Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Särskildt får jag blott med ett ord omnämna hvad Hr Lagerhjelm anfört om de olika anledningarne för silfret att utvandra ur ett land.
Detta är ett ganska långt capitel, och jag skulle icke ingå deruti, så mycket mindre, som Hr Lagerhjelm sjelf medgifvit, att Sverige icke i stort deltager i den allmänna verldshandeln, utan nästan endast genom frakthandel, hvarföre det således torde hufvudsakligen endast vara för att betäcka importen, som silfverutförsel hos oss äger rum, och Utsk:s förslag verkar derföre till en minskning af importen.
Jag får, af skäl jag förut anfört, tillstyrka antagande af Utsk:s §, och de, som frukta för restrictiva åtgärder i högre grad, borde äfven instämma deruti, för att, genom dess antagande af tre Stånd, förekomma den af BorgareSt. antagna skärpta redactionen af litt. c). 9 II. 66 522 Den IS April f. m.
En värd talare har börjat sitt yttrande med upprepande af det latinska uttrycket ”finis coronat opus,1' och dermed syftat på BancoUtskts, genom hela betänk, gående syftemål att minska och inskränka lånerörelsen.
Jag nekar icke ordspråkets tillämplighet på Utsk:s betänk., men jag gifver det en helt annan betydelse.
Den värde talaren har, jemte sina vänner, alltifrån början af discussioneu om detta vidlyftiga betänk., sökt att, så mycket i deras förmåga stått, utvidga alla möjliga grenar af Bankens låne- och creditivrörelse, och nu då vi kom ma till den sista punkten, söka de ytterligare genom en förändrad redaction af denna § ställa så till, att, ehuru dessa lånegrenar blifvit betydligt utvidgade emot hvad af R.
St. vid sista riksdagen bestämdes, så skulle det oaktadt Fullmäktige icke äga rättighet att, då Bankens säkerhet sådant fordrade, i den ordning, som BancoUtsk. föreslagit, få återigen minska dessa lånegrenar.
För min del får jag hembära BancoUtsk. min erkänsla för den, som mig synes, klokt beräknade försigtighet, hvarmed Utsk. å ena sidan trott sig böra gifva vika för det allmänna ropet om ökade tillgångar, men å andra sidan icke velat sätta realisationen på spel och göra myntvärdets upprätthållande endast till en död bokstaf.
Utsk. har nemi. genom den 63 § velat lägga i Fullmäktiges händer att, i den ordning § föreskrifver, kunna, genom en i behofvets stund småningom skeende indragning af lånetillgångarne, göra Bankens förnämsta syftemål till en sanning.
Lyckligtvis har denna § redan blifvit af 3 RiksSt. bifallen, och jag hoppas, att R. o. Ad. icke eller dertill skall vägra sin sanction.
Striden å detta rum har under loppet af hela denna discussiou fortgått emellan, å ena sidan, dem som söka att på allt sätt utvidga lånetillgångarne, och å andra sidan dem, som till sitt förnämsta syftemål hafva realisationens upprätthållande och Bankens säkerhet.
Jag tror, tvertemot Gr.
Frölich och Gr. Horn, att R. o. Ad., långt ifrån alt inlägga någon ära genom ett afslag å denna §, skulle genom ett bifall inlägga så mycket mera ära, som detta utan tvifvel innebär det säkraste medlet att styrka vår realisation.
Jag anhåller således vördsamt om Hr Gr. o. Landtm:s propos. till bifall å 63 §.
I afseende på de sidohugg åt mig, som den siste talaren behagat gifva, så anhåller jag att få återkalla i R. o. Ad;s minne, att jag vid några tillfällen, då jag med mina ringa krafter stridt för ökade lånetillgångar, haft det nöjet att äga den värde talaren till förbundsman och måhända har det funnits skuldsättuingsutvidgningar, till hvilka hans röst har kunnat lemnäs, men min saknats.
Hvad åter sjelfva saken beträffar, så instämmer jag med Gr.
Horn och skulle ganska gerna afstå denna §, om det förde lill något resultat, men hellre önskar jag nu att få en liten förmildring i den stränghet, som denna § innefattar, särdeles som tillämpningen faller i händerna pä en Bancostyrelse, der farhågorna äfven utan något skäl lätt kunde göra sig gällande.
En sådan mildring är Den 18 April f. m. 523 möjlig, på sått Hr Lagerhjelm och jag förut föreslagit, derigenom att BorgareSt., genom borttagande af orden ”samtidigt härmed” i litt. c), har rubbat hela den ordning, som de två andra Stånden, genom bifallande af § i sin helhet, bar stadgat.
Ad. nu också skulle göra en förändring i ordningen, så blir en jemkning emellan Ståndens beslut oundviklig.
Hr Lagerhjelms och mitt förslag äger då den förljensten, att det förekommer framtida strider inom Bancostyrelsen, huruvida orden ”samtidigt härmed” i litt. c) skola sträcka sig både till a) och b), och sedermera har det äfven den praktiska förtjenst, att om Bancostyrelsens majoritet skulle anse nödvändigt att göra en minskning af sedelstocken och utlåningen genom Handels- och Näringsdisconten, så kunna de göra det genom att indraga sedlar emot obligationer, hvilka Banken vanligtvis, såsom man vet, utfärdar på lägre ränta, och då den egentligen tager ofruktbara capitaler till sig, utan att gå in på den mycket stränga satsen i mom. b), hvars följder för landet jag underställer Herrarne, ålan får således en liten mildring genom att flytta mom. c) framför b).
Jag vill äfven fästa uppmärksamheten derpå, att de som tro, att man genom indragning på Handels- och Näringsdisconteu kommer åt importörerne, de irra sig; emedan denna discont är till större delen begagnad af andra rörelsegrenar än importen.
Om också köpmännen nu beklagligtvis hafva fått en företrädesrätt dertill, så har likväl Bancostyrelsen genom den 10 § fått ett correctiv, som tilllåter att vägra nya lån och creditiver, dä Bankens säkerhet det fordrar.
Genom begagnandet af denna rättighet beror det helt och hållet på Bancofullm., då man befarar silfveruttagningar, att neka alla lån i Handels- och Näringsdisconten åt sådana personer, som äro kända för att vara egentliga importörer.
Jag förnyar min anhållan om bifall till Hr Lagerhjelms förslag, att liti. c) måtte flyttas framför litt. b), Gr.
Om den princip, efter hvilken Hr von Troil classificerat R. o. Ad. i två bestämda partier, vore riktig, nemi. ett parti, som på allt sätt vill utvidga sedelemissionen, och ett annat, som vill sauvera realisationen, så skulle hans argumentation också vara riktig.
Men jag tror, att sjelfva denna princip icke får helt och hållet omodifierad antagas, ty det finnes otvifvelaktig! ett annat sätt att classifiera Husets medlemmar, nemi. uti en del, som verkligen inser medlen för vinnandet af sina afsigter, och( en annan, som visserligen hafva vissa åsigter, men som efter min tanka helt och hållet misstaga sig om medlen att vinna dem.
Vore icke denna classification riktig, så skulle jag, efter Hr von Troils indelning, komma att tillhöra dem, som icke vilja försvara realisationen, och jag ber om förlåtelse att jag icke kan underskrifva detta.
Då jag tagit mig friheten bedja R. o. Ad. afstå denna §, så har det varit derföre, att jag alldeles icke kan erkänna, att den i verkställigheten skulle leda till realisationens upprätthållande och minskande af vådorna derför.
Den siste talaren har vidrört en omständighet, som icke är ovigtig, nemi. 524 Den 18 April f. m. att valet till Fullmäklige i Banken redan är gjordt.
Vi känna, att åtminstone de, på hvilka R. o. Ad. fallit med detta förtroende, hafva sådana tänkesätt, att vi icke från deras sida hafva att befara någon stor sedelutsläppning.
Då detta är händelsen, så torde man också kunna vara belåten med den möjlighet, somBancostyrelsen äger att i sjelfva verket hålla tillbaka en obehörig sedelutsläppning, utan att just vilja genom en förändring af det gamla reglementet skrifva dem på näsan huru de skola gå tillväga just för att förstöra realisationen.
Det är således, efter min tanka, ett fullkomligt misstag af Hr von Troil och de med honom liktänkande att tro sig i denna § hehöfva nedlägga en slags motvigt mot den utvidgning i lånerörelsen, som R.
St. vid denna riksdag beslutit.
Men om det också icke så vore, så får jag för min del förklara, att jag anser det vara lagstiftningen alldeles Ovärdigt att taga ett beslul för och ett beslut emot, hvilket i dagligt tal kallas att schustra.
Det är ofelbart, att i samma stund tidningarne skulle komma att förmäla, det Bancostyrelsen, i följd af denna §, började afslå begärda lån eller creditiver, sä skulle med detsamma blifva proklamerad början till en panisk förskräckelse, och, mine Ilrr, alla länders, men i synnerhet
Englands exempel ådagaläger, att det är genom sådana rörelser af Banken, som man åstadkommer kriser i penningemarknaden, hvilka icke uppstå om man later utlåningen fortgå, blott med tillsyn att den sker åt säkra händer.
För öfrigt kan jag icke misstaga mig om orsaken, hvarför Hr Rosenblad nu gått ifrån sin grundsats.
Det är nemi. helt simpelt derföre, att tre
Stånd redan hafva fattat sitt beslut.
Hr von Hohenhausen har likväl visat, att Hr Lagerlijelms förslag, i all sin välmening, troligen icke kan hafva den åsyftade verkan, emedan sista mom. lägger hinder i vägen derför.
Men jag hemställer, huruvida icke denna fråga verkligen är af den vigt, att om äfven tre Ständ derom beslutat, man ändock icke bör frånvika sina grundsatser.
Här, om någonsin, gäller regeln: principiis obsta, och jag tror, att om man alltid följde den, sä skulle, förvillelserna icke blifva sä stora i denna och andra frågor.
Ar man öfvertygad om att en princip är riktig och af stort inflytande, så är det icke rätt att eftergifva den för det att andra stannat i förvillelse.
Sådan är grunden för min önskan, att R. o. Ad. ville afslå denna §.
De som icke fatta upp den ur detta sammanhang, utan tro, att jag ifrar för en större sedel emission, måste jag lemna i deras tanka.
Jag har emedlertid haft tillfälle alt i protocollet nedlägga min förklaring, att sådant icke är orsaken; hvarföre jag förnyar min begäran om afslag å denna §.
Raab: Hr von Troil har yttrat, att striden under denna discussion pågått emellan dem, som velat öka lånerörelsen, och dem, som velat uppehålla realisationen, och häraf har man sedan velat draga den tydning, att hvar och en som velat utvidga lånerörelsen, icke skulle vilja upprätthålla realisationen.
Jag protesterar emot en sådan tydning och får förklara, att jag Den 18 April f. m. 525 från början fullkomligen afsett myntvärdets upprätthållande, men på ett annat sätt än genom att betaga näringarne möjligheten att producera.
Hade jag velat förstöra myntvärdet, så skulle jag med beredvillighet hafva medgifvit alla de indrascningar, som här blifvit föreslagna dels af Utsk., dels af vissa talare, ty jag är öfvertygad, att följden deraf skulle blifvit en liten lids anarki.
Men sådan är icke min afsigt, utan jag önskar endast, att kyrkan skall stå mitt i byn, d. v. s. att ingen skall förlora möjligheten alt underhålla sin näring.
Tvenne menningar hafva nu i denna fråga blifvit framställda, den ena att afslå §, och den andra att deruti göra en modification.
Jag tror icke, att någotdera af dessa förslag kan leda till någon förändring, då man tager i betraktande, alt två Stånd bifallit §, och det tredje, genom uteslutande af orden ”samtidigt härmed,’’ hafva gjort en strängare restriction än BancoUtsk. föreslagit.
Men om således näringarne i landet verkligen komma att blifva lidande, sä bör skulden falla på dem, som vållat det, och ur sådan synpunkt tror jag, att R. o.
Ad. icke bör bifalla denna §.
Man skall ihågkomma hvad denna § innehåller.
I st. f. att, enligt 100 och ]70 §§ i förra hancoreglem.
, Fullmäktige skulle i sista hand draga in lånerörelsen, sä är nu den ordning föreslagen, att lånerörelsen först skall minskas, så indragas och slutligen andra åtgärder vidtagas för att skaffa silfver i landet.
Om man till denna tvära förändring lägger föreskriften i en föregående §, der det öfverlåtes ät Bancofullm.
, om de blott hafva en aning om en dylik kris, att genast vidtaga dessa stränga åtgärder, så hemställer jag hvad följder detta skulle medföra i en tid, då landets näringar hälla på att gå under, blott i brist på credit och rörelse, isynnerhet som anledning är förhanden att tro, det de utsedde Fullmäktige icke komma att lägga fingrarne emellan vid tilllämpningen af dessa stränga föreskrifter.
För min del protesterar jag derföre emot antagandet af denna §, men i valet emellan Gr.
Frölichs och Hr Lagcrhjelms förslag, är jag likväl mera böjd för det sednare, emedan jag icke kan neka att skäl finnas, hvarför man bör lemna i Fullmäktiges band rättigheten alt vid vissa tillfällen inskränka Ilandelsdiscontrörelsen äfvensom den andra diseontrörelsen, och då detta förslag dessutom innebär en modification af Utsk:s förslag, tror jag, alt R. o. Ad. saklöst kan bifalla det.
Jag underställer vördsamt R. o. Ad. huruvida man kan säga, att tre Stånds beslut finnas på denna §.
Preste- och BondeSt. hafva bifallit den; men BorgareSt. har icke bifallit den, och om nu R. o. Ad. icke eller bifaller den, så måste ju följden blifva, att då BancoUtsk. finnér, att ett
Stånd gjort en modification deruti, och ett annat Ständ äfven gjort en modification, så mäste Utsk. först göra en inbjudning, innan R.
St:s beslut kan anses vara fattadt.
Jag skulle således tro, att mitt förslag medför den verkan, att Utsk. kommer att föreslå en jemkning af besluten i denna fråga.
Sedan jag sist yttrade mig har jag verkli - 526 Den 18 April f. m. gen af de två sista talarnes anförande fått min uppmärksamhet derpå fästad, att det icke är ett tre Stånds beslut fattadt i denna fråga.
Det är likväl en sanning, att BorgareSt. har antagit en stor del af redactionen, i likhet med hvad Ctsk. föreslagit» men de tvenne ord, som blifvit borttagna, hafva den effecten på den återstående redactionen, att nära nog förstöra hela § och den lindring i de föreslagna operationerna, som § åsyftar.
Man skulle således med mycket skäl kunna säga, att BorgareSt. afslagit §, eller kanske rättare gjort en mycket strängare §.
Jag skulle således tro, lika med Hr Lagerhjelm, att derest R. o. Ad. skulle afslå denna §, så skulle BancoUtsk. finna sig befogadt att hemställa till BorgareSt. att frångå sitt beslut och förena sig med R. o. Ad., i hvilken händelse frågan komme att förfalla.
Detta blir således ett vida bättre sätt att undkomma denna §, då man på samma gång undviker att reglementera och reglementera om igen utan någon bestämd anledning.
Nu kommer det naturligtvis helt och hållet an på, om man fattar saken ur samma synpunkt som jag; ty om man är af Hr von Troils tanka, så är det naturligt att man icke vill gå in härpå; men vill man göra en förändring, utan att ställa så till, att BorgarcSt:s mening blefve gällande, så tror jag det vore bäst för R. o. Ad. att helt enkelt afslå denna §.
Stånd redan hafva till det mesta afgjort denna §, så är visserligen härom föga mera att säga; men då ett par talare med en sådan liflighet hafva yttrat sig om den grundsats, som i BancoUtsk:s förslag uttalar sig, så har jag velat med några få ord taga den i försvar.
Jag tror nemi. att det är ganska riktigt, att man, i motsats med hvad förra bancoreglem. innehåller, gifver Fullmäktige, icke blott en rättighet, utan en förpligtelse att, då en större silfveruttagning sker, tänka på Bankens egen säkerhet, och minska utlåningen, för att afböja den fara, som Banken dervid löper.
Men jag måste tillika erkänna, att hvad Hr Lagerhjelm i början af discussionen anförde, äfven måste tagas i betraktande, ty det kan hända, att orsakerne till silfveruttagningen äro sådane, att lånerörelsen icke bör minskas, utan andra åtgärder vidtagas, nemi. upptagande af lån, försäljande af obligationer, eller annat sådant.
Hr Lagerhjelms förslag är derföre fullt riktigt, och oberoende af hvad de andra Stånden beslutit, förenar jag mig derföre med honom.
BorgareSt. har, genom borttagande af två ord, verkligen gjort en så stor förändring i denna §, att jag icke kan annat se, än att en jemkning i besluten måste komma att äga rum; men att hela § skulle kunna förfalla, derest R. o. Ad. afslog densamma, anser jag deremot alldeles omöjligt, emedan BorgareSt. har bifallit § i det hela, oaktadt de i en enda punkt varit af olika mening.
Första frågan är den: böra bestämda föreskrifter finnas för Bancofullm. eller icke?
Någre talare hafva ansett lämligast att man till Fullmäktiges bepröf;vande anförtrodde åtgärderna i detta hänseende.
Jag tror i detta Den 18 April f. m. hänseende såsom i alla föregående, att Fullmäktige böra bindas af föreskrifter, dem R.
St. hafva meddelat.
Hr Rosenblad har fruktat för de rädda i Bancostyrelsen.
Jag har deremot en stor räddhåga för de öfvermodiga i denna styrelse, eller de modiga, hvilketdera de vilja kalla sig.
Det är derföre, som jag önskar, att bestämda föreskrifter måtte Bancostyrelsen lemnäs.
Hvad Hr Lagerhjelms förslag angår, sä erkänner jag, att det gifvas händelser, då Fullmäktige böra föredraga silfverlåns upptagande till Bancocassans förstärkning, framför sedlars indragning, och bästa beviset på denna min öfvertygelse är, alt jag, allt ifrån December månad år 1842 och intill 1844 om sommaren, fortfarande inom Bancostyrelsen yrkat, att ett silfverlån skulle upptagas, för att genom detsamma återställa den proportion emellan silfver och sedlar, hvilken var oss ålagd att upprätthålla.
Men fråga är, huruvida den omflyttning af momenten, som Hr Lagerhjelm föreslagit, är riktig.
Jag betviflar det, och anhåller att få uppgifva skälen dertill.
Det morn., som Hr Lagerhjelm velat framflytta, innehåller, alt Bancofullm. skola ”antingen emot betalning i bancosedlar försälja innehafvandc obligationer, eller” etc.; månne denna åtgärd hjelper?
Om Fullmäktige vilja sälja obligationer, är derföre icke gifvet, att någon har penningar till deras inköp.
Huru länge skola då Fullmäktige vänta på köpares ankomst?
Derom kan tvist lätteligen uppstå bland Fullmäktige, ty sedan man en gång utbjudit dessa obligationer, så kunde den ene Fullmäktige efter den andra förklara, att man ännu icke väntat nog länge.
Emedlertid förginge den rätta tiden att göra hvad göras bort.
Den andra åtgärden, som i mom. c) föreslås, är att upptaga lån emot räntebärande förbindelser, ställde på viss tid eller uppsägning.
Denna utväg hafva Fullmäktige längesedan sökt begagna.
De började dermed 1843, om jag rätt mins, och på länge erhöllo de knappt 200,000 r:dr.
Jag tror, att det åtgick ett år innan man fick denna ringa summa; och ehuru ställningen sedermera förändrat sig, har man ännu icke på 21 år fått mera än 510,000 r:dr.
Denna utväg är således icke eller att anse för verksam, ty under en för landet ofördelaktigt penningestäilning, är det ingen, som har medel att erbjuda.
Båda dessa åtgärder äro endast att anse såsom palliativer.
Då Fullmäktige förgäfves sökt att få lån af allmänheten, så lånade de af Riksg.cont.; oell delta lån är ännu obetalt.
Jag anser följaktligen R. o. Ad. göra rättast att bifalla Utsk:s betänk, i denna del sådant det är.
Det är också redan af tre Stånd bifallet, och följakteligen öfverflödigt att tvista derom; men då Hr Lagerhjelms förslag utgår från en billig grund, har jag ansett min pligt vara att uttala skälen, hvarför jag anser, att det icke vore lillfyllestgörande.
Ett yttrande af Hr von Hartmansdorff har påmint mig om min frånvaro vid ett beslut, som R. o. Ad. redan lärer hafva fattat, nemi. att gifva Bancofullm. rättighet att upptaga lån, då Bankens säkerhet det fordrar.
Jag reserverar 528 Den 18 April f. m. mig emot begagnandet af detta uttryck i bancoreglem., emedan jag anser det vådligt för allmänna credilen och Bankens säkerhet.
Bankens säkerhet kan, efter min tanka, aldrig äfventyras med de stora öfverskott, den grundfond och den garanti af R.
St. som den äger.
Det är derföre, som jag också alltid såsom ledamot af Bancostyrelsen på det högsta motsatt mig de af Hr von Hartmansdorff yrkade lånens upptagande på den grund, att Bankens säkerhet det fordrade, emedan jag ansåg vådligt, att Banken sjelf skulle proklamera, att dess säkerhet äfventyrades.
Om Bancostyrelsen ansåg nyttigt att upptaga lån, så hade jag trott, att sådant bort ske af andra skäl, i hvilket fall jag skulle tillstyrkt desamma, men icke på den falska grund, som finnes i reglementet uttryckt.
Nu finner jag med ledsnad, att samma grund är bibehållen, och ber att få reservera mig deremot.
Med fägnad har jag hört, att Hr von Hartmansdorff hufvudsakligen hyser samma åsigter sora jag i denna fråga.
Han har äfven rätt deruti, att den omflyttning, som jag föreslagit, icke nöjaktigt upphäfver alla svårigheter, och i följe deraf ber jag att något få förändra mitt förslag.
Jag föreslår således, att början af § måtte få denna lydelse: ”Jemte de åtgärder Bancofutlm. hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska cassa, äga Fullmäktige att, när Bankens ställning i öfrigt det påkallar;” Derefter följer mom. a), dernäst mom. c) och sedan b) och d).
Innan vi komma till beslut, möjligen genom votering, anhåller jag alt få fästa uppmärksamheten på verkan af de tvenne ordförändringar Hr Lagerhjelm nu föreslagit.
Den ena är, alt i st. f. oberoende af dessa åtgärder skulle sättas jemte dessa åtgärder.
Detta gör en betydlig skillnad, som Ståndet torde ihågkomma.
Den andra är, att, i st. f. åligger det Fullmäktige, har han sagt: äga Fullmäktige, och således borttagit skyldigheten.
Delta skulle komma att blifva ett högst beklagligt tvisteämne inom Fullmäktige.
Öfverläggningen förklarades nu vara fulländad, hvarefter II.
Landtm, yttrade, att under discussionen, dels blifvit yrkadt bifall till 63 § sådan den af Utsk. var föreslagen ; dels Hr Lagerhjelm föreslagit, att den skulle blifva så lydande: ”Jemte de åtgärder, Bancofullm. hafva att vidtaga till förstärkning af Bankens metalliska cassa, äga Fullmäktige att, när Bankens ställning i öfrigt det påkallar: a) minska utlåningen genom Handels- och Näringsdisconterne och afslå ansökningar om nya creditiver; b) samtidigt dermed: antingen emot betalning i bancosedlar försälja innehafvande obligationer, eller upptaga lån emot räntebärande förbindelser, ställde på viss tid eller uppsägning; c) alldeles inställa nämnde utlåning samt indraga större eller mindre del af utlåningen på namn och reverser med omsältnin^srätt genom Bancodisconten och Lånecontoren; samt <0
Den 18 April f. m. 529 d) genom vägran af nya län, efter hand minska öfriga grenar af Bankens lånerörelse, den på fastigheter dock i sista rummet.
Börande dessa för metalliska cassans bibehållande, medelst förminskning af Bankens vid anfordran betalbara förbindelser, anvisade utvägar begagnas i den ordning de bär ofvau äro uppräknade”; dels ock Hr Rosenblad föreslagit
Härvid anmälde sig Hr Rosenblad och yttrade:
Jag skall låta mitt förslag förfalla och förenar mig med Hr Lagerhjelm.
Sedan H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, vidare omnämnt, att Gr. Frölich och Gr.
Horn yrkat afslag å ifråga v. §, samt att proposirne skulle komma att framställas i den ordning de nu blifvit uppgifne, hemställde H. Ex., om R. o. Ad. bifölle den af Utsk. föreslagne 63 §.
Propos. till bifall ä denna § med de deri af Hr Lagerhjelm föreslagne förändringar blef härefter framställd och äfven med ja och nej besvarad. 11.
Ex. hemställde sedermera, om R. o. Ad., såsom Gr.
Frölich föreslagit, behagade afslä 63 §.
Ex. lillkännagaf, att vid den sednasle proposms besvarande nej öfverröslat ja; men alt H. Ex. ej kunnat finna, huruvida de 2:ne första proposnne blifvit med starkare ja eller nej besvarade.
Jag får lill en början förklara, att jag hört på samma sätt som Hr Gr. o. Landtm., nemi. att R. o. Ad. svarat nej på min propos.
Jag finner det icke underligt, emedan Hr Lagerhjelms förslag är af den beskaffenhet, att det troligen i mångas tanka involverar en medelväg, som likväl efter min tanka alldeles icke leder lill målet, och jag skulle verkligen tro, att Hr Lagerhjelm kunde vara benägen alt återkalla detsamma, då det kanske kunde blifva ett och annat ytterligare ja för nej-propos:n.
Jag anser mig icke hafva skäl att återkalla min anhållan.
Då det är bättre att vinna något, om än aldrig så obetydligt, än alt vinna alldeles intet, så fortfar jag i mitt yrkande af bifall till Hr Lagerhjelms förslag; hvarå jag anhåller att förnyad propos. måtte framställas.
För min del vågar jag anhålla, att Hr Gr. o. Landtm, ännu en gång täcktes framställa propos. till bifall på betänk.
H. Ex. yttrade, att då han ej kunnat utröna R. o. Ad:s mening i fråga om de först framställde propos:rne, så följde deraf, alt de borde i samma ordning förnyas, och finge II.
E x. således 9 H. 07 530 Den 18 April f. m. nu hemställa, om R. o. Ad. behagade bifalla den af Utsk. föreslagna 63 §.
Ropades ja och nej, hvarpå H. Ex. förklarade, det han trott sig finna, att härvid ja varit öfvervägande.