Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta är en sals, som hittills icke varit af K. Kammar-R:n erkänd, och hvarmed jag förmodar och hoppas att inga experimenter komma att göras.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade Ilr Gr. o. Landtm., att å StatsUtsk:s förevande Utlåt, i dess helhet blifvit hegardt såväl bifall som återremiss, men att, då derjemte blifvit yrkadt bifall till den första punkten och återremiss af de 2:ne sednare punkterne, R. o. Ad. torde finna att propos. icke å Utlåt, i dess helhet, utan punktvis borde framställas.
Jag hemställer till de Hrr, som yrkat dels bifall, dels återremiss, om de icke skulle vilja förena sig om det sednare alternativet, på det alt vi mätte slippa lieie voteringar.
Landtm, såsom föremål för propos. upläst första punkten af Utlåt., deruti Utsk. tillstyrkt R.
St:r, ”att till svar å K. M:s Nåd.
Propos. meddela, det R.
St:r foldin del medgifva, att salpeterhjelpen i de Småländska länen från ”och med nästkommande år 1855 må, i likhet med hvad i de ”öfriga delarne af Riket eger rum, beräknas och erläggas med ”penningar efter kronovärdi, samt att R.
St:r med godkännande ”af hvad K. M. i nåder yttrat i afsende å Jägeri-staten, Klereci”staten och Gästgifvars friheter, vilja för den minskning, som ”genom den sålunda förändrade beräkningen i salpeterhjelpens ”utgörande upkommer för Militie-staten, Landstats-tjenstemännen ”och Lärostaten inom nämnde län anslå följande ersättningar ”att å vederbönde Ilufvudtitlar upföras, nemi. för Militie-staten ”5,833 R:dr 42 sk. 4 r:st, för Landshöfdme 828 R:dr 40 sk. 7 ”r:st., för öfrige Landstats-tjenstemännen 2,241 R:dr 7 sk. 7 r:st. ”och för Lärostaten 155 R:dr 33 sk., eller tillsammans 9,059 ”R:dr 27 sk. 6 r:st.; och att dessutom på allmänna Indragnings”staten må blifva intill de nuvande innehafvarnes afgång up”förde: för Öfverste-Löjtnanten Frih. Silfversparre 97 R:dr 28 ”sk. 10 r:st. och för Fjerdingsman 27 R:dr 46 sk. 10 r:st.,” anmälde sig och yttrade Hr Carleson:
Då jag är en af dem, som yrkat återremiss af hela Utlåt., anser jag mig, i anledn. af Hr von Hartmansdorffs hemställan, böra förklara, att mitt berörde yrkande stödjer sig på den grund, att StatsUtsk., såsom några talare jemväl anmärkt, icke inskränkt sitt yttrande till att svara på K. M:s Propos., ang:de de ersättningsanslag, som erfordrades för den föreslagna förändringens genomförande, ulan derutöfver har . . .
Den 22 Mars f m. 3G1 Sedan härvid talaren af Hr Gr. o. Landtm, blifvit erinrad, att discussionen förklarats vara fulländad, och att således någon utveckling af de motiver, hvarföre man röstade på ena eller andra sältet, eller någon förändring i de propos:r. som blifvit ifrågaställda, icke numera finge ega rum, yttrade Hr Carleson:
Jag vill endast nämna att, enl. den synpunkt, hvarifrån jag betraktat frågan, delta Utlat:s 3 punkter slä i ett sådant sammanhang med hvarandra, att de böra samfäldt äterremitleras, i händelse Utlåt, ej blifver af R. o. Ad. gilladt.
Ad. bifaller den nyss uplästa första punkten af Utsk:s Utlåt, ropades starka Ja, blandade med några Nej, hvarpå Hr Gr. o.
Propos. till bifall å 2:dra punkten, innehållande ”att Utsk. ”funnet sig sakna anledn. att till R.
St:r hemställa om ersätt”nings beviljande för de rusthåll inom de Småländska länen, ”hvilka genom ifrågavande åtgärd komma att vidkännas minskning i sina augments-räntor”, biel härefter framställd och besvarad med Ja och Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han trott sig finna att Ja öfverröstat
Hr von Hartmansdorff och Hr Printzensköld begärde votering, hvarjemte den förstnämnde yttrade Jag underställer i främsta rummet Hr Gr. o.
Landtm., samt dernäst mine vade motståndare om vi ej kunde få gemensam propos. å de återstående punkterne?
Hr Gr. o. Landtm, förklarade i anledn. häraf att sedan numera propos. blifvit framställd och af R. o. Ad. besvarad den redan begärda voteringen borde försiggå, inan någon ytterligare fråga blefvc framställd till R. o. Ad:s afgörande.
Den, som bifaller den del af StatsUtsk:s Utlåt.
JV° 64, Litt. A, hvaruti StatsUtsk. förklarat, alt det funnet sig sakna anledn., att till R.
St:r hemställa om ersättnings beviljande för de rusthåll inom de Småländska länen, hvilka genom förändrad beräkning af Salpelerhjelpen komma att vidkännas minskning i sina augments-räntor, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, anser R. o. Ad. att de emot förenämnde del af Utsk:s Utlåt, gjorde anmärkn:r föranleda lill densammas återremitterande.
Vid voteringens slut funnos rösterna hafva utfallit som följer Ja — 45.
Mot del af R. o. Ad. nu fattade beslut får jag mig vördsamt reservera. 362 Den 22 Mars f. m.
Landtm, hemställde härefter om R. o. Ad. behagade bifalla 3:dje punkten af förevande Utlåt., deruti Utsk. tillstyrkt R.
St:r besluta, ”att för den minskning, sorn Militie-Boställs”kassan, Wadstena Krigsmanshus-kassan, Invalidfonden, Hospita”lerne och Tryserums sockens fattige få i sina inkomster vidkännas genom ifrågavar:de förändring i Salpeterhjelpens beräk”nande, någon ersättning icke dem tillkommer, samt att i följd ”deraf de kontanta förslags-anslagen, de tre förstnämnde fonderne ”vid sisth Riksdag i ersättning för mislade indeldta räntor blifvit ”tillagde, komme att minskas, utfördt i runda tal, för Militie”Boställs-kassan med 150 R:dr, för Wadstena Krigsmanshus-kassan ”med 600 R:dr och för Invalid-fonden med 60 R:dr”.
Denna propos. besvarades med starka Ja, blandade med Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han funnit Ja öfvervägande.
Fördrogs ånyo StatsUtsk:s d. 15 och 18 dennes på bordet lagda Utlåt.
JVs 64, Litt. B, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos. (JV2 9) till R.
St:r, ang:de nedsättning i kopparräntan å tillverkningarne vid Stora Kopparberget samt i anledn. af ånyo väckta frågor, dels om uphörandet af allmogens inom vissa trakter af Kopparbergs län skyldighet att till Stora Kopparbergs Bergslag in natura leverera Hemmansränte- och Mantals- eller Qvarntulls kolen, dels ock om uphäfvande af öfrige åt Stora Kopparbergs Bergslag och Hytte-egare tillerkände privilegier och serskilda förmåner.
Jag har ingenting emot den ändring, StatsUtsk. här föreslagit, men anser utredningen af frågans beskaffenhet icke vara så tillfyllestgörande, att beslut derå kan grundas.
Genom kopparräntans nedsättning från hvart 10:de till hvart 30:de
Ska skulle, enligt Utsk:s upgift, å kopparverkets afkastning under de sednaste åren, Staten förlora 333J
Skt£ årligen eller, om kopparens värde endast uptages till 150 R:dr Skit, ehuru denna metall sisth år gällde ända till 173 R:dr SkU, omkrig 50,000 R:dr.
Denna förlust ökas naturligtvis i samma mån, som grufvans afkastning tilltager.
Utsk. har icke framställt någon beräkning öfver hvad kronan enl.
2:dra, 3:dje och 5:te punkterne i Utsk:s förslag skulle erhålla i st. f. det, som af henne upoffras, utom i afseende å den s. k. vedhyggster-räntan, som blifvit uptagen till ett belopp af 1,165
R:dr och några sk.
Det är icke heller upgifvet, huru mycket kronan skall komma att, enl. ll:te punkten, förlora på kopparens garning vid Avesta, för hvilken full garlön skall framdeles erläggas.
Enl. förslaget vill det äfven synas, såsom skulle vissa delar af stora KopparbergsBergslag i framtiden uphöra att vara bergslag.
Skola, i sådant fall, hemmans-egaren i dessa delar af landskapet icke gifva någon ersättniag för fortfarandet af-den roterings-frihet, hvaraf de hittills varit i åtnjutande? härom nämner Utsk. ingenting.
Under sådana förhållanden anser jag det. vara mindre välbetänkt att bi - Den 22 Mars f. m. 363 falla Utlät, i dess nuvar:de skick, hvarföre jag vördsamt anhåller, att detsamma mätte blifva återremitteradt.
Den siste värde talaren har börjat sitt yttrande dermed, att han icke ville motsätta sig K.
M:s propos. i nu förevar:de fråga, men att han ansåg densamma icke vara af StatsUtsk. fullständigt utredd.
Det' beror alltid på en hvars individuella upfattning, huruvida en fråga anses vara fullt utredd eller icke.
För min del skulle jag tro, att den, som behagat med upmärksamhet genomläsa ifrågavande Betänk., bör, i motsats till Hr von Hartmansdorff, finna, alt om någon fråga blifvit af vederbörande omsorgsfullt handlagd, så är det just denna.
Om Hr von Hartmansdorff kastar ögonen på första sidan af Utlåt., så skall han finna, att denna fråga redan vid 1840 och 1841 årens Riksdag var föremål för R.
St:rs pröfning; att sedermera, uppå K.
M:s förordnande, en kommission bestående af en ledamot från Kammar- och en från Bergs-Colhm, varit tillsatt att utreda frågan och jemväl deruti afgifvit Utlät., efter att hafva på stället granskat förhållanderne och inhemtat vederbör:des yttranden; samt att K. M. derefter lill Rikets år 1847 församlade
Ständer afgifvit nådig propos. i ämnet.
Denna propos. blef visserligen icke af Ständerna antagen, men orsaken dertill var, att man då, vid frågans bedömande, mera fästade sig vid Bergslagets än vid Dal-allmogens ställning.
Sedermera har frågan ånyo blifvit af alla lagliga auktoriteter handlagd och skärskådad samt slutligen i K. M:s vid denna Riksdag afgifne nådiga propos. så fullständigt behandlad, att någon ytterligare uplysning i ämnet enl. min tanke, hvarken erfordras eller kan erhållas.
Hr von Hartmansdorff har önskat, att StatsUtsk. skulle hafva upgjort en beräkning öfver hvad Kronan komme alt erhålla i ersättning för de 50,000 R:dr, som densamma, enl. den värde ledamotens kalkyl, skulle till följd af kopparräntans nedsättande årligen förlora.
Det beror naturligtvis på det pris, hvartill man uptager kopparen, huruvida man erhåller nyssnämnde summa eller någon annan, vare sig högre eller lägre.
Jag bar ansett denna förlust böra skattas lill omkring • 40,000 R:dr, men, såsom jag sade, grunden för beräkningarne kan vara olika.
Orsaken, hvarföre minskningen i Kronans inkomst nu synes stor, är att Fahlu koppargrufvor under de sednare åren varit serdeles gifvande samt att kopparens pris å verldsmarknaden jemväl stigit, men dessa förhållanden kunna lätteligen förändras, så att, om man endast alser grufvornas afkastning, densamma kan nedgå till hvad den utgjorde för 10 år sedan, vid hvilket förhållande Kronans förlust ej blifver betydlig.
Beträffande den ersättning, som
Staten för ifrågasatta upolfring skulle vinna, ber jag att få nämna att denna ersättning hufvudsakligen består deruti, att en af våra folkrikaste provinser befrias från det slafveri, hvaruti densamma f. n. sig befinner.
Vi hafva oss alla bekant, att skyldigheten att lefverera kol in natura tvinga allmogen i åtskilliga socknar af Dalarne, hvilka hafva brist på skog, 364 Den 22 Mars f. m. att köpa kol från andra, stundom flere mil aflägsna trakter, hvarifrån kolen sedermera skola forslas till Stora Kopparberget för att derstädes levereras.
Denna skyldighet är således för Dalallmogen i högsta grad betungande.
Vi känna äfven, att Bergsslaget bär uteslutande kolköperätt inom ett bestämdt distrikt samt uteslutande rätt till timmer- och virkeshandel inom en stor del af Dalarne eller Bergslagets s. k. ”frihet”.
Dessa privilegier hafva blifvit så utsträckta, att allmogen i dessa trakter blifvit förbjuden att i ringaste mån sig sjelf tillgodogöra sin skog på andra vilkor, än Bergslaget medgifver, hvilket galt så långt att man förbjudit denna allmoge att anlägga broar öfver Dal-elfven, derföre att timmerflottningen på elfven derigenom skulle förhindras.
Om man betänker den stora förkofran i välmågo, som denna provins skulle vinna, ifall den befriades från de onaturliga band, som nu trycka densamma, skulle jag tro, att man ej bör tveka att låta Stats-kassan vidkännas den minskning i inkomster, som här är i fråga. K. M. har föreslagit R.
St:r att bemyndiga Honom att låta med Stora Kopparbergs Bergslag upgöra erforderligt aftal om afslående af alla dess privilegier emot nedsättning af Kronans koppar-ränta från hvart 10:de till hvart 30:de
Skti af årliga tillverkningen.
Frågan har vid denna Riksdag erhållit en större omfattning än den egt vid föreg:de Riksdagar, derigenom att man numera icke inskränker sig till Bergslagets privilegier utan dessutom fordrar uphäfvande af den Avesta bruk tillkommande rättighet att få räntekol in natura levererade.
Det vill synas såsom skulle man genom koppar-räntans nedsättning göra Bergslaget en tjenst, som i värde vida öfverstiger fördelen af privilegiernas bibehållande, men om man tager saken i närmare öfvervägande, så finner man, att
Bergslaget vidkännes en ingalunda obetydlig upoffring genom afståendet från rättigheten att erhålla räntekolen.
Ar 1844, då koppar-tillverkningen i Fahlun upgick till 2,500 Skfå, åtgingo, efter beräkning af 15 stigars kolåtgång till hvarje SkU, för denna tillverkning icke mindre än 37,500 stigar kol.
Då koppar-tillverkningen nu för tiden upgår till vida högre belopp eller till 400R SkU och derutöfver, så har kolbehofvet jemväl tilltagit.
Nå väl, Mine Hrr! hvad blefve följden af kolhandelns fullkomliga digifvande i Dalarne?
Naturligtvis en förhöjning i kolpriset.
F. n. öfverstiger detsamma icke 2 R:dr 24 sk. b:ko, men, om kolhandeln frigifves, så kan man antaga, att en förhöjning af 32 sk. eller 1 R:dr b:ko i kolpriset deraf blifver en följd, och vid sådant förhållande motväges fördelen för Bergslagets af koppar-räntans nedsättning utaf nämnde prisstegring.
Att på siffertalet upgöra en kalkyl öfver hvad Staten å ena sidan kommer att förlora och å den andra vinna, har enl. min lanke varit för StatsUtsk. omöjligt, men det säkra är, att den största vinsten utaf förslagets genomförande komme att bestå uti den friare utveckling i alla industriella hänseenden, som derigenom skulle i Dalarne framkallas.
Jag tror att detta är en fördel, som af hvarje fosterlandsvän måste betraktas vida öfver - Den 22 Mars f. ni. 365 väga den förlust, som Staten, i händelse förslaget erhölle verkställighet, skulle komma att vidkännas.
Inom StatsUtsk. har icke en enda röst höjt sig emot bifall till'.denna Kongl. Propos.
Man har ansett, att densamma i hög grad vittnar om Konungens landsfaderliga kärlek till Sitt folk, om Hans benägenhet att göra allt hvad som för folket anses vara nyttigt och välgörande, och man har trott, att om Statsverket tillskyndas en upoffring, så är den ringa emot den fördel, som tillskyndas Dalarne, denna i så hög grad vanlottade provins.
Jag kan således icke annat än på det lifligaste och varmaste tillstyrka bifall till ifrågavande Betänk, och tror att della bifall skall blifva ett af de vackraste minnen, som R.
St:r lemna efter sig vid denna Riksdag.
Hr von Troil har, i möjligaste måtto, undvikit att svara på mina frågor, men varit så mycket vidlyftigare i de delar af ämnet, som jag icke vidrört.
Lika lifligt som den värde ledamoten nyss för Eder, Mine
Hrr utgjutit känslan af sin Konungakärlek, skulle äfven jag kunna göra, ty jag värderar, äfven så mycket som Hr von Troil eller någon annan Landshöfding, Konungens omvårdnad om Dalarne, men jag talar icke om hvad Konungen gjort,-utan om hvad StatsUtsk. underlåtit.
Om det är klokt och nyttigt, att den föreslagna förändringen eger rum (jag började med att förklara, det jag ej hade något deremot) — så torde det vara nödigt, att R.
St:r, innan de göra en upoffring, veta till hvilket belopp hon upgår, äfvensom att de dervid iakttaga vissa försigtighetsmått hvilka, ifrån början försummade, måhända sedermera icke lätt godtgöras.
Om StatsUtsk. fått denna sak såväl utredd, som Hr von Troil säger, hvarföre vill Utsk. icke meddela oss hvad det vet om de förluster, som Kronan kan få vidkännas?
Hr von Troil säger, det icke vara möjligt för Utsk. att upgöra en beräkning öfver Statens vinst och förlust.
De kolräntor och dylikt, som hädanefter komma att utgöras till Kronan, i st. f. till Bergslaget, måtte väl kunna ”värderas af menskligt förnuft”?
Man brukar ju upskatta persedlars värde efter medeltalet af de pris, som under ett visst antal år varit för dem gällande och dermed är den saken klar.
Men, om en sådan beräkning är omöjlig att åvägabringa, hvarföre omtalas icke roteringsskyldigheten?
kan hon icke heller beräknas i penningar, så borde hon väl åtminstone omförmälas, ty om Ständerna skulle alldeles förbigå frågan om den roteringsfrihet, hvaraf Bergslaget hittills varit i åtnjutande, kan Konungen icke annat än stanna i tvekan, huruvida Ständerna yrka någon ersättning för nämnde frihet eller vilja efterskänka roteringsskyldigheten alldeles.
Såvidt jag förstår, kan det icke vara skäl att på dylikt sätt behandla en fråga af så vigtig beskaffenhet, som denna.
Det har blifvit sagdt, att jag efter eget behag uptagit priset å kopparen.
Jag har beräknat detta pris till 150 R:dr för SkU, ehuru det under sisth år upsteg till 173 R:dr.
Det pris, jag 366
Den 22 Mars f. m. antagit, är således vida ringare, än kopparens verkliga värde.
Följaktligen borde detta bestämmande af kopparpriset, hvilket jag log mig friheten framställa, hvarken förklaras för godtyckligt, eller såsom sådant läggas mig till last.
Hr von Troil har ansett Kronans ersättning bestå i Dalkarlarnes befrielse från den träldom, hvari de hittills sig befunnit.
Det måtte så väl för dem sjelfva, som för alla andra Svenskar vara en fullkomlig nyhet, att de varit och ännu äro trälar.
Vanligtvis har man ansett
Dalarne vara ett af de landskap inom fäderneslandet, der befolkningen har det lifligaste frihets-sinnet.
Om de nu först skola blifva från träldom befriade: så vore det väl i sin ordning att få veta, hvad en sådan befrielse kostar.
Det är intet annat jag önskar och fortfar derföre i min anhållan - om återremiss.
Det är i anledn. af Hr von Hartmansdorffs sednaste yttrande, som jag begärt ordet.
Hail har förebrått StatsUtsk., att det icke upgjort någon kalkyl öfver den förlust, för Statsverket som skulle blifva en följd af bifall till K. M:s Nåd.
Propos. i förevande ämne.
För att med någon tillförlitlighet kunna upgöra en dylik kalkyl, måste man taga i beräkning icke allenast de räntekol, som efter markegångspris skulle komma att ingå till Statsverket, utan äfven den bevillning, som komme att utgå från vissa socknar i Dalarne, hvilka för det närvande äro derifrån befriade.
Denna kalkyl skulle för öfrigt blifva allt för ofullständig och möta alltför stora svårigheter, hvarföre det, enl. min tanke, varit rätt af StatsUtsk. att icke företaga någon sådan beräkning.
Jag får dessutom fästa upmärksamheten derå, att Statsverkets inkomst af kopparräntan, derest koppartillverkningen fortfarande kommer alt stiga, upgår ändock genom ökad koppartillverkning vid andra verk till enahanda belopp som förut.
För min del får jag vördsamt tillstyrka bifall till Utlåt.
Hr von Hartmansdorff har yttrat, att en beräkning af den förlust, Statsverket skulle komma att vidkännas genom bifall till detta Utlåt., vore en enkel sak och borde kunna åstadkommas, ifall jag hörde rätt, af hvar och en, som egde menniskoförnuft; men jag får till den värde ledamoten hemställa, huruvida en sådan beräkning på siffertalet kan med tillförlitlighet upgöras, då densammas riktighet är beroende af de förhållanden, som först i en framtid kunna upkomma.
Beloppet af Statsverkets förlust beror nemi. först och främst af den qvantitet koppar, sorn i framtiden kommer att vid Stora Kopparberget tillverkas och dess försäljningspris; men någon säker beräkning härå torde icke, äfven af det skarpaste menniskoförnuft, kunna åstadkommas, enär grufvornas afkastning, på sätt man af bilagorna till Utlåt, kan inhemta, varit ganska olika på olika tider, och kopparens pris å verldsmarknaden jemväl, såsom vi känna, varit i betydlig mån fluktuerande.
Man kan visserligen genom att antaga medeltalet af de föreg:de årens kappartillverk - Den 22 Mars f. m. 367 ning och priserne å denna metall komma till ett vist skenbart resultat, men detta resultat erhåller aldrig någon fullkomlig tillförlitlighet.
En dylik beräkning kan hvar och en af R. o. Ad:s ledamöter sjelf göra, och jag anser att StatsUtsk. gjort rätt, då Utsk. dermed icke sig befattat.
Jag för min del har upgjort en sådan kalkyl och kommit till det resultat, alt den förlust i kopparränta, som Staten komme att vidkännas, skulle upgå till 40,000 ä 50,000
R:dr b:ko eller understundom något derutöfver.
Den ersättning, som Staten skulle erhålla, är icke så obetydlig.
Den torde motsvara |:del af förlusten i kopparräntan, men sådant beror likväl å ko,l-prisernas stegring eller fall.
Skulle kolräntan i Dalarne förvandlas till spanmål, ifall den ifrågavande öfverenskommelsen med Bergslaget kommer till stånd och R.
St:r bifalla K. M:s Propos ang:de skatteförenklingen, så förfalla alla kalkylerna å den vinst, som kronan skulle erhålla genom öfvertagande af kolräntorna.
Skulle öfverenskommelsen gå i verkställighet, men räntorna icke förvandlas till spanmål, så blefve Statens förlust förringad, emedan kolpriset, enl. all anledn., kommer att stiga, t. o. m. i större portioner än hittills.
Någon viss beräkning af Statens inkomst genom kolräntornas erhållande är väl svår, ja omöjlig alt åstadkomma, men, vid betraktande af nuvar:de förhållande, skulle jag förmoda, att skillnaden emellan den verkliga inkomsten af kolräntorna och det lösningspris, som Fahlu Bergslag nu för desamma erlägger, skulle upgå till emellan 14,000 och 15,000 R:dr b:ko.
Hr von Hartmansdorff har vidare såsom felaktigt anmärkt, att StatsUtsk. icke upgjort någon beräkning öfver den förlust, som skulle drabba Stäten derigenom att full garlön hädanefter skulle erläggas för den koppar, som vid Avesta bruk för Kronans räkning gårås.
Om vi taga ett medeltal för 10 år af den qvantitet koppar, som derstädes blifvit för Kronans räkning garad, så finna vi att denna qvantitet utgjort 387 SkU årligen.
Af K. M:s Propos. inhämtas, att den betalning, som erlägges för garandet af Kronans räntekoppar utgör 24 å 36 sk. per SkU, då deremot den fulla garlönen å de sednare åren varit 3 R:dr 40 sk. per SkU, sä att
Kronans förlust skulle bestå uti skillnaden emellan dessa summor, multiplicerad med nyssnämnde qvantitet koppar, eller något öfver 1,100 R:dr årligen.
Jag återkommer till hvad jag förut yttrat, att någon tillförlitlig beräkning af Kronans förlust är omöjlig, ty dervid måste, utom det redan nämnda, jemväl lagas i betraktande den ökade bevillning, som Kronan, i fall förslaget kommer till verkställighet, skulle från Dalarne erhålla, men någon beräkning derutaf kan icke göras, enär bevillningens belopp beror af folkmängden, af den afkortning, som större eller mindre del af befolkningen får tillgodonjuta och flera andra omständigheter, hvilka icke kunna undfalla Hr von Hartmansdorffs upmärksamhet.
Allt nog, hufvudsaken är, att det är fråga om en ingalunda obetydlig upoffring å Statens sida, som minst lian beräknas till ungefär 40,000 R:dr årligen, ifall koppar-tillverkningen fortfar att vara betydlig. 368 Den 22 Mars f. ni.
Kommer deremot tillverkningen att minskas, blifver Kronans förlust jemväl mindre, men vinsten af förändringen blifver, såsom en talare redan utvecklat, utan att Hr von Hartmansdorff sådant bestridt, att
Dalallmogen skulle komma i en bättre belägenhet och i en mera fri och rättsenlig disposition af sina hemman och dess skogsprodukter, än som f. n. är förhållandet, då icke ett träd eller en planka från något af de under Bergslagets privilegier hörande trakter kan af hemmansegaren utan Bergslagets tillstånd försäljas, och Bergslaget sjelft får icke disponera öfverflödet af skogsprodukterna till försäljning, enär desamma endast få till eget behof förbrukas.
Hr von Hartmansdorffs anmärkn. derom, att StatsUtsk. icke utredt den ersättning, som borde tillfalla Staten för fortfarandet af den roteringsfrihet, som Bergslaget f. n. åtnjuter, så är ,jag af den öfvertygelse, att ifrågavande förslag till förändring af förhållanderna i Dalarne alldeles icke står i något beroende af frågan om Bergslagets roteringsfrihet; ty genom ett bifall till förslaget kommer ingalunda den jord, som benämnes Stora Kopparbergs Bergslag, att förlora egenskapen af att vara Bergslag, hvarföre någon utredning af roleringsförhällandet derstädes är alldeles öfverflödig.
Till följd af hvad jag nu haft äran anföra, får jag vördsamt tillstyrka R. o. Ad. att bifalla StatsUtsk:s förevar:de Utlåt., likväl med undantag af Utsk:s hemställan i sista punkten i afseende å den förändring af Bevilims-stadgan, som ansetts blifva en följd af bifall till Utsk:s förslag, ty StatsUtsk. har, enl. min åsigt, icke varit befogadt att göra en dylik hemställan, enär densamma icke rörer någon Statsregleringsfråga utan en bevillningsfråga.