Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hvad den 2:dra punkten vidkommer, så föranleder den åtskilliga olägenheter, .lag inser visserligen, att Dtsk:s förslag i denna punkt kunde hafva sina fördelar, men befarar, lika med Frih.
Raab, att missbruk dervid skulle komma att ske.
Disk. bär visserligen sagt: ”så vidt ingen laglig rättighet dervid förnärmas,” men denna rättighet får naturligtvis pröfvas af landslun, oell om gästgifvaren kan bevisa alt lian bar i och för gästgifveriet betalt större afgift för sin lägenhet, så anser jag all lian derifrån kunde fä befrias, och del har aldrig varit Dtsk:s mening, såsom det synes, att inskränka äganderätten, och som jag anser äganderätten genom detta tillägg vara skyddad, så får jag äfven tillstyrka bifall dertill.
Frågan synes icke vara af mycken vigt, men som BondeSt. tyckes fästa sig mycket vid delta betänk., så skulle jag också anse del vara oriktigt af R. o. Ad. all afslå detsamma.
Horn, har ansett att gästgifverierna borde blifva statens eller häradets egendom.
Huru det skulle komma alt tillgå, har jag för min del svårt att fatta.
En annan talare, Frih.
Cederström, har sagt, att häslarnes värde kunde komma att minskas genom en uppdrifven hästafvel; men Gud skall veta att vårt land är så litet för häslafveln, alt jag tror icke alt häslarnes värde kommer att falla, utan efter allt utseende komma tvertom hästar, sorn äro af värde, alt stiga i pris.
Denna fråga hör likväl icke hit, hvarföre jag blott anhåller örn bifall lill betänk.
O Frih. Åkerhjelm, Joli.
Som första delen af den föreslagna lind. skrifvelse!] blott åsyftar eli förtydligande af nu gällande författning, så synes mig alt man, vid bedömande af den frågan, borde först ingå i undersökning 0111 huruvida ett så beskaffadt förtydligande är af behofvet påkalladl, eller ej.
Härvid företer sig, all inom åtskilliga län, hafva förfallningarne blifvit olika tillämpade.
Jag känner särskildt ett län, der entreprenader icke kunnat införas, lill följd deraf, att hästanlalet vid anfordran har blifvit vida högre af K. befihde faslstäldt, än del förut varit.
Afven synes del mig af diskussionen inom detta hus tydligen ådagaläggas, att ett förtydligande af författningen är af behofvet högligen påkalladt, emedan vi här, hört flere af K. bef:de hafva olika äsigter om författningens tillämpning.
Utan ali vidare upprepa de skäl, som redan förut blifvit anförda, anhåller jag blott om bifall lill den föreslagna tind. skrifvelsen i sin helhet. 30 i l)en 18 Mars.
Jag har nied fägnad förnummit, ali större delen af de talare, sorn begärt ordet, här instämt i den åsigt, som jag förut yttrat, nemi. att det vore nyttigt att bifalla första delen af Utsk:s betänk.
Det egentliga skälet, som de, hvilka yrkat afslag, hållet sig vid, är att författningen är så ny, att icke något behof af förändring derutinnan borde kunna äga rum.
Här är ieke fråga om annan förändring, än den, som syftar derhän alt författningens anda må riktigt förslås och att den må tillämpas lika öfver hela riket, hvilket är lill komplett evidens bevisadt bil lills icke hafva varit fallet.
Man har fästat sig dervid, att när skjulspenuiugarue blifvit förhöjda, borde en motsvarande förmån tillkomma de resande.
I detta afseende har Frih.
Palmstjerna fästat Hrrmes uppmärksamhet derpå, att författningen icke afsåg någon sådan förmån för de resande.
Den afsåg blott, att åstadkomma ett sjelfvilligt åtagande af skjutsbesväret, hvilket omöjligen kan i värt land flyttas ifrån jordbruket; men det ligger redan en stor fördel deruti, alt den hittills af tvång skjutsande kan slippa, derigenom alt någon annan emot ersättning åtager sig denna skyldighet.
Jag tror mig icke behöfva vara vidlyftigare vid besvarandet af de Hrns åsigler, som önska afslag.
Deremot ber jag att fä vända mig med några ord emot de Hrr, som lika med mig yrkat bifall.
Jag begärde att i första delen af förslaget få inlägga ordet i allmänhet.
Jag ville försöka att genom denna modifikation, sorn jag föreslog, dä jag första gängen hade ordet, inlägga mera lenhet i föreskriften, hvilket jag trodde vinnas genom ordet i allmänhet, som jag äfven i öfrigt ansåg behöfligt för att möta de invändningar, som blifvit gjorda, att med strict efterföljande af den föreskrift, som Disk. nu föreslagit, hästantalel skulle blifva alltför ringa; men för min del håller jag visst icke derpå, titan skall gerna afstå derifrån och skall derföre icke anse mig hindrad att bifalla första delen af ötsk:s betänk., äfven utan det af mig föreslagna tillägg.
Lika medgörlig kan jag deremot icke vara i fråga om det muvemang som här blifvit ifrågasatt, rörnle gäslgifvaregårdarnes förflyttning.
Ulsk. har visserligen endast föreslagit att en sådan förflyttning må kunna äga rum, ”der sådant ulan förnärmande af laglig rätt låter sig göra”; men dervid får likväl anmärkas, au i. st. f. de omgångar, som förut varit behöflig» för gästgifvaregårdars förflyttande, sä skulle nu icke behöfvas mera, än ett K. befsdes utslag, hvilket, om det vunne laga kraft, vore tillräckligt att taga bort en betydlig del af en privat egendom.
I mitt grannskap är ett gästgifveri köpt för 14000 r:dr.
Gärden barett värde af på sin höjd 7000 r:dr.
Sjelfva gästgifverirörelse!! ålder högst obetydlig, men hvaruti ligger egentligen värdet?
Jo! uti rättigheten all minutera ut spirituosa.
Nu blifva opinionerna allt mer och mer stämda emot denna rättighet, och det med rälta.
Då skulle myckel väl kunna hända, att man på sockenstämman beslöt all försöka blifva af med gästgifvaregården, samt att en Den 18 Mars. 305 en nykterhetsifrande landsh. ansåg att bränvinsminuleringsrältiglieten icke kunde grunda någon beslående äganderätt, oell lill följd deraf beviljade gästgifvaregårdens förflyttning.
Jag skulle för min del tro, att äganderätten bör anses sä helig, att den bör tryggas äfven emot det ingrepp, som den genom nu ifrågaställa stadgande rör.-de gästgifvaregärdarnes förflyttande skulle kunna komma att utsättas för på ett eller annat ställe.
Jag vill således för min del anhålla, alt Hr Gr. o. Landtm, täcktes framställa förslaget i 2:ne proposir, den förra omfattande hvad som angår häslantalet och tiden, och den sednare hvad som rörer gäslgifvaregårdarnes förflyttande.
Jag skall icke länge upplaga R. o. Ad:s tid, sora redan blifvit alltför mycket anlitad i och för denna fråga.
Jag ber blott alt få erinra derom att jordbruket redan är belagdt med många onera.
Jag tror, att förordnm af år 1844 afsåg alt åstadkomma lindring i ett bland de mest betungande af dessa onera.
Detta är förmodligen äfven föremålet för ifrågavar. betänk., och jag anser mig således böra behjerta detsamma.
Man har deremot invändi, att förordnm vore alltför ny, och alt man behöfde rådfråga en längre erfarenhet deraf; men rör:de de få punkter, som betänk. innehåller, hemställer jag, om det kan behöfvas någon erfarenhet.
Kan man icke ulan någon längre tids erfarenhet inse att ju flere hästar entreprenören är tvungen alt hålla, ju dyrare mäste det blifva att hälla entreprenaden och ju mera måste de skjutsskyldige betala för att blifva befriade från delta åliggande.
K. Bef:ele i Christianstads län har redan upplyst, alt i hans län betalas för denna befrielse ända lill 33 r:dr Kisk. b:co per hemman.
Afven inom Upland betalas vid åtskilliga gästgifvaregårdar ganska hög afgift för hemmanet, och det måste således vara angeläget, ali denna höga afgift må kunna i någon mån nedsättas, Detta kan ske derigenom att antalet af hästar icke bestämmes för högt.
Jag vill icke tro alt detta i allmänhet sker; men jag känner likväl, att på vissa gästgifvaregårdar är det bestämda hästantalet mycket stort, och vida större än antalet af hållhästar var före inrättandet af entreprenader.
Lika litet sorn det fordras någon erfarenhet för att inse att genom nedsättande af hästantalet afgifterne till entreprenörer skola nedsättas, lika litet kan det behöfvas erfarenhet för att inse att det skall underlätta entreprenadernes inrättande om entreprenören, derest icke något lagligt hinder förefinnes, jemväl får öfvertaga gästgifverirörelsen.
Det har varit ett af de väsendlligaste hinder för entreprenaders inrättande, att den entreprenör, som varit bosatt på längre afstånd ifrån gästgifvaregården, likväl med högst dryga kostnader mäst ackordera sig till att öfvertaga gästgifverirörelsen, emedan det eljest varit honom omöjligt att fortfara med entreprenaden.
Jag har sjelf erfarenhet härom i den ort, 3 H. 20 30(i Den 18 Mars. der jag är bosäll.
Dessutom hafva bär inför R. o. Ad 3:ne landslur förklarat, alt de icke vilja motsätta sig betänk.
En af dem bar dervid yttrat, hvad jag ämnade säga, nemi. alt, genom den föreslagna förändringen, ingenting annat afses, än alt bereda verkställighet al den redan utfärdade förordn:i>, eller åt densamma gifva en sä beskaffad tydning, att den måste efterlefvas.
Om man jemför de pretentioner, som i de väckta motionerna blifvit gjorda med den ganska obetydliga jemnkning som Disk. tillstyrkt, sä tror jag alt R. o. Ad. skall finna att betänk, är med billighet och rättvisa öfverensstämmande, och jag anser mig på grund deraf böra tillstyrka bifall till detsamma.
Det torde icke behöfva spillas många ord derpå, alt lika säkert, som det är på ena sidan all skjutsbestyret i vårt land i anseende till den glesa befolkningen icke kan göras till en stats-anstalt, lika säkert torde det vara pä andra sidan att de flesta jordbrukare anse detta bestyr såsom en svår tunga och att de, som icke göra det, borde anse det så, om de rätt förstode sina egna fördelar.
I visst fall har visserligen 1844 års förordn. till ändamål att förändra detta förhållande, eller att lätta detta onus.
Alt man i någon betydligare mån lyckats, det bet villar jag dock.
Att de resande icke hafva vunnit derpå, är gifvet, ty de få betala högre skjutspenningar, och få sämre hästar än förut på de flesta ställen.
Hvad deremot beträffar allmogen, eller de skjutsskyldige, så ligger egentliga fördelen i den högre skjutslegan, ty på ganska många ställen äro en treprenaderne blott en illusion, åtminstone hvad angår reservskjutsen, som mest tages i anspråk, Gästgifvarne hafva nemi. på dessa ställen åtagit sig entreprenaden, efter aftal med reservhällarne, att de skulle hädanefter som förut infinna sig pä kallelse och skjutsa, så att, hvad man åsyftade, eller alt allmogen skulle slippa att skicka sina hästar och sill folk lill gästgifvaregården, det har man icke vunnit.
Några talare hafva yttrat, alt del af Utsk. här afgifna betänk, endast afsåg en utveckling och ett slags förklaring af 1844 års författning.
Jag kan icke finna det vara sä.
I 1844 års författning, den jag har tolkat på samma sätt, som en annan värd talare Hr von Rosen här förut gjort, slår bestämdt att landshm skall utsätta huru stort antal hästar, som vid gästgifvaregården bör vara alt tillgå.
Detta öfverensstämmer ock med den första inrättningen af skjutsningen, dä skjutsen besörjdes af gästgifvaren allena, ty först i sednare tider, när trafiken ökades, anslogos hästar såsom reserv och såsom håll.
Skulle nu förändring ske, på sätt här är föreslaget, alt pä ställen, der för närvar, intet häll finnes, icke heller några hästar skulle finnas att tillgå genast, sä blefve otvifvelaktigt förhållandet det, alt en s. k. entreprenad skulle komma att äga rum öfverallt, men med skjutsningen kom del att tillgå alldeles såsom förut varit vanligt, d. v. s. all de reservskjutsskyldige finge infinna sig pä kallelse af gästgifvaren som endast till denna litel lade den af entreprenör.
Då vore det vida enklare och vida bättre alt helt Den 1S Mars. 307 kort förordna, att skjutslegan liöjes till 24 sk. b:co per mil öfverallt.
Då finge allmogen den fördel, sorn den väl behöfver, och man slappe bråka med entreprenader, och sluppe alt se illusoriska kontrakter uppkomma.
Detta är likväl hvad som skett i många delar af landet.
I öfrigt och i fråga om entreprenaders behöflighet, hvad hällskjulsen angar, som pä de flesta ställen åtminstone partiell ägt rum, innan 1844 års författning utkom, är förhållandet högst olika i olika delar af landet.
Under det att man i norra orterna hetalar ända lill 40 ä 50 r:dr b:co per hemman till en entreprenör för hällskjutsens åtagande, vilja de som bo på vestra kusten af riket under intet vilkor frånsäga sig deu gamla rättigheten att skjutsa för 16 sk. b:co.
Del är således förhållandet alt denna författning, såsom mänga andra ekonomiska frågor, icke kan frambringa samma effekt i olika delar af vårt vidsträckta fädernesland; men det förundrar mig att Utsk., som har velat, så vidt sig göra låter, lätta allmogens lunga, icke fäslat uppmärksamheten pä en omständighet, som ganska ofta förorsakar stora förluster, nemi. det obestämda i vagnarnes beskaffenhet.
Det händer ibland att, under svårt väglag, de resande komma med stora, lunga vagnar och för dem sätta ibland endast 2:ne hästar; det händer alt de uppbådas från särskilde hemman och att den ena hästen är ifrig under det att den andra är trög.
Följden blir dä ej sällan alt den ifriga hästen förderfvas för alltid fastän skadan ej kan genast upptäckas.
Sådant borde afhjelpas, och jag tror det kunna ske ganska lätt, om det på hvarje gästgifvaregård funnes en våg och hästanlalet bestämdes efter vigten af lasten, inberäknadt åkdonet.
I afseende på sista delen af betänk. hafva åtskilliga framställningar blifvit gjorda, hvilka jag icke kan gilla.
Raab har sagt, att det icke vore rådlig! alt medgifva landsliaie alt flytta gästgifverirörelsen ifrån eli gästgifvarehemman till ett annat, der entreprenad inrättas, oell Hr von Rosen har troll, att om del af Utsk. föreslagna tillägg ”såvida det, utan förnärmande af laglig rättighet later sig göra,” anlages, sä skulle sådana flyttningar aldrig komma i fråga.
Härom är jag af alldeles motsatt tanka.
Jag kan nemi. icke finna, oell kan icke enligt någon rättsgrund förklara, att ett onus, sorn gästgifveriet är, någonsin kan blifva ett privilegium.
Raab har med mycken uppriktighet sagt, att den höga köpeskilling, som blifvit erlagd för ett gästgifveri i hans grannskap, vore orsakad af rättigheten att utminutera spirituosa.
Jag tager mig friheten fråga Er, mine Hrr! om en sådan rättighet kan anses såsom ett privilegium, då vår bränvinsförfattning medgifver åt landshme att indraga krogar när sä anses nödigt, och utan alt något afseende behöfver fästas derpå att de under en längre lid varit etablerade.
Jag önskar således för min del, att nyssnämde tillägg, att gästgifverier må kunna förflyttas, endast så vida det kan ske ulan förnärmande af laglig rätt, måtte helt och hållet borttagas, emedan det otvifvelaktigt skulle komma alt leda tilt missförstånd.
Det kan naturligtvis lätt inträffa att landshm i följtl af förändra 20 ’ 30S Den 1S Mars.
<Je förhållanden är nödsakad alt förflytta gästgifveriet från ett ställe lill ett annat, och för mig har det åtminstone icke kunnat blifva klart, att gäslgifverirörelsen är något privilegium, eller att något, sorn för tillfället kan vara förmånligt alt hafva, derföre skall anses såsom en rättighet, pä hvilken man måste fästa afseende.
Dä det i anseende till de manga anmärkmr, som nu blifvit gjorda emot detta förslag, är svårt att genast framställa ett förslag till ändring, så hemställer jag för min del, att betäuk. måtte blifva återremitterad!.
Jag har inom Utsk. biträdt det beslut, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s öfverläggning.
Jag har ansett detsamma vara nyttigt, såsom ledande till att en gäng befria jordbruket ifrån skjutsskyldigheten.
Detta betänk, underlättar till någon del entreprenaders öfvertagande, derigenom att det borttager den olägenhet, som hittills uppstått af det stora hästantal, som blifvit entreprenören ålagdt att hälla.
Genom dessa entreprenaders inrättande förändras naturen af skjutsskyldigheten ifrån att vara ett åliggande, till att blifva ett åtagande.
Det är visserligen sannt och troligt att genom en sådan förändring, som Utsk. föreslagit, så komma desamma, som förut varit ålagde att skjutsa, äfven att framdeles göra det; men den egentliga förändringen består deruti, all de dä skola skjutsa med sitt egel begifvande, hvaremot de förut varit pligtige att skjutsa.
De skola då öfverenskomma sins emellan att åtaga sig skjutsbestyret och sedermera är det icke något onus för dem.
De resande kunna icke komma alt lida något deraf, emedan samma hästaulal kommer alt linnas, som förut ägt rum, d. v. s. altsamma hastighet i anskaffandet af hästar, som förut funnits, kommer att bibehållas.
Vi fä visserligen betala 24 sk. b:co milen, men det är icke annat än man får göra på andra ställen, der eutreprenaderne redan äro inrättade, och jag skulle äfven tro att den, som nu reser, måste beräkna sin reskassa efter 24 sk. b:co milen; emedan han icke bestämt vet på hvilka ställen entreprenad finnes eller icke, och således icke heller, huruvida han kan på något ställe resa för 16 sk. b-.co. Följaktligen måste han göra upp sin beräkning efter den förhöjda skjulslegan och således kan han icke egentligen komma att lida något af detta stadgande.
Hvad beträffar förflyttning af gästgifverirörelse!), så har den siste värde talaren instämt i Utsk:s förslag och t. o. m. velat hafva det ännu mera kategoriskt.
Andra deremot hafva fästat sig dervid att icke en sådan förflyttning borde få ske, men då Utsk. har bestämt det vilkoret, alt den endast får ske, sä vida den titan förnärmande af någon laglig rätt kan försiggå, så måtte icke någon olägenhet derigenom kunna uppstå.
På andra sidan kan någon fördel möjligen vinnas derige nom, att entreprenörerne kunna få sig en fördel tillagd, som de nuvar. gästgifvarne hafva.
Hvad beträffar förändringen af stalionerne, så bör äfven det underlätta entreprenaderne utan någon olägenhet för de resande.
Om man t. ex. flyttar skjutsombytet, Den iS Mars. 309 ti. v. s. stället, der häslarne skola ombytas ett stycke från den nuvar. gästgifvaregården, då den resande ändå icke kommer att färdas längre väg.
På åtskilliga ställen liar sådant skett, och man har sagt mig inom Ulsk., att det inträffat i Upsala län.
Att detta äfven måste underlätta entreprenaderne är en gifven sak, enär entreprenören mäste äga hus, der lian kan hafva sina stallaretc.
Jag anhåller derföre att R. o. Ad. ville bifalla Utskis betänk.
Så många olika meningar hafva blifvit yttrade om detta betänk, att jag skulle önska, det man kunde förena sig om någon, och att man sluppe rösta äfven om konlraproposma.
Somliga hafva yrkat bifall, andra afslag, andra att Utskis betänk, borde till en del antagas, och till cn del förkastas.
För min del tror jag, att då man inkommit på en villfarelse såsom förhållandet i min tanka är med hela skjutsningsbestyret, så är det fruktlöst, alt söka lappa derpå.
Nu är den resande obelåten, ty han får betala högre lega, men får sämre hästar, utan att slippa vänta på dem, eller kunna umbära förbud.
Den skjutsande är öfverhufvud icke heller belåten.
Han får på somliga ställen skjutsa för den gamla skjutslegan, oaktadt entreprenaden, emedan entreprenören tager öfverskoltel.
Den värsta olyckan är att hans drängar och söner qvarhållas på gästgifvaregården värre än förut under väntan på skjutsen.
Slutligen är entreprenören icke belåten, der verklig entreprenad finnes.
Ilan har icke kunnat så noga beräkna den kostnad, som drabbar honom, och lian är ångerköpt, såsom bär blifvit omförmäldl.
Följden bl ifver väl den, att när ny entreprenad skall inrättas, så får man betala mer än hittills eller ock återgår man lill den gamla ordningen.
Alla dessa förhållanden synas mig bevisa att det i vårt land är fruktlöst vilja söka införa en sådan inrättning, som den man påbörjat, hvarföre man slutligen måste återgå till dea gamla skjutsinrättningen såsom öfverensstämmande med landets beskaffenhet.
Man får likväl något höja skjutslegan, ty jag erkänner det vara obilligt att fordra, det landtbruket skall gälda en del af den resandes skjulskostnad.
Således mäste skjutslegan bär, såsom i andra länder, böjas intilldess man finnér sig föranledd att pä enskild väg komma emellan oell fortskaffa de resande, som icke sjelfve hafva utväg att fortskaffa sig.
Under sådane förhållanden, oell då man bör betänka att en mängd civila och militära tjenstemän komma att genom den förhöjda skjutslegan, ulan ökad ersättning för resekostnaden, påläggas förhöjda utgifter mot hvad de hittills haft, samt att deras löner och resereglemente! borde höjas om rättvisa skulle iakttagas, sä tror jag för min del, alt II. o. Ad. gjorde rättast att återremittera della betänk, lill Utsk. på det att Utsk. mätte kunna taga alla dessa omständigheter i närmare öfvervägande, än sorn hittills liar skeft, och inkomma med ett sådant utlåt., som då kan närmare pröfvas.
Om R. o. Ad. ville vidtaga denna åtgärd, så skulle vi nu slippa all tvista om propos;r och kontrapropostr.
Då R. o, Ad:S uppmärksamhet säkert 310 Den 18 Mars. är tröttad af den lansa diskussionen i detta triviala ämne, så vill o O jag icke uppehålla mig vid Hr Åkermans yttrande, som skulle leda oss in på en mängd frågor, hvarom icke här är någon annan framställning gjord, såsom i afseende på vägning af vagnar till bestämmande af hästantalet, utan jag vill endast vända mig till Frih.
Raab, för att fästa Frih:s uppmärksamhet derpå, altandra delen, eller slutet af Utsk:s tillstyrkande icke säger alt det skulle bero på K. bef:des utslag alt förflytta gästgifverirörelse!! ifrån gästgifvaren till entreprenören, ulan Ulsk. hemställer blott, att K. bef:de skall föranstalta derom eller vidtaga nödiga åtgärder för tillvägabringandet deraf; d. v. s. att det beror icke på K. bef:des åtgörande, utan om något sådant föranstaltas eller sker, så kunna sedermera i behörig ordning besvär deröfver anföras, och ingen verkställighet följer, förr än K.
M. slutligen pröfvat saken, då man följaktligen bör vara öfverlygad om alt full rättvisa vederfares hvar och en.
För min del hemställer jag således, huruvida icke Frih.
Raab skulle finna för godt att tillstyrka bifall på sednare delen af betänk.
Att för öfrigt särskild propos. framställes på l:sta delen af Utsk:s betänk., har jag ingenting att invända emot, men i afseende på återremiss, ber jag att få fästa R. o. Ad:s uppmärksamhet derpå, att dermed är ingenting annat vunnet, än en dylik diskussion som vi här på f. m. hafva haft.
Jag vågar derföre vördsamt ännu en gång tillstyrka, att R. o. Ad. måtte i detta ärende gå det Hederv.
BondeSt:s önskningar till mötes, då vi med detta Stånd hafva så mycket gemensamt, såväl i detta ärende, som öfriga förhållanden.
Jag ber om förlåtelse, att jag här3:dje gången begär ordet, men de 2:ne föreg:de talare, som yrkat återremiss, hafva dertill föranledt mig.
Jag får fästa deras uppmärksamhet på alt med en återremiss skulle intet vinnas.
Det är sagdt, all det vore bättre alt höja skjutslegan i allmänhet i landet och återgå till den gamla inrättningen.
Jag anser att den närvar, inrättningen af entreprenader är så ojemförligt mycket bättre än den åtgärd, som dessa Hrr tro vara den enda möjliga, alt det vore i min tanka ett bevis på ganska liten kännedom om förhållandena i landet, om man skulle kunna tillstyrka sådant.
Jag ber att särskilt få upplysa, att vid de gäslgifvaregårdar, der jag känner förhållandet, har sannerligen så tillgått, att alla de skjulsskyldige, hvilka velat fortsätta skjutsningen och bo så till hands, att de kunnat göra det, hafva ingått ackord med entreprenören alt understödja honom i skjutsningen, hvaremot större delen af de förut skjulsskyldige hafva alldeles upphört att deltaga i skjutsningsbeslyrel, och det äro de nöjda med.
En allmän obelåtenhet har derigenom visst icke åstadkommits.
Hr von Hartmansdorff tror likväl att en sådan allmän obelåtenhet nu äger rum hos alla parterne, och derföre tycker Hr von Hartmansdorff att del vore bäst att concentrera obelåtenheten hos den ena parten.
Jag hemställer, mine Hrr! om han verkligen har räll häruti, och betviflar
Den 18 Mars. 311 att vi kunna få en författning, som lyckas tillfredsställa alla, och då jag tror detta vara omöjligt, sä hemställer jag om det vore rätt alt låta den ena parten få hela obelålenhelen på sin lott, för alt göra de öfriga fullkomligt belåtna.
Hr Åkermans förslag att taga bort orden; ”der sådant utan förnärmande af laglig rätt låter sig göra” ber jag att få lägga märke vid.