Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det synes som om jernvägsfebern så inträngt i allas begrepp att man glömt det äfven arbeten af annan natur gifvas, vid hvilka, om ej lika stort, dock ett ganska betydligt antal folk kommer att samlas.
För öfrigt anser jag de anförda exemplen om förhållandet vid åtskilliga jernvägsarbeten af ganska underordnad beskaffenhet.
Åtskilliga talare hafva ingått i specialiteter rörule de föreskrifter, hvarpå Regeringens åtgärder borde grunda sig.
Jag tror alt detta är alldeles obehölligt och att det mäste vara Regeringen medgifvet att härutinnan reglementera, såsom den för godt finnér.
Ej heller lära föreskrifterna blifva fullständigare genom att klandra dem.
Ilar bar af en talare fästats mycken afseende vid definitionen pä astörre omfång.”
Jag tror också att härutinnan
Sr regeringen medgifvet att reglera hvad som dermed bör förstås, i hufvudsak instämmer jag således i hvad Utsk. tillstyrkt; men jag kan likväl icke finna mig i det undantag som i Utsk:s resonnement förekommer, att nemi. några åtgärder icke skulle af Regeringen företagas i och för religionsvården vid andra arbetsföretag än sådana som åtnjuta bi - Den 11 Februari. drag af statsmedel, .lag tror del vara alldeles likgiltigt om arbetet ullöres eller underhålles med allmänna eller enskilda bidrag: förhållandet sorn hör alses är. att når en större mängd personer komma tillsammans, sådana åtgärder mäste vidtagas, som leda till befrämjande af religiositet och. sedlighet.
Pel är på sådan grund jag tillstyrker att 11. o. Ad, måtte afgifva ett likalydande beslut med PresteSt.
Hr af Sillén, A hr. Wilh.:
Om detta förslags ändamålsen lighet kan icke gifvas mer än en mening: men i afseende på dess utförbarhet kan jag icke finna mig i de invändningar som blifvit gjorda, ty om det kommer att bero pä antingen ett arbelslörelag skall räknas till större eller mindre, sä är saken lätt hjelpt.
Man kan ju nemi. bestämma ett visst antal arbetare, som skola deltaga i arbetet, för alt det skall kunna kallas för eli arbete af större omfång, och då lärer ingen mannamån komma i fråga.
Skulle någonting kunna lägga hinder i vägen för förslagets utförbarhet, så vore det väl snarare den i vår lid så mycket öfverklagade prestbristen: men i detta afseende tror jag icke eller någonting är att helara.
Om en arbetarecorps af större omfång skall hafva eu särskild själasörjare, måste han naturligtvis blifva försvarligare allönad, och aflöningen blir troligen högre än vid mången komministratur eller adjunktur ä landet, och då torde det icke heller komma att saknas sökande.
Man vet t. ex., för alt icke tala om Regemenlsoch Balaljonspredikants-sysslorna, huru i släderne ock alltid finnes ett tillräckligt antal sökande.
Dessutom kan ju hända att det ställe der jernvägen anlägges eller der gudstjenst skall hållas, är i grannskapet af en stad, der alltid själasörjare eller prestvigd person finnes, som skulle kunna åtaga sig ali sköta denna församling, hvilken naturligtvis alltid till sin omfattning biifver mindre än de flesta församlingar fi landet, kitt annat sätt att afhjelpa saken vore att updraga religionsvården ät personer, hvilka egentligen icke tillhöra PresteSt., men då måste en särskild författn. stadgas så att de blifva underkastade någon kontroll af Consistorium eller någon annan auktoritet, på det icke något annat ändamål än det åsyftade mätte vinnas.
Emellertid anser jag på anförde skäl icke riå gol hinder möta detta i alla afseenden nyttiga och välkomna förslag.
För den som icke har till särdeles föremål för sin verksamhet alt tillämpa författmr, kan det visserligen vara ganska lätt att säga, det ingen svårighet upstår vid att hvarken stifta författmr oller alt. bringa dem i verkställighet.
Helt annat blir understundom förhållandet med dem som har till föremål för nära nog hela sitt lifs verksamhet, att tillse, det författmr varda riktigt tillämpade och i verkställighet salle.
Man har sagt att någon svårighet icke skulle upstå för K. M. ali afgöra hvad
. med arbetsföretag af större omfång bör förstås.
Man skulle, heter det, troligen bestämma ett visst antal arbetare och säga att om 368 O en 11 februari. arbetarne vid ett företag upgingo till delta antal, vore företaget af större omfång, och motsatsen om arbetarnes antal vore mindre.
Men nu vet man att arbetsstyrkan, så väl vid enskilda som allmänna arbeten kunna vara i högsta mått olika på olika tider, att det enskilda bolaget så väl sorn Staten finner sin uträkning vid att mottaga ett större antal arbetare när det erbjuder sig och äfven måste nöja sig med ett mindre antal, när de icke kunna erhålla ett större.
Nu händer t. ex. ali ett enskildt bolag bildas, som skulle behöfva använda ända till 200 arbetare. men har icke kunnat erhålla mer än 50.
Har nu lagen stadgat att 100 arbetare skulle utgöra ett bevis på ett arbetsföretags större omfång, så vore ju bolaget befriadt från den skyldighet till religionsvård hvarom nu är fråga.
Men händelsen kan göra att ännu en 50 arbetare för några veckor inställa sig och bolaget mottager med glädje tillfället att kunna genom denna förökade arbetsstyrka snart fullborda sitt företag.
Då skulle det förhållande inträffa att för dessa några få veckor sorn bolaget har 100 arbetare, författn:» om religions- och sedlighetsvården borde tillämpas, men efter 14 dagar kan det hända att halfva antalet försvinner och då är återigen bolaget befriadt från författnts efterlefvande och det gamla förhållandet inträder.
Ar det lämpligt alt stifta en författn., som kunde gifva anledn. till så olika förhållanden under endast några få veckor.
Vill raan hafva en författn., så bör man hafva en som icke behöfver eller bör kunna på detta sätt vackla i tillämpningen.
Detta låter sig göra genom antagande af Ekon.-Utsk:s Betänk.
M. som bestämmer bidraget till ett arbetsföretag, kan också K.
M. förklara att det och det arbetet, till hvilket han beviljar bidrag är af större omfång.
Bolaget ålägges att förutom öfrige åtagne förbindelser äfven handhafva religionsvården; då kan således författnrn tillämpas: rnen att utfärda en lag som ett enskildt bolag är skyldigt att efterlefva den ena veckan men är åter den andra veckan derifrån befriadt, det är att förvandla författntn till en löjlighet, som alltid är och blir förkastlig.
Jag förblifver således vid mitt yrkande att Ekon.- Utsk:s Betänk., sådant det nu i orden lyder, mätte blifva af R. o. Ad. bifallet, emedan det skulle bevisa att R. o Ad. har mera praktisk erfarenhet i lagstiftningen än det Högv.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad samt efter det Hr Gr. o.
Landtm, framställt de derunder gjorda yrkanden, Hr Estenberg förklarat sig vilja afstå från yrkandet om återremiss och instämma med de talare som begärt instämmande i PresteSt:s beslut, blef propos. å bifall till förevar:de Betänk, framställd och besvarad med starka
Ja blandade med Nej. hvarpå Ht Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Hr Den 11 Februari 369 Frih.
Jag får för min del anhålla alt PresteSt:9 beslut måtte varda kontra-propos.
Alströmer, Jonas: Ihändelse PresteSt:s beslut skulle blifva antaget, så afstår jag från min begäran om votering.
I anledn. häraf erinrade Hr Gr. o. Landtm, att Hr Stjernsvärd, som begärt voteringen, lika med Frih.
Raab yrkat instämmande i PresteSt:s beslut och att således någon annan voterings-propos. än den å bifall till detta yrkande ickg var ifrågaställd.
Jag anhåller att uti kontra-propos:n måtte tydligen uttryckas innehållet af det beslut, som PresteSt. fattadt, så att vi alla må känna hvarom vi rösta.
Uplästes till justering samt godkändes följande voter:spropos. :
Den, som bifaller Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s Betänk.
N:o 30, röstar Ja: den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, bifalles nämnde Betänk, med den förändring att slutorden »enskilda bolag med bidrag af Statsmedel», utbytas mot orden »bolag, menigheter eller enskilda personer.»
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 76.
Föredrogs Constit:sUtsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 5. med utlåt, om K.
Propos., ang:de förändring i och tillägg till Riks-Akten af d. 6 Aug. 1815.
Detta Mern. blef, på begäran af flere ledamöter, ånyo bordlagdt: hvarefter Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att vid gårdagens Talmans-öfverläggning fråga förekommit när ifrågavande Mein., hvilket förmodades i dag blifva ånyo bordlagdt, borde hos RiksSl:n samtidigt förekomma till afgörande, samt att dervid, enär K. M:s vid sednaste Riksdag afgifna Nåd.
N:o 94 innehölle, att det deri förekommande förslag till ändringar i Reg.F:n och Riksd.-Ordn:n framställdes under förutsättning, att det förslag till förändring i RiksAkten, hvarom Const.Utsk:s lil H. 24 370 Den 11 Februari.
N:o 5 handlar, skulle vinna begge Rikenas National-Representationers bifall, Talmännen ansett att, innan berörde förslag till Grundlagsförändringar företogs till pröfning, så borde detta Mein. i frågan om förändring i RiksAkten vara afgjordt innan de serskilde RiksSt:n samt jemväl hvarje
Stånds derom fattade beslut vara de öfrige Stånden genom prot.-utdr. meddeladt.
Talmännen hade derföre öfverenskommit att till RiksSt:n hemställa, att Const.Utskrs Mern.
N:o 5, måtte få företagas till afgörande Onsdagen d. 18 dennes: hvarefter Talmännen, sedan beslut derom blifvif af samtlige Stånden fattade, ville sammanträda för att öfverenskomma om den dag, som borde föreslås till pröfning af Const.Utsk:s Meni.
N:o 3, rörande de hvilande förslagen till ändringar i Grundlagarne; och i följd deraf finge Hr Gr. o. Landtm, nu hemställa att Const.Utsk:s ifrågavande Mein.
N:o 5 måtte få nästkommande Onsdag företagas till pröfning samt då upföras främst i föredragnings-listan. R. o. Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Föredrogs och lades till handlingarne Const.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 6, med bestämmande till hvilket Utsk. särskilda af Doktor Nils Nordlander och RiksdagsFullm:n J. E. Rutström väckte motioner böra förvisas.
Föredrogs och bifölls sammansatta Stats- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Mein.
N:o 1, angtde arfvode för en af Utsk. antagen särskild Sekret.
Föredrogs, men borlades ånyo, på begäran af flere ledamöter, Sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 1, i anledn. af dels K. M:s Nåd.
Propos. angtde vissa ändringar i nu gällande stadganden om utskrifnings-sättet och inrättningen af allmänna Bevärings-manskapet, dels ock en i samina ämne väckt enskild motion.
Föredrogs och bifölls Alim. Besv.- o. Ekon.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Betänk.
N:o 35, i anledn. af väckte motioner om afskaffande af den s. b. Folkmarknaden i Westerås.
Ekon.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet lagda Mern.
N:o 36, i anledn. af återremiss utaf Betänk.
N:o 11, fann R. o. Ad. detta Mern. ej erfordra annan åtgärd än att läggas till handlingarne.
Den 11 Februari. 371 Föredrogos och bifölios Allra. Besv.- o.
Ekon.-Utsk:s nedanniimnde d. 7 dennes på bordet lagda Betänk:n:
N:o 37. i anledn. af viickt motion oin afvittring af åtkil• liga på Ockelbo allmänning varande lägenheter: A:o 38, i anledn. af väckt motion om rättighet för Frälsetänte-gifvare. att, i likhet med kronotionde-gifvare. lösa frälseräntorna efter inedelmarkegångs-pris; N:o 39. i anledn. af väckt motion om fastställelse af Kronotionde-sättning för Upsala län ; samt N:o 40, i anledn. af väckt förslag om nedsättande af en komité för beredande af en jcmnare fördelning af skatterne inom Wesslands socken af Upsala län.
Ekon.-Utsk:s d. 7 dennes på bordet- lagda Betänk.
N:o 41. i anledn. af väckte motioner om ändringar i Kongl. Stadgan d. 13 Apr.
1808 angrde jagt- -och djurfång samt Kongl. Kungörelsen d. 24 Oct. 1851. Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
I allt hvad Utsk. i sitt Betänk tillstyrkt instämmer äfven jag; men då jag vid föregående Riksdag inlemnade en motion i enahanda syftning med den som Gr.
Lewenhaupt afgifvit, dock egentligen omfattande den del som af Utsk. blifvit afstyrkt, nemi. rättigheten att efter första
Maj få skjuta tjädevtupp, anhåller jag att få med några ord motivera min begäran om förändring i Utsk:s Betänk, i denna del.
Utsk. anfört för afslag förefalla mig icke särdeles klara.
Utsk. erkänner, i enlighet med hvad motionären anfört ronde jagten på tjädertupp efter d.
1 Maj att nämnde jagt, sedan fågelns parning försiggått, icke blott är för det vildas fortplantning oskadlig utan äfven under vissa förhållanden kan i nämnde afseende medföra gagn.
Likafullt afstyrker Utsk. hvad motionären anfört derföre, att upsigten öfver tjäderlekarnes fredande under den föregående tiden af våren skulle göras omöjlig derest villebrådet finge efter d. 1 Maj fällas.
Jag vill här först och främst fråga, huru upsigten under den föregående tiden före d. 1
Maj skulle göras svårare, då icke fråga är om någon förändring i lagstadgandet som gäller under denna tid, eller att man skulle få rättighet att derunder skjuta icke höna, men tupp.
Detta har jag svårt att fatta; meningen måtte vara efter d. 1 Maj.
Men hvad detta beträffar, så får jag nämna att någon sådan upsigt icke finnes: ty af hvem skall den väl förrättas.
Kronobetjeningen lärer svårligen verkställa en sådan upsigt i en skogrik trakt inom ett vidsträckt gebiet; och- den hvarken utöfvar eller kommer att utöfva en sådan så länge nuvar:de stadga står qvar, och då efter deras förmening ingen skada sker med tuppens fällande efter d. 1
Maj eller sedan parningen är slutad, och de derföre sjelfva under - 372 D e n 11 Febru ari. stundom tillåta sig lagöfverträdelser, så kunna de icke gerna träda upp och beifra sådane, under den tid då skada genom jagten verkligen sker.
De mötas med yttrandet »Ni håfven gjort detsamma under en tid som, det må vara. icke är så skadlig för villebrådet, som då jag gjort det; men J håfven likväl jagat på förbuden tid!»
Vill man att denna lag skall efterlefvas eller en sådan rättighet skyddas, måste man intressera dem som skola antaga upsigt och förhindra villebrådets fällande, och jag är fullt öfvertygad, hvilket jag äfven vid en föregående Riksdag uttryckt, att så länge man totalt förbjuder denna jagt äfven under den tid då efter allmänna meningen ingen skada sker. och denna jagt är så lycklig som den är, kommer öfverträdelse att ske så väl före som efter 1 Maj. äfven om skrifvelse till K.
M. om stadgande af böter komme att afgå.
Jag får således på grund af den erfarenhet jag sjelf såsom jägare besitter och då jag lifligt önskar att denna jagt måtte erhålla ett skydd, just i och för detta skydds vinnande, anhålla om återremiss af Betänk, så till vida att det måtte uttryckas att man äfven efter 1
Maj får skjuta tjädertupp.
Med anledn. af den siste talarens anmärkn. mot Utsk:s motivering får jag fästa hans upmärksamhet derå att det kommer att möta stora svårigheter, att kunna kontrollera huruvida en tjädertupp är skjuten före eller efter 1 Maj, enär säljaren kan utbjuda tuppen d. 2 Maj.
Efter talarens åsigt skulle det således blifva tillåtet att få sälja den efter 2 Maj, då det deremot vore straff på om han kom och sålde den den sista April.
Det är denna betänklighet som gjort att Utsk. icke ansett sig kunna tillstyrka det förslag som Gr. Lewenhaupt framställt.
Dessutom anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet derå, att om det skulle medgifvas rättighet att skjuta tjädertuppar efter 1 Maj, så blefve det äfven i detta hänseende ganska svårt att hafva någon upsigt öfver att icke denna tillåtelse begagnades såsom förevändning vid fogeljagt att äfven skjuta annat än tuppar.
Jag får i anledn. häraf yrka bifall till Utsk:s Betänk.
Åkerhjelm sist nämnde, nemi. att det skulle blifva svårt att kontrollera, om icke annat än tuppar skjötes efter d. 1 Maj, så skulle jag tro att detta är lätt för hvar och en som kan skilja mellan tupp och höna.
Hvad det beträffar som Frih:n först yttrade eller att det skulle blifva svårt att taga reda på om tuppen vore skjuten föie eller efter 1 Maj, så kan det visserligen vara sannt, men jag får fästa upmärksamheten på att f. n. finnes icke någon tillsyn, man må skjuta aldrig så många tuppar före 1 Maj.
Gifves det tillåtelse åt en jägare att skjuta efter d.
Maj och tillåtelse med detsamma att hålla efter krypskyttar, då kan Frih:n vara öfvertygad om att åtminstone i många or - Den 11 Februari. 373 ter jägaren sjelf är intresserad för och skall hålla hand öfver att författntn efterlefves.
Det är på grund häraf som jag yrkar återremiss, så vida icke R. o. Ad. skulle finna för godt att bifalla Gr. Lewenhaupts förslag att tjädertupp må skjutas efter d. 1 Maj.
Som härefter propos. till bifall å förevande Betänk, blifvit först framställd och besvarad med blandade .Ja och Nej. hemställde Hr Gr. o. Landtm., om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärkntne föranleda till återremiss samt ropades dervid starka
Fcredrogs ånyo Riddarh.-Utskts d. 4 och 7 dennes på bordet lagda Utlåt.
N:o 7. i anledn. af Riddarh.-Direkttns Riksdags-berättelse, Detta Utlåt, företogs punktvis till afgörande. § 1- Lades till handlingarne med godkännande af Utskts yttrande angtde Löwensköldska testaments-fonden. §§ 2 och 3.
Hi föl lo s. §§ 4, 5, 6, 7 och 8.
Biföllos. § Sjusta punkten innehållanhe tillkännagifvande att Utsk., vid inventering af de Riddarhusets fonder tillhörande låneoch säker hetshandling ar, funnit dessa i fullständigt och behörigt skick, samt yttrande om det sätt hvarpå lånerörelsen blifvit af Riddarh.-Direkt.n handhafd.
2:dra punkten, innehållande hemställan om sammanslående af de under Riddarh.-Direkt:ns förvaltning ställde fonder.
Ett sådant fondernas sammanslående skulle visserligen medföra i vissa afseenden ganska stora fördelar, enär derigenom större reda och enkelhet i räkenskaperne skulle upsla, äfvensom de smärre besparingarne på en eller annan fond, hvilka nu ofta ligga oförräntade, derigenom lättare kunna göras fruktbärande; men i verkligheten anser jag att de olägenheter, som deraf skulle upkomma, betydligt öfverväga fördelarne.
Dessutom tror jag att ganska få af fonderna skulle kunna sammanslås med lliddarh.- kassan i anseende till de föreskrifter, hvilka blifvit af testaments - 374 Den 11 Februari. gifvarne lemnade.
I de flesta donationsbref stadgas nemi. att fonderna skola lemnäs oförryckta till sitt ändamål, men detta lärer icke blifva förhållandet om, såsom Ut»k. föreslaget, desamma sammanslås till Riddarh.-kassan, hvilken det skulle åligga att utbetala de pensioner eller stipendier, som äro bestiimde att af hvarje fond utgå. P. n. upstå vanligen på fonderna besparingar.
I afseende på de flesta af dessa är föreskrifvet att besparingarne skola upläggas, till dess . deraf upstår ett kapital, med hvilket man kan ytterligare bestrida ett stipendium eller en pension.
Detta stadgande skulle således komma att alldeles förfalla och testamentsgifvares önskan dymedelst öfverträdas.
I Utskts Utlåt, förekommer dessutom en punkt, hvilken låter ganska stötande.
Der står nemi. att de möjliga öfverskotten kunde komma Riddarh.-kassan till godo.
Det är icke tänkbart att testamentsgifvarne skulle hafva önskat eller medgifvit att de besparingar som på de af dem anslagne fonderna kunna upstå. skulle komma Riddarh.-kassan till godo, utan meningen har väl varit att äfven de skulle användas till pensioner eller stipendier.
Jag tror derföre icke att det vore rätt handladt af Riddarhuset att så tillegna sig andras egendom, hvilket obestridligen i den händelsen vore förhållandet.
Derjemte skulle jag anse det i tidernas längd blifva för Riddarh .-kassan ganska betungande att åtaga sig, på sätt nu sker, utbetalandet af pensioner och stipendier till det nuvartde beloppet; ty obestridligen kommer framdeles, såsom hittills skett, räntan att blifva lägre och då blir det omöjligt för Riddarh.-kassan att betala desamma, utan att kassan i tidernas längd skulle derpå blifva betydligt lidande.
Jag måste derföre afstyrka bifall lill denna tiel af Utskts Betänk.
I likhet med Hr Björnstjerna anser jag det förslag Riddarh.-Utsk. framställt vara hvarken lämpligt eller nyttigt eller ens i vissa fall möjligt att verkställa, äfvensom i många hänseenden orättvist.
Det (innes fonder, öfverlemnade åt Riddarh.-Direkttns disposition, i afseende på hvilka af vederb. gifvare förordnats, det räntan å dessa fonder skall till det eller det beloppet utgå till så och så många pensionstagare.
Nu kan det hända att, till följd af penningförhållanden, räntan under en tid kän vara högre oell under en annan tid lägre; att en pensionsfond kan vara utlånad mot en högre och en annan mot en lägre ränta.
Följden måste naturligtvis blifva den att den pensionsfond som genom lyckliga omständigheter drager en högre ränta får större tillgångar, och den. som upbär en lägre, får mindre.
När nu testator, såsom Hr Björnstjerna också anmärkt, föreskrifvet, att om räntebesparingar kunna göras, så skola de kapitaliseras och fonden på så sätt förstärkas, skulle, genom sammanslående af alla fonderna till en enda, det icke kunna utredas, hvilken fond som bär den högre räntan och hvilken som bär den lägre, och då skulle en så be - Den 11 Feb ruari.
375 skaffad kapitalisering hädanefter svårligen, ja t o. m. omöjligen kunna ega runi.
Jag anser vid sådant förhållande det icke vara öfverensstämmande med den vård som 11. o. Ad. bör egna de testamenten och gåfvor som ställas under deras disposition, att vidtaga natron enda åtgärd, som i ringaste mån kan förhindra verkställigheten af hvarje gifvares ellea testators i donationsbrefven meddelade föreskrifter.
Tvärtom synes det mig vara en pligt för R. o. Ad. att låta förblifva vid det förhållande som f. n. eger rum, och detta så mycket heldre enär, det af Utsk. omförmäldta större besvär, som nuvande bokföring medför, i aila händelser är ersatt genom den särskilda vedergällning, hvilken jag tror att nästan alla teslatorer hafva i sina gåfvobref och testamenten förordnadt böra utgå tili bokförararen för det besvär han i och för upbärande och redogörande af fondernas tillgångar är underkastad.
Jag skulle tro att ganska få fonder finnas, som, på det sätt Utsk. föreslagit, skulle kunna sammanslås; men jag skall visserligen icke motsätta mig en dylik sammanslagning, i händelse det låter sig göra.
Jag hemställer dock till R. o. Ad., huruvida det icke vore skäl att, innan beslut i denna fråga fattas, Riddarh.-D:rekt:n finge afgifva sitt yttrande derom.
Gr, Mörner, Carl:
En ledamot inom Utsk. väckte fråga om denna fondernas sammanslagning på den grund, hvilken äfven allmänt vitsordades, att härigenom skulle upstå ett betydligen minskadt besvär i räkenskapernas förande.
Jemte detUtsk. gillade detta skäl och ansåg det väga ganska mycket, fann Utsk. sig hafva rätteligen förfarit, då det tillstyrkt att ett sådant sammanslående skulle endast ega rum för sådana fonder och stiftelser, der icke bestämda föreskrifter lägga något hinder i vägert; och det tillkom naturligtvis Riddarh.-Direkt, att tillse, om något sådant hinder förefinnes eller icke.
Man har klandrat att Riddarh.-kassan skulle få disponera de möjliga öfverskotten.
Jag kan icke häraf finna någon olägenhet, då kassan i alla fall skulle åtaga sig att utbetala alla stipendier och bestrida de utgifter som eljest utgå af öfriga fonder.
Puke nu föreslaget, R. o. Ad. skulle finna lämpligt att återremittera frågan, på det Direkt, måtte få afgifva Utlåt, i anledn. af hvad Utsk. här tillstyrkt, så vill jag icke motsätta mig detta förslag; men tror att R. o. Ad. kan gerna bifalla Utsk:s tfflstyrkande. a» Hr Ehrenhoff, Gostaf Herman; Den anmärkn. som här blifvit mot styrkt det Riddarh.-kassan borde tillegna sig de besparingar, som mijligen kunna af fonderna upstå, är ganska orättvis, och skall 376
Den 11 Februari. af den värde anmärkaren äfven befinnas vara sådan, om han behagade taga i betraktande hvad som yttras i slutet af nästföljande §.
Der omtalas nemi., huruledes en fond genom stöld förlorat 2,573 R:dr 8 sk. b:ko.
Detta var en fond som möjligen kunde tåla vid en sådan förlust, men en lika stor om icke större förlust skulle möjligen kunna drabba en mindre fond och kanske helt och hållet tillintetgöra densamma.
Det var på denna grund som inom Utsk. väcktes förslag att förekomma ett dylikt försvinnande af en fond derigenom att fonderne sammanslogos och gjordes solidariskt ansvarige för hvarandra, äfvensom att Riddarh.-kassan skulle åtnjuta vinsten af besparingarne och derigenom gå i en slags borgen för fonderna3 bibehållande vid deras primitiva belopp.
Hvad återremiss beträffar, så har jag ingenting deremot, i händelse frågan derigenom kan blifva bättre utredd.