Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men lått nog tyckes det mig kunna inses, att detta uppgifna surrugat, högst ofullkomligt ovisst uppfyller ändamålet, ty vanskligt torde det blifva alt kunna skaffa sig ett godt slädföre, just när undsättningarna behöfvas och måste afgå.
Man har äfven mot jernvägar i allmänhet anfört ett politiskt skäl, bestående deruti, att det skulle vara orätt och skadligt, samt t. o. m. farligt att sammandraga så betydliga massor af arbetsfolk som vid dylika arbeten erfordras.
Detta är likväl endast att med andra ord säga, att det skulle vara orätt, skadligt och farligt att gifva arbetslösa sysselsättning.
Jag tror deremot för min del, tvertom, att det är både rätt och nyttigt och klokt, att så vidt man kan gifva arbetslöst folk sysselsättning, hvarigenom deras verksamhet, som eljest är riktad emot samhällets förkofran och säkerhet, i stället blir vänd till dess nytta, och de sjelfva derigenom göras till gagnande medlemmar af Staten i st. f. skadliga.
Denna punkt är vigtig, mine Hrr! det är den kinkigaste delen af hela frågan efter mitt omdöme.
Och derföre vill jag också försöka att i afseende på grundsatsen om Statens förhållande till de arbetsbehöfrande uttrycka mig med klarhet och bestämdhet.
Min tanke är den:
Alt lika litet som Staten kan och bör åtaga sig någon förbindelse att bereda arbetsförtjenst åt hvarje arbetslös som det fordrar, likaså riktigt, nödigt och rent menskligt är det också, att Staten, så vidt den kan, utan att såra principerna för sitt bestånd, söker underhjelpa den fattiges omsorg och sträfvan, att genom arbete sig ärligen försörja — d. v. s. med ett ord: ingen pligt, men dock ett bemödande å Statens sida att efter behof bereda arbetsförtjenst.
Det är visserligen sannt, att når ett dylikt allmänt, större arbete upphör, så uppstår derigennm äfven en tillfällig förlägenhet.
Men lika så visst synes det mig också, att dä detta arbete är af sådan art som det ifrågaställa, hvarigenom nya näringar, nya odlingar, med ett ord ett ökadt produktionslif otvifvelaktigt måste framkallas, så beredes i och med detsamma äfven för framtiden nya tillfällen till arbetsförtjenst och nya utvägar till försörjning, just i den ort der anläggnings-arbetet upphör, och detta gör Den 2!) Juli f. m. 305 gör efter min tanka att öfvergången med mindre svårighet reglerar sig, oell utan fara kan motses.
Erfarenheten bestyrker äfven denna mening, ty nian någon sådan stor olägenhet oell våda som nu förespeglas, hafva ju åtskilliga andra allmänna arbeten blifvit utförda (till stor del genom enskifta arbetare) hvilka likväl icke efteråt lemnat lika mänga medel lill utkomst som detta.
Man bör nemi. besinna, att utom och utöfver den tillökning i medlen till arbete och förtjenst, som medelbarligen mäste uppstå genom tillkomsten af en jernväg, så blir också omedelbarligen vid sjelfva jernvägen i och för dess bruk och tillsyn tillfälle för ganska mänga alt vinna sin bergning.
Der behöfves ett betydligl antal tjenstemän; likaledes betjening vid stationerna, vaktare vid banan, handtverkare, arbetsfolk o. s. v., och mången sorn nu saknar utväg till sin försörjning skulle der kunna finna en sådan.
Utan att vidlyftigare ingå i ämnet, torde man således kunna antaga, att de uppgifna olägenheterna af förelaget åro öfverdrif11a, men att de fördelar sorn deraf skulle följa, i åtskilliga afseeuden vore högst väsendtliga.
Helt annat blir emellertid förhållandet om man utgår från den grundsats som en af reservanterna gjort, och uppställer sin åsigt om Statens lycka och ändamål såsom han.
Om man nemi. anser som regel, att all materiell förkofran, all industriell utveckling, bör motverkas såsom skadlig; om man har till syfte att söka återföra den raenskliga odlingen, såsom missriktad, lill sin utgångspunkt — naturtillståndet; med ett ord, om man hyllar tillbakaskridandel såsom princip, då bör man visserligen också afslå delta förslag så väl som hvarje annat som innefattar ett framsteg.
Men, mine Hrr! behöfver jag upptaga detta system till någon vederläggning?
Behöfver jag upptaga tiden för att visa huru detsamma är lika falskt lill sin grund, sora bedröfligt till sitt väsende, och omöjligt i sin tillämpning?
Nej! säkerligen icke! ty jag är öfvertygad att B. o. Ad. temmeligen enhälligt med mig delar den öfvertygelsen, att hvad som med skäl kan förebrås vår tid med hänseende till dess rådande materialism och egoism, har sin rätta grund i en förslappad religiositet, en förslöad känsla för pligter och rättvisa, samt i brist på en sann upplysning; och att den närvar, statskonstens problem således består uti att söka förstärka dessa moraliska krafter, (de enda som kunna reglera menniskans lif), men icke uti en barbarisk och fruktlös kamp mot det menskliga snillets och verksamhetsbegärets inre drift till utveckling.
Hvad jag nu haft den äran att anföra har åtminstone för mig varit tillräckligt att grundlägga öfvertygelsen ora det ifrågavar:de företagets nytta, och om riktigheten deraf, att detsamma i någon mån af Staten understödjes.
Men om det nu vore i fråga, att den föreslagna garantien skulle taga sin början i detta ögonblick, och att i och med detsamma större eller mindre uppoffringar nu genast skulle behöf7 H. “ 20 300 Den 2!)
Juli f. m. *as; sä erkänner jag alt, i anseende til! den nämnde mindre gynnsamma financiella ställningen, skulle jag tveka, och till och med vara besluten att ej tillråda ett sådant steg å Statens sida.
Men då det åtminstone nu till en början, eller åtminstone för den till som arbelet varande icke ådrager Staten någon kostnad, utan tvertom är en utväg alt lindra financicllt betryck, och att, genom betydligt större tillfälle till sä väl arbete som afsättning, förbättra den nuvai:de ställningen; så tror jag mig handla i det allmännas intresse, dä jag vågar tillstyrka, att StatsUtsk:s förslag i detta hänseende varder bifallet.
Åtskilliga ledamöter yttrade härtill bifall.
Gr. von Rosen, Adolf Eugene:
Det skulle i sanning vara ganska afskräckande för mig att uppträda emot Riddarhusets 3:ne veteraner, om jag icke hade en så stark sak att försvara.
Det är också en egen omständighet, att vid de enda tillfällen, dä jag bär pä Riddarhuset blandat mig i diskussionen, jag alltid haft Hr Gr.
Anckarsvärd till motståndare: första gängen, då det var fråga om anslag till Götha kanals fullbordande; andra gången, då det gällde förslaget om arméens och llottans förminskande, och tredje gången i dag.
Den lörsta frågan afgjordes sä, att ”Sveriges blåa band”, Gudi lof, nu valtrar tvärs öfver landet.
Den andra fick sådan utgång, att ännu, ärad vare Gud, svajar den gula och blåa flaggan öfver våra hvita däck i oförminskadi antal, och ännu stå våra härar lika fulltaliga, färdiga att med namnen af sina segrar döpa nya slagfält, eller att om så fordras, qväfva uppror, dä det tjuter pä våra gator.
Och i dag hoppas jag, att mine landsmäns sunda omdöme och omsorgen för deras egen och barns fördel skall hjelpa mig att också nu, gå segrande ur striden.
Det är äfven i sanning ganska betydelsefullt för framtiden och reder kanske mången gåta från det förflutna, att en af commerce-collegii ledamöter är den förste, som här uppträder för att tala emot lättade kommunikationer i vårt land.
Hr Rosenblad har börjat med att klandra, det man tänker pä att anlägga jernvägar i Sverige, då Götha kanal ännu existerar.
Rosenblad har på ett eget sätt tydt orsaken till denna kanals, jag vill ej säga misslyckade, men högst ofullkomliga uppfyllande af dess bestämmelse.
Jag tyder den på ett belt annat sätt.
Den Svenska ingeniör-vetenskapen låg, så att säga, i sin linda, dä Götha kanal påtänktes af ett ibland våra största snillen en af de kraftigaste män, som någonsin funnits inom vårt land.
Förlåten mig, mine Hrr! den rörelse jag ej kan undertrycka, då jag talar om Gr. von Platen.
Denna man har haft ett alltför afgörande inflytande på min förflutna lefnadsbana och äfvenså på min återstående, för att jag skulle kunna vilja på något sätt förklena el ler nedrifva något af bans verk.
Vare långt ifrån mig att vilja på något sätt mäta mig i förmåga med denne store man, med detta snille; men i känslan för mitt fädernesland, i begäret att tjena detsamma, eftergifver jag honom icke en hårsmån, icke det Den 29 Juli f. m. 307 ringasto.
J veten, mine Hrr! huru Göta kanal uppköra.
Sverige var utraattadt efter en blodig och långvarig strid; sinnena voro nedtryckta, industrien hade nästan upphört, och det fanns ingenting som uppehöll den sjunkande nationalkänslan.
Det var dä nödvändigt att åter upplyfta den; man måste skapa något, som äterväckle Svensken till känslan af sitt eget värde, sin egen förmåga.
Det var dä ej underligt, att tre millioner r:dr b:co blefvo tecknade på 3 dagar.
Sedermera först uppgjorde. man, att, jag må så säga, kanalens anläggning, och det var just i detta förhållande som ett misstag låg.
Och likväl förebrår mig Gr.
Anckarsvärd att jag ej ännu har aktieteckningen färdig.
Hr Rosenblad har förebrått mig alt jag framkommit med planen till jernvägarnes anläggning, då del bordt vara Staten, som skulle gjort det.
Jag äter tror, att de fleste af mine åhörare ej skola tillräkna mig delta såsom ett fel.
Jag tror snarare, att det talar för ett företag, om det finnes enskildte personer, som velat uppoffra cirka 80,000 r:dr till förberedelserna derför.
Mig veterligen finnes det ingen i delta land mer än Frih.
Hermelin, som förut gjort något dylikt.
Jag vill nu tala om orsakerna, hvarföre Götha kanal i utförandet öfverstigit de kalkyler man gjorde.
Afven jag har känt Telford, och är stolt öfver att med honom hafva mången gång samtalat i detta ämne.
Så länge denna civil-ingeniör-vetenskapens fader lefde, hade jag all fröjda mig åt hans vänskap och välvilja.
Men han kände ej på förhand Sverige, och detta gjorde i främsta rummet, alt kanalen måhända fick en annan riktning, än sednare undersökningar kanske skulle hafva gifvit den.
I andra rummet förökades kostnaden deraf, att, då vid kanaler största delen af arbetet går på djupet och verkställes under den naturliga jordytan, undersökningarne måste förete mera osäkra resultater.
Jag vill med afseende derå blott anföra såsom ett enda exempel, att en af slussarne vid Söderköping var nära halffärdig, då man en morgon vid ditkomsten fann den nära försvunnen.
Det var nemi. i botten på densamma en källa uppsprungen, hvilken låg så djupt, alt man ej kunnat se eller förmärka den.
Följden deraf blef, att man måste gifva linien en helt annan riktning.
Sedermera inverkade de påföljande krigsåren betydligt och ganska menligt på kanalarbetet.
Man förlorade derigenom, att jag så må säga, filen af detsamma.
Penningen fick ett förändradt värde, och man undanryckte kanalen det stöd, den haft i sin diskont.
Man förminskade anslagen; och här på Riddarhuset stred man beständigt, om man skulle gifva så eller så mycket mindre.
Den ständiga osäkerheten om anslagssummorne förorsakade ojemnhet i arbetets gång och förändring af arbetsplanen.
Det var då naturligt, att ensamt derigenom skulle arbetet blifva dyrare, än som var beräknadt eller hvad det hade bordt blifva.
Men dertill kom dessutom, all sjelfva arbetet måste förändras.
Man öfvertygade sig nemi. om nödvändigheten att 20* 30S Den 29 Juli f. m. göra allt arbete mera solidt, än hvad här brukligt var, och af större dimensioner.
Med ett ord, det år en gifven sak, att kostnadsberäkningen ej kunde slå in med verkligheten vid ett arbete, som börjades 1809 och ej slutades förr än 1832.
Penningens förändrade värde, och lidens fordringar på en hell annan utveckling, gjorde förändring i alli.
Se der orsakerne, hvarföre Götha kanal i verkligheten kostat så mycket mera, än man vid början förmodade.
Men är del derföre sagdt alt förhållandet skall blifva detsamma med jernvägarne?
Finnes någon orsak, hvarföre de skola undergå samma lag, drabbas af samma öde, som Götha kanal?
Vi arbeta till största delen ofvan jord.
Vi arbeta på en linea, hvars fall blifvit ganska noggraunt afvägdt, och hvilken är den lättaste, jag för ett dylikt företag gerna kati föreställa mig.
Den går så lillsägandes igenom en fortgående dalgång, och har inga stora moras, inga stora bergshöjder att passera.
Jag vågar således påstå, att vi icke äfventyra de misstag i beräkningen af kostnaden för arbetets utförande som begingos vid Götha kanal-arbetet.
Visserligen kan jag nu om jernvägen, lika så litet som Gr. von Platen om kanalen, bestämt säga, all jag skall blifva under siffran, men det kan jag ärligt bedyra, att jag framställt sakerna samvetsgrann!, såsom de ligga för ögat, och att jag alltid i frågan om kostnadsförslaget tagit den högre siffran i st. f. den lägre.
Jag har gatt så långt mitt förstånd räckt.
Mera kan man ej begära.
Man har klandrat, att ej kostnadsförslaget blifvit framlagdt till granskning hos styrelsen för väg- och vattenbyggnader.
Detta hörer ej egentligen hit enligt mitt förmenande åtminstone; flaen eftersom vi äro här församlade alt tala sanning, så må man tillåta mig säga, att del hade varit föga rättvist att framlägga detta förslag för styrelsen öfver väg- och vattenbyggnader, då, såsom Hr Rosenblad sagt, detta embetsverks styresman redan a priori förklarat saken omöjlig.
Denna enkla, denna simpla utsago om allting, så lätt att uttala; så svår att bevisa.
Dä, när fråga uppstod, om tillvägabringandet af ett för fäderneslandet högst nyttigt, ehuru här i landet nytt, företag, den förutnämnde styrelsen redan hade, som jag sagdt a priori uttalat sin förkastelsedom; och då ingen af dem, som skulle döma om saken, egde någon praktisk kännedom derutinnan, eller åtminstone ej större än Sir John Rennie och jag; då vill jag fråga, om det hade varit rättvist, att låta ett sådant företag gå lill detta embetsverk, som att dömrna af dessa förhållanden, troligtvis lagt ljussläckaren öfver alltsammans!
Jag tror således att man handlat rätt uti, att ej hafva framlagdt förslaget för denna styrelse; och jag förmodar, alt detta är ett bland de skälen, hvarföre man ej inom StatsUtsk. infordrat meranämnde styrelses utlåt, i saken.
Anckarsvärd har äfven klandrat att detta kostnadsförslag, då det blifvit uppgjordl. och framlemnadt af mig, som här i landet ej vore känd som Ingeniör, blifvit utan vidare granskning till R.
St. öfverlemnadt.
Må man förlåta mig att jag ehuru obehag - Den 29 Juli f, m. 309 ligt det är, nödgas här tala om mig sjelf.
Det gamla ordspråket är kändt: ”inger, är profet i sitt eget land”.
Fransyska och Engelska regeringarne hafva tillåtit mig att, ehuru främling, få utan naturalisation verkställa åtskilliga arheten för deras mariner; och i England har jag haft den sällsytna utmärkelsen, att blifva antagen såsom en af de 8 Ingeniörer, som i fråga om machiners förfärdigande för flottan hafva tillåtelse att lill amiralitetet inlemna anbud.
Detta hindrar visserligen intet, att det icke varit mycket bättre, om jag äfven i Sverige byggt många saker; men jag tror ej detta kunna vara någon serskild anledn. att fördömma, det jag kommit fram med detta förslag.
Det har redan länge funnits till skärskådande hemma hos mig; och det är ej mitt fel, att man ej velat taga fullständig kännedom derom.
Hvarföre har man ej gjort sig möda dermed?
Det skulle tvifvelsutan hafva förkortat debatter både här och i de andra RiksShn.
Dä man ej ens gjort sig mödan, att granska detta kostnadsförslag, så kan jag ej heller finna, hvad orsak man skulle hafva, att misstänka detsamma ej vara riktigt och ärligt nppgjordt.
För öfrigt kan jag ej inse, hvad kostnadsförslaget har med sjelfva den förevar:de frågan att skaffa; ty icke blifver det K.
St. som komma att granska det dä R.
St. aldrig kunna komma att betala mera än en viss bestämd summa.
Detta tillkommer naturligtvis det blifvande bolaget, hvilket, såsom det sker i andra länder, troligen kommer att för sitt räkning antaga den ingeniör, som de anse lämpligast och tillförlitligast att utföra detta företag, .lag vet alldeles ej om det blir jag.
Törhända blir det näston annan.
Derom kommer bolaget att besluta, dä det blir samladl.
Anckarsvärd har sagt, att det vore en omöjlighet att jernvägen skulle kuuna hafva något inflytande på forslingen här i landet, och att det vore en löjlighet att tala om att på jernvägen öfverföra fartyg.
Jag vill dä ej gå längre tillhaka i historien än lill Carl Xif:s tid, då vi veta att man drog en hel galere-eskader en mil öfver land emellan Dynekihl och idefjorden.
Vi veta dessutom ganska väl, att man dagligen drager tipp på land stora fartyg, ja! både fregatter och linieskepp.
Man sätter dem blott på en slags stor släde, som går på ett lutande plan, en verklig jernväg, (jag talar här om de så kallade Amerikanska slips) och det är en £ timmas göromål, att få dem på land.
Hvad skulle väl då hindra, att man på en jernväg emellan Hjelmaren och Wenern satte några kanonslupar och öfverförde dem från den ena delen af landet till den andra, särdeles om kanonerna uttoges och fördes särskildt?
Skilnaden här emellan och alt föra dem pä Svea kanal, om den funnes till, är blott att, då det på kanalen skulle fordras minst 50 timmars tid dertill, skulle det på jernvägen blott behöfvas 12 timmar.
Man säger också, att. en jernväg skulle tillintetgöra eller skada Götha kanal, och man tager sig anledn. af denna ringa fart, som nu existerar på denna kanal, att förutsäga och påstå alt farten skall blifva lika ringa på en jernväg.
Jag tror tverlom, att den ifrågavar:de jernvägen långt ifrån att skada kanalen, skall blifva 310 Den V!) Juli f. ni. dess bästa bundsförvandt. flen skall sätta lif i den industriella rörelsen och visa att, tverleinot Gr.
Anckarsvärds åsigter, det är högst vigtigt att varan färdas fort igenom landet; och jag är öfvertygad om att Götha kanals aktier skola till följd af jernvägars anläggning, snarare stiga än falla.
Hvad äter beträffar frågan ona den ringa rörelsen och farten, sä ber jag alt fä erinra derom, att den med afseende å Götha kanal härleder sig förnämligast från den orsaken, att det ej varit egentligen commerciella personer som haft styrelsen af förelaget.
Jag vill ej kasta skugga på deras nit och drift för den goda saken, och ej heller pä deras talenter i öfrigt, men det är gifvit, att det kommerciella intresset kommer först i andra rummet hos personer, som ej gjort handel och industri till sin hufvudsak.
Deraf har följden blifvit, alt taxan för kanal-umgälderne blifvit salt sä hög, att den utestängde en ganska betydlig del af trafiken.
Sä t. ex. är det nästan omöjligt att med fördel fräu Omberg föra kalk till Stockholm; emedan tunnan kalk, som pä det förra stället är ganska lågt i pris kommer alt stå alldeles för dyrt i Slockholm, för de dryga umgäldernas skuld, hvilka sålunda utesluta denna varas användande helt och hållet',' eller åtminstone lill en stor del.
Äfvenledes liar man sagdt, alt Götha kanal ej egentligen fick någon annau fördel, än alt man tillät bolaget att drifva diskontrörelse.
Jag ber alt i anledn. deraf fä nämna, att då jag reste ifrån England hit lill Stockholm, ansågs del, att jag ej hehöfde skaffa någon annan fördel ät bolaget än tillåtelsen att drifva en sådan diskoulrörelse.
Vid öfverkomsten hit mölles jag likväl naturligtvis af alla privatbankers intressen, och jag lät hela den saken tälla.
Men jag försäkrar eder, mine Hrr, all meddelandet af en tillåtelse till ifråga vande jeruvägs-bolag, att drifva en dylik diskontrörelse som Götha kanal-bolag ägde, skulle hafva varit ett vida kraftigare handtag för detsamma än någonsin den ifrågavartde garantien af 5 proc. utdelning.
Anckarsvärd har sagdt att han icke kan förstå, hvilken rörelse jag ser eller förutser på den väg, hvarom nu är i ftäga och att man borde vänta med att anlägga jernvägar lill dess att det verkligen Annes någon betydligare rörelse.
Det är dock ej på sä sätt man framskridit i andra länder.
Hade man i Norra Amerika väntat med att anlägga vägar, och i synnerhet jernvägar, till dess att någon rörelse sjelfmant uppstått i dess urskogar; så skulle dessa skogar sannerligen slått qvar orörda tills de multnat bort.
För min del har jag helt annat begrepp, än Hr Gr:n, om den rörelse som kan komma ali uppstå i Sverige.
Äfven jag har rest genom den trakt, hvarom Hr Gr:n talade, och delta för ej längre tid sedan än 10 dagar.
Jag färdades i Örebro län uppåt norra trakten, och tick det infallet, efter en stunds färd, alt räkna huru många jag mötte; och jag räknade lill ej mindre än 120 innan jag kom fram.
Detta vittnar åtminstone icke om, att der ej tinnes någon rörelse eller att der ej kan blifva någon.
Men der finnes äfven en annan uppgift i afseende härå, nemi. att man i fjol betalade 26,000 r:dr för blott forsling af köpmansgods på Den 29 Juli f m. 311 denna väg; hvilket man ej kan kalla en obetydlighet.
Jag bar likväl ej kunnat i öfrigt anföra några bestämda siffror härutinnan, emedan vi i statistiskt hänseende äro ganska fattiga på uppgifter i allmänhet.
Det har aldrig fallit någon in här i Sverige uudanlagandes Malmöhus läns hushållningssällskap att räkna efter huru stor rörelse kan vara i landet.
Uti Slockholm l. ex. der det i i sekler existerat bevakning vid landitullarne, bar det varit mig omöjligt, att fä vela huru många resaude som på en viss lid passerat till eller ifrån staden.
Huru skulle det då kunna låta sig göra, att lägga fram faktiskt bestämda uppgifter på hvad rörelsen är eller förmodligen kommer att blifva?
Milt försvar, — ali jag så må kalla det — är ganska svårt ali ordna.
Jag bar blifvit anfallen på sä mänga punkter, ali jag sannerligen ej vet, hvilkendera jag skall först eller sist bemöta.
Må man då benäget öfverse, om jag ej besvarar de gjorda aumärkmne i alldeles samma ordning som de blifvit framställde.
Anckarsvärd bar klandrat riktningen af den föreslagna linien.
Gr:n har gillat samma åsigter som en anonym författare i en tidning uttryckt, samt önskat att linien emellan Slockholm och Upsala företrädesvis kommit i fråga; och Hr Gr:n bar tillika klandrat, att jag som skäl deremot anfört den större kostnaden af denna linea och i synnerhet att jag dervid ville förlägga hufvudstalionen vid Höda Bodarne eller Nybrohamnen, hvarvid Hr Gr:u såsom motskäl omförmält, huruledes en mängd exempel finnes derpå, all jernvägarne ej gä in uti hufvudsläderne, ulan stadna uti deras yttre delar.
Jag anser mig dock dervid böra anmärka, att det ingalunda varit bristande vilja som vållat detta i amira länder, ulan har orsaken dertill varit att ersältuings-koslnaden för de hus som hade måst uedrifvas, skulle blifvit alltför oerhörd för att man skulle kunna företaga sig något dylikt.
Likväl har man i London, der man ej tvekar ali göra stora uppoffringar för ett stort mål, ej dragit i betänkande, att låta nedrifva 2,000 hus, för att kunna ända in i sjelfva London införa SouiliWestern-jernvägen; och sammaledes kommer det all framdeles gä på manga andra ställen.
Hr Gr:n har yttrat mycken farhåga för, att jernvägarne skulle i politiskt hänseende ådraga Sverige stora vådor för dess lugn och sjelfbestånd.
För min del deremot kan jag alldeles icke hysa någon sådan fruktan.
Visserligen har man hår yttrat, att jernvägarne skulle till en stor del vara orsaken lill de folkrörelser, som pä de sednare lider egt rum i andra länder; men det har enligt min öfvertygelse ej varit fallet.
Afven jag har reseminnen, äfven jag har skådat största delen af Europas länder, ej såsom lourist seende allt ani ingen genom förtjusningens eller mjelisjukans synglas, ulan såsom i åratal bosatt och skattdragande i flere af dera; och jag skulle kunna uppgifva helt andra orsaker till de nyligen limade stora häudelserue på den Europeiska kontinenten.
Jag skulle vilja förklara dem genom dåliga lagar och genom lagstiftare som velat gå för långt uli, antingen alt bibehålla dessa dåliga lagar, eller deras alltför häftiga npphäfvande.
Deruti, tror jag vi böra 312 Den 29 Juli f. m. söka orsaken till de rörelser sora inträffat i Europa, och alldeles ej uti jernvägsföretagen.
Hvad äler beträffar Gr.
Anckarsvärds och Hr Rosenblads anmärkn:r annnie bildandet af dylika bolag, och det ”laisser aller” hvaråt de Engelska bolagen skulle vara lemnade; så ber jag att få upplysa, det sådant visserligen egde rum tillförene, men alt detta förhållande blifvit alldeles förändradt på de 2:ne sista åren.
Det är just en af de väsentligaste anledningarne till de olyckor (financiela nemi.) sora inträffat i England, att jernvägsholageu der alltid skulle hafva deponerat 10 proc. innan lagstiftande makten upptog dera lill debatt.