Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sådant har likväl aldrig varit deras mening.
De hafva aldrig velat bilda smärre kyrkor inom Statskyrkan.
De hafva endast sagt, vill icke Statskyrkan tillfredsställa vårt andliga behof, så anhålla vi ödmjukast, att han icke måtte förfölja oss, utan vi få träda utur Statskyrkan, samt ostörde upbygga oss, huru vi vilja.
En talare, Hr von Hartmansdorff, har liknat dem, som påyrka andlig frihet, vid qvacksalfvare, och förmenat, att likasom i en välbeställd Stat, Regeringen måste tillse, att qvacksalfvare icke få användas vid kroppsliga sjukdomar, mäste Stalsmakterne äfven tillse, att inga andliga qvacksalfvare tillstädjas, att behandla andliga sjukdomar.
Jag tror, alt den värde talaren icke menat hvad dessa ord innebära, och jag är öfvertygad, att han med sitt skarpsinne, icke kunnat undgå alt bemärka, att dessa religiösa rörelser, icke äro alt hänföra till qvacksalfveri, utan till något högre, eller en sådan andlig väckelse, som har sin yttersta grund i menniskans religiösa behof, och icke kan tillfredsställas af andliga former.
Hr von Hartmansdorff har vidare sagt, att det icke vore farligt, alt vidtaga ännu strängare åtgärder, och han har derjemte till styrka åberopat en italiensk skalds ord, alt huru högt än hafvets vågor svalla, återvända de dock lugna.
Jag svarar härpå med en annan skalds ord:
”Si fractus orbis illabalur impavidum feriunt ruin*.
Så förhåller sig med de religiösa rörelserna.
De stödja sig på något högre, och grunden för dem ligger i Frälsarens egna ord.
Må derföre den verldslig» makten använda hvilka tvångsmedel som helst, så blifva de dock lill slut om intet, ty hvem står dem bi, som enl. hans ord, yrka på den anliga friheten.
Det är i sanning besynnerligt alt höra dem, som förklarat sig vara anhängare af den EvangelisktLulherska Kyrkan såsom Statskyrka i Sverige,- likväl önska inrätta ett andligt Påfvedöme, som är ofördragsammäre än sjelfva Påfvedöme!.
Hvad skiljer väl Påfvedömet från Protestantismen?
Jo! Påfve - Den 21 Juni e in. 391 dömet säger eder: så hafva kyrkomöten, så hafva concilier talat, derföre fån J icke länka annorlunda än de hafva talat.
Protestantismen äler säger, alt menniskan i fråga om andliga ting icke kan erkänna hvarken Påfvars eller conciliers beslut, och icke heller Statskyrkans beslut, såvida de icke öfverensstämma med den Hel.
Skrift, alt den Hel.
Skrift skall vara enda rättesnöret för menniskans tro, och att således ingen mesklig makt har rätt att säga: så och så får du endast tro.
Nej, den Evangeliska friheten fordrar, att man efler egna begrundanden må äga rätt, att tro hvad man vill.
Jag har velat anmärka delta, ty del måste förefalla litet hvar besynnerligt, att personer, som synas ifra för den rena Evangeliska läran, just genom påyrkande af dessa stränga åtgärder, kullkasta sjelfva idéen af Evangeliska läran.
Pä grund af hvad jag anfört, och då, såsom jag tror, detta Stånd, som ofta visat sig vara det första i sann uplysning och humanitet, icke vill visa sig mera afvogt mot sina medkrislna, än mot Turkar och Hedningar, hoppas jag, att det Höglofl.
Ståndet icke antager Hr von HartmansdorlTs förslag, utan förenar sig ora den af Gr.
Liljencrantz och Hr Tersmeden förordade ålcrremiss.
Jag skall fatta mig kortare, än jag från början ämnat.
Först vill jag hafva anmärkt, hu rusom man ansett
Hr Brings förslag så illiberal!.
Det vore likväl kuriöst alt veta, hvari det illiberala ligger.
I första §:n tillätes husandakt i dess största utsträckning.
En talare har visserligen sagt, alt man borde tillåta husets gäster att deri deltaga, hvilket naturligtvis faller af sig sjelft, men det kan dock föranleda missbruk. 2 §:n upmanar Pastor, alt söka fylla församlingens andliga behof, och om han häruti är försumlig, äger församlingen, alt af hanom begära upfyllande af sina skyldigheter, hvilket är i sin ordning. 3 §:n anbefaller Pastor, att använda lekmän i Kyrkans tjenst. 4 §:n bjuder, alt om sammankomst, som af lekmän hålles, varder förnyad, skall anmälan derförinnan å vederbörlig ort göras, och försummas delta, stadgas böter härför i 5 §:n, som i öfrigt innehåller intet störande.
Med den moderation och försigtighet, som anbefalles i 6 §:n, kunna vederbörande vara belåtna.
Stadgandet i 7 §:n, är enl. min åsigt fullkomligt i sin ordning.
Hufvudsumman af detta är, att man kan draga den conclusion, alt Utsk. i sitt förslag vill så mycket som möjligt inskränka, och i följd deraf alldeles uphäfva Presterskapets inflytande i församlingen, och småningom uphäfva det.
Till en sådan slutsats har jag kommit, isynnerhet genom en talares yttrande, alt sista punkten i 2:dra §:n af Utsk:s förslag borde utgå, nemi.:
”Ej må någon föranstalta dylik sammankomst, eller dertill nplåta plats i annan församling, än den, till hvilken han hörer”, hvilken punkt är en af restriclionerne i Ulsk:s förslag, de der åsyfta först försvagande, och sedan totalt nphäfvande af Presterskapets inflytande.
Dessutom finnes något annat i Hr Brings förslag, som visar, alt det icke är så fasligt tryckande, enär det icke uptager hvad det bör, nemi. appellationsrätt, emellan församlingen och Pastor, i fråga om rättigheten aft hålla 31)2
Den 21 Juni e. en - sammankomster.
En sådan rättighet lemnar likväl Utsk:s förslag, nemi. appellations-rätt lill Domkapitlet, hvarifrån klagan kan föras hos K. M., hvaremot Hr Briugs förslag icke omnämner någon sådan rättighet.
En talare har jemfört konventikel-frågorna, och de religiösa rörelsernas framgång och ställning i samhället med bränvinsfrågan, hvilka 2:ne frågor åsyfta menniskosläglets förbättring, dervid han jemväl omnämnde den framgång bräuvins-frågan helt oförmodadt vunnit i allmänna opinionen vid denna Riksdag, hvilket skulle bevisa, att så äfven skulle gå med konventikel-frågan.
Hvad bränvinel beträffar, så har det visat sig, alt opinionen varit för reformen, men i fråga om konventiklarue har någon sådan opinion ännu icke uppenbarat sig, och hvad framtiden bär i skölden, kunna vi icke med någon visshet förutsäga.
Säkert är dock, att, ora dessa religiösa rörelser är ett verk af Gudi, det går framåt.
Sådana högre skickelser omtalar verldshislorien på hvarje blad.
Denna åsigt kan visserligen vara felaktig efter menskligt sätt att döma, då Waldenser och Husiter icke vunno framgång, roen äfven andra sekter funnos under medeltiden, hvilka påstodo sig vara af Gudi, men de förföllo, och erfarenheten har bevisat, att det var bäst, att så skedde.
Man har sagt, att genom uphäfvande af Konventikel-plakatet och antagande af Utsk:s, eller något annat dylikt liberalt förslag, en mängd små församlingar skulle inom församlingen bildas, och att det vore för strängt att förbjuda det, och en annan talare har yttrat, hvad som äfven är ganska rätt, att ordet läsare vore ett serdeles obestämdt uttryck, emedan en fästningsfånge kan af den, som är dömd till lifstids fängelse, anses såsom läsare, och man på detta sätt får en oändlighet af nyanser i fråga om de religiösa åsigterne.
Om vi tänka oss en församling, hvars alla medlemmar tillhöra Statskyrkan, men några eller flere af dem önska, att få höra en kouventikelpredikant, samt t. ex. halfva församlingen går och hör honom, så kunna dessa sedan splittra sig, och de sålunda splittrade, än vidare splittras i åsigter, hvarigenom en oändlighet af nyanser upstår, och hvarje menniska inom församlingen bildar sin egen Kyrka.
Huru lämpligt, huru nyttigt detta är för församlingen, lemnar jag derhän.
Man bör väl icke i lagstiftningsväg rusa åstad, och splittra all religiös sammanhållning.
En annan talare har anmärkt, att Protestantismen är en fullkomlig motsats till Kalholicismen, hvilken sednare predikar, alt hvad concilierne föreskrifva, skall anses som det rälta, och gå i arf från slägte till slägte, hvarjemte talaren tilläde, att protestantismen innebär tankens frihet.
Efter den tid, då reformationen och våra symboliske böcker antogos, var det icke Protestantiska Kyrkan, som bestämde detta.
Icke har man hört, att om några personer samlas i och för andliga ämnen, desse utgöra en Kyrka.
Delta lärer väl lika litet låta sig göra, som att på detta sått bilda en Stat i Staten.
Om nu desse vilja hafva en eller flere Grundlags-§§ ändrade, måste de väl vänta intill dess allmänna opinionen i della hänseende gifver sig tillkänna.
På samma sätt politisk frihet under samma styrelse kan bestå, kan äfven religiös fri - Den 21 Juni e. m. 393 het beslå under samma kyrka.
Endast våldet och förlrycket i Statskyrkan, men icke ordningens fordringar kunna fördömas.
FIr Tersmeden, Nils:
Jag har icke på mitt samvete att ofta uptaga R. o. Ad:s tid, ber derföre att nu få nämna, att då jag förra gången hade ordet, instämde jag i FIr Brings reservation, men vill nu modifiera detta så, att jag förenar mig i de åsigter Hrr Carlheim Gyllenskjöld och von Hartmansdorff här uttalat.
Åtskilliga med mig liktänkande hafva upmanat mig alt genmäla de anmärkn:r som mot milt förra yttrande blifvit gjorda.
Jag älskar icke dessa genmälen.
De verka icke på motståndare och olika tänkande.
Dock anhåller jag att med några få ord få bemöta en del af dessa anmärkmr.
Min värde vän och frände har erinrat åtskilligt mot mitt förra yttrande, men jag vill svara honom endast i ett afseende.
I anledn. af mitt yttrande, att de, enl.
2:dra §:n i Utsk:s förslag tillåtna konventiklar skulle kunna blifva ganska farliga, ithy, som jag kanske nog förhastadt sade, andliga frihetsälskare skulle i församlingarna upträda, ulan att Pastor förmådde sådant förhindra, har min frände invändt, att kontroller och restriktioner deremot voro stadgade i 2:dra §:n nemi., att ingen må föranstalta dylik sammankomst eller dertill uplåta plats i annan församling än den till hvilken han hörer.
Jag medgifver, att jag icke fästade mig vid detta, men hemställer dock, om icke samma fara alltid qvarstår.
Jag tänker mig nemi. dylika resenärer, hvilka fara omkring för att verka i andligt afseende.
De inkomma i en församling.
Snart finna de med sig liktänkande och en konventikel föranstaltas.
Desse resenärer kunna verka ganska betydligt, fastän de icke äro synlige tillställare af dessa sammankomster.
En talare har fästat sig vid ett mitt uttryck, att all rörelse vore farlig, och en annan har sagt, att en sådan åsigt innebär en konservatism, den han icke kunde fördraga.
Till dem, som hört milt yttrande, hemställer jag, huruvida jag icke tilläde, att all rörelse, som icke är begränsad af lag och ordning, är farlig.
Annu en annan talare har fästat sig vid samma uttryck, men jag hemställer lill denne, om han icke helt och hållet vill förena sig med mig i hvad jag till försvar för min sats yttrade, nemi. att all rörelse i naturen är begränsad af sina utaf den högsta Visheten bestämda lagar.
I motsatts härtill har denne talare sagt, att centripegal-kraften molväges af centripetal-kraften, hvilket i allo öfverensstämmer med den stadgade ordning, jag sagt Skaparen hafva i naturen nedlagt.
Liljencrantz har sagt, alt Hr Brings förslag icke tillfredsställer någon.
Jag kan icke inse orsaken dertill.
Man har ju emot Konventikel-plakatel invändt, att det förbjuder sammankomster, hvaremot Hr Brings förslag tillåter dem.
I allmänhet har man företrädesvis fästat sig dervid, att hvad som nu praktiseras är olagligt, ehuru nyttigt det än anses vara, och Hr Brings förslag åsyftar ju att legalisera desse såsom olaglige ansedde sammankomster.
Ar detta icke en vinst?
En annan talare har sagt, att genom antagande af ifrågavar:de förslag, de andliga krafterna skola tillintetgöras.
Lika litet kan jag förstå det.
Om än ingen lärer bestrida, 394 Den 21 J uni e. m. atl goda andliga krafter finnas, så hafva likväl andliga krafter uppenbarat sig, dem jag åtminstone icke vill gifva benämningen af goda.
Konvenliklar bar ju i allmänhet intet annat ändamål än att tillfredsställa andliga behof, som man säger.
Något annat har ju icke heller flr Bring åsyftat med sitt förslag.
Han har endast sagt, alt deu eller de, som önska alt hålla sammankomster, skola tillkännagifva detta fcr Pastor, hvilket älven är fullkomligt öfverensstämmande med Ulsk:s förslag.
Sparre har trott, att konvenliklar äga rum endast då en församlings medlemmar icke finna deras andliga behof lillfredsstäldt af presterskapet.
Det tror jag icke har varit eller är förhållandet.
Vi hafva sett deras beskaffenhet i Upsala och på andra ställen, såsom i Norrland och Dalarne.
Jag frågar, finnas bättre religionslärare än i Upsala och de nyssnämnda proviuserne; men detta har icke hindrat separalisterne från att påstå, alt i deras församlingar presterne predika en ” djefla- lär a.'"
Jag hemställer, hvilka åtgärder skola vidtagas med så sinnade Kristne.
Slutligen får jag vända mig till Frih. Creutz, som funnit sig sårad af mina yttranden i så måtto, som jag nämnt hans namn, och Ftili:n har derjemte sagt, alt här vore fråga om sak och icke person.
Jag vet ej eller minnes ej, om jag ens nämnt hans namn, men det minnes jag, att jag yttrat, det de, som här upträdt emot de framställda förslagen, önska en fullkomlig religionsfrihet, och att Frilen, som fungerat såsom Ordf:de i religionsfrihets-vännernas möte, bäst borde veta, hvad desse önska.
Har jag genom detta yttrande trädt grannlagenhelen för nära, så har jag sårat mot all min vilja och böjelse.
Då Hr Carlheim Gyllenskjöld framställde sitt förslag, yttrade jag redan att, heldre än att antaga de många reslrictiva åtgärderne han föreslagit, man borde bibehålla Konvenlikel-plakatet oförändradt.
Jag har af de här afgifna yttranden ingalunda blifvit rubbad i denna min öfvertygelse.
Ordfm i LagUtsk. har redan på förmiddagen uplyst, att i sednare tider åtal, grundade pä detta Konventikel-plakat, icke blifvit anställda, med mindre än alt s. k. gäckeri med sacramenten varit föremål för saramankomsterne, och hvarföre åberopas eller tillämpas det icke?
Jo! emedan slikt skulle strida emot de åsigter, som gjort sig gällande ej mindre inom den numera uplösta kyrkolagskomitéen, än Högsta Domstolen och hos Just.-Kansleren, hvilkas yttranden blefvo infordrade, och innehöllo tillstyrkande om uphäfvande af Konventikelplakatet, allt i öfverensstämmelse med det välmenande förslag, K. M. ämnade framställa.
Detta finnes uplaget i Utsk:s Betänk, och har förut varit anfördt.
Cederström R., har frågat: hvarföre skall det vara mera frihet alt komma tillsammans i andliga frågor än i allmänna hushållsangelägenheter, hvilka sammankomster icke utan behörigt tillstånd må äga rum.
Delta är ett fullkomligt misstag, ty i Kongl. Förordn:n d. 26 Febr. 1849 8:de §:n är stadgadt: ”Ej vare menighet å landet eller i siad förment att sammankomma lill öf - Dea 21 Juni e. m. 395 verläggning ora mål eller ärende sorn menigheten rörer; ej eller må sådan sammankomst af offentlig myndighet uplösas, så framt dervid ej företages något, som emot lag stridande är eller eljest allmän ordning störer.”
Den frihet, som i sådana mål är lemnad, vill man icke medgifva i fråga om själens och hjertals angelägenheter; sammankomster derföre voro dock högst önskvärda, och borde med samma vilkor, ostörda få äga rum, hvilket äfven utlryckes i början af Konventikel-plakatel, såsom främjande det andliga lifvet öch hvarföre det närvartde blott borde vara ett medel.
Vi hafva ock en tillsägelse som är öfver all lag; den lyder sä: ”Hvar heldst blott 2 eller 3 äro församlade i Mitt namn, der är Jag midt ibland Eder.”
Det är icke rådlig!, att lagstifta häremot, och det skulle ej eller låta förena sig med andan i Rikets Grundlagar.
Enl. 4:de §:n i Utsk:s och 5:te §:n i Hr Brings förslag, tillkommer det presterne att förbjuda en hvar att besöka dessa sammankomster, med ett ord, att förhindra dem.
Den som icke Anner det Påfviska, det Kalholska i sådana föreskrifter, den som icke Anner origlighelen af hvad på f. m. i dag blifvit af. motsidans talare yrkadt, nemi. alt det skulle vara ett alldeles olagligt företag af den olärde, all bjuda till att förklara Bibeln, och icke finner, att man då lika gerna kan aflysa eller förbjuda denna boks begagnande, den fruktar jag är blind och ser icke hvad som är pä färde.
Jag bet Gud bevara oss från sådana förslag, som LagUtsk:s och Hr Brings, ehuru jag inser, att deras skadliga verkningar måste blifva öfvergående och lika vanmäktiga, som att aflysa elden för det att vådeldar kunna inträffa.
Deremot förenar jag mig med de talare, sorn, ifall man icke vill. såsom jag tror vara det bästa, uphäfva Konventikel-plakalet, yrkat antagande af de 3 första §§:ne i Utsk:s förslag, hvilka lemna rättighet till hus-andakt, med derjemte lemnad hänvisning till Kongl.
Förordnm d. 26 Febr. 1849, i händelse något olofligt vid dessa sammankomster skulle förekomma.
Jag har icke mera all säga.
Jag anhåller*blott alt få erkänna ett misstag, som jag begått, då jag yttrade, att Frih. Cederström
Th. hade begagnat ordet lat, emedan jag under samtal med honom emellan 4 ögon fått veta, att detta ord yttrades af en annan talare.
Vidare får jag förklara, alt jag icke förtänker någon att begagna bibelspråk, och jag har derföre endast sagt, alt jag ansåg mindre lämpligt, att på detta rum discutera sådana, och alt jag ansåg Gr.
Liljencrantz hafva ur sill sammanhang lösryckt de af honom anförda.
Slutligen, och i anledn. af Gr.
Liljencrantz’ yttrade ledsnad deröfver, att ordet läseri blifvit begagnadl, får äfven jag förklara, alt jag tycker det vara ledsamt, men jag ber att få erinra Gr.
Liljencrantz derom, alt han var den förste här pä Riddarhuset, som begagnade ordet läsare.
Då nu öfverläggningeu förklarades vara fulländad, framställde Ilr Gr. o.
Landtm., att under densamma blifvit yrkadt, af Hr Carlheim Gyllenskjöld, somj frånträdt sitt ursprungliga förslag, att R. o. Ad. i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorffs af Aete talare biträdda mening, matie bifalla det i Professor Brings reservation gjorda förslag med följande förändringar, nemi.: 396
Den 21 Juni e. m. 1:0 att uti §. 1, i st. f. orden ”och tjenstefolk” införas orden: ”husfolk, underhafvande och tillfälligtvis närvar:åe gäster 2:0 att, uti §. 2, tillägges vid slutet: ”Sammankomst, som efter behörig anmälan, men utan Kyrkoherdes åtgärd blifvit föranstaltad, ege han, om skäl dertill förefinnas, alt tills vidare förbjuda,” samt att derefter, såsom ett 2:dra morn., införes förslagets 3:dje §; 3:o att, såsom §. 3, införes ett nytt, sålydande stadgande: ”Klagan öfver Kyrkoherdes förbud i förenämnda fall må i vanlig ordning hos vederbör:de domkapitel förås;” 4:o att, uti §. 4, i st. f. §. 3, åberopas "§. 2;” 5:o att vid slutet af §. 5 tillägges: ”om tillgång brister, förvandlas bötcrne till enkelt fängelse” samt 6:o att i §. 6 ordet ”alla” uteslules.
Uti hvilket yrkande Hr Tham och Hr Tersmeden, Nils hade instämt.
Hr Tersmeden, Pehr Reinh., hade deremot yrkat bifall till Utsk:s förslag till författning med den förändring, att i §. 2, näst efter ordet ”gemensam” tillädes orden ”allmänt tillgänglig” och i §. 4, i st. f. orden ”då må han sammankomstens uplösning påbjuda” infördes: ”då må han del för allmän åklagare anmäla,” samt de efterföljande §§:ue hteslötos.
Till Hr Gr. o. Landtnäs referat anhåller jag blott alt få göra det tillägg, att för dem, som allmän ordning störa, gäller hvad Kongl. Förordmn d. 6 Febr. 1849 stadgar, äfvensom jag i afseende på ingressen anhåller, att 1762 och 1767 års författn. måtte bibehållas.
Jag anhåller att få förena mig med Hr Tersmeden P. R, och dertill lägga, att, då jag tror, att han önskar återremiss, så, om vi nu ån icke få våra yrkanden fullständigt framstälde, få vi vid deras justering tillfälle att tillse det så sker.
Då i anledn. af detta Hr Ribbings yttrande Hr Gr. o. Landtm, anmärkte att Hr Tersmeden icke yrkat återremiss, utan ett sådant beslut, som nyss blifvit omförmäldt, yttrade Hr Tersmeden, Pehr Reinh.:
Redan i mitt första yt trande hade jag äran yrka återremiss, och vidhåller detsamma äfven nu.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, alt han i sådant fall icke kunde rätt fatta Hr Tersmedens mening, enär den värde talaren yrkat bi fall till de 4 första §§:ne i Utsk:s förslag med vissa förändringar, samt att de öfrige §§:ne måtte afslås, hvilket naturligtvis uteslöte återremiss, som ej kunde leda till någon påföljd, då R. o. Ad. fattat definitiva beslut om de ifrågavande §§:ne.
Min mening var endast, att yrka återremiss, för att Utsk. måtte komma i tillfälle att omarbeta
Den 21 Juni e. m. 397 sitt förslag, pä de grunder jag upgifvit; och om dervid några mindre redaklions-förändringar anses böra ske, är sådant mig likgiltigt.
Hr Gr. o. Landtm, förklarade, alt Hr Tersmeden följaktligen inskränkte sitt yrkande till endast en anhållan om Betänk:s återremitterande samt framställde vidare, att Gr.
Liljencrantz yrkat, att R. o. Ad. måtte bifalla 1, 2 och 3:dje §§:ne af Utsk:s förslag och återremittera återstoden deraf; uti hvilket yrkande Frih. Cederström, Thure hade instämt, samt att slutligen Frih.
Creutz yrkat den förändring af Utsk:s förslag till författning, att i §:n 2 sisla meningen uteslötes samt §:n 4 erhölle följande lydelse: ”Hålles allmänt tillgänglig andaktsöfning utan sådan anmälan, som i 2:dra §:n föreskrifvits, eller å tid, som i 3:dje §:n sägs; skall den, som sammankomsten föranstaltat eller dertill uplålit plats, böta som i 8:de §:n af Kongl. Förordntn d. 6 Febr. 1849, ang:de olofliga sammankomster stadgas.” Frih.
Jag tager mig friheten hemställa till Gr.
Liljencrantz, om han icke ville inskränka sitt yrkande lill endast återremiss, hvartill jag, som förut med honom instämt, inskränker mitt.
Jag ber att få försäkra den siste talaren, att äfven utan hans hemställan skulle jag icke underlåtit, att till Hr Gr. o. Landtm, framställa min anhållan alt få inskränka min begäran om antagande af de 3 första §§:ne och återremiss på återstoden af Utsk:s Betänk., derhän, att blott yrka återremiss, under förhoppning, att Utsk. måtte taga mitt och öfrige under discussionen framställda förslag i öfvervägande; men jag ansåg icke tjenligt, att afbryta Hr Gr. o. Landtm, i dess framställning af de serskilda förslagen.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, omförmälde, att sedan Frih.
Liljencrantz afstålt från deras serskildta yrkande och instämt i Hr Tersmedens anhållan om återremiss, endast de 2:ne förslag, som blifvit upläste, vore jemte återremissen ifrågaställde, yttrade Frih. Crentz:
Jag afslår från mitt första yrkande och instämmer med Hr Tersmeden P. B., Frih.
Cederström Th. och Gr.
Liljencrantz i anhållan om återremiss, på det att Utsk. måtte inkomma med ett förslag, upgjordt efter de grunder, jag tagit mig friheten framställa.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att till följd häraf endast 2:ne yrkanden återstodo, nemi. om återremiss å Utsk:s Betänk, samt om antagande af Professor Brings förslag med de af Hr Carlheim Gyllenskjöld föreslagne förändringar, som af Hr von Hartmansdorff blifvit förordade.
Propos. till bifall å Utsk:s förevar:de Betänk, blef härefter först framställd, men besvarad med Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade bifalla det i Professor Brings reservation afgifna förslag, med de deri af Hr von Hartmansdorff före - 398 Den 21 Juni e. m. slagna förändringar, samt, efter denna propos:s besvarande med starka
Ja, blandade med Nej, förklarade att han härvid funnit
Ja öfver* vägande.
Liljencrantz hegärde votering, hvarefter Hr Ribbing yttrade:
Jag hoppas, alt deras mening, hvilka yrkat ålerremiss, icke mätte förbigås.
Ilr Gr. o. Landtm., pä det R. o. Ad. icke mätte anse behöfligt att uti voter:s-propos:ne införa alla de föreslagna förändringarne i Professor Brings förslag, nu ånyo upläst dem, uplästes lill justering och godkändes en sälydande volens-propos.:
Den, som bifaller det i Professor Brings, vid LagUtsk:s Betänk.
Jl? 34 fogade reservation, gjorda förslag, med de af Hr von Hartmansdorff föreslagna förändringar, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. de emot LagUlsk:s nämnda Betänk, gjorde anmärkmr föranleda lill detsammas återremitterande.
Ja —,44.
Föredrogs ånyo LagUtsk:s d. 10 och 14 dennes på bordet lagda Betänk.
J\s 35, i anledn, af väckte motioner om förklaring af hvad 1 kap. 2 §:n M.B:n innehåller, ang:de gäckeri med Sakramenten, eller stiftande af lag emot ett olofligt utdelande deraf.
Frih. af Ugglas, Curt.
Gustaf: Lika med LagUtsk. anser jag af vigt, att en serskild lag i detta afseende utfärdas, emedan, såsom vi alla känna, 2 §:n 1 kap. M.B:n blifvit vid domstolarne olika tillämpad, så att den ifrågavar:de förbrytelsen ena gången bestraffats och den andra gången icke.
I fråga om det föreslagna lagstadgandet, har jag likväl några anmärkmr att göra.