Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men då någon - fördelning på den personal, hvaraf en utländsk trupp är sammansatt, icke är lämplig, bör hela afgiften erläggas af theater-directeuren, eller chefen för truppen.
S enahanda förhållande, hvad skydds- och bevillningsafgifters utgörande ungar, sorn ofvan är nämndt, befinna sig utländningar, som resa i landet och försälja utländska varor; de äro ock redan ansedde att vid gränsorten, der de erhålla första passet, böra erlägga 5o r:dr b:co; men huruvida någon dylik afgift skall utgöras under följande år, sorn en sådan person vistas i Riket, derom har i835 års Bevillnts-stadga nämnt just så mycket som behöfves, för att utsätta de embets- och tjenstemän, som med dessa ärenden hafva befattning, för K.
KammarRättens anmärkningar,- hvilka, om de ej leda till annan förlust, icke sällan förorsaka onödig tidspillan.
Man har derföre här ansett att, så länge samma anleda. för desse personers vistande i Riket qvarstår, böra de oek årligen förnya den afgift, som de först vid gränseorten erlägga.
I öfverensstämmelse härmed är föreskriften i to <j, Art. lil, gifven. § iS.
Så vidt det rörer bevillning för hus, gårdar, byggnader, tomter, jord, skog och mark, ar föreskriften intagen på Art. V, § 22; och beträffande fabriker, verk och inrättningar, förekomma de uti Art. VII, § 36.
Man har antagit, att stadsjord i allmänhet är bättre och gifver större afkastning, än som vanligen är förhållandet vid landtegendom, äfvensom att inkomsten af stadsegendom är underkastad mindre förändringar samt later närmare bestämma sig, och derföre, med ändring af föreskriften i denna § 18, ansett det vara inkomsten, som bör till bevillning taxeras.
Man har äfvenledes i delta project antagit, att vid taxering till bevillning, fabriker, verk och inrättningar, af hvad art som helst, böra behandlas särskildt och oberoende af de hus eller byggnader, hvarest de filmas inrymde, och hänfört dem till särskilda artiklar, men deremot funnit någon skilnad icke böra göras, i afseende på behandlingen , om belägenheten är på landet eller stads område, ett förhållande, sorn alltid mäste vara likgilltig-t, då det är fråga om belin!- lig inkomst.
Af detta skäl omfattar Art. VII, hvad lill fa - Den i Fe 1) r u a r i.
101 briker och inrättningar tillhörande industrien ur hunföiligt, sa väl de å landet, som på stads grund belägna. § '9; Tillhörer Art. lil, och utförd uti § i5, med nödig förändring. § 20.
Utförd på Art. IX, § 64. §2 1.
Denna §, den enda uti författningen, sorn synes ämnad att innefatta grunderna för taxeringen till bevillning af jordbruket, är likväl i högsta måtto ofullständig.
Hvad man derstädes tinner, är, att innehafvarens personliga skatt för annan inkomst ieke inberäknas uti hemmansvärdet, samt att hospitalshemman, skatllägde eller icke, eller graverade för sparbanks-räkning, icke äro fria från bevillning; men då man i början af §:n sagt, "att alla hemman erlägga bevillning,” synes det temmeligen onödigt uppnämna någon sort, sorn icke äro derifrån undantagna.
Uti § 23 af projectet har man sökt att sådant rätta och undanrödja ovissheten örn hvad som uti egendomsvärdet bör ingå och derifrån uteslutas eller frånskiljas, för att efter annan art. bevillning påföras.
Svårigheten att direct bestämma bevillningen å inkomst af jordegendom, såsom alltför ombytlig och villkorlig, har väl gifvit anledn. dertill att beskatta värdet; men som principen i detta projeet , att beskatta inkomsten , icke destomindre bör göra sig gällande, har man anselt, att uti bevillnings-taxeringen endast det må ingå, som gifver positiv inkomst , och af sådan anledn. uteslutit qvarnar och sågar, som endast lil! husbehof begagnas, torkinrättningar för egendomens gröda samt åbyggnader, hvilka sednare väl uti stad gifva direct inkomst medelst hyror, men å landet, efter afdrag af nödiga husrum, oftast blott medföra en dryg underhållskostnad, som isynnerhet vid större egendomar är fallet, der sednare innehafvare icke med billighet kunna beskattas för förfädrens öfverflödiga byggnadssätt.
Deremot böra fabriker, verk
Och inrättningar, örn än anlagda vid och under landtegendomar , påföras bevillning efter de grunder, som VII Al t. afhandlar.
De stå icke i någon omedelbar gemenskap med jordbruket, utan tillhöra fastmer handeln, såsom hafvande industrien lill föremål. § 22‘ Utförd på Art. VI, § 26. § ^3.
Att uti Bevillnts-förordn. intaga grundskatter, hvilka redan äro bestämda i jordeboken och utgå derefter, synes både öfverflödigt och sakna grund.
Deremot, då dessa grundskatter otvifvelaktig! minska, i samma förhållande, den för året utfallande inkomst, har man ansett med både princip och billighet öfverensstämma, att dessa grundskatter från 102 Don i Februari. den lill bevillning uppgifvande årsinkomsten afdrages , hvilket, med uteslutande af denna § 23, motiverat i dess stalie en ny § 5?., Art.
IX. .§ 2 4; .
Då man ej aflägsnar sig från ideen, att det är inkomsten, sorn, af bevillning träffas, så blifver en stor del af dessa detaljföreskrifter öfverflödiga, hvilka uti Bevillmsförordn. nog ofta förekomma.
Bland dessa torde man äga skäl att räkna innehållet af denna § 24- Inkomsten af ett hemman måste stå uti ett direct förhållande till dess onera.
Post- och lotshemman äro, äfvensom andra, alltför olika i godhet, för att frikallandet från rotering och kronoskjuts må föranleda till en för alla bestämd afgift.
Då det dessutom åligger taxeringsmännen att taga i beräkning de fördelar, hvaraf ett hemman är i åtnjutande, och påföra inkomsten den bevillning som vederbör, har man ansett denna S böra uteslutas. § 25.
Utförd på Art. VI, § 27. § 26.
Efter den uti närvar, project antagna grundsats, alt beskatta inkomsten, sådan den befinnes, måste det vara alldeles likgilltigt, hvarstädes den blifvit frambringad, och följaktligen utan ändamål att, på samma sorts yrke, utföra särskildt register för städerna och särskildt för landet.
Man har derföre med skäl ansett sig kunna i detta project utesluta § 26, som egentligen endast är en repetition af § 17.
Såsom ytterligare motiv för uteslutandet, tillägges: gästgifveriet’; rörelsen är ett, sjelfva hemmanet ett annat.
Det sednare förekommer, likt annan jordegendom,, till taxering efter Art. VI, den förra åter, enligt den minimiafgift, som Art.
III upptager, och hvilken bör bestämmas så låg, att gästgifveriet, om än fördeldt emellan flera, eller beläget på mindre befarna vägar, dock må densamma kunna draga.
Pag 3o, a) att, utan afseende på den skattskyldiges uppgift, föreskrifva, antingen han skall taxeras såsom rättare eller fogde , allt efter som egendomen består af fyra mantal i förra och af hemmantal derutöfver i sednare fallet, torde vara öfverflödigt, helst man har inkomsten att hålla sig till. b) Någon närmare qvalification af tjenstefolk, än som Art.
III upptager, har erfarenheten visat utan ändamål. c) Detta mom. är till sitt syfte uppfattadt, dels uti § 3, Art. II, dels uti § 57, Art.
IX, rör:de de skattskyldiges uppgifter. d) Att jord- eller qvarnägare äro befriade att erlägga bevillning för rättare eller mjölnare, då de icke hafva hos sig sådana anställde, utan sjelfve sköta qvarnen eller bruka jorden, synes vara en fullkomlig onödig föreskrift.
Pag. 3 r) Krono-fiskeriers samt flere dylika lägenheters
D c ii i F c b r u a r i. bevillning bör utrönas och bestammas efter samma metod, som i allmänhet här är antaget, nemi. efter inkomsten, sådan den är.
Att arrenden och grundskatter derifrån först böra afräknas, derom är uti § 52, Art.
IX stadgadt.
Pag. 3 5) Momentet om torp och lägenheter är, med nödig förändring, intaget uti § 28, Art. VI. § 27.
Då innehållet af denna § är intaget uti rubriken på Art.
IV af förevar, project, har man ansett detsamma icke erfordra någon särskild §. §§ 28, 29, 3o.
Dessa §§ tillhöra, enl. projectet, Art. VIT.
Anmärkningarna, hvartill de samma föranleda, förekomma i sammanhang med behandlingen af § y3. § 3i.
Ehuru använde uteslutande vid bruk och bergverk, synas alla i denna § uppräknade personer, utan olägenhet, kunna inrymmas uti Art. lil, jemte öfrige yrken; hvarigenom man igenfinner dem på ett ställe i författningen, och undviker onödig vidlyftighet samt citationer. § 32.
Då man, på redan anförda skäl, uti detta project frångått uppställningen i classen, och bevilln. efter VII Art., har antagits böra allmänneligen utgå efter fem proc. af behållna inkomsten, blifver föreskriften i denna § öfverflödig.
Utesluten. § 33.
Så väl qvarnar och sågar, hvilka icke uteslutande begagnas för husbehof, som öfriga i denna § nämnda verk, anses uti projectet lika med fabriker, och äro derföre upptagna på Art. VII.
Hvad som bland dessa verk befinnes skattlagdt, derom är uti §52, Art.
IX, afhandladt; sista momentet och der sådana ingå uti embets- och tjenstemäns löneförmåner, igenfinnes uti §§ 5, 6, Art.
II, föreskriften huru med bevillningens bestämmande förhållas skall. § 34.
Huruledes de i denna § omnämnde peisöner skola till bevillnings utgörande anses, derom är redan utfördt, så vidt de äro tjenande, uti Art. III, 5 b; för ägare af qvarnar eller sågar, uti Art. VII; och för arrendatorer deraf, uti sistnämnde Art., jemförd med Art.
IX, § 5a. § 35.
Bevillning af fiskerier, förekommer på Art.
IV; i öfrigt åberopas hvad uti föregående § 34 är sagdt om arrendatorer. § 36.
Denna § är till sitt innehåll bibehållen, men bör, såsom innefattande allmänna föreskrifter, utföras på Art.
Se S 53.
Den i Feliruari, § 37.
Disconterna böra, för ingen elei mer än andra långifvare, undantagas från skyldigheten att godtgöra låntagare bevillnings-procenlen; alldenstund hvarken räntans upptagande förskottsvis , eller de 8 proc. långifvare!! räknar sig till godo för de s. k. öfvermånaderna, lärer kunna hänföras till ett låntagarens godtgörande.
Att lagstiftaren, vid ansvar, förbjuder ocker, på samma gång som han förbehåller sig sjelf monopoliurn på slik vinning, låter icke försvara sig af några skäl, om än lånade frän ett interesse med publik skylt.
Man har alltså i detta project inskränkt undantaget från skyldighet hos långifvare att godtgöra bevillnings-afdragen till de blotta spar-bankerna.
Utf. Art.
IX, § 54- § 38.
Utförd på Art. IV, § 19, mom.
1 och följande. § 3g.
Denna §, som, med sina flera, endast tillfälliga anlednifigar för afgifters erläggande och deraf föl jande olika grunder för bestämmandet af bevillningen, icke låter inrymma sig i någon bland öfriga art., har derföre erhållit en särskild.
De modificationer, som 5 4° Art.
VIII upptager, föranledes deraf, att bevilln.-afgift billigtvis icke kan utgöras af större egendomsvärde, än man erhållit; hvadan intecknad gäld, som åtföljer gåfva eller dispositioner, hvilka blifvit såsom villkor ålagde att bestridas, böra derifrån afräknas.
Tillägget af § 4t , Art.
VIII, har derföre ansetts nödigt, alt bevillning, såsom utgående af inkomst, icke bör kunna påföras, innan man deraf kommit i åtnjutande, hvartill åtminstone ett års förlopp antagits erforderligt, med afseende å laga klander.
Uti mom. 5 föreskrifves, att för fidei-cömmisser, som hädanefter stiftas, skall erläggas en bevillnts—afgift med 10 proc.; hvilket är detsamma som att låta rättigheten att dem stifta qvarstå på papperet, under det att dess utöfvande göres om intet genom villkoret , som dervid är fästadt.
Då alltså denna föreskrift uti Bevillnts-stadgan leder till samma resultat, som ett på laglig väg tillkommet förbud mot stiftandet af fidei-commisser, och följaktligen den inkomst, man derigenom velat bereda, lika mycket hädanefter som hitintills skall uteblifva, har man ock ansett ändamålslöst att densamma i detta project bibehålla. §§ 4o, 41.
Såsom en motsägelse måste det uppfattas, att uti samma stadga, som har till föremål att beskatta effectiv inkomst, jemväl finna med afgifter belagda s. k. karaktersfullmakter, just af det skäl, att de icke medföra innell af varén i 11 k o ni s t.
Denna stadga pålägger alltså skatt, både för det man har inkomst, och för det man icke halin - Den i F e b r 11 n r i. inkomst.
Det enda tänkbara skäl för karakters-fullmakters ytterligare beskattande vore, om de kunde hänföras till cathegorien af öfverflöds-artiklar; men Bevilln.-stadgan är dock ingen öfverflöds-förordning.
Omisskänneligen går denna beskattning derpå ut, att inskränka tilldelandet af dylika fullmakter; men, ehuruväl sådant ändamål låter motivera sig, kan man ingalunda säga det samma om sättet för dess ernående.
Då Konungen, för att utmärka förtjenster, icke alltid kan befordra till högre värdighet med thy åtföljande lön, ,ej heller vid alla tillfällen lämpligen anvisa penninge-gratificationer, har, för dylika fall, tilldelandet af karaktersfullmakter blifvit begagnadt.
Tili statens fördel äro-dessa fullmakter redan beskattade, genom den ganska betydliga stämpel-afgift eller charta, hvarmed de beläggas; att gå derutöfver, medelst påläggande af bevillning, antyder en åtgärd, hvilken, så väl i motiv, som i tillämpning, är främmande för R.
Ill uti 1835 års Bevillnrs-förordning är alltså, af förenämnde skäl, helt och hållet utesluten i delta project. § /p.
Då detta project antager, att personlig skydds-afgift först vid 18 års ålder inträder, är föreskriften i öfverensstämmelse dermed ändrad, men anses böra utgöra en egen §.
Se Art. X, § 67.
Vid återstoden af § 42; anmärkes: att då härads- eller skattskrifvaren i alla afseenden skall ansvara för mantalslängdens riktighet, och pastor, eller annan i pastoratet tjenstgörande prestman vid mantalsskrifningarna skall vara tillstädes och utur medhafvande husförhörslängd lemna alla erforderliga upplysningar om folkmängden inom pastoratet , samt ändtligen, då mantalslängden skall vid allmän sockenstämma granskas, tyckes alla de försigtighetsmått vara iakttagna, som för dessa längders säkra och ordentliga upprättande erfordras, utan att något Konungens Befhtdes ombud behöfves närvar.
Erfarenheten har ock ofta visat, att inom pastoratet ett sådant ombud icke varit att tillgå, då icke pastor, såsom Konungens Befhtdes ombud, bär må kunna uppträda, såsom redan varande en vid förrättningen tjenstgörande ansvarig person.
Att Konungens Befb:de icke personligen kan öfvervara dessa förrättningar, är uppenbart, då de, inom länets alla härader, i det närmaste måste ske samtidigt.
Man har alltså i projectet uteslutit föreskriften om sådant Konungens Bcfhrdes eller dess ombuds närvaro i ofvannämnde full , såsom rent af öfverflödig.
Se Art. X, §. 68. § 43.
Oförändrad utförd i Art. X, § 6g. § 44.
Då det måste bero på en hvar, att i rätter tid inställa t H. >4 D c n i Fehr u a r i. sig vid förrättningen, saknas ock skäl att lemna tre eller ens någon timme att derifrån ansvarsfritt uteblifva, så mycket olämpligare, som dagarna redan äro alltför korta, den årstid ifrågavar. förrättningar intratta, i förhållande till elen mängd af göromål, den noggrannhet och de undersökningar dervid förekomma och äro af nöden.
Häraf den förändrade redactionen af denna §.
Se Art. X, § 72. .. . ' i 45.
Ägandet af fartyg kan icke anses tillhöra de upplysningar, sorn mantalsskrifningen har tillföremål; således stadgandet härom uteslutet.
De i städerna och större köpingar, ofta månadtligen, inträffande omflyttningar af bostad, göra det ändamålslöst för skattskrif varén, att före mantalsskrifningens böljan i längden införa någon skattskyldig person.
Mantalsskrifningarna och inantalslängdens uppställning mäste derföre, för alt vara fullt tillförlitliga, helt och hållet grunda sig på de till förrättningen inkommande skriftliga uppgifterna, hvilka på stället noga jemföras med husförhörs-längden, och för hvilkas fullständighet och tillförlitlighet husägaren, som icke bör vara okunnig om i huset boende personer, bör ansvara.
Man har derföre ansett den i mom. 4 mindre skrifkunnige personer i städerne lemnade tillåtelse att meddela muntliga uppgifter lill skattskrifningen desto hellre böra försvinna, sorn denna rättighet, sällan eller aldrig, hvarken i städerna eller folkrikare köpingar begagnas. 5 45 i öfrigt bibehållen, men lämpad efter detta project.
Se Art. X, § y'3. § 46- Forsta mom. af denna §, såsom afhandlande böter, är intaget uti §§ i55 oell i56, utan annan väsendtlig förändring, än att bötesbeloppet blifvit förhöjdt för den, som underlåter att anmäla på ägorna inhyses boende, samt att bötesbeloppet, enl. § 156, ansetts böra blifva åklagarens ensak.
Någon närmare utveckling af motiven, än att erfarenheten vitsordar beliofvet, torde vara öfverflödig. ardra och 3:dje mom. äro intagna uti §5 77 och 78, dit de rätteligen höra.
Den förändrade redactionen uti § 77, såsom icke väsendtlig, motiverar sig sjelf. 4:de mom. tillhörer Art.
XI, och förekommer der uti § 172, § 47- Utan väsendtlig förändring intagen uti §§ 74, 75 och 76, Art. X. § 48.
Man har ansett mer ordningsenligt, att intaga de 4 första mom:n uti en särskild §: se § 71 ; och 5 mom. uti en annan: se § 70. 6 mom. åter, hörer alldeles icke lill denna Art., utan igenfinnes på Art. XI, § 173.
Beträffande särskildt första mom. af§ 4$ Bevillnts-förordn., har man, för att undvika allt missförstånd om författningens tillämpning, i fråga om stället, der skattskyldig skall skattskrifvas, samt tillika förekomma möjligheten för denna att undandraga sig skattskrifning, ansett det vara nödigt, att heslämda föreskrifter utan undantag finnas, och derföre infört den ändring, som mom. i, § 71, Art. X företer. § 49- Denna § synes lämpligare intaga plats uti § 74, der den i sitt sammanhang igenfinnes. § 5o.
Oförändrad intagen uti § 79, Art. X, men med tillägg af ett mom. för städerna, hvarest, då mantalslängderna upprättas efter qvarter och husnummer, samt husen ägas af medlemmar, tillhörande särskilda församlingar, föreskrifterna om längdernas uppläsande och granskning vid allmän sockenstämma icke äro tillämpliga. § 5 r.
Hufvudsakligen bibehållen.
Föreskriften att Beredntscomitds sammanträden höra regleras, med afseende på skattskrifvarens skyldighet att der tillstädesvara, har man uteslutit, emedan det uti § g4 är sagdt, att lian skall föra prot. inom comitcen, hvaraf endast sussecciva sammanträder) blifva en följd. § 80, Art. X. §• 5a.
Alt uti de kungörelser, hvarom här är fråga, intaga ”bestämda föreskrifter”, så väl för eomiteerna, som de skattskyldige, utan att antyda hvilka, måste utsätta Konungens Befhtde för möjliga anmärkningar, eller ock föranleda till att intaga i kungörelserna största delen af Bevillnts-stadgan.
Man har derföre, uti den nya redaetionen af denna §, begagnat termen — ”nödiga föreskrifter,” rörtde uppgifterna till comitcen, och i öfrigt ansett sjelfva Beviilnrsstadgan böra lända så väl comiterade som de skattskyldige till efterrättelse.
Af sistnämnda skäl har man äfven här uteslutit sednare mom. af § 5ä Bevillnts-förordn.; dess innehåll är dessutom intaget uti § 46, Art.
E11 författning, såsom denna, bör minst sakna egenskapen alt lör allmänheten vara lättfattlig, således kort och bestämd.
Man har derföre i detta project ansett sig böra utesluta, hvad som uti i835 års Bevillntsstadga linnes på flera ställen åter upprepadt och rent af öfverflödigt. § 81, Art. X. § 53.
Bibehållen.
Art. X, § 82. J 54.
Den förändrade redaction, man gifvit denna §, afser mer bestämdhet och fullständighet, synnerligast till förekommande deraf, att jemnvigten emellan de 2tnc cathegorier, hvaraf comitecns valde ledamöter lie - io8
Den i Februari. stå, icke ina störas af godtycket, — en möjlighet, hvilken § 54 Bevillnrs-forordn. öppnat, i strid med sin ande-mening.
Se Art. X, § 83. § 55.
Första afdelningen deraf bibehållen oförändrad.
Beträffande åter den sednare, är det svårt alt deraf fatta någon bestämd mening.
Uti 5j och 56 är tydligen föreskrifvet, att comiteen, i intet läll får utgöras af mer än tre ledamöter af hvardera classen; och likväl til (städ jer § 55, alt från annan socken tillkalla ”besulne personer,” om socknemännen åstunda ett större antal än fem?
Man bar derföre uti den nya redactionen antagit, att sednare mom. bör utgöra ett alternativ för den händelse, att sockuemännen finna sig mer belåtne med besutne män från annan socken, än att välja sådane, som första mom. upptager.
Se Art. X, § 84. § 56.
Med undantag af villkoret, att comiteen ej får bestå af mer än 7 ledamöter, hvilket redan uti § 83 är föreskrifvet, och således icke här behöfver upprepas, är denna § oförändrad bibehållen, men fördelad uti 2:ne.. Art. X, §§ 86, 87. §§ 57, 58, 5g, 60.
Till sitt innehåll bibehållna.
Se Art. X, §§ 8g, 85, 88, 90. § 61.
Hufvudsakligen bibehållen; men, på redan anförda skäl, vid uppgift om skepp, är lästetalet icke bär begränsad! under fem.
Se Art. X, § 92. § 62.
Föreskriften i denna § är alltför inskränkt, så vida den icke rent af kan anses öfverflödig.
För att leda till något egentligt resultat, borde en hvar, som flyttar från en ort lill en annan, medföra bevis, huruledes han det nästlidna året varit taxerad; ty rörelsen under föregående år kan visserligen hafva inflytande på inkomsten under ett följande.
Men då den skattskyldige endast åligger att uppgifva den isolerade inkomsten för beskattningsåret, och de förändringar, som en flyttning vanligen medförer, hindra den jemförelse med förhållandet under ett föregående år, hvilken eljest kunde tjena till ledning för bedömmandet af den skattskyldiges uppgifter, har man ansett denna § kunna uteslutas. § 63.
Intagen uti § 45, Art.
IX, dit den, såsom en för alla Bevillu:s-comite'erna gemensam föreskrift, hörer.
Man har dock ansett nödigt att, uti en särskild §, bestämdare uttrycka, hvad som egentligen utgör föremålen för Beredn:s-comiteernas åligganden, och dertill egnat en ny, eller den g3, Art. X. § 64.
Hufvudsakligen utförd: förra delen på Art. IX, § 55, mom. 2: — den sednare på nämnde Art., § 56.
Den i Februari. 10g § 65.
Till sitt innehåll fördelad på §§ 45, 46, 46, Art.
IX; således utesluten sorn särskild §. §§ 66 , 67.
Hufvudsakligen intagne på Art. VI, § 2.5, inom. 2, synas de, såsom särskildt utförde, endast leda lill en vidlyftighet, hvilken hör undvikas. § 68.
Hvad här namnes om boställen, tillhörer rätteligen Art. II, hvarest de ock äro afhandlade uti § 5.
Det öfriga af §:n, som handlar om frälseräntor, tinnes, ehuru med förändrad redaction, intaget på Art. VI, § 3o. § 69.
Hufvudsakligen intagen på Art. VII, § 36; sista punkten igenfinnes på Art. VI, § 25, mom. 3, och torde derföre icke såsom villkor behöfva upprepas uti förstnämnde §. § 7°; Denna § har ansetts böra tillhöra Art. IV, och finnes der intagen uti § 21.
— Att hänföra fisk er i er lill Art. VI, enligt hvilken bevillning utgöres efter uppskaltningsvärdet, synes sakna grundlighet.
Man besinne blott, att värdet af ett fiskeri är föga annat, än den ganska villkorliga inkomsten, hvilken för ingen del uteslutande beror på ägarens tillgörande alt framkalla; ty fisken låter icke så sig inom bestämda råmärken.
Då det alltså är inkomsten, som här egentligen kan tagas i anspråk, hafva liskerier, såsom särskilda lägenheter betraktade, bort i bevillningsväg behandlas jemlikt annan näring. § 7 ’•
Då innehållet af denna §■ står i strid med den grund för värdering af fastighet på landet, som uti § 25, mom 3, Art.
VI är uttryckt, likväl med det undantag, som § 29 nämnde Art. innehåller, har densamma uti detta project blifvit utesluten. § 72.
Innehållet af denna § tillhörer icke mer specielt Berednts-comite än BevilIn:s-comite'erna i allmänhet, och har alltså blifvit hänfördt till Art.
IX, samt der hufvudsakligen intaget på §§ 4$ och 46.
Då Bevillnts-stadgan vid hvarje riksdag förnyas, utan att åberopa hvad uti en föreg, kan vara föreskrifvet, torde det icke behöfva uttryckas, att comiteerne i hvarje läll äga förfara, ”så länge denna, enligt R.
St:s beslut och Reg.F., länder till efterrättelse;” hvarföre nämnda mening, i förevar. § 72 blifvit utesluten. §§ 28, 29, 73, 74.
Hvad uti § 28 BeviIln:s-förordn. förekommer om masugnar, har man här uteslutit, och antagit, att de, örn än hörande under annan egendom, dock alltid böra särskildt till bevillning upptagas och beskattas.
Af skäl, dem man redan i det föregående utvecklat, är 1 10
Den i Februari, den uti § 2g Bevillnts-förordn. upptagna classification utesluten. §§ ?.8, 29 Bevillnts-förordn. upptaga ej allenast de egentliga bergverken, utan jemväl manufacturier, fabriker ele. på landet; men hvarföre detta frånskiljande af stad?
Då Lergverks-lwndteringen egentligen är en fabriksrörelse, haiman i detta project sammanfört denna och öfriga uti §§ 28, 29 uppräknade inrättningar under en gemensam Art., utan åtskillnad af hvad som är beläget på landet eller i i stad.