Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
.Tåg vill också i förbigående hafva sagt, att, om sjelfva lagstiftningen och lagskipningen enskilt eller gemensamt begå orättvisor mot Folket, ligger deri den fruktansvärdaste uppmaning till allmänt affall från båda; men att, i så olycksbådande tider om de voro förhanden, de samme personer, hvilka nu anklagas för anarchiska planer eller syftningar, derföre att de fördöma magtens inkräktningar på Folkets lagliga rätt, torde äfven framstå såsom ariarchiens kraftigaste motståndare, med äfventyr att falla första offren för dess yra.
Grefve af Wetterstedt önskar att för egen tillfredsställelse få närmare veta, om jag, med det åberopade efterdömet af ett fremmande samhälle, menar en träffad öfverenskommelse mot en befarad olaglig beskattning.
Jag lemnar Herr Grefven denna tillfredsställelse, då jag helt uppriktigt bekänner, att min och mångå andras enda förhoppning på upprätthållandet af Sveriges sjelfständighet och framtida välstånd, hvilar på en af Regering och Ständer framkallad opinions yttring, nog stark för att i sin ordning framkalla ministeriella grund - Den 21 December e. ro. 173 satser och en representation värdige ett ädelt och fritt Folk, såsom de enda garantier mot oberäkneliga vådor och olyckor, som hota detta land; samt att, med hänsigt lill frågan om heslutet rörande MötesPassevolancen, mången med mig torde dela den önskan, att de af Herr Grefve af Wetterstedt anade spöken varnande måtte framställa sig för samleliga Konungens Rådgifvare, då frågans afgörande slutligen förekommer, på det man af tecknets betydelse må finna, att spöken, sedde så inom som utom StatsRådet, slutligen måste väcka Folkets fasa eller åtlöje.
Om jag medgifver Konungens Rådgifvare i Commandomäl för Armeen rättighet att af mig äska bevis för giltigheten af de anmärkningar mot Dess yttranden och uppgifter, hvartill jag ansett mig befogad, så fordrar jag tillbaka ett rättvist afseende på en opinion stödd vid facta och säker kännedo*m om de förhållanden jag tillförlitligt granskat, och på grund deraf klandrat; men framför allt borde sanning i uppgifter och grundade skäl användas, då en motståndare skall så skarpt angripas, som jag blifvit det af Herr Grefve Brahe, i stället att af honom vederläggas.
Dessa vilkor äro icke af Herr Grefven iakttagne uti dess diatrib mot mig, och jag nödgas sålunda gifva Herr Grefven tillbaka, ehuru med större hofsamhet i uttryck, all den brist i viljan att uppfatta, undersöka eller förslå 174 Den 21 December é. m. ämnet, all den ensidighet i åsigter och bib terhet, som Herr Grefven tillvitar mig.
Hvar finnes väl uti min reservation den uppgift, att hvad Herr Grefven ansett erfordras för de årliga vapenöfningarne borde med halfva bidraget (^halfva passevolanceafgiften) kunna bestridas?
En sådan tanka vore ju den orimligaste af alla misstag, och kan aldrig uppstå hos någon med minsta kunskap om de snart sagt otillfredsställbara behofven.
Hvar finnes af mig den förmodan yttrad, att Herr Grefvens omdöme varit missledt i något annat afseende, än rörande MötesPassevolancemedlens förvaltning och sanna behofvet af dessa skattebidrag?
Hvar och en, som med någon uppfattning läser min reservation, skall deri finna den åsigt så tydligt som möjligt framställd, att halfva Passevolancemedlen bordt vara fullt tillräcklige för indelta Årméens E.xcercitiemöterij, nemligen des som med något sken af rättvisa kunna eller böra af Rust- och Rotehållare bekostas.
Jag har icke bestridt Grefve Brahes calculer, rörande hvad som varit eller blifver erforderligt för Årmeens vapenöfningar i det hela; men jag har nekat till en existerande skyldighet för Rustoch Rotehållare, att af enskifte medel tillskjuta hvad som obestridligen tillkommer Statsverket.
Armeens vapenöfningar under marscher och stora läger, hafva kostat stora summor; jag vet det ganska väl, och tilltror visserligen de förvaltande Verken, att Den n December e. m. derom hafva lemnat Herr Grefven samma tillförlitliga uppgifter, som dem Herr Grefven afgifvit till Utskotten och i Ståndets plena; men alla dessa calculer och upplysningar, lemnade i sitt värde, borde snarare hafva utredt än invecklat frågan om Rustoch Rotehållets förmodade åligganden till Staten.
Hvad jag således, på grund af bestående lagar och författningar, klandrat, är det missledande omdöme, som alltjemt vidlådat frågan om MötesPassevolancen.
Att den nu senast både i Utskotten och RiksStånden blifvit behandlad och afgjord med en obegriplig ensidighet, derföre anklagar jag den militäriska esprit, som gjort sig gällande och mäglat bilda en opinion nog stark, att kunna qväfva begreppet om både lag- och billighetsfordringar, nog våldsam i sitt sträfvande till rnålet.
Må det tillåtas mig att tilltro GeneralAdjutanten för Armeen det inflytande, som synbart inverkat på beslutet, icke allenast inora detta Stånd, emedan Utskottens af 3:ne RiksStånd gillade
Betänkande innebär flerfaldiga bevis om det uteslutande förtroende, som, på bekostnad af alla andra opinioner än dem* hvilka utgått från Styrelsen, egnats åt Herr Grefvens bemödanden att bringa frågan till dess slutliga afgörande, på sätt som skett.
Måhända har Herr Grefven deri sett hufvudsaken, och skattat Rust- och Rotehållares lagliga rätt nog ringa; hvarföre denne, som en småsak, af oss andra skulle blifvit 176
Den 21 December e. m. nog högt värderad, och i Herr Grefvens tanka bortblandad med den förre; jag skulle, förutsatt att denna förmodan är rigtig, med Herr Grefvens egna ord fråga, om detta verkliga misstag icke innebure ett sjelfförtroende till egen opinion, som förkastar upplysningar?
Utaf Herr Grefvens fortsatte försvar för Passevolanceafgiftens uttagande af Rust- och Rotehållare, hämtar jag en ökad anledning till den förmodan, att de detaiilerade uppgifter om PassevolanceCassans förvaltning, som Herr Grefven från Kongl. KrigsCollegium emoltagit, icke lemnat en så fullkomlig kännedom deraf, sorn jag trott mig böra söka vid sjelfva Räkenskapernas genomseende uti KarnmarRätten; hvad jag vid denna granskning, ehuru flygtigt verkställd, erfarit, vill jag knappast att någon skall tro vara möjligt, utan att sjelf derom öfvertyga sig ; men jag åberopar dessa handlingar, såsom autentiqua bevis för mitt väl grundade påstående, att oftast mera än halfva MötesPassevoIance-afgiften blifvit tillitad för ändamål mer och mindre fremmande för Rust- och Rotehållares lagliga åligganden, äfven om man medgifver Rotehåliets indirecfa skyldighet att underhålla soldaten under dess ordinarie excercitiemöten; men att denna skyldighet någonsin bör sträcka sig derutöfver, må icke af någonrättskänsla kunna gillas.
Antagom således, hvad jag likväl icke medgifver vara billigt, att Den 9! t December e. in. 177 att Rust- oell Rotehållet skall underhålla dess karlar oell hästar vid ordinarie excercitie-möten 17 dagar om året, dock med fullkomlig frikallelse från en sådan utgift, då trouppen marcherar utom Regementets, eller i vissa fall, Bataillonens stånd, samt då arbets-kommenderingar inträffa, så skola PassevolanceCassans räkenskaper ådagalägga det obestridliga factum, att halfva passevolance-afgiften varit fullt tillräcklig för beliofvet.
Jag vill nu endast framlägga ett bevis för denna sanning, då hvar och en derom kan sjelf förskaffa sig så många man behagar, allt utur Passevolance-räkenskaperna.
Är 1820 uppgingo de så kallade ordinarie utgifterna till R:dr 147,457- 6. 10. hvarifrån dock böra afdragas, såsom icke dit hörande, Löner och arfvoden, Inqvarteringspeuningar, Gratificationer, samt största delen aflöningar till en sammanräknad summa af minst R:dr 5o,ooo; alltså kan årsutgiften för Indelta Armeens ordinarie excercis antagas till mellan 80 och 90,000 Rdr.
Hela provianterings- och fouragerings-kostnaden gjorde dock endast R:dr 7q,6o5: 28. 10.
Deremot finner man Extra Utgifter till ett belopp af icke mindre än R:dr 212,778: 27. 9.
Cassan ägde vid årets början, oaktadt de föregående årens ofta vida större utgifter, högst betydliga tillgångar, hvaribland utlånade R:dr 320,516: 23. 6.
Med denna öfversigt är det lätt att 54 H. 12 178 Den 2t December c, ra. finna, huruledes halfva årliga passevdlanceafgiften, uppgående till omkring 120,000 R:dr, måste vara fullt tillräcklig, eler ärsheliofvet visar sig vara omkring 90,000 R:dr.
Att ifrån detta förhållande tänka sig en besparad fond af 2,000,000 R:dr, är, för att begagna ett om Stats-financen ministerielt O Ö uttryck: en sak ^ mycket enkel i sig sjelf.
Man behöfver endast addera 12 åis besparade halfva passevolancemedel till det första årets hela afgift, och derpå beräkna 5 procents ränta.
Tillkomsten af en sådan fond vore dock alltid underkastad ett rättvist klander, enär en örn och samvetsgran Styrelse visserligen icke bordt af Rust- och Rotehållet upptaga en högre afgift, än som billigtvis kunde erfordras; enär Armeerts vapenöfningar i dess vidsträckta bemärkelse borde af Statsverket bestridas.
Då Herr Grefve Brabe icke erkänner denna sanning, måste naturligtvis en mägtig opinion gifva styrka åt bans ihärdiga försvar för de motsatta åsigterne, och de, efter min och andras öfvertygelse, alldeles origtiga begrepp om Rust och Rotehållares åligganden och deras ställning i samhället.
Jag har nu, som mig vill synas, tillfredsställande besvarat de mot mina för längesedan afgifne yttranden, senast riktade anmärkningar, som i rättvisa och billighet icke vunnit styrka af ordalagen, om de än flödade af en vältalighet, som helt Den 21 December e. m. l79 ocli hållet måste saknas i mina gensvar.
Dock tyckes vältaligheten å andra sidan understundom urarta i betydelselösa phraser, deribland en, hvari den tanka ultryckes, att enskild rätt j öfvermodig och förvägen, skulle vilja inkräkta på allmänna säkerhetens område.
För mitt begrepp är det tydligt, att orättvisan, men icke rättvisan, störer den allmänna säkerheten, och att enskild rätt aldrig måtte kunna benämnas öfvermodig och förvägen.
Må hända har Hans Excellence Grefve Wetterstedt här begått ett skriffel och menat enskild egennjrlta, som visserligen begagnar sig af de skamliga medel, hvilka, under den af Herr Grefven så illa ansedde frihetstiden , verkade hånligt för vårt politiska anseende och våra minnen.
Men om enskild egennytta hämtar näring af inre eller yttre corruption, så är inflytandet lika skamligt och förhatligt, och månne icke inrikes corruption , då den finnes, sluteligen framkallar sin motsats till jemvigtens återställande?
Jag lemnar detta till StatsMinisterns för Utrikes Ärenderna begrundande, som dertill torde äga flerfaldiga anledningar.
Slutligen anhåller jag vördsamt, att äfven mina motståndare inom den majoritet, sorn segrade i det olyckliga beslutet om mötespassevolancen, måtte rättvist inse, från hvilken sida den parlamentariska ordningen är bruten, och icke tillräkna mig som en 54 H. ia* i8o Den 21 December e. m. bristande tact, att med detta aftvungne anförande hafva ökat massan af våra protocoller.
Grefve Brahe, Magnus:
Som Grefve Horn tyckes åsyfta, att vederlägga hvad jag yttrat, får jag, innan jag inlåter mig i discussion, hemställa, huruvida Herr Grefven och Landtmarskalken tillåter någon sådan i ett ämne, som redan är afgjordt.
Hans Excellence.
Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, det han ansåg sig icke kunna förneka någon att svara å Grefve Horns nu afgifne anförande, om så skulle önskas.
Grefve Brahe: Grefve Horn har ytterligare ingått i den anmärkning, att kostnaden för de stora lägren icke borde bestridas af PassevolanceCassan, samt att af denna Gassa åtskilligt blifvit begagnadt till andra för dess egentliga ändamål alldeles främmande utgifter.
Jag har förut haft äran yttra, att denna Gassas förökade tillgångar uppstått genom besparingar å möteskostnaderne under de första åren, och att de af Grefve Horn klandrade utgifter alldeles icke utgått utaf Rust- och Rotehållares årliga afgifter, utan af räntan på nyssnämnde behållning.
Herr Grefven talar för öfrigt om det Militaira inflytandet, som tyckes visa sig i de beslut Utskotten härutinnan fattat.
Den förebråelse Herr Grefven härigenom Den 21 December e. m. synes vilja göra mig, får jag förklara, att jag skulle anse högst smickrande, så framt jag kunde hoppas, att Utskotten behagat fästa någon uppmärksamhet å, eller begagnat, några af de upplysningar jag tagit mig friheten lemna.
Om så skulle vara, är det mig ganska kärt, emedan det är min pligt, att bevaka Armeens bästa, som åter står i nära förening med vapenöfningarne.
Jag anser mig derföre Herr Grefven för detta yttrande högst förbunden.
För öfrigt äro inga discussioner obehagligare, än de, hvarest fråga uppstår, icke blott om sak, utan äfven om person, och jag skall således vara så kort som möjligt.
Herr Grefven har sagt, att han vädjade till Ridderskapets och Adelns omdöme emellan mig och sig.
Herr Grefvens och mina yttranden stfi i Ridderskapets och Adelns Protocoller, och de få stå der för vår räkning.
Herr Grefven har äfven yttrat, det jag påbördat honom, att hafva anfört, att halfva Passevolance-afgiften skulle vara tillräcklig för vapenöfningarne.
Men har icke Herr Grefven helt nyss för andra gången yttrat detsamma?
För öfrigt utgör det grundlagsenliga, eller icke grundlagsenliga i Rikets Ständers beslut, en sak, hvars försvarande jag ingalunda ser mig förbunden alt åtaga mig; ty beslutet är fattadt af trenne RiksStånd, hvilka förmodligen sjelfve veta försvara sina gerningar, —- Men jag skulle förebrå 282 Den 21 December e. m. mig, om jag elt ögonblick längre upptog tiden, oell jag slutar derföre.
Äfven jag skall icke fortsätta denna ordtvist, hvilket onekligen blefve fallet, om jag skulle upptaga hvad Grefve Horn här anfört.
Jag kan likväl icke undgå, att göra en anmärkning.
Man säger alltid, att det är en ordtvist, då en annan svarar på något, som man sjelf anfört?
men aldrig, att detta anförande äfven lior till samma slag.
Man nödgas likväl yttra ord, för att besvara ett anförande, och då jag gjort detta, tror jag mig i alla fall hafva hållit mig så nära saken, som möjligt.
Jag skall för öfrigt icke upptaga Herr Grefvens uttryck, hvarken om de Mirusteriella kraftyttringarne, eller de trånga begreppen, eller de spöken han ser inom StatsRådet, hvilka dock kunna hafva den nytta med sig, att man vänjer sig att icke blifva rädd för spöken utom detsamma.
En anmärkning har likväl Grefve Horn gjort, hvaruti jag helt och hållet instämmer, nemligen vid det ställe i mitt anförande, hvarest jag talat om den enskildt» rätten såsom öfvermodig.
Jag finnér nu, att jag deruti begått ett skriffel, och i det stället bordt säga, den enskildta inbillade rätten.
Detta är det enda svar jag har att gifva å Grefve Horns anförande.
Den 21 December e. m. 18 3 Å nvo föredrogs SlalsUtskotlets den 32 sisllidne Oclober under N:o 3ot afgifne, samt den i3 sistlidne November e. m. ]>å bordet lagde, Utlåtande, angående Byggnaders afträdande åt Veterinairlnrällningen, samt anslag af medel lill deras iståndsätta nde, Herr Bråkenhjelm3 Pehr Reinhold:
Då Utskottet föreslagit, att samtlige byggnaderna böra öfverlemnas till Konungens disposition, för att, på sätt lian lämpligast finner, upplåtas till Veterinairlnrättningen, dock med vilkor, att Magazinshusen icke må föryttras, skulle man tro, att författaren till Utlåtandet ägt mindre kännedom om localen, emedan de så kallade Magazins- och torkhusen icke äro afskiljda bus och tomter, utan endast enskildta våningar och rum i olika lius.
Konungen skulle således få rätt att försälja för Kronans räkning vissa våningar och vissa rum, under det de öfriga rummen begagnades för Inrättningens räkning.
För öfrigt har Utskottet tillstyrkt en summa af 5ooo R:dr, alt en gång för alla beviljas och utbetalas, i händelse större eller mindre del deraf erfordrades.
Om man med dessa medel iståndsatte någon del af byggnaderne, och Kronan sedermera reqvirerade dem tillbaka till magazinshus, hade Veterinair-Inrättningen endast varit byggmästare åt MagazinsDireclionen, och berörde 5ooo R:dr kommit den Den 21 December e. m. senare till godo.
Dessa anmärkningar hafva föranledt mig alt anhålla om följande proposition : Alt Tomterne, hörande till Ladugårds-* lands f. d. Krono Bränneri , med samtelige derpå befintelige Byggnader, må upplåtas åt T eter inair Inrättningen, att försäljas eller begagnas, på sätt Kongl. Maj:t för ändamålet lämpligast finner , dock under vilkor , att Magasinet och Torkhuset icke föryttras , utan förbehållas Kongl. Maj.t och Kronan, att, efter 3:ne månaders uppsägning , få emot enahanda hyra , som Te ter inair Inrättningen af andre personer derföre erhållit, begagnas, enär omständigheterna kunna så påfordra; samt att till de upplåtne Byggnadernes inredning en summa af 5ooo R:dr B:co, en gång för alla, må af Rikets Ständer beviljas,, och få af RiksgäldsContoiret till Vederbör ande utbetalas, i händelse större eller mindre del af denna summa skulle oundgängligen erfordras. —- Genom ett sådant heslut skulle den olägenhet jag anmärkt kunna undvikas, och ändamålet med anslaget, åtminstone till någon del, uppnäs.
Det iir temligen påtagligt, att de rum, som hegagnas till Anatomisalar, chemiska Laboratorier och Museer, icke inom loppet af samma månad kunna från magazinsrum återförändras till uppfyllande af dessa behof.
Jag erkänner, alt jag saknar den localkännedom om Den 21 December e. m. 185 bränneritomten på Ladugårdslandet, som Herr Bråkenhjelm låtit påskina, att han tiger.
Några Ledamöter af StatsUtskoltet hafva likväl undersökt denna local, men deras utlåtande öfverensstämmer icke med Herr Bråkenhjeims; ty enligt detsamma skulle husen kunna åtskiljas.
Det är väl möjligt, att under ett krig, eller vid något annat tillfälle, Kronan kunde behöfva nyttja dessa byggnader, och man bör derföre icke belt och hållet tillstänga en sådan utväg.
Herr Bråkenhjelm tyckes likasom vilja sätta Veterinairlnrättningen i skydd emot Styrelsen; men jag är öfvertygad, att Styrelsen nog ändå skall gifva denna nyttiga Inrättning allt det skydd den behöfver och förtjenar.
För min del anhåller jag således om bifall å Utlåtandet, Herr Hjerta, Gusfaf:
Mig synes det icke vara någon hufvudsak, huruvida magazinet eller torkhuset har någon särskild local, men deremot ganska vigtigt, alt man vid upplåtelsen ej fäster sådana vilkor, att Inrättningen icke kan begagna localen.
Jag anser derföre endast det vilkor höra bibehållas, att magazinerna icke få föryttras, utan böra af Inrättningen antingen begagnas eller på vanlig uppsägning uthyras.
Jag har intet i saken att tillägga till hvad Herr Bråkenhjelm anfört, utan förenar mig med honom. 186 Den 21 December e. tn Hvad Ilerr Hjerta yttrat om Magazinerna, är ganska nödigt att iakttaga, ty då Utskottet tillstyrkt, att dessa må lemnäs åt Veterinairlnrättningen, lärer väl meningen varit, att någon fördel skulle densamma genom deras uthyrande tillskyndas, och dcLta inträffar icke, om ej denna elausul iakttages, emedan i annat fall ingen garanti finnes för de, som vilja hyra dem.— Jag anhåller äfven, att det tillägg måtte göras, att i händelse nämnde hus af Kronan återtagas, VeterinairlnräLtningen skall erhålla i i ersättning en motsvarande summa, emedan i annat fall brist kunde uppkomma i den för Inrättningen calculerade årliga inkomst.
Friherre CederströmJacob:
Till hvad Herr Bråkenhjelm och Grefve Brahe yttrat får jag tillägga, att då fråga är om att öfverlemna hus, i stället för penningar, lill Veterinairlnrättningen, för att skaffa medel t fil de nödige åbyggnaderne, lärer Ridderskapet och Adelil finna, att fond för detta capital måtte erhållas, dels genom uthyrande af magazinerna, dels genom försäljning af nu öfverflödiga materialier.
Om nu denna hyra icke försäkras Inrättningen, att kunna disponeras till ränta och capital, skulle deraf följa, att inga byggnader kunde uppföras, och Rikets Ständer bade då anvisat medel utan ändamål.
Jag anhåller om proposition till bifall å Utskottets Utlåtande., på sätt Herr Bråkenhjelm föreslagit.
Den 21 December e. m. Herr Bråkenhjelm:
Hvad först beträffar trovärdigheten af min uppgift, så hänvisar jag hvar och en, att med egna ögon öfvertyga sig, huruvida icke inom de hus, som här äro i fråga, finnas ömsom bonings, och ömsom magazinsrum, fastän de senare icke begagnas.
Hvad uppsägningen beträffar, torde man finna, att med stora magaziner är ett helt annat förhållande, än med privata hus, emedan de förra icke äro så lätta att uthyra.
En längre uppsägningstid är således ännu mera nödvändig för de senare, än för de förre.
I egenskap af Chef för MagazinsStyrelsen, har jag ofta besett de ifrågavarande magaziner11a, och, efter min öfvertygelse, är det omöjligt, att magazinerne och torkinrättningen kunna särskilt försäljas.
Det slöra magazinet och boningsrummen omgifva torkhuset, som ligger på gården, och man kau icke komma dit annorlunda än genom en portgång på stora huset.
Mig synes således, att det af Utskottet utsatta vilkor är overkslällbart, och något annat kan icke komma i fråga.
— Så länge Kronan begagnade denna torkinrättning var den af ringa nytta.
Man har dermed gjort åtskilliga försök, men de voro alla så ändamålslösa, att de upphörde långt före den senare MagazinsStyrelsens organisation.
Hvad åter raagazinet beträffar, så, enär Kronan på Skeppshol - 188 Den 21 December c. m. men har magaziner för r8 till 20,000 tunnor Seid, och under södra bergen magaziner för 12,000 tunnor, samt Staten icke mera befattar sig med spannemålshandel, hvilket åtminstone jag alltid skall komma alt afstyrka; ser jag aldrig, huru Kronan skall komma i större behof af magaziner, än till 3o,ooo tunnor.
Jag är således af den tanka, att det vilkor Utskottet tillagt, nemligen alt Kronan bör förbehålla sig dispositionen af dessa lägenheter, vid inträffande behof, bör utgå, och Utlåtandet bifallas, med den förändring Herr Bråkenhjelm i öfrigt föreslagit.
Den uppstådda skiljaktigheten rörer ej saken utan formen.
Inom Utskottet var meningen, att man borde öfverlemna saken till Regeringen.
Det liar nu blifvit upplyst af en Regeringens Ledamot, att magazinerna äro öfverflödiga, och icke behöfvas för Slaten.
Vid slikt förhållande förenar jag mig med Friherre af Nordin, och tillstyrker, att det bestämda vilkoret om magazinernas bibehållande mätte utgå.
Då tror jag, att Herr Bråkanhjelm äfven för sin del kan gifva sig till freds, synnerligen när det icke är tänkbart, att Regeringen skulle vidtaga några åtgärder, som äro skadliga för Inrättningen.
Jag får likväl anhålla, att Herr Riddarbus-Sccreteraren behagade upplysa, huru detta mål blifvit af de öfrige Riks-.
Stånden afgjordt.
Den si December e. m Undertecknad Riddar hus-Secr et er are :
PresteSlåndet bar bifallit Utlåtandet; BorgareStåndet har fattat ett beslut af nästan c1 samma innehåll sorn Herr Bråkenhjelms förslag; BondeStåndet bar, i afseende å byggnaderne, vidtagit alldeles enahanda beslut, som Herr Bråkenhjelm tillstyrkt, men afslagit de ifrågaställde 5ooo R:dr.
Herr Rosenqvistj Fredrik Leonhard:
Utskottet har föreslagit att byggnaderna tillika med tomterna skulle öfverlemnas åt Veterinärinrättningen att försäljas eller begagnas, såsom Kongl.
Maj:t nyttigast finner, dock med vilkor, att Magazinet och Torkhuset ej föryttras.
Då Rikets Ständer år 1823 medgifvil, att byggnaderne må lill Inrättningen upplåtas, vill jag i denna del ej bestrida hvad Utskottet tillstyrkt; och skulle något hinder möta vid byggnadernas försäljning, derigenom att magazinet och torkhuset skulle bibehållas för MagnzinsDirectionens räkning, vill jag äfven medgifva, att detta vilkor må försvinna, och att
Veterinärinrättningen fritt må använda hela localen, såsom Friherre af Nordin yrkat.
Deremot afstyrker jag helt och hållet hvad Utskottet föreslagit angående utbetalning af 5ooo R:dr.
Jag tar mig i detta afseende friheten hänvisa till reservationerne.
De byggnader Veterinärinrättningen nu skulle erhålla, utom dem den redan fått, äro följande: igo Den 21 December e. m.
Ett större Boningsbus af sten med iG rum, samt inrättadt Magazin för Spannmålsupplag; Ett Mjöl- och GrÖpesMagazin med ett mindre Mälteri derunder af sten; Ett Boningshus af sten, Knallenborg kalladt, bestående af 20 större och mindre rum samt 6 källrar (hela delta hus, utom nedra våningen, disponeras redan förut af Veterinärinrättningen); Ett stort Bränn- och Brygghus med dertill hörande inrättningar; i flygelbyggnaden åt öfra gården en bagarestuga med en inmurad kopparpanna; En egendom vid Tyskbagare-bergen i Qvarteret Köhlberget, innehållande ett större Magazinshus af sten.
Med de byggnader