Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om R. o. Ad. derföre skulle anse det vara rätt att göra den concession, som nu är i fråga, sedan förslaget numera är bifallet af de öfriga Stånden; så må R. o. Ad. icke låta afhålla sig derifrån, af den orsak, att andra stora anspråk framställas, utan medgifva det rätta för det rättas skull; och rättvist anser jag det vara, alt bifalla detta förslag, äfven på den grund, att dä de 4 Stånden hafva hvardera lika stor andel i representationen, höra de ock hvar för sig hafva lika stor rättighet vid tillsättningen af ordf.platscrna i Utsk., som af dessa 4 RiksSfis medlemmar till lika antal Utgöras.
Man har talat om ordf.platsernas tillsättning såsom en gammal rättighet för aristocratien.
Jag medgifver, alt denna rättighet kan betraktas som aristocratisk, men vi må erinra oss betydelsen af aristocrali, nemi. de ypperste och bästa i landet.
Om man nu genom val skulle lyckas framkalla de yppersta och häste till ordf. i Utsk:n, så hade man ju icke gjort annat, än återfört saken till sin urhistoriska grund.
På dessa skäl tillstyrker jag antagande af ifrågavar. förslag.
Afven jag, sorn anser alt adelsprincipen inom monarkiska Stater eger sitt egentliga försvar genom den nytta, som det allmänna deraf drager, nödgas också uppträda, för att påyrka bifall till Const.Utsk:s ifrågavar. förslag.
Jag skulle nemi. tro, att det utgör en på sann statskonst hvilande grundsats, att, till fördel för det allmänna, söka göra förf jenstcn gällande inom hvilket
Stånd den än må finnas, och hoppas, att de fleste medlemmarne af detta
Hus skulle finna det vida mera tillfredsställande att täfla om en förtroendeplats till följd af förtjenst, än att vindicera den till följd af bördsrätt.
Jag ber dessutom att få fästa uppmärksamheten på den väsendtliga skillnad, som företer sig emellan de egenskaper, hvilka hufvudsakligen afses hos en skicklig Utsk:sledamot, och dem som förutsättas hos en skicklig ordf.
Den förre behöfver vida mindre förmågan att snabbt och noggrant uppfatta discussionerne, att indela ämnena, och att fortskynda arbetet, än att med sakkännedom och grundlighet arbeta sig in i de förekommande ämnenas alla detaljer, för att kunna upplysa sina medarbetare; hvaremot Utsk:sordf., om han skall vara skicklig, visserligen icke i så hög grad behöfver de nyssnämnda egenskaperna, som företrädesvis ej mera förmågan att med snabbhet uppfatta discussionerne, att väl indela ämnena, att föreslå passsande proposrr, för att komma till det mål man önskar uppnå, samt att fortskynda arbetet.
Dessa 2:ne olika öfvervägande hufvudsakliga egenskaper äro af den natur, att det torde blifva svårt alt säga, hvilkeldera är mest förtjcnstfullt, antingen att va - Dea 25 September. 453 ra en skicklig Utsk:sledamot eller en skicklig Ulsk:sordf.; men sä mycket synes åtminstone säkert, att med den nuvar. inrättningen mäste betydliga svårigheter möta för clectorerne vid hvarje Utsk:ssättning, äfvensom det synes tydligt, att det allmänna nu ofia måste gå miste om mycken Utsk:sskicklighet, lios en eller annan af de äldre ätternas individer, då han ej anses passande till ordf.plats.
Man har som skäl mot förslaget anfört Svårigheten för Utsk:sledamöterna af alla Stånd att känna hvarandra.
Det är visserligen sant, att en sådan svårighet existerar; men jag frågar å andra sidan, om det är mindre svårt för 11. o. Ad:s ledamöter, att vid en riksdags början känna hvarandra.
Förmodligen kommer valet alt bestämmas till följd af den kännedom, man i det allmänna redan äger om personernes duglighet; och hvad som i sådant fall kan vara kändt af Adelns medlemmar, torde också kunna anses vara bekant för de öfriga Stånden.
Man bar sagt, alt genom antagande af förslaget skulle det kunna handa, att i fall man ombytte ordf:r, hvilket kunde inträffa ej mindre i Utsk. än bland fullmäktige i Banken och Riksg-.scont., hvar och en möjligen kunde sköta ärendena på sitt sätt, och att de underlydande icke visste till slut huru de skulle procedera.
Jag bekänner, att jag icke kunnat i grundlagen finna, alt Utsk:sordf:n eller ordf:r inom våra Banco- och Riksgäldsstyrelser m. fl. äga den vidsträckta makt, att det beror af dem att sköta ärendena på sitt sätt.
Jag förmodar, alt de måste skötas enligt gällande föreskrifter, och att hvilken af fullmäktige i Banken eller Riksg.cont., som finner alt ärendena icke skötas pä ett ändamålsenligt sätt, äfven har sin talan öppen och kan yrka ärendenas skötande på det sätt, som med allmän nytta och grundlag är öfverensstämmande.
En talare har yttrat, att man dagligen fordrat concessioner; men den värde talaren har sjelf medgifvit, att han varit ibland deras antal, som under en förfluten lid yrkat och bifallit sädane.
Delta torde tjena lill bevis derpå, att icke alla yrkade concessioner böra afslås; ty sådana som påyrkas för det allmänna bästa, böra väl icke röna ett sådant öde.
Man yttrade för någon tid sedan, efter det att R. o. Ad. hade afslagit Const.Utsk:s förslag ronde titlars afskaffande, att R. o. Ad. dömde i sin egen sak.
Denna förebråelse var orättvis; ty aliade som yttrade sig emot förslaget, yrkade att
Konungen mätte äga rättigheten qvar att förläna titlar, emedan denna rättighet utgjorde ett kungligt prerogativ, hvarom dock flere yttrade den önskan, alt detsamma måtte med sparsamhet begagnas.
Här är deremot endast fråga om ett R. o. Ad:s enskilda prerogativ; och utgången af denna discussion kommer förmodligen att visa, huru 11. o. Ad. dömmer, när Ståndet dömmer i egen sak.
För öfrigt torde jag fä fästa uppmärksamheten derpå, alt om blott ett enda af de öfriga 3 Stånden hade afslagit det nu ifrågavar. förslaget, så hade R. o.
Ad. kunnat smickra sig dermed, alt meningarne om nyttan och nödvändigheten af detsamma utom detta lius voro delade; men då förhållandet icke är sådant, då tvertom de 3 öfriga Stånden godkänt betänk., hemställer jag lill R. o. Ad. att bedomina, huru pass smickrande det kan vara, att bibehålla ett prerogativ, som man sjelf ensam förfäktat. 454 Dan 25 September.
Jag har med synnerlig tillfredsställelse afhört de tvenne siste talarne, af hvilka den ene är Friherre och den andre Grefve, följaktligen tillhörande den del af 11. o. Ad:s ledamöter, som det nu föredragna förslaget närmast rörer.
Jag skulle måhända icke ansett mig böra tillägga något till hvad dessa Ilrr redan anfört, om de icke lemnat hufvudsakligen obesvaradt ett föreg, yttrande af Hr Gr.
Björnstjerna, som jag tror icke bör sakna ett bemötande.
Grefven har yrkat afslag och som skäl anfört, att de öfrige Stånden ständigt af Adeln fordra concessiouer, under det desamma icke vilja sjelfva göra några sådane.
Grefven har dervid talat om skråinrätlningarne; dervid är likväl förhållandet, att Ständerne ur 1809 öfverenskommo om vissa concessioner, hvartill de alla i sin mån bidrogo, samt att skråinrättningarnes bibehållande eller upphörande nu mera, såsom utgörande en del af den ekonomiska lagstiftningen, beror af Regeringens afgörande och icke erfordrar någon särskild concession af BorgarSt., ehuru det visserligen kan__vara för detsamma obetaget att derom yttra sin und. önskan.
Är det deremot frågan om politiska concessioner, om concessioner i afseende på representationssättet, derom Grefven sagt, att de öfrige Stånden ständigt fordra sådane af R. o. Ad., men sjelfve icke vilja göra några dylika, så är likväl förhållandet, att alla de öfrige Stånden hafva sedan 1809 gjort concessioner i och för representationssättet genom förut orepresenterades intagande i sina Stånd, hvilket naturligtvis minskat de öfrige inom
Stånden förut representerades inflytande, hvaremot R. o. Ad. är ensamt det Stånd, som icke haft tillfälle att göra någon sådan concession.
Den fråga, som nu är föredragen för R. o. Ad. är, så vidt jag kail erinra mig, den första som blifvit framställd, och genom bifall till hvilken R. o. Ad. i afseende pä representationssättet kpmme i tillfälle att göra en concession åt den allmänna billigheten, som kunde leda till omedelbar verkställighet.
Om de öfrige
Ståndens concessioner torde jag få erinra den värde ledamoten, som bortglömt dem, att BorgarSt. hos sig inrymt brukspatronerne, PresteSt., universiteten jemte vetenskaps-academien och BondeSt., som 1809 endast utgjordes af krono- och skatte-hemmansägare, sedermera ibland sig inrymt frälsehemmansägare, hvartill kommer att sistnämnde Ständ just vid denna riksdag äfven velat upptaga säteriägare, hvilket så mycket mindre bort undfalla någons minne, som R. o. Ad. för sin del just denna afton samma förslag godkänt.
Hvad antagandet af det nu förevar, förslaget angår, så har derom de tvenne näst föregule talare redan lemnat tillräcklig utredning; men jag skulle för min del tro, att det dessutom vore skäl att bifalla förslaget, för att visa, icke allenast, att Adeln med välvilja vill gå de öfrige Stånden till mötes, utan äfven är färdigt att göra concessioner till representationssättets partiella fullkomnande, då sådant kan af Ståndet bero.
Björnstjerna omförmält, hurudan opinionen i allmänhet inom Europa skall vara i afseende på de aristocratiskt conservaliva och democratiskt progressiva principerne.
Då detta nu icke hörer till saken, så vill jag icke ingå i vederläggning deraf, utan önskar endast alt för min del få i Den 25 September. 455 prot. antecknadt, det jag tror, att livad den ädle Grefven här på sin egen auetoritet uppgifvit såsom Europas allmänna opinion, egenlligen bör kallas opinionen inom vissa högre coterier.
Utan att tvista med föreg:de talare om de mer eller mindre vigtiga concessioner, som af ett eller annat Stånd blifvit gjorde, och utan alt för min del vilja erkänna riktigheten af hvad en värd talare yttrat, att R. o.
Ad. här dömmer i sin egen sak, då det tvertom icke är Ståndets enskilda sak, åtminstone är min känsla icke sådan, utan fäderneslandets, hvaröfver vi i alla frågor dömma, oafsedt hvad våra egna fördelar möjligen kunde taga i anspråk, vill jag i korthet uti hufvudfrågan öppet uttala min mening.
Det af Const.Utsk. nu gjorda förslag sammanhänger med frågan om en förändrad representation, eller med andra förändringar, som böra föregå detsamma.
Konungen nämner nu talmän hos Adeln samt i Borgare- och BondeSt:n; i PresteSt. är talmannen sjelfskrifven.
Detta visar, att det icke är valprincipen, som är erkänd hos de förnämste ordförandena inom våra samhällsinstitutioner.
Efter min öfvertygelse skulle förslaget, om det antogs, möjligen kunna föranleda både intriguer och missnöjen, icke ensamt hos R. o. Ad. utan äfven hos de andra Stånden.
Numera är det häfdvunnet, att en ledamot af R. o. Ad. förer ordet inom Utskrn; rubbas detta, så blir det vida mera möjligt att sårade fåfängor och missbelåtenheter uppstå.
För öfrigt ogillar jag visserligen icke sjelfva saken och det förnuftsenliga deruti att ordförander väljas, men i närvar, ögonblick anser jag det icke passande att antaga förslaget.
I sammanhang härmed och föranledd af ifrågavar. förslag, tager jag mig friheten anmäla den motion, att Ridd.Ordms 22 § måtte få följande förändrade lydelse: ”1 Utsk. föres ordet af den R. o. Ad:s ledamot, som dertill af Electorerne, utan afseende å ätternes nummer utsedd blifvit.”
Ändamålet dermed är att befria Electorerne från de många svårigheter, som de hittills fått erfara, dä en mängd enskilda cousiderationer måst tagas i betraktande, och mångfaldiga olägenheter vid Ulsk:svalen genom bundna händer uppstå.
Jag anhåller vördsamt om remiss af denna min motion till Ridd.Utsk., under det jag afstyrker det förevar, förslaget.
Ilr Rääf, Leonard Fredr., anförde skriftligen:
Om en ändring i det bestående skall äga anspråk på bifall, måste den vara af behof, gifva hopp om något bättre, och framför allt vara rättvis.
Att ifrågavar. förslag icke uppfyller dessa fordringar, skall jag söka ådagalägga.
Behof vore först då inträdt, om styrkas kunde, att ordf.platserna i Utskrn blifvit i allmänhet illa besatta, och om rättmätig klagan vore förd öfver ärendenas mindre goda ledning och brist i Utsk:sordningens handhafvande.
Ett sådant klander har icke uppstått från något enda af våra Utsk., än mindre från flertalet, hvilket dock vid hvarje dylik frågas bedömmande måste komma i 456
Den 25 September. betraktande; aldra minst blifvit bevisadt.
När så är, när man besinnar hvilka utmärkta personligheter, som pryda ordf.platserna, vederlägges också den invändning man görer, rör:de nnvar. svårigheter för Ståndets Electorer, att sammanpara högsta nummern med högsta skickligheten; en svårighet, hvilken de likväl städse veta att sä lyckligt öfvervinna.
För öfrigt finnes ju aldrig hos någon sak så stor fullkomlighet, alt den ej äger smärre olägenheter, som dock försvinna, om man besinnar de vida större, som, äfven i närvar fall, skulle genom förändringen uppstå.
Till ett Utsk. sammankomma personer från skilda landsändar och af de mest olikartade umgängcsförhållandcn.
Kännedomen af ömsesidiga egenskaper är endast tillfällig och hinner ej att på eget bepröfvande sig grunda, förrän ledamöterna någon tid gemensamt arbetat.
Omdöme för ordf.val skulle således uppkomma antingen af ett hugskott, eller af lidningsskrifvares oförlikneligt grundliga och opartiska förord.
Deremot välja Ridderskapets Electorer blott inom eget
Stånd, sorn för dem måste vara närmare kändt.
Dessa Electorer välja i fridsamhet, utan annat afseende än på tidell varfvets stora frågor.
Vid Utsk:s val lill ordf. skulle derjemte tillkomma Ståndsafsecndcrna och andra företrädesstrider.
Om uppträden och reservationer emellan Electorernc vet man intet.
Om dylika beklagliga tilldragelser inom Utskm, vid tillsättandet af deras secreterare och betjening, vet man mycket.
Inga val, hvarvid olika classcrs och olika intressens täflan kunna göra sig gällande, hafva någonsin varit eller skola blifva för samhället gagneliga.
Ett exempel år redan anfördt; de flera befintliga äro ännu mera afskräckande.
Några skäl lill försvar för den sökta ändringen kunna andragas.
Ett nemi.: att Ståndet dömmer i sin egen sak.
Den är det ej; dock vore än så, månne väl, när alla söka afkläda Ståndet dess rätt, sjelfförsvar, i detta liksom i andra fall, icke är tillåtet och nödvändigt?
Ett annat: att Stånden hafva inom Utskm förlorat sin särskilda rösträtt och äga nu mera en gemensam.
Visserligen! men icke har derföre hvarje Stånd upphört att derstädes njuta sin veder!). afsöndring och sin ordningsnummer.
Ett tredje: alt vid taxeringsfrågor äger detta Stånd icke sjelfskrifven ordf.rätt.
Jag skall ej granska huruvida detta undantag är tillbörligt, i fall vid dylik förrättning ledamot af första Ståndet vore närvar.; men då uteblifvande, eller en obefinllighct uti något district kan inträffa, äger ock ingen slutledning rum för riksdag, då Ståndet såsom sådant är församladt.
Ett fjerde skäl: att klagan någon gång förspörjes öfver ombyte af ordf.
Men skall man ej inse, det afundens och egenkärlekens anspråk, lössläppta på denna vidsträckta bana, skulle snart drifva dessa val till förnyelse på månad, för vecka, slutligen dag, såsom det anstår en fulländad democrati.
Skulle väl också, efter första segcrnjutningen, dessa passioner befinna sig mera lugnade under den valde ordf., hvilken de alltid skela anse sig öfverlägs n a, Den 25 September. 457 na, än tinder den häfdvnnna och sjelfskrifne, med hvilken ingen tällan ägt runi?
Sedan på delta sätt utredt blifvit, att behof ej finnes, och att ett bättre ej skulle uppkomma, återstår att undersöka rättsgrunden. 15. o. Ad. innehafver första rummet bland 15.
St., ej genom Konungars nåd, ej af andra Stånds medgifvande; att ett sådant i sednare lider tillkommit, hade kunnat vara öfverflödigt.
Det är i och med samhället uppkommet, och är, jemie Presterskapet, dess tvillingsbroder i ålder och rätt.
Allt hvad åt Adeln af Regenler och Medständer skänkt varit, har redan blifvit återlemnadt, med dryga räntor.
Men bortgifvas kun ej hvad oförytterlig! är, hvad som utgör en af Ståndets grundvalar, och hvars ifrågasättande är detsamma, som att vilja neka familjens äldste hans företrädesrätt derinom, och att fosterbarnen skulle tillrycka sig densamma från sin välgörare och fostrare; ty klart är, att om detta
Stånd ej förbi ifver i allo det. första, fråga uppstår hvad plats det då skulle intaga.
Ingen lil ifver svaret, emedan afsigten är tydlig, att nedbryta denna samhällets pelare, denna mur, bakom hvilken än Konung, än Medslånd så ofta hafva njutit skydd.
O Åtskilliga bravorop hördes efter delta anförande. 11. Ex. Gr. Björnstjerna:
En värd talare har yttrat, att jag mätte hafva glömt de concessioner, som de öfrige 3:ne
Stånden gjort under loppet af de sistförflulba 10 eller 20 åren.
Jag får i anledn. deraf äran förklara, att jag tagit allt för nära del i representationens förhållanden, för att kunna glömma en sådan sak; men att jag, långt ifrån att anse dessa eftergifvanden vara concessioner, tror dem för de resp.
Stånden hafva utgjort verkliga acqvisitioner.
Den värde ledamoten i sin politiska tendance, mätte väl ej kunna annat än anse som en acqvisition för BorgareSt., de brukspatroner, som inom detsamma blifvit inrymde, likaledes som sådan de professorer, som fält säte och stämma ibland PresteSt., äfvensom för BondeSt. de hemmansägare, som i detsamma blifvit upptagne.
Hvad Adeln beträffar, har aldrig fråga blifvit väckt om intagande af andra representanter inom detta Hus, än Ståndets egna, och huru skulle väl den värde ledamoten sjelf dermed vilja föröka ett Stånd, som förut utgör 600 ä 700 ledamöter.
Den värde ledamoten har behagat yttra, att mitt omdöme rör:de förhållandet med de democratiska principernas förfall i Europa grundade sig endast på tonen inom vissa förnäma coterier.
Jag skulle kunna svara honom, att hans opinion derom icke grundar sig på annat än på opinionen inom caffehusen i Paris; men jag är för höflig för att yttra sådant.
Jag vågar tro, alt min kännedom om tänkesätten i Europa sträcker sig något utöfver den trånga kretsen af coterier; men jag skall lemna bevis derpå.
Man ser i England, hvarest tory-principen efter reformbillen gick utföre till den grad, att det icke fans mer än några och 40 personer, som i Underhuset uttryckte densamma, att den numera sti2 H. " 58 Den 25 September. git lill en enorm majoritet, som ökar sig för hvarje dag.
Detta mätte bevisa, att de aristocratisk conservativa, men icke de democratisk progressiva principer, betydligt vuxit i England, sä inom städer som inom grefskap.
Om vi öfvergå ifrån England lill Frankrike, så mäste den värde ledamoten, som sjelf varit der så nyligen, veta, alt den närvar, ministeren jemte den stora majoritet, som understödjer densamma i kamrarne, icke är democratiskt sinnad, utan ganska conservativ, och nödgas erkänna, att aristocraliska principer äfven der tilltagit.
Öfvergå vi till Spanien, så finna vi, att enväldet derstädes är fullkomligen herrskande; utledsen vid en anarki, som den rena democratien medfört, är ministeren för närvar, enväldig.
Uti Portugal är samma förhållande; Costa Cabral, en af Portugals ultra liberala, nu premierminister, är full despot för närvar.
Så snart en tidning derstädes vågaryttra något, som stöter vederb., oell domaren icke fäller redacteuren, sä blir lian afsatt, oaktadt alla protester.
Och af hvem är han väl understödd?
Jo, af ett Spanskt sändebud (Bravo), som förut varit redacteur af en ultra-liberal tidning i Madrid.
Dessa herrar äro de största despoter som nu finnas.
Se vi till förhållandet i Italien, så hafva visserligen försök blifvit gjorda af några galningar, sorn försökt att revolutionera landet, men utan den minsta framgång.
Dessa förhållanden äro fada och icke sägen inom ett förnämt coterie.
Afven härtill yttrades bifall af många ledamöter. Gr. af Ugglas, Carl Ludv. Fredr.:
Cronhjelm hafva förordat detta förslag, på grund af den förmodan, att derigenom skulle skickligare ordfir inom Utsk:n erhållas.
Vöre jag öfvertygad, att delta skulle inträffa, så skulle visserligen jag rösta för detta förslag; men då jag tvertom fruktar, att detsamma i stället skall gifva anledn. och ämne till partistrider, som redan ifrån riksdagens början visat sig, då kanske mången gång man icke kommer att uppsöka den skickligaste, utan snarare den som för partiet kan vara af största vigt för dess enskilda afsigters befrämjande, då jag fruktar, att begäret efter ordf:de-platsen inom ett Utsk. kan förleda till uppoffring af öfvertygelse om sakförhållanden, måste jag rösta mot förslaget, under önskan, att i den stund R. o. Ad. skall visa, att det icke skyr något offer på fäderneslandets altare, det äfven må hafva något att offra ät det allmänna bästa, som ej förut blifvit för partiåsigter eftergifvet.
Hr von Troil: Hr Gr.
Björnstjerna har ansett, att de brukspatroner och universitetslärare m. 11., som erhållit representationsrätt och fördelats på de särskilda Stånden, hafva varit acqvisitioner för samma Stånd.
Derom vill jag icke disputera med Grefven hvad personligheterna angår, emedan här är fråga om det inflytande, som hvarje Corporation utöfvar och huruvida den ökar eller minskar sitt inflytande.
Då lärer ej kunna bestridas, att BorgareSt. t. ex. innan det i sig upptog brukspatronerna, utöfvade £ af inflytandet i representationen; att det sedan tillsammans med Den 25 September.
459 dessa brukspatroner utöfvat J; men alt, om åter brukspatronerne fränräknas, utgör det gamla BorgareSt:s röst i representationen mindre än i, hvilket är en följd af brukspatronernes upptagande.
Nu hemställer jag, man må räkna efter hvilken arithmelik som helst, om det inflytande, som förut utgjort
J och sedermera befinnes vara mindre än kan sägas hafva gjort en acqvisition.
Jag påstår, alt det gjort en concession, på grund af hvad som visar sig för mitt sunda förnuft, och jag föreställer mig, att en hvar som tänker pä saken icke lärer kunna dumma annorlunda.
I öfrigt har Grefven velat fortsätta den discussion, mot hvilken jag blott anmält min reservation i mitt förra yttrande, ang:de omdömet om stridiga åsigter i andra länder.
Grefven har som bevis åberopat, att torys hafva öfverhanden i England.
En hvar, som aldrig så flygtigt följt med detta lands historia, lärer icke vara okunnig derom, att partierna, som derstädes täfla med hvarandra, äro ungefär som vågorna på hafvet, som än höja och än sänka sig, att för närvar, torys visserligen hafva öfverhanden, men alt detta förhållande icke länge ägt rum, och att framtiden skall visa huru länge denna öfvermakt räcker.
I öfrigt beklagar jag i sanning den aristocraliska principens förespråkare, om de icke äga bättre skäl att för densamma använda, än att säga, att det är denna princip, som nu är segrande i Spanien och Italien.
Jag börjar med att egenleligen fästa mig vid ett påstående af Hr von Troil, all BorgareSt. icke nu skulle hafva samma fjerdedel i representationen, sorn det hade innan det lemnade inträde ät brukspatronerne.
Jag deremot skulle nästan vilja påstå, att BorgareSt., sedan den första riksdagen som brukspatronerne der uppträdde, nemi. 1834, icke blott varit i fullt åtnjutande af denna dess fjerdedel, utan till och med tagit åt sig mycket mera.
I afseende åter på det förslag, som är under öfverläggning, har jag trott mig finna af Gr.
Björnstjernas yttrande, att Grefven ansett detta förslag hafva tillkommit på grund af någon fordran af de öfrige Stånden.
Detta är likväl icke förhållandet, ty jag har vid genomläsningen af prot. funnit, alt förslaget blifvit väckt inom Utsk. af Gr.
Anckarsvärd 7 <J o och utom detsamma genom en motion af Hr Rosenqvist af Akershult.
Hvarföre vid betänk, vidtogs den åtgärden, att icke nämna dessa personer såsom motionärer till förslaget, vet jag icke; det har likväl förut varit vanligt, åtminstone när det varit en ledamot utom Const.Utsk. som väckt förslaget, att han i det betänk., genom hvilket hans förslag blifvit godkändt, fått ett välförtjent rum.
Detta endast upplysningsvis i afseende på frågan.
Jag invänder egentligen emot detta förslag, att det inom sig sjelf halen punkt, som står i strid med den princip, sorn hufvudsakligen i detsamma finnes antydd.
Jag kan sålunda ej gilla det, ty mig tyckes, att i synnerhet då fråga är om en förändring, sä bör densamma icke antagas, då man finner att den kan motverka just det ändamål man åsyftar.
Utsk. har nemi. utgått från den åsigt, att denna förändring borde ske, på det att den skickligaste alltid måt - 460 Den 25 September. te blifvit vald lill ordf.