dess nagelfarande alltid upptäcka, alt åtskilligt återstår alt önska.
Jag tillstyrker derföre bifall till Utskottets förslag, såsom det kortaste, med blott den förändring t tredje Momentet, att orden äldre och yngre
Ättemän utbytas mot närmare och fjermare j hvarigenom ordalagen blifva mera öfverensstämmande roed 6:te der det talas om Ättemän, som är hufvudmanna-rätten närmast.
Uttrycket äldre
Ättemän nyttjas äfven i 2 Mömenlet af förevarande 5 §., med afseende på åldern, oell samma uttrycks återupprepande i 3 Mom. är således en liten tautoldgi, sorn genom den förändring, jag föreslagit, kunde undvikas.
Den jemförelse Friherre Cederström uppdragit emellan Successionsordningen för KonungaPIuset och det nu ifrågavarande Stadgandet om ordningen för Ridderskapels och Adelns representationsrätt, är ingalunda adacqvnt; ty Successionsordningen gäller blott för en enda Slägt, då här åter är fråga om ett
Stadgande för omkring tolf hundrade familjer, af hvilka en mängd, lill följd af serskildta förordnanden, hafva sinsemellan olika SuccessiohsOrdningar.
Så är t. ex.
Gr eli i ga värdigheten inom familjen Beckfris förenad med ett visst fideicommiss.
Men sådana anomalier kunna ej föreses eller upplagas i RiddarhusOrdningeu.
Man har sell sig nöd - Den 3/ Augusti «. m. 127 sakad till den inskränkning, att affatta Stad* gandet i så allmänna ordalag, atl det ej lägger hinder emot någons representationsrätt, sådan den i sjelfva verket äger rum.
Grefve Spens har redan med större erfarenhet, än jag, utvecklat de svårigheter och snart sagdt omöjligheter, som förete sig, då man rörande denna fråga vill inlåta sig i hvarje liten detalj.
Jag får således hlolt förena mig med honom, och yrkar bifall till Utskottets förslag, med den förändring Grefve Spens begärt.
Herr von HartmansdorffÄfven jag anser mig böra instämma med Grefve Spens i hans förslag, helst de öfrige Herrar Ledamöter, som föreslagit ändringar i den af Utskottet tillstyrkta redaclion af ifrågava-r rande 5 §., icke anfört någon annan grund dertill, än deras lycke,, utan alt uppgifva, hvaruti Utskottets förslag är felaktigt.
Det skulle förundra mig,- om den grund, som är följd i Successionse Ordningen, kunde anses beroende af tycke, och då jag föreslagit samma grund för bestämmandet af Ridders- och Adelsmäns representationsrätt, hade jag ej väntat, att här få höra yttras, det endast eget tycke, men icke något skäl blifvit anfördt till stöd för mitt förslag till ny redaetiöir af 5 §; i Ridrt darhusOrdningen, i stället för det af RiddarhusUtskoltel uppgifne.
Dock vill jag nu ts8 Den 3 Augusti e. rn. något närmare uppgifva, hvarföre jag anser den af Utskottet uppgjorde redaction otydlig och felaktig.
Dé-r saknas nemligen ali föreskrift, i hvad ordning representationsrätten må ärfvas, om det är den förstfödde eller den siste bland Ättemännen, som älfver hufvudmanna-rätten.
Det är likväl just denna ordning vi skola bestämma.
Men i Utskottets förslag står endast: ”Äldre ”Ättemän är den som förr, och yngre Ät”teman den, som sednare kan ärfva hufvud”manna-rätten;” och detta förefaller mig ungefärligen så, som då man stundom i brefstil nyttjar ordet vederbörande, för att slippa nämna personen, när man ej vet, hvil-, ken är behörig.
— Hvad deli af Grefve Spens i mitt förslag till redaction af denna §. anmärkta olägenhet angår, så troi’.jag den vara lätt afhjelpt genom den ändring, att man nyttjar uttrycket: ”utdör denna gren ä manssidanj’ &c. Då är det naturligt, att om grenen ej utdör, utan hufvudrnannen bl i f— ver upphöjd till Friherrlig! eller Grefligt
Stånd, så går den förra; värdigheten till unsta Ätternan i samma gren och icke till någon annan.
Man vinner då det åsyftade ändamålet, att icke två serskildta Ätter uppkomma.
— Jag kan således ej annat än finna mitt förslag bättre än Utskottets; dock vill jag icke envisas, att få detsamma företrädesvis antagit, i fall flere Ledamöter icke dela mine åsigter.
Fri - Den 3 Augusti e. ra.
Friherre Wredej Fabian:
Äfven jag önskar den största möjliga tydlighet, och jag har såsom Ledamot af Utskottet haft tillfälle inse de svårigheter, sorn dervid möta.
Herr Lefren har föreslagit en helt annan redaction af förevarande §. i öfverensstämmelse med Successionsordningen.
Jag anhåller, att i anledning deraf få fästa uppmärksamheten derpå, att föremålet för denna §. är icke allenast att bestämma egenskapen af Hufvudmän, utan äfven och fastmer att beskrifva Ättemän.
Enligt 37 §.
RegeringsFormen bestämmas visserligen de Ättemäns rättigheter, hvilka tillhöra de efter 1809 Adlade Ätter; men i afseende å de äldre Ätterne innehåller nyssnämde 37 §. icke någon föreskrift, utan måste den följaktligen sökas i äldre Grundlagar.
Beträffande åter de Ätter, som stiftades i slutet af förra seklet, finnas alldeles icke några författningar, som bestämma ordningen för dessa Ätters Ledamöter.
För hvarje sådan
Ätt är serskildt stadgadt uti Ättens OriginalDiplom.
RiddarhusOrdningen kan ej ingå uti serskildta speciella bestämmelser, men måste dock innefatta allmänna föreskrifter, uuder hvilka serskildta förekommande fall lämpligen kunna hänföras.
Herr Lefrens förslag är i afseende å Hufvudmän riktigt, men hvad angår Ättemän alltför ofullständigt.
Jag tillstyrker derföre för min del antagande af Utskottets förslag. 36 H. 9 Den 3 Augusti e. m.
Fri Is erie Palmstjerna:
Det är svårt att yttra sig bestämdt öfver det af Herr Lefren framställda förslag till 5 §. i RiddarhusOrd ningen, enär det fordras mycken eftertanka och öfverläggning för att med tillförlitlighet bedöma, om redactionen är så fullkomlig, att den upptager alla möjliga fall af den olika ordning, hvari representationsrätten kan fortgå, och icke innefattar någon mening, som hindrar den lagliga fullföljden af successionen inom Ätter med så olika Successionsordning, som för en del Ätter lagligen nu finnes bestämd.
Men jag har noga granskat
Utskottets redactions-förslag, och det sjmes mig hafva en större grad af fullkomlighet, än jag funnit i någon annan redaction af ifrågavarande §.
Jag tillstyrker derföre dess antagande, iden öfvertygelse, att deri innefattas tillräckliga bestämmelser om successionen och representationsrätten inom Ätterne, icke förnärmande någon persons lagliga rätt.
Mig förefaller det tydligt, att den enkla föreskriften om successionen inom KonungaHuset, icke kan här tillämpas, såsom Herr Lefren föreslagit.
Hans project vore visserligen godt och antagligt, om här vore fråga om att bestämma en ny generel grund för successionen inom Ätterne; men man måste komma ihåg, att successionsrätten skall bibehållas sådan den är, högst olika inom serskildta Ätter.
Yi hafva till exempel Friherrliga familjer, der alla medlemmarne
Den 3 Augusti e. m. äro Friherrar, andra åter, der blott Hufvudmamien och äldste Ättemannen äro det; andre, der blott Hufvudmannen är det; och på samma sätt linnes en mängd variationer inom så väl de Grefliga som Friherrliga och Adliga Åtter, allt efter de olika tider, hvarunder de tillkommit.
Således är det omöjligt, åtminstone, utan den största vidlyftighet, att påhitta någon redaction af denna §., som fullkomligt uttrycker alla dessa variationer.
Svårligen tror jag man kan uppfinna en redaction, som är enklare och bättre uttrycker hvars och ens rätt, än den Utskottet föreslagit; och jag förnyar derföre mitt tillstyrkande, alt den må godkännas.
Herr Printzensköld: Sedan Friherre Wrede besvarat Herr Lefrens anmärkningar och gjorde förslag, har jag icke något vidare alt tillägga, utan instämmer i hvad Friherre Wrede ytlrat.
Stadgandet för Adliga värdighetens tilldelande i Sverige är, enligt 37 §.
RegeringsFormen, enahanda med hvad Successionsordningen innehåller i afseende på successionen till Svenska Thronell.
I nämde §. står: ”Ej må Adelskap el”ler Greflig eller Friherrlig värdighet, sora ”hädanefter förlänas, tillfalla flere än den, ”hvilken adlad eller upphöjd blifvit, samt 36 H. 9* Den 3 Augusti c. ni. ”efter honom hans äldste manliga bröstarfvinge i rätt nedstigande, led efter led, ”samt efter denna grens utgång, Starr,fadrens ”närmaste manliga afkomling, och så vidare.”
Inom de äldre
Ätter vi i Riket äga, der alla medlemmar hafva lika värdighet, stå de i lika förhållande till Hufvudmannen, nemligen så, att den som är honom närmast i arfsled, är hans närmaste Ättemän.
Detsamma är förhållandet också med de emellan åren 1796 och 1809 adlade familjer.
För de sedan 1809 tillkomne gäller åter alldeles samma grund som i Successionsordningen.
Man har här yttrat, att bestämmelser behöfvas i denna 5 §. af RiddarhusOrdningen i synnerhet i afseende på Ättemännen; men jag hemställer, om väl den af Utskottet för detta ändamål föreslagna redaction är tydlig.
Andra Momentet deraf innehåller: ”Hufvudman är äldste ”Ättemännen af den ättegren, som i hvarje ”led från Stamfadren varit äldre än någon ”af de öfrige lefvande grenarne af samma ”Ält;” och sedan står: ”Äldre Ättemän är ”den som förr, och yngre Ättemän den som ”sednare kan ärfva hufvudmannarätten.”
Här hade i stället bordt stå, att Ättemännens ordning bestämmes enligt arfsrätt efter allmänna lagen.
Jag kan således ej gilla den redaction Utskottet föreslagit, hvarken ifafseende på Hufvudman eller Ättemän, utan anser den grund Successionsordningen innefattar böra gälla för bestämmandet af Huf - Den 3 Augusti e. m. 13 5 vudman, samt arfsrätt enligt allmän
Lag bestämma företrädesrättigheten Ättemänneii emellan.
Med detta tillägg om Älteman tillstyrker jag således antagande af Herr Lefre'ns förslag i stället för hvad Utskottet projecterat.
Då jag nu vågat begära ordet, är det ingalunda i afsigt alt påstå, att den af Utskottet föreslagna redaction af ifrågavarande §. i RiddarhusOrdningen är fullkomlig.
Det skulle vara oförlåtligt och en alltför stor glömska af det myckna bekymmer och de många öfverläggningar, hvari jag såsom Ledamot i Utskottet deltagit, för att utarbeta detta förslag.
Icke eller vill eller kan jag ingå i någon närmare granskning af Herr Lefreus och Friherre Cederströms project till en annan redaction af §.; ty jag har, vid en hastig framställning deraf, icke kunnat tillräckligt uppfatta detsamma.
Men jag tror mig likväl böra erindra, att det sätt desse Herrar valt för att ådagalägga odugligheten af Utskottets förslag, är alldeles origtigt.
Det finnes icke mera än ett enda sätt, att ådagalägga en sådan oduglighet, och det är att bevisa, alt någon casus existerar, sorn ej är föresedd och upptagen i den föreslagna redactionen.
Herr Lefren har trott enahanda successionsgrund kunna bestämmas inom Ridderskapet och Adeln, som Successionsordningen föreslu ifver för Kunga - ,34 Den 3 A ugn sti e. 111.
Huset, och jag finner detta misstag ganska förlåtligt; helst jag i början af Riksdagen var af samma mening, i okunnighet om den vidunderliga sammansättningen af Svenska Adeln.
Den har sannerligen icke sin like i något civiliseradt land.
Inom Anckarswärdska familjen t. ex. finnes en Greflig
Ätt, der successionen går efter 1809 års RegeringsForm; en Friherrlig
Ätt, der successionen går efter det bruk, som följdes under Gustaf IV Adolfs regering; tvenne Adliga Ätter, af hvilka den ena är den så kallade CommendeursÄtten; och dels på samma, dels på andra konstiga sätt förhåller sig med flere Ätter, hvarigenom successionerna blifvit ytterst invecklade.
Så länge man icke ens försökt att bevisa, det någon händelse kan inträffa, för hvilken bestämmelse ej finnes i den af Utskottet föreslagna redaction af ifrågavarande §., kan jag ej annat än godkänna den, kanske med den förändring Grefve Spens föreslagit, ehuru jag i det hela anser den likgiltig.
Vid närmare eftersinnande af detta vigtiga och invecklade ämne, tror jag mig finna det vara ganska betänkligt alt antaga Herr Lefrens redactionsförslag.
Jag vill till ådagaläggande häraf blott anföra ett exempel.
Om en medlem af äldre Adlig
Ätt blefve upphöjd till Friherrlig värdighet, så skulle han derigenom blifva alldeles utbruten ur den Adliga Den 3 Augusti e. m.
Ätten, och af hans efterkommande icke flere än en enda isender vara Adelsman, utan alla de öfriga Ofrälse.
Detta är deremot förekommet i Utskottets förslag.
Jag är väl för öfrigt icke rätt nöjd med den redaction Utskottet föreslagit; men i brist af något bättre, går jag in derpå, och tillstyrker bifall till densamma.
Herr Lefrens redactionsförslag kan vara bra nog, om man deröfver skrifver förklaringar på flere sidor; men i och för sig sjelf är delta förslag allt för ofullständigt, hälst det bestämmer blott en sort succession inom Ätterne, men icke de flere variationer, som uppkomma, isynnerhet i afseende på Ätlemannarätten.
Det af Friherre Cederström dervid projecterade tillägg, som jag tyckte vara, att Ättemäns rättighet att inträda i Hufvudmannarältskulle bestämmas enligt arfsrätt efter allmän
Lag, så att den skulle inträda, sorn vore den förre hufvudrnannen närmast i arfsled, är alldeles oantagligt, helst flere kunna vara berättigade lill arf i samma led, men blott en kan erhålla Hufvudmannarätten.
Jag kan derföre ej annat än yrka förkastande af Herr Lefréns och Friherre Cederströms förslag; och då Utskottets redaction synes mig ganska fullständig, tillstyrker jag dess antagande.
Hans Excellence Herr Grefven och LaJidtMarskalken gjorde proposition lill an - 136 Den 3 Augusti e. m. tagand j nf Utskottets förslag till 5 §. af nya Riddar liusOrdningen.
I följd hvaraf Hans Excellence förklarade, att som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat
Nej, 5 §. således blifvit af Ridderskapet och Adeln bifallen.
Jag hemställer, om icke i sista Momentet kunde nyttjas uttrycket: närmare och fjermare > på sätt Grefve Spens föreslagit.
Hans Excellence Herr Grefven och landt
Mar skalken yttrade, att då han, uppå flere Ledamöters begäran, framslält proposition till antagande af hela §., och denna proposition, efter hvad Hans Excellence redan tillkännagifvit, blifvit af Ridderskapets och Adelns pluralitet bifallen, ansåg Hans Excellence sig icke vidare kunna framställa någon ny proposition; hvaruti Ridderskapet och Adeln äfven hördes instämma. §• 6P När Riksdag hållas skall, äge Hufvudman j som sig vid den ua eller a:a af de i 10 och 11 ,5\§\ omförmäldte anteckningar anmäler , rätt att säte för Ätten intaga.
Huf vudmannen vid andra anteckningen sig icke infunnit> äge annan Den 3 Augusti e. m. !Ättemän samma rätt, och hland flere, den som är Hufvudmannarätten närmast.
Har icke eller någon Ättemän sig anmält, md säte för Ätten intagas af Fullmägtig, sorn Hufvildmannen, eller den hans rätt utöfvar , på sätt här nedan föreskrifves, förordnat.
Under Riksdagens lopp vare Hufvudvudman, Ättemän , eller Fullmägtig, som sig först anmäler, berättigad, att säte för Ätten intaga.
Äf dem, som pä en gång sig anmäla, äge Hufvudman företräde framför Ättemän, äldre Ättemän framför yngre, samt Ättemän framför Fullmägtig.
Vid närmare genomseende har jag lyckt mig finna behof af någon förändring i Utskottets förslag.
Det heter för närvarande: ”Har Hufvud”mannen vid andra anteckningen sig icke ”infunnit, äge annan Ättemän samma rätt ”&c.”
Efter denna ordalydelse skulle man tro, att Ättemän först efter andra anteckningens slut skulle äga anmäla sig tili polletts erhållande.
Då nu likväl efter de båda anteckningarnas slut ingen anteckning får ske, förr än inför RiddaihusUlskottet, som först långt efteråt tillsättes, så kunde man häraf draga den slutsats, att endast Hufvudmän fingo anmäla sig vid de två anteckningarna.
Detsamma gäller äfven för den påföljande perioden.
Jag lager mig derföre frihet, att i stället föreslå följande redaction:
Infinner Hufvudmannen sig icke vid andra anteckningen, äge annan Ättemän samma rätt, och bland flere den, som är Hufvudmannarätten närmast.
Anmäler sig icke eller någon Ättemän, må säte för Ätten intagas af Fullmäglig &c. Herr Printzensköld:
Då ifrågavarande föreskrift är densamma, som allt hitintills funnits och blifvit praktiserad, nemligen att vid första anteckningen ingen Ättemän får pollett, utan först vid den andra, då ingen Hufvudman anmäler sig, så kan jag visserligen utan att neka, att detsamma vinnes genom Herr Bråkenhjelms förslag, likväl icke inse något företräde deri.
Herr Riben: i Mom. af 6 §. hvari Herr Bråkenhjelm ser en sådan otydlighet, afser endast, huru med anteckningarna skall tillgå före plenum plenorum på Rikssalen, och om man blott iakttager de omständigheter, som i förslaget finnas angifna, ser jag icke, att några serdeles olägenheter kunna uppstå.
Den af Herr Bråkenhjelm begärde förändring är så mycket mer nödvändig, som i förslaget hvarken första och andra uppropet finnas nämnde, icke eller att
Ättemän dervid äga anmäla sig; hvadan med ett ord den tydlighet saknas, som Herr Riben påstår finnas.
Nu kan Ättemän icke, i stöd af denna §., anmäla Den 3 Augusti e. m. sig vid andra auteckningen, men det kan ske genom antagande af Herr Bråkenhjelms redaclionsförändring.
Jag utber mig Ridderskapets och Adelns tillstånd att blott få fästa uppmärksamheten på de första raderna af §.
Den deri omnämnde 11 §. lyder: ”Sådana anteckningar böra vara 2:ne, och förorättas hvardera med 2:ne upprop; böran”des första anteckningens båda upprop ske ”på serskilda dagar, men efter hvarandra, ”så framt ej helgedag inträffar, då detsed”nare uppropet blifver nästa söcknedag.
”Andra anteckningens båda upprop ske på "en dag, hvilken bör vara den närmast helgd”fria före den, som Konungen i Nåder be"stämt till Ständernas sammanträde på Riks”salen.
” Nu hemställer jag, när det i 6 §. står:
Har Hufvudmannen vid andra anteckningen sig icke infunnit, om det kan vara meningen, att Hufvudman skall anmäla sig först vid andra anteckningens 2:dra upprop.
Denna §. stadgar: "Har Hufvudmannen vid andra antecknin”gen sig icke infunnit &c.”
Kan man väl antaga det för gifvit, förr än efter andra uppropets slut.
Således synes deraf bestämdt, att ingen anteckning för Ättemän och Fullmäktige skulle få ske, förr än inför RiddarhusUtskollet.
Den 3 Augusti e. ra.
Till svar på den ädle Friherrens yttrande, får jag äran nämna, att jag tror det varit Utskottets mening, att då vid andra anteckningens sista upprop ingen Hufvudman för Ätten infunnit sig, Atteman, eller i larist deraf, Fullmäktig, skulle äga att bli antecknad.
Detta är, såsom mig synes, temligen tydligt uttryckt i förslaget.
Riben sjelf bar förklarat sin mening vara, att Ättemän bör äga rätt att få anteckna sig vid andra anteckningen; det är derföre angeläget erhålla den bestämdhet i redactionen, sorn.
Herr Bråkenhjelm åsyftat, och jag ser icke, hvarföre man i detta fall skall bestrida ett mera tydligt förslag, samt bibehålla ett otydligare.
Hela den närvarande tvisten tyckes bero derpå, när andra anteckningen skall anses slutad.
Detta anser jag hafva skett för hvar och en Ätt, när densamma vid andra anteckningen andra gången uppropas.
Jag medger väl, att man här kunnat, såsom en värd Talare yrkat, ställa orden i praesens, i stället för prasteritum; men jag tror det för öfrigt vara temligen likgiltigt.
Herr Riben: Herr Cederschjöld har alldeles rätt uppfattat frågan.
Lika med honom anser jag derföre alldeles likgiltigt, hvilketdera förslaget antages.
Den 3 Augusti e. m.
Uppå derefter af Hans Excellence Herr Grefven och LaniltMar skalken framställd proposition, blef 6 §. af Ridderskapet och Adeln bifallen. §• 7- Utom de personerj sorn, enligt 18 ,$*.
Riksdagsordningen, icke såsom Riksdagsmän i något Stånd kunna .godkännas , vare från rättighet till säte och stämma å Riddarhuset uteslutne: 1:0 Adelsman , som bysatt är.
Hvilket Moment, uppå gjord proposition, bifölls. 2:0 Adelsman, somför nesligt brott, genom behörigt, sedermera icke lagligen upphäfdt, Utslag, antingen blifvit till straff fäld, eller med mer än halfva skäl besvärad, så att Domaren funnit saken böra till framtiden lemnäs.
Bifölls. 3:o Adelsman, som utur Riket af vikit, intill dess han återkommer, och derefter trenne är här i Riket skattskrifven varit.
Herr von Hartmansdorff: lii §. af den nuvarande RiddarhusOrdningen, emot hvilken detta förslag svarar, står det: ”Adelsman, som utur Riket afvikit, bafve förr ”verkat rättighet till säte och slämma på Den 3 Augusti e. ro. ”Riddarhuset.
Återkommer han, utan att ”för afvikandet eller orsaken dertill blifva ”till brott förvunnen, inträde han i alla ”sina förra rättigheter.”
Då denna föreskrift i det nya förslaget finnes utesluten, men, efter mitt omdöme, bör bibehållas, hemställer jag om icke detta Moment må erhålla följande lydelse:
Adelsman, som utur Riket af vikit, intill dess han återkommer, och, utan att för afvikandet eller orsaken dertill blifva till brott förvunnen, derefter trenne år här i Riket skattskrifven varit.
Herr Lefre'n: Lika med Herr von Hartmansdorff önskade jag det tillagg han föreslagit, men ber, att dertill få förena ännu ett annat.
I den af Utskottet uppgjorde redaclion står: intill dess han återkommer.
Det faller af sig sjelf, att lian icke kan återtaga säte här, förr än han återkommit.
Jag skulle derföre i stället vilja föreslå följande ord:
Intill dess han , ef ter återkomsten , trenne år här i Riket skattskrifven varit.
En värd Ledamot liar yrkat, att det nyss uppläste stadgandet i den nuvarande 11$. borde i det nya förslaget upptagas; men jag tar mig friheten erinra, att man kan blifva förvunnen till brott, utan att det är af egenskap, att anses för nesligt; och i sådant fall borde representationsrätten väl icke förloras.
Jag anser derföre öfverflödigt intaga det vilkor Den 3 Augusti e. m.
Herr von Hartmansdorff omnämnt, emedan en till nesligt brott förvunnen persen i alla fall är frän representationsrätten utesluten.
Deremot förenar jag mig med den siste värde Talaren uti hans anmärkning.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Marskalken gjorde proposition till bifall å Utskottets förslag till 3 Momentet af 7 §.
Nej. Hvarefter Hans Excellence framställde proposition till bifall å Herr Lefrens förslag, eller att nämnde 3 Moment skulle erhålla följande lydelse:
Adelsman, som utur Riket af vikit intill dess han efter återkomsten, Irenne dr här i Riket skattskrifven varit.
Bifölls. 4:o.
Adelsman, sorn. främmande Magt genom tro- och huldhetsed förbunden är.
Så väl Europas allmänna folkrätt och den del deraf, som på det vanliga Diplomatiska språket, kallas le Droit Coutumier, sorn äfven, i flere fall, serskildta imellan Regeringar afslutade öfverenskommelse!’, medgifva den princip, att en och samma person kari, till följe af vissa antingen tjenstemanna- eller äganderätts-förliållanden, vara tvänne eller i44 Den 3 Augusti e. m. flere Regeringar, medelst edsförpligtelse, vare sig egenteligen TrohetsEd eller LänsEd, förbunden; alltid under gifven förutsättning att sådant skedt med de ömsesidiga Regeringarnes tillåtelse.
Orsaken ligger deri, att samma individer genom giften, arf, testamente och äfven köp kunna komma i besittning af Fastighet uti mera än ett land, och således i vissa afseenden inträda derstädes i undersåtliga förhållanden.
Det synes hardt, att för denna orsak skull utesluta en sådan Individ från utöfningen af en dess medborgerliga rättighet, och g §. af iÖ23 års Riddarhusordning stadgar också: att Adelsmän, som, med Konungens serskildta Nådiga tillstånd, sig emot främmande Öfverhet med Trooch HuldhetsEd for pligt a t, och Egendom eller Embete under de tvenne sista åren före Riksdagen inom Riket innehaft, må, med lika vilkor 2 puncten i denna $. föreskrifver, säte ä Riddarhuset intaga.
Med ledning af denna ännu gällande föreskrift, föreslår jag vördsamt följande Redactionsförändring idet nu föresjagne 4 Momentet:
Adelsman, som, utan Konungens serskildta Nådiga tillstånd, sig emot främmande Öfverhet med Tro- och Huldhetsed förpligtat, eller som icke , i fall han ett djlikt tillstånd erhållit, under de 3 sista åren före Riksdagen, varit skattskrif ven samt inne - Den 3 Augusti é. m. !45 innehaft fast egendom eller embete inom Riket.
Vid detta Moment får jag göra samma anmärkning, som Herr von Schulzenheim.