Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna ersättning skulle kunna ligga i uppmuntran af boskapsskötseln, men 3 å 4 års tid åtgå likväl innan någon nytta deraf kan dragas, hvartill kommer att alla orter, i brist af betesmark och fodertillgång, ej äro dertill tjenliga.
Hvad sans ligger väl deri att, genom en orimlig beskattning på hvad jag för eget behof tillverkar, hindra mig i ntöfvandet af denna min rättighet?
Man kan sannerligen häpna öfver denna af Utsk:n föreslagna tjugudubbla påökning vid de mindre pannornas beskattning.
TJtsk:n borde hafva lyssnat till de reservanters yttranden , som de inom sitt eget sköte äga.
Desse hafva temmeligen tydligt gifvit sina åsigter tillkänna, och ifrån det Stånd saken närmast rörer, har man ej svårt att upptäcka hotelser för följderna af det nu ifrågasatta, emot häfdvunna vanor och ännu qvarstående fördomar ingripande strypsysteme.
Under eftersinnande af hvad betydelse dessa yttranden eller reservationer innebära, anser åtminstone jag, att det är hvarje fosterlandsväns ovillkorliga pligt att uppmärksamt lyssna deråt, för alt ej hos det Stånd, som utgör Rikets förnämsta styrka och stöd, gifva anledn. till missnöje, hvaraf följderna kunna blifva oberäkneliga.
Onekligt är, att då ett ondt skall utrotas, bör kraft och vilja dertill användas; men denna kraft skall grundas på goda och fosterländska skäl, och ej, såsom betänk, antyder, på skäl som ej äga rättskänsla till grund; eljest kan denna kraft motverkas af en annan, härledande sig från starkare orsaker och fotad på orubblig vilja och rättskänsla, — en kraft, hvilken ej stannar utan våldsamma utbrott.
Har Sveriges allmoge ej tillförene alldeles förderfvats häraf, så har man det mindre alt befara nu, då en mera utbildad upplysning dagligen är i stigande; alt detta Stånd äger medlemmar, som ganska väl känna och veta sitt eget bästa, visar innevar. riksdag mer än någonsin.
De behöfva nu inga förmyndare, och troligen försämras ej de fosterländska känslorna i ett Stånd, sorn synbart slräfvar framåt med stora Den 18 Juli. steg, ehuru ibland dem, likasom i andra classer, finnas medlemmar, likväl i förhållande lill det hela utgörande ett ringa antal, hvilka ej inse sitt eget bästa.
Dessa anmärknrr leda dessutom till ännu en fråga, nemi. den: huruvida, i en tid, då man så allvarligt tyckes vilja befordra sedlighet medelst nykterhetsföreningar, — huruvida, säger jag, dessa föreningar komma att sympatisera med de föreslagna brännvinsfabrikerna.
Sednare tiders erfarenhet har visat, huru uppfinningsförmågan sträfvat framåt till besparing af bränsle, vinnande af tid, samt bemödande att af en mindre panna i proportion erhålla lika qvantitet brännvin som af en större.
I samma män konsten stigit vid brännvinets tillverkning, har likväl brännvinets välde fallit, hvilket vållat många brän* neriers nedläggande.
Härtill torde dock den ännu gällande författningen, som numera anses oduglig, hafva i någon mån bidragit.
Det tillhör visserligen ett upplyst tidehvarfs män att uppdrifva all industri till högsta fullkomlighet och lagstiftaren att deråt gifva ledning; dock bör sådant så uppställas, att det ej må ske på någons bekostnad.
Att bringa denna handtering till högsta fullkomlighet i besparing af bränsle och tid, samt högsta extrahering af råämnet, är ett problem som bör lösas.
För att lösa detsamma, vore det onekligen rättast att frigifva brännvinsbränningen, då förr eller sednare någon ingeniös idkare troligen skulle uppnå detta mål, visserligen till egen fördel, men kanske till en säker både moralisk och ekonomisk nationalföl ! 11st.
Denna uppfinningsförmåga är minst att befara hos den jordbrukande classen, livars vettenskapliga bildning, i brist af både tillgångar och tid, förhindras, och derföre tyckes denna dass’ utestängande från ifrågavar. handtering ej vara af behofvet påkallad.
Dylika fabriksinrättningar, som troligen till det minsta anlades en inom hvarje socken, och, för att medföra någon vinst, måste i större scala anläggas, skulle, i stället för att minska produclionen, deremot öka den, draga förtjensten inom några få enskildes händer.
Brännvinsfabrikerna skulle väl bereda den närboende allmogen förmåner, hvaraf de aflägsnare icke hade någon nytta, nemi. afsättning på spanmål o. s. v., men som desse patroner troligen esomoftast skulle drifva egennyttan på andras bekostnad, kunde det hända att då de sågo god tillgång på råämne, bestämde de priset derpå efter behag, d. v. s. underpris och prejeri.
Det kunde äfven inträffa, att den fattigare sålde en del af grödan innan den blefvc afbergad, hvarigenom ännu större oredor uppstodo, utom alla andra olägenheter af att hafva dylika förläggare på landsbygden.
Och som en bonde till en så beskaffad anläggning i allmänhet hvarken har förlag, credit eller speculutionsförmåga, skulle allmogen genom en sådan Den iS J u 1 i. oklok författning finna sig satt i en ohjelplig belägenhet, utan förmåga att kunna uppfylla hvarken sina åligganden eller sina egna behof.
En reservant drager den slutföljd, att genom brännvinets fabriksmessiga tillverkande skulle spanmålen till hälften besparas, men deremot skulle den frågan kunna framställas, livad det varit, som under en ökad sädesproduction upphållit våra sädespriser.
Svaret är ej svårt att uppleta , och kommer brännvinsbränningen att fabriksmessig! bedrifvas af potates, skulle en tunna råg snart nog säljas för 4^5 r:dr.
Hvad verkan sådant skulle medföra så i det allmänna sorn i det enskildta, bör af något hvar kunna bedömmas.
Samme reservant tror skatterna härigenom slutligen kunna försvinna.
Ett sådant resultat af Ständers sammanvaro vore i sanning det mest önskvärda; men knappast är sådant för det sunda förnuftet fattligt, alt perpetuella statsinlrader kunna grundas på en enda productionsgren, som ifrån dess första uppkomst varit underkastad en så ombytlig, conjunctur; och troligen skulle det medföra en ännu större våda att borttaga någon eller några af dessa skatter, hvilka, en gång borttagna, i fredlig väg aldrig mera skulle kunna utkräfvas.
Rådligast torde derföre vara att låta dem qvarstå, tills någon säkrare väg att minska dem öppnas; vanan att draga dem underlättar bördan.
Brännvinet må emedlertid stiga eller falla, — det torde vara för tidigt alt deraf draga någon slutsats till den ena eller den andra meningens förmån, men beskattningen bör i alla händelser hafva till grund rättskänslan, hvilken nu är förbisedd.
En annan medlem af det Hederv. BondeSt., som omtalar sina hemmavar. medbröders behof att idka brännvinsbränning, uttalar temmeligen klart hvad verkan han tror det föreslagna beskattningssältet kan medföra, nemi. en fabrik i hvarje by; och när en sådan uppfattning genast hos representanten uppstår, kan såsom afgjordt antagas, att samme person vid hemkomsten ej behåller ide'en för sig sjelf allena.
För gifvet kan äfven tagas, att hvar och en, som äger tillfälle till en större production af råämnen, blir fabriksidkare för att lätta transporten af sina jordalster.
Således om brännvinstillverkningen i stort anses moraliskt skadlig, vore en så beskaffad lagstiftning ett sätt att nedkalla himmelens hämnd öfver Sveriges Rikes Ständer.
Beträffande åter den gamla författningens moraliska verkan på samhället, så kan ej antagas, att brännvinets omåttliga bruk i sednare tider, med undantag af de större städerna, tagit mera öfverhand än förr, ehuru visserligen qvinnokönet fått mera böjelse derför.
Men i anseende till det ringa qvantum de kunna förtära, inverkar detta förhållande ej betydligt på varans afsättning.
Brännvinets förtidiga bruk har åtminstone på den ort jag bebor, såsom menligt för den uppväxande ungdomen, så aftagit, alt mången numera sig deraf ej 120 Den 18 Juli. begagnar; en större tillgäng pä varan skulle kanske ändra detta goda förhållande.
Den hittills rådande grund för rättighet till brännvinsbränningen, nemi. dess förening äfven med mindre jordbruk, har åtminstone derigenom verkat, att ett större antal kreatur kunnat hållas, hvarigenom mera gödningsämne beredts, oberäknad t den afkastning, hvilken omkring släderna kunnat af mjölkkor påräknas, äfvensom med stallning af slagtoxar.
Man har såsom motskäl härför framdragit den skada krealursafveln af drankfodring skulle taga, hvilket ej kan bestridas, då drankfodringen med oförstånd användts; men det gifves likaväl sätt att utan menlig verkan användanden, t. ex. att ej begagna dranken för uppväxande kreatur, med undantag af svin och slagtoxar, hvilka deraf hafva en obestridlig nytta.
Att fodra mjölkkor med drank medför visst fördelar; men onekligt är likväl, att dessa i mer eller mindre mån deraf försämras, hvarföre drankfodring icke heller användes annorstädes, än der mjölkförsäljning idkas; ty då säljes kon vanligen till slagt efter att vara utmjölkad , och en annan köpes.
Såsom invändning emot en så förödande hushållning kunde framställas, att dyrhet och brist derigenom skulle uppslå; men erfarenheten har visat, att förhållandet ej varit sådant, åtminstone inom trettio år, under hvilken tid ingen så beskaffad brist visat sig, och priserna hafva, med undantag af mer och mindre foderfattiga år, ej synnerligen ökats.
Att priset på de tvänne sista åren ökats, härleder sig ifrån allmogens behof att för foderbrist sälja undan den gamla boskapen , hvilket, då den sednare pålagda afveln icke är fullvuxen, medför, att prisen sedermera stiga.
Denna dyrhet har likväl haft en mera förmånlig än menlig verkan, derigenom att då penningen kommit den fattigaste delen af jordbrukarne till godo, hvilken allmännast är den, som för sina kreatur till marknaderna.
De orter deremot, som uppföda de mesta oxarna, äro de, som ej hafva säd att bränna af och alltså ej kunna försämra afveln.
Skåne blir väl här ett undantag, men icke dessmindre komma alltid de största kreaturen derifrån.
Beträffande åter tiden för brännvinsbränningens utöfvande, så har hemmansbrukaren en verklig fördel af alt sjelf få välja den månad han önskar, hvarigenom han sättes i tillfälle att rätta sin utfodring derefter.
Ofta blir det för honom om våren ett ofelbart hellof att, då hötillgången är slut, och endast sämre halm stundom återstår, idka brännvinsbränning äfven om han skall köpa den behöfliga säden, ty den kostar ändock mindre än att för contant anskaffa foder åt kreaturen.
Om hösten behöfver han åter dranken till fyrfötternas gödning, hvartill eljest strid säd måste användas, äfvensom han till brännvinsbränning kan använda frusen potates.
Afgiflen blifver äfven honom drägligare, om han Den 18 Juli. han endast vill begagna en kortare tid.
Beträffande ved* åtgången, så förbjuder handteringen sig sjelf, der ved ej fin* nes, utom att del beror af egendomsägare att neka sina underhafvande den rätt lagen likväl hittills tillåtit dem, men som i alla fall med någon eftersyn ej betydligt kan verka till någon skada.
Rör:de beskattningsfrågan borde först benämningen husbehofsbränning alldeles försvinna, ty delta uttrvck öfveiensstämmer ej med det begrepp man vill göra sig att fritt få tillverka lill sitt eget behof af egen production , utan att tillverkningen alltid öfverstiger det egna behofvet och derigenom öfvergår till en industri-handtering, hvilken icke kan controlleras.
Utsktns sätt att uppdrifva afgiften för de små pannorna till den oerhörda förhöjning af nära 20-dubbelt emot förr, påpekar alltför tydligt alsigten att utestänga den mindre jordbrukaren derifrån, för att befordra inrättandet af fabriker i den mera bemedlades hand.
Detta förfarande skulle hafva samma följd, som alla inrättningar i stort, nemi. den fattigare classens utestängande från all förtjenst, hvari* genoin armod naturligtvis uppkommer.
I motsats dertill äro de större pannorna synbart med uppsåt vida mera gynnade, och utsigt till större vinst dem genom beskattningssättet beredd.
Skattens prenumerativa erläggande blir för den mindre jordbrukaren så mycket mera omöjligt, som den skall utgå på en tid, då han är öfverhopad med sina mesta contanta utgifter.
En reservant anmärker ganska rätt den ekonomiska skada det skulle medföra, att ett år förut ur den allmänna rörelsen uttvinga en så betydande summa , som afgiften öfver hela Riket för brännvinsbränning kommer att utgöra.
Men såsom ett motstycke till de mindre pannornas höga beskattning, må 100 proc. beräkning af tillverkningen med ångapparater qvarstå.
Således om man vill fästa sin uppmärksamhet vid Konungens nådiga och till Rikets sanna väl ledande uppmaning, hvilket synes vara hvarje Svensk medborgares ovillkorliga pligt, så måste productionens minskning först tagas i betraktande, och denna minskning kan väl aldrig vinnas genom brännvinsbränningens frigifning och 'monopoliserande till större fabriker; man undanrycker den då från jordbruket, hvars idkare hafva en viss förkärlek för denna handtering, hvilken de äfven kunna använda till sin nytta.
De anmärkningar och hotelser, hvilka i detta afseende igenfinnas bland reservanlei na af Hederv. BondeSt., hade bort göra Utsktn mera uppmärksamma på detta ämne.
Med anledn. af hvad jag sålunda anfört skulle jag såsom allmänna reglor vilja föreslå : ilo. Att städernas brätmvinsbränningsrättighel inskiänkes så mycket billigheten medgifver; de äro dessutom ej 10 H. 16 122 D e 11 lS Juli. directe jordbrukande, och skulle jag ur denna mening anse mindre lyckligt för Stalén att de innehafva sin donerade jord. 2:0.
Att ägare af 2!ne fastigheter inom samma socken ej finge bränna mer än der han bor, som i sig sjelft ej innebär något tvång, emedan dubbel förlagskostnad derigenom undvikes, äfvensom svårigheten att med eftersyn följa 2:ne särskilda brännerier. 3:o.
Att mindre hemmansägare ej må förena sig till utöfning af brännvinsbränning, om de ej hafva hemmansdelar inom samma by, samt att de i alla händelser ej få bränna mer än om våren. 4:o.
Bränning af potates bör, med undantag af de landsorter der detta råämne utgör jordbrukets förnämsta pro» duclion, eller der hvarest säd med mindre förmån odlas, dels inskränkas, dels beskattas högre.
Det visar sig nu burn i medelpunkten af Riket, der säd förr utgjorde förnämsta jordproduetion, potates-odling tagit öfverhand, endast för att med tillhjelp af densämma kunna frambringa mångdubbelt mera brännvin än förr; egentligen en efterapning från de sydligare provinserna, der säden är mindre gifvande.
Månne likväl tillståndet i landet icke vore bättre, om hvarje provins finge odeladt behålla sin näringsgren, i stället att nu hvar och en vill uppäta förtjensten för den andra?
I öfrigt måste jag tillkännagifva, att jag utom detta ej är någon vän af skråinrättningar. 5:o.
All hädanefter uppfunnen ny brännvinsredskap bör, innan den begagnas, uppgifvas af dess ägare, besigtigas och efter pröfning beskattas, i mån af dess afverkningsförmåga, af den som dertill förordnas. 6:0.
Alla stora pannor och ångapparater böra högt beskattas, emedan de just tyckas vara de, som, i anseende till vedbesparing ocb kortare afverkningstid, böra förtjena mest och bära snarast frukt.
De mindre pannorna, såsom för ägaren medförande mera besvär och mindre vinst, tåla ingen hög beskattning. 7:0.
Beskattningen pr kanna finnes lämpligast utsatt i Frih. Raabs förslag , likväl med den förändring, att för hvarje kanna, som afverkas med pannor öfver 3o kannor, bör 6 h 8 sk. pr kanna erläggas. 8:0.
Afgiften för pannan torde lämpas efter Contraetsprosten Nibelii förslag, dock med den skilnad, att ingen panna må få vara öfver 60 kannor; att afgiften för 4o kannors panna ökas till 90 r:dr och för 60 till i5o r;dr; att 60 kannors panna ej må få nyttjas för mindre än 5o,ooo rtdrs egendomsvärde, samt slutligen att det minsta hemmansvärde, hvarföre får brännas, blir 600 r:dr. 9:0.
Hvar och en bör få välja sin tid att få bränna, den bör likväl ej sträckas öfver 3 månader; controllen är helt enkel: hemmansägaren anmäler sig vid mantaisskrifnin - Den lS Juli. ia3 gen; mantalsskrifvare!! lemnar honom ett bevis med åsatt termin; länsmannen erhåller en dylik förteckning å alla deni, som sig anmält, hvarjemte en insändes till Landsh.emhetet; länsmannen lemnar ett utdrag deraf till socknens fjerdingsman, hvarigenom fullkomlig reda kan hållas. 10:0.
Landshöfdingen torde vara den auctoritet, som bäst kan bedömma sitt läns behof, nytta eller skada af brännvinsbränningen för hvarje år, och då af reservationerna inhemtas, att mycken olikhet i orterna alltid uppstår, måste K.
M. bibehålla sin rätt till brännvinsbränningens inskränkande vid förekommande anledntr, som af landshöfdingarna inrapporteras.
Denna inskränkning bör dock icke vara generel för hela Riket, utan endast sträcka sig lill de orter, som sådan inskränkning behöfva. 11:0.
Till ordnings bibehållande kunna s. k. hyfogdar inom hvarje rote af socknarna tillsättas, hvilkas åliggande det hör vara ali anmäla förbrytelser emot författningen hos närmaste kronobetjent samt moraliska förseelser hos pastorsembetet; hvarförutan hvar och en husbonde mäste uppmanas till mera uppmärksamhet på sina underhafvande.
Remitterades lill Revilin.- samt Allm.
Jag anhåller att få göra en motion i anledn. af de ärenden, som äro upptagna iör:de statsregleringen.
Jag föreslår, all R. o. Ad. mätte anmoda BancoUlsk. att skyndsammast till RiksStrn inkomma med uppgift öfver huru stor det af den salderadc bancovinsten kan aflemnas lill statsverket, ulan att hankens functioner till bankens upprätthållande derigenom förnärmas eller skadas.
Jag anhåller alt få lemna detta skriftligen till prot., för alt framdeles remitteras.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att så snart motionen blifvit skriftligen aflemnad, skulle den blifva till remiss föredragen.
Upplästes ankomna prot utdr. från de öfriga RiksSttn, nemi. från PresteSt. af den 8 och 11 dennes, från BorgareSt. af den 3, 4i 8 och n dennes, samt från BondeSt. af den i, 3 och u dennes.
Lades på bordet nedannämnda från Utskrti inkomna ullåUn och betänkta, nemi. från StatsUtskottet: ]\T:o 204, i anledn. af väckta motioner, ang:de invente - D e ii 18 Juli, ring i K.
Räntekammaren och de betydligaste af de förvaltande verkens cassör; Nto 2o5, i anledn. af erhållen återremiss å betänk.
N:o 28, angtde väckt fråga om indragning af K.
Nummer-lotteriet samt rörtde åtskilliga dermed gemenskap ägande ämnen; N:o 206, angtde väckt motion om arrendatorernes af Klabböle kronofiske i Umeå eif befrielse från erläggande af ett års arrendeafgift; N:o 22g, angtde föreslagen särskild aflöning till Can cellisten i Riksg.cont. A. Björck , för 2:ne tjensters samtidiga bestridande; N:o a3o , i anledn. af amnärkntr vid Utskls mern.
N:o 16g, angtde aflöningen för RiksSttns och Ulsktns can celli- och vaktbetjening; BevillningsUtskottet: N:o 2i} ang:de tullbevillningen; BancoUtskotte t:
N:cf 46, med hemställan, dels om ersättning till Öfversten och Ridd. C. J.
Hjärne för den tid han bestrid t de banco-ombudsbefattningen vid Götheborgs lånecontor tillhöriga göromål, dels ock om bestämmande för framtiden, huru, i händelse af förfall för banco-ombuden vid låne-eontoren, deras befattningar må bestridas; N:o 47» i anledn. af Banco-ombudet vid Götheborgs lånecontor G. E. Ferlins ansökning om godtgörelse för 2000 r:dr, hvarmed han inlöst 2tne falska assignationer å låneconlorets i banken ägande räkning N:o 2; N:o 4&> > anledn. af ett RiksStts återremiss å Utsk:s utlåt.
Nto 1 1; Nto 4g, i anledn. af Ryttm. B. M, Martins ansökning om eftergift af öfverränta å ett lån i Banco-disconten; N:o 5o, till svar å de från H. R. o.
Ad. ankomna åter remisser å Gtskts utlåttn N:is 12, i5 och 17 samt betänk.
N:o 20 ; Allm.
N:o 73, i anledn. af väckt motion om utvidgande af Calmar stift; N:o 74, i anledn. af väckt motion om utfärdande af löpiugs-privilegier för Trelleborgs by; N:o 73, i anledn. af vackt motion om inrättande af sparbanker mera allmänt än hitintills; Nto 76, i anledn. af väckt fråga om ändring af 12 §;n uti K. patent-förordnm den r3 Dec. i834; N:o 77, i anledn af väckt motion om uppförande afen brygga vid Blockhus-uddes tullstation; Nto 78, i anledn. af väckt motion om ändring i K.
Mts nåd. tåg-ordning; D c d i S Juli.
N:o 79, i-anleda, af väckt motion om stationerande af en läkare i Wrigstad af Westra härad och Jönköpings län.
Upplästes följande från Ridd.Utsk. ankomna Hörsam ste Memorial.
Genom utdr. af H. R. o. Ad:s prot. af den 4 sisth Juni har R. o.
Ad. behagat till Ridd.TJtsk. återremittera Utsk:s mern., i anledn. af de utaf Frih.
Raab, Adam Christian, oell Hr Bråkenhjelm, Pehr Reinh., väckta frågor om ett lämpligt sätt att bereda ett skyndsamt och tillförlitligt offentliggörande af R. o.
Utsk. har i sitt förra mern., med afstyrkande af Hr Bråkenhjelms förslag, angrde en tidigare tryckning i tidningsform af R. o. Ad:s prot., i afseende å Frih.
Raabs förslag att nemi. låta af särskildt utaf Ståndet antagna notarier författa en resumé af discussionerna för att efter hvarje plenum tillhandahållas tidnings-redactionerna, yttrat, att Utsk. väl ansett detta förslag hafva åtskilliga skäl för sig och skola i väsendtlig mån uppfylla ändamålet, men dock, i anseende till den dermed förenade dryga kostnaden, hvilken Utsk., efter fyra notarier om dagen, beräknat till 6?5 r:dr i månaden *), icke funnit sig, i saknad af medel, kunna detsamma tillstyrka.
Emot detta yttrande hafva anmärkntr blifvit framställda af:
Raab, som, efter en teckning af tidningarues ställningar och förhållanden här i landet, och det mer eller mindre riktiga i deras syftning och framställningar, tillkännagifva, att ägarne af de mest lästa tidningarna, Aftonbladet och Dagligt Allehanda, förklarat sig med nöje och tacksamhet ingå uppå alt i sina blad begagna de sammandrag af debatterna, som i den af Frih:n föreslagna ordning « kunde dem meddelas; och, då Frih:n för sin del ansåg beliofvet af notarier för verkställande af ifrågavar. anteckn.- och uppsältnings-arbete kunna inskränkas till två ä tre, hvarigenom kostnaden neefsattes till 270 å 4°^ rtdr b:co i månaden, har Frih:n hemställt, att denna utgift måtte utgå af Ridd.capitations-afgiften, och sedan (ördelas på hvarje skal (skrifven ledamot af R. o. Ad., som erlade bevilln. för lön eller förmögenhet.
Med beräkning af i5 månaders riksdag hvart 6:te år eller ti månaders hvart 3:dje, skulle kostnaden endast uppgå till 54o eller högst 675 r:dr om året, som, fördelad pä 2200 ledamöter — hvilka pr medium betala Riddarhus-afgift — endast skulle utgöra 12 å i5 sk. *)
Uli dut till K. o Al. ingifua naeni, står genom misskrifning ^5 riksdaler.
Den 18 Juli. ärligen på person; och har Frih:n slutligen fästat uppmärksamheten uppå det vackra föredöme R. o. Ad skulle gifva de öfriga Stånden, och den besparing stats-cassan skulle beredas, derest alla RiksStln beslutade alt på det af Frih:n föreslagna sätt låta offentliggöra siua förhandlingar, i stället alt, såsom nu, trycka prottn in extenso och låta dem olästa förmultna i archiven.
Hr Frih. Boye, Fredr., upplyste i egenskap af ledamot i Ridd.directcn, att de omkring 2,200 r:dr b:co, som till Riddarluis-cassan årligen inflöto såsom Riddarhus-capitationsafgift, voro högst behöfliga för reparations- och nybyggnads-arbeten samt andra Riddarhusets utgifter, så alt, derest ifrågavar. ökade aflöning till cancelli-betjeningen ej kunde hänföras till riksd.kostnads-medlen, Frihcn icke såg någon möjlighet alt bereda utväg dertill.
Hr Stuart, Carl Gustaf, var af den tanke, att R. o. Ad. icke behöfde föranstalta om några andra medel, än de öfriga RiksStm, för att fästa allmänhetens uppmärksamhet på de politiska opinionerna och karakteren hos Ståndets medlemmar, och fann Hr Stuart hvarken statscassan skäligen kunna med denna afgift belastas eller en tillökning i capita lions-afgiften för detta ändamål böra R. o. Ad:s ledamöter åläggas.
Hr Gr. Horn, Claes Fredr., afstyrkte Frih.
Raabs förslag och yttrade bland annat, att Grefven icke trodde att man ”genom en sådan publicitet af R. o.
Ad:s förhandlingar, som blifvit tillstyrkt, genom snällskrifveri ”och författande af en resumé' till införande i tidningar”na, ” erhölle någon garanti för debatternas mera trogna och opartiska allmängörande; det vore en moralisk kraft inom och ett moraliskt anseende utom Huset, som R. o.
Ad. borde söka förvärfva, för att finna det correctiv, hvilket Ståndet genom andra medel förgäfves söker åsladkomma.
Hr Rosenbiand, Bernh., bar, efter åtskilliga klagomål öfver tidningarnas s. k. ’’me'disanceönskat framgång åt Hr Frih.
Raabs förslag, likväl med den förändring, att ett urval gjordes af de vigtigasle debatterna, för alt hastigt meddelas allmänheten.