Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men i en tid, då man ser djerfva försök framstå till upphäfvande af våra grundlagar, då höga rop förspörjas efter en frihet, som i allt vill öfvergå till sjelfsvåld , då blifver hvarje otydlighet i grundlagarna ett frö till ihärdiga och förderfliga strider.
Det är då af vigt, att detta frö .med roten uppryckes, innan det onda, som derur växer, hinner vidga sig allt för mycket.
Man bör då un dersöka, om Utsk:s förslag erbjuder nog trygghet mot obetänkta försök till förändringar i Reg.formen.
Då man betraktar 56 5, finner man, att den delar sig i tvenne huf vudafdelnirigar: den första angrde frågor i allmänhet, och den andra ang:de grundlagsfrågor särskildt.
Hvad förra delen beträffar, så är någon ändring deri hvarken behöflig eller föreslagen; men Utsk. har föreslagit, att denna del ensam må utgöra innehållet af 56 §, och att den andra afdelningen borde utbytas mot en hänvisning till 81 §.
Deri har Utsk. rätt; ty först vid 81 § börja grundlagsfrågor att behandlas, och ordningen fordrar, att hvad som rörer samma sak afhandlas i ett sammanhang.
Jag öfvergår då till 8i §.
Äfven denna har tvenne hufyudafdelningar: den första, ang:de enskilda propostr, den andra, ang:de K. proposlr. lie liand - Den 19 Februari f. m. 255 lingssättet af de förra bör vara olika mot behandlingssättet af de sednare.
Så stadgar äfven 81 §, ehuru frågorna blifvit sammanblandade i 56 §.
Utskts förslag linner jag i flera afseenden oantagligt.
Deremot bar jag mindre att anmärka mot Hr Cederschjöids förslag.
Jag öfvergår altså dertill och ber att få uppläsa det. ”Denna Reg.form — ,— — af enskilda riksdagsmän.” Denna del af Hr Cederschjöids förslag skulle motsvara 1 och 2 mom:n af Utsk:s förslag; och jag har för min del ingenting att dervid anmärka.
Väl har jag hört påstås, att man bar att befara afslag af den andra Statsinagten; men jag öfverlemnar detta åt andra att afgöra.
Jag går vidare med Hr Cederschjöids förslag: ”Vill Konungen väcka en sådan fråga uppgift på skälen till afslaget.”
(Dessa moment antagas oförändrade.) ”1 Ståndens plena må frågor icke väckas om ändring ”i grundlag, utan skall den enskilde riksdagsman, som vill ”en sådan ändring föreslå, ingifva sin motion derom till ”Constit.Utsk.
Blir en sådan motion af Utsk. ogillad, för”falle frågan, på sätt i 84 § vidare stadgas.
Anser deremot ”Utsk. motionen åsyfta en högst nödig eller nyttig förändring, och sorn tillika synes möjlig att verkställa, äger det ”att förslag derom till R.
St. ingifva, då detsamma, efter öfverläggning derom i Ståndens plena, först frainställes till ”gillande eller ogillande.
Blir detta förslag af 2 eller flera ”Stånd ogilladt, förfalle frågan.”
Så långt gillar jag förslaget; men i fortsättningen har jag gjort följande förändring, som jag vågar föreslå:
Gillas förslaget minst af 3:ne
Stånd, hvile det till antagande eller förkastande vid nästa riksdag.
Göras åter i Ståndens plena anmärkn:r till ändring i förslaget, erhålle Constit.Utsk. del af dessa anmärkn:r, och varde Constit.Utsk., genom val af RiksStms plena, till jemnkning förstärkt till ett antal af 12 personer af hvarje Ständ.
När ett sålunda beredt förslag till Stånden återkommer, skall detsamma framställas till godkännande eller förkastande utan förändringar eller tillsatser.
Sedan förslaget till förändrad eller ny grundlagstext, eller till något särskildt stadgandes upphäfvande, sålunda blifvit fullständigt beredt på det ena eller andra af nu uppgifna sätt, hvile det till nästa riksdag, för att oförändradt antagas eller förkastas.
Blifva då — till deras åstundan.
”Vid riksdag, då beredda grundlagsfrågor lagligen kunna afgöras, skall endast med ja eller nej kunna beslutas; och gälle då föreskriften i 75 § Riksd.Ordn.
Om dervid ytterligare uppskof föreslås, må det ej äga rum, utan Konungens och alla RiksStms sammanstämmande beslut.”
Den förändring, jag föreslagit, öfverensstämmer med Gr.
Horns tanka, att stadgandet, det anmärkningarna skola utgöra Ståndens gemensamma tanka, bör utgå, och denna / 256
Den 19 Februari f. m. är en af cle mest väsendtliga utaf de ändringar, sorn erfordras» ty eljest skola aldrig sådana stridigheter förekommas, hvarpå vi vid denna riksdag hafva haft så mångå prof, eller ock skall man tvinga Utsk. att aldrig framställa något förslag.
Jag önskar, att denna anmärkn. må vinna fleras understöd samt antagas såsom Ståndets gemensamma tanka.
Då Utsk. väckt fråga om förändring i 56 och 81 §§ Reg.F., hvilken jag visserligen icke för min del anser ovilkorligen nödvändig, emedan jag finner det nuvar. stadgandet tillräckligen tydligt, så bekänner jag öppet, att jag funnit få grundlagsparagrapher, vid hvilkas förändring jag varit så tveksam om hvad som är rätt eller icke; ty å ena sidan är det visserligen sannt, att §§:na uppfylla det ändamål att försvåra grundlagens förändrande, och att vår grundlag i öfrigt och i flera fall skyddar mot inskränkning af folkets rätt, men å andra sidan åter lägger den i många afseenden, snart sagdt, oöfverstigliga hinder i vägen för framgående på reformernas bana.
Besinnar man likväl, hvilket stort behof af reform, t. ex. i vår Representation, vi äga och huru, med femåriga ferier emellan riksdagarna» tröghet, osammanhang och slutligen likgiltighet alltid måste utmärka dem, när de inträffa, så blir man verkligen tveksam, om man bör försvåra eller lätta grundlagsförändringar.
I afseende å hvad våra grundlagsstiftare i nämnde hänseende menat, skiljer jag mig från Hr Cederschjölds uppfattning deraf sålunda, att jag tror, det dessa lagstiftares mening icke varit, att Ständernas sammanstämmande beslut vid tvenne riksdagar skulle erfordras för tillvägabringande af en grundlagsförändring.
Sådan nemligen som lagen var, förrän tillägget i 56 §, vid i8i5 års riksdag antogs, stadgade den tydligen, att då Utsk. tillstyrkt ett förslag, skulle det ovilkorligen hvila, utan att Stånden derom ägde att yttra någon opinion.
Först vid i8i5 års riksdag gjorde en motsatt åsigt sig gällande.
I tvekan således om det rätta af de båda motsatta alternativerna har jag velat söka en medelväg, den jag verkligen har trott mig finna i Gr.
Horns och Hr Giinthers redaclionsförslag, utgående hufvudsakligen derpå, att Stånden icke må vara pligtiga att förena sig om en gemensam tanka, utan äga rättighet att åteiTemittera Constit.Utsk:s betänk:n, på samma sätt som andra Utsk:s. Jag kan icke gilla Hr Cederschjölds yrkande, att ett af Constit.Utsk. framlagdt förslag skulle, om det vid första riksdagen ogillades af tre Stånd, förfalla; utan anser jag frågan då, såsom hittills skett, böra bero på omröstning i förstärkt Utsk.
Jag tillstyrker således den förändring, att R. o. Ad. må förklara Hr Giinthers förslag såsom dess gemensamma tanka.
Skulle, till förekommande af återkommande ordstrider, någon ändring i öfrigt Den ig Februari f. m. 357 behöfvas, sä torde detta behof uppfyllas dermed, att orden; "derom besluta" i 1 mom. af 81 §, utbytas emot: ändringsförslaget antaga.
Då man första gången ingår i utöfningen af representantkallet, gör man sig vanligen den föreställning, att .man har att tillämpa principer i deras helhet.
Så har jag ock trott, att förhållandet kunde vara här; men erfarenheten har visat mig, att sådant varit omöjligt, och jag har kommit till den slutsatsen, att det är bättre att concedera något af principen för att i verkligheten vinna åtminstone något.
Så har jag velat förfara, hufvudsakligen fästad vid ändamålet att komtnä till något resultat.
Jag är visst icke öfvertygad, att mitt förslag är det mest lämpliga; men jag har ansett något dermed vinnas, och har trott det vara lättast antagligt.
Då man emedlertid bestridt detsamma, anser jag mig skyldig att närmare redogöra för min åsigt i denna del.
Jag har nemi. först eftersökt orsaken till och ändamålet med det från Constit.- XJtsk. framställda förslaget.
Jag har då funnit 01 saken i den strid, som ägt rum ang:de tolkning af de ifrågavar. grundlagsbuden, och ändamålet vara det att förekomma dylika strider för framtiden.
För att häri kunna lyckas, måste mati uppgöra förändringen så, att den tillfredsställer den rådande opinionen för dagen ; ty att strängt hålla sig vid hufvudprincipen ledde säkert till samma resultat, som att motsätta sig all förändring.
Hvad Representationens andel i grundlagsförändringar beträffar, har jag visserligen icke ansett omöjligt, att denna kan förena sig om ett ändamålsenligt förslag, utgånget från en verklig grundsats; men deremot har jag befarat, alt det å den andra Statsmagtens sida skulle komma att anses såsom ett ingrepp i dess prerogativer, samt sålunda från detta håll möta afslag.
Tvä ledamöter hafva sagt, att all förändring i denna del egentligen är öfverflödig och att § är ganska klar och tydlig.
Jag vädjar då till de strider, som vid inhevar. riksdag angtde denna formfråga ägt rum, och det vill förefalla mig något inconsequent, att samma ledamöter, sorn förklarat ändringen öfverflödig, likväl sjelfva framställa de mest ingripande förslag till en sådan.
Man har ansett, att grundlagsfrågor böra behandlas på samma sätt som andra, men det oaktadt velat fortfarande förbehålla Constit.Utsk. uteslutande rätt att väcka förslag i dessa ämnen.
Skulle man vilja medgifva förändring i det förra afseendet, så bör man jemväl utsträcka motionsrätten i dessa frågor till likhet med hvad
Uti frågor i allmänhet äger rum; ty det är klart, att 56 § i morn. äger ett omedelbart sammanhang med frågan om motionsrätten , och då man icke Vill medgifva ändring i sednare afseendet, kan jag icke annat äd bestrida densamma i 19 H. 33 358 Den 19 Februari f. in. det förra.
Man har trott, att jag misstagit mig, då jag velat, att alla fyra Stånden borde vara ense om förslaget äfven vid första riksdagen, enär det för närvar, beror af förstärkt Utsk. att undertrycka ett Stånds mening.
Jag får härvid anmärka, att det alldeles icke är nödvändigt, att dylika frågor alltid komma till förstärkt Utsk., emedan det beror på Constit.Utsk. att sammanjemnka de olika tankarna inom Stånden, samt på dessa att ingå på sammanjemnkningen; men då det förstärkta Utsk. träder i verksamhet, utgör det en compromiss, som utöfvar Ständernas egen magt.
Man kan väl säga, att pluralitetens opinion der icke alltid visar sig vara densamma som pluralitetens opinion inom RiksStm; men hvad ide'en af tillvaron af förstärkta Utskm beträffar, måste man erkänna den sådan, som jag nu haft aran förklara mig uppfatta den.
Horn har ansett consequensen fordra, att då man klandrar närvar.
Representation, man snarare, än att åstadkomma ökad tröghet, borde söka tillvägabringa mera rörlighet i grundlagsfrågors behandling.
Jag bekänner, att örn den önskade rörligheten kunde nog uteslutande fästas vid de förhållanden, deruti ändringar äro nödiga, och då i första rummet vid frågan om en representationsförändring, så skulle jag gerna söka bidraga till en sådan rörlighet; men då saken gäller hela vår constitution, har jag funnit, att man icke bör riskera allt för att vinna något.
Jag har tagit i närmare öfvervägande ett uttryck i mitt förslag, som jag tror kan förtydligas.
Jag bar nemi sagt: ”Göras åter vid förslaget anmärkn:r, hvilka dock ej må innefatta ändringar i andra grundlags-§§, än de i förslaget omnämnda.”
Jag påminner mig, att det i åtskilliga §§ finnes skiljaktiga ämnen, och det torde således rättare böra heta grundlagsstadganden i stället för grundlags-§§.
En talare har framställt en grundsats, som är alltför farlig.
Han har nemi. sagt, att så vidsträckt latitud som möjligt borde åt RiksSt:n öfverlemnas i afseende å grundlagsändringsfrågor.
Denna sats är farlig, emedan den verkar till minskning af förtroendet för samhällscontractets bestånd, som likväl är ett behof för samhällets trefnad.
Man får icke vara blind för vådorna af att Jätta utvägarna för åstadkommande af grundlagsförändringar.
Snart skall man då måhända finna sådana riktade mot sjelfva regeringssättet.
Vi skola dock påminna oss, att ett allmänt förtroende till våra grundlagars bestånd ingår bland nationens vigtigare behof.
Jag skulle derföre hafva önskat, att jag icke ägt ett färskt exempel att åberopa derpå i det, som här föreföll, då för åtta dagar sedan vi, kl. 3 på dagen, förklarade oss vilja antaga ett förslag, som två timmar förut icke var kändt af någon annan än den, som bar det på fickan.
Ett dylikt försök är nu åter å bane.
Jag skall Den iq Februari f. ra. åtminstone motsätta mig det.
Horns anmärkn.
Han har sagt, att om Ständerna icke äro nöjda med ett förslag, som inkommer från Constit.Utsk., så åligger det detta att inkomma med ett annat.
Detta står likväl icke tillsammans med grundlagens bud, som lemnar Utsk. en pröfningsrätt, huruvida ett förslag är nödigt, nyttigt och möjligt.
Då något annat förslag icke ens får framkomma till Ständerna än det, sorn Utsk. i sin, af grundlagen påbjudna, föregående pröfning funnit nödigt, nyttigt och möjligt, och då grundlagen icke tillägger Ständerna någon magt att befalla öfver Utsk:s öfvertygelse, så hvad gör man väl, då man antager ett annat förslag än det af Utsk. pröfvade och gillade?
Jo, hvad annat än bryter Reg.F., antingen derigenom, att man lemnar utan efterlefnad Reg.F:s stadgade vilkor, den Utsk. tillagda pröfningsrätt, eller också derigenom, att man tyranniserar Utsk., då man tvingar det att handla mot sin öfvertygelse.
Jag anser Gr.
Horns förslag oantagligt, och jag skall icke längre uppehålla mig dervid.
Två talare hafva ansett Utsk:s förslag öfverflödigt.
Detta är af andra bestridt, och jag vill blott erinra om den tid, som under innevar. riksdag gått förlorad till discussioner öfver detta ämne; vädjande jemväl till minnet af föregående riksdagar.
Det måste då vara angeläget alt få ett stadgande, hvarigenom dessa strider bringas till slut: icke derföre, att
Ständerna behöfver tilldelas någon ytterligare rättighet, ty dea finnes dem redan medgifven; men för att betaga motsidaa ali slags anledn. att bestrida tillvaron af denna rättighet.
Jag ansér det i sjelfva verket icke ens behöfligt att närmare befästa Ständernas ifrågavar. magt.
Opinionernas tilltagande välde ger mig hopp, att grundlagen likväl skulle komma att tillämpas såsom Stånden vid denna riksdag förklarat sig uppfatta den; men det är för att undanrödja all anledn. till tidsödande motstånd.
Boye bestrider jag den sats, att man icke bör försvåra utan lätta grundlagsförändringar.
Vill man icke vinna annat, så vore det enklast att för nämnde frågor föreskrifva enahanda behandling som för ceconomiska och öfriga mål, och låta afgörande! bero af3 Stånd vid första riksdagen; ty hvarföre är det väl stadgadt, att grundlagsmål måste hvila intill påföljande riksdag, innan de kunna antagas, om icke för att försvåra mouvementets möjliga bemödanden att lättsinnigt förändra det bestående.
Härvid får jag dock förklara, att jag ingalunda är en fiende till det slags mouvement, som afspr statsskickets förbättring, utan yrkar blott nödig varsamhet, isynnerhet yttersta försigtighet i det, som afser rubbningen af samhällets grundformer.
En klok fabrikant söker i möjligaste måtto fullkomna machineriet och hela iprever - Den 19 Februari f. m. ket; men han undviker helt visst i det längsta att rifva husets yttre murar.
Han skulle säkerligen blifva ruinerad, örn han , vid upptäckten af hvarje minsta obeqvämlighet, genast företoge en total ombyggnad.
Så förhåller det sig äfven med staten.
Derföre har jag ock trott, att det icke är nyttigt, att förslag till ändring i grundlagarna får hvila, så vida det är ogilladt af något Stånd.
Hr Dalman har bestridt riktigheten af mitt påstående, att 2:ne riksdagars sammanstämmande beslut bör erfordras för åstadkommande af grundlagsförändring.
Jag ber att få erinra derom, att jag icke tagit en sådan åsigt ur luften, utan från Constit.Utsk:s betänk. i ämnet vid‘i8oq års riksdag.
Der står nemi., att Utsk. velat lemna möjlighet till grundlagens förändring, då ett mer än tillfälligt tänkesätt fordrade en sådan; och hvad är väl sjelfva stadgandet om beslutets upprepande vid 2:ne riksdagar annat, än ett sätt att försäkra sig, det tänkesättet varit mer än blott tillfälligt?
Hr Hjärne har trott, att det vore bättre att vinna något än intet.
Jag tror, att Ständerna här icke böra sträfva efter att vinna något, utan endast att behålla hvad de hafva, samt att få stadgandet derom oemotsägligt.
Jag anser det vara högst oriktigt att göra någon ändring, såvida icke den fyller sitt enda ändamål, nemi. att göra saken klar.
Hr Gunther har tillstyrkt godkännande i åtskilliga delar af det förslag, jag i min reservation uppgifvit.
Jag ber då att få något redogöra för motiverna dertill.
Jag anser nemi. för alldeles nödvändigt, att ett förslag, för att blifva hvilande, skall vid första riksdagen vara godkändt af samtliga Stånden; men jag anser det likgiltigt, hvarifrån förslaget kommer, antingen från Regeringen eller från Representationen.
Skulle likväl någon skillnad böra äga rum, så tror jag, att den återhållande kraften borde nästan vara störst vid behandlingen af de förslag, som komma från Regeringen; ty om tretton ledamöter i Constit.Utsk. godkänna ett förslag från Konungen, men alla fyra Stånden ogilla detsamma, så är det väl orimligt, att detta kunde hvila för att afgöras vid en följande riksdag, vid hvilken Regeringen då kunde concentrera sin styrka för alt genomdrifva detsamma.
Hr Gunther har anmärkt, att ett inkommet förslag, som ogillades af ett Stånd, ej borde hänskjutas tjll förstärkt IJtsk.
Min afsigt har yarit att bereda de trenne Stånd, som bifallit, tillfälle att utaf det fjerde Ståndets beslut hemta ledning till rättelse af deras möjliga förhastande.
För öfrigt är jag icke obenägen att instämma med Hr Gunther deri, att Ståndens anmärkmr må öUvrlemnas till Constit.- Utsk,, utan åliggande för detta att samrnanjettmka anmärkningarna, å hvilka Utsk,, vederbörligen förstärkt, deremot må göra det afseende, det kan för godt finna.
Den väsendtligt skillnaden emellan Hr Gunther* och mitt förslag består deri, att han ve|at, det Stånden icke skola behöfva såsom ge - Ben ig Februari f. m. mensamma tankar förklara de anmärknlr, hvilka komma att till Utsk. afgå.
Häri är jag icke obenägen att instämma; men jag kan icke medgifva, att ju frågan bör hänskjutås till förstärkt Utsk., då något förslag blifvit ogilladt af ett Stånd.
— I slutet af mitt förslag förekommer en obetydlig redactionsförändring af den nuvar. §.
Det heter nemi. der: ”Konungen” etc. — — — — ”tage sedan sitt beslut” etc.
Da deremot det i mitt förslag heter: ”tage sedan i Statsrådet sitt beslut” etc.
Detta tillägg kunde visserligen vara öfverflödigt, men icke mer än det stadgande, som redan finnes i 28 § om sysslors bortgifvande i Statsrådet.
Då det i- ett föregående plenum omtalades, att ett förslag uti ifrågavär. afseende skulle från Constit.Utsk. ankomma, yttrade jag mig emot hvarje försök till förklaring af lagstadganden, hvilka jag ansåg fullkomligen tydliga.
Jag finner likväl af det förevar, memor., som skulle det hafva varit Utsk:s verkliga mening att bereda en förbättring af grundlagen, i det Utsk. medgifvit företrädet af den tolkning, hvilken Stånden i motsats emot Utsk:s pluralitet antagit.
Det kommer emedlertid alt visa sig vid behandlingen inom Utsk. af de gemensamma tankar hos Stånden, som kunna blifva en följd af öfverläggningarna i ämnet, huruvida Utsk. verkligen vill lemna tillfälle för hvilande af ett ändamålsenligt förslag i denna del, eller om det blott varit för att rättfärdiga sig sjelft, som Utsk. framkommit med det förslag, enligt hvilket Utsk. trott en sådau behandling böra uppkomma, som Stånden redan ansett sig, till följd af befintliga stadgand.en, berättigade att iakttaga.
Uti sjelfva saken instämmer jag med Gr.
Horn, och jag anhåller, att få motivera detta mitt instämmande.
Jag kan nemi. icke finna, att det är behöfligt att vidhålla mer än tvenne hufvudsakliga skiljaktigheter i behandlingen af grundlagsfrågor och andra ämnen: den första, att dylika frågor icke må i RiksSt:ns plena väckas, och hvarom alla aro ense; den andra, att definitivt beslut icke får fattas vid första riksdagen, hvilken princip icke heller blifvit bestridd.
För öfrigt tillstår jag, att jag icke inser, hvartill några andra skiljaktigheter äro behöfliga , såsom t. ex. dem , som Utsk. bibehållit, att nemi. vid återremisserna icke skall tillgå på vanligt sätt, utan Stånden tvingas att förena sig om gemensamma tankar.
Hvar och en vet, hvilka svårigheter detta förorsakar, och huru vid hvarje riksdags början åtgår åtminstone ett plenum för att tillrättavisa ovana ledamöter att icke uppehålla sig vid andra anmärkn:r än sådana, hvilka kunna anses blifva Ståndets gemensamma, emedan de öfriga tjena till intet.
Jag kan icke finna någon nytta eller nödvändighet uti denna afvikelse från hvad vid återremitterandet af andra frågor äger rum; men deremot visar den sig i flera fall skadlig.
Jag tror altså, att Utsk. bör få del af 1 a6j Dsn 19 Februari f. m. alla de framställda anmärkningarna, på det Utsk. deraf må blifva i tillfälle att inhemta de olika opinionerna, urskilja det goda och, i händelse Utsk. finner detta föranleda till ändring i den åsigt, Utsk. förut hyst, då rätta sitt nya utlåt, derefter.
Hr Cederschjöld har trott, att sådant vore att för hastigt bortrifva den mur, som värnar vår frihet; och han har anfört ett exempel, huru en klok fabrikant bör tillvägagå uti förbättringarna af sitt verk.
Detta erinrar mig om en annan händelse, hvilken jag skall anföra såsom motliknelse.
Jag har nemi.
i Engelska skrifter sett, att ett machineri blifvit uppfunnet, hvarmed man på ett mycket hastigt sätt kunde rakas; men vid begagnandet befanns, att detta stundom rakade så väl, att det kom att medtaga båda näsa och haka.
Äfven jag instämmer deri, att det icke går an att gå för radicalt tillväga; men är väl något sådant här i fråga?
Horn bibehåller i sitt förslag, såsom jag fattat det, håda de hufvudomständigheter, hvilka, på sätt jag ofvan angifvit, böra skilja behandlingen af grundlagsfrågor från den af andra ärender; och då finner jag det icke vara consequent af Hr Cederschjöld att påstå, det Gr.
Horns förslag åsyftar att bringa behandlingssättet af grundlagsfrågor i samma kategori sorn det, hvilket är föreskrifvet i afseende på andra mål.
Jag förenar mig till alla delar i Gr.
Horns förslag, och anhåller om propos. till antagande deraf, såsom R. o. Adis gemensamma tankar.
Åtskilliga talare hafva instämt i den mening, att en väsendtlig förbättring i sättet att behandla grundlagsfrågor vore, om Constit.Utsk:s förslag dertill återremitterades på samma sätt som andra mål , och altså utan alt Stånden beliöfde förklara anmärkningarna för deras gemensamma tankar.
Äfven jag är af denna mening och utbeder mig få uppgifva skälen dertill.
De gemensamma tankarna äro skadliga och oriktiga derföre, dels att de bereda tillfälle för nya motioner under namn af anmärkiUr från Stånden, hvilket strider emot Utskrs rätt att ensamt väcka dylika förslag; dels ock derföre, att redactionen af dylika förslag alltid blifver sämre än den af förslag till andra författningar, hvilka af vederbörligt Utsk. uppgöras.
Skälet härtill är, på sätt vi ofta erfarit, att hvar och en talare framställer sin tanka, men denna kan vid ett hastigt åhörande icke uppfattas så bestämdt, som en skriftligen till hvarje ledamots genomläsning framlagd redaction.
När nu dessa anmärkn:r skola pröfvas, företagas de i samma ordning, sorn de blifvit gjorda.
Det händer eller bör hända, att de rista äro bättre än de första; men en hvar är merendels k r i sin mening och låter Ståndet votera deröfver.
När första voteringen är förbi, plägar äfven tålamodet vara slut, och af trötthet eller öfverilning gifver man sin röst, fastän man sedan finner sig ingalunda vara nöjd Den 19 Februari f. m. a63 med det förslag, man antagit.
När dylika förslag sammanträffa i Utsk. från alla de särskilda Stånden, och deraf skall sammansättas ett helt, så måste detta alltid blifva felaktigt, emedan Utsk. ej får rätta och jemnka efter omständigheterna, utan måste söka sammanföra Ståndens meningar, äfven om de icke passa tillsammans.
Slutföljden blifver derefter, och vid en påföljande riksdag, då afgörandetskall äga rum, vill man icke veta af dylika förslag, utan de blifva helt enkelt afslagna.
För att komma till rättelse och ordning härutinnan inser jag intet annat medel, än att de anmärka:»-, som göras i afseende pä väckta grundlagsfrågor, må till Utsk. återgå på samma sätt som de, hvilka framställas vid betänk:n i andra ämnen.