Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då skälen till denna organisation för öfrigt äro i statsrådsprot. angifne och dessutom finnas i Bet:det, inskränker jag mig till att anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Don 26 Maj e. m. Erih.
Med anledn. af en talares yttrande att han vöre oviss huruvida Sekreteraren vid statistiska centralbyrån voro antagen under förutsättning att erhålla en viss bestämd lön af 4,000 rdr för en viss tjenst, så får jag upplysa att, såsom det synes af statsrådsprot., har Chefen för nämnde byrå i underd. mern. den 10:de Juni 1858 hos K.
M:t föreslagit ”att de Nåd. förordnanden för byråns 3:ne tjenstemän icke måtte erhålla lydelse på viss tjenst, och i närmaste sammanhang dermed att hela den summa, som å riksstaten blifvit för dessa tjenstemän uppförd, måtte dem emellan delas till lika belopp hvardera”, och hvilken underd. framställning genom K. Br. gillades.
Således har han verkligen icke tillträdt tjensten under förutsättning af någon viss bestämd lön.
I öfrigt ber jag få anföra de skäl, som Chefen för centralbyrån framställt och som synas mig ganska välgrundade för den organisationsplan, som är föreslagen och K.
M:t sedermera framställt till R.
Stms bepröfvande.
Han säger nemi. ”att någon Sekreterareverksamhet af den beskaffenhet, som i flertalet af andra embetsverk fordrades, ej tages i anspråk inom en statistisk centralbyrå, som ledes blott af en Chef och der några förhandlingar inför prot. ej förekomma; — då utan gemensamhet i arbetet detta skulle blifva högst ojemnt fördeladt och ofta, exempelvis för Revisorn och den så kallade Sekreteraren, alldeles öfverväldigande, men för Arkivarien för ringa; — då den nya plan för befolknings-statistikens bearbetande, hvilken vid sistförflutna riksdag blifvit af PresteSt:t antagen och som snart komme att K.
H:ts Nåd. pröfning underställas, toge centralbyråns verksamhet i det strängaste anspråk på ett sätt, som i den statistiska komitéens Bet:de ej'var beräknadt; samt slutligen då R.
St:r, vid medgifvandet att centralbyråns tjenstemän linge på stat uppföras, bland annat, fästat det vilkor, att tjenstemännen skulle underkasta sig den förändrade tjenstgörings-skyldighet, som af framdeles tilläfventyrs skeende jemkningar i organisationen kunde blifva en följd; hade, af dessa skäl, t. f. Chefen redan uti det underd. mern., som den 10:de Juli 1858 af honom afgifvits, föreslagit, att de Nåd. förordnandena för byråns trenne tjenstemän icke måtte erhålla lydelse på viss tjenst, och, i närmaste sammanhang dermed, att hela den summa, som d riksstaten blifvit för dessa tjenstemän uppförd, måtte dem emellan delas till lika belopp för hvardera.”
Åkerhjelm förekommen i meddelandet af den upplysning, som påkallades af Hr Printzenskölds yttrande, nemi. att den jemnkning, som egt rum i organisationen af ifrågav:de embetsverk, föregick utnämningen eller tillförordnandet af tjenstemännen derstädes, och att således icke nugot hvarken juridiskt eller moraliskt anspråk för dessa tjenstemän kunde finnas, att komma i åtnjutande af de för vissa platser först tilltänkta lönebe - Den 26 Maj e. m.
497 loppen, något som derföre ej heller för dem kunnat vara annat än en förväntan eller förhoppning.
Och att detta är förledet synes äfven deraf, att enligt Stats-Kalendern icke någon Sekreterare eller annan person med särskild tjenstebefattning blifvit tillsatt, utan endast samfäldt tillförordnats 3:ne ”tjenstemän”, nemi. Ljungberg, Fåhreeus och Seth, hvilka ega samma tjenstgörings-skyldighet, och mellan hvilka således också rättvisligen den samfälda allöningssumman blifvit lika fördelad.
Jag önskar visserligen Hr Ljungberg allt möjligt godt, men jag kan icke finna att under sådana förleden det ginge an att undantagsvis tillägga honom en högre aflöning än de öfrige på dessas bekostnad.
Dessutom begick Frih.
Bonde ett misstag, då han sade att aflöningen skulle nedsättas till 2,500 rdr; ty det är ju tydligen sagdt att en summa af 9,000 rdr skall fördelas årligen mellan 3:ne tjenstemän, hvilket således gör 3,000 rdr, och icke 2,500, för hvardera.
Jag tillstyrker bifall till TJtsk:ts förslag.
Sedan jag nu genom de upplysningar, som dels oidfiden i Stats-TJtsk:t dels Chefen för K.
M:ts Finansdepartem:t afgifvit, blifvit öfvertygad derom att den antagne s. k.
Sekreteraren verkligen icke blifvit anförtrodd denna befattning under någon slags förespegling att han skulle komma i åtnjutande af hela den lön, som R.
St:r, i öfverensstämmelse med K. M:ts Nåd. förslag, uppfört på stat, så kan jag så mycket mindre hafva något att anmärka mot K.
M:ts af Utsk:t tillstyrkta förslag, som den K.
Propos:n fullkomligt öfverensstämmer med den åsigt, jag lika med Hr Cederschiöld vid förra riksdagen yttrade, och jag önskar att denna åsigt då hade gjort sig gällande, hvarigenom allt det besvär, som nu måste ega rum att omgöra hvad man då gjorde, hade varit helt och hållet besparadt.
Jag tillstyrker således bifall till K. M-.ts Propos. Frih.
Jag finner till min ledsnad att jag mindre tydligt uttryckt mig, då jag sednast hade ordet, ty jag kan omöjligen föreställa mig, att den utmärkte talaren, som behagat corrigera min uppgift om löneförvandlingarne, om jag så får säga, icke förmått riktigt uppfatta meningen af mitt anförande.
Jag tillräknar icke honom felet, utan ensamt mig!
Jag trodde och tror mig hafva yttrat, att man ämnade öka öfriga tjenstemäns löner till 3,000 rdr genom att minska Sekreterarens med 1,000 rdr.
Har jag deremot sagt 2,500 rdr, så har jag begått ett misstag, en lapsus linguas, och då har den utmärkte talaren onekligen rätt.
Det är för öfrigt icke om dessa lönebelopp jag talar, utan jag fäster mig uteslutande vid Sekreterarens lön och protesterar emot dess nedsättning.
Denna min åsigt har t. o. m. icke kunnat rubbas af sjelfva Statskalendern, hvilken den utmärkte talaren beha - 498 Den 26 Maj e. m. gat citera.
Jag har icke denna bok tillhands och erkänner dessutom oförbehållsamt, att jag åt detta för mången säkerligen intressanta opus egnat ringa studier, men antar såsom alldeles riktigt den passage, som den värde talaren behagade uppläsa, eller att under artikeln statistisk centralbyrå tre t. f. tjenstemän finnas uppförda, utan någon vidare klassifikation dem emellan.
Hvad jag dock med säkerhet vet, är att Hr Ljungberg för det närvarande uppbär Sekreterare-lönen af 4,000 rdr rmt.
Då jag förordar att denne man skall få bibehålla dessa löneförmåner, tyckes det, som om jag stridde för ett enskildt intresse, men så är det ej.
Jag söker att i denna fråga endast bevaka det allmännas gagn och fördel.
Ty, som jag förut haft äran yttra, statistiken är såsom vetenskap ganska litet odlad i vårt land och således är det ganska svårt att till Sekreterareplatsen i centralbyrån få en man, som jemte embetsmanna-routine förenar vetenskapsmannens studier, och då jag anser att staten funnit i den närv:de t. f.
Sekreteraren en så qvalificerad embetsman, så tror jag att man bör bibehålla honom och icke genom dylika löneafprutningar drifva honom ifrån en för det allmänna gagnelig verksamhet.
Se der skälet hvarföre jag deltar i denna diskussion.
Jag vet alltför väl, att då hela detta embetsverk endast är grundadt på ett tillförordnande, så äro R.
St:r fullt berättigade att förändra dessa lönesummor huru de för godt finna; det är också icke om laglig rätt jag talar, utan jag stödjer mina åsigter endast på billighet och rättvisa!
Det var icke blott med afs:de åden person, som f. n. bestrider sekreterare-tjensten i statistiska central- byrån, jag förra gången begärde ordet, ehuru det väl ock måste förefalla besynnerligt, att, på samma gång det äskas löneförhöjning för chefen och de öfriga tjenstemännen, man vill nedsätta lönen för sekreteraren, en erkänd utmärkt förmåga; utan var det derföre, emedan jag är öfvertygad att, ifall den organisation, som Regeringen föreslagit, skulle bifallas, statistiska byrån kommer att derigenom förlamas i sin verksamhet.
Man har icke kunnat bestrida hvad reservanterna sagt: att det är af vigt att inom ett sådant verk finnes tillgång på åtminstone 2:ne vetenskapliga förmågor.
Men ingen vetenskapsman lärer vilja åtaga sig sekreterarebefattningen, då han hotas med att förvandlas till endast en räkenmachin.
Om derföre ingen annan plats, än chefsplatsen, reserveras åt de vetenskapliga insigterna i statistiken, hotar hela den ifrågav:de inrättningen att snart sjunka långt under sin sanna bestämmelse.
Att låta inrättningens chef godtyckligt bestämma de särskildta tjenstemännens föremål, är äfven, till principen, föga riktigt och säkert icke lämpligaste sättet att fästa vid statiska centalbyrån Deri 26 Maj e. m 499 sjelfständigare förmågor.
Jag fortfar derföre att yrka äterremiss.
Sedan öfVerläggningen förklarats fulländad, yttrade EL Exc.'
Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till Dtsk:ts hemställan, dels återremiss deraf och dels af Frih. Bonde, att ...
Härvid begärde Frih.
Bonde ordet och förklarade, att han afstode från sitt särskildta yrkande oeh förenade sig med den ledamot, som anhållit om återremiss af Utsk:ts förslag.
Då härefter propos. å bifall till ITtsk:ts ifrågav:de hemställan gjordes, blef densamma med många ja jemte åtskilliga nej besvarad; och förklarades ja hafva varit öfvervägande. öde punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls, under erinran om iakttagande af den förändring i anslagsbeloppet, som påkallades utaf B,, o.
Ad:ns vid 3:dje punktens behandling fattade beslut. 6:te — 16;de punkterne.
Utslcts hemställan bifölls. 19:de punkten.
Det skäl, som af StatsUtskds majori* tet blifvit anfördt mot bifall till K. Mds Nåd.
Propos., synes vara väl lösligt.
Utskd säger nemi. att det skulle vara för besvärligt att göra den föreslagna fördelningen af landstatens löner dels provisoriskt dels på definitiv stat.
Denna åtgärd är dock särdeles simpel, såsom hvar och en torde finna.
Dessutom är väl i högsta måtto obilligt, att sedan genom B.
St:rs beslut öfrige landstats-tjenstemän gått i mistning om sina boställen och räntor, deras löner icke skola fa uppföras pa definitiv stat, derföre att kronofogdar, häradsskrifvare och länsmän skola vänta på värdering af sina boställen, innan lönereglering för dem skett.
Det finnes väl ingen rimlighet i ett sådant förfaringssätt.
Jag får dessutom fästa uppmärksamhet derpå, att om B.
St:r hafva för afsigt att söka underlätta indragning af boställen för landstatstjenstemän, sä skulle, om B.
St:r nu vägra uppföra de landstats-tjenstemän, som mistat sina boställen, pa stat, VI B 32 f>00 Den 26 Maj e. m. lätt kunna hända att de öfriga, som hafva sina boställen i behåll, skulle blifva mindre benägne att gå It.
St:rs önskan till mötes att afsäga sig rättigheten till desamma.
På grund af hvad jag anfört, anhåller jag att E. o. Ad., med afslag å StatsUtsk:ts framställning, mätte bifalla att, på sätt K. M:t föreslagit, anslaget för landstaterna i länen vid skeende statsreglering må å definitiv stat uppföras.
Sedan propos. å bifall till TJtsk:ts hemställan blifvit framställd, men med nej besvarad, gjordes propos. derå, att E. o. Ad., med afslag å samma hemställan, skulle besluta, att på sätt K. M:t föreslagit, landstats-tjenstemännens löner skola på stat definitift uppföras, med undantag af kronofogdarnes, häradsskrifvarnes och länsmännens lönestat, hvilken jemväl under instundande statsregleringsperiod skulle blifva provisoriskt gällande; och blef denna sednare propos. med ja besvarad.
20:de — 27:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos. 28.-de punkten.
Por min del kan jag icke finna mig fullkomligt öfvertygad genom de af Utsk:t anförde skäl för afstyrkande af frågan om inrättande af försöks-stationer vid Ultuna och Alnarp, mén då ett väsendtligt hinder för tillvägabringandet af sådana anstalter åtminstone vid Ultuna ligger deri att ännu icke de erforderliga byggnaderna der finnas för att bringa institutet i det skick, som önskas, och denna fråga är i följd af K.
Propos. hvilande hos StatsUtsk:t till afgörande, och den, enligt min tanke, är företrädesvis angelägen, vill jag för min del icke yrka någon ändring i hvad Utsk:t uti denna punkt föreslagit.
Propos. å bifall till Utsk:ts hemställan blef härefter framställd och med ja besvarad.
Mom. litt. b. Utsk:ts hemställan bifölls. 29:de — 33:dje punkterna.
Utsk:ts tillstyrkanden biföllos. 34:de punkten. ilen 2 G Maje. m. 501 Gr.
Vid sistlidne riksdag afstyrkte II.
St:r den då af K.
M:t gjorda framställningen om anslag för upphjelpande af statens schäferier, af det skäl, att det ansågs att genom försäljning af utgallrade får ur dessa hjordar man skulle få tillfälle inköpa afvels-djur i stället.
Detta slog så ut att, sedan landtbr.- akademien efter befallning detta verkställt, fick akademien en behållning derpå af 1,782 rdr 46 sk. rgs.
Att med denna summa upphjelpa statens stam-schäferier var naturligtvis icke möjligt.
Man gjorde likväl hvad man kunde, och några baggar af southdowns-racen inköptes och lemnades till de schäferier, som finnas med sådana försedde, men med elektoral-sehäferierna kunde ingenting åstadkommas.
Efter hvad Hr Hoffman- Bang uppgifvit ang. förhållandet med dessa schäferier, Lafva de icke på något sätt degenererat; de hafva samma,fina ull som förut; de äro väl haline, men konjunkturerna hafva förändrats.
Numera anser man icke tillräckligt att hafva den finaste ull, utan man önskar äfven att djuren skola hafva kött.
I denna riktning hafva äfven i andra länder de finare stamhjordarne blifvit förbättrade; man har utomlands stamracer, som, utom att de hafva ull, äfven äro köttrika.
Det var meningen att fa några baggar från utlänska schäferier för att dermed upphjelpa stamschäferierne, Att desse för närv:de icke äro i dåligt skick, derpå hade man för icke längesedan ett talande bevis, då nemi. ull, skickad från Ultuna och Skåne, erhöll belöning på den stora expositionen i Paris.
Så hade väl icke skett, om schäferierne varit i dåligt skick.
Men det var en belöning blott, och afsättning för fåren inom landet saknas, och den är för de personer, som hafva dessa hjordar, af största vigt.
Man kan icke begära att den enskilde, som haft dessa hjordar sig upplåtne, men sorn icke är egare till dem, skall bestå utgifterna till deras upphjelpande och förbättrande.
Hvad således StatsUtsk:t vid förra riksdagen yttrade, att saken skulle öfverlennäs åt den enskilda företagsamheten, skulle väl vara nog långt sträckt, om man icke vill att den skall taga sig för att endast vidmakthålla och icke förädla stamdjuren.
Det torde derföre vara skäl att söka bringa elektoral- stamschäferierna i det bättre tillstånd man önskar, och som är nödvändigt, såvida man icke vill äfventyra att de skola uppsägas och, i stället för att hafva dem på stallen, der de äro väl skötte och vårdade, hålla till godo med dem på sådana, der det går med dem sorn på ett schäferi, hvilket inköptes af ett hushållssällskap och som, i följd af den omständigheten att man ingenting ville göra för att upphjelpa detsamma, måste flytta från ena stället till det andra, intilldess schäferiet dog ut.
Hellre än att utsätta sig för något dylikt här, tycks mig vara skäl att bevilja de 8,000 rdr, som behöfvas för att inskaffa baggar.
De kosta i allmänhet öfver 1,000 å 1,200 rdr frän Tyskland och Frankrike.
Således får jag anhåller att dessa 8,000 rdr för upphjelpande af elektoral-schäferierna måtte beviljas, och vidare 502 Den 20 Maj e m. för att fortsätta förbättringen af southdowns-hjordarne, hvilka från början, derföre att man icke lemnade tillräckliga medel, utan anslog en viss summa, för hvilken den, som verkställde uppköpet, måsto anskaffa det bästa han kunde, stått på en jemförelsevis lägre ståndpunkt än de andra, och derföre äro mera i behof att upphjelpa».
Derföre har också af landtbruks-akademien blifvit föreslaget, att likaledes ett belopp af 8,000 rdr för detta ändamål skulle boviljas.
Vill staten icke upphjelpa dessa, vore bäst att E.
St:r rent af förklarade inför K.
M:t att de måste försäljas, emedan det icke är skäl att för statens räkning hafva någonting som är dåligt, och så är förhidet med southowns-racen.
Det tar sig illa ut att statens schäferier äro i detta klena skick, då jag känner en possessionat i Skåne, som har en sådan hjord, för hvilken haD inköpte baggar, och jag har mig bekant att han denna vår försålt till slagtare i Köpenhamn från denna hjord till 15 å 20 rdr stycket.
Kunde statens schäferier uppgå till något dylikt, är det klart att de komme att löna sig ganska väl, och att den kostnad, som derpå nedlades, blefve rikligen lÖDad.
Jag får således anhålla, att för detta behof 8,000 rdr måtte af E. o. Ad. beviljas.
I min motion har jag äfven väckt fråga om att en ny stam af cotswoldsfår skulle uppställas, men i det häns:det vill jag icke väcka någon fråga, då E.
St:r uttalat den åsigten, att det måtte öfverlemnas till den enskildes omdöme och staten icke redan har beträdt den banan att inrätta några schäferier af detta slags får.
Jag får dock upplysa att saken icke skulle vara så ruinerande; landtbruks- akademien har några får, och de bagg-lam, som i våras tillkommo, äro allesammans försålde mot 80 rdr per stycke.
Det bevisar, att om man har sådana djur, som äro af god beskaffenhet, så få de afsättning; men har man dåliga, får man dåligt betaldt.
Men att staten icke skall kunna hålla schäferier, är icke god uträkning och lemnar dåligt exempel.
Således anhåller jag att, med afslag å Utskff s framställning i denna punkt, E. o.
Ad. behagade, för att upphjelpa statens elcktoral-scbäferier och hjordar af southdowns-race, bevilja 16,000 rdr.
Hr von Printzencreutz, Bernhard Wilhelm:
Om jag sett att motionären varit närvarande, skulle jag icke begärt ordet; men då Gr.
Mörner sä fullständigt utvecklat hvad som talar för den mening, jag inom ITtsk:t förfäktat, får jag med honom instämma.
Utan att vilja förneka hvad Gr.
Mör ner anfört, anhåller jag få fästa uppmärksamheten på att enahanda framställning, som Gr.
Mörner i sin motion gjort och nu närmare utvecklat, har af landtbruks-akademien till K.
M:t blifvit framställd, och att K.
M:t vid föredragningen af det und. ärendet funnit att, »ehuru kraftigare åtgärder för fårafvelns upphjelpande syntes erforderliga, K. M:t likväl, med afs:de derå I)rn 2ti Maj i\ ni. 503 att Rikets sednast församlade
Skr funnit sådant lämpligast böra utgöra föremål för de enskildas omtanke, ansett akademiens framställning icke böra till någon åtgärd föranleda.» StatsTJtsk:t, hvars pligt det tillhör att tillse det statens tillgångar användas för de ändamål, som kunna hafva att fordra något afhjelpande af för handen varande olägenheter, har ansett sig' böra hufvudsakligen följa de framställningar, som af K.
M:t blifvit gjorda, hvilken, det måste man erkänna, då han har en öfversigt af det hela, är den auktoritet, till hvars bedömande man i sådant fall bör hafva det största förtroende.
Jag ber dessutom att få för R. o. Ad. tillkännage att Preste-St:t bifallit denna punkt, och af de yttranden, som egde rum inom Borgare- och BondeSkns ledamöter af StatsUtsk:t, vill det synas som icke någon förhoppning förefinnes att de skola bevilja något anslag till de ändamål, som Gr.
Mörner begärt, och att således R. o. Ad. gjorde bäst i att bifalla TJtsk:ts förslag, derom jag anhåller.
Den siste talaren har oriktigt uppfattat meningen med K. M:ts Nåd. yttrande.
Jag tillstår att, ehuru K.
M:t deri icke utsatt någon viss summa, kunde jag icke ur detsamma läsa annat, än att det var en indirekt rekommendation för saken, oaktadt K. M:t icke, mot R.
Skrs vid förra riksdagen uttalade åsigt, vill göra någon direkt framställning i ämnet.
Man kan väl icke tro, att då K.
M:t säger »att ehuru kraftigare åtgärder för färafvelns upphjelpande syntes erforderliga, likväl, med a:s:de derå, att Rikets sednast församlade
Skr funnit sådant lämpligast böra utgöra föremål för den enskildes omtanke, ansett akademiens omförmälda framställning icke böra till någon K.
M:ts åtgärd föranleda», han icke dermed velat gifva oss en rekommendalion för saken, ehuru K. M:t icke, mot R.
Skrs uttalade åsigt, velat göra en direkt framställning med yrkande på anslag och således för andra gången utsätta sin Propos. för att icke antagas af R.
Jag, såsom motionär, behöfver icke vara lika grannlaga; jag får hålla till godo med hvad R.
Skr behaga besluta; men jag anser dock icke, derföre att PresteSkt afslagit en sak, skäl vara för R. o. Ad. att göra likaledes, ifall R. o. Ad. icke äfven finner saken vara af beskaffenhet att höra så behandlas.
Jag hoppas, att om R. o. Ad. nu föregår de andra Stånden med sitt exempel, komma dessa väl i sinom tid att följa efter.
Jäg anhåller att R. o. Ad., med afslag å TTtsk:ts framställning, mätte bevilja de 16,000 rdr:ne.
Det skäl för tillstyrkande af bi fall till TJtsk:ts förslag, som Frih. Åkerhjelm hemtat från K.
M:ts Nåd. svar till landtbruks-akademien på dess underd. framställning rörande förev:de fråga, kan jag omöjligen godkänna, der - Deli 26 Maj e. rn. före att K.
M:t verkligen alldeles icke flir sin del anfört något enda skäl för sitt beslut.
M:t varit ända derhän undfallande för 11.
St:rs åsigt, att K.
M:t för denna åsigts skull icke ansett sig böra fasta något afs:de på landtbruks-akademiens förslag.
Jag måste beklaga detta förhållande och önskar på det högsta att icke sådana händelser å nyo måtte inträffa, emedan följden blefve den att man finge de facto införd en ständer-regering, hvilket vore det olyckligaste som kunde hända.
Det må väl vara att 11.
St:r vid en riksdag yttrat den eller den åsigten, men att ringaste giltiga anledning för K.
M:t att lemna utan afs:de en embetsmyndighets förslag, om än alldrig så nyttigt, blott derföre att K.
St:r behagat vara af annan tanke vid föreg:de tillfällen, är någonting, som omöjligen kan ingå i mina begrepp om
Konungamaktens både rättigheter och skyldigheter.
Tvärtom förekommer det mig såsom en oeftergiflig pligt af Ilegeringen att hon sätter sig i det förlnde att, oaktadt K.
Skr yttrat en åsigt, som Regeringen icke finner sig kunna godkänna, K.
M:t fullföljer de åsigter, han anser för riktiga.
Om detta skett i förev:de fall, så att den åsigt ifrån Regeringen vunnit understöd, som landtbruks-akadamien framställt och som K.
H:t äfven sjelf här har yttrat genom erkännande att kraftigare åtgärder behöfdes för fårafvelns upphjelpande, så skulle otvifvelaktigt inträffa, att denna åsigt kommit att göra sig gällande och således vunnit framgång, i stället för den måhända blott tillfälligtvis uppkomna mening, som den R.
St:r uttalade vid sednaste riksdag.
Jag kan icke annat än understödja det förslag, som Gr.
Mörners motion innehåller, och yrkar att detsamma måtte af R. o. Ad. bifallas, om äfven ingenting annat derigenom skulle vinnas än blott en åsigt, uttalad af ett Riksstånd.
I näst foregrde punkt ang. stam holländerierna hafva R.
St:r bifallit ett anslag af 30,000 rdr för 3:ne nästföljande år till upprätthållande af icke blott redan inrättade stamholländerier, utan äfven uppställande af nya i den mån sådant lämpligen kan verkställas.
Det skulle vara besynnerligt om, då här är begärdt endast upprätthållandet af redan inrättade stamschäferier, nemi. elektoral- och southdowns-, man icke skulle för dessa vilja bevilja anslag, ehuru de äro lika vigtiga och af nöden som en hjord af kor.
Mörner anfört, och då det tillika är kändt att de med mycken kostnad införda finulliga fåren numera icke löna sig att hafva, och det är fara värdt att de utgå, anhåller jag om bifall till Utsk:ts förslag.
Exc. Hr Gr. o. Landtm., att derunder yrkats dels bifall till TJtsk:ts hemställan och dels att R. o. Ad., med afslag derå, måtte be - I) 6 ii 26 M a.j e. m. vilja ett anslag för en gång af 16,000 rdr rmt till upphjelpande af statens elektoral-schäferier och till förbättrande af kronans stammar af southdown-race.
Det kanske finge i propos:n föreslås 8,000 rdr för hvardera, såsom jag i motionen föreslagit.
Sedan propos. å bifall till Utsk:ts hemställan härefter blifvit framställd samt med ja och nej i blandning besvarad, gjordes propos. om afslag derå samt att 11. o. Ad. måtte, såsom anslag för en gång, bevilja dels 8,000 rdr för att, till uppbringande af stålens elektoral-schäferier, användas till inköp af 6 å 8 de ädlaste baggar ur de bästa i Tyskland och Frankrike befintliga hjordar, och dels enahanda belopp, eller 8,000 rdr, för att, till förbättrande af kronans stammar af southdown-race, från England inhandla erforderligt antal baggar och tackor af nämnde slag; och sedan denna propos. blifvit med många ja jemte åtskilliga nej besvarad, förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
35:te och 36:te punkterna.