Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Utskits upfattning synes således vara, att en så beskaffad fregatt, som den B • n 14 April e. i». föreslagna, icke skulle vara lämplig, emedan den ej skulle kunna röra sig i skärgården.
Det är i sanning att upskatta dess verknings-krets allt lör ringa, dess rörelseförmåga alltför obetydlig.
Öfverallt, der man finner vatten under kölen, kan ett nutidens, med ångmachin forsed), större krigs-fartyg obeliindradt röra siV, äfven om det vore i den trångaste skärgård; derom vittna de sednaste krigshändelserna i Östersjön, då Engelsmännen sent på hösten lago i Finska vikens trånga farvatten med sina stora skepp utan att förlora något enda.
Egendomliga för vårt land hafva dessa strider varit om det stora och lilla sjö-vapnet.
De hafva lortgått under en lång löljd af riksdagar, hvarvid man å ena sidan ansett att Sveriges försvar hufvudsakligen borde grundas på en allmän national-lieväpning i förening med en roende skärgårdsflotta, under det man å andra sidan hyllat den princip för försvaret till lands och vatten, sorn hittills gjort sig gällande och som erkännes af alla andra nationer.
Ehuru båda dessa åsigter så väl inom pressen och representationen som inom vapnet hafva sina målsmän, ega vi dock ännu qvar en ar nice och en sjögående örlogsflotta.
Man mäste dock erkänna att en kärna, en stam lordras lör landets försvar, och den är till lands vår armée och till sjöss vår stora Holta.
I st ii I let lör att gnaga på denna kärna, borde man tillse, alt den hibehölles samt ordnades och försåges med tidsenlig materiel.
Alven nu, sidan ångans införande kan anses såsom en förmedlande makt emellan de skilda vapnen, hör man dock satser framkastas om skärgårdsflottans löreträden i motsats till en sjögående fiol ta
Den förordnandet af Sveriges och Noriges stridskrafter 1850 nilsalie kommission yttrar i detta afseende; »Den hittills brukliga fördelningen i örlogs- och skärgårds(<tor och. liten) flotta, hvaraf den förra är a bedd endast för hal vet och den sednare att försvara skärgården, är icke längre användbar».
Den förra, försedd med ångkraft, kan lika såval sorn den sednare strida i skärgården, der den i allmänna farlederna och. blott nödig lokal-kännedomKfinnes, äfven mångenstädes utanför dessa finner tillräckligt djup och utrymme.
Nutidens ångkanon slupar äro genom sina dimensioner och kraftiga machiner i stånd att med de större skeppen deltaga i krigs-operationer så väl på hafvet som i skärgården och höra derföre till samma: klass som dessa
Så långt historien går tillbaka, så långt saga minnes, har sjölifvet (infattats med en särdeles örknrh k i Sverige.
Derom vittna våra minnesmärken: steusättningarne, hällristningarna och jern ringarne i bergen, vikinga-borgarn-e, bauta-stenarne, sjelfva namnen på en del härader m. m., allt påminner jorn hafvet och npmanar oss att ej öfvergifva det.
Det finnes väl ännu qvar en flägt af den gamla vikinga-atidan, enär det bästa sjöfolk allmänt anses komma från Noiden Att hos ett sådant folk, sorn varit och fortfarande borde vara en sjöfarande nation och borde hysa kärlek till hafvet, röster kunnat höja sig för att »vi skola öfvergifva detta haf och hädanefter utföra våra sjökrig till lands», det förefaller oförklarligt.
Det är |) en 14 A pril e. m. en psykologisk företeelse, hvartill man ej funnit motstycke i något annat land.
Inga Ryska roddkanonbåtar hindrade Engelsmännens härjningar långs Finska kusterna.
Den gamla Ryska roddkanonflottan lärer för riärv:de slopas.
Danmark med sina öar och sund, Norige med sina djupa fjordar, båda dessa länder erkänna nyttan af en skärgårdsflotta, men aldrig har der några så radikala åsigter i detta afseende framstiilts, som man hört hos oss.
Nyttan af en mindre, men tidsenlig flotta har så många gånger blifvit bevisad, att derom torde man i allmänhet vara öfvertygad.
En sorglig sanning är emedlertid, att Sverige lör närv:de är det enda laud, som ej har någon ång- fregatt.
Det är derföre hög tid att ej låta värt sjövapen stå för långt efter andra nationers.
Ett kommande krig torde eljest låta oss betala denna försummelse med summor mångdubbelt så stora, som det byggnads anslag, sorn nu begå res.
Det är blott den Ytliga betraktaren, sorn anser ett crlogs-skepp vara ett dödt kapital, gagnelig! blott under krig.
Sä vore det visserligen, om under fredstid alla våra örlogsskepp fiiigo ligga suckande vid brobänken i Carlskrona.
En örlogsflotta eger ett mera mångsidigt värde och återgäldar, rätt använd, äfven under den djupaste fred den kostnad, på densamma blifvit nedlagd.
Det må tillåtas mig anföra några tankar i detta ämne ur Tidskrift för sjöväsendet:
Det vetenskapligt fulländade och för striden fullkraftiga örlogs-skeppet är, så viii som hvar och en annan storartad uppenbarelse af mensklig kraft och mensklig snillrikhet, en mäktig häfstång af lyfta national-audan till ett högre sjelfmedvetande och att motverka de borgerliga bestyrens ofta söfva tide inverkan på själens ädlare förmögenheter.
Sverige bör ej och kan ej ostraffadt afsäga sig sitt rättmätiga anspråk pä att vara en sjöfarande nation i detta ords ridderliga bemärkelse.
Det vore en oklok beräkning, att för framtiden afsäga sig förmånen att på fjerran haf lia sin handel befordrad genom det anseende. sorn en aktad flagga ingifver.
Om Svenska folket rätt förstår marinens sanna betydelse, lärer det väl ej för besparingen af en måttlig penningesumrna vilja upoffra dess mångfaldiga välgörande verkningar och i nautiskt hänseende nedstiga till den låga ståndpunkten af en blott och bart vinningslysten krämare-nation.
Mine Hrr! en sådan ång-fregatt, hvarom nu är fråga, skulle inför utlänningen vara det vackraste ombud för moderlandets bildning och sociala utveckling samt på hemstationen utgöra ett hän föl ande föremål för stolt sjelfförtröstan och vaknad fosterlandskänsla och skulle sålunda bidraga att gifva hvad högst och bäst ett folk kan önska: yttre anseende, inre tillfredsställelse.
Jag anhåller att få förena mig i den reservation, Hr Skogman afgifvit. 1) eu 14 April o. m.
I likhet med samtlige ledamöter af R. o. Ad. inom Utsk:t, har äfven jag anmält min reservation emot Utsk:ts beslut i denna punkt.
Då jag således instämt i hvad Hr Skogman yrkat, måsie jag dock tillstå, att jag finner det något oriktigt alt anse StatsUtsk:t icke hafva haft något skäl för sitt afslag.
Det skäl, som Utsk:t i första rummet anfört, är nemi. behofvet af all möjlig inskränkning i utgifter för den kommande statsregleringsperioden. och detta skäl torde dock tåla att tänka på, isynnerhet när det är fråga om eu så stor utgift, som den af 7 57.800 rdr rmt.
Då emellertid ingen ännu yttrat sig emot Hr Skogmans reservation och ingen heller försvarat StatsUtsk:ts Betänk., förmodar jag, att vi lätteligen kunna komma ifrån saken, hvarföre jag får inskränka mig till att anhålla om bifall till förenämnde reservation.
Det är tvifvelsutan föga inledande för en man utom facket att inlåta sig i en tankestrid, der motståndet är så enhälligt som i förevarande fråga.
Det skulle således synas ganska förmätet, att ens sätta i fråga att någonting vore att anmärka, särdeles vid organisationen af flottan och den nu framställda fordran på anslag till byggande af en ny ångfregatt.
I detta hänseende tager jag mig dock friheten, att med anledning af en djerfhet, som jag ådagalagt vid föreg:de riksdagar, att nemi, alltid inblanda mig i denna diskussion, ehuru, jag medgifver det, utan framgång, upriktigt bekänna, att, under de förflutna 50 åren af vårt nyare statsskick, då vi kommit i tillfälle att närmare yttra oss öfver statsangelägenheter i allmänhet, för mig åtminstone, med undantag af Gr. von Plåtens s. k. rapport rörande flottans tillstånd, icke någon organisationsplan varit synlig, som lemnat ämne till några stora förhoppningar om den utbildning af vapnet, som man har rätt att fordra och hoppas.
Vid sisla riksdagen påminner jag mig, att det upgafs såsom plan, att vi vid 1872 års slut skulle ega i fullgodt stånd 8 ångskepp, nemi. 3 af s. k. nyaste och största klassen, 3 af äldre och första samt 2 af äldre och andra klassen, d. v. s., såsom jag och troligen andra utom facket föreställt oss, skulle dessa 8 skepp eller största delen deraf blifva från sitt gamla tillstånd förändrade till ångskepp.
Jag får i alside härå göra samma erinran, som jag tog mig friheten framställa, då Grefve von Plåtens organisationsförslag här förevar, nemi. att det syntes mig som om Hr Grin något mycket dagtingade med sjelfva principen, då han blott föreslog nedhuggning af de gamla skeppen, hvilket mötte ett ganska betydligt motstånd.
Jag. hade för min del trott, att han gjort bättre, om han rent ut förklarat dem nu för tiden odugliga att bibehålla längre än på sin höjd så vida de kunde förtjena sin underhållskostnad, eller vid tillfälle af behof användas som flytande batterier, men ingalunda ingå såsom någon del i sjöförsvaret, eller i någon plan för flottans organisation.
Då sålunda vid 1856 års riksdag den nya planen framlades och fartygens antal deruti uptogs till inalles 31, vet jag icke om den fregatt, hvars nybyggnad nu begäres, är en följd af denna plan 308 L> en 14 April’*, m. eller om elen är en fordran utom densamma.
I detta hänseende anser ja<* verkligen, att Ulsk:t hade kunnat och bort för It.
St:r fraiiist.ii ras omdöme i Irågan.
Detta liar nu icke skett, och utan att, så* sorn andra talare gjort, underkänna det skäl, som Utsk.t hufvudsakligen föreburit för sitt alstyrkande, nemi. brist på medel, hvilket jag anser vara i högsta måtto väsendtligt i en sådan fråga som denna, tror jag dock, att det för sakens skull varit ganska vigtigt, om någon antydan, huruvida den vid förra riksdagen framställda planen vore följd eller frånträdd, hade egt. rum.
Jag tyckte mig i ett yttrande af en värd ledamot förnimma, att planen blifvit från* trädd och att man öfvergifvit försöket att förändra gamla skepp till ångskepp; men det är möjligt att jag misstager mig; jag nämner det blott såsom jag uplättat det.
Men, mine Hrr, lör sjelfva örlogsvapnet. synes det i sanning nära nog bedröfligt, att vi efter en så lång tid icke kommit till någonting bestämdt i denna angelägenhet.
Denna blandning af 8 gamla skepp, denna plan, sorn icke förrän 13 är härefter kan vara fullföljd, hvad antyda dep Jo, antingen brist pä system och någon ordnande förmåga, eller brist på medel för hvad sorn erfordras.
Men vid betraktande al vapen t allmänhet, måste man i framsta rummet tänka på hvad man kan komma att strida emot.
I detta hänseende kan Jag icke undgå att nämna att 18ö9 hade Ryska örlogsflotta!! i O-tersjöii blifvit ökatl till 7 I ångfartyg och 25 kanonslupar, summa 96.
At dessa voro mer än 40 linieskepp, och vi veta ganska mänga al oss, att på eltersommaren lori idet år kom till Kronstadt den nya Ryska änglregatten »Storamirnleu», byggd i Amerika tor sextio 70 pundig» kanoner och 2 stora svängkanoner, samt med dimensioner, atpassade härefter Hara!' synes således med hvilken styrka (lenna flotta tillväxer.
Hur har visserligen sagts, att vi liro t behof at, såsom jag förmodar, linieskepp; ty om man. vid ett anfall at Ryssland, lagger ett fartyg i norr och söder om Kalmar sund. så kan ingen flotta gå derigenom.
Men jag hemställer, om det är någon omöjlighet att en flotta med 31 fartyg kati löpa ut för att hålla stånd emot en af 96, isynnerhet vid en strid på öppna sjön, der så mycket beror af vindkast och andra tillfälligheter.
Vid sådant förhållande tror jag, för min del åtminstone, att en annan slags plan för sjelfva flottan bör komma till stånd.
Hvad skärgårdsvapnet betraffar, har jag visserligen hört sägas, att det påståendet, att detta vapen på sista tiden blifvit åsidosatt, grundar sig på en,oriktig åsigt, och icke öfverensstämmer med verkliga förhållandet.
Men jag frågar Iliad som är gjordt i delta hänseende?
Danmark har kanonjollar, som åro utan all jemförelse vida bättre tili våra; de föra en bombkanon, hafva en treflig hytt ät befälhafvare!!, berga under dack af besättningen, ros med 10 par åror och äro möjligen l/2 fot längre samt något bredare äu vära.
Då frågar jag. om icke vårt vapen varit försummadt. då vi icke under sä liing tid tillegna! oss de förbättringar, som vunnits pä så nära håll?
Vidkommande de nya ätig båtarn* - Den 14 April e. m. 909 butarne nf jern, sä måtte det väl icke kunna ens falla os« in att tänka, det vi skulle, förvandla våra roddslupar helt och hållet till ångslupar, isynnerhet som enligt min öfvertygelse, hvilken jag hört delas af män, som förslå facket, uti åtminsfone skärgårdskriget (det öfriga vågar jag icke bedöma) kanonjolle!) är mycket fördelaktigare än slupen.
Den är det förnämligast derföre, att den i ett land, som icke har öfverflödig styrka och tillgång på besättning behöfver mindre sådan än slupen; ty när den förra drager 22, man, fördrar den sednare 50 eller 60.
På sådana grunder tror jag att StatsUtskrt verkligen haft många skäl för att afslå det nu begärda anslaget.
I afseende å sluparue, frågar jag, ont de äro fullt tjenstbara, och likaså jollarne?
Jag vet det icke, men jag frågar blott.
En värd ledamot, sorn nyss yttrade sig i frågan, nämnde äfven att Regeringen för kustförsvaret förordat Stockholms befästande.
Jag ber dock att få erinra, att kustförsvaret måste vara för att befästa Stockholm; ty icke kan man väl rimligen säga, att Stockholm ingår i kust,försvaret, utan tvärtom, såsom en olycklig punkt, hvilken man måste vara betänkt på att försvara.
Dessa äro de anltr, mine Hrr, jag har att tillstyrka bifall till Utskits hemställan, väl vetande, huru utgången ändock kommer att blifva; men på det R. o. Ad:s prot:r icke skola vara alldeles i saknad af en tanke, motsatt den, som här kommer att göra sig gällande, har jag ansett mig böra uttala min öfvertygelse i frågan; och jag anser, att man icke behöfver för sjelfva frågans principiella behandling kunna sköta hvarken seglande skepp eller roddbåtar, utan blott begagna sin sunda tankeförmåga.
Hvad skärgårdsförsvaret vidkommer, hafva Ryssarne äfven deruti gått mycket långt.
Då Kejsaren år 1856 mönstrade sin Ostersjöflotta vid Kronstadt, räknade den 50 fartyg ångslupar och 75 af annan byggnad.
Detta kan således omöjligeu för oss gifva anledning att beträda samma bana.
För öfrigt är det tvifvel underkastad!, huruvida icke vår lilla jolle är vida förträffligare och kan göra den stora Ryska ångslupen betydligt förfång, när det kommer derhän.
Man har äfven sagt att våra skärgårdsfartyg borde vara byggda så, att de kunde gå öfver hafvet och kasta trupper på andra sidan derom.
Det kan vara ett ändamål för de Ryska, men icke för oss; utan vårt ändamål är att kunna försvara våra sjöar och våra kuster.
Jag kommer således alltid, så länge jag har någon röst på detta rum, att yrka, det skärgårdsvapnet, på sätt Utsk:t sagt, icke måtte åsidosättas, utan att derpå måtte fästas det aldra största afseende.
Hr Brakel, Mauritz; För min del anser jag det af föga vigt, om vi om trenne år ega en bit af den fregatt, som Regeringen föreslår, eller ej.
Också skulle jag ej hafva upträdt, om icke Gr.
Anckarsvärd just som väckt Eder, mine
Hrr, ur den sorgliga liknöjdhet, hvarmed J följt den matta diskussionen.
Och man kan i sanning förlåta oss vår ringa förkärlek för Sveriges sjöförsvar.
Regeringen sjelf, högsta vårdaren af Sveriges H. V. 14 210 Tl-en 14 April e tn. ära och anseende, tyckes ej inse dess vigt; åtminstone begärer hon ej hvad som fordras för dess uprätthållande.
För nära tvåhundrade år sedan lefde i Sverige en Kung, han kallades den Elfte Karl, och då var Svenska folket ett folk.
Vi riro det visserligen ännu, men icke iiro vi ett folk, sorn mera älskar sjelfständighet och anseende, än njutningar och vällefnad.
Kung Karl den Elfte upkallade icke sin finansminister och frågade honom huru mycket af skatterna var öfrigt att anslå till fosterjordens försvar.
Nej, han fordrade af nationen hvad som dertill behöfdes och nationen beviljade ända till 1,000,000 daler silfverroynt om året,, eller i vårt mynt 4,000,000 rdr rmt.
Jag säger i vårt mynt 4,000,000, fy, mine
Hrr, dalem silfver var visserligen den tiden icke mer än rdr silfver, men silfret föll under sista hälften af 1700-talet till hälften af det värde, det hade på 1600-talet, och således Olifver 1,000,000 d. s. m. motsvarande 4,000.000 rdr rmt.
Det egentliga Sverige egde icke mer än 1,000,000 innebyggare och 1,000,000 var befolkningen i dess underlydande länder.
Svenska arméen upbringades till 65,000 man och dertill de bästa trupper i verlden; Svenska flottan, hvilken Danskarne under Juel nästan helt och hållet förstört, nybygdes och blef 45 örlogsskepp stark.
Den bevillning, som Svenska folket för dessa båda ändamål då åtog sig, var så stor, att den upgick till 10 ä 20 proc. af behållen inkomst.
Men, sägen J, mine Hrr! då var det icke nöd i landet.
Nej, det var icke nöd, ty det var hungersnöd.
Under år 1 697 ihjälsvulto öfver 80,000 menniskor i Svea land.
Jag beder eder om förlåtelse att jag fört eder tillbaka till fordna dagar.
Jag skall nu återgå till de närvarande.
Anckarsvärd har framhållit obehöfligheten af en större flotta, nödvändigheten och oöfvervinnerligheten af en skärgårdsflotta, planlösheten i förvaltningen och Statens ringa tillgångar.
Om örlogs- och skärgårdsflottan har jag så ofta tvistat med Hr Grat, att jag ej nu vill uptaga eder tid att återuprepa gamla svar på gamla anfall.
Jag beder endast att få nämna, att
By 8- sarne under sista kriget funnit sin roddflotta hafva varit af så utomordentlig nytta, att de nu ansett för godt att förvandla den till mudderfartvg på Newa.
Jag har hört det af den Svenska militäragenten i Petersburg, Hr Björnstjerna, som här är närvarande.
Jag nekar dock ej att vi kunna draga nytta af vår skärgårdsflotta, så vida man vill inskränka sig att betrakta den som fly tande batterier, som på förhand kunna på tjenliga ställen upställas.
Denna vår skärgårdsflotta är i allt i fullkomligt skick.
Utredning och ammunition finnas för densamma i fullständigt och fullgodt tillstånd.
Det ligger således ingen sanning i Hr Grins förmodan att skärgårdsflottan blifvit vanvårdad.
Den har tvärtom blifvit omhuldad, kanske mer än den förtjenår.
Huru förhållandet deremot är med örlogsflottan, skall jag straxt visa för eder, mine Hrr!
Anckarsvärd har sagt, att år ifrån år upgjorts nya planer för flottan, men att dessa aldrig fullföljts.
Det är en sanning, mine Hrr! men hvad är orsaken dertill?
Vägrade anslag och nya Den 14 April e. tn. 211 upfinningar.
Sednast, upgjorde Svenska och Norska komiterade en plan för de båda rikenas sjöförsvar.
Svenska flottan skulle minst utgöras af 8 ångskepp och 4 ångfregatter.
Årliga anslaget till flottans nybyggnad är 1 62,000 rdr och Regeringen åtnöjer sig dermed.
Med detta årliga anslag skulle det åtgå mer än 100 åratt bygga de föreslagna skeppen.
I hvilket tillstånd befinner sig väl för det närvarande Sveriges flotta?
Vi ega tre gamla ångkorvetter, alla görande mindre fart än som fordras af nuvarande krigsfartyg, en ännu ej färdig fregatt och tvenne ångskepp.
Dessa sednare kunna dock knappast uptagas i räkningen.
De gora endast i godt väder 8 å 9 kneps fart.
De kunna således ej åtlölja en allierad flotta, som gör 12 till 13 knop.
Ej kunna de ensamma kryssa på hafvet, ty enstaka fartyg måste ega den fart, att de när som helst kunna börja och öfvergifva strid, allt eftersom de finna det nödvändigt, allt eftersom de finna starkare eller svagare motståndare.
Den del af vår flotta, som är efter nutidens fordringar, består således af en ofärdig fregatt och tre gamla korvetter.
Anckarsvärd påstå att för detta ömkliga resultat de 4,000.000, till hvilka flottans budget, båtsmansroteringen inberäknad, upgår, äro bortkastade, skall jag villigt underskrifva det.
Men det är denna planlöshet, denna misshushållning, som skall och bör aflijelpas, och den afhjelpes ej utan ökade anslag.
Bättre är att besluta öppet och ärligt att ega ingen örlogsflotta, än att för stora kostnader söka hoplappa ett lappverk, som, utan att kunna uprätthålla Svenska anseendet, endast blifver en graf för Svenska äran.
StatsUtsk:t och Gr.
Anckarsvärd har talat om Statsverkets ringa tillgångar.
Det vore eget att en gång undersöka huru det med dessa kan sig förhålla, om verkligen Svenska folket är så betungadt af skatter.
Till uplysande häraf utbeder jag mig att få göra en liten jemförelse emellan skatterna under det första decenniet efter 1809 och dem under ingående statsregleringsperiod.
Sedan 1809 hafva grundskatter ända till en millions värde blifvit afskaffade.
Denna lättnad tager jag dock ej med i beräkningen; den bar varit grundad på billighet och nödvändigheten af förenklade räkenskaper.
Det första årtiondet efter 180 9 utgick allmänna bevillningen med omkring 2,500,000 rdr i speciesedlar, eller med omkring 5.000.000 rmt efter 96 sk:s medelkurs.
Nu utgår bevillningen med 2.000.000 rmt.
Alltså har en nedsättning af 3,000,000 skett i den direkta beskattningen.
Men vida större är nedsättningen i den indirekta beskattningen.
Är 1816 var tullen på raffinad 66 öre, nu är den 13 öre; på kaffe var tullen 25 öre, nu är den 10 öre; på bomull 4 öre, nu är den ingen; på salt 100 öre, nu 60 öre; på sill 200 öre, nu 25 öre; på the 1 rdr 66 öre, nu 50 öre, på chocolad 100 öre, nu 30 öre; på kött tunnan 5 rdr 33 öre, nu ingen; på finsk skepp.
13 rdr 33 öre, nu ingen; på smör lisp. t rdr 33 öre, nu ingen o. s. v. 212 Den 14 A p ril e. m.
Om man antager att Svenska folket fortfarande »kulle förbruka samma myckenhet af socker och kaffe (jag skall blott taga dessa två varor i betraktande), som det nu gör, så skulle nedsättnirigen i förbmkningsskatt endast tor deni utgöra, för socker 1 2,000,000, för kaffe 2,000,000 — r.nia 14,000,000 rdr.
Utförsels-tull på tilia siid var 1816 1 rdr, nu år den ingen.
FörL år. utskeppades 1,400,000 t:r, således en skattenedsätfcning af 1.400.000 rdr.
Utförselstullen på stångjern var 25 öre pr citner; således skulle tullen för .1,600,000 citnr, som utskeppas, upgå till 400.000 rdr.
Tullen på bläder och bjelkar var för bräderna från 33 öre till 4 rdr tolften, för bjelkarne från 50 öre ända till 6 rdr st., allt efter brödernas och bjelkarnes längd och tjocklek.
1,000,000 tolfter bräder utskeppas och 600.000 st. bjelkar.
Den indirekta skattenedsättningen för endast de 4 varorna socker, kaffe, span mål och stångjern utgör således omkr.
16 millioner.
Dessa 16 millioner skulle ökas med åtskilliga andra millioner, -om tulluedsättningen på alla öfriga varor toges i betraktande.
Detta är en stor och utomordentligt stor skattenedsättuing, så vida man med skattenedsättuing menar minskade skattebidrag från hvarje skattdragare och icke minskade statsinkomster.
Låtom oss nu tillse om några skatter blifvit förhöjda.
Jag vet ingen utom bränvinsskatten, som från en obetydlighet blifvit höjd till 8,000,000.
Men det finnes intet, som vittnar så mycket om Svenska folkets tillgångar, som just denna höga bränvinsskatt.
Jag frågar eder, mine Hrr! om vi hafva råd att skatta 8,000,000 blott tor rättigheten att supa, månne vi icke då äfven skulle hafva råd att skatta hälften för rättigheten att vara en tryggad och ansedd nation?
Och mer än 4,000,000 rdr behöfver ej vårt försvarsverk, flottan 3,000,000 och landtförsvaret 1,000,000 om året, för att sättas i sådant skick, att vi icke mera skola sitta bortglömda och ringaktade i vår vrå af verlden, en vanmakt bland stormakterna.
Mine Hrr !
Sverige har egt lyckan af att åtnjuta en 5 0-årig fred.
Under denna tid har fäderneslandet med stora steg framgått i materiel förkofran.
Jag älskar denna förkofran och vi böra alla älska den, ty på det materiella välståndet är dock bildning och civilisation ytterst grundade.
Det är icke dagakarlen, som hela dagen går böjd öfver spade eller plog, som rycker menskligheten fram-; det är den, som eger någon ledighet från det tunga arbetet och tryekande brödbekymren.
Jag älskar derföre vår materiella förkofran, men ej älskar jag den så högt, att jag icke sätter tvänne ting högre, och dessa äro: försl vissheten om vårt nationella oberoende, vissheten att vi ega kraft och medel att hufvudsakligen värna oss sjelfva, vissheten att vår frihet icke är en nådegåfva från andra makter, utan vår egen oförvanskliga tillhörighet; så: medvetandet att vi, äfven vi häruppe i Norden, om icke ensamma, så i förening med våra bröder sunnan och vestan, en gång skola åter deltaga i mensklighetens stora intressen, att vi, äfven vi, skola bidraga till mensklighetens och civilisationens utveckling.
Den 14 April e: m. 913 Sverige egde en gång en röst på Europas stora riksdag.