Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att till lika utlåning af Disconten dit må aflemnas, ej allenast den Staten tillhörige andel af Bancovinsten, utan äfven öfverskotten på InkomstTitlarne, och Bevillningen, tullmedlen inberäknade, för hvilket allt Disconten må till StatsVerket erlägga 3 procent, å de lider hvarje insättning begagnas; man kan ej betvifla, att i den kedja af insättning och utlagning, som skulle äga rum, den alltid innevarande summan ju blef tillräckligt stor, att gifva betydlig lättnad åt allmänna rörelsen.
De tillgångar jag här uppgifvit, äro icke, och kunna icke vara okända för BancoUtskottet; men då Utskottet, hel 1 cl re än att dem, ehuru för handen liggande, antaga, föreslagit, såsom tillgång, en upplåning utur rörelsen, som troligen öfverstiger .allt hvad derifrån kan erhållas; samt jemväl för samma upplåning föreslagit en uppsägningstid, sorn, i min tanka, motverkar än - 72 Den 18 November f. m. damålet; och då de.ssulorn samma tillgång blifvit, af en annan värd Motionair, Herr Lefrén, påräknad, för en anstalt, åt hvilken jag önskar framgång; så får lill Ridderskapet och Adeln jag vördsamt hemställa, om icke de af mig här föreslagne utvägar skulle mera vittna inför Nationen om den alfvar i viljanj som hon af Ständerne har rätt att vänta.
Gerna medgifver jag, att dessa och dylika medel icke äro ti 11 räck lige att lugna tänkaren för farorne af Sveriges financiella tillstånd.
Med 3o millioners rörelsecapital — om det verkligen är så stort—bortarbetar man icke ioo millioners skulder; och af en lika omöjlighet, att utur detta rörelse-capital, på en gång och hastigt, upphämta en summa, sorn kunde förslå till ett halft års krig, visar sig den oroande följd, att Svenska Folkets sjelfständighet kan en dag gå förlorad för inskränktheten af föregående financesystemer; eller ock ankomma på problemet af det förtroende, sorn, då faran redan vore inne, utländske capitalister skulle hysa för krigets utgång, och vår förmåga att efteråt betala, hvad vi förut icke förmått åstadkomma.
För denna fara, äfvensom för den skuldsatte jordägarens räddning, gifves hjelpen blott i öfvergången till högre och vidsträcktare financeidcer, än dem vi nu följa; och anvisningen dertill är oss redan af 2:ne förtjenstfulle
Den 18 November f. m. 73 medborgare gifven.
Vid i8i5 års Riksdag liar Grefve von Schwerin antydt det Hypotheks-sy stern, som, i Tyskland, visat sin stora nytta; och nyligen har, i en från trycket utgifven skrift, Herr Generalen Grefve Björnstjerna ådagalagt användbarheten hos oss af det StocksSystem, hvars stora och förträffliga verkningar England och Frankrike bevittna.
Om, som man försäkrar oss, villkoret för en sådan öfvergång ligger i den beslutade realisationen; så skall äfven jag högeligen önska, alt man ej måtte på tiden uppskjuta hvad som kan genast verkställas.
Att realisationen, förenad med sådane financesystemer, kan och skall längre, än annars, bestå, derom är också jag öfvertygad; och mig synes då, att de financierer, som fört oss till det ena, borde vara angelägne, att också förskaffa oss det andra.
Boye tilläde derefter munleligen:
Det var en tidpunkt, då det bär upptogs illa, att man talade om penningeförlägenheten i Landsorterne och Jordbrukarens behof af låneunderstöd; men sådant bryr jag mig ej om.
Allmänna ställningen visar nu tillräckligt detta behof; och jag vill derpå anföra exempel.
I Westergöthland har man nyligen på executif auction försålt tre halfva hemman, ett för r3 R:dr 16 sk., det andra för R:dr, det tredje för 33 R:dr.
Det är ledsamt för mig, att 7 4 Den 18 November f. m. nödgas anföra elt sådant förhållande om Westergöthland, emedan denna framställning synes innefatta en bestämd motsats af flen blomsterrika beskrifning en värd Ledamot vid Riksdagens början gaf oss på tillståndet i samma Provins.
Jag anhåller om remiss af mitt anförande till vederbörligt Utskott.
Utan att vilja bestrida den uppgift, som bär blifvit lemnad, att ett hemman skulle hafva blifvit förså 1 dt för i3 R:dr 16 sk., förmodar jag dock, att man begått ett misstag, och att man menar den händelse, som äfven jag känner, att elt hemman väl försåldes till i3 R:dr 16 sk. i afslag, men tillika till 4°o R:dr i uppslag.
Det vore lätt för mig, att uppgifva namnet på den här närvarande man, hvilken försäkrat mig om riktigheten af det förhållande jag omnämnt; och den siste talaren får ursäkta mig, att jag mera tror på den förre, än honom.
Föredrogs å nyo och bifölls Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskoltens den 17 sistlidne October under N:o 84 afgifne, och den 3o i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, öfver väckt fråga angående Sveriges Försvars-anslalter.
Den 18 November f. tn. 75 Företogs till pröfning Stats- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens den 18 sistlidne September under N:o 71 afgifne, och den 25 i samma månad e. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af väckt motion om upphörande af KrigsCollegii befattning med MilitiaeBoställens utarrenderande, samt MilitifeBoställsCassans framgena förvaltning.
Då de förenade Utskotten föreslagit, att, utom det årliga spannmåls- och persedel-arrendet, en städja i penningar må varda genom auction stadgad, att på en gång innan Boställets tillträdande erläggas, har Utskottens pluralitet ådagalagt, att den icke känner eller afsell den verkliga penningeställningen i Landsorterne, och att de emot detta förslag sig reserverande Ledamöter af det Hedervärda Bondeståndet bedömt den mycket bättre.
Den på penningar fattige, men ordentlige och duglige, Speculanten skulle genom ett sådant vilkor afhållas från auctionen, men icke den verklige vinglaren, som nog kunde finna på utvägar för lån till städjan; och ofta skulle den mindre Capitalisten se sitt penningeförlag medtagas till städjan, och, föga eller intet återstå till inventarium, godt utsäde och boställets behöriga skötsel.
Man skulle äfven derigenom blifva nödsakad, att utsätta en så mycket mindre afgift i spann - y6
Den 18 November f. m. mål och persedlar.
Således skulle, i denna tid af penningebrist, genom den af Utskotten föreslagna penningeslädja, både Arrendatorn, Indelningshafvare!) och Staten komma att förlora.
Jag yrkar derföre återremiss.
Jag har endast begärt ordet i anledning af den siste värde Talarens yttrande.
Det förut brukliga oriktiga sättet för utarrenderandet af MilitiasBoslällen, har varit, att sedan en viss spannmålsränta å Bostället blifvit utsatt, och vanligtvis så högt som möjligt beräknad, har arrende-auction blifvit hållen, hvarigenom uppstått för höga arrende-skillingar, dem Arrendatorn ofta icke kunnat godtgöra, och hvaraf förlust för Boställslnnehafvaren uppkommit, då icke Arrendatorns Cautionister händelsevis kunnat fullgöra sina förbindelser.
Den utväg Stats- och EkonomiUtskotten nu, lika med hvad som skedde vid sista Riksdag, föreslagit, anser jag vara så mycket ändamålsenligare, som derigenom förekommes, att arrendesumman icke blir större, än den bör vara, och att Boställshafvaren icke äfvenlyrar att förlora på bnnkeruttspelare; hvarjemte arrendet, i fall af Arrendatorns obestånd, äfven blir lättare att af annan person öfvertagas.
Jag tillstyrker således bifall å Utlåtandet, oell önskar, att det, såsom särdeles väl uppfattadt för både Boställshafvarens och Arrendatorns interesse, måtte antagas, derest icke
Rikets Den 18 November f. rn. 77 Ständer heldre vilja decretera, att Staten skall hålla Indelningshafvare!! skadeslös för inträffande förluster å Boställsarrendet.
Det har blifvit sagdt af Herr Munck af Rosenschöld, att det arrendesätt Utskotten föreslagit, skulle medföra en känbarare penningeutgift, än om det fortfar på hittills öfligt sätt.
Hade den värde Ledamoten värdigats att genomläsa Utlåtandet, hade han deraf funnit, att hela förslaget gått ut på att hindra lättsinniga speculanter att gifva för höga arrenden.
Jag anser det af Utskotten föreslagne arrendesätt vara enda medlet att utarrendera Boställen med bibehållen säkerhet för Indelningshafvare!!, och utkomst för arrendatorn.
Hufvudsakligen instämmer jag med Herr Munck af Rosenschöld, och förenar mig om återremiss.
Hvad Cassans disposition beträffar, så förblifver jag vid min tanka, att det vore en besparing, om man öfverlemnade den till RiksgäldsContoiret, och rent af uppförde en summa på RiksStaten, till MilitiseBoställenas underhåll.
Herr Munck af Rosenschöld: Herr Tham och Friherre Cederström tyckas icke vilja medgifva, att det finnes en talrik medelklass emellan bankruttspelare och kapitalister.
Mången kunde hafva nog penningar till för - 78 Den 18 November f. m. lag att sköta ett boställe, om det icke medtoges till städja för arrendet.
Visserligen instämmer äfven jag deruti, att större ordning och säkerhet möjligen kunna vinnas genom Utskottens förslag, men blott i vissa fall och endast med en alltför stor minskning af årliga arrende-afgiften i spannemål och persedlar.
Jag förmodar de värde Ledamöterne glömt, att arrendatorn äfven enligt Utskottens förslag skall prestera vederhäftig borgen; om denna borgen icke behörigen granskas, blir sådant de Aulhoriteters fel, hvilka skola utfärda Vederhäftighetsbetyg.
Jag skulle tro, att i samma mån en liten kapitalist betalar mera i början för sitt arrende, destoroindre har han sedan att använda på boställets odling, och en större kapitalist lärer ej befatta sig med arrende af ett Militiae-bostälie.
Friherre af Nordinj Carl Johan:
Äfven jag tillhör deras antal, som tillstyrka bifall till de principer för utarrendering af Mil itia?-bostälien, som Utskotten framställt, emedan jag önskar, att Militias-boställsArrendena måtte kunna utgå; men jag tror, att detta ändamål ej kan vinnas, då man utsuger Arrendatorerne så, att de ej förmå lemna tillräcklig omsorg åt jordens skötsel; och enär erfarenheten ända hitintills visat oss, att de bortarrenderade Boställena nedgått i en fortsatt vanskötsel, anser jag, att Den 18 N o v e m b e r f. ni.
79 en annan ordning måsle vidtagas vid Boställens utarrenderande, än den hittills öfliga, synnerligen om raan för en framtid vill undgå att förlora all revenue af Boslälls-jorden.
Vi hafva redan sett, att stora Statsförluster genom Boställenas vanhäfd inträffat, och då vi äro ense derom, att de härledt sig från felagliga arrangeraenter vid utarrenderingen, och att således de hittills gällande föreskrifterna icke motsvarat ändamålet, måste vi ock vara betänkta på att sätta andra och bättre föreskrifter i stället.
I sådant afseende vet jag icke något mera ändamålsenligt, än att åt Provincial-Authoriteterne öfverlåta bestämmandet af Arrendebeloppen och derigenom hindra Speculanter, hvilka tro sig förstå, men likväl sakna nödig kännedom om jordbruket, att gifva mera i arrende, än de kunna komma ut med, hvarigenom betalningsansvaret oskyldigt kastas på Cautionisterne, sedan jorden, Ofta nog, för en half mansålder är genom vanhäfd förstörd.
Högre arrende än LocalAuthoritelerne bestämt, bör aldrig få erläggas.
Skulle vid detta bestämmande något misstag ägt rum, så rättas det vid den blifvande auctionen på städjan, och då flere täfla om ett och samma arrende, är det endast städjan, hvilken för en gång betalas, men icke det årliga arrendet, som höjes.
Jag tror för öfrigt att slädjan icke i allmänhet kommer att blifva betydlig, och kan således icke dela Herr Munck af Rosenschölds farhåga, 8o
Den 18 November f. m. utan instämmer i Utskottens förslag; men om jag skulle tillåta mig någon anmärkning vid det afgifna förslaget, så blef deri af en motsatt beskaffenhet; och jag anhåller att, i händelse återremiss beslutas, Utskotten ville taga i öfvervägande: 1:0 att de Oflicers-boställen, som tillhöra Flottan, blott äro fyra till antalet och att de föreslagne åtgärderne i anseende till dem icke kunna sättas i verket; och 2:0 att arrendetiden blott blifvit utsatt till 3o år, då jag deremot tror att den bör bestämmas lill minst 5o år.
Svenska Jordbruket i allmänhet, och synnerligast om egendom är i vanhäfd, fordrar icke så ringa capitals användande, för att bringas till fullbördighet.
E11 far för flere barn nedlägger icke det capital han kan äga på en arrenderad jord, derest han ej med säkerhet vet, att äfven barnen få njuta lill godo den högre afkastning han beredt.
Tiden af 3o år är för kort, för att i denna del lemna full säkerhet.
Jag yrkar 5o års besittning, öfverlygad, att ju längre besittningen är, ju mera probabilitet äfven, att jorden väl skötes.
Jag har begärt ordet egentligen af tvenne omständigheter i den siste värde Talarens yttrande.
Det är sant att antalet af Flottans boställen är inskränkt; men omöjligheten att organisera en RegementsCommitte, finnes icke; ty Flottan - Den 18 Noveniber f. m. 8f tan äger CompagniChefer äfven för de Compagnier, hvilka icke hafva boställen.
Jag hade trott, att då man i detta afseende utfärdar en allmän författning, det icke vore skäl att göra särskilt afseende på fyra särskilta boställen.
I afseende på den andra frågan, om 5o års arrendetid, anhåller jag få fästa uppmärksamheten derpå, att då man i Sverige sällan kan hoppas ens under 3o år behålla samma ekonomiska författningar och hushållsgrunder, så är denna tid redan den längsta termin man bör fastställa.
Utskotten voro först af den tanka, att inskränka arrendetiden till 10 år; men i Utskottens Plenum gjordes dervid åtskilliga anmärkningar.
Somlige ville hafva tiden fastställd till 100 år, och då det upplystes, att detta var emot Svensk Lag, inskränkte de sig till gg, men låto slutligen pruta med sig till 3o.
Jag hemställer, om icke det är bäst att stanna härvid, och om icke, i händelse man för framtiden skulle finna en annan organisation af boställsväsendet, så väl för landet i allmänhet, som för de militära corpserna i synnerhet, förmånlig, man då skulle finna sig hindrad derigenom, att Boställena voro utarrenderade på 5o år.
Jag tillstyrker å nyo bifall till Utlåtandet, och anser en återremiss alldeles obehöflig.
Friherre af Tibell> Gustaf Wilhelm:
Jag tillstyrker bifall å Utlåtandet; men i 5o H. 6 8a Den 18 November f. m. händelse Ridderskapet och Adeln bestämmer sig för återremiss, förenar jag mig med hvad Herr Friherre af Nordin anfört.
Här har blifvit anmärkt, att utsträckning af arrendetiden till 5o år skulle blifva skadlig i anseende till ornbytligheten af Ekonomiska författningar.
Med bästa vilja, att uppfatta premiss och conclusion har det icke varit för mig möjligt, att finna hvad samband det ena har med det andra.
Är ombytlighet i Ekonomiska författningar skadligt i det ena fallet, är det äfven händelsen i det andra, eller ock tvertom, och för mig är det icke fattligt, hvad den värde talaren härmed velat bevisa.
Att enskild man icke på längre tid än 3o år vanligen utarrenderar sin jord, vill jag icke bestrida, ehuru denna regel icke är allmän, men äfven detta bevisar ingenting, ty Staten måste hafva till ögonmärke det helas förkofran, hvaremot den enskilte ofta får taga i beräkning föränderligheten af den ekonomiska enskilta ställningen, utan afseende på hvad som skulle kunna föröfrigt vara det nyttigaste.
Herr- Munck af Rosenschöld:
Det synes som flera Ledamöter äro af den tanka, att speculanter icke felas, hvilka äga penningecapital till det belopp, som erfordras för att både utbetala städjan, köpa inventarium och behörigen sköta bostället.
Så - Den 18 November f. m. 83 dana tror jag likväl höra till undantagen.
De, som speculera på arrende af mindre jordegendomar, hafva åtminssone icke större capital, än att de få skuldsätta sig för inventarium m. m. om de skola genast erlägga en betydlig penningestädja.
De, som hafva större capitaler, köpa heldre egne hemman på utmätnings-auetioner, som å sådana nu mera äfven oftare förekomma, än arrendeauetioner.
Jag ber om Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet derpå, att säkerheten för arrendets utgörande beror äfven på säkerheten hos borgesmännen, och att man icke blott bör söka denna säkerhet i städjan, utan ock i boställets bättre skötsel, hvartill fordras ett penningeförlag, sorn arrendatorn kan blifva beröfvad genom erläggande af städjan.
Arrendatorerne i allmänhet skola förlora mera genom penningeutgiften till städjan, än genom några tunnor säd mera i arrende, helst afkastningen minskas genom penningeförlagets användande till städjan i stället för till egendomens skötsel; och vinglare utestängas väl icke mer genom en lägre spannmålsafgift, än genom en högre.
Fullkomligen öfvertygad, att det nya arrendesättet skall göra sjelfva penningeafgiften mindre, än förut, tror jag dock, att det är bättre få en säker fast mindre inkomst, än en större, som endast 5o H. 6* 84 Den 18 November f. m. står på papperet.
Den bästa borgen tan i tidens längd blifva osäker.
Man har yttrat, att endast capitalister skulle efter det nya förslaget kunna blifva Arrendatorer.
Jag deremot tror, att endast de, hvilka äga små capitaler, otillräckliga för hemmansköp, framför andra kunna finna något intresse uti att nedlägga dem i de föreslagna Boställsstädjorna.
Förslaget skulle således efter min tanka medföra en lättnad för smärre capitalers förmånliga användande, och upphäfva den förut varande frestelsen, att, utan band af någon contant utgift, i hopp om en framtida högst osäker vinst, narra sig sjelf, och dem man fick till Cautionister.
Yi hafva så många exempel på, huru i denna väg förut tillgått, och hvilka förluster Indelningshafvarne fått vidkännas, att jag icke lärer behöfva upprepa dem.
Med Friherre af Nordin tror jag att femtio års arrendetid ej vore hinderlig, i afseende på en möjlig förändring af Indelningsverket; men anser dock 3o år vara den lämpligaste arrendetermin.
Jag yrkar bifall till Utlåtandet, och tror, att återremiss ej behöfves, då det af Utskotten föreslagna arrendesätt närmast instämmer med åkerbrukets och Indelningshafvarens sanna fördelar.
Jag vili blott tillägga, att den, som erlägger städjepenning, just derigenom kan blifva intrasslad i den skuldsättning och det ving - Den i8 November f. m. 85 leri, sorn man velat förekomma, och att Utskottens förslag ej kan utestänga, men väl skapa, vingleri.
Jag talar häruti af erfarenhet, såsom den der sjelf fått som borgesman utbetala i 5 år hela arrrendesumman för ett Militias-boställe, hvarå betydlig städja varit gifven.
Arrendatorns obestånd hade troligen icke inträffat, om han kunnat undvika, att genast utlemna sitt lilla capital i så kallad prenumerations-afgift, och icke derigenom blifvit urståndsatt, att skaffa sig tillräckligt förlag för egendomens behöriga skötande.
Denna fråga rörer nu mera icke mitt personliga intresse, men visserligen flere nu närvarande Ledamöters af Ridderskapet och Adeln, och jag ber att få särskilt fästa desse värde Ledamöters uppmärksamhet derpå, att det nu föreslagna arrendesättet kan komma, att nedsätta arrendeafkastningen åtminstone med en tredjedel, utan att derföre utestänga osäkre och vårdslöse speculanter.
Kortligen, Utskottens förslag förekommer ingen olägenhet, men bereder mångfaldig förlust.
Herr von Hartmansdorff, d ugust:
I hufvudsaken instämmer jag med Utskotten och Friherre af Nordin; utom hvad arrendetiden beträffar, deröfver jag delar Friherre Palmstjernas mening i hans reservation.
Men det är i en annan omständighet jag skulle tro återremiss äfven vara nödig; 86 Den 18 November f. 111. om nemligen Kongl. Majit funne lämpligt att skilja MilitiaeBostälisCassan från Kongl. KrigsCollegium, skulle hennes öfverflyttning till RiksgäldsContoiret likväl icke kunna ske utan Rikets Ständers föregående uttryckliga begifvande; derföre och då jag anser öfverflyttningen dit vara fördelaktig,yrkar jagåterremiss, på det
Utskotten bestämdt måtte yttra sig öfver denna åtgärd, eller RiksStånden i alla fall varda obehindrade, att göra ett sådant tillägg vid beslutet.
Till hvad jag sednast yttrat om arrendetidens förlängning till 5o år, ber jag nu få tillägga, alt det icke är tänkbart med den hos oss vanliga menniskoålder, att en arrendator i 5o år uthåller, att med den drift, som vederbör, sköta sitt boställe.
Icke heller är det någon säkerhet, det hans arfvingar äro så beskaffade, alt de kunna som sig bör öfvertaga arrendet.
Således äro redan 3o år en nära nog för lång tid, emedan det är af icke obetydligt interesse, om på de sista 20 åren arfvingar eller förmyndare förstöra bostället; de kunna möjligen utgöra arrendet, men icke ersätta de förluster, som genom vanhäfd uppkomma.
Staten eller Boställsinnehafvaren måste då vidkännas skadan; man skall fåfängt hafva beredt sig någon nytta genom en lång besittningsrätt.
Kan man på ett jordbruk icke inom 10 år hafva sin kostnad ersatt, så är det förgäfves, att offra Den iS November f. rn. 87 något derpå, emedan ingen gerna beräknar sitt förlag läugre än för 10 år.
Hvarföre Skall då Staten utsträcka arrendetiden utöfver 3, ända till 5 gånger denna tid.
I afseende på Gassans öfverflyttning lill RiksgäldsContoiret, möter den omständighet, att någon särdeles besparing icke deraf uppkommer, emedan samma besparing redan vinnes genom Utskottets förslag.
Tvister måste i allt fall finnas, och en Öfverstyrelse och Polis bör någorstädes existera.
Enskildt finner jag väl likgiltigt, om Cassan är i RiksgäldsContoiret, eller Banken eller KrigsCollegium, men detta är icke något hinder emot förslagets antagande; ty om Konungen vill göra en sådan öfverflyttning, behöfver han endast derom förordna och underrätta Fullmäktige i RiksgäldsContoiret.
Under förnyadt vördsamt tillstyrkande af Utlåtandets antagande, får jag, i fall återremiss deraf skulle beviljas, förena mig med Herr von Hartmansdorff, och hemställa att, i händelse Kongl. Maj:t skulle finna nyttigt besluta MilitiseBoställs-Cassans öfverflyttning från KrigsCollegium till RiksgäldsContoiret, i afseende å medlens utlåning, Ständerne måtte bemyndiga det sednare Verket, att öfvertaga denna befattning.
Otvifvelaktigt förtjena de skäl man här anfört för en längre Den iS November f. m. arrendetid, likasom för bestämmandet af en inskränktare, tillbörligt afseende; men de öro, efter olika omständigheter nästan vid hvarje särskildt fall, tillämplige än å ena sidan, än å den andra.
Den ene önskar, i anseende till sin ekonomiska ställning, en längre arrendetid; den andre kan endast emottaga detta arrende på en kortare tid, stundom i anseende dertill, att en borgen på t. ex. i5 år är honom lätt att anskaffa, då deremot en borgen på 5o år omöjligen kan erhållas.
Sedan man nu beslutat, att åt local-myndigheterne öfverlåta bestyret med MilitiasBoställenas utarrendering, skulle jag tro, att man icke borde lemna den fördel obegagnad, att efter bestämmandet af ett maximum och ett minimum af arrende år eller tid, (Friherre
Palmstjerna har i sin reservation föreslagit minimum till i5 år) öfverlåta åt dessa local-auctoriteter, att, efter särskilta förekommande fall, lämpa sig efter de olika speculanternes önskningar till boställenas och indelningshafvarens största fördel i afseende på en längre eller kortare arrendetids bestämmande.
Hvad öfverflyttningen afBoställsCassans förvaltning angår, så kan jag icke, enär förvaltningskostnaden uppgår till en tredjedel af inkomsterne, undgå att finna denna öfverflyttning ej blott nyttig, utan äfven nödig; och förenar mig alltså i den af flere värde Ledamöter gjorde begäran om återremiss.
Den 18 November f. m. ö9 Herr Rosenblad:
Då jag icke med Friherre Cederström kan finna någon Grundlags-paragraf, som berättigar Rikets Ständers Fullmägtige i RiksgäldsContoiret, att, utan Ständernes bifall, emottaga förvaltningen af någon främmande Gassa; och då MilitiaeBoställsCassan är bland deras antal, som icke omedelbarligen tillhöra RiksgäldsContoirets förvaltning, samt jag således anser det vara nödigt, att Ständerne medgifva en slik öfverflyttning, får jag förnya min anhållan om återremiss, och, om ej annat hjelper, begära, att frågan måtte slitas genom votering.
Herr af Sillén, Georg Axel, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Uti Utlåtandet N:o 71 öfver Herr Friherre Wredes motion om upphäfvande af Kongl. Krigs- och KammarCoIlegiernes befattning med utarrenderingen af Militiae-boställen, och BoställsCassans fördelning på Regementerne, hafva Stats- och EkonomiUtskotten, hvad den förra delen af motionen beträffar, med afseende på den längre omgång och deraf förorsakad tidsutdrägt vid behandlingen af de ärender, som de Kongl. Collegiernes dermed hafde befattning åstadkommit, samt då de i Hufvudstaden förlagde EmbetsVerk icke kunna äga den localkännedom, som för bedömandet af boställens beskaffenhet och rätta afkastning erfordras, tillstyrkt Rikets Ständer, att hos Kongl. 9° Den 18 November f. m.