Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag kan derföre icke annat än gilla den redaction, som af Bancofullmägtige blifvit begagnad.
Ehuru R. o. Ad. troligen redan är om ämnet tillräckligen upplyst, och en ytterligare discussion således kan vara öfverflödig, anser jag mig dock i anledn. af Hr von Troils yttranden böra göra några anmärkningar.
Denne värde talare har sagt, att ett chemiskt utrönande af myntets finhet icke kunde vara erforderligt, emedan detsamma jemte Konungens bröstbild har den påskrift, att af myntet utgöres af fint silfver.
Men på detta mynt, om det är i r:drsstycke, står jemväl, att det innehåller i r:dr , och detta är lika mycket kungsord, som att det innehåller T7öSg silfver.
Således om det skulle väga något mindre, betyder det intet, af det skäl, att på detsamma äfven finnes tryckt, att Den 20 Juni. att det utgör i r:dr.
Det vore likväl en orimlighet att påstå detta; men man torde deraf finna, att man ej kan gifva större tillförlitlighet åt det synliga intygandet om fint silfver, än åt påskriften i r:dr.
Detta af Hr v. Troil anförda skäl torde således förfalla, och nödvändigheten, att elieiniskt pröfva silfrets linhet återstår för den, som anser sig hafva fått för litet silfver och vill väcka fråga om Bankens skyldighet att gifva ersättning derför.
Hr v. Troil har äfven ansett, att om uti redaetionen å de nya sedlarna Liefve tillagdt; med iakttagande af det remedium, i83o års myntordning bestämmer, hade hela frågan varit löst.
Jag tror för min del, att detta hade varit högst orätt af Bancofullmätige, emedan R.
St:s föreskrift innehåller, att på sedlarna skall bestämdt uttryckas, hvad qvantum fint silfver svarar emot i r:dr, och den nu uppgifna redaetionen ej varit bestämd, utan obestämd, emedan remedium varierat något öfver och något under den egentiiga myntfoten, och det remedium, som i en myntordning är bestämdt, kan genom en annan ändras, i anseende hvartill vid hvarje förändrad myntordning de besynnerligaste förhållanden kunde uppkomma i afseende på sedlarnas gällande kraft.
Jag tror, att detta hade varit att stöta innehafvarne af Bankens sedlar och hos dem, som ej känna hvad remedium betyder och derföre kunnat tro, att följderna deraf skulle blifva ganska menliga för dem, kunnat alstra ganska besynnerliga tankar, hvilka måhända icke varit mycket fördelaktiga för förtroendet till Banken.
Jag tror således, att detta tillägg ej allenast hade stridt mot R.
St:s beslut vid förra riksdagen, utan äfven i och för sjelfva saken varit otjenligt och olämpligt; och jag kan derföre, samt på grund af de skäl, jag förut anfört, ej frångå min förra hemställan i detta ämne.
Endast för de Hrr, som möjligen kunnat missförstå, hvad Hr v. Troil yttrat, då lian talat om slagskatten, vill jag nämna, att den silfverqvantitet, som utsättes på de nya sedlarna, är just den, som piecerna böra innehålla, utan inberäkning af den förut afdragna slagskatten.
För resten, hvad angår den rad, hvarmed samme värde talare ansett texten å sedlarna kunna hjelpas, hade detta tillägg visserligen varit tillräckligt, om sedlarna kommit att lyda å samma mynt som det, hvarmed de inlösas; men jag hade i alla fall delat Hr Cederschjölds tanke, att en sådan hänvisning ej kunnat tjena till annat, än att förvilla den okunnige, (så att han ej viste, hvad han verkligen erhölle, under det att den kunnige i alla fall visste förut, hvad han ägde rätt att fordra.
Då deremot nu förhållandet är olika, emedan det silfvermynt, hvarmed sedlarna inlösas, ej är detsamma med bancomyntet, hade det fordrats en omskrifning, som icke är så lätt, som man kunde förmoda, innan man försökt att upp 8 H. . ’ 4a 33o Den 30 Juni. göra en sådan text, I afseende på hvad Gr.
Cronhjelm anfört, ber jag få nämna, att det är med stor tillfredsställelse, jag hört honom yttra, det han ej gör afseenden på stadganden i England och andra främmande länder, rör:de sådana frågor, deri förhållandet hos oss är lika; ty detta yttrande ger mig hopp, att i sådana frågor, deri förhållandet hos oss och i andra länder är alldeles olika, vi mindre ofta än förut skola få höra Hr Gr. söka efterdömen från främmande länder.
Hr von Troil: Hr Rosenblad har sagt, att jag talat om slagskattep.
Jag tror mig ej hafva gjort det, meri anhåller dock att få nämna, att om jag sagt slagskatt, har jag åtminstone menat remedium.
Jag vill blott hafva äran påminna Hr Rosenblad, att det var med anledning deraf, att frågan nu angår, huruvida Fullmägtige i Banken fullgjort sina pligter, som jag förklarade, att jag ej nu kommer att taga i betraktande, hvad England, Preussen, Österrike och alla andra af Hr Rosenblad nu uppräknade länder gjort i afseende på texten för sina myntvalörer.
N:o 11 bifölls.
Jag för min del anser, att vid detta tillfälle R. o. Ad. bort förklara, det R. o. Ad. anser den af Fullmägtige i Banken för de nya sedlarna bestämda text vara fullt öfverensstämmande med såväl R.
St:s föreskrifter uti det vid sednaste riksdag utfärdade reglemente för Bankens åligganden, som med allmänhetens hilliga fordran på bestämd tydlighet i afseende på dess rätt.
Jag anhåller, att denna min tanke må i prot. antecknas.
Vid förnyad föredragning af BancoUtsk:s d. 17 dennes c. m. på bordet lagda rnemor.
N:o i3, med tillstyrkan, att R.
M. i underd. anmäla de hinder, som mött för silfvervexlingens början å den af K. M. i nåder föreslagna dag, d. 1 nästk.
Juli, blef samma memor. af R. o. Ad. bifallet.
Ånyo föredrogos och lades till handlingarna StatsUtskls d. 17 dennes e. m. på bordet lagda memorial:
N:o 133. i anledn. af erhållen återremiss på StätsUtsk:s utlåt.
N:o 38; N:o 135. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskts utlåt.
N:o 46; N:o i36. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk:s utlåt.
N:o 475 .N:o 137. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskts utlåt.
N:o 55; N:o i4o. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtskts utlåt.
A:o 77.
Den 10 Juni. 33i Då nu ånyo föredrogos StatsUtskts d. 171 dennes e. m. på bordet lagda memorial:
N:o 134- i anledn. af erliållen återremiss på StatsUlskjs utlåt.
N:o 42; N:o r38. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsl:s utlåt.
N:o 58, samt N:o i3g. i anledn. af erhållen återremiss på StatsUtsk:* utlåt.
N:o 60; fann R. o. Ad. för godt att, enär utlåt:na N:ris 42» 58 och 60 redan blifvit af de 3:ne öfriga RiksSt. bifallna, för dess del dervid låta bero.
Föredrogs ånyo och bifölls StatsUtsk:s d. 17 dennes e. lil. på bordet lagda utlåt.
]\T:o 141 i anledn. af väckt motion om ersättning för förlorad beslagareandel åt f. d. Tulluppsyningsmannen Lindgren.
Företogs till pröfning StatsUtskts d. 17 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o 142 i anledn. af väckta motioner om pension åt Majoren Frih. C. W. Gripenstjerna.
Utsk. har betraktat denna motion såsom innefattande blott en enskild fråga.
Jag för min del tror, att den äger äfven ett allmänt afseende och derföre med mera skäl kan betraktas såsom en allmän fråga.
Må det tillåtas mig att göra en historik af ämnet.
Det är sannt, att Kammarrådet Gripenstjerna hade hos Kronan en fordran af omkring 96 tunnor guld.
Det är äfven sannt, att denna fordran ej blef på annat sätt gulden till hans efterkommande än genom ett mynt, som den tiden hade högre värde än nu, det nemi., att 2:ne sonsöner till Kammarrådet blefvo upphöjda i friherrlig!; stånd, och den ena af dem erhöll en pension af 333 r:dr 16 sk. b:co.
Jag kan icke inse, hvarföre den ena brödren borde hafva pension framför den andra, om sådant icke skett derföre, att den ena varit i behof och den andra icke.
Nu är den sonson död, som var i åtnjutande af pensionen, och deremot befinner sig sista manliga ättlingen af den andra brödren uti behof vid iner än 70 års ålder tillika med en ålderstigen hustru.
Om man äfven lemnar alla enskilda considerationer, återstår likväl den frågan : är det staten och R.
St. värdigt att, under det man ej kan neka, att staten njutit eftergift,för den ofantliga summa, som af Kammarrådet Gripenstjerna blifvit försträckt, låta denna sista ättling dö uti armod.
Utan afseende derpå, att frågan blifvit väckt af enskild motionär, ett afseende, som jag förut ogillat, emedan jag anser den enskilde motionären hafva lika rätt till afseende, som någonsin den andra statsmagtens propos:n, så vida grundlagen tillerkänner båda samma rätt; utan att göra afseende på denna biomständighet, vill jag blott hålla mig vid den frågan: är 33a Den ao Juni. det värdigt ett samhälle att, under begagnande af en familjs förmögenhet, låta dess. descendent dö i armod?
En 74 års gammal gubbe, huru länge kan han väl ligga staten till last, om en pension nu för honom beviljas.
Jag anhåller derföre örn propos. på bifall till motionerna.
Jag förenar mig såvida med Frih. Boye, att jag anhåller om återremiss af Utskrs betänk., ty någon propos. på bifall till motionerna lärer nu ej kunna framställas, och för de Hrr, som anse sig böra göra afseende på den af Utsk. framställda betänklighet att, på grund af enskilda motioner, tillstyrka löne- och pensionsanslag åt enskilda personer, får jag påminna om det olika förhållande, som finnes emellan ilrågavar. pension och sådana pensioner, som lemnäs tilt statens tjenstemän.
De torde vara få, hvilka så patriotiskt som Kammarrådet Gripensjerna uppfört sig mot fäderneslandet, och hvilkas efterkommande så dyrt fått umgälla det.
Under K.
Carl XI:s ki\ig, då staten var i yttersta behof, leinnade han förskott, som ej på annat håll stodo att erhålla.
När raan skref till honom och uppgaf, att Kopparberget med flera inkomstkällor, han hade i pant för redan lemnade försträckningar, vore den enda säkerhet, Kronan kunde erbjuda andra långifvare, hade han den godheten att medgifva, det panten skulle få återgå till Kronan och hans fordran ställdes på statens redlighet och goda vilja för framtiden.
Detta blef honom dyrt.
1680 års Liqvidationscommissions första företag, vid dess undersökning af samtliga Kronans skulder, var att inställa all räntebetalning, intilldess undersökningen vore fullbordad, som, i parenthes sagdt, ännu icke sett sitt slut; oell hvad Gripenst jernäs fordringar beträffar, kom icke i hans tid turen till dem.
Men dessförutan gjorde han andra förluster.
K. Carl X hade efter eröfringen af Skåne, Halland och Blekingen gifvit Börringe klosters gods åt sin naturlige son.
Hvem hade väl trott, att den tid skulle komma, då man skulle bestrida Gr.
Carlsson äganderätten till denna egendom; men denna donation blef likväl vid reductionen indragen, och Gripenstjerna, som derå försträckt betydliga summor, förlorade denna fordran.
Hans lidanden voro likväl så stora, att K.
Carl XI, som eljest ej var mild i reductionsfrågor, fann billigt förläna honom ett kronosäteri i Upland, kalladt Kjerrsjö, hvilken egendom för närvar, tillhör en ättling på mödernet af den Gripenstjernska ätten.
Ändtligen efter 70 å 80 år kom den tid, då KammarColbm, som hade efterträdt Liqvidationscommissionen, kunde börja att tänka på att göra upp liqviden, sedan man icke kunnat beträda familjen med invändningen att hafva försummat en af de mångfaldiga ensidiga prescriptioner, man utsatte för bevakandet af fordringar, som det oaktadt icke betalades, och i afseende på hvilka Kronan ansvarslöst tillät sig öfverträda Den 10 Juni. 333 livarenda puntl af dess förbindelser.
(Jag ber om förlåtelse för denna mellanmening; jag har förut fått förebråelser för den frihet jag tillåter mig att inblanda sådana, men de torde stundom vara nödiga).
När man, såsom jag sagt, ändtligen på iy5o-talet kom att tänka på Gripenstjernska fordran, öfvertalades tvenne unga Gripenstjernor, sonsöner af Kammarrådet, att afstå sin rätt mot friherrlig värdighet och, såsom orden folio sig, anständiga embeten.
Denna öfverenskommelse hölls likväl icke, och i3 år efter dess uppgörande anhöllo de att få återkalla denna öfverenskommelse och göra sina fordringar gällande.
Detta bifölls ej af R.
St., men R.
St. utverkade deremot för dem utfärdande af friherrebref, hvarför kostnaderna betalades af Riksgäldsfonden; hvarjemte den ena af bröderna erhöll hofjägmästare- och den andra, om jag ej missminner mig, commissionssecreterare-fullmagt, utan åtföljande tjenst och med lön i penningar efter 1696 års stat, i oförändradt dalertal.
Huruvida detta kunde anses för anständiga embeten, lemnar jag derhän; men då uttrycket är obestämdt, torde dock i rättsväg något klander ej mera deremot kunna väckas.
De qvinliga descendenterna hafva sedermera för deras andel fått liqvid, visserligen uti ett nedsatt myntvärde och med vanliga afprutningar; men det har dock varit tillräckligt för att grundlägga mer än en måttlig förmögenhet.
Hofjägmästaren Frih.
Gripenstjernas dotter erhöll, på dessa af mig nu anförda bevekande anledningar, vid 1800 års riksdag en pension.
Nu står en 74 års man, den sista manliga ättlingen af denna ätt, som förlorat så mycket på tillstaten gjorda försträckningar, nedsänkt i yttersta fattigdom.
Vid sista riksdag skedde till hans förmånen subscription bland R. o. Ad:s ledamöter i BancoIItsk. för att befria honom från en skuld till Bancodiscontverket, för hvars gäldande ej annan tillgång fanns än hans person.
Jag slutar med den hemställan, huruvida under dessa förhållanden ett bifall till motionen vore ett vådligt prejudicat, och jag önskar verkligen, att detta prejudicat måtte lyckas framkalla i behofvets stund samma patriotiska nit som hos Joel Gripenstjerna, ehuru jag till denna önskan fogar det hopp, att sådant nit och sådana offer aldrig mer inom Sverige måtte belönas på sätt, som med denne redlige man och hans arfvingar ägt rum.
Jag får sålunda anhålla om återremiss.
Jag har begärt ordet blott för att rätta ett misstag i mitt förra yttrande.
Jag anhöll då om propos. på bifall till motionerna, i den tanke, att frågan redan varit återremitterad till Utsk.
Nu då jag blifvit upplyst, att sådant icke skett, får äfven jag endast anhålla oin återremiss.
Jag anhåller om återremiss af betänk., på det motionerna må blifva bifallna, ej 334 Deli 2® Juni. allenast såsom en skyldig gärd åt rättvisan och äganderätten, utan jemväl derföre, att vi uti en så himmelskriande sak sorn denna må få fastställa ett prejudicat, som gifver tillkänna, att våld och laglöshet icke böra äga bestånd derföre, att de vunnit häfd.
Jag känner äfven förhållandet med denna sak.
Man har trott, att Gripenstjerna samlat sin förmögenhet såsom Rikskammarråd och till en del chef för financerne under K.
Carl XT:s tid; men förhållandet är icke sådant.
Han försträckte till K.
Carl XI 96 tunnor guld uti Holländska vexlar, dragna på en Holländsk bankier, som var på mödernet slägt till hans hustru.
Med henne hade han fått denna förmögenhet, hvilken han såsom lån lemnade åt Konungen.
Det är sannt, att han hade något öfver, och att det insattes i Börringe kloster, samt att han genom reduetionen förlorade äfven denna del af sin förmögenhet.
Sedermera fick han Kjerrsjö, en ganska liten egendom på Eckerölandet; men han kom ieke genast i disposition af denna egendom, utan först hans närmaste arfvingar tillträdde den, som då ej var bättre, än att den knappast kunde föda ett enda hushåll.
Hvad som är karakteristiskt, är, att samma man, som hade försträckt staten vid pass 96 tunnor guld, dog på en halmkärfve på denna egendom, innan han derstädes hunnit skaffa sig möbler.
Sådant är förhållandet, och jag hemställer, huruvida hans slägt kan anses hafva njutit skadestånd derigenom, att den erhållit friherrlig värdighet samt tvenne embeten af den beskaffenhet, att det, på sätt Hr Rosenblad sagt, är tvetydigt, huruvida de böra kallas anständiga eller icke.
När nu mannen är 74 år gammal, och den pension, som förut utgått lill brödren, icke utgår, samt motionärerna icke begärt mera, än hvad pensionen utgjort i sitt primitiva skick, anhåller jag, att StatsUtsk. måtte taga detta i betraktande och icke låta hänföra sig af någon annars nödvändig hushållsaktighetsprincip, eller af det alldeles oriktiga skälet, att framställningen i delta ämne ej blifvit gjord af K. M., utan af enskild motionär.
Under närvar, statsförhållanden finner jag det visserligen vara oklokt att icke begagna den väg, StatsUtsk. här antyder; men så länge grundlagen medgifver enskild man rättighet att framkomma med dylika motioner, anser jag intet af formen vara försummadt; och jag tillstyrker derföre, att Utsk. måtte hugna denna gamla man med den ringa pension, som för honom blifvit sökt.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum bomme att fortsättas kl. 6 på eftermiddagen.
Frih. Boye, Fredr.; Äfven jag får förena mig med de Hrr, som yrkat återremiss af detta betänk., och jag tror mig skyldig till upplysning meddela, att den man, som är i fråga, icke heller har någon utsigt alt genom sin slägt blifva hulpen; ty jf g har 111ig särskildt bekant, att han har D e 11 20 J u n i.
335 en lefvande syster, äfven några och 70 år gammal, hvars omständigheter äro ganska knappa, och som kanske är äfven så behöfvande som hennes bror.
Jag har ansett mig böra gifva1 detta tillkänna för att gifva en ytterligare vigt åt ifrågavar. motioner; ty jag anser det vara värdigt 11.
St. att hjelpa en afkomling af den man, om hvars förtjenster här redan blifvit tillräckligen ordadt.
N:o 142 återremitterades.
Ånyo föredrogs StatsUtskts d. 17 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o i43 i anledn. af Frih.
Tolls motion, angtde Gyllenstjernska slägtens kronofordran.
Beklagligtvis — jag vågar nyttja detta ord — finner jag, att något annat beslut ej gerna kan fattas i detta ämne, än hvad Ulsk. föreslagit, d. v. s. alt Ständerna ej kunna omedelbarligen befatta sig med saken; men det är med ledsnad, som jag ser detta nya exempel på behofvet, att ståtens skuldförhållanden underkastas verklig lag, på det att icke mera måtte inträffa såsom förr, att man, tvärtemot ingångna contract och de bestämdaste öfverenskommelse!’ om fordringsanspråken, tillskapat den ena anmälningsprescriptionen, den ena formaliteten efter den andra, utan att dessas uppfyllande ägt till följd uppfyllandet af Kronans ovilkorliga förbindelser, men tvärtom, om under loppet af 120 år och derutöfver någon af de många prescriptiönstiderna blifvit försummad, man derpå grundar förkastande af äfven den billigaste fordran.
Det smärtar mig, att
Gyllenstjernska familjen biand så många andra blifvit ett offer för detta förfarande; men jag hoppas dock, att för framtiden ett annat förfarande skall äga rum, skyddande lagar för Rikets ärliga creditorer tillkomma, och det verk, som äger att bedöma fordringsanspråken, mera afse dessas mer eller mindre grund, än möjligheten af svepskäl för att undgå gälda en obestridlig fordran.
St. vid 1823 års riksdag, tvärtemot R. o. Ad:s beslut, lemnade K.
M. det svar, att i denna sak intet vidare vore att göra, vill jag icke yrka, att R.
St. vid denna riksdag skola ingå med en motsatt underd. skrifvelse, synnerligen som det förra svarot aflemnades i anledn. af en K. propos., och den skrifvelse, sorn nu skulle beslutas, vore föranledd af en enskild motion.
Men jag anhåller att, innan frågan afgöres, få till prot. förklara, att jag, instämmande med den siste värde talaren, beklagar, att statscrediten i fordna tider blifvit så begagnad.
Jag anser, att slägten icke borde efterskänka sin fordran, utan att den bör i laga ordning utkräfvas.
För 10 år sedan har jag sett alla documenterna i målet och fann förhållandet vara, att K.
Carl XII, som, under det han var i brist 33G Den 20 Juni. på krigscassa, fick veta, att en af hans officerare hade en stor fordran i Danzig, efterskickade denne officer, Gyllenstjerna, och af honom erhöll panthandlingarna samt, emot egenhändig förskrifning, till krigscassans hjelp lånade hela denna stora förmögenhet.
Sedermera har nästan vid hvarje riksdag familjen inkommit med begäran om liqvid.
Dermed uppskjöts under flera förevändningar.
Den näfmaste arftagerskan till thronen efter K.
Carl XII godkände ej denna fordran.
Sedan korn den s. k. frihetstiden, då Gyllenstjernska familjen tillhörde det parti, sorn i början låg under.
När detta parti sedermera blef rådande, erhöll väl slägten SecretaUtskts beslut, att dess fordran skulle betalas; men då under K.
Gustaf III;s tid penningetillgångarna alltid voro otillräckliga, bortkrånglades saken åter, och på grund af uppgift om försummad prescriptionstid ansågs familjen icke berättigad till någon ersättning, oansedt dess fordran en gång genom Konungens och en gång genom SecretaTJtskls fattade, fastän icke expedierade beslut blifvit godkänd.
Huru detta mål behandlades vid 1823 års riksdag är ganska karakteristiskt.
Med handlingarna i handen förklarade StalsUtsk., att som familjen ej styrkt, att K.
Carl XII ej betalat samma fordran, kunde TJtsk. icke godkänna den, d. v, s. att den, som hade att fordra, skulle styrka, att han % ej fått betalt.
Så tillkom den uti förevar, betänk, åberopa de skrifvelse hufvudsakligen på den grund, att denna fordran uppgick till mer än en million, och man således ansåg statsverket icke kunna betala denna summa, hvarföre man också sökte alla möjliga förevändningar att komina från saken.
Denna historik bör åtminstone stå i våra prot. att läsas af dem, sorn komma att handhafva statens credit, på det man ej hädanefter må vidtaga åtgärder , som äro af den mest stötande natur i ett land, der äganderätt skall vara annat än ett tomt ord.
Jag kan beklagligtvis ej tillstyrka återremiss af betänk.; men jag kan ej heller tillstyrka bifall å detsamma, utan anhåller om afslag derå, och det så mycket hellre, som R. o.
Ad. då handlar consequent med det beslut, R. o. Ad. vid 1823 års riksdag fattade emot de andra Ståndens yttrade mening.
Jag anhåller örn afslag å betänkandet.
N:o i/j.3 blef af R. o.
Ad afslaget.
Föredrogs ånyo StatsUtskts d. 17 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o i44 i anledn. af Hr Rosenblads motion om tabellers upprättande öfver statsutgifterna under särskilda tidpunkter.
Så sent på riksdagen skall jag visserligen ej söka att upptaga StatsUtskts tid medelst ytterligare undersökning i detta ämne, och jag vill derföre icke yr - Den 20 J u n i.
33; ke yrka på återremiss af betänk.
Utsk. har till en viss del fullgjort motionen medelst de siffror, söm i betänk, uppgifvas, men Utsk. har icke följt den ledning, motionen innehåller.
Om denna ledning blifvit begagnad, hade de ifrågavar. tabellernas
Upprättande blifvit fullständigare och dock ej borttagit mycken tid.
Utsk. hade blott behöft undersöka de handlingar och bilagor, sötfi tillhöra den utredning, den tillförordnade Statscommitteen till utredande af Rikets statsverk under K. Gustaf Ilt:s regering afgaf, och för jemnforelséns fullständighet med närvarande tider fästa uppmärksamhet på den skillnad, som beräkningen af anordnade räntor och kronotionde efter kronovärde och statspris lemnar mot den närvar, efter markegången.
Förde ifrågasatta åren under f. d. K. Gustaf IV Adolphs regering torde nära lika fullständig upplysning varit att tillgå bland de till 1809 års StatsUtsk. aflemnade handlingar.
Detta har jag endast velat anföra för att visa, att då motionen väcktes, visste jag, ätt utvägar funnos att, utan alltför Stör Omgång, tillvägabringa det resultat, motionen afser.
StatsUtskts iltlåt.
N:o i44 bifölls.
Vid förnyad föredragning af StatsUtsk:s d. ty dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:oi45,i anledh. af väckt motion om afskrifning utaf Enkefriherrinnan Eneskjölds skuld till Krigsmanshuscassan, fal ef samma utlåt, ånyo lagdt på bordet af Hr Gunther, Carl Gust.; samt Gr. Spens, C arl Gust.
Ånyo föredrogds och biföllos nedarinämnda d. i 7 dennes ö. m. på bordet lagda utlåt, från StatsUtsk., nemi.:
N:o 146. i frågan öm skyldighet för irinéhafvårne af Ortala bruk och Norrtelje factori att betala de deraf utgående kolräntor efter markegångspris
Samt ersätta räntetagärne deri förlust, de derå lidit; N:o i4t>. i anledn. äf K.
M:s nåd. skrifvelse, ähgtde verkställd undersökning om deri s. k. preStetaxanä upprinnelse och beskaffenhet; N:o 148. i anledn. af väckta motioner dels om upplåtande af Kronans laxfisken i Westerbottens län, samt dels flng:de begagnandet af de ihom Norrbottens län varaöde fisken ; N:o 149. i änledn. af väckt fråga örn framlidne Comlöercerådet Jonas Alströmers arfvingars rätt att innehafva Kungsgården Höjentorp under perpetuelt arrende.
Företogs till pröfning StafsUtsk:s d. 17 dennes e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o r5o, i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
N:o 28, ang:de nedsättning i lösen för dagsverken till Wisingsborgs Kungsgård. 8 H. 45 338 Dcu ao J u n i.
Cronhjelm, Otto Äng.: