Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är en stor olägenhet; hindrar och motar en ynglings hog och application och fördröjer utvecklingen af dess skicklighet för yrket.
När ändtligen en yngling efter flere års vistande hos mästare, kan blifva gesäll, huru många, kanske onödiga utgifter har han icke att bestrida till den så kallade Lådan, under många rubriquer och benämningar, och är det fråga att en gång <526
Den 5 Marta. blifva mästare, äro utgifterne naturligtvis ännu större och till den högd uppdritna, att fattigare gesäller, ehflru kunnige och förtjente att blifva mästare, derifrån aldeles i brist af tillgångar,, afskräckas.
Allt sådant som är egenmågtigt, tvingande och förtryckande för alla Lärlingar inom skrået, bör utgallras, andras och förenklas.
Att i och för dessa ordningars skuld, som lätteligen genom goda författningar kunna borttagas och förekommas, upphäfva hela skråordningen, finnér jag för min del icke rådligt.
Nog är det troligt, att om en allmän näringsfrihet medgafs, Sverige icke derigenom saknade handtverkerier.
Men hurudana skulle de inom en kort tid blifva?
de gamla verkstäderna biel vo torde hända snart öde och tomms, saknade förtjenst, och dyrt inköpte förlager lago förlagsmannen till last, och på deras ruiner, uppstego om ett eller 2:ne år, fufkeri, tiggeri, elände och mångJJögd.
Man bör likväl i allt vara billig och jag tror mig med skäl kunna tillägga följande: en del nödvändighetshandtverk, såsom Skomakare och Skräddare; böra minst vara skråtvång underkastade.
En allmännare Näringsfrihet, ari anseende till dem lämpelig, och skulle den tillåtna concurencen, troligare i desse yrken medföra lindrigare pris och kan hända bättre arbeten.
Men med öfrige handtverk förhåller det sig efter min tan-, ka annorlunda.
Äfven jag hyser den öfvwtygelseri att Den 5 Martti. 52?
Skråordningen ej är ett Stånds - privilegium.
Men det goda, af vise och store Konungar Stiftade, gillade eller tillåtne i ordoingarne ingår likväl väsendtligen uti en betydlig del af ett aktadt Med-Stånds, Vallöf].
Borgerskapets friheter, förmåner, näringar, bestånd och välfärd. jag anhåller ödmjukeligen att detta mitt énkla memorial, måtte åtfölja de öfrige i ämnet och till vederbörligt Utskott remittras.
Grefve Gyllenborgs Johan Henning:
Då Herr von Hartmansdorff, såsom följder af tillämpningen af 89 §•
Regeringsformen, framställt flere stadganden af synnerlig märkbar beskaffenhet, som synas mig böra hänföras till beskattningsfrågör, såsom Expeditionslösen och skjutslegans förhöjning, bro, vägar, mätareafgifter äfvensom flere, andre stadganden 60m till allmänna hushållningsärender icke böra beräknas, men Herr von Hartmansdorff likväl begärt remiss af detta anförande till Oeconomieoch Besvärs-Utskottet, att i önskningsväg, deri söka rättelse, får jag deremot anmärka, att i anseende till beskaffenheten, af de omförmälte stadganden, pröfningen af motionen äéke synes OeconomieUtskottet tillkomma, sorni troligen, med anledning af 44 §.
- Den 5 Mart ii.
Ordningen, densamma icke upptager.
Dtt kunde i annat fail hända, att om EkonomieUtskottet upptog motionen och afgaf ett betänkande till bifall deraf, sorn af Riksens Ständer möjeligen gillades, förr än ConstitutionsUtskottet medhant att taga kännedom om desse ämnen hvarvid ConstitutionsUtskottet troligen fäster uppmärksamhet, så kunde Riksens Ständers beslut i förväg, lägga hinder i vägen för ConstitutionsUtskottets åtgärd och omdöme, och såsom önskningsmål, godkänna, hvad efter af ConstitutionsUtskottet, erhållen upplysning, kunde befinnas vara af helt annan beskaffenhet, och hvarigenom Riksens Ständer hade gifvit ett förhastadt omdöme, som seder-» mera ej kunde återkallas i erkännande af att benämning af allmänna hushållningsmål, vore tillämpelig till föreskrifter om penningeutgifter, redovisning för allmänna medel ni. m.
Jag hade önskat att Regeringslagarne hade medgifvit att af ConstitutionsUtskottet äska ett bestämdt yttrande deröfver, men då de ej tillåta det, är jag inskränkt till den anhållan att Herr v. Hartmansdorffs motion jemte detta anförande måtte till StatsUtskottet remitteras, hälst detta Utskott, icke lärer anse sig obehörigt att sig yttra öfver skattläggningsstadgan för Jemtland, och öfver föreskrifter till utgifter genom Konungens nådiga stadganden om förhöjning af expeditionslösen och skjutslega, då derigenom äfven föranledes ökade utgifter för Statsverket, äfvensom det omförmälte redovisningssättet i KammarRätten icke heller synes böra blifva Den 5 Martiin j2g blifva främmande för StatsUtéfcöttets uppmärk* samhet; N;0 i r* Friherre Stjernjledt^ Lars i Vid den af Herr Thairi väckt» motion, ått torpare skola mot Bevillning» erläggande få Utöfva Bränviris-brärining, samt att *fgiften förpannerymden må lika beitämmas utan afseende på pannans beskaffenhet, utbeder jag mig ätt få göra följande anmärkningar, hvilka jag ödmjukast anhåller mä Herr Tbams motion till Utskott åtfölja.
Sorn en högre production af Spannemål, ari den man till sitt hushåll behÖiver, bör ligga till grund för bränvinsbränningsrättigheten, och torpare sällan halva sitt fulla behof, si bör dem icke tillåtas förädling af en vahra, hvaraf de till nödvändigare behof icke hafva tillfyllest; hvarföre jag icke annat kan än afstyrka antagandet af denna motion.
Och får jag till undvikande af vidlyftighet för öfrigt åberopa de skäl, som vid iSia års
Riksdag arifördes och ligga till grund för det beslut, sorn inskränkte Torpares, med fleras rättighet, att bränvinsbränning utöfva.
Hvad åter beträffar afgiften för panMil. till Ridd. o. Ad, Pr. II Band. 34 «3Ö
Den 5 Martil. nerymden, sä emedan all bevillning för branvinsbränning bör erläggas i förhållande till det qvantum spannneniål man afverkar; och man med en så kallad Elglunds, Skotsk, eller annan panna af ny sammansättning med mäskvärm*re m m. inom samma tid tillverkar ett dubbelt större^qväntum bränvin än med pannor af fordna tiders modeller, så bör också ett så beskaffadt bränvinsverk beräknas till dubbelt så stor pannerymd, och bevillningen i mån derefter erläggas.
Herr Riben, Carl Wilhelmi Redan vid 1812 års Riksdag väcktes hos hedersvärda BondeStåndet fråga om ett efter tiderna meta lämpadt stadgande rörande förhöjning af Planpenningar eller så kallade Hjelpoch Strö-Rotars skyldighet, att med Stamrotar”p deltaga uti anskaffande af torp, mulbete, vedbrand och gärdsle-fång för Indelte manskapet; i anledning hvaraf det nämnde årets Ständer funno med billighet och rättvisaöfverens* stämmande att hjelprotar vidkändes ett emothemi mantaletsvarandedeltagandeuti alla de förmåners utgörande, berörde manskap äger rätt att af Rotarne fordra; hvarefter Regeringen med fästadt afseende på Ständernas yttrande önskan, den i5 October 1812 anbefallte Landshöfdingarne uti de Län, der indelte InfanterieRegempnter äro förelagde, att söka, befordra fri - Dell g Martti, Villigi; öfverertskommelser emellan Stam- och Hjelprotarn.e om förberörde förmåners utgörande efter ortens förhållande och contracten, så att ersättningen till Stamroten skulle utsättas i spannemål och andra vahror.
Regeringen löreskref tillika att derest icke frivilliga öfvetenekommelser kunde trälFas, så. ägde Landshöfdingaroe att elter vid vederbörlig domstol föregången undersökning sådane ersättningar Stam- och Hjelp-rotar emellan bestämma.
Men då sedermera vid Riksdagen 1815 hos Rikets Ständer ett närmare bestämmande af de afgifter Hjelprötarne vid Indelte Regemente r ne borde betala till Stamrotarne eller Plan? penningarhes jemkning till ett efter tidens varupris lämpadt belopp föreslogs, inkommo Ständerna den 16 Maji samma attili Regerin? gen med den underdåniga önskan i afseende på jordlegans förvandling och ersättningarnes bestämmande, att endast
Indelningsverket och kneckteContracter måtte få tjena till grund och ersättningen ej fastställas i annat än Spannemål eller deremot svarande penningar efter lä-J nets markegång, så att i de orter der knecktecontracten berättiga Stämrotarne till någon, vedergällning af Hjelprötarne, denna ersättning skulle utgå till samma belopp som knecktecontracten och Indelningsverket utstaka, förvandladt i så mycket spannemål hälften råg och hälftén karri, som efter det årets markegång då hvarje Regementes knecktecontract efter indelningsverket upprättade3, belöpjr e-J
S32 Den 5 Murtii. mot de i contractet utsatte penningar, och med iaktagande att de Stamrotar, hvilka enligt Indelningsverket äro förklarade skyldige att Utan ersättning af Hjelprotarne bestå de Soldaten tillerkände förmåner, äfvensom de rotar, hvilkas torp vid fastställde Stor- eller Enskiften utbrutne och planlagde på sådan gemensam mark, hvilken förut tillhört både Stain- och Hjelprotarne, samt i allmänhet de Stamrotar, hvilka något ständigt vederlag erhållit, vore till all ersättnings åtnjutande oberättigade; hvarförutan rättighet till ersättning för den jorderymd sorn tilläfventyrs utöfver hvad knecktecontracten utsätta vid Soldatetorpen befunnes, icke borde äga rum.
Den 23 Maji 1815 anbefalte Regeringen Krigs- och KammarCollegierne att, sedan Landshöfdingarne blifvit hörde,undcrdånigtutlåtande afgifva, samt dervid, i händelse de af Riket* Ständer sålunda uppgifna grunder icke voro till hvarje ort lämpelige, i underdånighet föreslå andra till ändamålet tjenligaj i följd hvaraf Collegierne den 8 Januarii 1817 afgåfvo sitt underdåniga betänkande, hvarefter, och sedan allmänna Beredningen sig yttrat, målet föredrogs inför Hans Maj:t Konungen i StatsRådet den 28 October samma år, hvilken sistnämnde dag Kongl.
Maj:t äfven i ämnet fattade sitt höga beslut.
Af hvad jag nu haft aran vördsammast upplysa lärer nogsamt inses att en allmän för hela Riket lika gällande Författning omöjligen Den y Martil.
533 kunde vidtagas.
KneckteContractemes olikhet, olika localförhållanden och ändtiigen de olika resultaterna af 1812 års åtgärder, påkallade ett serskilt stadgande snart sagdt för hvarje Län och hvarje Regimente.
Det vore endast en onödig tidsspillan att här omtala Regeringens beslut i hela ders vidd; och jag inskränker mig derföre till den del deraf, som rörer Wermland, der Herr Liljestråle säger sig vara Rothållare.
I Wermeland»
Län ligga hela Wermeland*- och en del af Nerikes Regementen: jag vet intet under hvilketdera Herr Liljestiåles rote lyder; det är ock likgiltigt ty samma kneckteContract gäller för båda.
Detta Contract innehåller väl icke något bestämdt stadgande om soldattorps anläggning, utan endast att soldaten antingen skall med uthus och stuga förses eller bo hos rotebonden, på gården inrymmmas och derjemte erhålla visst i spannemål och matvaror årligen.
Torp med ägor dertill äro dock sedermera anlagde och till följe af 1812 års Kongl.
Bref hade öfverenskommelser för tre år till 1815 års slut blifvit träffade Rotchållarne emellan om utrotarnas ersättningsskyldighet till Stamrotarne; men då ali annan eller så beskaffad grund för ersättningens bestämmande, som Rikets Ständer tillstyrkt saknades, ansåg Regeringen bäst att, derest ej redan någon allmän öfverenskommelse vöre träffad och af Landshöfdingen gillad, Landshöfdingen sammankallade de Rotehållare hvil; kas nummer äro med soldatetorp och dertill 534 Den 3 Martil'. höränne jord forsed de, för att höra dem om ett framtida bestämmande af den ersättning, delägarne i roten borde utgöra till den ä hvars ägor Soldatrorpet är anlagdt.
Hvad resultat sorn uppkommit af detta beslut är mig obekant; rätta stället för upplysnings erhållande derom är hvarken Riksens Ständer eiler deras EconomieUtskott, utan LandsCanz lliet uti Carlstad; och då Herr Lilliestråle motion icke åsyftar någon förändring, i en gällande Författning n an blott ett. yrkan de örn vidtagande af ett beslut som för mer än sex år sedan blifvit fattadt: vigar jag Hara Lillj.':stråles egit bedömmsnde ödmjukeligen understa!ta, om han icke skull .rönna skäl att återkalla s:n begäran om remis*, häldst Utskottet, så vidt jsg begriper, icke vid detta mål lärer kunna lägga någon aanan hand än det samma till Ståndet återsända med den upplysning jag eu tagit mig den friheten att i ödmjukhet afgifva.
Om åter Herr Lilljestråles memorial remitteras så anhåller jag att dessa anmärkningar till Utskottet få åtfölja.
N*o 134 Herr von Qvanten 9 Cark Frågan om utrotare ersättning till Stara - Den 5 Mar lii. 535 rotarne, tyckes vissserligen vara af mindre betydenhet, men det är icke så: antages denna ersättning,' utsås med detsamma ett oenighetsfrö bland hela Rot- och Rusthållare-Cl-iss. n, ty huru skall denna ersättning utgöras, da ena torpet är mindre, det andra är större* der torpen äro större, kunde äfven utroten begära ersättning, medan han ofta på 2:02 mils afstånd nödgas plöja och skörda långt större aréal, än hvad han sig enligt indelningsverket lagligen förbundit.
Då detta 1685 in' rättades beslöts för Soldaten, åker till etfc Spanland, samt 2:ne stackar Höj- de utvidgningar som sedan skedt, äro verkställde med Stamrotens eget begifvande, aldrig har utrote deruti kunnat medverkat.
Då utmarkerne sedermera undergått delning, har Soldattorpet ansetts ej i delningen böra ingå, hvar^ före j sådana utmarker både Ut- och Stanarote tillsläpt mark.
Har åter Utrote ej haft del i utmarken, så får den ofta nog genant den långa vägen till torpet vidkännas olägenheten af att ej äga det på sine ägor: och dessutom har denna inrättning så gammal häfd, att ali ersättning vore att störa ägande-, rätten.
Då nu utroten deltager i alla andra onera, af Byggnader, Rrukningar och alla contanta utgifter, finner jag denna begäran olämpelig hälst denna fråga varit väckt sedan 1815 års Riksdag men blifvit nedlagd, elley återkallad vid de många svårigheter som möt?
te vid dess verkställande.
Jag förestår säle* des vördsamt att Höglofl.
Utskottet ej måtto 536 Deri 6 Martil. göra något afsönde på den Herr LilljestrSIe väckte motion.
E‘lagor lill PleniPratocplIet för den 6 Myrtli. N:0 i.
Friherre Lagerbjelke, Jpfian:
Då jag med anledning af Herr vpn Hart» msnsdorfFs motion, qti eftermiddagsplepum dep i dennes yttpde några ord, om olämpligheten efter min tanka, föreskrifva vilkor för beviljandet a> det utaf Kongl. Maj:t-tiH ConvoijCassan begärte Creditjv, tror jag mig nu böra för Högtofl.
Ridderskapet och Adeln närmare utveckla beskaffenheten af detta verk, på det Höglofl.
Ridderskapet och Adeln kan blifva i tillfälle att med fullständig kännedom omför: hållandet fatta sitt beslut.
Enligt Riksens Ständers beslut vid 1720 och 1723 årens Riksdagar, hevilijades en viss afgift på alla inkommande och utgående vahror, under namn af Extra licent för att dermed bestrida kostnader af nödige anstalter till beskyddande af Svenske handeln och sjö - Den 6 Marlit. 53? farten emot Baibareskerne, och hvilka medel sattes under ConvoijCommissariatets disposition, som år 1727 i Götheborg inrättades; Till detJä ändamål erhöll Comsjössaristet ock 2-.qe fregatter som utrustades till Convoijering, och användes i sådan egenskap intill dess fred. kunde afsjutas med desse magter, hvilket likväl ej fullkomligt blef verkstäldt före 1762, då den gjordes med Marocco.
ConvoijCommissariatets åligganden blef sedan, *tt besörja uppfyljandet af de med Bärbariska Regeripgarne ingångne förbindelser jemte de hos dem anstäldte
Consulers aflöning äfvensom att bestrida halfva kostnaden af beskickningen i Constantinopel. 1742 flyttades Verket tili Stockholm.
Under tiden befupno» dess tillgångar ofta otillräcklige så att Riksens Ständer vid t 769 års Riksdag, sedan extra JJcenten blifvit med den ordinarie sammanslagen pck indrog» till Statsverket, i des» »tälle anvisades af Statsverket» medel en ordinarie fond af 4 tunnor guld årligen* Efter flere förändringar såsom den år 1790, då Gpmmissariatet upphörde och i stället bief inrättad en Commhté, erhölt ConvoijCommissariatet år 1797 dess nu varande form <Jm Kongl. Majit under den 2 Februarii samma år behagade tilldela af sjötullsmedlen den ordinarie fonden 66,666|
R.dr, hvarförutan ge-> aom kungörelse af samma dag, sedan Dcputefade af HandelsSocieteterne hörde blifvit
ConvoijCsssan förstärktes med en sådan förhöjning
Den 6 Martil, uti tullen, som redan förut 1779 varit bestämd-
Då igenom de fortfarande krigen och oroligheterne i Europa, Convoij Expeditioner allt mer och mer blefvo nödvändige, och hvilka utgingo för Convoijmedlens räkning a biet fonden otillräckelig till bestridande af de angelägnaste utgifterne, oaktat
Skeppsredare erne på ett berömligt sätt erbödo sig bcfräm-, ja Kongl. Maj.ts höga afsigter, till vinnande af ett säkrare hägn och försvar för Svenska sjöfarten.
En ny förhöjning i Convoijafgiften måste dä påbjudas genom Kongl, kungörelsen af den 8 Majt 1798.
År 1801 och följande båda årens krig med Tripolis ökade ännu mer ConvoyCommisi gariatets be hofver, då Kongl.
Majit fann sig föranlåten att genom Kongl.
Kungörelsen dea 30 Maj 1802 och ig
April j8o3 bestämma Convoyafgiften till hvad den nu är, nemligen en förhöjning af 15 procent af tullen på alla inkommande och utgående varor, som ej äro. upptagne uti den särskilta taxa sorn år 1803 faststäldtes, hvarförutan en afgift under namn af Lastafgift bestämdes för de så kallade Turkiska passen uppgående till J6 sk. per läst för fartyg, sorn ej gå längre än till Gibraltars synd, men 1 Ridr för dem som gå till medel* hafvet.
Dessutom behagade Kongl. Majit tillåta ConvoyCommissariatet att negociera ett utländskt lån af 300,000 R:dr Hamburger B:o. till bestridande af de dryga utgifter sorn den förenämnde år i medelhafvet varande betydliga örlogsescader medtog.
Detta lån haft
Den 6 Mnrtii, 539 dock efter band med de ar.slagne tillgångarne blifvit tillfullo betalt, oagtadt att Riksens Ständer vid sednaste Riksdag indrog den ordinarie fonden af 66,666§ Rtdr hvaremot Riksens Ständer beviljade ett creditif på RiksgäldsCoafoiret att emot återbetalningsskyldighet i händelse af behof begagnas
Under loppet af dessa förflutna 5 år har det likväl icke bebofts, pch jag vill önska och hoppas att det icke skall; behöfvas, ehuru jag anser det af yttersta vigt till bibehållande af verkets credit.
Den fond som nu utgör ConvoyCommissariatets tillgångar, och som är oundgänglig till dess behofver, är utom 25,000 R:dr Norrskt Specie, Norrska Rikets bidrag, de i sistnämnde Kungörelse bestämde Convoy- och Lästafgifter, och hvilka anslag, ehuru i första början af Riksens Ständer beviljade icke synas varaaf samma egenskap som bevillning; de utgöras endast af handeln och äro efter min tanka af helt annan beskaffenhet än anslagen för de verk, öfver hvilkas förvaltning Riksens Ständer i Regeringsformens 5-8 och Riksdagsordningens ék <5 §• förbehållit sig att förordna Revisorer.
ConvoyCommissariatets räkenskaper aSemnas årligen till KammarRätten, sorn icke blott reviderar ziffran utan äfven fordrar redo för autoxisation till utgifterne.
Längre kunna icke Riksens Ständers Revisorer sträcka deras åtgärd och då ConstitutionsUtskottet äger rättighet och tillfälle att vid granskningen af Stats-; Rådets protocolier anmärka om något anmärk' ningsvärdt finnes i hvad som rörer disposition af Convoymedlen, synes detta verk vara stäldk Si* Den g Martti, under ali nödig controll och RiksgäldsContoi/ rets Revisorer ej böra besväras med en befattning, som jag enskildt ej har något emot, men som jag tror är utan allt behof, jag vågar siga utan ändamål.
Herr von Becker, Carl Joham Vid Herr Lagerhjelm?
nu ifrågavarande memorial, och hans deraf föranledda motion N:o t, utbeder jag mig vördsamt, att få göra några anmärkningar
Den värda ledamotens i inledningen yttrade allmänna åsigter öfver landtmannens för. lägenhet, öfver missförhållandet emellan vamproductionen och rörelsecapitalet; öfver Spannemålsprisernes hastiga fall, medan productionskostnaden, d. v. s. arbetspriserna stodo qvar, lika högt; öfver det menliga i detta förhållande, såsom ledande å ena sidan till en minskad production, till en slösaktigt skad consumtion af vara, samt å andra sidan till en förlamad arbetskraft j öfver Borgenärs svårighet , att under vacklande varupriser, kunna bedöma Gäldenärs ställning} öfver deraf uppkommande brist på credit, alltså brist pä lif i rörelsen; öfver producentens oförmåga att, under väntan på fqrmonligare afsättning kontia sjelf qvarhålla sin vara; öfver den enskildte Handelsmannen* nuvarande brist på dispo - Dm 6 Martil.) nibla capitaler, till större uppköp och längre upplag af Spannemål; öfver den varsamhet, hvarmed han långsamt inträder på denna obanade, föga läckande stig; och ändteligen öf. ver behofvet af Statens mellankomst för att, åtminstone till en början, tillvägabringa Spannemålsupplag inom landet, i ändamål atta ena sidan i ymniga år emottaga det öfverskott, hvilket ej genast, men småningom skulle påkallas af andra utvidgade näringar, och ökad folkmängd, samt att å andra sidan vara Riket en borgen mot behofvet af utländsk Spannemål, mot faran af hungersnöd elleråtminstone dyr tid, under infallande missväxtår eller krig; jag säger, att Herr Lagerhjelms allmänna åsigter öfver dessa vigtiga ämnen, äro alldeles mine egne, och de samme jag, fastän på ett mindre fullkomligt och fullständigt sätt, i ett redan å detta rum vördsamt framstäldt förslag, till afhjelpande af landtmaonens förlägenhet, haft äran framföra, jag säger, att hans allmänna åsigter öfver dessa ämnen blifvit så grundligt, 6å ljust lagde i dagen, att de förtjena hvarje erfaren, vältänkande mans tacksamhet, och Rikets Ständers, samt deras Utskotts alf— varliga begrundande, hälst då han varnar mot det, från obehörig prohibitet, nu kanske in brytande allmänna, obegränsade frihetsbegrepp, *om skulle leda till formlöshet, och genom oinskränkt handelsfrihet, såsom han säger, alstra en circulation af industrie och mynt, som tillhörde verlden först, och Staten sedan, då man önskade ett förhållande af motsatt beskaffenhet. * 54 ^ Den S
Idar lii» Men då jag i förenämnde åsigter, äfvensom öfver orsakerne till landfraannens förlägenhet är med Herr Lagerhjelm fullkomligt ense, delar jag icke med honom förhoppningen, att det onda skulle afhjelpa® genom den af honom föreslagna eller af eigon annan hit» tills föreslagen läneaostallt på Spannemål.
Tjugu års handläggning vid landtmannayrket, och tillfället ätt derunder nars skåda och practiskt lära känna förhållanderrse, gifva mig den visshet att denna, i theorie väl framställda idée, vid verkställigheten möter oötvervinnerliga svårigheter, samt att den alitsa icke blir begagnad, och icke leder till äudarriälet.
Må det tillåtas mig bestyrka denna tanka, genom några strödda reflexioner. i;o I motion N:o i och under littera C. säger Herr Lagerhjelm, att endast till jämna 100 tal må säd belänas.
Hela Rikets jordbrukande allmoge, och alla mindre possessionaten voro då stängde derifrån. 2:0 Skall den Spannemål man vill beläna få qvarblifva hos Låntagaren, emot borgen j att städse hålla den tillhanda, och med förbindelse att i händelse af uppsägning återbetala lånet inom en. månad (§. 14) hvar kunde man väl, i dessa tider af misstroende och obsstånd, hoppas finna sådane borgersman, och huru kunna dessa, tid efter annan, controllera pantens fulla belopp; då den qvarligger hos låntagaren, utstäld för hans behof, för tjufvar och eldsvådor?
Den G Martil, 543 3:0 Skall åter Spannemålen aflemnas till ett magazin, ställdt under den fcreslagne municipalComitéen, under dess ansvar och vård,' hvar finner raan nog väl villige män, corn åtaga sig ett sådant besvär, ett så ansvarsfullt värf? hvilken vill ikläda sig detta uppbördsmannaansvar, som skulle försätta honom i ett tillstånd af våda, beroende, redovisning, klan* der och obetackade mödor? hvilken ville dela ansvaret med lika magtägande, icke af honom sjelf valde, eller trodde kamrater?
hvilken ville åtaga sig detta, för betydlig lön, än mindre för intet? a:o Hvilken transportkostnad för Låntagaren, att till upplagsmagazinet införa denna säd, för att sedan, vid uppsägning, eller anvisning, eller länetidens slut, köra den å nyo antingen annorstädes, kanske åt annat håll, eller ock hem, efter känbar afbränning, och särskild afgift för sädens behandling! och hvilken vara återfår han då ? icke sin egen goda, väl och lagom hardt torkade säd, utan en annans, som oaktadt mål och vigt, kan vara af vida sämre natur.