Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
När den, som af lagen är förbjuden att utdela Nattvarden, likväl sådant verkställt, så är detta ett factum, som Domaren skall bedöma.
Han äger ingen rätt, alt inlåta sig i pröfning, om detta utdelande skett af svärmeri eller af hån.
Allt nog, handlingen är coustaterad; den måste han bedöma, och beskaffenheten af motiverne inverkar icke på straffet.
Just derföre var det mig oväntadt, alt få höra sådane skäl, som deni Gr.
Sparre anfört till försvar för Betänk., och hvilka hafva föranledt en så beskaffad tolkning af den föreslagna författn:n, som skulle hon tillämpas endast i de fall, då den tilltalade ansetts af öfvertygelse, af berådt mod, och af trotts mot lagen, hafva utdelat Sakramenten, hvaremot 1 kap. 2 §:n M.B:n skulle tillämpas, om den tilltalade föregifver, att han gjort det endast af lättsinne.
Jag tror icke, att en dylik tolkning är den rätta; men då Ordform i Utsk., som deltagit i Utsk:s tillstyrkanden, Den 21 Juni e m. 407 tillkännagifvit en sådan åsigt, är det, såsom Hr Troil yttrat, af högsta nöd, att återremittera Betänk., på del att författn:n må omarbetas så, att icke olika meningar om dess tillämpning må upsla.
Jag vill påminna mig, att för några dagar sedan, beslöt R. o. Ad. borttagande af straff för dem, som bevista främmande religions-sammankomster.
Nu veta vi, alt här i hufvudstaden finnas religionsbekännare, enl. hvilkas lära de, som begå Nattvarden, icke undfå vinet, men det oaktadt anses blifva delaktige af Nattvarden.
En sådan lära tolereras, och numera får hvem som helst bevista dessa religionsbekännares sammankomster, vid hvilka, måhända med mera skäl, man kunde anse såsom gäckeri med Sakramenterne, att vinet alls icke utdelas, än att det tages afNaltvardsgästerne sjelfve.
Posse har ganska riktigt anmärkt, att genom användande af yttre straff för ifrågavaride förbrytelser, man gör det öfverflödigt för Presterskapet, att upfylla sin egentliga bestämmelse, nemi. att genom uplysningar, förmaningar, hön och en lefvande tro, söka afböja det onda.
Vidare har man yrkat återremiss å Betänk., för att Lagötsk. skulle omarbeta förslaget, och ställa författn:n i öfverensstämmelse med 1 kap.
M.B:n, men man besinnar icke, att deri innehållas religionsstadganden, som sammanhänga med åtskilliga stadganden i Kyrkolagen.
För att bevisa icke blott riktigheten af Frih.
Posses yttrande, utan äfven att den föreslagna åtgärden strider emot Kyrkolagen, skall jag läsa upp det 7 kap. 1 §:n så lydande: ”De Kristliga ceremonier, som här till uti våra församlingar, hafva varit i bruk, och ännu brukas, oansedt de äro i sig sjelfve vilkorlige, och intet göra till Saligheten, skola de likväl, såsom till en god ordning och skick tjenande, härefter framgent behållas, och ingen hafva makt af egen godtycko, deruti något att förändra; der uppå Biskoparne och Superintendenterne med Domkapitlen, måste flitigt inseende hafva, och så laga, ali i alla Stift blifver hållen en likhet.”
Detta är hela straffet för olikhet i Lithurgiska frågor, men nu vill man rusa åstad med böter och straff, utan att gå till grunden, och jag beklagar hvad som redan timat.
Jag känner det icke, men trovärdiga personer hafva sagt mig, att 100-tals menniskor blifvit bölfällda, och man synes nu vilja hafva det till 1000-tals, och så går det, när mau tillgriper oandliga medel i andliga saker; jag önskade, att man ville något hejda sig.
Hr Prinlzenskölds yttrande hvilar helt och hållet på ett missförstånd.
Om han upmärksamt genomläst Utsk:s förslag, skulle han hafva funnit, att detsamma hvarken utgör en förklaring öfver 1 kap. 2 §:n M.B:n, eller uphäfver detta lagrum, utan den föreslagna förfaltmn, är en serskild för sig sjelf bestående, jemte samma lagrum eller bredvid detsamma.
Då kan ju icke något missförstånd upstå derom, att det brott, som sker af lättsinne skall bestraffas efter nämnda lagrum, och det, som begås af berådt mod, efter den serskilda förfatln:n.
Samme talare har äfven sagt, alt Domaren icke tillkommer att pröfva moliverne för en handling.
Af - 408 Den 21 Juni e. m. ven detta hvilar på ett missförstånd, så mycket mera, som Domaren i flere fall just måste pröfva dessa motiver, för att kunna mäta straffet, enär della beror af motiverne.
Hr von Hartmansdorff har upgifvit ett sådant fall, nemi. lastande af Gud, som enl. 1 §:n bestraffas olika, då det sker af berådt mod eller af lättsinne.
Måste icke
Domaren i detta fall skilja emellan motiverna för dessa brott, och derefter lämpa straffet.
Jag fattar fullkomligt de Hrrs åsigter, hvilka talat för återremiss af Utsk:s Betänk.
De anse den deri omnämnda handling icke såsom brott.
Men hafva vi icke haft tillräckligt af discussionerne i detta ämne, för att genom en återremiss ännu en gång framkalla dem.
I alla fall hemställer jag, i hvad beslut
Utsk- efter en återremiss skall stanna, då 2 talare sagt, att något förhållande emellan brott och straff icke finnes, hvaremot 2 andra ansett föreslagna straffet olämpligt.
LagUtsk. har efter mogen öfverläggning, och en hel dags discussion kommit till den öfvertygelse, att det af Utsk. föreslagna straff borde stadgas för ifrågavartde brott, och då någon motion derom icke var väckt, angtde förklaring eller förändring af 1 kap. 2 §:n M.B:n, ansåg sig Utsk. icke böra föreslå något sådant.
Jag uprepar det ännu en gång, hvartill skall en återremiss tjena?
Skall den beviljas endast derföre, att en och annan talare, utan att hafva fullkomligt genomläst Betänk., icke fattar dess innehåll och sammanställning med en lag-§ ?
Ståndet torde ändock finna, alt det är nödigt återremittera Betänk.
Om man nu antager Utsk:s förslag, men låter 1 kap. 2 §:n M.B:n qvarstå, äfven för ifrågavar:de brott, blir straffet möjligen högst sällan tillämpadt, och då är det nära nog detsamma, som om det icke funnes.
Såsom jag redan nämnt, hafva vi sett, hvad Hr Printzensköld strängt klandrat, hurusom en domstol från allt ansvar befriat åtskillige personer inom Dalarne, hvilka obehörigeu utdelat Nattvarden, på det skäl, att de ansågos hafva handlat af öfvertygelse, och ej för att gäckas med Gudstjensten, och delta oaktadt det borde vara tydligt och klart, att denna handling, verkställd af obehörig person, alltid innefattar ett gäckeri.
Antages nu Utsk:s förslag, blir deraf följden, att mången domstol kommer att tillämpa den lindrigare straffbestämmelsen.
Vi hafva dessutom Domare, som äro s. k. formskärare, och dessa skola ovilkorligen skära formen sä, att de aldrig kunna tillämpa Ulsk:s förslag, och det vore olyckligt för dem, som vilja hafva ordning och skick i landet.
Vi hafva Domare, som till och med anse det rätt, att andre än Prester utdela Nattvarden, t. ex. Hr Ribbing.
Jag vädjar till honom, om han någonsin skulle tillämpa det strängare straffet mot personer, som han anser hafva handlat rätt Gr.
Mörner, Carl Göran Detiof:
Det vore visserligen önskligt, att, såsom Gr.
Sparre yttrat, vi kunde undgå vidare discussion i detta ämne, men jag befarar, att redaktionell icke är sådan, att det låter sig göra.
Huruvida den nya §:n ändrar eller uphäfver 2:n § 1 kap. M.B:n:n, är väl icke tydligt, och lärer vid til - Den 21 Juni e. m. 409 lämpningen framkalla menings-skiljaktigheter.
Hvad straffbestämmel serne angår, har jag visserligen hört några talare säga, att det föreslagna straffet är för lindrigt; men detta beror deraf, huru man ser saken.
Jag för min del kan icke uti en sådan åsigt instämma.
Flere talare hafva yttrat sig om den stränghet, som på åtskilliga orter skall under den sednare tiden blifvit visad emot dem, som i nu ifrågavande hänseende öfverträdt gällande föreskrifter.
Jag vill icke ingå på detta fällt, och tror icke, att man på detta rum, och vid delta tillfälle bör uttala något klander af hvad som skett, eller inlåta sig i något försvar derföre.
Så mycket tror jag mig dock kunna säga, att man, enl. mitt omdöme, kan med trygghet förklara, att den förespegling af vådor, som en talare i sammanhang med förberörde klander framställt, saknar ali grund, och att någon anledn. dertill icke finnes, åtminstone ej enligt i officiella rapporter.
Då 1 kap. 2 §:n M.B:n stiftades, tänkte sig förmodligen ingen, att någon skulle tillåta sig att utdela Sakramenten, och jag föreställer mig, att detta lagrum concret förstådt, har afseende derpå, att någon under Gudstjensten sig så otillbörligen förhåller, alt han åstadkommer allmän förargelse.
Under förutsättning, alt en olika tolkning af denna § härrört just deraf, att man icke hade något bestämdt lagstadgande, som afsåg det fall, då, utan att gäcka den offentliga Gudstjensten, som hålles i Kyrkan, någon dertill obehörig företar sig alt utdela Sakramenten, ansåg jag det af Utsk. föreslagna stadgande såsom nödigt.
Nu har likväl Ordform i LagUtsk. förklarat, det han anser ifrågavande stadgande böra tillämpas endast i det fall, då någon dertill oberättigad inför domstolen upgifver sig hafva upsåtligen, och med berådt mod utdelat Sakramenterne, men att, om den tilltalade säger, att han af lättsinne begått detta brott, 1 kap. 2 §:n M.B:n då skall tillämpas.
Detta styrker nu mera i den öfverlygelsen, all bäst år, att det föreslagna lagstadgandet icke antages.
Jag måste imedlertid bekänna, att om jag vore Domare, skulle jag, sedan Utsk:s förslag en gång blifvit lag, omöjligen kunna tillämpa 1 kap. 2 §:n M.B:n i det fall, då någon, vare sig att han är läsare, eller af hvad orsak som helst, utdelat Nattvarden, utan i stället anse mig skyldig, att alltid döma efter det föreslagna stadgandet, och jag betviflar högeligen, att, oaktadt hvad Gr.
Sparre yttrat, en annan tillämpning någonsin kommer att äga rum.
Jag förnyar min anhållan om återremiss. Hr Gr. o. Landtm:s härefter till bifall å Utsk:s Betänk, framstälda propos. besvarades med Ja och Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemstälde, om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkmne föranleda till återremiss, samt efter denna propos:ns besvarande med starka
Föredrogos, men bordlädes ånyo på begäran af flere ledamö - 410 Den 21 Juni e. ni. ter, StatsUlsk:s nedannämnde d. 14 dennes på bordet lagde Utlåt:n och Mern.:
JVs 123, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändradt användande af den till skoiorne i städerne inom Lunds Stift, och Provinsen Halland af Götheborgs Stift, utgående Helgonskyld; JVs 140, ang:de restitution af oriktigt debiterad löne-bevilln. vid Westmanlands och Jönköpings Reg:ten, samt Wermlands Fältjägare Reg:te; JV2 141, i anledn. af väckt motion, om löne-förhöjning för R.
St:rs Just.-Ombudsm.; samt JU 142, i anledn. af återremisser å Utlåt.
JVs 32, ang:de låne-understöds beviljande för tomt-reglering inom den år 1849 nedbrunna del af Lidköping eller den s. k. Gamla Staden.
Föredrogs och bifölls StatsUtsk:s d. 14 dennes på bordel lagda Utlåt.
J\s 143, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de rättighet för Guvernören å On St.
Barthelemy, Ofverste J. H.
Haasum, att vid afskedstagande varda npförd till pension ä Rikets Allm.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flera ledamöter, StatsUtsk:s nedannämnde d. 14 dennes på bordet lagde Utlåtm:
JVs 144, i anledn. af väckt motion, om anslag af allmänna medel till en pensions-inrättning för fruntimmer, som sysselsatt sig med barna-undervisniug; JV2 145, i anledn. af K. M:s Nåd.
Indragnings-staten; JVs 147, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de anslag till upbyggande af ett kapell i Korpilombolo by, af Öfver-Torneå socken, samt för inköp af boställe åt en Kapell-predikant derstädes, jemte bidrag till dennes aflöning; JU 148, i anledn. af väckt motion, ang:de uplåtelse åt Kongl.
Serafimer-Ordens-Lazarett, af plats för tvätt-inrättning från K. M:s och Kronans, af Kongl. Carolinska Mediko-Kirurgiska Institutet disponerade, egendom N:ris 1 och 2, i Qvart.
Glasbruket å Kungsholmen, samt i sammanhang dermed beviljande ål nämnde Kongl. Institut af anslag, motsvarande den hyres-afgift, som för nämnde plats nu erlägges; JU 149, i anledn. af väckte frågor om förändrade beskattningsgrunder för Mjöl- och Såg-qvarnar, samt om Ödes-qvarnars befriande från grundskatt; Den 21 Ju ni e. m. 411 JV2 150, i fråga om ytterligare anslag till npförande af Cellfängelser ; J\s 151, ang:de extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Landtförsv:s-Depari:tets handläggning; sami J\s 152, angrde extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Sjöförsv:s-Depart-tels handläggning.
Föredrogos och lades till handlingarne, StatsUtsk:s d. 14 dennes på bordet lagde Mern.:
JV2 153, i anledn. af återremiss ä Utlåt.
M 78; JV2 154, i anledn. af återremiss å ullål:na JVs 75, ang:de medels anvisande till lån för Kyrkobyggnader, och J42 77, ang:de ett föreslaget lån till Oscars församling i Calmar län; samt JVs 155, i anledn. af återremiss å Utlåt.
JVa 58.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, StatsUlsk:s nedannämnde d. 14 dennes på bordet lagde Utlåtrn och Mern.: J\s 150, i anledn. af erhållna återremisser, i fråga om det för staden Christianstad begärda ytterligare låne-understöd; J>?
157, med förslag till allmänna iakttagelser och föreskrifter för erhållandet och utbekommandet af Stats-bidrag till hamn- och kanal-byggnader, samt väg-förbättringar och valten-aftappning; •A2 158, ang:de ifrågaställde extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Civil-Depart:tets handläggning; JYé 159, ang:de extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Finans-Deparl:tets handläggning; samt JVs 160, ang:de extra Stats-anslag till föremål, tillhörande Ecklesiastik-Depart:tets handläggning.
Föredrogos, men bordlädes åyo, på begäran af flere ledamöter nedannämnde d. 16 dennes på bordet lagde Mern., Utlåtrn och Betänk., nemi. från Constitntions-Utskottet:
JYl 6, ang:de verksläld granskning af de i Slats-Kådel förde prot.; Banko-Utskottet: J\fs 40, öfver Tapet-Fabrikören Johan Sandbergs ansökan, om ersättning för en af honom, å Banko-Auktion efter silfvervärde inropad, sedermera oriktig befunnen pant; 412 Den 21 Juni e. m.
Lag- Utskottet: JM 36, i anledn. af väckt motion om lekmäns verksamhet i Kyrkans tjenst; samt Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottet: JM 96, i anledn. af återremiss utaf Betänk.
JM 38, ang:de kontroll till förekommande af missbruk utaf allmogens rättighet, att försälja sina tillverkningar.
Föredrogos och lades till handlingarne, Allm. Besv.- o. Ekon.- Utsk:s d. 16 dennes, på bordet lagde Mern.:
JM 97, i anledn. af återremiss af Betänk.
JM 80; och JM 98, i anledn. af återremiss af Betänk.
JM 91.
Föredrogos, men bordlädes ånyo, på begäran af flere ledamöter, Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 16 dennes på bordet lagde Betänk :n: JM 99, i anledn. af väckt motion om allmänna begrafningsplatsers begagnande för dem, hvilka i farsot aflidet; och JM 100, i anledn. af väckt motion om beviljande af stapelrätt åt staden Sölvitsborg.
Slutligen föredrogos, men bordlädes ånyo, uppå flere ledamöters begäran, Lag-, samt Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk:s d. 17 dennes e. m. på bordet lagde Betänk:n: JM 1, i anledn. af väckte motioner, ang:de dels ändring af gällande stadganden, i fråga om skyldighet, att bygga och underhålla vägar och broar, samt dels rättighet lill erhållande af tjenligt väglagningsämne å andras egor; JM 2, i anledn. af väckt motion om ändring af Kongl. Brefvet d. 19 Juni 1830, i fråga om beräknande af ”matlag” eller ”rök”; samt JM 3, i anledn. af väckt fråga om förändring i föreskriften, rör:de Prestval - Hr Gr. o.
Landtm, tillkännagaf, alt, vid Talmännens sednaste sammanträde, förevarit fråga om lämpligaste dagen för RiksSt:n, att samtidigt företaga till afgörande StalsUtsk:s utlåt:n N:ris 150, 151, 152, 158, 159 och 160, ang:de anslag tillhörande extra ordin.
Statsregleringen, samt att Tal männen dervid öfverenskommit, att dertill föreslå d. 29 dennes; hvadan Hr Gr. o.
Landtm, nu finge hemställa, att nämnde
Utlåtm icke må å föredragms-listan uptagas
Den 22 Juni. 413 före närande dag, samt att dä StatsUtsk:s Utlåt.
JM 150, må främst å listan upföras; hvilket bifölls.
Äfvenledes och jemlikt Talmännens vid samma tillfälle träffade öfverenskommelse, föreslog Hr Gr. o. Landtm., samt biföll R. o. Ad., att Const.Utsk:s Mern.
JM 6, ang:de verkställd granskning af de i Stals-Rådet förde prot., icke skulle före .d 5 nästkommande Juli uptagas å föredragn:s-listan, men då upföras främst å densamma. H. R. o.
Tliorsdagen den 22 Juni 1854.
Just. 5 prot.-utdr. för d. 21 dennes, samt pleni-prot. för d. 26 sisth April f. m.
I anseende till fö restående afresa från hufvudstaden, får jag äran afsäga mig min plats såsom ledamot uti Bevilln:sUtsk., hvarjemte jag vördsamt anhåller, att vid min Riksdagsmanna-rätt varda bibehållen. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Elektorer, att utse en ledamot i Bevilln:sUtsk. , efter Frih. af Schmidt; samt, i anseende till dels nu, dels förut upkomna ledigheter bland Bänkmännen inom 8, 9, 10, 12, 13, 22 och 24 Bänkm:s-afde!n:ne, tillkännagaf att val till återbesättande af dessa ledigheter bland Bänkmännen, kommer att förrättas i nästa Onsdags plenum.
Föredrogs ånyo Statslltskis d. 14 och 21 dennes på bordet lagda Utlåt.
M 123, i anledn. af väckte motioner, ang:de förändradl användande af den till skolorne i städerne inom Lunds stift, och provinsen Halland af Götheborgs stift, utgående Helgonskyld. 414 Den 22 Juni.
Denna saks behandling liknar mycket det sätt, hvarpå frågan om Hallands rotering blifvit bandlagd.
Här är fråga, om vederbör:de församlingar i Lunds och Götheborgs stift äro pligtige, att till dervande skolor erlägga den helgonskyld, som hittills blifvit utgjord.
Den Danska ordinantien af d. 14 Juni 1539 innehåller, att de landtsocknar, hvilka äro städerna något nära belägna, skola taga sig ”Sognedegn” eller klockare af skolorna, och låta honom få den vanliga räntan till hjelp vid studierna.
Skolornas rättighet är således gifven; hvarföre skall då eflerskänkning ske?
Jo, emedan socknarne hellre vilja behålla sin helgonskyld, än lemna henne lill städerna.
Två gånger hafva R.
St. afslagit en dylik begäran, alldeles så, som det skedde med Halländningarnes påståenden om minskad rotering.
De ålerkoramo för 3:dje gången och vunno bifall.
Nu kommer äfven denna fråga för 3:dje gången under Ständernas pröfning, och StatsUtsk. är sökanderne lika bevåget, som förut.
Om man på detta sätt fortfar, huru kommer det då att gå med Kronans ordinarie räntor ?
Kan det väl vara nyttigt, att den ena efter den andra af dem efterskänkes, intilldess all skatt slutligen utgör bevilln.
Jag betviflar det, och skall, så vidt jag förmår, sätta mig deremot.
Jag hoppas emellertid, att de ledamöter, som i StatsUtsk. reserverat sig emot beslutet, skola här, bättre och omständligare, än jag, utföra saken.
En bröst-åkomma hindrar mig i afton att göra det vidare ,än sorn skett.
Det förhåller sig så, som den siste värde talaren sagt, att nemi. denna fråga icke är ny, utan en gammal fråga, som vid flere Riksdagar återkommit; och den har också vid dessa föreg:de tillfällen blifvit på ganska goda och utförliga skäl af R.
Vid denna Riksdag deremot, har Skåne varit lyckligare i StatsUtsk., och derför har det onekligen att tacka den ledamot härstädes, som nyss afstod från ordet, nemi.
Hr von Troil, hvilken ehuru han förut motarbetat saken, likväl nu på ett lika. skickligt, som lyckligt sätt upträdt såsom förfäktare af sitt läns intressen.
Denna fråga bör, efter min öfvertygelse, betraktas både från rätts- och billighets-synpunkt, emedan billigheten är beroende af rätten.
Ty om det är obestridligt, att rätten både moraliskt och juridiskt är på Statens sida, så lärer icke billigheten sträcka sig så långt, som man, enl.
SlalsUtskts förslag skulle tro, att den borde göra.
Sjelfva benämningen ”helgonskyld” utvisar, att denna skatt ursprungligen utgått för kyrkligt ändamål.
I de första tiderna, då katolicismen utbredde sig öfver de Skandinaviska länderna, inkommo jemte densamma en mängd vidskepelser, hvilka hade till följd, att folkets lättrogenhet i hög grad tilltog.
Häraf begagnade raan sig, för alt erhålla skatter.
Sålunda fördes helgonbilder för åkrarne, för att derigenom gifva bättre skydd åt jorden, och på detta sätt upstod aldra först den ifrågavar:de utskylden, emedan folket fick betala dessa bilder.
Något annat uplyser icke historien om dess upkomst.
På 1400-talet utgick den, i de svagare församlingarne inom Den 22 Juni. 415 Danska monarkien, under en längre (id lill klockarne.
Då protestantismen under Fredrik Ilis tid infördes i Danmark, undergick denna utskyld en förändring.
Denne Konung var nemi. serdeles mån om att folket skulle blifva väl uplyst om den nya trosbekännelsens välsignelser, och lian inrättade derföre skolor, samt sökte på allt sätt upmnntra deras utbildande.
Härtill skulle så mycket medel som möjligt användas; men det fanns inga andra att tillgå, än helgonsky Iden, hvilken också för detta ändamål anslogs.
Det var på en Riksdag i Odensee, som Ständerna d 14 Juni 1539 fattade det beslut, att helgonskylden skulle användas för skolornas räkning, äfvensom till löner åt Klockarne, hvadan den således icke hel och hållen utgick till skolorna, utan splittrades emellan dessa och Klockarne.
Detta stadgande var dock endast inskränkt till de församlingar, som lago nära städerna, eller, såsom sedermera bestämdes, inom tvenne mils afstånd derifrån, emedan dessa församlingar voro genom ofvannämnde Riksdagsbeslut anbefallde, att från städernes skol-ungdom taga sig Klockare, hvilka skulle aflönas med helgonskylden.
De andra församlingarne kommo icke i fråga, att få en sådan delning af helgonskylden.
Under Christian IV bestämdes genom bref af 1618, att stadgandet skulle blifva allmänt i Danmark; ty det gällde förut icke egentligen hela
Danmark, utan blott de släder, der skolor funnos.
Men när slutligen alla städer hade fått skolor, blef också nämnde stadgande allmänt.
Då sedermera Skåne afträddes till Sverige, blef genom Malmö recess förordnadt, att alla skolor och kyrkor skulle bibehållas vid de rättigheter de innehaft under Danska tiden.
Emellertid började missnöje förspörjas öfver denna skatts utgörande, och man sökte afskudda sig densamma.
Men på General-Guvernören Banérs framställning, beslöto R.
St. vid 1668 års Riksdag, att hvad som varit lagligt under
Danska tiden, äfven borde vara det under den Svenska, och det blef således vid denna Riksdag af Konung och Ständer bestämdt förordnadt, > att utskylden skulle, på sätt hittills skett i Danmark, utgå.
Härutinnan ifrågakom icke någon rubbning förr än på 1700-talet.
Då fann raan nemi., att det icke var tillräckligt för skolornas underhäll, alt endast taga helgonskyld frän de församlingar, som lågo närmast kring städerna, utan man ansåg, att den borde utgå äfven från de öfriga församlingarne.
Det blef också besluladt i Danmark, att äfven från de församlingar, sora icke lago på två mils afstånd från städerna, helgonskyld skulle till skolornas underhåll utgå; och när sådant skedde i Danmark, trodde man, att det jemväl borde ske i Sverige.
Härom upslodo många förslager.
Vid 1719 års
Riksdag gjordes framställningar i denna syftning; men Provinsens deputerade protesterade mot en sådan beskattning, hvilken de förklarade vara laglig, endast i sådana församlingar, som lågo på två mils afstånd från städerna.
Men änskönt frågan vid denna Riksdag föll, ansågs den likväl vara af den vigtiga beskaffenhet, att den icke kunde falla, och vid 1737 års Riksdag upkom ett annat förslag lill jemkning, hvilket dock icke heller hade framgång, emedan, som man påstod, de mäktigare Possessionalerne i Skåne hade öfverens kommit och beslutat, att ett sådant ingrepp i, deras rättigheter icke 416
Den 22 Juni. skulle få ega rum.
Emellertid upgjordes af serskilda deputerade från de i frågan intresserade länen år 1740, ett nytt förslag till helgonskyldens fördelning; men vid samma års Riksdag voro utsigterna, för detta förslags framgång lika ofördelaktiga som förut, och det blef både af K. M. och Ständer afslaget.
Det missnöje, som till följd af dessa försök i den öfriga delen af Skåne upstod, och de agitationer som inom de närmast intill städerna belägne församlingarne bedrefvos, föranledde, att man slutligen stadgade ett vite af 1,000 Daler Silfver-mynt för den, som ånyo bringade frågan å bane.
Derefter afstannade saken ända intill 1800-talet.
Det blef då fråga om anläggande af ett Gymnasium i östra delen af Skåne; men man visste icke, hvarifrån man skulle få medel härtill.
Då fördes tanken än en gång till en jemkning af helgonskylden öfver hela Skåne.
Detta upväckte återigen starkt missnöje, så alt frågan, oaktadt flitigt agiterande, ånyo föll.