Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den värde Gr:n yttrade äfven att jemförelser äro förhatliga : jag instämmer i denna åsigt och skulle ej anställt en sådan derest jag ej af honom dertill blifvit upkallad.
Medan jag har ordet anhåller jag att få instämma i det utlåt.
Hr Edenhjelm framställt och hoppas att Ståndet på grund deraf vill bevilja återremiss på ifrågavar. punkt, hvilken återremiss jag med 94 Den 23 April e. m. desto mera skäl hoppas skall bära goda frukter, som det yttrande Hr von Hohenhausen i ämnet afgifvit, blir för StatUtsk. ett ytterligare skäl, alt på det sätt tolka den K. proposm, som jag inom Utsk., fast förgäfves, sökt att göra.
Sedan StatsUtsk. i ett föregrde niora, förklarat Statskassan vara så rik, att elen kunde efterskänka 1 mill. r:dr bevillning, eller något deröfver, så synes mig oväntadt, när fråga är om en så nödig utgift som den ifrågavar., alt StatsUtsk., till stöd för sitt afstyrkande, åberopat Statens knappa tillgångar.
Jag bade trott, att innan man talat om huru Staten eger stora inkomster, och huru eftergifter i följd deraf kunde lemnäs åt de skattdragande, så skulle man hafva öfrervägal hvilka utgifter, som varit af behofvet verkligen påkallade och derefter, i afseende på eftergifternc lämpat sina tillstyrkanden.
Hvad nu detta vapen heträffur, så lärer det icke vara någon obekant att detsamma otvifvelaktig! utgör det vigligaste af försvaret till lands.
Detta vapen, för att kunna begagnas, måste ega officerare, hvilka i kunskaper måste vara öfverlägsne deni, sorn vid den öfriga arméen äro anställde: de måste exercera hela året om för att göra vapnet användbart, måste således dertill upoffra vida längre lid än officerarnc vid Iinie-trupperne och deras kostnader och slitning af persedlar utaf alla slag äro i samma mån större.
Med afseende pä alla dessa omständigheter, och då ej mindre billighet än rättvisa fordra att ett befäl aflönas efter vigten af det kall det utöfvar och det besvär det har att vidkännas, anser jag StatsUtsk. hafva hort, icke allenast tillstyrka bifall på Konungens nåd. propos. utan äfven fästa synnerligt afseende på det förslag Arlilleri-komiléen upgjort och till Konungen öfverlemna!.
Jag har, såvidt jag förstår, granskat detta förslag, jemfört det med andra förhållanden, och funnit komiléen hafva varit så måttlig i sina pretentioner, att man icke kan, utan den största orättvisa nedsätta desamma.
Jag anhåller om återremiss och alt Utsk. måtte taga i öfvervägande huruvida icke kommilterades förslag må gillas; varandes jag öfverlygad, alt om Utsk. blott vill tillstyrka Ständerne att lemna bifall till nämnde förslag, Utsk. icke heller skall sakna utväg att anvisa nödiga medel för att bringa förslaget till verkställighet.
Jag har begärt ordet för att gendrifva en sats, som Gr.
Jag tror att det är en himmelsvid skilnad emellan Artilleriet och arméens öfriga vapen.
Det är redan kändt att inom Artilleriet nödgas officerarne, för att vinna avancement, vistas en längre tid nemi. 3 år vid det högre militär-läroverket å Marieberg, hvarigenom, då de sakna egna tillgångar de blifva betydligt skuldsatta, innan de kunna börja sin egentliga tjenstgöring, ty jag vill ej tala om den ringa tjenstgöring de hafva innan de komma lill Mariebergs Artilleri-läroverk.
För min del skulle jag önska att StatsUtsk. i händelse detta betänk, äfvensom de yttranden, som om detsamma afgifvits, dit återkomma, måtte laga i närmare öfvervägande Artilleri-komitéens betänk.
Jag tror att detta betänk, i detta fall är lämpligare än K. M:s nåd. propos., ehuru Den 23 April e. m. 55 jag för min del lätteligen inser skälet hvarför K.
M. icke äskat ett högre anslag för Artilleriet, hvilket skäl enl. mitt förmenande hufvudsakligen beslår uti den vid flerfaldiga tillfällen bekräftade erfarenheten att det aldrig varit lätt för K. M. att af Ständerna, för arméens behof erhålla penninge-anslag.
Jag kan ingalunda biträda den af Hr Brakel anförda orsak hvarföre han ansåg att detta anslag borde beviljas.
Ilan säger nemi. att befordringarne inom Artilleriet äro långsammare än inom andra reg:ten.
Vi hafva garnizons-regden, som ligga lätt bredvid Artilleriet, och jag fruktar alt vid dem går befordringarne lika långsamt som någonsin vid Artilleriet.
Befordringslagar vill jag således icke myckel fästa mig vid, ty hvad befordringar i högre grader vidkommer, tillsättas de understundom sorn vinden blåser, men detta utgör ett kapitel för sig.
Det väsendtligaste skälet för bifall till Artilleri-komitéens förslag ligger enl. mitt förmenande deruti att de små lönerna, vid alla grader inom Artilleriet, afskräcka unga skickliga män från att ingå vid nämnde vapen enär de känna den vedermöda de hafva innan de kunna blifva salta i den käthegori att kunna föreslås lill befordran inom de högre graderna.
På de skäl jag nu anfört får jag vördsamt hemställa att Artilleri-komitéens förslag, måtte vid den blifvande återremissen komma att göra sig gällande.
Frih. von Stedingk har redan besvarat Ilr Brakel i afseende på de långsamma befordringarne inom Artilleriet, jag kan således inskränka mig att uplaga en annan del af nämnde talares anförande.
Hr Brakel har behagat yttra, att vid Artilleriet vore truppen en bisak, skickligheten hus officeraren hufvudsak, häri olika öfrige vapen, der ett fel, begånget af officeraren, kunde ersättas genom manskapets tapperhet: den satsen tror jag ej kan hålla streck; är officeren oduglig, han må vara kavallerist, infanterist eller artillerist, så betyder truppens mod föga, saken är och blir ohjelpligen förlorad.
Hvarje vapens kraft och användbarhet beror ytterst på officeren, om han ej går fremst i faran, om lian ej eldar knekten med sitt föredöme och leder honom med urskilning — hvarthän tar det då vägen! jag hemställer detta till eder sjelfva Mine Hrr.
Hr Bildis anförande tvingar mig ehuru mot min vilja alt något närmare genomgå Artilleri-komitéens lönereglering, man finner då denna uptaga för hvardera Cheferne vid de 3:ne Artilleri-reg:tena 260 r:dr b:co mera än hvad Cheferne vid, Lifgardes-reg:lena åtnjuta; för Majorerne något mindre än för vederlikar vid nyssnämnde regden; för kaptenerne lika vid alla nu omnämnda korpser; vid Artilleriet finnes dock en s. k. yngre Kaptens-grad med 900 r:drs lön.
Vid Garderne finnes ingenting häremot svarande således en stor fördel för Artilleriet.
Löjlnantslönerne äro vid Gardet i medeltal 485, de föreslås vid Artilleriet till 540 r:dr. llnderlöjtnanterne vid Gardet hafva 360, Artilleriets skulle få 400.
Häraf torde finnas, att omförmälda komité verkligen föreslagit löner, till högre belopp vid Artilleriet än hvad till motsvarande fleste grader inom andra korpser f. n. utgår.
Dermed vill jag ingalunda hafva sagt att dessa föreslagna löner 56
Den 23 April e. m. äro för höga, långt derifrån, jag skulle tvertom villja än mer förhöja dem, men betvifla!- att ögonblicket är rätt valdt härtill.
Statens tillgångar medgifva det ej.
Uträkningen är lätt verkställd.
Enl. upgift finnas ännu några och sexliollisen r:dr oanvända.
Häraf har R. o. Ad. redan beslutat att 17,500 skola anslås till sappörerne, circa 30,000 beliöfvas troligen till Hofrätterne, öfrige hufvudtitlar fordra äfven något, hvar finnas då de 36,000 r:dr hvarmed koraitéens förslag öfverskrider den K. proposm.
Man har sagdt att exercisen vid Artilleriet vore långvarigare än inom andra korpser: jag tror förhållandet vara alldeles motsatt, eller betydligt mindre än vid andra garnisons-regiten; hvarje batteri excerserar om jag ej missminnes blott circa 3:ne veckor.
Hvad dyrhetcn vid Mariaeberg angår, lärer den icke vara större än i Stockholm och om således alla garnizons-reg:ten aflönas lika, enl. K. M:s förslag, är ju detta med billigheten mest öfverensstämmande.
Det är dessutom i min tanka icke lönernas knapphet som vållar officers-bristen vid Art.
Detta synes bäst då man ihåghommer att med samma knappa löner funnos för 5 år sedan ingen vakans inom vapnet.
Orsakerna till det nuvar. olyckliga förhållandet torde således vara helt andra, detta hör dock nu ej till ämnet.
Jag vågar ytterligare tillstyrka bifall till hvad Konungen täckts föreslå, eller i det närmaste i likhet med hvad Gardes-reg:tena bestås.
Jag ämnar icke deltaga i denna för mig fremmande strid, om det större eller mindre behofvet, af skickliga officerare inom olika vapen: emedan jag anser för arméens bestånd skicklige officerare erfordras af alla vapen.
Jag ämnar icke heller bestrida att våra officerare af Artilleriet skulle kunna behöfva högre löner än de nu föreslagna; jag vill endast bedja R. o. Ad. ihågkomma, att dessa af Utsk. föreslagna löner, stå i närmaste öfverensstämmelse med hvad Konungen föreslagit, Konungen, som likväl närmast bör vara i tillfälle att genom inliemtade uplysningar bedömma behofven inom arméens olika grader af olika vapen.
Om det äfven skulle lyckas att här kunna åstadkomma en återremiss, ansen j sannolikt Mine Hrr, att inom representationens skiljda kamrar, kunna vinna det ändamål som åsyftas.
Jag tror det icke, och jag tror icke heller att de herrar, som talat för återremiss våga hysa ett sådant hopp.
Jag tror ej heller att den fromma önskan, som Hr Krigsministern tillkännagifvit kommer att verka derhän att Utsk. skulle frångå sitt nu gjorda tillstyrkande och föreslå högre löner.
Det nuvar. tillståndet inom Artilleriet är visserligen beklagligt, men f. n., och vid denna riksdag, tror jag att, i anledn. af den nåd. proposm, högre anslag icke kunna beviljas.
Om de skulle visa sig, att de nu medgifne ökade lönerna icke äro tillräcklige, må vi då afvakta nytt förslag derom vid nästa riksdag, grundad! på den erfarenhet att den nu beslutade tillökningen icke visat sig vara tillräcklig.
Detta tror jag nu vara det mästa man kan hoppas.
Ehuru R. o. Ad. i anslagsfrågor är temligen liberalt, må man i detta fall ej spänna bågen för högt, må man åtnöjas med hvad som nu föreslås.
De nuvar.
Den 28 April e. m. 57 lönerna vid Artilleriet åro visserligen otillräckliga men delta är förhållandet med lönerna i allmänhet, och derföre anhåller jag alt i denna fråga, der Utsk. ådagalagt beredvillighet att bevilja tillökning, återremiss icke måtte komma i fråga, ty dessa eviga återremisser tjena i allmänhet icke lill npfyllande af dermed afsedda ändamål, utan endast till att förlänga riksdagen, och förorsaka flere voteringar i förstärkt StatsUtsk. H. Ex. Hr Gr. Löwenhjelm, Carl Axel.
Då jag redan för lång tid sedan gått ur det aktade militär-ståndet, hade jag visserligen icke ämnat ingå i denna frågas bedömande, men dä jag hör del ämne, hvarom så många talare sig yttrat, vara artillerivapnet, har jag inom mig känt en upmauing att icke heller slå tillhaka.
Det lider intet tvifvel, alt jn icke artilleri-vapnet är ett af de vigtigaste af arméens vapen, och det som fordrar de största kunskaper.
Detta vapen är det som oftast, jag säger icke alllid, men oftast afgör segern, och således vore man visserligen höjd för alt, om jemförelse skulle ega rum, här som i andra länder sätta Artilleriet snarare framför än efter andra vapen.
Jag har hört omtalas knappheten af våra tillgångar.
Måhända Mine
Hrr, om vi nogare tänka efter, har den sin orsak derifrån, alt vårt Statsmachineri rörer sig i en illa beräknad cirkel, och att man icke frågar efter huru en budget upgöres i andra länder.
Annorstädes börjar man med att beräkna behofven; äro behofven kända och erkända, då ser man sig om efter tillgångar.
Ilar gör man annorlunda.
Ett Utsk., som för öfrigt icke har med Statsmachineriet att göra, beräknar tillgångarne, naturligtvis efter bästa öfvertygelse, och efter upgift af detta Etsk., skall man sedan pina in alla behofven, hvaraf händer att behofven alltid äro större än de s. k. inkomsterna.
Hvar och en af oss kan likväl inse, att när frågan är om att beräkna dessa tillgångar, så kommer det helt och hållet an på huru man med dem förfogar för att de skola förslå.
Det gifves ganska säkert af inkomsllitlarne några, som måhända jemförda med de verkliga behofven, skulle tåla en förhöjning, hvarigenom den förmenta knappheten icke skulle blifva ett skäl för nekandet af anslag.
Men det lönar föga mödan att anställa betraktelser öfver felaktigheten af det sätt vår grundlag bjuder Ständerna att behandla ärenderna, och detta ämne utgör f. n. icke föremål för R. o. Ad:s öfverläggningar.
Jag vill således återgå till det ämne, som f. n. sysselsätter oss, nemi.
StatsUtsk:s förslag rörande Artilleri-befälets aflöning.
I förevar, ämne äro 2:ne alternativer gifna, nemi.
Artille-komiléens förslag och K. M:s nåd. propos.
Sedan jag hört det bedröfliga ordet om knapphet af tillgångarne vågar jag nu icke hoppas att Artilleri-komitéens mening skall göra sig gällande, men jag ber då åtminstone att man, vid bestämmandet af Ofversteoch Majors-gradernas lönevilkor, måtte tillämpa samma beräkningsgrund, som är följd vid bestämmandet af de öfriga gradernas aflöning, nemi. det i K.
M:s nåd. propos. upgifna förslag.
Må man icke säga att de högre gradernas mera förmånliga lönevilkor icke inverka på de lägre graderna, ty om icke annat så måste de förhöjda inkomsterna vid de högre beställningarna åtminstone hos de yngre 68 Den 23 April e. m. nära hoppet att på ålderdomen möjligen komma till en lön hvaraf de kunna lefva.
Hvad som göres för reg:ts-befälen, är gjordt för hela regrtets officers-korps.
Jag får derföre förena mig med dem, som yrkat ålermiss af denna punkt, anhållandes att Ulsk. vid bestämmandet af lönerna för samtlige reg:ts- och öfrige officers-beställningars inom Artilleriet löneförmåner måtte taga K. åhs nåd. propos. till grund.
Frih. von Stedingk.
Jag skall visst icke länge uppehålla R. o. Ad:s lid, utan anhåller blott få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på den omständighet, alt det förslag, som Artilleri-komitéen afgifvit, visserligen ser ut att vara något högt, men det vidlåder detta förslag, att vara upgjordt efter den olycksaliga beräkningen efter brutto.
Vi hafva loner, som efter brutto-beräkning äro ganska betydliga, men om de uptagas efter deras rätta belopp, så skulle man kanske inse, att det icke vore obilligt, att, i någon mån åtminstone, öka löne-anslagen.
Det är redan cn olycka att löntagare betala en så hög bevillning, och det olämpliga i denna omständighet, eller att Staten gifver med den ena handen och tager med den andra, är allt för framstående, för att ens behöfva påpekas.
Brutto-beräkningen är således orsaken hvarföre lönerna tyckas vara tillräckligt stora, hvilket de långt ifrån icke äro.
Beträffande vidare de knappa tillgångarne, så har Hr Bildt redan visat, hvad, som borde vara allmänt kändt, nemi. att tillgångarne icke äro så knappa, som man vill låta påskina, enär penningar finnas öfver, sedan Stalsregleringen är upgjord, och böra således användas till nyttiga ändamål.
För min del kan jag icke frångå att det är nyttigt, behöflig! och för fäderneslandet oundvikligen nödvändigt, om detta vapen skall bestå, och utgöra den prydnad för Svenska arméen, som det alltid varit, att öka lönerna så, att det icke måtte blifva brist på befäl, ty så står det lill vid Artilleri-regitena f. n.
Man må tillskrifva detta hvilka orsaker man behagar, men jag anser orsaken dertill ligga i de dåliga lönerna, och jag tror ingen enda inom Svenska arméen skulle vara obelåten med om detta vapen erhölle äfven något högre löner än de andra vapnen, i anseende (ill dess scientefika beskaffenhet.
För min del yrkar jag fortfarande alt Artilleri-komiléens betänk, matte göra sig gällande vid öfverläggningarne inom Utsk., i fall, såsom jag hoppas en återremiss blir beviljad.
Man har visserligen nämnt, att det icke lönade stor möda att yttra sig om detta, emedan de öfriga Stånden i alla fall icke skulle bevilja någon ytterligare förhöjning.
Jag har många skäl för min förmodan, att det kanske icke är så omöjligt, som man vill låta påskina, att icke äfven della skulle kunna blifva bifallet inom något annat Ständ, och på sådant sätt komma lill förstärkt StalsUtsk.
Jag delar visserligen med Gr.
Sparre den åsiglen, att det är obehöfligt alt förlänga riksdagen, och hänskjuta många frågor lill förstärkt StatsUtsk.
, men i vissa fall kan det icke hjelpas, och man får åtminstone lof bjuda till att göra hvad man kan.
Björnstjerna har verkligen missförstått mig om han trott, att det kunde falla mig in att förneka det Kavalleri - Den 23 April e. m. 59 och Infanteri-officerarnes skicklighet vore af hufvudsaklig vigt för dessa vapens bestånd.
Jag har endast yttrat, att det är möjligt för Kavalleri- och Infanteri-trupp att genom tapperhet ersätta hvad Kavalleri- och Infanteri-officerarne möjligtvis brista i skicklighet.
En schock kan lyckas, om äfven den är oskickligt utförd, ett bajonettanfall likaså, men jag vågar påstå, att, om t. ex. elt Artilleri-batteri skall med ricoschetering beskjuta fienden, som står betäckt bakom en kulle, det vore omöjligt att lyckas i fall icke
Artilleri-officeraren har sådan skicklighet att lian kan bedöma distans, taga elevation, afpassa krutladdning m. m.
Artilleri-truppen, endast handtlangare åt officern, mäste ega det kalla mod att under kulregnet ordentligt utföra sina värf, men den kan aldrig genom tapperhet godtgöra hvad officern saknar i skicklighet.
Deruti ligger enl. mitt förmenande skillnaden.
Hvad slutligen Gr.
Sparres yttrande beträffar, så får jag nämna, alt om jag egde lika mycken skicklighet i det juridiska facket, som han tyckes ega i det militära, sä skulle jag visserligen, när frågan om anslag lill Hofrätterna förekommer, motsätta mig detsamma, likasom han nu gjort med anslaget till Artillerivapnet, men jag är rädd för och förmodar, alt R. o. Ad. då, skulle göra lika mycket afseende pä mina ord, som jag nu hoppas att Ståndet måtte göra på Gr.
Dä en civil embetsman talat mot återremiss, sä torde R. o. Ad. icke misstycka att en annan talar för densamma.
Jag stöder mitt tal väsendtligen på det förhållande hvarom Hr Rildts reservation uplyser, nemi. alt Artilleri-regdena, som år 1845 icke hade någon vakance, år 1851 eller 6 år sednare hade 23 vakanser, och derjemte 3 yngre Kapitens-löner, hvilka äro anslagna till Mariebergs läroverk, lediga.
Följaktligen voro ledigheterna 26.
Om detta förhållande fortfar, så lilifver Artilleriet ulan befäl, och då äro alla de kostnader, som i öfrigt för vapnet användas, fruktlösa.
Jag känner icke att inom de civila embetsverken, någon tjenst står obesatt för brist på sökande, tvertom pläga flera sådana för hvarje ledighet anmäla sig.
När nu ett motsatt förhållande inträffar vid militär-korpserna och synnerligen vid en, der det är så svårt att fylla officers-platserna, som vid Artilleriet, emedan de största kunskaperna der fordras, då visar sig nödvändigheten att gifva tillräckliga löneanslag.
Man har sagt, att denna punktens återremitterande skulle vara fruktlöst; men om R. o. Ad., som bäst bör vara i stånd att bedömma behöfligheten af ett anslag sådant som delta, icke beslutar återremiss så anser jag det vara gifvet, att de öfriga Stånden desto mera finna öfverflödigt göra något för Artilleri-vapnet.
Om åter detta Stånd, som i frågan bör vara sakkunnigast, för sin del uttrycker den tanken att anslagen mäste ökas, då bör man kunna hoppas att de öfriga Stånden göra afseende på en sålunda uttryckt mening.
I vår Statsreglering är det icke, såsom Gr. Löwenhjelm synes förmoda, någon grundsats, att man biott skall anslå så mycket som de förut åtagna skatterna kunna medgifva.
Det må vara, att sådant brukas, men grundlagen säger helt annat, och han måste så göra, emedan det är klart, att för allmänna utgifter gäller detsamma som 60 Don 23 April e. ru för enskilda.
Det finnas nemi. behof, af den vigtiga beskaffenhet, att de mäste tillfredsställas.
Om man för ögonblicket icke har medel dertill, sä föranlätes man skaffa dem huru man kan; ty att vara lill är en hufvudsak, för hvilken allt annat mäste vika. 62 § R.F. lyder som följer: ”sedan Statsverkols behof blifvit af SlalsUtsk. upgifna och af R.
St. pröfvade, ankommer det pä R.
St. alt en deremot svarande bevillning sig åtaga etc.”, följaktligen att skaffa de medel som för samhället behöfvas.
Jag är visserligen i hufvudsa ken förekommen af Hr von Hartmansdorff, men ber dock alt få omnämna att det exempel, troligtvis det enda inom Sverige, som företer sig vid artilleri-vapnet, nemi. att de ordinarie tjensterna ej kunna tillsättas af brist på sökande, visar att det måste finnas något, som afhållen rikets ungdom från att söka inträde i denna korps, under det att förhållandet är motsatt i alla andra, både militära och civila embetsverk.
Jag erinrar mig från den tid då jag sjelf tjenade vid ett Infanleri-reg:te, ehuru jag blef förbigången af 7 stycken yngre fölen sjukdoms skuld, jag likväl inom 4 är blef befordrad till Löjtnant, men att förhållandet sedermera så förändrats, alt vid samma reg:te en person tjenat i 16 år som Fändrik och 11 år som Löjtnant, d. v. s. 27 år innan han nådde Kaptensgradeu, och det ehuru han af ingen under tiden blef förbigången.
Om icke alldeles i samma starka proportion, torde dock förhållandet vara lika vid hela Svenska arméen, med undantag af Artilleri-reg:tena.
Vid de civilla embetsverken är förhållandet lika.
Uti det embetsverk der jag tjenar, finnas de, som i 20 år varit extra-ordinarier, utan ali ännu hafva lyckats att erhålla den lägsta ordinarie befattningen inom verket.
När nu ett så motsatt förhållande eger rum, oaktadt denna brist på embeten för tjenstsökande, så är det sjelfskrifvet att något fel i sjelfva organisationen mäste förefinnas, och dä ingen påstått, att på
Stat blifvit upförde flera platser än som behöfvas, och då dessa platser vid inträffande krig icke så hastigt kunna fyllas med skickliga officerare, så torde det vara behöfligt att förbättra löneförmånerna, som åtfölja dessa tjenster.
Jag tillstyrker derföre i hela dess vidd, hvad de sakkunnige män som utgjort Artilleri-komitéen föreslagit.
Jag vill än en gång uprepa hvad jag redan förut nämnt, ehuru jag i alla fall, om också delta icke icke vore händelsen, fullkomligt instämmer med Hr von Hartmansdorff derutinnan, att vår grundlag bjuder att bevilja anslag till de behof, som verkligen förefinnas, och hvilkas fyllande utgör en moralisk skyldighet för Ständerna, alt dessa tillgångar finnas så rikliga att i händelse man icke beviljar rundligare anslag än hvad StatsUtsk. föreslagit, så måste ett af två fall inträffa, antingen att man hetydligt måste nedsätta bevillningen till ganska ringa fromma för de skattskyldiga, då bevillningen har blifvit så betydligt nedsatt i 30 år, eller också att man hopar tillgångar i öfverskott på Riksg:s-kont. i och för utlåning, och det är väl det sista föremålet för Statsinkomsterna alt bilda fonder för att låna ut dem.
Jag förenar mig med dem, som anhållit om återremiss.
Den 23 April e m 61 Då xiu II.
Landtm, framställde propös. till bifall å Utsk:s i denna punkt gjorda tillstyrkan ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter II.
Ex. hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärknme föranleda till i frågavar. punkts återremitterande, samt då denna propos. besvarades med starka ja jemte några nej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
17:de punkten, ang:de anslag för Gottlands nalional-beväring; 18:de punkten, an g: de användandet af behållningar ne å anslaget lill lif mundering för indelta infanteriet; och 19:de punkten, ang:de användandet af reservationerna å anslaget till dur ehinar ch-kos Ina der. R. o. Ad. biföll hvad Ulsk. i dessa punkter tillstyrkt och hemställt. 20:de punkten, angide reservationsanslaget för acltordsförskotter och ersättningar. R. o. Ad. biföll Utsk:s tillstyrkande att ifrågavar. anslag måtte vid nu skeende statsreglering uteslutas samt lade till handlingarne Utsk:s anmälan att vilja, sedan R.
St. fattat sitt beslut i afseende på Wermlands fältjägare-reg:te, tillse, huruvida skäl kunna förefinnas att föreslå R.
St. vidtaga någon åtgärd i afseende på de reserverade behållningarne å samma anslag. 21 ista punkten, ang-.de förändrad reglering i afseende pä (le s. k.
Den första raden af detta Utsk:s beslut torde R. o. Ad. finna endast bör läggas till handlingarne men den sista raden, der Utsk. föreslagit: ”att anslagen till skrifmaterialier, expenser, samt ved och ljus m. m., oförändradt må på Riksstaten upföras,” torde böra bifallas.
Orsaken hvarföre Utsk. har uptagit detta förslag är den, att på Riksstatens 4:de hufvndtitel finnas åtskilliga anslag för ved och ljus, som icke äro förslagsanslag, och derföre har denna punkt blifvit annorlunda upställd än i de andra hufvudtitlarna der 11. o. Ad. äfven lagt densamma lill handlingarna.