Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Skall bränvinet vara koöfrskabelt, äfven om ett aldrig sä fullständigt bevis kan företes derom, att varan är köpt hos en Grosshandlare eller en Distillator i hufvudstaden?
Kommer denna § att gälla, sä kan det inträffa, aft, om jag af en Grosshandlare härstädes köper 100 kannor bränvin för mjn egendoms behof, vederbör.de tjensteman vid uttranspov" 168 Den 9 Augusti e. m. teringen deraf lägger beslag pä detsamma och afhänder mig varan, blott derföre, att jag icke kan förete annat bevis än från den person, af hvilken bränvinet till mig blifvit försåldt.
Eller skall denne vara försedd med tusentals tillverkningsbevis, för att kunna lemna ett sådant åt hvar och en, som köper 60 kannor?
Jag vet icke huru denna sak skall kunna afhjelpas med mindre, än att redaktionen i någon mån förändras.
Samma olägenheter, som den siste värde talaren upgifvit kunna upkomma för en jordegare, som bor på andra sidan en saltsjövik här vid Stockholm, upstå äfven för Ölandsboer, sorn köpa sitt bränvin på Småländska kusten och föra bränvinet öfver det halfmils breda sundet.
Ehuru Utsk. tagit dessa omständigheter i betraktande, har det dock sannerligen icke kunnat komma till något annat resultat, än det som finnes här framstäldt; ty om icke alla transporter saltsjöledes voro med skarpa kontroller förknippade, skulle lurendrejeriet af bränvin, som hittills icke uteblifvit och säkerligen hädanefter kommer att i ännu högre grad försökas, blifva i betydlig män underiättadt.
Dessutom vill jag lemna den uplysning, alt innan Utsk. nedskref detta förslag, kommunicerade Utsk. sig med Kongl.
GeneralTullStyrelsen och fick af denna myndighet koncept, om jag så får säga, till det förslag, som Utsk. nu framlagt.
Jag medgifver visserligen att del kan upstå svårighet att skaffa bevis på de små qvanliteter, Hr Printzensköld omtalat, men det måste dock vara en köpares skyldighet, att af sin fångesman förskaffa sig sådana.
Om första mom. afifrågavande § antages, blefve det förbjudet att å Kronans fartyg utan tullförpassning föra mer än 2:ne kannor bränvin på man, och om, såsom jag vill minnas (ehuru jag icke med säkerhet kan påstå det), de allmänna tullföreskrifterna äfven gälla för nyssnämnde fartyg, skulle, till följe af det nu föreslagna stadgandet, betydliga olägenheter upstå vid sjö-utrustningar för Kronans räkning.
I afseende på andra mom., der det stadgas om produktionsbevis, hemställer jag, huru t. ex. en handlande i Stockholm, som från åtskilliga delar af riket köper bränvin, hvilket han sedermera magasinerar uti sin källare, skulle kunna förskaffa sig produktionsbevis öfver de olika partier, hvilka han från sitt magasin försäljer.
Slutligen, då det ännu icke är afgjordt, huruvida nuvar:de förbud för införsel af bränvin och sprit skall fortfara eller möjligen uphöra, synes det mig, om sednare händelsen inträffar, blifva svårt för en handlande, som införskrifver dessa varor från utlandet, att hafva desamma tullförseglade, då de komma till Sveriges skärgård.
Enär jag anser, att alla dessa svårigheter böra af Utsk. tagas i närmare betraktande, vågar jag vördsamt anhålla att R. o. Ad. behagade återremittera denna §.
Hf Printzensköld:
Raab inser jag de många svårigheter, som förete sig, då man vill så lagstifta, att Den 9 Augusti e ra.
169 fullkomlig visshet vinnes derom, att det bränvin, som sändes från en ort till en annan, verkligen är inhemskt — hvilket lärer vara det ändamål Utsk. åsyftat med ifrågavar:de §.
Men dessa svårigheter bör man likväl icke — så synes mig— afhjelpa på bekostnad af möjligheten för köpmannen att afsätta, och konsumenten att köpa den ifrågasatta varan.
Om äfven nödvändigheten absolut bjuder att, vid transporter af bränvin saltsjövägen, ett sådant produktionsbevis, som här är föreslaget, skall vara bränvinet följaktigt, hvaraf naturligtvis skulle följa, att endast högst betydliga transporter skulle på denna väg kunna ske, så kan likväl icke en sådan nödvändighet vara för handen i afseende på det bränvin, som föres på landsvägar och insjöar, hvilka med saltsjön icke ega någon kommunikation.
Det är obilligt att en konsument, som vid sin gård använder ett högst obetydligt parti bränvin, hvilket han likväl icke kan undvara, skall äfventyra alt mista ett icke större parti bränvin än 60 kannor, blod derföre, att han icke köpt varan direkte hos tillverkaren, utan hos köpmannen, som har bränvinslager.
Då en sådan lagstiftning icke kan vara ändamålsenlig, och då jag derjemte gillar de af Gr.
Lagerbjelke anmärkte felaktigheter i förslaget, anhåller jag att §:n måtte varda till Utsk. återremitterad.
Hr Adelborg, Anders Otto: .lag instämmer fullkomligt med de 2:ne sista talarne och anser, alt det är nödvändigt, att, lill följe af deras yttranden, §:n varder återremitterad.
Härtill kommer, att man endast stadgat, att det bränvin, som transporteras sjövägen, skall vara med produktionsbevis åtföljdt, hvaremot man helt och hållet uteglömt det bränvin, som landvågen föres inom landet.
I detta afseende föreskrifver den gamla författningens 55:te §: ”Afven bör, då bränvin föres landvågen i större parti än 60 kannor, detsamma åtföljas af ett lika beskaffadt tillverkningsbevis”.
' För att erhålla denna rättelse, anser äfven jag, att §:n bör återremitteras.
Efter försl till bifall å förevar:de § framstäld propos., som besvarades med Nej, hemstälde Hr Gr. o. Landtm, om R. o. Ad. ansåg de gjorde anmärknme föranleda till densammas återremitterande.
Ropades Ja. § 35.
Ehuru jag instämmer uti den åsigt, sora finnes uti §:n uttryckt, tror jag likväl, att ett förtydligande bör ega rum och får derföre föreslå följande förändrade redaktion: ”Med undantag af hvad 33:dje §:n innehåller, skall hvad i denna förordning är stadgadt om minuthandel med eller utskänkning af bränvin, gälla äfven för alla brända eller distillerade, in- eller utländska spirituösa drycker, äfvensom för drycker, hvilka äro med sådana tillagade”.
Jag vet icke hvartill det skall 170 Den 9 Augusti e. m. tjena alt, såsom Utsk. gjort, utsätta orden : ”med undanlag af hvad 33:dje §:n innehåller”; ty da denna § stadgar, att bränvin, sorn är försatt med något för helsan skadligt ämne eller som icke är renadl från finkelolja eller hvars styrka icke upgår till minst 5 grader, icke får vid minuthandel eller utskänkning till salu hållas, så kan det val icke vara Utsk:s mening, att sådana spritdrycker, hvilka äro försatta med något af förbemälda skadliga ämnen, skulle någorstädes få till salu hållas.
Hvad uttrycket: ”renadt från finkelolja” beträffar, så måste sådan rening visserligen vara vunnen genom skedd distillering; men hvad styrkan angår, inser jag icke hvarföre, då man föreskrifvit att bränvin, som säljes, i allmänhet skall1 hålla 5 grader, man skulle tillåta försäljning af andra spritdrycker af lägre gradtal, Men det är isynnerhet den första kathegorieu af bränvin, nemi. sådant, som innehåller beståndsdelar, skadliga för helsan, hvilket det, enligt min tanka, vore ganska menniskofiendlligt att bereda sprildrycksälskarne tillfälle att insupa.
.lag anhåller således, all de första orden: ”med undantag' af hvad 33:dje §:n innehåller, skall” måtte uteslutas; ty först om denna rättelse iakttages, blifver meningen lika fullständig, men derjemte liklig.
Hr Braunerhjelm har icke lillkännagifvlt i hvad män och af hvad orsak, hans redaktion må anses äga företräde framför Utsk:s.
Och dä jag icke kunnat inse fördelen af förstnämnda ordställning, anhåller jag vördsamt om bifall till Utsk:s förslag, med den af mig föreslagna förändring att orden ”med undantag af hvad 33:dje §:n innehåller, skall” må uteslutas.
Om icke undantaget från 33:dje §:n vöre intaget, skulle punsch, arrak och toddy hälla 5 grader.
Jag tror således, att det är högst nödvändigt att detta undantag göres.
Icke heller kan man stadga, att rening frän finkelolja skall ega rum.
När man nu förklarat att punsch, arrak och conjak skola underkastas samma lag som bränvin, så är tydligt, att man, om icke undantaget eger rum, skall efterse, luiru vida dessa drycker äro renade frän finkelolja och om de hålla 5 grader.
Sådant kan icke tillämpas.
Jag tror derföre att Frih.
Cederström misstagit sig uti sin anmärkn.
Hvad åter beträffar, att jag icke redogjort i hvad mån mitt förslag är tydligare än Utsk:s, så får jag nämna att otydligheten uti lltsk:s förslag ligger deruti, att man skulle kunna tro, att man kan få sälja drycker, som äro upblandade med bränvin, och detta har jag genom mitt förslag velat förekomma.
Idet finnes mänga ställen, der man begagnar t. ex. kaffe upblandadt med bränvin.
Detta är nu underkastat samma lag sorn bränvin.
Det är oneklig!, att den af Frih.
Cederström framstälda anmärkn. förljenar afseende, men om man lager bort de här föreskrifna undantagen, inträffar hvad Hr Braunerhjelm sagt, att man förbjuder personer att dricka punsch under 5 graders styrka.
Icke går det an att säga, att, med undantag af punsch, skola alla andra in- och utländska spritdrycker få be - Den 9 Augusti e. m. m gagnas.
Enär anmärkn:n dock eger sin riktighet, får jag hemställa, om icke början af §:n kunde på följande sätt uttryckas; ”Med undantag af den i 33:dje §:n gjorda föreskrift om bränvinets rening och styrka, skall hvad i denna förordning” etc.
Nu blir det frågan om Hr BraunerHjelms eller Ulsk:s förslag.
Ehuru jag icke skulle tro, att de af Utsk. begagnade ordalag kunna misstydas, så, då skillnaden är obetydlig, har jag ingenting emot Hr Braunerhjelms förslag, i fall det skulle vinna R. o. Adis bifall. §:n skulle således i sin helhet få följande lydelse: ”Med undantag af den i 33:dje §:n gjorda föreskrift om bränvinets rening och styrka, skall hvad i denna förordning är stadgadt om minuthandel med eller ulskänkning af bränvin gälla äfven för alla brända eller distillerade, in- eller utländska, spirituösa drycker, äfvensom för de drycker, hvilka äro med sådane tillagade”.
Att utesluta de första orden i denna §, på sätt Frih.
Cederström föreslagit, tror jag icke går an; att äter bibehålla dem, sådana de nu äro, anser jag icke heller lämpligt, men deremot synes mig det af Frih.
Raab framställda redaktionsförslag vara tydligt, klart och ganska ändamålsenligt, .lag förenar mig med honom och anhåller om bifall ä detsamma.
Hr Braunerhjelms förslag, att utbyta pronomen ”dermed” med 2:ne andra ord ”af sådana” och således uplösa pronomen rclalivum i 2:ne ord, som skulle innehålla samma mening, anser jag det icke lämpligt.
Om man så förfarer, kan man verkligen snarare misstaga sig om §:ns betydelse och syftning, än som orden nu lyda, ty ”sådana” kan lika väl hänföras till de drycker, der ordet står på det sednare stället, som på det föreg:de, hvaremot, om man bibehåller ordet ”dermed”, står ordet drycker på sitt ställe, så att ”dermed” icke kan hafva afseende pä drycker, utan på hela nästföreg:de period, nemi.: ”brända eller distillerade, in- eller utländska spirituösa drycker”.
Jag anhåller derföre vördsamt, att Utsk:s förslag i detta hänseende må blifva gällande.
Hr Braunerhjelm, som visligen underlåtit atrt svara på min anmärkn., som var riktad emot det egna undantaget med åberopandet af 33:dje §:n, i hvad den rörer bränvin, försatt med något för helsan skadligt ämne, har endast talat om de i samma § förekommande öfriga föreskrifter, hvilka jag redan i början förklarade synas mig vid detta tillfälle betyda vida mindre, än de der ohelsosamma beståndsdelarne, sorn i 33:dje §:n omförmälas.
Raab har behagat visa min framställning större upmärksamhet, för hvilken jag är erkänsam.
Som jag äfven gerna erkänner, att det förslag, Frih:n upställt, torde ega företräde framför mitt, förenar jag mig med honom uti anhållan om bifall till detsamma ; men då jag icke kan inse fördelen af de förändrade ordalag i slutet af §:n, hvilka Hr Braunerhjelm föreslagit, får jag i detta afseende serskildt tillstyrka bifall till de af Utsk. begagnade ordalag.
172 Den 9 Augusti e. m. Frih. af Ugglas, Curt Gust.:
Det synes mig vara nödvändigt, att, på sätt
Hr Braunerhjelm föreslagit, förändra ordet ”andra” till ”alla”.
När man genomläser §:n, synes att ordalagen äro temmeligen tydliga derutinnan, att med ”andra brända eller distillerade, in- eller utländska spirituösa drycker” menas någonting annat än bränvin, och då man dertill lägger sådane drycker, som äro ”tillagade”, så är det uppenbart, alt dermed menas sådane drycker, som äro tillagade med andra brända och distillerade drycker än bränvin.
Nu måste väl meningen vara att det är sådana drycker, som äro tillagade af så väl bränvin som af alla andra distillerade drycker, deruti inbegripne.
Således anser jag att ordet ”andra” bör förändras till ”alla”.
Huruvida den af Frih.
Raab föreslagna förändring har företräde framför Hr Braunerhjelms, lemnar jag derhän, men jag vill dock icke motsätta mig densamma, ehuru jag icke anser den innefatta någon större förbättring, än hvad Hr Braunerhjelm föreslagit.
Raab: .lag kan icke1 medgifva att det är af högsta vigt att erhålla den af mig föreslagna förändring, men jag anser det deremot vara ganska vigligt att vi icke länge tvista om ord.
Månne det icke går an, att, i afseende på början, antaga Hr Braunerhjelms förslag d. v. s. ändra ”andra” till ”alla”, men sedermera i slutet förändra det af honom begagnade uttrycket ”med sådane” till ”dermed”, såsom Utsk. föreslagit.
Jag hemställer till Hr Braunerhjelm, om vi icke på det sättet kunde slita frågan.
Om det kan anses vara tydligare att utbyta ordet ”sådana” emot ”dermed”, har jag ingenting deremot.
Hvad begynnelsen af §:n be träffar, tillstyrker jag att R. o. Ad. måtte antaga det förslag, som Frih.
Raab framställt.
På det att icke allt för många förslag må komma under omröstning, biträder jag Hr von Hartmausdorffs hemställan.
Efter någon ytterligare diskussion om ordalagen, beslöt R. o. Ad. att ifrägavar:de § skulle erhålla följande lydelse: ”Med undantag af den i 33:dje §:n meddelade föreskrift om bränvinets rening och styrka, skall hvad i denna förordn. är stadgadt om minuthandel med eller utskänkning af bränvin, gälla för alla brända eller distillerade, in- eller utländska, spirituösa drycker, äfvensom för drycker, hvilka äro dermed tillagade”.
Till följe af R. o. Ad:s förut fattade beslut, att, i afvaktan på pröfningen af 35:te §:n, upskjuta öfverläggningen om 5:te och 2G:te §§:ne, företogs nu § 5- Frih.
Jag har erfarit, att man gjort sig olika före - Den 9 Augusti e. m. 173 ställningar orri hvad Utsk. åsyftadt med denna §, men ännu mer, jag har äfven erfarit, att en ledamot i ett annat Stånd förklarat, alt 5:te §:n tillkommit genom en öfverrumpling.
Jag ber derföre att få upläsa några rader af Utsk:s moliver.
Pag. 10 står följande:- ”Utsk. måste derföre, såsom eli nödvändigt vilkor för en väl ordnad handel med bränvin, föreslå, att denna mätte skiljas från och icke få otöfvas i sammanhang med annan sådan handel, till hvars drifvande burskap eller särskildt tillstånd erfordras, vare sig i stad eller på landet.
Naturligtvis utgör tillämpningen af denna grundsats icke hinder för dem, som idka den fria handelen med landtmanna-varor, alt äfven försälja bränvin; och Utsk. liar ej heller tänkt sig någon nödvändighet att förbjuda andra handlande alt köpa och sälja bränvin i större parti (60 kannor och deröfver), eller att, efter vederbörligen vunnen rättighet, idka minuthandel med eller utskänkning af bränvin, blott det sker utan sammanblandning med deras andra handel”.
Således har Utsk. uttalat sin afsigt med §:s ordalydelse vara den, att icke förmena handlande, att på ett ställe hafva en handel och på ett annat hafva utskänkning af bränvin.'
Vidare och för att ådagalägga, att ingen öfverrumpling egt rum, anhåller jag, som endast på detta sätt är i tillfälle att besvara en uti ett annat
Stånd framkastad beskyllning, att bär få upläsa ett af Utsk:s prof. af d. 10 April, undertecknadt af dess notarie.
Frågan förevar då första gången och man fattade provisoriskt följande beslut, ”att minuthandel med bränvin icke skulle fä utöfvas i sammanhang med annan handel”.
Kom sä den 9 Maj, då frågan afgjordes och beslut fattades, ”att man icke lick drifva minuthandel med bränvin i förening med annan bandel, vare sig i stad eller på landet”.
Jag tror mig härmed hafva ådagalagt, att frågan varit omsorgsfullt behandlad, och att den redaktion, som Utsk. gifvit åt 5:te §:n, icke har tillkommit genom någon öfverrumpling, eller alt någon tvetydighet varit åsyftad, utan att Utsk:s mening uppenbart varit, att handlande, som eger handelsrättighet på ett ställe, i samma stad äfven må, ehuru icke inom samma lokal, drifva handel med bränvin.
Jag har ansett mig här böra afgifva denna förklaring, enär jag beklagligtvis, lill följe af representationens fyrdelning, icke är i tillfälle alt på annat ställe genmäla de beskyllningar, som emot Utsk. blifvit framställda.
Ilr Braunerhjelm:
Då man jemför Utsk:s förslag till 5:te §:n med de uti Betänk, uttryckta motiver, finner man tydligt, alt della stadgande icke innebär någonting annat, än förbud att sälja bränvin i samma rum, som man säljer andra varor.
Då man varit bosatt på landet och sett alla de olägenheter, som upslå genom tillåtelsen att tillika med andra varor få farsälja bränvin, tror jag, att man inser nödvändigheten af att uti en författning söka förhindra sådant, men Utsk:s förslag lägger icke hinder i vägan för försäljning uti ena rummet af brän - 174 Den 9 Augusti e. m. vin och i det andra af andra varor, utan skillnaden består endast deruti, att man icke vid samma disk får försälja bränvin samt andra varor.
Jag är således af den tanka, att det är nödvändigt att hafva ett stadgande, som hindrar landthandlande och handlande i städerna, att jemte andra varor sälja bränvin.
Likväl och när nu 35:te §:n bestämmer, att för alla andra brända och distillerade drycker samma föreskrifter skola gälla, som för bränvin uti denna författning äro meddelade, så har man icke kunnat hell och hållet utesluta rättigheten att jemte bränvin försälja andra varor, och mig synes derföre, att man bör skilja emellan handlande på landet och i städerna.
För en landhandlande tror jag det blefve möjligt att sälja punsch, arrack och romm ulan minuterings-rättighet, men i städerna skulle man helt och hållet förbjuda det, i fall man icke tillät minuthandel.
Jag tror således det vara nödvändigt, att hafva ett olika stadgande i detta afseende för handlande på landet och i städerne, så att på landet förbjudes både utminntering och utskänkning, men i städerne blott utskänkning.
Sedan minimum blifvit utsatt till } kanna, kan i städerne försäljning ske buteljvis, men jag vill icke medgifva att en sådan rättighet må qvarstå för landthandlare.
På grund af hvad jag nu anfört, tager jag mig friheten föreslå följande förändrade redaktion af 5:te §:n: ”Utskänkning af bränvin må icke utöfvas af den, som idkar annan handel, till hvars bedrifvande särskildt tillstånd erfordras.
O A landet vare lag samma för minuthandel med bränvin”.
Ehuru jag afgifvit en serskild reservation i afseende på 5:te §:n, uti hvars redaktion jag önskar en förändring, får jag, som, innan Hr Braunerhjelm yttrade sig, varit i tillfälle att läsa hans förslag, tillkännagifva, att jag icke kan neka, att den tanke, som ligger uttryckt uti detsamma, är egnad att förena de olika meningarne om §:n.
Jag vill således icke söka bestrida Hr Braunerhjelms förslag, utan förenar mig uti detsamma.
Propos. till bifall å Utsk:s förslag blef härefter framstäld, men besvarad med Nej, hvarefter It. o. Ad. antog den af Hr Braunerhjelm föreslagna redaktion af 5:te §:n. § 26.
För min del tror jag, att den restriktion, Utsk. velat göra uti denna §, är större, än att den af allmänna opinionen kan gillas.
Det vore visserligen väl, om något hvar ville lägga bort middagssupen och all förtäring af spirituosa, men att på en gång såsom lag stadga, att det skulle alla sön- och helgedagar vara förbjudet att köpa sig en sup, tror jag vara oriktigt, emedan det icke så lätt låter tvinga sig till efterlefnad.
Här är föreskrifvet att emellan kl. 1 och 3 e. m. skulle det vara lofgifvet att få middagssupen, men om man skulle vilja hafva den före eller efter denna tiden, så vore det förbjudet.
Den 9 Augusti e. m. 1?S att nian går för långt, när raan på detta sätt reglementera!-.
För min del bifaller jag första morn., men, i afseende på det andra, liar jag upställt följande redaklions-förslag: ”På landet vare dä all annan utskänkning förbuden, än på gästgifvaregårdar, vid måltider till resande.
I stad ege vederbör:de myndighet att bestämma, hvilka timmar om dagen utskänkningen må vara tillåten”.
Jag tror det kan vara Strängt nog, när man på landet förbjuder all försäljning, med undantag af gästgifvaregårdar, och på dessa endast vid måltider åt resande.
Jag önskar ingenting högre, än att delta måtte kunna efterlefvas.
I afseende på stad, tror jag icke skäligen man kan gå längre, än att låta vederbönde myndighet bestämma limmarne, då utskänkning bör ega rum.
Jag anhåller således vördsamt om propos. pä 2:dra mom. i enlighet med del af mig nu framstälda förslag, samt i öfrigt bifall lill IJtsk:s förslag.
I likhet med Frih. Raab, anser jag att Utsk:s stadgande i 2:dra morn. bör förändras, och instämmer uti det af honom afgifna förslag, hvartill jag dock skulle vilja föreslå ett tillägg.
Raabs förslag antages, blefve det väl tillåtet för vederbönde myndighet i stad alt bestämma, hvilka timmar, som utskänkning skulle ega rum, men på landet skulle all sådan vara förbjuden.
När nu, såsom bekant är, vid de större städerna sommarförlustelse-ställen finnas belägne ganska nära staden, men dock på landels område, så skulle der om söndagarna ailä slags spirituosa drycker vara förbjudna.
Sedan vi nu antagit 35:te §:n, tror jag det vara för långt gånget, att stadga ett sådant förbud, och skulle jag derföre önska att ett, tillägg gjordes lill Frih.
Raabs förslag, samt att 2:dra mom. till följe häraf erhöll följande lydelse: ”På landet vare då, derest K.
Befh:de ej serskildt undantag meddelar, ali annan utskänkning förbuden, än på gästgifvaregårdar, vid måltider till resande.
I stad ege vederbönde myndighet att bestämma, hvilka timmar om dagen utskänkning må vara tillåten”.
Hr Prihtzensköld:
Jag ämnade göra samma anmärkn. emot §:n och Frih.
Raabs förslag, som af Ilr Braunerhjelm blifvit. framställd.
Jag anser den rättighet till utskänkning, som bör ega rum vid sä beskaffade utskänkningsställen, sorn de hvilka Hr Braunerhjelm omtalat, jemväl böra sträcka sig till sådane utskänknings-ställen pä landet, hvilka besökas af vägfarande eller trafikerande allmoge.
Det kan nemi. bända, att en person sjelf reser med sina produkter till en från staden långt aflägsen landsbygd, och intager på cn krog vid landsvägen t. ex. kl. fi på aftonen; han låter sina hästar beta och har sjelf behof af förfriskning.
Enligt denna §:s lydelse, skulle utskänkaren icke ega rättighet, alt till denna person sälja cn sup bränvin, om lian en sådan åslundar.
Delta kan icke vara Utsk:s mening, utan måste väl Utsk. hafva tänkt sig möjligheten och rättigheten för dylika trafikerande personer, att på de näringsställen, som K.
Befh:de tillåtit för dem finnas, äfven en utskänkning må ega rum till J76 Den 9 Augusti e. m. fördel för dem, för hvilkas skull näringsställena äro inrättade.
Jag tillstyrker bifall till Hr Braunerhjelms förslag, emedan jag anser det i detta hänseende kunna upfylla ändamålet, och emedan jag icke vill tänka mig möjligheten af alt icke K.
Beflnde skulle hafva sfi mycket omdöme, att, då han tillåtit en krog på landsvägen finnas, för att tillhandagå de trafikerande, han också skulle begagna sig af den honom i författuingarne meddelade rättighet, att under sön- och helgedagar tillåta utskänkning under vissa tider.
Jag anhåller att få instämma med IIr Braunerhjelm.
Jag tror alt denna föreskrift är af mycken vigt, emedan det just är på söndags eftermiddagarne, sorn den mesta dryckenskap på landet föröfvas.
Uppå härefter särskildt framstälde propos:r blefvo Usta och 3:dje momme af Utsk:s förslag godkände, men, i fråga om 2:dra morn., besvarades de först till bifall å Utsk:s förslag och derefter till antagande af Frih.
Raabs redaktions-förslag framstälde propos:iie med Nej, hvarefter R. o. Ad. antog den af Hr Braunerhjelm föreslagna redaktion. §§ 36, 37 och 38.
Biföllos. § 39.