Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I skärgård, vid kusterne och landgränsorna, inom en Svensk mils afstånd från saltsjö eller gräns, må jemväl undersökning efter förstucket gods kunna å misstänkt person på andra ställen, dock icke af annan person, anställas, än de som i 1 mom. af denna § äro uppräknade.
Härvid skola de i 2, 3, 4 och 5 momenlerne stadgade föreskrifter lända till efterlefnad; dock med den minskning i ansvaret, i händelse alt gods, sorn beslag underkastadt är, icke upptäckes, att höler för undcrsökningsman, om undersökning ägt rum, ådömmas från 5 lill 50 r:dr, samt för underbetjent, sorn anhållning_ gjort, hvarpå undersökning icke följt, från 3j till 33^r:dr.
Afven må de undersökningar, hvarom i detta mom. stadgas, derest hus icke finnas i granskapet, å misstänkt mansperson, men ej å qvinna, kunna förrättas utom hus; dock endast i nödfall och med skäligt afseende å väderlek samt årstid.
Skulle stark anledning yppas, att å gräns eller kust, eller i grannskapet af stad, lurendrejeri eller tullförsnillning, genom varors fördöljande på kroppen och i kläderne, uti större mått idkas och fortfar, äge Generaltullstyrelsen att, med de inskränkningar, som af K. M. i nåder utstakas, genom utfärdad kungörelse undantagsvis föreskrifva strängare åtgärder och minskadt ansvar för beslagare; dock må ingen ändring ske i afseende å behandling af resande, som anlända lill hamn- eller till gränseort, hvarest landsväg är.
Ej eller må föreskrifterne i 4 och 6 momenterne, i hvad de betriilfa misstänkt qvinna, i någon händelse förändras, eller ansvaret för öfverträdande deraf nedsättas. 8 Mom.
Har undersökning å misstänkt person skett, men beslag icke följt, vare undersökningsman förpliglad att på begäran derom lemna betyg, enligt föreskrifvet formulär; och varde den, som ett sådant betyg företer, från undersökning af annan tjensteman under då förehafvande färd befriad.
Den 22 Januari f. m. 307 O 9 Moni.
A den, som för oloflig införsel eller utförsel af varor en eller flere gänger tillförene straffad blifvit, må undersökning utan påföljd af bölesansvar äga rum; dock alt i öfrigt föreskriflerne i foreg:de momenter iakttagas. 10 Mom.
Lag samma vare, om, vid anställd undersökning af resandes och vägfarandes medförde saker, eller af saker, som bäras af tili fots gående person, å orter och ställen, som ofvan sagde äro, anträffats varor, som äro underkastade beslag, och i den mängd, att lydeligen skönjes, det afsiglen varit alt dermed drifva köpenskap. 11 Mom.
Nu har någon, af okynne, genom uppstoppning af kläder eller annorledes, föranledt skälig misstänka; vare undersökningsman och tullbetjent, som den misstänkte undersökt eller anhållit, äfvenledes från bötesansvar befriade, och vare den som slikt okynne visat, förfallen till böter af 50 r:dr, målsägaudes ensak.
— Sker det andra gången eller flere, ligge i tveböte.
Så vidt jag uuder den hastiga uppläsningen af Frih.
Palmstjernas förslag kunnat upptäcka, belöpa sig de skiljaktigheter, som delta förslag innehåller ifrån Utsk:ns, ungefärligen lill följande.
Frih. har i 1 mom. talat om undersökning vid gränsort, der allmän landsväg går fram; men detta oaktadt i 6 morn. särskildt upptagit förhållandet då lurendrejeri anträdas inom ett visst afstånd från kusten.
Det 3 morn. har blifvit tillagdt, gående derpå ut, att tullbetjening, som misshandlar person, den der undersökas skall, derför bör underkastas ansvar.
Det 4 mom. handlar om samma sak i afseende på undersökning anställd å qvinnsperson Vidare har Frih. föreslagit ett 7 morn., som upptager förhållandet, då större iurendrejeriföretag upptäckas, hvilka bedrifvas förmedelst varors fördöljande pä kroppen.
Uti det 8 mom. föreslår Frih., att, då undersökning ä misstänkt person skett, men beslag icke följt, så skall till samme person betyg derå meddelas, hvilket sedermera under hans då förehafvande färd honom från all vidare undersökning befriar.
Härvid får jag fästa uppmärksamheten derå, alt en person, som idkar denna industri att lurendreja, kan låta visitera sig vid en föreg:de station och derstädes erhålla ett så beskaffad! betyg, endast för att vid de efterföljande stalionerne kunna lurendreja desto mera opåtaldt.
Hvad åter angår förslaget i 11 mom. eller att den, som af okynne, förmedelst uppstoppning af sine kläder m. m., missledt tullbetjeningen, skall böta 50 r:dr, så vill jag visserligen icke motsätta mig detsamma, ehuru likväl detta synes mig vara ett mindre behöfligt tillägg. ■lag hemställer nu lill Hr Frih., om icke detta förslag, hvilket till sin syftning visst är godt, dock i vissa afseenden är allt för vidtomfattande?
Månne icke t. ex. den stora plikten af 300 r:dr b:co tillika med det af Utsk:n föreslagna stadgandet af 6 månaders suspension, äfven ntan de stadganden, som Frih. i 3 3C8 Den 22 Januari f. m. och 4 mom. föreslagit, höra vara nog afskräckaude förtulltjenstcmännen, för att desse icke i ogjordt väder ma tillåta sig någon öfverflödig visitation.
Icke eller ser jag något behof förevara, alt göra en åtskillnad i afseende pä lagbestämmelserne, då visitation sker vid gränseort, der allmän landsväg går fram, och då den sker inom ett visst afstånd från kusten i allmänhet.
Frih. har visserligen nämnt, att utländningar höra vara fredade från misshandling; men Hr Frih. känner helt säkert bättre än jag, att i de fleste länder, i Frankrike i synnerhet, hvar och en resande är underkastad visitation, äfvensom att tu11 tjenstemännen dervid icke äro ålagde något ansvar, äfven om de icke finna något af egenskap att kunna confisceras.
Jag kan i detta afseende åberopa ett exempel, nemi. en herre af mina bekanta, som med sin fru vid Franska gränsen måste undergå en ganska sträng visitation.
Jag får likväl billiga Hr Frih:s omtanka i afseende derå, att ingen må, så framt han ej sätter sig till motvärn, kunna af tulltjenstemännen afklädas.
Ehuru jag erkänner, att min förmåga i lagstiftningsväg är mycket underlägsen Hr Frih:ns, så, enär jag dock vid upprättandet af det förslag, som jag anhåller få underställa R.
St:s pröfning, varit biträdd af en person, för hvilken jag, synnerligast i detta afseende, har mycket förtroende, torde det benäget ursäktas mig om jag detta förslag för det H.
Ståndet nu uppläser.
Det lyder sålunda: ”Då någon, som lill tullplats eller gränseort ankommer, misslänkes hafva pä sig förstucket gods, må undersökning derefter af tullkammare- eller tullinspectionsföreståndare samt öfveruppsyningsmän vid hamnbevakningarne och befälhafvare på kust-stalionerue kunna anställas.
Sådan undersökning hör, om den misstänkte det önskar, verkställas i särskildt varmt rum, i två vittnens närvaro.”
Jag får fästa uppmärksamheten derå, alt Frih:ns afsigt i afseende på de 2:ne vittnenas närvaro, äfven blifvit i mitt förslag iakttagen.
Vidare lyder §: ”Erfordras för undersöknings verkställande, att den misstänkte öppnar eller lill någon del aflägger sine klädesplagg, må undersöknings man sig dermed icke befatta i annat fall, än om den misstänk te vägrar, att sådant sjelf verkställa.”
Detta är äfven ett tillägg till den gamla författningen.
”Ar den misstänkte qvinnsperson, må undersökning ej verkställas utan genom tillkallad person af samma kön i afskildt rum.”
Nu kommer den gamla författningen äter: ”Anträffas å nämnde ställen sålunda misstänkt person af uuderbetjente vid tullverket, då må han endast af dem kunna anhållas, lill dess några af ofvan uppräknade tjenstemän hunnit tillkallas för undersöknings verkställande.
Upptäckes ej dervid beslag underkastadt gods, eller finnér behörig undersökningsman sig ej hafva skäl att å af underbetjent anhållen person undersökning anställa, höte särskildt för en hvar, hos hvilken vid undersökning dylikt gods ej funnits, eller å hvilken, af underbetjent anhållen, undersökning ej af vederbörande ansetts böra vidtagas, i förra fallet undersökningsmannen från 20 Den 22 Januari f. m. 369 20 lill 300 r:dr, oell i det sednare uuderbetjent, som auhållningen gjort, från 10 lill 100 r:dr, målsägandens ensak, oell ansvare undersökningsman dessutom särskildt efter nedanstående 42 §, om af honom våld eller oskick vid undersökningen föröfvals.
A den, som för — — — — — — äga rum.” Jag er känner, att jag varit böjd för nedstättning af den stora ansvarsbestämmelse, som den gamla författningen utstakar; men då jag funnit opinionen så unanim!, vara emot någon nedsättning i delta fall, så har jag icke eller i denna del velat yrka bifall till Utskins betänk., utan funnit mig föranlåten ali yrka vidblifvande af det gamla stadgandet.
Jag anhåller således vördsammast, alt H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, täcktes till II. o. Adis begrafvande framställa äfven det af mig uppställda förslag.
Af det yttrande, som Frih.
Raab nu sednast afgifvit, ser jag med nöje, att Fribins åsigter i flere fall öfverensstämma med mina.
Jag tror, alt denna öfverensstämmelse skulle hafva varit ännu vida fullständigare, kanske fullkomlig, om händelsen hade gjort, all vi kommit alt förut i ämnet samtala.
Jag vågar ännu tro, att, när, vid den ålerremiss, som jag begär, mitt förslag, sådant det nyss blifvit uppläst, kummer att utgöra föremål för Frih:ns och Dtsk:ns öfrige medlemmars närmare pröfning, hela sammanhanget, deraf skall bättre inses.
En flyktig genomläsning medgifver icke att så alldeles rätt bedomina detsamma, och för min del tror jag icke, alt lydelsen af något enda stadgande kan väsendtligen rubbas, utan skada för de andra.
Jag får lill en början anmärka, ali jag icke begärt eli så strängt ansvar emot misshandling; jag bar begärt det emot vidrörande, så vidt detta icke varit nödvändigt; ty redan deruti ligger en skymf.
Alt visitation å mansperson må anställas i särskildt rum, deremot har jag ingenting alt invända; fastän jag har blott yrkal härutinnan bestämda föreskrifter i afseende pä visitation å qvinna.
Jag anser, alt ett sä groft öfverträdande af humanitetens och, i fall stadgandet anlages, äfven af samhällets lagar, icke kan med mindre ansvar bemötas än med det jag föreslagit.
Jag får för öfrigt äran redovisa för anledningen, hvarför jag gjort eu sä betydlig skillnad i afseende å ansvaret för vederbörande tulltjensteman vid de stationer, der allmän landsväg går fram, och vid de ställen, der smygvägar för lurendrejare finnas och begagnas.
På en vidlyftig gräns, omkring vissa städer, pä kusterne, der veterligen lurendrejeri i stort idkas, der kan scalan af den smugling, som verkställes i fickor, ändock till slut blifva nog ansenlig för att kräfva uppmärksamhet; och att pä sädane ställen alltför mycket försvåra nppsigtcn för tullheljeningen, anser jag icke rådlig!.
Allmogen ä gränseorlerne har visserligen sig emellan vissa relationer, vissa ärenden och vissa ganska lofliga resor och färder; likväl bö 6 H. 47 370 Den 22 Januari f. m. ra tulltjenslemännen, då de på dessa tunni befolkade orter hunnit inhemta nödig localkännedom, icke gerna misstaga sig om hvilka personer, som kunna vara misstänkta eller icke.
Af tullbetjeningen å dessa orter väntar jag således icke något särdeles förtryck eller hinder för loflig gemenskap gränsinnevånarne emellan.
Att då uppstegra ansvaret på dessa orter, äfvensom i skärgårdarne, det anser jag icke viii betänkt, utan tror jag att Utsk:us förslag till böternes nedsättning för tu lilje n s t e m ä n n e n dersammastädes, men ingalunda vid stationer, der allmän landsväg går fram, är användbart.
Hvad för öfrigt beträffar den stränghet, som Frih. i detta afseende förmenat äga rum utomlands, så kan jag försäkra, att min i detta afseende icke så obetydliga erfarenhet öfvertygat mig derom, att visitation sällan anställes ä en person, så vida icke särskilda omständigheter göra honom misstänkt.
Jag bär sett resande till hundradetals, hvilka hvarken i Frankrike eller Italien blifvit visiterade på kroppen.
I Tyska tullföreningen händer det icke ens en resande, hvars pass tillkännagifver alt han icke bör förmodas vara lurendrejare, att man öppnar hans koffert.
Man måste stifta sådana lagar, som med nödig stränghet förena en billig humanitet emot resande.
Statens skada kan icke blifva så särdeles stor, om då och dä någon småsak i en ficka möjligen blifver inpraktiserad; detta har alltid skett och kommer alltid att ske.
Det, hvarom jag nu vördsammast anhåller, är, att Utskms betänk, måtte återremitteras, oell att dermed måtte få medfölja mitt försök till ny redaction af denna §.
Palmstjerna har emot mitt sista yttrande gjort den anmärkn., att jag, i st. f. det af honom nyttjade ordet vidröra, begagnat ordet misshandla.
Jag får dä säga, att jag i denna mening och på detta ställe nästan anser dem såsom varande synonyma.
Men det torde tillåtas mig att fästa Hr Frih:s uppmärksamhet derpå, att i slutet af den 35 § står: ”Upptäckes ej dervid beslag underkastadt gods, eller finner behörig undersökningsman sig ej hafva skäl, att å af underbetjent anhållen person undersökning anställa, böle särskildt för en livar, hos hvilken vid undersökning dylikt gods ej funnits, eller å hvilken, af underbetjent anhållen, undersökning ej af vederbörande ansetts böra vidtagas, i förra fallet undersökningsmaiinen från 20 till 300 r:dr, och i det sednare underbetjent, som anhållningen gjort, från 10 till 100 r:dr, målsägandens ensak, och ansvare undersökningsman dessutom särskildt efter nedanstående 42 §, om af honom våld eller oskick vid undersökningen föröfvats.”
Gå vi nu till denna 42 §, så säger den, att ”om undersökningsman, eller den, som af honom till vittne eller handräckning kallad är, sjelf gör våld eller orätt; gälle ock derom hvad lag säger: och plikte undersökningsman särskildt med tjenstens förlust eller suspension från tjenst och lön i en till sex månader efter omständigheterna.”
Således finnas här redan ganska stränga bestämmelser för de tulltjensteman, som, Den 22 Januari f. m. 371 vid undersöknings verkställande skulle tillåta sig något oskick.
Skulle åter tulltjensteman hafva visiterat en person, och dervid påträffat olofligt gods, så är klart, att man icke får vara så nogräknad i afseende på ansvarsbestämmelsernc i della fall, ty denne person har då genom eget förvållande gjort sig förfallen lill en mindre grannlaga behandling.
Frih. har fästat särskild uppmärksamhet vid och uppdragit en bestämd skillnad emellan de undersökningar, som ske å ställen, der allmän landsväg går fram, och å andra orter.
Jag hemställer lill Hr Frih., huruvida verkligen en så stor skillnad i dessa förhållanden existerar?
Månne icke della skulle föranleda dertill, att lurendrejeriet i fickor och pä kroppen i allmänhet företrädesvis skulle komma att idkas ä de ställen, der ansvarsbestämmelserne för undersökningsmännen vore högst?
Frih. har vidare sagt, att misslyckade visitalioner ä kroppen äro i främmande länder högst ovanliga.
Jag frågar då, om de äro så vanliga här i landet?
Frih. har slutligen yrkat återremiss.
Jag vill visst icke motsätta mig en sådan, om Ståndet sä önskar: men jag får fästa H.
Ståndets uppmärksamhet vid den mängd af ärenden, sorn ännu äro oafgjorda, och med hänsigt till del. önskvärda mål, att riksdagen mätte så fort som möjligt kunna afslutas, hemställer jag huruvida icke det lämpligast vore, att nu genast skrida till afgörande i denna fråga, hvarför jag vördsamt anhåller om H. Ex. Hr Gr. o. Landtnäs propus, till bifall å mitt förslag.
En ledamot af Bevil In.- o. Ekou.Ulsk:n, Gr.
Mörner, har afgifvit en reservation, som i 3:dje mom. är af följande innehåll: ”Lindringen i ansvaret för obehörig kroppsvisitation är, enligt min tanke, allt för stor, för att icke kunna medföra den följd, att resande skola blifva utsatte för chikaner och obehöriga prejerier.” — Jag har såsom ledamot af Utsk:n instämt uti denna reservation; att jag således vid detta tillfälle yrkar afslag å den föredragna §, är en naturlig följd deraf.
Jag anser mig för öfrigt icke behöfva ingå i någon närmare utveckling af ämnet, utan anhåller endast att få tillkännagifva, det jag sluter mig lill det förslag, sorn Frih.
Jag skulle instämma med Frih. Palmstjerna, Nils, i begäran om återremiss, i händelse dermed kunde någonting vinnas; men då Högv.
PresteSt. redan bifallit förslaget, Vällofl. BorgareSl. afslagit den lag, hvarom vi nu öfverlägga, oell Hederv.
BondeSt. äfven densamma bifallit, så skulle jag tro, att det tjenar till ingenting att återremittera målet, utan anhåller jag om afslag å denna §, med anhållan tillika, att hvad i delta afseende stadgadt hr, måtte fä till nästa riksdag oförändradt qvarstå.
Jag beklagar, alt jag omöjligt kan instämma uti någon af de meningar, som blifvit yttrade ang:de behandlingen af denna fråga.
Saken är nemi. alltför vigtig, för att jag skulle kunna afstå från hoppel att 372 Den 22 Januari f. m. inom Ulsk:n ännu vinna något afseende för de noggrannare oell bestämdare föreskrifter, sorn jag tagit mig fribeten föreslå.
Raab har omtalat de ansvarsbestämmelser, som enligt 42 § skola tillämpas, då ”våld och oskick”, såsom det står på det ena stället, eller ”våld och orätt”, såsom det slår på det andra, af tullbetjeningen utöfvas; och Frih. har ansett dessa bestämmelser, jemte plikten, utgöra ett tillräckligt baud på dessa tjenstemän.
Jag frågar, hvarför man icke skall göra en lag tydlig och klar äfvenså gerna, som man gör densamma sväfvande och otydlig?
Den lag, som nu tinnes, är sväfvande och otydlig; ty, hvad är väld och oskick?
hvad är våld och orätt?
Jag gillar icke 42 §; icke eller 35 §:s slut.
Jag kan omöjligen inse, hvarken att nu gällande redaction af författningen, särdeles af 35 §, eller den af Ulsk. föreslagna, är Lillfyllestgörande.
Skola olämpliga sladganden i delta hänseende blifva gällande för framtiden, så må sådant blifva följden af votering eller af R. o. Ad:s öfverröstaude af de 3:ne öfrige Stånden; men icke af vårt eget åtgörande.
Raabs förslag, att, med afseende å det önskansvärda målet af riksdagens förkortande, afstå ifrån begäran om återremiss och här genast fastställa den redaction, som af H. Ståndet skulle antagas, anser jag overkställbar!.
Granskningen af en sådan redaction är inom Utsk:n svår; ty Utsk:u äro dertill alltför talrik a. R. o.
Ad. är ännu talrikare.
Dock, inom Ulsk:n är man förberedd på dessa göromål; hvar och en har öfvertänkt ämnet, hvilket vi icke hafva kunnat göra här.
Det kan icke med hästa vilja antagas, att vi alla hafva så öfvertänkt saken, att vi nu hafva en motiverad opinion om de 11 sladganden, som jag föreslagit.
Jag nödgas således vidblifva mitt yrkande om återremiss.
Palmstjerna i yrkande på återremiss af denna §, och detta just i följd deraf, att målet är af den beskaffenhét, som Frih.
Cederström anfört, nemi. att det redan blifvit af 2:ue
Stånd antaget och af ett
Stånd afslaget, hvadan det naturligtvis beror på det 4:de Ståndet, hvad utgång saken kommer att fä.
Antager R. o. Ad. nu hvad 2:ne
Stånd redan bifallit, så är det naturligtvis ett R.
Antager R. o. Ad. åter det särskilda förslag, som Frih.
Raab framställt, så skall detta beslut gå till Utsk:n, som då skola försöka att sammanjemka detsamma med det beslut, som innefattar antagande af § i dess helhet, och Utsk:n får i sådant fall svårt att framställa något eget förslag.
Ad. återremitterar §, så äger Utsk:n att pröfva de nya skäl, som tillkommit, samt vidtaga de modificationer, som anses kunna lända till allmän nytta.
Af dessa skäl yrkar jag återremiss af §.
Då jag, med auledn. af de 2:ne nya förslag, som blifvit framställda, förmodar, att återremiss icke kommer att nekas, så får jag tillkännagifva min ledsnad deröfver, att 2:ne
Stånd redan hafva bifallit det nya Den 22 Januari f. m. 373 fors lägel, Ii varigenom böterne blifvit alltför mycket nedsatte.
Jag anser det å eria sidan vara angeläget att lägga binder i vägen för embelsmannen alt missbruka sin makt, men å andra sidan är äfven af vigt att tillse, det han icke riskerar hela sin välfärd; och tror derföre, att de hittills gällande minimibeloppen af.böter äro ganska lämplige, hvaremot maximibeloppen äro för boga och sålunda torde behöfva en betydlig nedsättning.
I händelse af åtcrremiss anhåller jag således, a:t Utskm mätte fästa afseende å denna min begäran, nemi. alt nu gällande maximibelopp måtte betydligt nedsättas, men alt deremot minimibeloppen mätte få oförändrade qvarstå.
Jag får åter upprepa, alt jag icke vill motsätta mig en åtcrremiss; men med anledn. af hvad llr von Hohenhausen yttrat, ber jag få förklara, del jag icke tror alt denna återremiss skäligen skall kunna medföra del resultat, som lian trott.
Om vi nemi. antaga, att 2:ne Ständ redan bifallit
Utskins förslag och att det tredje detsamma afslagit, sä hemställer jag, huruvida man då kan vänta, alt Utsk:n, med frånträdande af de hegge andra Ståndens beslut, skola öfvergå till det förslag, som icke ens blifvit förklarad! såsom varande R. o. Ad:s gemensamma tanka, utan sorn blott blifvit återremissen b i löga dl.
Man skulle i min tanka hafva mera chance att vinna den åsigt, som här gör sig gällande, om man nu fattade ett formligt beslut i frågan, i st. f. alt återremittera den.
— Särskildt får jag till Frih. Cederström, som yrkat afslag å Utskms förslag och bifall lill den gamla författningen, framställa den förfrågan, hvarföre lian, som i förra frågan var så liberal, icke nu vill medgifva de modifieationer, hvilka Frih. Palmstjerna och jag föreslagit, och hvilka på intet vis strida emot hvad lian genom den förra voteringen sökt ali vinna?
Jag skall blott nämna ett par ord.
Om Ulsk:n skulle linna de gjorda anmärkn:rne föranleda till ett förslag, som är nyttigare och bättre, än det nu förevarande, så få Utskm tillfälle att framkomma med ett sådant, i händelse en återremiss 1111 beviljas; hvaremot Utskm, i händelse ett formligt beslut nu i ämnet fattas, icke blifva i stånd härtill.
Att Hevilla.litsk:s lid numera icke eller, med afseende pä den tid, som riksdagen kommer att räcka, är betydligt upptagen, det vete vi alltför väl, särdeles de Hrr, som af delta Utsk. äro ledamöter.
Jag vidblifver således min önskan om återremiss.
Som det torde vara svårt alt bär uppgöra sjelfva lagstadgandet, och då olika meningar derom blifvit yttrade, så skulle jag tro, alt man likväl gjorde bäst i äterremissens beviljande; ty, om R. o.
Ad. i detta fall antingen afslår Utskms förslag, hvarigenom 2:ne Stånd stanna emot 2, och det gamla stadgandet blifver gällande, eller om R. o. Ad. antager Frih.
Raabs förslag, så äro Utskm, på sätt Hr von Hohenhausen nyss nämnt, icke i tillfälle alt framkomma med 374 Den 22 Januari f. m. något förslag, som tilläfventyrs vore bättre, utan blott ali framställa till de särskilda_
Stånden, att välja emellan det ena eller det andra beslutet.
Ar åter intet beslut fattadt, torde det måhända gå lättare för Utsk:n att göra en sådan framställning, som å båda sidor befinnes tillfredsställande.
Ofverläggningen förklarades härmed vara slutad, hvarefter R. o. Ad., uppå af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd propos.
, förklarade sig anse de emot Utsk:ns förslag lill förändrad redaction af 35 § gjorde anmärkn:r föranleda till detsammas återremitterande.
Utsk:ns förslag till ny redaction af 38 §.
I samma mån, som man å ena sidan beredt ökade tillfällen för tullljenslemännen att göra beslag, i samma mån hade man äfven bort å andra sidan höja ansvarsbestämmelserne för desse tjenstemän.
Detta har icke skett, utan tvertom har man snarare förminskat desamma, hvarföre jag äfven anhåller, att den gamla författningen måtte i denna del fortfarande få blifva gällande.
Jag bar vid ingen af de föreg:de §§ tillåtit mig att yrka bifall till Utskms förslag, men i denna del får jag på det högsta förorda detsamma.
Jag får fästa uppmärksamheten derpå, att de ställen, som i denna § afses, icke äro af den ömtåligaste bcskairenhet.
Här talas nemi. l:o om vägar å landet och gator i städerna; 2:o om hus, boningsrum och hviloställen, der varutransporter befinnas, eller varor lill vidare forsling uppläggas; 3:o om sådane hus och boningsrum i skärgård och å landet, ända till en Svensk mil från saltsjön, der varor äro upplagda eller varu-upplag förut funnits under den tid, samme person af stället varit ägare eller innehafvare; 4:o om magasin, upplagsbodar, uthus, vindar och källare, samt 5:o om salubodar och bodkammare eller andra rum, der varor bevisligen till salu hållas, eller der varuförsäljning förut under samma innehafvares tid bevisligen skett.