Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men under hopp att dess dom icke måtte bli så oblid, att den skulle kunna betaga mig lusten att än vidare på häfdeforskningens väg söka gagna mitt fosterland, har, under vördsamt lillkännagifvande att jag varit och är sinnad att börja utgifvandet af ett annat landskaps eller ^Vestmanlands urkunder af hvilka jag redan har några hundrade efter i K. riksarkivet befintlige permbref afcopierade, men att den subscription jag derå sökt ernå icke synes ens betäcka tryckningskostnaden, jag härmed skolat till R.
St:s öfvervägande och bifall hemställa, alt så vida jag äfven af trycket utgifver en kronologiskt ordnad samling af nyssberörde landskaps äldsta och äldre urkunder samt inom hvarje års slut å föreskrifvet vederbörligt ställe aflemnar 150 30* 468 Den 23 December e. m. exemplar af den då utkomna delen af berörde samling, icke understigande 40 tryckta ark, jag då må såsom ett tillfälligt anslag, af statsmedlen få uppbära 500 r:dr b:co, oberoende af det anslag R.
St. i förut uppgifne ändamål behagat bestämma, och till K. M:s Egen nåd. disposition öfverlemna.
Om remiss häraf anbålles vördsammast.
Remitterades till StatsUlsk, Frih.
Den som varit åsyna vittne till den afvoghet, som ofta råder emellan en församling och den pastor, lion ej sjelf fått välja, och således kommit till en beklaglig erfarenhet af de många menliga inflytelser della förhållande medförer i alla möjliga afseenden, och dessutom inser det rättmätiga anspråk, hvarje förnuftig fullmyndig medlem af en församling har att sjelf få åtminstone deltaga i valet af den person ät hvilken han anförtror sin högre andeliga varelses vigtigaste, dyrbaraste angelägenheter, kan ej annat än lifligt påyrka upphörandet af det s. k. jus patronatus.
I anledn. häraf får jag vördsamt föreslå upphäfvandet af de lagrum, författningar och privilegier som medgifva enskild person rättighet alt bortgifva pastorat, samt att dessa pastorater hädanefter måtte behandlas i fråga om kyrkoherdeval såsom konsistoriela.
De ekonomiska rättigheter eller skyldigheter som äro förenade men den patronella rättigheten skulle deremot, oberoende af prestvalet, kunna bibehållas, der något hinder skulle möta för någon förändring häruti.
Hr Reutersvärd, Per Adam, hade inlemnat 3 motioner, sålydande: 1.
Hvarje jordbrukare lärer nogsamt veta att skötseln och tillsynen af en landtegendom är oförenlig med andra maktpåliggande befattningar, så vida den skall skötas väl och försvarligt.
”Ingen kan tjena 2 herrar tillika” säger skriften.
Antingen blifva båda illa betjenta eller åtminstone endera.
Huru är det då möjligt att en pastor i en landsförsamling skall kunna sköta och förvalta sitt vigtiga andliga kall som sig bör och fullgöra de många kommunala bestyr, som i våra dagar allt mer och mer hopat sig på pastorerna, samt tillika bestyra om landtbruket m. m. vid en prestgård?
En pastor barr ganska trägna, ansvarsfulla och mödosamma embelsgöromål.
Han bör således hafva sin rikliga bergning, utan ekonomiska bekymmer.
Om detta skulle betagas honom, hade man i framliden intet att vänta annat än usla prester.
Många pastorer vid de större pastoraten kunde dock, utan afsaknad, vidkännas någon förknappning i löneinkomsten och det öfvertlödiga tilldelas de många illa lönade komministrarna.
Men jag skulle vilja att presten befrias från jordbruksbesväret.
Vi se ock, att de prester hvilka Den 23 December e. m. 469 med nit sköta sina embeten såsom en prest egnar, ofta hafva dåliga affärer, hvaremot de, som hufvudsakligen sysselsätta sig med landthushållningen, vanligen äro dåliga prester, hvilka till det mesta låta adjunkterna sköta embetsgöromälen.
Detta sednare inträffar ock merändels med de lärda och skolpresler när de komma till större pastorater.
En prest bör vara prest och icke landthushållare.
På grund häraf, får jag vördsamt föreslå att, vid framdeles inträffande ledigheter, så väl pastors- som kapellansboslällena måtte å offentlig auktion bortarrenderas på 20 ä 30 års tid, i likhet med hvad som i mer än i 40 års lid ägt rum med militär-subalternsbefälets boställen; och borde härvid för presten undantagas vanliga boningsrum och nödiga uthus, trädgård med kålgårdsland, mjölk eller foder för visst antal kor och hästar, vissa tunnor spanmål och potates, ved m. m. som för ett hushåll på landel erfordras, utan alt dagligen behöfva köpa lifsförnödenheter samt sedan arrendesumman i kontanta penningar, eller en del af densamma.
Och skulle det åligga konsistorierna att under vakanstiden gå i författning om verkställigheten häraf.
Om remiss lill Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. får jag vördsamt anhålla. 2.
Uppå derom gjord und. ansökning behagade K.
M. för flera år tillbaka i nåder bifalla, att det s. k. stadsbåtsmans-kompaniet, som var förlagdt lill tjenstgöring vid E. hofjagt-varfvel i Stockholm, skulle i mån af afgång indragas, och att vakans-afgift derefter i stället finge till statsverket betalas.
Genom tili R.
St. nu aflåten nåd. propos. har K.
M. hemställt, att K. hofjagt-varfvel skall helt och hållet indragas samt dervar. fartyg och slupar deremot förläggas till Skeppsholmen.
St. skola härtill lemna deras bifall, lider intet tvifvel.
Som K. hofjagt-varfvet endast var anlagdi för hofvets slupar och fartyg, så var det en naturlig följd, att det der förlagda bålsmans-kompaniet skulle vara underkastadt riksmarskalks-embetets ordres, och hvarigenom hände att manskapet blef användt vid hofvets flyttningar lill och ifrån lustslotten samt att med uppassning biträda i de K. köken.
Sedan stadsbåtsmans-kompaniet nu mera icke finnes, så har denna tjenstgöringsskyldighet icke desto mindre öfverflyttad på K. M:s flottas Stockholms station, och vid förefallande behof reqvirerar riksmarskalksembetet kanske 30 eller 40 man lill s. k. handräckning eller till tjenstgöring i de K. köken.
Då ändamålet med bätsmansroteringen är att alltid hafva dugligt manskap till flottans bemannande vid inträffande krig, och för att under fredstider begagna till flottans bycgande och utredande, sä synes som de lill Stockholms station af K.
M:s flotta inkommenderade båtsmän ingalunda uppfylla det med roleringen afsedda ändamålet, då de, i st. f. att användas vid flottans arbeten, endast biträda i de K. köken och vid hofvets möjligen inträffade flyttningar.
Detta förhållande synes böra så mycket förr numera upphöra, som det härleder sig ifrån E. Carl XI:s envåldstid, då Eonungen icke hade något bestämdt 470 Den 23 December e. m. anslag för Sig och Sin familj och sålunda kunde saklöst begagna sig häraf, men då nu för tiden efter 1809 och 1818 årens statsregleringar Konungen har en bestämd hofhållningssumma
Sig anslagen, och sålunda af densamma alla hofvets utgifter böra bekostas; så torde tiden nu vara inne att härå fästa uppmärksamheten.
Jag får derföre vördsammast föreslå, det R.
M. med tind. hemställan härom, och säkert skall K.
M. skynda att gå R.
Sits sålunda yttrade önskan lill mötes och afskaffa ett oskick, så litet öfverensstämmande och så oförenligt med krigarens ädla bestämmelse.
Utsk. får jag vördsamt anhålla. 3.
Ifrån äldre lider har det varit vanligt, att det högre befälet vid K.
M:s flotta haft sig tilldelade s. k. ordonanser af de till stationera inkommenderade båtsmanskompanierne, för att gå tillhanda vid budskickningar i flottans ärenden.
I sednare lider och numera begagnas dessa ordonanser allmänt att hos befälet förrätta alla möjliga drängsysslor, såsom att borsta, hugga och bära ved, biträda i köken, gå enskilta ärenden, och andra slika för flottan alldeles främmande förrättningar.
Visserligen är det för befälet ganska förmånligt, att K. M. och kronan anskaffar, föder, lönar och herbergerar personer, som hos dem förrätta alla möjliga drängsysslor och dymedelst besparar för befälet kostnaden för underhållet af dessa biträden.
Men då kronans manskap är inkommenderadt för att vid stationerne biträda vid flottans byggnad och underhåll, men icke för att tjena till drängar hos befälet, så får jag härmed vördsamt hemställa, det R.
M. ingå med und. anhållan, det K.
M. måtte i nåder låta afskaffa detta inritade oskick ehvad det rörer militär-befälet eller civilstaten, och derjemte nådigst förordna, det båtsmanskompanierne böra hädanefter uteslutande användas vid flottans arbeten.
Duvall, Axel, hade ingifvit 2:ne sålydande motioner: 1.
Ehuruväl lagens stadgande i 16 cap. 3 § jordabalken synes tydligt och bestämdt deri, att landtbo eller arrendator som till brukning emottager annans jordegendom på viss i slädjobrefvet eller arrende-kontraktet utsatt tid, är skyldig att, då denna tid lill' ändalupen är, egendomen afträda utan behof af särskild uppsägelse, har dock erfarenheten visat att stridiga meningar härom uppstått hos domaren och föranledt hvarandra motsägande beslut hvartill anledn. hemtats frän innehållet af 5 §:n i samma cap. och balk som bjuder, att om landtbo vill sig från hemman och dess bruk säga, eller jordägare landtbo sin, bör han göra det före
Thome-dag ett år förr än giftostämma ute är, och sitte landtbo sedan qvar det följande året och på det andra (ill 14 dagar i Mars månad.
Den 23 December e. m. 471 Till undanrödjande af denna tvetydighet, vågar jag föreslå en sådan lagförklaring, att 16 cap. 5 § jorda-balken icke må anses tillämplig till städje- eller arrende-aflal om jord å landet på viss bestämd tid, utan att, i sådane fall, så väl jordägaren som landtbon eller arrendatorn måsle rälta sig efter hvad i städjo-brefvet eller arrende-kontraktet aftaladt och stadgadt blifvit. 2.
Om än medgifvas må, alt skäl icke saknas till den klagan som nog allmänt föres öfver visad liknöjdhet och vårdslöshet i underhållet af allmänna vägar och tillsyn deröfver, torde dock till någon del åtminstone orsaken härtill vara att finna i del ringa ansvar, som, med afseende å nuvar. penningevärde, finnes stadgadt; men genom den tillämpning åt 25 cap. 11 § byggn.balken, som af en del domare gifves, sålunda nemi., att om flera särskilte jordägare hafva ett dem emellan odeladt vägstycke som ogildt är, fällas de icke hvar för sig, utan gemensamt, till de i ofvan åberopade l3grum bestämda 3 dalers böter, upphör detta ansvar att som sådant kunna betraktas.
Jag vågar derföre föreslå sådan ändring i 25 cap. 11 § byggn.balken, att böter för ogild väg lämpas efter vägstyckets längd och bestämmes lill 3 daler för hvarje famn ogild väg, samt hvarje deltagare deri, ehvad vägstycket är deladt eller icke, må till sådana böter förfallen vara.
Dessa motioner remitterades till LagUlsk.
Upplästes följande af Hr Manners t arn, Fredr., inlemnade mern.:
Redan vid förra riksdagen, väcktes fråga om ett förtydligande af den nya redaktionen i cap. 10 § 2 giftermåls-balken, hvilken då blifvit af R.
St. antagen och vunnit Konungens sanktion.
Skälet var alt dess ordalydelse kunde så tolkas, ali den giftorätt, som redan efter 1734 års lag i 1 § finnes erkänd så snart man och qvinna äro sammanvigde, och som förut i § 2 var för frälseman och bonde bestämd till |, skulle anses frånkänd äfven dem, som voro gifta innan nya lagbestämmelsen hlef gällande.
LagUtsk. tillstyrkte R.
St., lill förekommande af all misstydning, ”att R.
St. måtte besluta utfärdande af en författning, hvarigenom stadgas, att med giftorätten uti sådane äktenskap, som äro ingångne förr än den af K. M. och R.
St. vid innevar. riksdag beslutade förändring af lagen rör:de arfs- och giftorätt blifvit till efterlefnad kungjord, skall förhållas efter hvad förut stadgadt var.” R.
St. bifölio LagUtsk:s förslag, men beslutet hann icke att af Exped.Utsk. expedieras.
Då det likväl sedan visat sig, att domare tolka lagen så, som skulle den redan före lagförändringen genom vigsel vunna gifto-rätt kunna gå förlorad genom makans frånfälle sedan nya lagstadgandet utfärdats, är del nödigt att åter väcka uppmärksamheten härpå, och jag anhåller derföre, att få såsom min motion åter tipp - 472 Den 23 December e. m. laga LagUtsk:s ofvan citerade lagförslag, anhållande alt densamma måtle blifva till LagUtsk. remitterad.
Remillerades lill LagUlsk.
Uppläsles en af Hr Rosenblad, Bernhard, ingifven sålydande motion:
För en större del af medlersta Sveriges på olikartade produkter mest rika provinser är Götha kanal hufvudsakligaste förbindelsemedlet med rikets begge förnämsta afsätlningsorter.
Men kanalens stora längd har gjort, alt afgifterne för begagnande af kanalfarteD, ehuru låga i förhållande till dennas miltal, dock betunga den del af rörelsen, som måste begagna hela eller större delen af kanalen, men kanalbolagets ställning tillåter icke detsamma att medgifva någon nedsättning i nu gällande afgifter, som kunde verka en kännbar minskning i dess inkomster.
För att bereda denna, fordras statens mellankomst.
På grund häraf får jag vördsamt föreslå, ali genom statens mellankomst utväg måtte beredas till nedsättning för tyngre och vigtigare varor i nu gällande taxa för inre farten å Götha kanal; samt förbehåller mig, att få aflemna ett af utsedde comiterade utarbetadt förslag i ämnet, med anledn. af en remiss.från K.
M. till kanalbolaget ronde utvägarne alt framkalla en lifligare rörelse å kanalen, äfvensom jag får åberopa den motion, som ronde samma fråga väcktes vid sista riksdag af Frih. Carl Gyllenhaal.
Hr Fahnehjelm, Anton Ludv., hade inlemnat ett mern. af följande innehåll:
Bland de många_ för samhället vigtiga stiftelser, hvartill framlidne Hr erke-biskopen J. O. Wallin lemnat grundidéen, intager real-gymnasium i Gefle, det s. k. Atlienwum, ett utmärkt rum.
Vid deltas stiftande utgick man (enligt K. brefvet af d. 16 Nov. 1839) från den grundsatsen: ”det Statens förbindelser att bekosta ej mindre den allmänna medborgerliga bildningen, än den egentligen larda, vore obestridlig, samt alt denna föreslagna nija lär oinrättning destornera förtjenade understöd af allmänna medel, sorn enskild frikostighet här sä betydligt underlättat Statens åliggande.”
Efter öfvervägande af dessa, m. fl. skäl, pröfvade K. M. skäligt, att gilla och stadfästa med få förändringar det af framlidne
Hr erke-biskopen doktor H'allin uppgjorda förslag till organisation af ifrägavar. läroverk.
Då alhenacum i sitt slag är den första offentliga läroanstalt inom riket, och är äranadt att fylla en stor lucka i fäderneslandets undervisningsverk, och då det slår öppet för ynglingar från bela landet, hvilka derstädes äga tillfälle inhemta de kunskaper som åro oundgänglige för hvarje bildad och nyttig medborgare, torde visserligen denna läroanstalt vara förtjent af statens synnerliga omvårdnad och uppmuntran.
Den 23 December e. m. 473
Det är af sådan orsak jag anser mig föranlåten väcka motion ronde detta läroverk, väl vetande, att intet ligger Konung och Ständer varmare örn hjerta!, än att, genom ungdomens ändamålsenliga uppfostran och danande, bereda ädla och nyttiga medborgare för kommande lider.
För att åskådliggöra läroverkets ekonomiska ställning, torde jag få framställa följande öfversigt af de årliga inkomsterne och utgifterne: yl then (di inkomster:
Elemenlar-skolans fond 12,000 r:dr å 5 procent . .
Af skeppsrederiernes fond, som primitivt utgjorde 10,000 r:dr, men hvaraf sedan 4,666: 32., utgörande kapitalet för navigations-skolelärarens lön 233:16. blifvit i anseende dertill, att särskildt anslag för navigationsskolan i Gefle är vordet i nåder beviljädt, återlagne, utgör således återstoden 5,333: 16. . .
Hälften af brännerifonden 7500 r:dr Hyra för de i skolhuset uthyrde bodarne Afaifter af eleverne 600: — 266 375 200 250 Statsanslag 30,000 1500 32.
S:ma b:co r:dr 3191: 32.
Ätli en rni utgifter:
Rektors lön • 1000:
— Löner åt 3 lektorer å 600 r:dr 1800:
— Lön åt ritläraren 200: — Alhenxi andel i sång- och gymnastik-lärarnes aflöning 100: — Ljus, ved, uppassning, böcker, premier, reparationer och tillfälliga behof 491: 32.
Inköp af kartor, glober, naturalsamlingar, instrumenter m. ra 100: — S:ma b:co r:dr 3691: 32.
Utgifterne öfverstiga således inkomsterne med 500 r:dr b:co, hvilken balans uppkommit genom nedsättning af -det i und. begärda statsanslaget med 200 r:dr b:co årligen samt genom mistning af den lill 300 r:dr b:co uppgående apologistlöuen, hvilken blifvit anslagen lill den s. k. profskolan i Gefle, såsom ersättning för de i und. begärda 240 r:dr b:co, sorn utgöra lärarelönen i lärdomsskolans nedersta klass, men hvilken klass K.
M. ansåg böra vara med lärdomsskolan förenad.
Då, sedan lärare-lönerne blifvit afdragne från de 3191: 32 r:dr b:co som utgöra alhensei närvar, inkomster, således endast 91 r:dr 32 sk. b:co återslå till bestridande af utgifterne för ljus, ved, premier, reparationer, samt lill inköp af böcker, kartor, samlingar och instrumenter m. m., så anser jag mig böra fästa uppmärksamheten pä det otillräckliga i denna summa, samt tillika framställa nödvändigheten för skolan, att äga de för fullgörande af undervisningen i naturvetenskaperne nödige intrumenter, samlingar och materialicr; äfvensom vigten af att med böcker kunna, åtminstone i någon mån, bispringa fattiga ynglingar, som gerna 474 Den 23 December e. m. skulle viljå begagna undervisningen på athenasum, men som nu afskräckas derifrån af fruktan för dyrheten å de läroböcker, som der begagnas, helst under läroverkets korta tillvaro detta redan varit fallet med några ynglingar, för hvilka det af ofvannämnde skäl varit omöjligt, att från profskolan öfvergå till athenceum.
Jag hemställer derföre om ett anslag af 500 r:dr b-.co till fyllande af dessa behof.
En blick på undervisningsprogrammet, hvilket jag härhos har äran bifoga*), torde ådagalägga hvilka stora anspråk man äger på en lärares vid athenaeum både skicklighet och arbetsamhet.
Athenaeum emottager sina lärjungar vanligen mindre underbyggda än i lätdomsskolans 2:dra klass, men är icke destomindre för pligt ad t, att föra dem ej allenast till student-examen, utan ett stycke derutöfver i alla de ämnen som föredragas.
Till detta ändamåls vinnande disponerar athenaeum endast 4 lärare, hvaremot den lärda bildnings-linien, om man börjar räkningen med 2:dra klassen i lärdomsskolan, kommenderar 11 lärare.
En lärare på athenaeum måste följaktligen icke allenast förena (lere ämnen, utan äfven i sin sak sträcka sin undervisning djupare ned och högre upp, än en lärare vid rikets gymnasier.
Arbetets dryghet kan derföre fullt ut jemföras med den mest betungade kollegas, helst kursläsnings-metoden, hvilken vid läroverket begagnas, är af den beskaffenhet att den oupphörligen tager lärarens tid och nit i anspråk; och hvad lärarens kunskapsmått beträffar, kan det väl icke sägas vara underlägset -«n gymnasii-lärares, då samma prof för sysslans erhållande äskas, och då undervisningen i athenaeum i en del ämnen sträcker sig betydligt öfver fordringarne till studentexamen.
Härtill kommer, att, till följe af de lärda undervisningsverkens närvar, beskaffenhet, största svårigheten alltid måste uppstå att vid ledigheters inträffande få lärareplatserne i lefvande språken besatte med tillräckligt skicklige lärare, som förena praktisk färdighet med vetenskaplig grundlighet, då det deremot på den lärda bildnings-linien ej bör finnas brist på skickliga sökande.
Med den ringa lön af 600 r:dr, som nu bestås, kommer det derföre alltid att blifva en lyckträff om läroverket blir försedt med duglige lärare.
Denna lön lockar ej gerna en kunskapsrik man till en aflägsnare provins-stad, der tillfälle till biförtjenst är högst ringa, och brist på litterärt lif och umgänge mäste afskräcka en lärare, som älskar att gå framåt i sin vetenskap.
Det med stora anspråk belastade men med små löner försedda athenaeum, äger ej hopp att kunna tillegna sig en utmärktare docens vid universitet, hvaremot lärareplatserne vid gymnasierne ifrigt eftersträfvas af yngre akademici.
Men skulle det också någon gång genom lyckliga omständigheters sammanträffande så hända sig, alt platserne vid athenaeum äro besatta med utmärkte lärare, hvilket, så vidt jag kan bedöma, verkligen nu är fallet, hvad hopp kan man väl hysa att få behålla dem, och hvil - *)
De åberopade bilagorna åtföljde remissen till Utsk., och äro ej i prot. intagne.
Ben 23 December e. m. 475 ken hög grad af oegennyttigt nit måste man icke förutsätta hos en lärare, som, med längtande ögon fästade på andra vida indrägtigare och mindre arbetsamma lärare-platser, skulle sköta sin befattning med hela den värma och det lif, som hans kall, mer än de flestas, kräfver.
Under läroverkets korta tillvaro har man redan gjort den sorgliga erfarenheten, att en lärare finnit det vida förmånligare att anställas vid gymnasium, hvarest han sökt och vunnit plats.
På alla dessa skäl får jag vördsammast föreslå: att (arfvodet för rektor oberäknadt) de 4 lektorernes löner ökas hvardera med 400 r:dr b:co, hvarigenom hvarje ordinarie lärares lön sålunda skulle uppgå till 1000 r:dr b-.co. Slutligen får jag äran framställa det förslag, att athenwum erhåller ytterligare 1 lärare, nemi. i naturvetenskaperne, såsom natural-historia, kemi, fysik m. m.
— I dessa sista ämnen har ingen af de nu befintlige lärarne sig ålagdt alt undervisa.
Det är likväl högst nödvändigt att dessa ämnen föredragas på ett realgymnasium, då denna bildnings-anstalt egentligen är egnad åt den talrika klass af medborgare, som, utan att behöfva eller äga tid att egna sig åt utdöda språk och den s. k. lärda bildningen, så mycket mer behöfver egna sin tid åt lefvande språk, samt för sina blifvande yrken förskaffa sig kunskap i naturvetenskaperne, utan hvilkas allmännare spridande Svenska folket aldrig skall kunna lyfta sig i jordbruk, handel och industri.
Till lön för denna lärare föreslår jag 1000 r:dr b:co, lika med lönen för de öfrige leklorerne, emedan en duglig, praktiskt bildad man svårligen lärer på billigare villkor kunna fästas vid läroverket.
Det årliga bidrag till atheneeum, hvarom jag härmedelst hos II.
St. anhåller, är visserligen icke obetydligt.
Likväl skulle Statens hela bidrag, då äfven deruti inberäknas räntan af det redan i nåder beviljade anslaget, endast komma att utgöra årligen 4600 r:dr b:co, hvilka sammanlagde med kommunens bidrag utgöra en summa af 62914 r:dr b:co, hvilken summa betydligt understiger den stat, som är anslagen lill rikets gymnasier.
Jag skulle ej framställt denna motion, om jag ej fruktat att det stora och samhällsvigtiga ändamål, som genom läroverkets upprättande åsyftats, icke fullt kan uppnås, så vida icke läroverket utrustas med de materiella tillgångar, som äro oundgängligen nödvändiga, och hvaraf största delen af Statens öfrige läroverk äro i besittning, samt om jag ej vore fast öfvertygad, att alhenaji framgång skall utöfva ett stort inflytande på en talrik samhällsklass’ bildning, icke blott inom kommunen, ulan öfver hela landet, helst det är mer än sannolikt, att en mängd andra kommuner skola bemöda sig att erhålla dylika bildnings-anstalter; hvaremot athenaei misslyckande utan tvifvel skulle komma att högst ofördelaktigt inverka på realbildningens öde inom fäderneslandet.
Jag anhåller att denna min motion må blifva till vederbör.
Utsk. remitterad.
Hemitterades till SlatsUlsk. 476 Ben 23 DeeemDer e. m. Frih.
Toll, Gustaf, hade inlemnat följande mern.:
Såsom föremål för en allmännare uppmärksamhet har jag redan vid 1823 års och nästföljande riksdagar (hvarom R. o. Ad:s prol:r vittna) ifrat för hästväsendets rälla iordningbringande inom landet; högt påkalladt af behof för alt äga de bästa och för nödvändiga bruk säkraste och passande, så väl i anseende lill sin natur minst ömtålige, som till sin varaktighet längst uthållande, hästar.
Jag har härvid fäslat mig hufvudsakligen vid 3:ne synpunkter, hvarifrån utgående man lättast kan göra sig reda i omdömet öfver vigten och högsta angelägenheten häraf. l:o
Den rent ekonomiska, som besparar oss, vid jordbruks och andra näringar, behofvet att utifrån hemföra det större antal dylika, hvilka, snart förderfvade under Svensk behandling, endast qvarblifva för att lemna en till alls intet användbar afkomma, och hvilken måhända i sin ordning sedermera af okunniga häst-race-förfäktare företrädesvis till fortplantning framför den rena inhemska förordas, ja äfven för den mindre sorten hos vår allmoge, som af mig icke nog kan anmälas såsom nyttig härtill.
Detta förhållan de var vid sagde tid eller 1823 så långt kommet, särdeles i Skåne, att hästar till alla behof togos från Danmark, hvilken stat skördade en större kontribution af Sveriges rörelse-kapital, med vinsten äfven att från deras K. stuterier då pågångne eller fulländade croiserings-försök tillsända oss en myckenhet utgallringar af oduglige race-hästar till skada för den dermed utträngde Svenska infödda stammen. 2:o