Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är, mine Herrar, att måla denna för den ömsinte menniskovännen så rörande tafla, jag önskade mig äga en Hogarths pensel, om den ock möjligen skulle blifva för mycket skuggrik visserligen diss botten är san ning, ren, passionsfri sanning:
Ack om de magtägande kunde intränga med deras deltagande blick i dessa familleförhållanden, der en trälande husfader, med uppoffrande af sin ung* doms aisancer, sin medelålders hela glädje, ser tröstlöst omkring sig varelser som anklaga Bil. ti 11 Ridd. o. Ad.
Pr. I Band., tg Den to Februarii, honom, ehuru i oskulden* okunnighet för deras sxistence!
[Jr stånd att utfinna medel tili stundom de första oumgängeliga behof^ ven, ser han sina barns förträffliga natursanlag ligga ouppodlade, obegagrtade eller försummade, genom omöjligheten att skaffa dem den hildning, de bordt få:
DeO ännu fortfarande fördomen hindrar deras utgående till5 verkliga bondclassen eller till under skråtvång suckande handtverk, ifrån hvilka yrkeh alla nu varande institutioner löcka.
Sällan förbigår én dag, som ej något krBf å Statäns eller Clereciets vägnar göres och med tömd cassa, oagtadt den yttersta inskränkning för egen del, tvin-“ gas han sluteligen taga sin tillflyckt till dessa olyckligtvis införde Statslånanstalter, der genom ett rafinement af Statsprejeri, med procent* ränta i förväg och de mäst tryckande afbetalningsviikor
Och straffränta , en snara synes officielt läggas för den nödlidande medborgaren. jag känner i min ort landtman * barnlösa, kunnige, för klok hushållning och odlingbög utmärkte, hvilka ej uppoffrat kanske 10
R:dr örn året till sina nöjen, men sluteligen ändock störtat, offer för Disconterne, och hvilka dragit en mängd
Vänner söm borgat, med cig i ölyckan.
Dessa uppgifter kunna tpsenfalit förökas* ofn ej förhållandet vore landskunrtigt
Och jag icke redan nog alltJ för länge missbrukat Edert tålamod, milie Herra*.
Men äro dé nu ej fabuleusa inbillningsdrommaf, dessa uppgifter så vågar jag frågar
Är nöd d förde?
Finnes något angelågfiare än* att innan det blir för sent, kömöiä Den 10 Februarii, 'till undsättning?
kan man försvara, att saga sin ömsinte Körning,jj att sådan anmälan ät ifronderie, orolig inbillning m. m.?
Bör ej di åtminstone Nationens ombud skynda, att hålla sin älskade Regent sanningens oförfalskade tafla för ögonen, i vördsamt förtroende, att han i samrådan med folkets bästa patrioter, Altfinner hjelpemedlen.
Den framlämnas äf de sannaste vänner han äger. —.
Det är under en Sadan öfvertygelse, som jag med hela min själ Understödjer Herr Hjertås gjorde motion om ett särkildt Utskott, örganiseradt genom ett urval af någre få de mäst nitiske, kunnige, patriotiske Representanter, hvilka kunna uppgöra trogen beskrifning om ställningen i landet, Aippgifva orsakerne dertill från roten j samt föreslå botemedlen.
Jag gör detta så mycket häldre, sorn i ändra länder med representation; ehuru den der oftare sammanträder, Ministrarne ej låta höra volumihetisa loftal om hvad i Riksstyrelsen åig tilldragit, men i Stället framgifva uppgjorda förslager till landets förkofran och de förspbrde klagomålens afhjelpande, hvilket från Mihistrarhes höga slåndpunct, kan endast nied hopp om lyckligt resultat väntas.
Då i Sverige detta ej är fallet, måste na*- lionens ombud göra det Så godt de kunna.
Öch detta vigtiga ärende kräfver sannerligen sitt särskildta Utskott.
Ehurii jag visst ej hår mogen erfarenhet i samma grad som varm patriotism, anhåller jäg få korteligen nämna mina idéat äfven i afseende på botemedlen.
276 Den lo Februarii, fsO. Först och framför allt fordras ert fixation af vårt myntförhållande och återstäldt förtroende i penningeväsendet.
Stadgadt myntvärde är basis för alla kloka speculationer och företag.
Då ej en ärlig realisation utan skada någonsin nu mera lärer kunna verkställas, önskade jag att en fixe devalvation eller banqueroute med minsta möjliga orättvisa emot Borgenärerne 1809 kunde uppgöras och anstalter vidtagas till den orubbligaste garantie, så att Banquen aldrig mer i hvad nöd som påkommer, förskottsvis anlitades RiksDi scontlnrättningen borde förvandlas till en välgörande anstallt, genom nedsatt ränta och fördelaktiga afbetalningsterminer.
MagazinsInrättningen upphöra, såsom landsförderflig o. S. V. 2:0.
Då ingen radical Cur i alla fall gifves, om ej Statsbehofven högst betydligt inskränkas och besparingar utsträckas allvarsamt till den yttersta gräns af möilighet, anser jag Herr Heijkenskjölds idée vara sann par rapport till Staten, likasom den otvifvelaktigt äc det i afseende på hvarje individ.
Jag tycker då, att om det är rent allvare att villja hushålla, måste först tillförlitligt utrönas summan af alla Statens intrader under alla dess otaliga tittlar.
Jag är viss, att om alla de bördor, som nu af folket bäras tages till måttstock för de sanna behofvens fyllande, blir otroligt myckft öfver att disponera.
Man procederar visserligen bakvändt, om man discuterar öfver R^ge-, ringens fordringar innan man vet hvad man Den 10 Februarii. *77 liar att anslå.
Behofven skola nödvändigt för Staten, såsom för den enskilte, ligga inom gränsen af förmågan och möjligheten af besparingar inom denna naturliga gräns bestämmas.
Jag ber att vid detta tillfälle få återföra Ridderskapets och Adelns minne på de förträffliga anföranden, som förre Riksdagen af Friherre Anckarsvärd m. fl. afgåfvos öfver en del af Indelta arméens sättande på vacance under djupa freden och stora inskränkningar i det så dyra högre militairebefälet-
Man har nyligen sagt här^ att Kongl Maj:ts blotta namn och ej Nationalkraften skulle afstyra ktig:
Nå väl begagnom denne store Konungs dyrbara lifstid, att bereda vårt materiella försvar, som bäst kan bekostas genom indragning af arméens numeraire!
Bibehållom
Stamcorpser och en må hända längre tid excercerad Beväring!
Glömmom ej huru de store Konungarne Gust f 1 och Carl XI emottogo sämre Statsaffairer
Och landet i uslare tillstån i än nu, men genom att med allvar, i trotts af privat imressets allmagt, nitiskt gå till målet, helade allt, ja, lemnade resourser i förlag!
Om då, emot all liknelse, Europas stora magter skulle ofreda oss eller inblanda sig äfven i våra inre angelägenheter, skola fria, tappre Svenske män äga medel, att försvara deras sjelfständighet.
Då sann frihet och allmän välmåga äro rotfästade i det till försvar så af naturen avantagerade fosterlandet, kunna vi trotsa allt hot.
Deri iq 3:0.
Yttermera amer jag en naturenlig förenkling af våra administrativa Embetsverk af behotvet vara påkallad, så att i möjliga--', ste måtto verkställande magten blir sktljd ifrån den judiciella, men Styrelsen energique och. ferme..
Jag lyckönskar mitt fädernesland, då de förfärliga kostsamma omvägar, den gruflig ga tidsspillan och öfverflödig,! betjening, sorn, nu varande administrationssätt företer kunde undvikas, 4:0.
Sluteiigen önskade j,ag att HofCancellerens sedan 1812 innehafde rättighet, att arbitrairt indraga Dagblad, mätte, enligt de$ hopp, då gais, så snart möjligt, upphöra.
Allmänna tänkesättet har ej bättre medel att bildas, ätt genom en oinskränkt Tryckfrihet och en öppen väg att uti Dagbladen göra Vederbörande uppmärksamme på deras pligter
De verkeliga missbruken böra väl aldrig utanefter ransakning och dom straffa».
Den frimodiga patrioten kan då aldrig hafva något att befara, Men jag fruktar att denna fråga, såsom ej vid förra Riksdagen vackt, mäste nu * ConstitutionsUtskottet direete anmälas.
Dessa och många flera medel finnas att, lyckliggöra folket och utbyta lidande och klagan emot välsignelser och lofsånger af smickret ej förestafvade.
Förlåten mig, mine Herrar, att jag varit vidlyftigare än jag ämnat.
Hvad jag sagt, Den lo Februarii. 279 |r b!0tt min enskilta trosbekännelse, Jag med - gifver blygsamt dess vanmagt till resultat och dess mångå brister; men då detta troligen är det sista Riksmöte, sorn mina moijens tillåta nvg den äran d Itaga i Representationen, har jag njutit af att få göra reda för mina tänkesätt; tänkesätt, hvilka skola följa mig i grafven och utgöra det enda arf jag kan lemna åt 4, äbkad.e Söner, de der, lyckligare än jag, kunna blifva i cas att verksamt tjena deras fädernesland-
Jag njuter att i denna vördnadsvärda samling få högtidligt nedkalla himmelens Nådiga hägn, utgjuta mitt patriotiska, hjertås innerligaste önskningar öfver mitt älskade, men jag måste med djup rörelse ännu en gång upprepa det — mitt för närvarande fattiga betryckta Fosterland: och derefter återgår jag att blanda mig i hopen af desse obemärkte, hvilke frugtlöst, under d,e mäst påkostande uppoffringar sträfva och lifnära sig och sina familier med det otacksamma landt mannayrket och endast kunna vänta af Försynen och af Konungen, vägledd af en sann patriotisk Ministere sin räddning. till PleniProtocolJet för d. ie Februar#* förmiddagen.
Grefve Hard; Carl Gustaf: Då Herr Friherre Åkerhjelm nu förklarat9 Dea 12 Februarii„ att något personligt klander icke åsyftats med de af Herr Friherren, vid Protocollets justering för den 27 Januarii, fällde yttranden, angående skadligheten af för tidiga tentamina i Ståndens Plena pch vigten af konsten att höra väl, i jemförelse med den, att tala väl och med nytta tor saken och de hörande, måste jag antaga detta för gifvit, ehuru jag upprigtig bekänner, det jag har svårt att tro, det Herr Frihtiren, så allmänt känd för ett upplyst förstånd, liberala tänkesätt och fin belefvenhet, skulle, utan en bestämd afsigt, afvikit från den granlagenhet, sorn förbjuder, att, utan förde) för saken, yttra sådant som kunde få en personlig tillämpning.
Jag måste då antaga, att Herr Friherren blott vela etablera en princip; men som denna princip, i sin tillämpning, likväl skall bestämma, huruvida, bland flere andra, äfven jag, såsom en af nybegynnare i talarekonstens, eller kanske rättare skrifkonstens utöfning inför denna samling, bör för framtiden tillåta mig att deltaga i öfverläggningarne, eller dervid inskränka mig till ett blott åhörande, må det tillåtas mig att granska rigtigheten af den framstälda princip Pierr Friherren har yttrat, att konsten att höra väl bör ägas, innan man kan förvärfva konsten att tala väl, som vill säga: att vältalighet skulle kunna genom andras åhörande läras.
Men det torde härvid få anmärkas, att erfarenheten aldrig visat, det någon talare bildats eller dess anlag för denna taäang fått sin utveckling, utan egna försök.
Den 12 Februarit. sora till en början torde utfalla mindre väl, lika litet sora någon blifvit eller kan blifva artist genom blotta åskådandet af andras arbeten.
Herr Friherren tyckes vilja säga, att, bland ett Stånds Ledamöter, några tå skulle vara privilegierade talare, och de öfrige till en början endast åhörare, med rättighet blott att antaga eller icke antaga andras meningar.
Denna inrättning skuile icke hos de subalterna Representanterne väcka något särdeles intresse för deras kall.
Om för öfrigt en sådan inskränkning af Representanternes i Grundlagen medgifna yttrande rätt skulle användas, måste opinionen hafva bestämt den, som, med en dictatorisk magt utöfver Grundlagen, skulle åt hvar och en anvisa sin röle, såsom talare eller åhörare.
Tror Herr Friherren sig vara denna man, eller hvilken annan skall utöfva denna magt?
För mig har opinionens röst idet ta fall icke låtit höra sig.
Jag anser det vara bäst, att den som tilltror sig sjelf, nog förstånd, att utreda ett ämne och deröfver döma, må tillåtas, att derom yttra sin mening, om än till en börjad mindre vältaligt.
Finnes någon talare, sorn fängslar dess uppmärksamhet, genom en mera vårdad stil i förening med en redig framställning, underlåter nybegynnaren icke, att taga denne till efterdöme, hälst om dess eget förstånd får bedöma talangens värde, utan gifven ledning af den talandes anspråk.
Ben r 2 Feiniar ii.
Den fruktan Herr Friherren synes hys$ för voluminösa Protocoll. tror jag icke är rätt allvarlig, ty då hade förmodeligen icke Herr friherren sjelf, genom ofulhtäadigfvten, om jag så vågar säga, al dess forsta motion, försnledt eo. betydlig tillökning af Protocollerne.
Det har icke vindfallit Herr Friherrens uppjna, ksamhet, att kanske de flästa inkast emot förslaget hämtats från svårigheter i dess utföirande. och dessa hade till en del blifvit öfverflödiga, om Herr Friherren, genom meddelande af det sedermera upplästa reglementariska projectet, i sammanhang med sjelfva motionen, genast bestämt dennas verkliga caracter* För min del, erkänner jag, att jag misstagit jnig derom.
Jag trodde att ngr publiciteten åheropades mänhetens tillträde och icke blott om en till-, fä
Ilig invitation till vänner och bekanta att afhöra vackt», tal, Dettg senare kan lika litet kallas publicitet, sorn det, kunna kallas tryckfrihet, om aldrig större upplaga linge göras, än •f t. ex 200 exemplar, och dessa endast blefyo tillgänglige för författa rens vänner. jag ber Herr Friherre Åkerhjelm ieke Illa upptaga dessa anmärkningar.
Jag har trott mig i dess uttryck finna, en tendens till inskränkande af andras yttrande rätt.
För egen del vill jag icke bindas a£ annat än lagen och min öfvertygelse, och jag anser det för en pligt, att, efter förmåga motarbeta allt^ som kuude bereda förtryck.
Den il Februarii. 283 N:0 z.
Herr af Uhr, Carl David-.
Då Riksens Ständer efter snart 5 års förlopp, nu åter äro församlade, att öfverlägga och besluta i ämnen som äga landets väl och dess näringars trefnad och förkofran till föremål; utbeder jag mig få fästa Höglofl Ridderskapet och Adelns uppmärksamhet vid jernhandteringen och dess idkares närvarande belägenhet.
Föga, to/de jag möta någon motsägelse, då jag vågar framställa, att jarnhandtericgen, för det närvarande är uti sämre ställning, än den var för några år sedan, då Vågarne voro, fyllde af Jern, och då man icke utan svårighet kunde erhålla 738 R:dr Banco för ett Skeppund Stångjern.
Så främmande det än torde förefalla; att Näringsidkaren vid ett högre försäljningspris skall finna sin ställning försämrad, så enligt med sanningen är det likväl, att han under den nyss framflutna perioden af Stångjernets, högre pris, mera arbetat för; att bibehålla sin egendom, än att förbättra sina villkor.
Då den framfarna olyckliga perioden inbröt vid början af Seklet, hade Näringsidkaren någon besparad förmögenhet och samlade, förråder jemte iörlag från mera lyckliga tider^ och efter ett eller ann?t års vunnen erfaren-- £84 Den 12 Felruarii. het att jernet föga var säljbart, inskränkte man sig sedan blott till anskaffande af de högst nödvändiga rudimaterier; man arbetade så godt som endast för dagen; man erhöll både malmen och kohl för låga piiser; man antog ej andra forman än dem , som ville betjena för en billig forlön; och man vågade icke att nedlägga större capitaler för productionen aFen vahra, som icke var säljbar; man använde till betydlig del
Brukens egna arbetare på jordens odling för att åstadkomma en annan product, som då gaf högre vinst än Bergsbruket.
Så hushållades med få undantag nästan allmänt intill den tid, då jermxporten började att återtaga en mera gynnande rigtning j man ville då åter samla förråder; man sökte att vidga sin rörelse i alla directioner, för att uppnå en högre tillverkning och för att i det högre försäljningspriset kunna åtkomma en ersättning för allt hvad man förlorat under den framfarna perioden
Denna allmänna ansträngning skulle naturligvis verka på aila material-prisen, och malmbrytaren, kolaren, forbonden samt bergsmannen, som tillverkar tackjernet, sökte alla hvar på sitt håll, att äfven begagna conjuncturen och att dela vinsten med tillverkaren af 6tångjernet.
Men då den ljusare dag, som under några få år uppklarnade åter nedgått och försvunnit; då vahran nu fallit i pris, från något öfver 20 R:dr Banco tili något under 15 R;dr Den 12 Februarii, 28ä samma mynt, så har man icke svårt att finna, på hvad punct tillverkaren står, i förhållande till den förhöjning i piis, som alla rudimatetier emedlertid undergått; och man torde nu utan svårighet kunna bevisa, att stångjörnef på många ställen, knappt bär sin egen tillverkningskostnad, samt att ali den högre vinst som bruksägaren nu kan påräkna, är nästan helt och hållit bortfrätt, at de förhöjda material- och och arbetsprisen, samt forlöner, och ökade utlagor till Statsverket.
Sådan är Jernverksägarens närvarande belägenhet, utan förhoppning, att snart se sin ställning förbättrad, och sjelf utur stånd, att vid försäljningen upprätthålla priset å denna dyrbara, samt vid alla menniskans företag användbara produet.
Ehuru af bättre egenskaper än andra Nationers jern, emottager utlänoingen detsamma, till ett ganska lågt värde, efter närvarande cours förhållanden icke fullt utgörande 6 R:dr Hamburger Banco och således till 6å väl producentens som hela landets gemensamma förlust.
Amärkningsvärdt är det äfven, att jordbruksägaren, befinner sig nära samma förlägenhet, ehuru spannemålsprisen, vissa år under den förflutna tiden varit temmeligen högt uppstegrade.
Men han är likväl så vida i lyckligare belägenhet, än jernverksägaren, som förlagerna till jordbruket, äro ringa i jemförelse mot dem, som bergsbruket behöfver.
Då man derföre vet, att det sednare är en siker afnämare, af det förras produeter: då man tillika känner, att jern - Den 12 Fcbruarii. handferingen sprider medel rundt omkring si£ 1 aila de orter, hvarest naturen hembjudit deni sina skatter att förädla, att den härigenom un» derstödjer jordens odlare 1 gina företag, äFven. som att den under mindre gynnande tidskiften för jordbruket afvärjt hungérsnöd och brödbrist, ej allenast inom egna hemvist, utan äfven inom kringliggande landsorter j så må det icke för den sanne medbörgsmannen vara likgiltigt om den ena eller andra utaf dessa näringar lemnäs åt sitt öde, utan att de begge i allt hvad möjligt är upprätthållas.
De hafva äfven under de sednaste
Riksdågarne utgjört värdiga föremål för Riksens Ständers omtanka, jordens odlingslån, och det vid sednaste Riksdag beviljade creditiv åt JernContoiret, vittna åtminstone derom, att de förut blifvit med samma ömhet behandlade.
Meri då berörde creditif, triéd denna Riksdag upphör
Och tidén nu är inne, då Bruksägaren al. drabäst behöfver, att nied lånebiträden Understödjas, så vågar jäg föreslå, samt till öfverläggning hemställa* ätt jerriContdiret ari ytterligare matte beviljas nytt creditif på Riksens Ständers Bank, tili lika belopp sorn förut, för att till rörelsens oafbrutnä fortgång, j>å enhanda sätt, och emot likä säkerhet advändas.
Ötvifvelaktigt får det medgifvas, att jernVérksägarens ställning nu är vida sämre, än Vid 9ista Riksdag.
Dess forlagssumma för rökelsens bedrifvande är af anförde skäl feetydU Den 12 Fehruarii. n 7 ligen ökad men dess behållning vida mindre, vid ett lägre försäljningspris
För att derföre göra honom lika oberoende hädanefter, som han tillförene varit, har jag ansett mig böra väcka denna motion, uifdér säker förhoppning öm bifall derå, hälst jerrihandteririgens upprätthållande, dess fortfarande trefnad öch bestånd för detta land är af högsta vigt , såsom utgörande den hufvudsakligaste expoftaftikel, hvarmed våra behof ifrån andra länders producter nn och framdeles iriöjeligeri krinna böStridas. N o §.
Herr af Lundblad, Johan Fredric:
En värd Ledatriot af detta Stånd, hvars hamn redan utgör en borgen för dess patriotiska tänkesätt, haf framställt nyttan öch fördelarne af ett creditsystems införande inom Fäderneslandet, Då jag under loppet af flere års vistande i främmande land haft tillfälle att på närmare håll se alla de verkningar, sorn det frambragt, att étfarä dea hjelp sorn det lemnat egendomsägaren under en långvarig tid af allmän nöd öch ett kostsamt krig, så kan jag icke annat än dela den värde ledamötens åsigter.
Meri jag tror tillika, att ett sådant system, för att kunna införas i Sverige, mäste byggas på samma grundér, som i dettä land.
Inga egendomar intagas der i Creditéy* Merner, sorn icke äro skuldfria och just i deri - 288 Den 12 Februarii, na omständighet torde de största svårigheterne vara för ett sådant systems inrättande i stort, emedan de fleste egendomarne hos oss äro behäftade med gäld.
Att detta vilkor är hufvudsakeligt, kan väl icke nekas, ty af säkerheten hos de låntagande, hämtar creditsystemet den väsendtligaste styrka för sitt bestånd, och utom den tamma skulle det förfela både sitt namn och sitt ändamål.
För öfrigt anhåller jag att detta mitt anförande måtte få åtfölja Herr Friherre Wrangels motion till vederbörligt Utskott. N:0 4:
Herr Monfgommerie, Gustaf:
Ingen inrättning har flere qvarlefvor af orättvisa och snart sagt omänsklighet än Dykerilnrättningen i Sverige.
Det tillhör hvarje upplyst och fritt samhälle att småningom frånskaka sig allt hvad som bär vedermälen af dess förra beroende eller rättare af dess förra outvecklivgstillstånd, under en förfluten envåldsstyrelse.
Det tillhör tidehvarfvets anda att krossa allt barbariskt i lagar och privilegier: blott derigenom uppkommer en välgörande och mild upplysning, en sann medborgerlighet och med detsamma de ärofullaste, de skönaste bevisen på en med den lagbundna friheten - Den 12 FebrUdrii. ten öfverensstämmande Constiiutionel Statsförfattning.
Dykeri Inrättningen (och den dermed förenade Strandrätten) har så mångå brister, ellef bättre är så Stridande mot ändamålet af ert Välgörenhetsanstalt, att den antingen helt och hållit bör upplösas, eller åtminstone till dess lagar och reglementen helt och hållit ändras4
Att genom vidlyftiga exempel ådagalägga det} ta, anser jag inför ett så upplyst samfund som samlingen af Rikets Högloflige Ständer , öfverflödigt Blotta tankan att det i ett hyfsadt land, skall finnas en af lagen authoriserad Corporation, som grundar sin tillvarelse och sitt uppehälle, kanske rikedom på olyckliga sjöfarandes snart sagdt plundring, innefattar för hvarjemensklighetens vän, någonting högst rysVärdt.
Det är ej nog att man har den olyckan att krossas af klipporna, att härjas af stormarna, eller Öfverhöljas af de vredgade vågorna och sänkas i deras djup, man måste ännu hafva den fördubblade ölyckan att icke sj-lf få bärja, om man kan, den sålunda förlorade egendomen: denna omsorg, så naturlig och tilläten vid den rysligaste af alla olyckor eldsvådor, i stället att Vara eller blifva af ömmande medmenniskor delad till den olyckliges bästa, blic af Dykenlnrättningtn delad såsom ett lagligt rof.
Man behöfver icke säga mer för att ej hafva Sagt nog att bevisa huru orättvis denria inrättliing är, huru onaturlig att längre kunna få, Bil. till Ridd, o. Ad, Pr. i Band 19. ago Den to Februarii. åtminstone med dess nu varande syftning och lagar fortfara.
Bland ämnen, som vid detta Riksmöte förekomma till Riksens Höglofl.
Ständers öfverläggning och beslutande, hörer äfven, i fö 1 je af Kongl. Maj:ts Nådiga propositon, frågan om fortfarandet af den afgift, som till belopp af 3 sk.
Banco på hvarje mantalsskrifven person, enligt beslutet vid sista Riksdag, blifvit erlagd till Lazaretterne och Hälsovården i Läoen.
Verkan af detta anslag samt af den locala styrelse, som redan förut varit organiserad öfver Läns Lazaretterne, och hvilken,enligt Riksens
Ständers vid anslagets beviljande fästade förbehåll, fått sig uppdragen medlens förvaltning, har ej allenast varit fördelagtig i afseende derå, att Lazaretterne såmedelst erhållit bestämde inkomster, som på de fläste ställen lära, j förening med de från SeraphimeiOdensG'llet erhållne anslag, gjort tillfyllest för utgiLernes bestridande, samt de veneriske sjuke, sorn såmedelst undgått att för sitt intagan le och botande sjelfve erlägga betalning , funnits mera benägne än förr, att tillkännagifva «in sjukdom och dtiföre söka bot; utan en vidstiäck - Den i2 Felruarii.
291 fiäre nytta har äfven blifvit grundlagd derigeJ nom, att länens innevånare vant sig att sjelf— ve hafva inseende öfver användandet af de medel de utbetala, och såmedeJst dels öfvertyga sig att denna utb tätning sker icke för något främmande, utan förett deras fördil och vältref. nåd nära rörande ändamål, dels och ti lise, att detta ändamål i sjelfva verkställigheten icke förfelas.