Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men innan jag ingår i den första frågan, är det angeläget för mig alt undanrödja ett hinder, som jag sjelf lagt, och som jag dessutom finner vara antaget af en hel mängd utaf detta Stånds ledamöter.
Jag hade nemi. icke nog fullständigt begrepp om Coust.Utsk:s betänkandes öfverensstämmelse med grundlagen.
Jag vill icke klandra, men derföre att jag icke före delta hade ingått i granskning, om jag så får säga, i jemförelse emellan grundlagen och Const.Utskrs betänk., trodde jag mig berättigad till hvad jag vid närmare granskning finner ligga utom min behörighet.
BondeStrs beslut har fört mig till granskning af grundlagen.
Jag finner der, lika med hvad BondeSt. antagit, att
RiksSt:ns rättighet eller behörighet at bedomina Utsk:s betänk., Den 2 November f. m. 9 vidtager icke förr än Ulsk. i ämnets alla frågor afgifvil ett betänk.
Nu förefinnes likväl, att Const.Ulsk. har gifvit intet annat förslag än en vallag.
BondeSt. har mycket klokt och mycket grundlagsenligt derföre förklarat, att
Ståndet ej ville ingå i bedömmande af något annat än denna vallag, och för att bedömma ämnets öfriga frågor afbidade det förslag från Utsk., som först gaf Ståndet behörighet att yttra sig öfver de öfriga delarna af ämnet.
Jag liar under föreg:de plena hört flera ledamöter, hvilka velat öfverlemna till Utsk. åtskilliga detalj-frågor.
Jag motsatte mig det af det ivriga, numera finner jag det, af det irriga begrepp, alt jag trodde Utsk. hafva en rätt att få kännedom om Ståndets mening i hvarje ämnet tillhörande fråga.
När jag nu ser i grundlagen, att vår behörighet att yttra oss icke vidtager förr än förslag äro af Utsk. gifna, så finner jag också alt vi handlat alldeles afvikande från grundlagen, då vi, innan Utsk. ännu framkommit med annat än en vallag, likväl öfvergått lil! öfverläggning och beslut ang:de ämnets öfriga frågor, utan att ännu veta hvad Utsk. derom vill gifva för förslag.
Vi hafva förfarit alldeles afvikande från grundlagen.
Men jag medger, att för den sidan, som vill hafva oss väl bundna, innan förslagen komma in, var detta förfarande lättare; ty Utsk. skulle möjligen icke bry sig om huruvida vi handlat grundlagsenligt eller icke, ulan anse sig af oss bundet tili händer och lotter.
Jemte min reservation emot detta behandlingssätt, får jag framställa min önskan, att Ståndet ville öfvergå till ett behandlingssätt, öfverensstämmande med grundlagen, och det finner jag alldeles enligt med hvad Hr Aminoff nu framställt.
Jag begär således, att It. o. Ad. ville öfverlemna denna fråga lill Const.- Utsk., eller rättare sagdt, ville förvänta, ville uppskjuta med beslutandet i denna fråga, intill dess Coust.Utsk. gifvit oss ett förslag derom.
Det ankommer på Const.Ulsk;s yttrande om våra hittills tagna beslut äro lagenliga eller icke.
I min tanke hafva de alla afvikit från formen för behandlingssättet, och jag skall också icke finna mig af dem det aldia ringaste besvärad, när slutligen Const.Ulsk. inkommer med ett verkligt förslag, ty ännu hafva vi icke fått något förslag.
Vi hafva gått Const.Ulsk. i förväg och det tillåter icke grundlagen.
Detta i fråga om behandlingssättet.
I fråga 0111 ämnet, ifall R. o. Ad. härå icke gör något afseende, uther jag mig att vidare få yttra mig.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, i anledn. af Frih. Boyes anförande, att, enligt hans tanke, detta icke kunde anses annorlunda än såsom en reservation emot det beslut B. o.
Ad. i delta ämne fattat.
Hr Landtm, ansåg det icke kunna inverka på den blifvande föredragningen af ämnet, beroende det af R. o. Ad. alt afslå eller icke antaga såsom Ståndets 16 H. 3 io D«n 2 November f. m. gemensamma tanke de förslag som blifvit gjorda, men föredragningen af dem Lomme att fortgå.
Underkastande mig helt och hållet Hr Frih. o. Landtnäs sätt att leda öfverläggningen, får jag likväl vördsamt erinra, att jag begärt alt R. o.
Ad. måtte fatta det beslut, att uppskjuta med beslutet i denna fråga, intilldess att Consl.Ulsk. utlåtit sig.
Detta är hvad många ledamöter förut yrkat och livad
Hr Aminoff nu hegart att R. o. Ad. mätte besluta.
I öfrigt anhåller jag alt få nämna några ord i anledn. af Hr AminolFs yttrande , att R. o. Ad. skulle icke ingå i bedömmande eller något besluta hvad de andra Stånden angår.
Jag finner detta mycket billigt, om det motsvaras of en lika grannlagenhet af de andra Stånden, men intilldess jag derom förvissas, kan jag icke ingå på detta förslag.
Jag anhåller att få ett ögonblick upptaga R. o. Ad:s lid i fråga om del förslag, som Hr von Hartmansdorff framställt.
Jag tror det icke vara öfverflödigt alt upprepa skälen, hvilka blifvit sammanblandade med sä många andra skäl håde mot och med under de föreglde dagarna, att den tid icke torde vara förspilld, som användes för alt mern speciell återföra dem i R. o. Adis minne.
Ändamålet med bildandet af en öfre kammare lärer väl ej kunna vara annai, an att derigenom erhålla andra elementer inom representationen, än inom den första kammaren.
Då man i den första kammaren vill representera rlen opinion, som är för stunden gällande, så vill man i den andra representera en continuilet af opinionen.
Man fordrar der en större erfarenhet, större bildning, mera opartiskhet, mera lugn, ett slags förmåga alt kunna medla, en allmännelighet i hildning, en allmännelighet i erfarenhet.
Man fordrar vid den splittring, som möjligen uppstår inom den yngre kammaren, till följe af de disparata elemenler hvaraf den är sammansatt, och som måste blifva följden, då den, såsom R. o. Ad. beslutat, skall sammansättas af 5 Stånd; man vill, säger jag, i öfre kammaren finna en moderator, finna en personal, som icke blott afspeglar åsigterna för dagen i den yngre kammaren, utan som pröfvar dessa, som har ett tillräckligt anseende, genom sina utmärkta personliga egenskaper, att kunna bilda en moralisk motvigt emot de beslut, som i den nedre kammaren kunna fattas.
Delta har jag föreställt mig vara ändamålet med den öfre kammaren.
Om nu detta är ändamålet, hvilket icke den värde motionären sjelf lärer bestrida, så hemställer jag, om det är möjligt att kunna bilda en sådan kammare på det sätt som han föreslagit.
Om vi följa
Hr von HartmansdorfFs förslag, innan det ännu var amenderadt, och det är icke amenderadt i något hufvudsakligt afseende, utan endast i afseende på några sifFror och ord; så är hans mening för det första den, Den 2 November f. m. att ett lika antal ledamöter skall väljas uti Låda kamrarna.
Delta må då vara ; det är af R. o. Ad. redan beslutadt; men detta lika antal ledamöter skall väljas på lika sätt, af samma val-collegier, inom samma slånds-cathegorier.
Den enda skilnaden är, att desse ledamöter skola väljas för 5 riksdagar eller i5 år, och den nedre kammarens ledamöter för endast en riksdag eller 3 år, motsvarande intervallen emellan riksdagarna.
På detta sätt vunne man intet annat, an att om Regertn skulle vilja begagna sig af sitt inflytande vid valen, kunde den gerna lemna den nedre kammarens sammansättning å sido och blott använda sina bemödanden på att få den öfre kammaren så vald, att denna kammare, som å folkets sida vore oafsättlig för i5 år, helt och hållet inginge på Regertns åsigler och blott Liefve en lekboll i dess händer, eller också, om å andra sidan partierne ville begagna deras inflytande, så skulle äfven de kunna åstadkomma val af en sådan öfre kammare, som helt och hållet sönderslet sig sjelf, och inom hvilken faran för en öfvergång till anarchien vore mycket större, just derföre att den nedre kammaren upplöstes efter hvarje riksdag, men den öfre, derigenom att den vore oafsättlig på i5 år, hade en vida större makt och således kunde bilda ett vida starkare och farligare motstånd emot den bestående Regeringen, än den nedre kammaren.
Vid sådant förhållande lärer det väl vara oundvikligt, om man verkligen på allvar vill en represenlations-förändring, om man icke skall nödgas anse såsom en machiavellism allt hvad vi här beslutat, om man vill bafve en representant-kammare, som skall vara stark både emot folket och emot Regertn, att ifrågavar. öfre kammare icke bildas af elementer, som hafva omedelbart samma ursprung med beståndsdelarna af den nedre kammaren och således blott blifva en ny upplaga deraf.
Lika oundvikligt är det att öfre kammaren vid sådant förhållande icke väljes af 5 särskilda folkclasser; ty, mine herrar! huru är det länkbart, om den öfre kammaren skall sammansättas af 5 olika slåndsclasser, väljas inom ix5 olika valdistrioter inom landet, att jag der skall kunna finna någon enighet, att jag der skall kunna undvika den splittring, som jag i första rummet bör söka förekomma, att jag skall kunna göra denna kammare stark, såsom man åsyftar, då jag deri nedlägger alla möjliga elementer för att göra den svag och till ett spel för partierna, då jag öfverlemna!' antingen i Regerius eller partiernes händer alt splittra den, att der sprida split och afund?
Jag kan för min del icke tänka mig möjligheten af en sämre organiserad öfre kammare än den Hr von Hartmansdorff föreslagit, och om haus mening endast är att gå den rådande opinionen till mötes i det afseende att kamrarne skola vare två, och han således endast åsyftat della; så skulle jag hemställa, om han icke snarare ville vara uppriktig nog alt föreslå oss blott en kammare, emedan denna kammare, vald 12 Don a November f. m. på kortare lid, otvifvelaktig! skulle vara mycket starkare än en representation på i kamrar, bestående af samma elemenler, af hvilka den ena vore vald på kortare och den andra på längre tid, samt af hvilka således den ena hade mera makt än den andra, utan att hafva derpå något slags anspråk i följd af en högre bildning, en högre förmögenhet eller ett vidsträcktare och mera allmänt anseende inom landet, hvaremot liela qvalificationen skulle ligga deruti att ledamöterne tillhörde vissa ståndsclasser och districler samt hunnit 4° års ålder.
Jag får säga, att ehuru jag visserligen ej anser nödigt att bilda ett s. k. återhållande element i samhället under den ståndsfördelning, som blifvit bibehållen ; så anser jag likväl för högst nödigt, på det besluten må blifva mogna, på det insigt och erfarenhet må komma att gälla inom representationen, på det att förhastande ej må komma att äga rum, att representationen bildas på 2 kamrar.
Jag anser det högst nödigt, hufvudsakligen derföre att inom en af våra ståtids-classer sammansatt enkammar-representation partier ovillkorligen skulle bildas och således skulle uppstå en majoritet och en minoritet, sora vid de flesta tillfällen skulle stå emot hvarandra, hvarigenom ovillkorligen splittring skulle uppstå, då icke en öfre kammare funnes med egenskaper, som lemna möjligheten af en moralisk motvigt, der den ena gången majoriteten och den andra gängen minoriteten kan få sin mening gällande.
Det är detta förmedlande och lugnande element, som jag genom den öfre kammaren åsyftar, och då jag icke i något afseende finner detta hos en öfre kammare, organiserad på det sätt som Hr von Hartmansdorff föreslagit, så yrkar jag afslag på hans proposition.
Hvad deremot vidkommer Frih.
Hamiltons nu föreslagna amendement, så ber jag att få yttra, att jag anser viet vara det hästa, som för närvar, kan vinnas, och ehuru jag för min del tror, att R. o. Ad. ej bör ingå uti detalj-bestämmelser uti detta ämne, skall jag likväl icke motsätta mig delta förslag, om det kommer lill föredragning.
I anledn. af den invändning, sorn Hr von Hartmansdorff gjort, att möjligen inom den sålunda valda kammaren något Stånd finge få eller inga medlemmar, och att således samtliga Ståndens intressen ej skulle vara bevarade, får jag erinra, att detta är lätt hjelpt, ifall man anser conseqvensen eller öfverensstämmelsen med föregrde beslut sådant fordra, ifall Frih.
Hamilton gör den förändring i sitt förslag, att val-collegierna skola samfäldt välja en ledamot af hvarje Stånd, på sätt Prosten Ödmann i sin reservation uppgifvit; men jag finner för min del icke alt något beslut af R, o. Ad. ligger i vägen för det förslag Frih.
Hamilton nu uppläst, med undantag möjligen af siffrorna, som kunde uteslutas, och jag kommer att med min röst understödja detsamma.
Den a November f. m.
En värd ledamot har vacht den fråga, att alla de disenssioner och närmare bestämmelser, som inom R. o. Ad. i detta ämne ägt ram, skulle vara grundlagsstridig. !.
Hr Frih. o. Landtm, har derpå svarat, och har jag således intet annat att tillägga, än att det var föga alt förvänta att en Söndag skulle så mycket rubba öfvertygelsen inom Ståndet, att hvad man ansåg grundlagsenlig! om Lördagen, skulle om Måndagen anses grundlagsstridigt.
Hvad i öfrigt angår de anmärkn;r, som här äro gjorda emot det af mig ganska anspråkslöst framlemnade förslag, så är det väl icke mycket värdt att besvara dem, sedan Hr vou Hartmansdorff, sorn var den enda som kunde medgifva någon moditication i sitt nu förevar, förslag, icke velat frångå detsamma.
Jag vill också blott åberopa hvad den siste talaren härom yttrat.
Att det ena Ståndet blefve underlägset det andra i öfre kammaren, gör obetydligt till saken.
Så framt kammaren för l osten är sammansatt af k loka och dugliga personer, så förhasta de sig svårligen i sina beslut.
Att jag för öfrigt i denna sak icke särdeles fästat mig vid siffertalen härrör deraf, att det ännu icke är afgjordt att hvarje Stånd skall äga särskildt veto och särskild beslutande-rätt i grundlags-frågor.
Efter mitt förmenande skulle det vara tillräckligt, örn -§:delar af kammaren vore ense om en förändring; och derföre har den invändningen icke hos mig gjort sig gällande.
Hvad Hr Aminoffs yttrade tanke beträffar, så instämmer jag deruti, och jag trodde från den stund då Frih.
Sprengtporlens förslag antogs, att R. o. Ad. ej borde gå längre i bestämmelser, utan, likasom de öfriga Stånden, öfverlemna resten till Const.Utsk., och jag gjorde till den ledamot, hvars förslag nu är under öfverläggning, den propos., att vi begge skulle återtaga våra förslag.
Den värde ledamoten ansåg det icke lämpligt, och jag kunde då icke heller nedlägga milt förslag.
Sedan nu frågan är föredragen, kunna vi icke annat än besluta derom, antingen antaga eller förkasta förslaget, och kunna icke låta det falla.
Att Ståndet icke skulle hafva rättighet eiler alt billigheten ej skulle tillåta Ståndet alt besluta i frågor, sorn röra de andra Ståndens valsätt, kan jag icke inse, och jag hemställer dessutom, huruvida det kan sägas, att vi besluta, då vi endast uttala en gemensam tanke.
Den binder hvarken Const.Utsk. eller ens oss, om Const.UJsk , när frågan kommer tillbaka, skulle upplysa oss om att vår gemensamma tanke antingen icke varit riktig, eller att den för någon annan hufvudsakligare omständighets skull bör frångås.
Här är således endast fråga om en för ögonblicket uttalad opinion.
När man uttalar en sådan, är det omöjligt att icke uttala den fullständigt och i alla dess delar, och när man det gör, mäste man äfven uttrycka sin tanke om de andra Ståndens rättighet.
Man ingriper icke derföre uti densamma, ulan uttrycker blott sin enskilda tanke derom.
Hvad ■4 Den 2 November f. m. slutligen beti ii lifa r sjelfva saken, så återstår, då motionären yrkat derpå, intet annat än att yttra sig öfver detta Hr von IbirtmansdorfFs nu förevar, förslag, och derom är så mycket sagdt, att jag derom ej vill nu yttra annat än hvad en värd ledamot här förut med ett ganska kraftigt uttryck sagt om ett annat förslag, och som han, då delta yttryck i min tanke passar på det nu förevar, förslaget, torde tillåta mig alt begagna, nemi. att det är capitalt oriktigt och derföre voterar jag deremot.
Ilr Lefren, Joli.
Hvad först beträffar Frih.
Poyes anmärkn. att vi icke skulle vara berättigade att förklara hvad vi atise för vår gemensamma lanke i anmärkningsväg emot Const.Ulsk:s förslag, så är derom intet mera alt Olda, sedan Ilr Frih. o. Landtm, förklarat, alt vi hittills lagligen förfarit, och att det är vår rättighet alt ännu fortfara under denna dags plenum i samma anda vi hittills behandlat frågan under föredragningen af Frih.
Således anser jag mig vara inom lagligbetens område.
Hamiltons förslag beträffar, så tror jag talaren deruti misstagit sig, ali det ej skulle kunna komma under pröfning med annat villkor, än alt Hr von Hartmansdorff skulle frånträda sitt.
Jag tror att R. o. Ad. bar sig flitt oell obetaget att göra de amendeinenter i de förslag, hvilka utgöra föremål för dess öfverläggning, som R. o.
Ad. anser skäliga att göra.
För min del tillstyrker jag antagandet af Hr von II irtinansdorffs förslag, sådant det 1111 är för R. o. Ad. uppläst — E11 annan talare, [lr Dalman, liar yttrat åtskilliga satser, bland andra, att ett frö till cnarehi skulle ligga i det förslag, som Hr von Hartmansdorff har framställt.
Han liar påstått vidare, att så väl Regertn åsin sida, som parlierne, å den andra sidan, skulle fä ett stort utrymme och spelrum, om ett sådant förslag an loges; men deremot anser talaren, alt 0111 en kammare, formerad af andra elementer än de föreslagna, skulle kunna komma lill ständ, så kunde icke detta spelrum äga runi.
Jag har vunnit erfarenhet i åtskilliga afseenden så väl under framfarna riksdagar, hvilka jag bevistat, som under denna, och tillfälle lill erfarenhet har äfven funnits mellan riksdagarna.
Jag har nemi. varseblifvit ett starkt bemödande att nedsätta värdet af de s. k. privilegierade Stånden.
Jag har hört beständigt sagas och utbasuneras kring land och rike vid hvarje beslut, sorn blifvit fatladt inom R. o. Ad. samt PresteSt., af sådan art som icke varit behaglig för en viss opinion, hvilken vill despotiskt göra sig gällande i landena, — jag har ständigt, säger jag, vid sådana tillfällen hört, alt man tagit sin tillflykt till att utmärka dessa Stånd såom privilegierade 111. 111.
Man har med ett ord tagit sin hufvudsakliga grund till dessa Stånds nedsättande i allmänna tänkesättet just dei ifrån att de icke äro lika till ursprung med de 2 Den 2 November f. m. andra Ståndens.
Nu förekommer här att motionären föreslagit etl valsätt lill öfre kammaren, hvarigenom alla Stånd skulle få lika anpart i representationen.
Det bör derigenom icke blifva svårt för en bredvid lagarna sig ställande makt, att genom delta beständiga innötande genom tidningarna satta ner det ena eller andra elementets värde och derigenom kasta en skugga på de beslut, hvilka fattas, de må vara huru sjefständiga som helst.
Detta är i sin enklaste form min hufvudtanke om nödvändigheten att man måste hos oss hafva samtliga ståndselemenler lika i de båda kamrarna.
Uti denna min framställning ligger ingen machiavellism.
Jag tror att min värde vän, Ur von Hartmansdorff, är lika fri från denna lära som jag.
Jag önskade, att alla kunde säga detsamma om sig.
Jag har förut en gang yttrat, alt min åsigt vore den, alt den egentliga motståndskraften mot hvad som bör eihotstås, d. v. s. emot det onda, det förtryckande, det sjelfviska, som vill göra sig gällande öfver lagarna, är att igenkänna i den grundsats, som samtliga fiiksStånden, åtminstone 3 bland dem, synas vid denna riksdag hafva skäligen enhälligt uttalat, nemi. bibehållandet af ståndseleinenterna såsom valförsamlingar.
Häruti ligger, mine herrar! motståndet mot anarchien och mot anarchiens sakförare.
När dessa elementer sammanträda, mer eller mindre oroade i sina valcollegier, så blir likväl följden i de flesta valkretsarna, att de välja ädla och förståndiga män, antingen af den ena eller andra färgen, hvilka jag hoppas dock skola öga rättskaffenhet och dygd för alt emottaga befattningen att vara representanter för Svea land.
Det ar just i dessa slånds-elementers begagnande såsom valmän, som styrkan af Svenska folkets blifvande representation kommer alt ligga, och det blir fåfängt att länge kunna förvilla eller leda dessa elementer till val, som med fäderneslandets gagn äro oförenliga.
Om icke så vore, om icke dygd och rättskaffenhet skulle i längden hafva öfvervigten, så skulle icke verlden kunna hafva bestånd.
Om man får utgå från den grundsats, att det oriktiga, del orätta, det vrånga skall hafva öfverviglen i längden, så måste man bekänna med detsamma, att allt samhälle är omöjligt.
Man måste således nödvändigt träda på den andra sidan och erkänna att det rättas och dygdens seger måste vara det, som slutligen skall blifva gällande, och i trots af deras bemödanden, som söka att stifta 010 i landena och sorn göra det med all möjlig kraft, samt måhända i detta ögonblick, efter den riktning förevar, fråga tagit, icke äro iinga neds'agne i sina hittillshafda bemödanden.
— Jag tillstyrker bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag och tror all det är hvarken mer eller mindre än lagom liberalt.
Jag vill anmärka, med afseende på detta sista af mig yttrade ord, alt jag har inhemtal en erfarenhet lill, under den lid jag tänkt på allmänna ärenden.
Jag hör mycket, mycket fraser om liberalitet, men jag har också markt mycket liten Den 2 November f. m. benägenhet att vara liberal i verkställigheten, när man kominer till kritan.
Så lange det går an alt föra skrän och trumpeta i alla väderstreck om liberali teten, med ryggen stödd emot andra, som man likväl behöfver för att upprätthålla skick och ordning i landet, så länge är det behagligt att föra en sådan talan; men när man kominer i nödvändighet alt uttala huru mycket sann liberalitet man har i själen, då går man baklänges.
Jag har redan vid början, då Hr von Hartmansdorfifs förslag föredrogs, gifvit tillkänna, att jag icke biträdde eller gillade den mening, soin Hr von Hartmansdorff framställt, ali ett femte Stånd, lika talrikt som de öfriga Stånden, borde ingå i kamrarne, icke att båda kamrarne borde vara lika starka, icke alt valrätten borde vara inskränkt inom krets.
Detta oaktadt har jag icke ansett mig böra bestrida dessa Hr von Hartmansdorff satser öfver en viss grad, emedan jag hyllat den öfvertygelse, att i denna fråga det vore lämpligt och nödvändigt att icke alltför strängt vidhålla riktigheten af egna meningar, utan att gå andras yttrade åsigter till mötes, för att bibehålla vid det slutliga afgörandet den enighet och samverkan mellan ledamöter af olika åsigter, hvilken synts mig vara oundgängligen nödvändig för att befordra framgången af denna vigtiga fråga, och i den förmodan, att Coust.Utsk. vore i tillfälle att kunna jemka och rätta sådana åsigter, yttrade under discussionen i Stånden, hvilka möjligen icke fullkomligt skulle leda till det riktigaste och bästa.
Men då nu Hr von Hartmansdorff sjelf synes erkänna, alt åtminstone i denna punkt, ronde bildandet of öfre kammaren, hans egen yttrade åsigt icke hvilar på en alldeles fast och säker grund, då nemi. den värde ledamoten så betydligen har nmenderat och förändrat sin första uppställning, att föga eller intet deraf qvarstår, och då deruti för mig ligger ett bevis på svårigheten för R. o.
Ad:s ledamöter att nu omedelbarligen kunna uppfatta en opinion, en öfvertygelse om denna kammares bildande, som må anses än aflägset närma sig till hvad sora skulle vara det rättaste, samt då de återstående punkterne i Hr von Hartmansdorffs förslag äro af en mera underordnad reglementarisk egenskap och följaktligen mycket lämpligt böra öfverlemnas lill Const.- Utsk., för att i detta hänseende, efter behörig utredning och närmare kännedom af förhållandet, föreslå hvad Utsk. anser vara nyttigast; så skulle jag helst önska, att Hr von Harttnansdoff nu mera ville låta så väl denna punkt, som alla de återstående, uti sitt framställda förslag förfalla.
Jag skulle icke anse det vara nyttigt, om R. o.
Ad. ingick i alltför många detalj-föreskrifter i fråga om reglementariska bestämmelser, eller framställde allmänna satser i vigtiga frågor, som voro uppställda på så lösliga grunder, eller voro D c ii a November f. m. >7 af den beskaffenhet, att R. o. Ad. framdeles , sedan Utslc. inkommit med förnyadt yttrande, vid den slutliga pröfningen skulle finna sig nödsakadt ait frångå hvad
Ståndet nu skulle förklara för dess gemensamma tanke.
Af denna anleda. finner jag mig slutligen föranlåten att afstyrka antagandet af Hr von Hartmansdorffs förslag till gemensam tanke, icke blott i denna punkt, ulan äfven i aila de eftei följande.
Iioye:
Ehuru jag icke öfverger den förhopp ning, att sedan en värd ledamot, Hr Aminoff, understödd af mig , gjort framställning om frågans öfverlemnande till Consl.Utsk., — ehuru, säger jag, jag icke öfverger den förhoppning, att Hr Frih. o. Landtm, torde låta propos. derom föregå propos. om afgörande; så skall jag dock numera, sedan discussionen är obegränsad och öfvergått till sjelfva hufvudsaken, utbedja mig alt få yttra mig derom.