Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då det derjemte af reservationen synes att det äfven inom Utsk:t var fråga om att nedsätta pensionen, tyckes mig den medelväg, som Utsk:t valt, vara lyckligt funnen, hvarföre jag får anhålla om bifall till Utsk:ts framställning.
För min de! tror jag att man bör betrakta den pension, som är föreslagen åt General Akrell, ur helt annan synpunkt, än pensioner i allmänhet.
Den första talaren har redan yttrat sig om de förtjenster, som General Akrell under siri långa embetsmannabana ådagalagt; de äro kända i hela Sverige.
Derjemte eger ett förhållande rum med General Akrell, till hvilket jag förgäfves kan inom Sverige på långliga tider framleta något motsvarande exempel, nemi. att han ännu vid 82 års ålder, snart sagdt med ungdomens raskhet, sköter de maktpåliggande värf, dervid både kropps- och själsansträngningar komma i fråga.
Jag tror, att när generalen visat sig villig att fortfara med att egna sin verksamhet åt statens tjenst, så är det också staten värdigt alt, vid minnet af de tjenster, han gjort fäderneslandet, sätta honom i tillfälle att, med bibehållande af sina nu innehafvande inkomster, öfverlemna sig åt lugn och en behöflig hvila.
Det är på dessa skäl som jag får bekänna, att jag åtminstone af R. o. Ad. väntar mig den ridderlighet och det afs:de fästadt på de exceptionella förhållanden, som här ega rum, att R. o. Ad. bifaller K. M:s Propos., som icke går utöfver gränserna för rätt och billighet.
General Akrells ekonomiska omständigheter äro också likasom hans tjenstgöring kända, och man vet att han icke varit i tillfälle att göra några besparingar.
Hvad slutligen beträffar pensionen ur arméens pensionskassa, så är redan uplyst, att han mångfaldiga gånger betalt, hvad han der upbär. *.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att R. o. Ad. måtte bifalla K. M:s Nåd. framställning aug:de pension åt GeneralLöjtnanten Carl Akrell, utan det af StatsUtsk:t föreslagna vilkor; framställde H.
Exc. först propos. på bifall till Utsk:ts hemställan, dervid svarades flere nej jemte ett eller annat ja, och sedermera propos. på bifall till K.
M:s framställning, utan det vilkor, Utsk:t föreslagit, då svaren utföllo med många ja tillika med några nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Den' 29 Augusti f. m. 325 57:de—6ö:de punkterna.
Utsk:ts hemställande!) biföllos. 6lista punkten.
Hr Ca rl he i m-Gy 1 lenskjöl d, Henrik Adolf Oscar:
Vid sista riksdagen beviljade R.
St:r Hr Tham en pension af 400 rdr på indragningsstaten, på grund deraf att han under utöfningen af lifsfarlig tjenst ådragit sig en obotlig sjukdom.
Denna peusion fick han åtnjuta endast 1 1 månader innan han dog, efterlemnande enka och 3 barn, deribland 1 dotter i den mest beklagansvärda belägenhet.
Dessa personer hafva ej mera att upbära, än 180 rdr från tullverkets stat, och hvar och en torde finna, huru otillräcklig denna summa är för uppehället af enkan och 3 barn, af hvilka 1 är sjukt och vanfördt.
St:r vid förra riksdagen bestämde 400 rdr, hoppas jag, att R. o. Ad. äfven nu ville bevilja det begärda beloppet för enkan och barnen.
Det har blifvit mig sagdt, att dottern skall vara död, men i alla fall vet jag, att enkan, under det hon måste vaka öfver sin man, ådragit sig en sådan ögonsjukdom, att hon icke kan bidraga till sitt uppehälle.
Pä grund af hvad jag nu anfört, anhåller jag om bifall till motionen.
Ehuru StatsUtskit vid denna riksdag måhända varit något frikostigt i beviljande af pensioner, får jag dock säga att denna gång en sällspord euighet förspordes i afside å ifrågavide punkt.
Jag kan icke heller finna, att den siste värde talaren anfört några andra skäl för bifall, än den ifrågavide enkans nödställda belägenhet; men som denna omständighet ensam icke kan vara tillräcklig för beviljande af pension, nödgas jag anhålla om bifall till Utskits Betänk.
Det skäl, att mannen skulle hafva ådragit sig sjukdom till följd af sin tjenst, vet jag ieke heller kan vara gällande; ty man gör sig väl underrättad om beskaffenheten af den tjenst, som man emottager, innan man tillträder densamma.
Jag anser alldeles omöjligt, att den af den siste värde talaren framställda åsigt kan af R. o. Ad. gillas, eller att den, som i en lifsfarlig befattning kläder skott för sitt fädernesland, skall af samhället så belönas, att hans efterlefvande enka och barn varda leonade i nöd, under det Staten säger: »er man hade ingenting der att göra!»
Det är väl en allmänt antagen sats, att enka och barn i viss mån inträda i fadrens rättigheter till pension, och R.
Stir hafva också i allmänhet gått så tillväga.
Skulle nu ett undantag härifrån göras, så vore det mycket att beklaga.
Då Hr Montgomery sagt, att jag icke anfört något skäl, ber jag att få nämna, att mannen i Statens tjenst tillsatt hvad som måhända är mera än lifvet, nemi. helsan, och ådragit sig en nära nog obotlig sjukdom.
Det är Hr Thams enka, som under den långa vården om honom ådragit sig sjelf sjukdom, och hvilken man nu vill lemna i nödställd belägenhet.
Jag ber slutligen blott att få påminna derom, att det är fråga om’ hälften 326 I)en 29 Augusti f. m. af den pension, Hr Tham under sin lefnad fick upbära och som han fortfarande bibehållit, derest han fått lefva.
Om jag måste erkänna, att subjek tiva tycken till en viss grad måste bestämma StatsUtsk:ts beslut i fråga om pensionering af tjenstemäns enkor, så måste jag å andra sidan äfven erkänna, att godtycket i denna punkt icke gått så att säga systematiskt tillväga.
När man genomläser punkten, finner man, att Tham blef tullinspektor 1833 och att han i ans:de till sjukdom nödgades 1851 taga afsked.
Han har således tjenat Staten i 17 år, och vid betraktande af beskaffenheten af denna tjenstgöring, då han understundom under storm och oväder måst gifva sig långt ut på hafvet, synes det mig som det vore en pligt af Staten, att, då han numera med döden afgått, i någon mån understödja hans enka och barn.
Vi komma snart till en punkt, der den atlidnes enka blifvit tillerkänd pension, under åberopande af mannens förtjenster, oaktadt han icke varit i Statens tjenst mera Än 2 år.
När nu Hr Tham varit i samma tjenst i 17 år, och StalsUtsk:t ändock säger, att han varit så kort tid der, så frågar jag, huruvida någon konseqvens ligger häruti.
Jag anhåller om bifall till motionen.
Då man, i likhet med en föregule ta lare, jemför de faror, för hvilka krigaren är utsatt på stridsfältet, med dem, som hota tulltjenstemannen i hans fredliga tjenstgöring, så erkänner jag, att mitt resonnemang kommer till korta.
Men beträffande nu ifrågav:de tjensteman, hvilken under utöfningen af sin tjenst råkade i olycka, så måste medgifvas, att enkan derför har någon ersättning i det belopp af 180 rdr, som hon nu upbär från tullen.
Denna pension är visserligen ganska liten; men då det nu är fråga om att hon jemväl på allmänna indragningsstaten skall få åtnjuta något understöd, då måste det ovilkorligen tagas i betraktande, att hennes roan blott i 17 år varit i Statens tjenst.
Hr Carlhe im-Gyllén skjöld:
Här har talats om tulltjen ster såsom alls icke lifsfarliga i jemförelse med krigareyrket.
Det må vara sannt; men den tjenst, som Hr Tham bestridde, var på Gottland, och Chefen för tullverket, som nu icke är här tillstädes, kunde derom gifva mig vitsord.
St:rs skrifvelse vid förra riksdagen anföres också, att han vid visitationer å strandade fartyg och dylika svårare tjensteåligganden hade ådragit sig sin sjukdom; och jag tror att de fleste militärer icke varit utsatta för värre.
Hvad enkans fattigdom beträffar, så visar boupteckningen en brist af 266 rdr 39 öre.
Hofpredikanten
Sundel har vitsordat, att hon för en hedrande och kristlig vandel, begagnar nådemedlen och befinner sig i torftiga omständigheter.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till Ut3k:ts
Den 29 Augusti f. m. 327 hemställan samt dels afslag derå oell beviljande af en årlig pension å 200 rdr till fraud.
Tullinspektören Henrik Julius Thams enka; framställdes propos. å bifall till Utsk:ts hemställan och besvarades med ja. 62:dra—7Irsta punkterna.
Utskrts hemställanden biföllos. 72:dra punkten.
StatsUtskrt har afstyrkt bifall till framställningen om pension åt D:r Ekegrens enka på den grund, att mannen icke skulle innehaft ordinarie beställning i rikets tjenst.
För min del skulle jag tro, att detta skäl icke bör kunna tillerkännas någon särdeles giltighet; ty, såsom det synes af Utskrts redogörelse pag. 57, hade D.r
Ekegren redan blifvit utnämnd till distriktsläkare och såsom sådan bör han väl betraktas som Statens ordinarie tjensteman, oaktadt han ieke upburit någon lön.
Utan tvifvel har en sådan läkare, i synnerhet inom det ifrågavrde distriktet, en tjenstgöring, som är fullt ut lika besvärlig som någon provincialläkarebefattning.
Jag hade den förmånen att känna D:r Ekegren och jag kan vitsorda hans npoflfring af helsa och krafter.
Vid sådant förhållande synes det mig vara miudre riktigt, att Staten lemnar hans enka och oförsörjda barn utan understöd, blott af det skäl, att han under lifstiden icke upburit någon ordinarie löu.
Efter hans död blef det konkurs i boet, som icke lemnade ringaste behållning, och när härtill kommer att PresteStrt bifallit motionen, vågar jag hemställa, att E. o. Ad., med afslag å hvad Utskrt i denna punkt föreslagit, måtte bevilja fru Ekegren en pension af 300 rdr årligen.
Äfven jag tillstyrker bifall till ifrå gavrde pension.
Staten bör på allt sätt upmuntra landels ungdom att egna sig åt läkareyrket, ty nekas kan väl icke att detta är af högsta vigt.
Vårt land är i anseende till sin vid^ sträckt het i större behof af läkare, än måhända något annat land; och man bör derföre söka ådagalägga sin erkänsla mot de. personer, hvilka på denna väg med verkliga upoffringar tjenat och gagnat det allmänna.
Jag tror således att, ehuru Drr Ekegren ipke innehaft lön på rikets stat, hans enka dock är lika förtjent af pension som hvilken annan läkares som helst.
Vid förra riksdagen hugnades Drr Jdströms enka med pension, oaktadt hennes man endast varit enskildt prakticerande läkare.
Han hade visserligen innehaft en adjunktsbefattning vid Barnbördshuset; men denna befattning hade han frånträdt långt före sin död.
Detta kunde således icke åberopas såsom skäl, utan förhållandet var då som nu, att den aflidne varit en högst utmärkt läkare, hvilken gagnat sin kommun.
När nu D:r Ekegren på ett särdeles berömligt sätt och till hela den folkrika ortens belåtenhet egnat sig åt sitt mödosamma kall, tror jag att Staten är moraliskt pligtig att lemna hans enka 328 D e n 29 Augusti f. ifl. och barn vn sådan pension att de åtminstone må kunna freda sig från hungersnöd.
Jag tillstyrker bifall. Hr Montgomery:
I afs:de på denna fråga voro tankarna inom Utsk:t ganska delade.
A ena sidan mäste man vitsorda D:r Ekegrens förtjenster; men å den andra var det obestridligt att han icke varit i Statens tjenst.
Jemförelsen mellan D:r Idström och Ekegren är icke fullt lämplig; ty den förre hade verkligen någon tid innehaft tjenst på rikets stat.
Så har icke varit förhållandet med den sednare, och detta var egentliga skälet till afslag.
Jag för min del finner detta skäl så giltigt, att det bör föranleda bifall till hvad StatsUtskit föreslagit, hvarom jag nu också får anhålla.
Hr Nordenfelt: Det Betänk., vi i dag förehaft, har visat oss sfi många prof på StatsUtsk:ts ädelmod, att jag, då jag sett att Utsk:t afslagit något, på förhand antagit att Utsk:t haft giltiga anl:r dertill.
Men vid närmare undersökning af skälen för dessa anhr har jag funnit dem ännu mera springande i ögonen.
D:r Ekegren har aldrig varit i Statens tjenst, och en läkare, som i allmänhet sköter sig väl, lemnar icke sin hustru och sina barn utan ali hjelp.
Jag har förut yttrat, att det icke kan vara Statens pligt att underhålla alla tjenstemäns enkor och barn; ännu mindre kan jag erkänna Statens förbindelse att underhålla äfven enkorna och barnen efter dem, som icke varit desS tjenstemän.
Det är möjligt att D:r Ekegren förrättat åtskilliga medikolegalabesigtningar; men derför har han fått ersättning.
Hvad beträffar att de efterlefvandes belägenhet skulle vara så beskaffad, att de skulle svälta ihjäl, ber jag att få nämna, att
Staten icke låter någon svälta ihjäl.
Hr v. Axelson:
Afven jag kan, såsom född i Näs härad, i likhet med Hr Olivecrona, af egen erfarenhet intyga det nit och den skicklighet, som D:r Ekegren ådagalagt.
Enligt Utsk:ts förslag kan man verkligen sätta i fråga, om han varit distriktsläkare ; men vare härmed huru som helst, så har han dock förrättat sådan tjenst, ehuru han derföre icke upburit någon lön.
Men just denna omständighet borde väl utgöra ett skäl mera, att bevilja enkan den pension, som här är i fråga.
Om icke rättigheten här
Sr så stor, tror jag dock att de ömmande omständig heterna böra tala till B. o. Ad:s känsla och verka till beviljande af ifrågav:de pension.- Gr.
Om de ömma känslorna borde förestaf va besluten, skulle det otvifvelaktigt vara särdeles tillfredsställande för oss alla att gifva pensioner åt alla behöfvande enkor och minderåriga barn; men jag hemställer, hvarthän sådant skulle leda?
Staten måste inskränka sina pensioner till sina egna embetsraäns enkor och baru; och om man vill göra något undantag derifrån, Den 29 Augusti f. m. 329 så måste det vara tili förmån för särdeles öfvervägande förtjenster.
Hvad nu detta särskilda fall beträffar, så är det bevisadt att Fru Ekegrens man icke varit i statens tjenst.
Till distriktsläkare var han kommenderad af K. Mats Befhde, och har derföre njutit sin ersättning.
Man har sagt, att man borde pensionera äfven prakticerande läkares enkor; och det är sannt att D:r Idströms enka fick pension af R.
St:r, men icke af R. o. Ad.
Hen 9 Dec. 1858 bifölls StatsUtsk:ts afstyrkande Utlåt, i nämnde fråga af R. och Ad., och konseqvensen synes således tala för ett bifall till samma Utsk:s Utlåt, äfven i nu förev:de fall.
Den värde talaren, som yttrade sig näst före den sista, frångick sina påståenden om rättighet, och vädjade i stället till känslan.
Hvad den vidkommer, tro jag, att vi kunna hafva den temligen varm litet hvar, och jag tror mig deruti kunna gå lika långt som den värde talaren, oaktadt jag icke är född i Näs härad och ej heller var bekant med hvarken Doktor Ekegren eller hans enka.
Men när det gäller känslan, är det ur min egen ficka jag skall taga; ty att på grund af densamma besluta att andra skola betala, anser jag icke rätt.
Då det för öfrigt endast bör vara i undantagsfall åt särdeles utmärkta personer, som nationen bör visa sin frikostighet, kan det icke falla mig in att bevilja en utgift, i hvilken jag kommer att i så ringa mån deltaga, som Bevilln.förordmn föreskrifver.
StatsUtsk:t har såsom skäl för sitt afslag yttrat, att Ekegren icke varit ordinarie tjensteman i statens tjenst.
Jag ber att få fråga, huruvida i Sveriges Statskalender uptagas extra ordinarie tjenstemän?
Ekegren finnes emellertid deri uptagen och han måste således anses som ordinarie tjensteman.
Då D:r Ekegren icke desto mindre, såsom uplyst blifvit, tjenat utan lön, tror jag att staten har ännu mera skäl att bifalla ifrågav:de motion, hvarföre jag förenar mig med Hr Olivecrona.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte bevilja en pension af 300 rdr åt framlidne Distriktsläkaren, Medicine Doktor Carl Petter Ekegrens enka.
Efter framställda, samt med blandade ja och nej besvarade propos:r först å bifall till Utsk:ts hemställan, samt sedermera på afslag derå och den ifrågav:de pensionens beviljande, gjordes förnyad propos. om bifall till Utsk:ts hemställan, och sedan svaren derå likaledes utfallit med ja och nej i blandning, förnyades propos. om afslag å Utsk.-ts merberörde hemställan och beviljande af den ofta omnämnde pensionen, dervid svarades många ja jemte åtskilliga nej; och förklarade H. Exc., det han nu funnit ja haft öfvervigten. 3<0 Dan 29 Augusti f. m. 73:dje punkten.
Hr af Wåhlberg, Göran Diedrik:
Inom Utsk:t liar jag yttrat en från majoritetens beslut skiljaktig mening, till stöd för hvilken jag hufvudsakligen anfört hvad i K. * Mits Propos. omförmäles, eller afl.
Mosander?
allmänt erkända gagneliga verksamhet som vetenskapsman, den frikostighet han ådagalade genom att till Naturhistoriska Riksmuseum förära sina dyrbara geologiska samlingar, samt slutligen enkans onekliga behof af ytterligare bidrag till sin bergning, enär boet utvisade en ganska obetydlig behållning, och hon för närvide icke åtnjuter annat, än en pension på 500 rdr bko, hvartill hon blifvit berättigad genom mannens inbetalningar.
Jag kan på dessa skäl icke annat, än yrka bifall till K.
Vid afgörandet af frågor utaf den beskaffenhet, som den närv:de, måste naturligtvis tvenne spörjsmål framställas.
För det första: har den aflidne i någon större eller mindre grad gjort sig förtjent af fäderneslandet ? och för det andra: är den efterlefvande i behof af understöd?
På den första (rågan måste ett allmänt ja svaras.
Prof. Mosanders stora förtjenster inom fäderneslandet, och bans stora rykte utomlands är derföre en borgen, och göra hans minne till en heder för Svenska nationen.
Hans 35:åriga verksamhet såsom lärare, hans forskningar och uptäckter, hans värderika skänker till Riksmuseum måste erkännas.
Han företog resor så väl inom som utom Sverige, under hvilka han gjorde stora samlingar i geologiskt afs:de, dem han förärade staten.
Hade han icke gjort det, utan mera tänkt på sina efterlefvande, så hade han gjort klokare.
Det bör då vara en pligt för staten, att hålla hans enka skadeslös derför.
Jag öfvergår nu till den andra frågan.
I boupteckningen visar sig en behållning af 8,283 rdr, hvilken, fördelad emellau enkan och dottern, lemnar den förra medel blott till det tarfligaste bo.
Hennes uppehälle måste då besörjas med den pension, hon, till följd af mannens inbetalningar, upbär.
På grund af allt detta, vågar jag anhålla om bifall till K. M:ts Propos. och afslag å StatsUtsk:ts framställning.
Man har här i dag hört omtalas, huruledes det icke vore statens skyldighet att pensionera aflidne embetsmäns enkor, när de icke vore deraf i behof.
Jag vill icke bestrida detta påstående; men å andra sidan måste jag också erkänna, att det bör vara statens pligt, att mot aflidne tjenstemän, hvilka gjort sig högt förtjenta af fäderneslandet, ådagalägga sin erkänsla derigenom, att man åt deras enkor och barn gifver ett årligt understöd.
Om nu rättvisan fordrar, att denna regel skulle vinna tillämpning, så tillåter jag mig fråga, om väl bland alla dem, som nu blifvit ihågkomna med pension, någon enda finnes, hvars man i afs:de på vetenskapliga förtjenster står högre än Fru Mosanders.
Prof. Mosander var nemligen den ende på sin tid, Den 29 Augusti t. m. 331 som ansågs såsom en värdig efterträdare åt den store Berzelius, hvilket också denne sjelf i lifstiden erkände.
Under sådana förhållanden måste man lemna alla frågor om behofvet å sido, enär här blott är fråga om att visa erkänsla emot en man, som gjort sitt fädernesland heder.
Lägger man nu härtill, att Prof. Mosander skänkt sina dyrbara mineralogiska samlingar åt staten och derigenom beröfvat sin familj en egendom af betydligt värde, så synes mig detta utgöra ett ökadt skäl för att gifva enkan ett sådant underhåll, att hon icke behöfver allt för mycket neka sig de förmåner och fördelar, hon egde, innan hon inträdde i enkestånd.
Jag tillstyrker således vördsamt bifall till K. M:ts Propos. Hr Montgomery:
Den omständigheten, att Prof. Mosan der skänkt en dyrbar samling mineralier åt staten, har måhända icke tagits tillräckligt i betraktande inom Utsk:t.
Jag medgifver dock att så bort ske.
Det är otvifvelaktigt en statens skyldighet att upmuntra till sådana gåfvor; och i Sverige borde vi framför allt ihågkomma detta, då vi påminna oss, att den dyrbara Linnéska samlingen icke finnes hos oss, utan i England.
I betraktande af detta skäl, vill jag gerna gå in på att bifalla K.
M:ts Propos., särdeles som det blifvit mig sagdt, att den af Prof. Mosander förärade samlingen var af så högt värde, att räntan derå skulle i det närmaste kunnat upgå till det nu ifrågasatta beloppet.
Jag anhåller således om bifall till K. Mits Propos.
Jag behöfver icke omtala mina åsigter i denna sak; jag vill blott nämna, att det, att gifva pension åt enkan efter en man, som gjort staten en skänk, ju är att förtaga hela naturen af gåfva.
Ty gifver man blott i förväntan på en pension åt de efterlefvande, så har man ju förfelat ändamålet med sin frikostighet.
Beträffande de vetenskapliga förtjensterna, så äro de vida öfver mitt bedömande; jag hav icke förut haft mig bekant, att den aflidne var så utmärkt.
Men, oaktadt dessa mina åsigter, så, då så många andra utan skäl fått pensioner, vill jag också lemna mitt ja till den nu ifrågasatta.
Det är sannt att en gåfva icke bör innefatta ens tanken på en vedergällning; men om en person genom en skänk, upgående till 10,000 å 18,000 rdr i värde, försätter sin efterlefvande enka i sådan belägenhet, att hon blott eger 8000 rdr att försörja sig med, så anser jag det vara en statens pligt att draga försorg derom, att denna enka icke må befinna sig i utblottadt tillstånd.
Af detta skäl anhåller jag att R. o. Ad. måtte bifalla K. Mits Propos. och afslå Utsk:ts hemställan.
Landtm, yttrat, att derunder endast yrkats afslag å Utsk:ts hemställan samt bifall till K.
Mits nåd. framställning om en år-? lig pension af 600 rdr åt framlidue Professoren C. G. Mosanders enka, Hulda Philippine Forsström; blef propos. på bifall till 332 Den 29 A ugust! e. m.
Utsk:ts hemställan först framställd, men med nej besvarad, hvarefter propos. å bifall till K.
M:ts förslag gjordes och besvarades med ja.
Den vidare pröfningen af förev:de Utlåt, upskjöts till aftonens plenum och E. o. Ad. åtskiljdes kl. l/2 * e- m* In fidem, O. Brakel.
Onsdagen den 29 Augusti 1860.
Justerades prof. för den 19 sisth Maj e. m.
Fortsattes pröfningen af StatsUtsk:ts Utkde N:o 152, ang:de regleringen af utgifterna under KiksStatens Nionde Hufvudtitel.
74:de—77:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 78:de punkten.
Ehuru det visserligen icke kan förnekas, att biskop Agardhs snille var stort och att hans skrifter läsas med mycket nöje, kan jag dock icke tinna, att h ns vetenskapliga verksamhet lemnat sådana spår efter sig, att han derigenom gjort sig förtjent af någon ovanligare utmärkelse, och hvad jag med visshet vet, är, att hans verksamhet som biskop icke alls står framför öfriga biskopars i riket.
Jag skulle derföre helst vilja föreslå afslag å denna punkt, men, med afs. på de många andra enkor, som fått pensioner, torde detta möjligen vara att gå för långt; hvarföre och då jag anser det vara för mycket att åt Agardhs enka bevilja 2000 r:dr, helst om i betraktande (ages, att hon åtnjuter 2 nådår, samt att Retzii enka fått 1500 r:dr och frami.
Landshöfdingens i Gefle enka 1000 r:dr, jag nu tager mig friheten föreslå, att summan måtte nedsättas till 1000 r:dr.
Den 29 Augusti e. m. 333 Hr Montgomery, Robert Nils Germ u nd:
Att påminna om biskop
Agardhs förtjenster såsom vetenskapsman torde vara alldeles öfverflödigt.
I afs. på hvad som är sagdt om hans verksamhet såsom biskop, så må jag åtminstone erinra om en branche deraf, uti hvilken biskop Agardh otvifvelaktigt öfverträflat de fleste af rikets biskopar, nemi. i sitt nit och intresse för undervisningsväsendet.
För öfrigt är det ganska svårt, då fråga är om en så utmärkt man som Agardh, att tala om det ena eller andra beloppet, emedan hans förtjenster kunna icke mätas med siffror, ej eller den belöning, som med afs. på dessa förtjenster skall tilldelas hans enka.
Motionären har begärt, att en pension skulle beviljas åt Agardhs enka till enahanda belopp, som blifvit enkan efter Frih. Berzelius eller professor
Geijer beviljade, och StatsUtskit, har föreslagit en summa, som är emellan dessa 2:ne belopp, d. v. s. något lägre än Frih. Berzelii enkas och något högre än Geijers, och då det, som sagdt,- är ganska svårt att komma till ett riktigt bedömande af siffrans lämplighet, får jag anhålla om bifall till Utsk:ts hemställan uti ifrågav:de hänseende.
Då den siste talaren framhållit, såsom särdeles utmärkta, prof.
Agardhs förtjenster om skolan, kan jag icke neka sanningen den gärden, ehuru ömtålig saken än är, att Karlstads stifts skolor f. n. alldeles icke stå högt i anseende, och ett praktiskt bevis derpå är, att alla innevånare i länet, som hafva råd dertill, skicka sina söner till Orebro skola.