Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är möjligt, att en annan praxis vid föregående riksdagar ägt rum; men då man erinrar sig, att praxis aldrig får åberopas såsom grundlag , så torde intet annat skäl behöfva anföras till försvar för Utskts åtgärd att, ulan afseende på praxis, endast hafva ställt sig till efterrättelse grundlagens föreskrifter.
Hr Anckarsvärd, Aug.t
Man hade lätt kunnat förutse, att discussionen skulle taga denna vändning och mera sysselsätta sig med en vigtig principfråga, än med sjelfva saken.
D t n 8 April f. m. 121 Sidan Gr.
Horn oell Frih. Sprengtporten ytlrut si", borde jag icke hafva mycket att tillägga.
Sprengtporten, och i sjelfva hulvudsaken afven med Gr.
Horn, samt anhåller endast, att vid detta tillfälle, då grannlagenhet för del K. praei ogativet så tydligt uttalar sig, få förklara, att jag, hvad mig sjelf vidkommer, är lika grannlaga om delta prerogativ, som någon annan.
Då jag i detta speciella fall vill redogöra för mitt handlingssätt inom SlalsUtsk., så har det just varit med afseende på en sådan grannlagenhet, som jag tillstyrkt, att TJtskts beslut ang:de Nummer-lotteriets upphäfvande skulle lill K. M. anmälas.
Någon bestämd föreskrift finnes ingenstädes, ang:de deri underdånighetsgrad eller de formaliteter, som vid sådana tillfällen böra iakttagas.
Uti en sak af denna natur, uti ett ämne, som angår en inrättning, hvilken här af enskilde motionärer blifvit ansedd nära nog såsom ett vanhederlig! spel, hvilket jag väl icke för min del vill påstå alt del varit, ehuru jag väl finner, alt den vinst, sorn .Staten dragit, varit på klena grunder fotad, och att just det belopp, som derå vågats, synbarligen minskat det fattigare folkets insättningar i sparbankerna; uti ett ämne af sådan natur som delta, har jag ansett det för en grannlagenhet att icke expressis verbis begära Konungens sanction, utan endast anmäla saken; ty om K.
M:s sanction ansåges behöflig, så skulle detta gifva stöd åt den meningen, att äfven tillvaron af denna inrättning kunde till rä k nas Majestätets sanction, hvilken mening jag gerna skulle önska både de jure och de facto undanröjd.
Delta angår egentligen det formella i Utsk;s utlåt.
Hvad åter principfrågan angår, så borde jag visserligen icke kunna yttra mig i motsats emot livad en så hög auetoritet, som Just.Statsministern, anfört; men jag nödgas förklara, att jag icke af hans yttrande blifvit öfvertygad, att jag uti mitt tanke- och handlingssätt haft så alldeles orätt.
Här äro visserligen citerade 57, 58, 5g, 60 och 62 §:na af Reg.Fro, alla dessa §§ äro här upplästa och derjemte så nogsamt kända, att jag nu icke behöfver upprepa dem; men för att rätt förstå andemeningen af vår grundlag, torde det vara nödigtattgå något längre, och om man sedan följer serien af de §§, som handla om beskattningarna, så finner man 73, 74, 75, 76, 77, 78 och 79 §§:na alla vara i den fullkomligaste analogi med hvarandra.
De flesta af dessa §5 innehålla i bestämda uttryck hvad Konungen icke kan göra ulan Ständernes samtycke:
Konungen kan icke belasta Riket med ny gäld, Konungen kan enligt 77 §:n icke ens förpanta en kungsgård; och så är det hela vägen en fullkomlig serie af bestämmelser, som alla stå uti positivt sammanhang med 57 §:n om Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta.
Skulle denna rätt icke äga någon grund, så vet jag icke hvarföre alla dessa §§ skulle bchöfvas; ty, så5 II. »6 122 Den 8 April f. ra. som jag nyss yltrat, anser jag elem slå uti elt myckel nära sammanhang med hvarandra.
Hvad det äler beträffar, att genom de ordinarie skatternas förändring eller förminskning oreda eller brist skulle uppstå; så kan denna anmärkning icke vara grundad, enär ingen kan bestrida R.
Stts rätt att öka eller minska bevillningen.
Vill man ex absurdo resonera i della fall* så kan man val säga, att R.
St. då skulle kunna bestämma bevillningen så lågt, att statsmachinen ej kunde gå; men att nedsätta en ränta, och i stället gifva en motsvarande inkomst uti en ökad bevilln. kan väl icke vara grundlagsstridig! eller lända lill oreda i machinens gång.
Jag anser mig skyldig erkänna, att jag för min del har biträd t detta Utskrs tanke- och handlingssätt; jag har varit föranledd dertill genom den kännedom jag liar af landets beskattning.
Jag skulle önska att kunna jemna de ojemnheter, som finnas uti vårt beskattningsverk och har icke kunnat länka mig någon rättvisare och lindrigare utväg dertill, än att successive nöta bort de ordinarie skatterna.
I detta afseende ber jag all få fästa uppmärksamheten derpå, att det visserligen icke är af någon enskild beräkning eller egennyttig afsigt, sorn jag hyser en sådan önskan; min ställning i samhället är fördelaktigare än mången annans; jag besitter af den privilegierade jorden mera än af den tungt beskattade; men just detta har gjort, att jag insett nödvändigheten af att komma till ett jemnare förhållande.
Jag anser de ordinarieskatternas utbytande emot bevillningnr såsom den enda utvägen till en öfvergång; ty jag har sett huru svårt det har varit, huru mycket motstånd det har mött att få våra mångfalldiga skalle-titlar så sammanförda, att möjligheten af controll för de skattdragande uppstår; detta har under en mängd af år förgäfves varit försökt, och har äfven utgjort ett motiv för mitt handlingssätt vid delta tillfälle.
Hvad för öfrigt beträffar K.
M:s sanclion, så tillstår jag uppriktigt, att jag, för K.
M:s egen skull, ville önska att K. M., för möjligheten att kunna uppfylla dess höga plats inora samhället, blefve befriad från en mängd små-bestyr och en hop föga vigtiga sanclioner, hvilka utan fara kunde från hans befattning aflägsnas; ty såsom förhållandet nu är, så är K.
M. nära nog att likna vid en privat-bank, eller en banco-commissarie, som skrifver sitt namn hela dagen.
Omöjligt kan man föreställa sig, att K.
M. hinner genomläsa alla de handlingar, som föreläggas honom, och som måste förses med hans höga namnskrift.
Det är på alla dessa skäl som jag deltagit uti det förslag, som inom Tjuk. blifvit gjordt, och ingalunda af någon djerf afsigt att inkräkta på Konungamaktens område.
Finner R. o. Ad. att utlåt, bör återremitteras, så har jag ingenting deremot.
Vi hafva fått återremisser och få troliligen ännu flera på frågor af vida mindre vigt an denna; men visst vore det väl, om R. o. Ad. vid återremitterandet D e ii 8 A p l il f. m. behagade yttra sig något om sjelfva saken, på det man ej ilia komma uti förlägenhet inom Utsk., hvad egentligen nied denna återremiss ar menadt, och om dermed egentligen något annat åsyftas, än att CJtsk. utsätter i sitt utlåt, att man i aller djupaste underdånighet anhåller om K.
M:s nåd. sanotion på det fattade heslutet.
Alltför gerna skulle jag medgifva alt absolvera en sådan återremiss enligt Ståndets önskan, om vi stöde på den punkt, att det behöfves; men jag skulle tro, att den ena Statsmakten kan behandla den andra med något mera familiaritet och icke behöfva att begagna detta ceremoni-språk, som i verkligheten intet betyder.
Jag motsätter mig icke återremissen.
Cederström, Jacob: Sedan detta utlåt, nu blifvit föredraget till R. o. Ad:s öfverläggning, ehuruväl utan att vara af beskaffenhet att kunna behandlas i den ordning 56 §:n Reg.F:n bestämmer, d. v. s. att kunna för Ståndet framställas till bifall, anser äfven jag mig böra yttra mina tankar i ämnet.
Jag håller Hr af Harmens räkning för dess reservation, deruti han gjort klart för R.
St. hvad som inom StatsUtsk. gifvit anledn. att åsidosätta de i grundlagarna bestämda former.
Det besynnerliga förhållande, som ledt till en preliminär votering inom Utsk., nemi. att en förfrågan från inkomst-afdeln. angtde R.
St:s rätt att ensamme och utan Konungens medgifvande upphäfva ordin, statsinkomster, innefattar ett försök till att få Utsk. att upphäfva sig sjelffl till tolkare af grundlagens rätta förstånd, tvertemot innehållet af 83 §:n Reg.F., der det heter: ”Ej må någon för framtiden gällande förklaring af grundlagarna stadgas, utan på "det sätt, som etd. föregående 2:ne §§ vid ändringar i dem iakttagas bör.
Efter deras ordalydelse skola de i hvarje särskildt ”fall tillämpas.” Utsk:s tilltag är af den art, att jag väntat mig, det Hr Frih. o.
Landtm, förklarat, att utlåt, icke kunde upptagas till föredragning för Ståndet och följaktligen endast läggas lill handlingarna, samt att Utsk. genom prot.- utdr. borde förständigas att inträda inom de gränser grundlagen bestämmer.
Då sådant icke skett, får jag, i afseende på sjelfva frågan om begreppet af 5] §:n Reg.Frn, hvarigenom StatsUtsk., lika med Frih.
Sprengtporten, vill leda sig lill den slutsats, att R.
St. äga icke blott att beskatta sig, utan äfven att upphäfva skatter, anföra, att jag hade väntat mig åtminstone af några bland StatsUtskrs 36 herrar ledamöter, att de velat skilnaden emellan orden beskattning och skattläggning: dessa äro tvänne särskildta ord i Svenska språket, hvilka hafva nära nog samma betydelse i afseende på effecten, nemi. att räntor derefter komma att utgå; men (lenena af dessa handlingar utöfvas icke af R.
St. eller samhället, utan af de myndigheter, som på landet handhafva sjelfva verkställigheten af förrättningen, och slutligen af Kammar - 124 Den 8 April f. m. eoll:m.
Dessa myndigheter gä på sidan af R.
St. i fråga om skattläggning, men icke i afseende på beskattningen, livilken åter tydligen innefattar bevillnts-fråga.
Den siste talaren, Hr Anckarsvärd, liar rätteligen anmärkt den serie af grundlags-§§:r, som börjar med y l §:n Reg.Ftn, hvilka förbjuda K.
Al. att utskrifva gärder, hvilket han rätteligen uppfattat vara öfverensstämmande med 57 §:n.
Deraf har han dock erhållit elt alldeles motsatt resultat, nemi. att da R.
St. eller 5j §!n Reg.Ftn ensamme äga rätt att utöfva Svenska folkets beskattningsrätt; så har K. ål. i 73 och påföljande §§ blifvit förbjuden att utskrifva gärder annorlunda an 74 §:n Reg.Ftn bestämmer ronde de sammanskott af födande varor, sorn vid krigstillfällen få utfordras för krigsfolks underhållande under tåg eller marsch, och hvilka genast skola contant ersättas af statsmedel elter markegångspris, med 5o proc. förhöjning.
Hr Anckarsvärd, likasom de öfrige af Statslltskts 36 ledamöter, hade bort finna, alt 57 $;n innefattar hvarken mer eller mindre än den inskränkning i Svenska folkets urgamla rätt att sig sjelft beskatta, att denna rätt ensamt får utöfvas af R.
St. allena vid allmän riksdag, — hvaraf icke kan följa rättigheten att upphäfva skatter, en rätt, den Svenika lölket aldrig ägt.
Det har blifvit yttradt, att man önskat, att R. o.
Ad. skulle besluta rörtde en underställning till K. M. af beslutet 0111 Nummer-lotteriets upphörande; jag tror icke, att 11.
St. 1111 kunna besluta någon ändring uti Ulsk:s utlåt., förrän det blifvit till Utsk. återremitteradt.
Utsk. mäste då, såsom jag hoppas, finna af de anmärkningar, som vid dess utlåt, blifvit gjorda, att det nödgas inträda inom grundlagens gränser och veta att uppställa ett återkommande utlåt, så, att det må kunna inom Stånden till bifall framställas, hvilket nu icke är förhållandet.
Jag skulle för min del helt och hållet bestrida ett sådant R. o. Adis beslut, och betvifla!', alt Hr Frih. o. Landtm, skulle kunna framställa propos. om, att R. o. Ad. mätte besluta, huruvida en fråga skall underställas eller icke.
Detta finnes redan bestämdt uti grundlagen och dervid får intet R.
St. beslut mellankomma, ty en framställd propos. derom kunde möjligen medföra ett negativt svar, hvilket vore grundlagsstridig^
Ett sådant beslut kan således icke enligt riktig ordning framställas.t
Den siste talaren har jemväl yttrat sig om den grannlagenhet, sorn borde iakttagas, och derom han vöre lika män, sorn någon annan, samt derjemte sagt, att K.
M. borde blifva befriad från en mängd små bestyr och sanctioner, hvilka borde från hans befattning aflägsnas, såsom orden föllo sig.
Jag skulle tro, alt 0111 den värde ledamoten ville taga kännedom om våra grundlagar och deras anda, såsom en borgen för deras rätta förstånd; så skall han få ett rent och klart begrepp om det samband, som emellan Konung och Ständer bör öga rum.
Blifver delta samband rubbadt, Dc 11 8 A pril f. ra. så att R.
St. aflägsna* från K.
M:s så kallade små-bestyr, skola vi icke vidare behöfva några sanclioner.
Småsak rnå aldrig blifva grundlagarnas stränga iakttagande.
Den värde talaren har supponerat, ali Konungen icke kunde äga kännedom om alla de handlingar, som behöfva genomses; men han har dervid förbisett, att efter de former, som i Sverige äro etablerade, skola vederbör, embetsmyndigheler ansvara för sina tillstyrkanden, och att slutligen föredraganden hos Konungen skall vara ansvarig för, att fullständig föredragning sker, och alt K.
M. således mätte komma i tillfälle alt rätt bedomina saken.
Detta utlåtandes grundlagsvidriga beskaffenhet lärer icke kunna bestridas; och jag kan icke neka, att jag för min del önskat, alt denna öfverläggning varit aflägsnad från R. o. Ad. genom Hr Frih. o. Landtm:* åtgärd.
Nu nödgas jag förena mig med dem, som begärt ålerremiss, I sjelfva saken, d. v. s. om Nummer-lotteriets upphörande, förenar jag mig med Utsk., men yrkar att Ulsk:s förnyade utlåt, måtte författas i laglig form.
Hr af Donner, Gustaf Wilh.:
Hufvudsakligen instämmande uti de åsigter, som af de flesta talare, med undantag af Frih. Sprengtporten och Hr Anckarsvärd här blifvit utvecklade, får jag anföra följande.
Hr af Donner uppläste derefter följande:
Utan att vilja ingå i vederläggning af de skäl, som SlatsUlsk. åberopat i dess utlåt.
N:o 28, ronde K.
Nummer-lotteriet, ehuru äfven deremot kunde vara ett och annat alt invända, vill jag endast uppehålla mig vid det resultat, hvaruti Utsk:s pluralitet stannat, i händelse R.
St. skulle bifalla lotteriets upphörande.
Utsk. har yttrat, att, sedan K.
Nummer-lotteriets indragning blifvit af R.
St. bifallen, beslutet härom endast borde hos K. M. anmälas, med begäran, att allmän kungörelse om denna indragning måtte i nåd. varda utfärdad.
Nummer-lotleriel, genom en nåd. kungörelse, gifven i Rådkammaren den 16 April 1771, inrättades, och delta uppå R.
St:s, hos då regerande Konung, gjorda lind, tillstyrkan, samt af Ständerna anslagen fond, kunde man väl knappast förmoda att denna gemensamt stiftade inrättning en dag skulle kunna, utan K. M:s nåd. medgifvande, af Ständerna ensamt afskaflas; men icke dess mindre har SlatsUlsk. kommit till den slutsats, alt endast en lind. anmälan derom behöfdes, för att få verkställighet åt detta beslut.
Jag kan icke tro, att, då lotterimedlen, som, sedan längre tid tillbaka, varit räknade till Statens ordinarie inkomster, den ena Statsmakten skall vara berättigad alt, tvertemot grundlagens tydliga föreskrift, ensidigt kunna besluta om dessa inkomsters upphörande.
Visserligen är det raisonnement, som ledt pluraliteten inom Utsk. till detta beslut, extraordinärt; meu Den 8 April f. m. huruvida Utsk. kan lyckas att öfvertyga någon, det de från lotteriet härflylande medel äro af samma natur, hoppas jag skall komma att höra till de misslyckade försöken.
Under begäran om återremiss af ofvanberörde utlåt., anhåller jag, att StatsUtsk. matte taga saken i närmare öfvervägande, innan Utsk. ånyo inkommer med någon så beskaffad hemställan, sora den nu gjorda, samt att detta anförande måtte få åtfölja handlingarna vid en blifvande återremiss.
Hr Frih. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komroe att fortsättas på e. m. kl. 6.
Jagar fullkomligt öfvertygad, att de fleste af R. o. Ad:s ledamöter, lika med mig, ogilla den af StatsUtsk. i allmänhet tillkännagifna åsigt, att R.
St. skulle äga rätt att allena besluta i frågor om minskning eller förändring af Statens ordinarie inkomster.
Jag anser mig derföre i denna de! af ämnet böra hufvudsakligen instämma uti de yttranden, som flere värde talare redan afgifvit till bevis derför, att R.
St. ej äga denna rättighet.
Men jag hyser derjemte den öfvertygelse, att mången lika med mig annu är oviss, om den nu iirågavar. vinsten af lotteri-inrättningen verkligen bör räknas lill en af Rikets ordinarie inkomster, eller om det icke snarare är ett misstag, alt densamma någonsin blifvit såsom sådan ansedd.
Ibland alla inkomster är den, sorn påräknas såsom vinst af ett hazard-spel, utan tvifvel den mest osäkra.
Om Fortuna ej längre vill vara gynnsam, kan vinsten lätteligen förvandlas i förlust, och den påräknade inkomsten utbytas i utgift.
En så beskaffad inkomst, som är af den mest tillfälliga natur, synes mig derföre minst af alla kunna hänföras till de ordinarie.
— Man invänder måhända, att Statens spelhus, eller s. k.
Nummer-lotteriet, är så klokt Tnrättadf, att spelvärdarne aldrig kunna förlora.
— Erfarenheten liar visserligen hittills visat, att, om vederb. icke försumma att i tid förbjuda de numror, å .hvilka några betydligare vinster möjligen kunde utfalla; så kan, genom användande äf en sådan oärlighet emot de spelande, Statens spelhus i allmänhet påräkna att rikta sig på de enfalldige spelandes bekostnad.
— Men det är likväl ett factum, att lotteri-inrättningens behållna vinst, som år i833 utgjorde öfver 98,000 r:dr b:co, tre år derefter, eller år 1836, deremot ej uppgick lill 3o,ooo r:dr, oell således var minskad med iner än 68,000 r:dr b:co.
Ännu en sådan minskning till; — och spelhusvärdarne skulle hafva fått vidkännas en icke obetydlig extrautgift, i stället för den påräknade, s. k. ordinarie inkomsten.
På det R.
St. emedlertid mätte sättas i tillfälle att rikligt bedomina den ifrågavar. inkomstens verkliga natur, skulle det utan tvifvel vara ömkligt, att StatsUtsk. utredde och Den 8 April f. ra.
127 bestämdt upplyste med hvad villkor denna inkomst ifrån början blifvit af R, St. för Statens räkning emottagen.
St., emot erhållande af denna inkomst, skalle hafva förbundit sig att för everdeliga tider, såsom spelhusets hufvudvärdar, garantera dess bestånd och ansvara för dess förluster; så följer del af sig sjelf, att R.
St. ej kunna egenmäktigt frigöra sig från denna förbindelses uppfyllande, utan den andre contrahentens bifall.
Men om deremot, såsom, jag vill förmoda, nämnda garanti och ansvarighet endast villkorligt och på bestämd lid blifvit af R.
St. lemnade, så är det naturligt, alt R.
St., ifall villkoret är uppfyldt och tiden tillandaltipen, äga makt att besluta, det de ej vidale vilja hvarken draga någon vinst af lotteri-inrättningen, eller för dess förluster ansvara.
Af ett så beskaffadt R.
St:s beslut skulle dock
Nummer-lotteriets upphörande ingalunda blifva en omedelbar följd.
— Det vore nemi., efter mitt omdöme, K.
M:s ostridiga rättighet att derefter upplåta värdskapet å detta spelhus åt enskild person.
Då det lärer tillkomma K.
M. ensam att stadga förbud emot hazardspel, så måste det äfven vara K.
M. ensam förbehållet att upphäfva detta förbud, och att lemna enskilde personer rättighet, så väl att öfvertaga den af R.
St. förut inneliafda lotteri-inrättningen, som äfven att idka andra hazardspel; — en rättighet, som man likväl torde kunna vara förvissad om att K. M., emot R.
Si:n önskan, aldrig begagnar.
På de skäl jag nu anfört, och under förutsättning, att genom närmare undersökning och utredning af verkliga förhållandet upplysas skall, dels att lotteri-vinsten, långt ifrån att vara en af Statens ordinarie inkomster, tvertom är af den mest extra och tillfälliga natur, dels ock att den tiderymd, under hvilken R.
St. förbundit sig alt ansvara för lotteriinrättningens bestånd, för längesedan tilländalupit, får jag nu vördsamt hemställa, att R.
St. måtte förklara det icke vara med deras värdighet förenligt alt skydda och draga vinst af en inrättning för idkande af hazardspel, hvilket för den enskilde medborgaren icke allenast är förbjudet, utan äfven ådrager dess idkare både ansvar och skymf, samt att R.
St. till följd deraf besluta och hos K.
M. i lind. anmäla, att de hvarken vilja ansvara för lotteri-inrättningens förluster, eller emottaga dess behållna vinster längre än lill innevar. års slut.
Om det åter vid en närmare undersökning och utredning af förhållandet verkligen skulle blifva ådagalagdt, att ifrågavar. spelvinst är en af de uti 5g §:n Reg F:n omnämnda ordinarie statsinkomsterna, så måste R.
St:s beslut om ifrågavar. inkomsts försvinnande ostridigt, för att blifva gällande, underställas K. M:s nådiga sanction.
Ehvad nu den vinst Staten af lotteri-inrättningen erhållit är att anse såsom en ordinarie eller endast såsom en tillfällig statsinkomst, synes dock R.
St;s beslutanderätt i af» Den 8 April f. m. seende på sjelfva lotteri-inrättningen, lili intet foll kunna siräcka sig längre, än att förklara, det lotteri-vinsten skall belt och hållet ifrån Statens inkomster försvinna, samt Nummer-lotteriet såmedelst upphöra att vara en statsinrättning.
Men, för att vinna det af motionärerne åsyftade hufvudändamålet, eller lotteri-inrättningens fullkomliga upphörande och ej endast dess förvandling ifrån stats- till enskild inrättning, erfordras det således nödvändigt, alt R.
M. jemväl i lind. anhålla om nåd. bifall lill deras lind. önskan, att lotteri-inrättningen måtte he
It och hållet upphöra; hvarjemte R.
St. tolde böra i nild. gifva tillkänna, att det är under förutsättning af K.
M:s nåd. bifall till nämnda önskan, som de beslutat, att lotteri-vinsten skall ifrån Statens inkomster försvinna.
På det ifrågavar. ärende må erhålla en sådan behandling, får jag vördsamt anhålla, utt utlåt, måtte varda till SlatsUlsk. aterremitteradt, för att gemensamt nied Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk. frågan vidare handlägga; men, innan en sådan fiterremiss kan ske, är det nödvändigt, att Hr Frih. o. Landtm., på sätt jag nu äfven vördsamt begär, tillkännagifver, huruvida Hr Frih. och Landtm, anser det vara stridande emot grundlagarna att framställa propos. på utlåt:s antagande eller förkastande, helst en sådan pröpos., derest den ej anses vara laglig, jemlikt 56 §m Reg.Ftn ovillkorligen måste framställas, innan återremiss får äga rum.
Hr Cederschjöld tilläde derefter muntligen:
StatsUtskts ordför. har gifvit tillkänna att det icke varit Utskls mening, alt icke beslutet skulle underställas Konungens sanetion.
I fal! delta verkligen varit Utsk;s mening, så är den likväl alltför otydligt uttryckt, då Ulsk. i sitt utlåt. endast tillstyrkt R.
St. alt hos K.
M. anmäla deras beslut om Nummer-lotteriets indragning.
Att meningen icke varit af alla StatsUtskts ledamöter fattad så, som dess ordför. här lillkännagifvit, inhemtar man af reservationerna.
He flere ledamöter af detta Stånd, som försvarat StatsUtskts åsigt, derom att R.
St. skulle äga rättighet att allena besluta om de ordinarie inkomsternas upphörande, hafva stödt denna åsigt på 5y §tn Reg.Ftn.
Der stadgas, att ''Svenska "folkets urgamla rätt att sig beskatta, utöfvas af R.
St. al"lena;’’ men att denna rättighet, i afseende på de ordinarie inkomsterna, icke tillkommer R.
St. allena, kan man inhemta af5g§:n Reg.F:n; ty om R.
St. agde rättighet attall. ena besluta om en enda ordinarie inkomsts upphörande, så vore det äfven deras rätt att meddela samma beslut om alla de öfriga.
St. kunde då beflita, att alla ordinarie statsinkomster skulle försvinna.
St. vid innevar. riksdag fattade ett sådant beslut, huru skulle då K.
M. kunna fullgöra sin grundlagsenliga pligt, att vid hvarje riksdag upp - De n 8 April f. ra. gifva statsverkets tillstånd och Lehöf, samt framställa livad
Staten kan tarfva utöfver de ordinarie inkomsterna?
Då sådana inkomster icke mera funnos, så är det klart att Konungen icke kunde fullgöra föreskriften i 5g §:n Reg.- F:n , hvilken alltså i och med detsamma Liefve tillintetgjord.
Den majoritet, med hvilken StatsUtsk. fattat sitt beslut uti princip-frågan, var så ringa, att man har all anleda, förmoda, att om nya skäl kunna framställas för en annan åsigt, densamma äfven inom Utsk. skulle, vid förnyad pröfning, vinna afseende.
Jag anser detta vara af vigt uti en fråga, som inom detta Utskrs förhandlingar ofta framkallas och derjemte utöfvar ett ganska stort inflytande på de Låda Statsmakternas inbördes rätta förhållanden.
Jag beklagar att en vigtig öfverläggning uppkommer af ett så ringa föremål, som den, hvari jag nu måste ingå; naturligtvis önskade man, att uti en princip-fråga något helt annat ämne ådrog sig uppmärksamheten, än indragning eller förändring af ett spel, hvilket väl kan talas så väl som många andra, men som likväl, äfven efter min åsigt, kan och bör upphöra, så snart alla andra dylika, både ang:de fast och lös egendom, komma att försvinna.
Det vigliga ligger således icke i saken, utan i formen, eller: huruvida R.
St. äga att utan Konungens samtycke borttaga de ordinarie skatterna?