Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det gifves sinia Irakier pä landet, hvarest jorden är så svag, alt den blolt gifver 3:dje kornet i bolte, men deremot det 8:de i potäter Så länge närvar, brännvinsbiännings-sysleme existerar, planteras på sådan jord potäter, som derefter to i — ädlas lill brännvin, hvarigenom jordägaren erhåller af sin jord fyra gånger så slör afkastning, sorn han skulle få, ifall ifrågavar. sysleme infördes, emedan till fohl iksbränningen, såvida den skall medföra någon vinst, erfordras alt använda hvete oell i åg såsom man gör i Preussen.
Jag skall enskildt, om Frih.
Hamillon lillåler det, gifva ripp en näringsidkare, som för det närvar, bränner med 60 kannors panna, hvaraf vinsten är 4 gånger så stor, som del skulle blifva, derest det fria systemet antages Jag ber om ursngt att jag sträcker min omvårdnad lill ägarne af sådan jord, som jag nämnt.
Jag nekar visset ligen icke alt It.
St handlat rall, då de inträda i förmynderskap för allmänheten; men skall det äga rum, så bör det äfven tillåtas i fråga om alt bevara de mindre jordägarnes välfärd.
Jag vet rätt väl, all jag ingenting uträttar, men jag begär icke dess mindre propos. till antagande af samma beslut, som BondeSt. fattat, emedan de fattiga jordägarne icke äro betjente med att ligga under de större och förmögnare ifråga om förädling af jordens afkastning i ändamål af ökad revelin.
II r von R osen:
Sedan jag anmälte mig, har jag blifvit förekommen af Hr Frih. o. Landtm, i det, hvarom jag ville yttra mig, nemi. att vi till en början borde stanna vid 1 §:n oell icke dermed sammanblanda beska ttningsfrågan.
Sedermera hafva (vänne talare yttrat åtskilligt, som jag anhåller att få lill besvarande upptaga.
Om jag rätt fatlat Gr.
Horn, så önskade lian, alt vi nu endast skulle bestämma beskatlningsbeloppet och i öfrigt öfverlemna åt K.
M. att reglera den ekonomiska detaljen.
Jag kan icke neka, alt
Ur Grefven på sii 11 och viss har räll, men di K. M. sjelf till Ii.
St. framställt propos. äfven 0111 den ekonomiska delen af frågan, så bör densamma af R; St. besvaras.
Jag har anleda, att tro, det K.
M. önskar erfara R.
St:s tanke i detta full, innan Ilan fattar något beslut.
Så förefaller mig sakens närvar, skick, och enahanda har förhållandet varit vid alla föregrde riksdagar, nemi. att R.
M. framställt und. önskan, hvarpå K
M. fästat det afseende, Han funnit med ändamilet förenligt.
Jag tror derföre, att det tillhör R St. att besvara denna proposition.
Boye yttrat, så vill jag icke bestrida den erfarenhet han äger rör;de nyttan af nu gällande brnnnvinsförordning för husbehofsbränningen.
Hr Frihtn har åberopat enstaka exempel, utvisande, alt egendomar, hvarest brännvins - Den 9 November f. m. vinsbränning ulöfvas, lemna flera hundra proc. högre revenu än de skulle gifva, derest icke egendomens hufvudsakliga afkastning förvandlades i brännvin.
Såsom motstycke dertill skulle jag enskildt kunna lemna Frih. Boye factiskt Levis derpå, att andre innehafvare af landtfastigheter finnas, hvilka, efter ganska riktiga calculer, nedlagt brännvinsbränningen, och just derigenom ökat sina inkomster; men enstaka exempel få icke tagas i beräkning för bedömmnnde af allmänna föi hållanden till grund för allmänt gällande författningar.
Jag medgifver visserligen, att uti ekonomiska mål måste enskildla förhållanden åses; men jag tror dock, att det allmänna har öfverviglen, och min erfarenhet är åtminstone den, alt man i allmänhet förlorar genom den enskilda brännvinsbränningen eller s. k. husbehofsbränningen.
Jag fäster mig i detta fall icke vid några tusen personers eller vid några provinsers vinst derpå; jag afser hela landets förlust på det närvar, brännvinsbrännings-syslemet.
Man börjar uti vissa orter, der denna näring gått till öfverdrift, alt besinna sig och sjelfmant draga sig tillbaka.
I delta fall kan jag åberopa Skåne, hvarest, på de ställen, der mera allmänt gällande grunder för landthushållningen börja göra sig gällande, brännvinsbränning i smått i samma mån aftagil, till vittne hvarom jag kan åberopa de af provinsens innevånare, hvilka lemnat någon uppmärksamhet åt det förbättrade jordbruks-systeme, som särdeles under de sedaare åren vunnit en ganska märkbar utveckling.
Boye har åberopat orter inom Riket af så mager och klen jordmån, alt potates vore den enda producten, som kunde erhållas, och Hr Frihtn har trott, att brännvinsbränning stod i ovillkorligt samband med polatescultur.
Denna förmodan vågar jag bestrida på grund af deri erfarenhet jag äger om flerfalldiga orter, hvilka idka potales-odlingen i ganska stor scola, men brännvinsbränningen ingalunda i proportion derefter.
Det största felet, sorn vidlåder åkerbruket och hindrar dess förbättring, Sr måhända, att man på åtskilliga orter af ren fanatism ovillkorligen skall bränna brännvin, äfven om det sker med förlust.
Jag tror således, att om R. o. Ad. ville yttra en opinion i detta fall, så bör man icke taga i beräkning enstaka exempel på enskild vinst, emedan de uppvägas af enstaka exempel på enskild förlust; utan bör dess yttrande grunda sig på förhållandet sådant det i allmänhet visar sig, och det allmännas kraf derefter bedömmas; ty om vi rälta oss efter enstaka hushållssätt, skulle vi behöfva snart sagdt lika många olika ekonomiska författningar uti ett och annat län, som der finnas åkerbrukare.
Jag vill icke upprepa hvad jag vid föregrde tillfälle yttrat om brännvinets skadliga inflytande uti både moraliskt och fysiskt hänseende.
Jag blott hänvisar till hvad jag sagt, och öfverlemna!- åt en hvar att sjelf bedömma värdet deraf.
Hamilton liar såsom en föresyn åberopat 16 H. ad ai8 Den g November f. m.
Jag erkänner, att detta Iand i många fall är ett exempel att följa, eluira ekonomiska författningar, efter det landets mönster, säkerligen icke Liefve ändamålsenliga, med mindre afseende fästes på de särskildta förhållanden, som finnas rotfäslade inom så väl det ena som det andra landet.
Ur Frihtn har föreslagit, att någon person måtte ditskiekas för att inhemta speciel kännedom om de försigtighetsmått, sorn kunna böra iakttagas vid öfvergångep till det af Hr Frihm föreslagna friare systemet.
Jag liar ingenting emot detta förslag, men jag önskar blott, alt den person, som erhåller uppdraget, mätte äga förmåga alt bedomina den stora skilnaden emellan Preussen och Sverige.
Jag vill icke uppehålla R. o. Ad:s tid med linga commentarier, utan anhåller blott, att Hr Frih. o. Landtm, ville framställa propos. på TJtskrs betänk., enär fi ågan numera synes vara så omtalad oell beskrifven, alt ytterligare discussion deröfver icke lärer kunna sprida vidare ljus i ämnet.
Posse, Fredr Salomon:
Äfven jag skall söka att icke länge uppehålla R. o. Ad:s tid.
Då jag såsom ledamot tillhör det Utsk., som behandlat denna fråga, så anser jag mig skyldig att på något sätt redovisa för de motiv, som ledt mitt beslut.
Jag medgilver att Gr.
Hamiltons project af fri brännvinsbränning både kunde och äfven i framtiden skulle medföra lyckliga verkningar; men en hastig öfvergång anser jag till sina följder betänklig.
Inom den ort, hvarest jag är bosatt, har brännvinsbränningen under de sedan sistlidné riksdag förflutna åren betydligen minskats, äfvensom pannornas antal.
Jag har länge insett farorna af brännvinsbränningen, sådan den nu bedrifves, hvilken gått anda derhän, att roan snart sagdt dränkes uti en syndaflod af brännvin; men ännu värre skulle förhållandet blifva, om brännvinsbränningen Liefve fri; ty något hvar skulle anse sig kunna samla förmögenhet genom alt utvidga brännvinsbränningen.
Detta har varit grunden, hvarföre jag velat följa de principer, som hittills varit gällande.
Äfven har jag trott, att ju mindre ändringar man kunde göra uti den ekonomiska lagstiftningen, desto bättre vore det, emedan det alltid måste vara en förmån alt bibehålla en förordning, som allmänheten redan känner.
Hamilton medgifver, att det är principmessigt, att ett visst egendomsvärde skall bestämma rättigheten att bränna brännvin, så synes mig äfven apparatens beskaffenhet böra tagas i betrak lande; ty skilnaden är naturligtvis mycket stor emellan t. ex en 20 kannors panna af enkel beskaffenhet och en konstapparat om 20 kannors rymd, med hvilken kan afverkas vida mer än med den förra.
Ur denna synpunkt har jag betraktat saken och ansett skatten böra bestämmas i förhållande, icke blott efter apparatens storlek, utan afven med afseende på dess afverknjngsförmåga; äfvensom jag ansett nödigt och nyttigt alt Den g
So v e m b c r f. m. aig skatten erlägges på förhand, emedan jag trott, att den omständigheten, lika mycket som någon annan, skall bidraga till utrotande af de små pannorna samt förekomma brännvinsbränningens öfverhandtagande.
Pa dessa grunder får jag anhålla, att den nu gällande principen för brännvinsbränningens utöfning matte bibehållas.
Jag är föiekommen af Hr von Rosen uti besvarande af en värd talares yttrande rörtde nyttan att bibehålla nu gällande princip för brännvinsbränningen.
Samme värde talare påstod, alt i Preussen användes till brännvinsbränning hufvudsakligen hveteoch råg; mea jag vågar påstå, alt det icke finnes något land i verlden, der så liten qvantitet säd användes lill brännvinsbränningen, soln just i Preussen, hvarest sädesbeloppet, som till brännvin afvel kas, är minskndt lill mer än -ytdel, (ill följd of den vettenskapliga behandling denna näring genom fabriksbränningen erhållit.
Deli siste värde talarens förmodan, att brännvinsbränningen sedan i835 minskats, vågar jag bestrida på grund af den erfarenhet vi äga om den dagligen ökade tillgången på denna vara, oaktadt pannetalet i Riket minskats.
Utan tvifvel ar detta en följd deraf, att iö>5 års förorda, var lill förmån för de mindre pannorna, i jemförelse med de större.
Speculationsandan uppdrefs derigenom hos ägarne lill dessa mindre pannor, som förut blott brände ett eller annat bränn i månaden, och på 80,000 redskap verkar en sådan tillökning betydligt, afven om en eller annan panna blifvit indragen.
Man behöfver blott gå lill skeppsbron och se deri myckenhet af brännvinskäi I, som der finnes upplagd, för att öfvertyga sig alt brännvinsbränningen icke minskats.
Jag känner visserligen äfven, att pannerymden på det hela minskats med 36,000 kannor; men denna minskning har skett på de större och medelclassens redskap; meu deremot känner jag afven att de mindre pannornas antal i det hela ökats, hvilket bevisar att i835 års förordn. haft cu motsatt verkan med deri som lagstiftaren åsyftat; och jag kan således icke godkänna det skäl, man anfört för bibehållande af principerna uti i835 års förordning.
Då enligt den af Hr Frih. o. Landtm, afgifna förklaring R. o. Ad:s beslut, oansedt hvad de öfriga Stånden beslutat, möjligen kan inverka på frågans afgörande vid denna riksdag, så anser jag mig äfven böra tillkännagifva min öfvertygelse, som är den, att jag förmodar, det frågan, i anseende lill de öfriga Ståndens skiljaktiga beslut, slutligen kommer att afgÖras utaf förstärkt Utsk. ; och jag kan således icke tro, att hvad vi har besluta eller afgöra icke skulle kunna verka förmånligt lill den goda sakens befrämjande, nemi. om vi fatta ett moget beslut.
I afseende på hvaden värd talare yttrat, ang;de öfverlemnande till K.
M. alt reglera den ekonomiska delen af frågan, så är aao Den 9 November f. m. jag af lika tanke med Hr Von Rosen, nemi. alt då K. M. framställt propos. till Sländerna, äfven i afseende pA den ekonomiska delen, så Lora R.
St. afven lemna svar derå.
Jag anhåller om propos. på ! §:n i betänkandet.
Hr von Troil, Emil: R. o.
Ad. lärer nu komma att besluta ror:de i punkten i Utskrs betänk., utan alt dervid yttra någonting ang:de beskattningen.
Jag ber orri ursägt, att jag icke kan på samma sätt gå lill väga, då jag afgifver mitt yttrande i ämnet, emedan jag anser just frågan, huru beskattningen sedan skall bestämmas, afgöra, huruvida det beslut, R. o Ad. förut fattar rör:de i §:n, blir nyttigt eller skadligt.
Hr Frih. o. Landtm, afbröt Hr von Troil och yttrade, att, då Hr von Troil nu tycktes ingå i discussion bestämdt örn nia §:n, Hr Landtm, trodde det då vara lämpligt, alt Hr Landtm, nu först finge till pröfning föredraga nämnda §.
Jag trodde mig hafva för Hr Frih. o. Landtm, och det H.
Ståndet lillkännagifvit, alt det icke är mig möjligt att uttala min opinion rör:de i §:n, om jag icke tillika finge tala om beskattningen.
Kan det icke medgifvas, hvilket jag anser vara min rättighet, så får jag naturligtvis afstå derifrån.
Jag underkastar mi^ visserligen R. o. Ad:s beslut att särskildt först afgöra den i:a punkten; men jag kan icke fatta på hvad grund det skulle vara mig förhindradt alt såsom motiv för den första punktens nytta eller skadlighet hemta skäl från beskattningen eller hvad som helst.
Jag anhåller att Hr Frih. o. Landtm, täcktes tillkännagifva, lini tivida det må vara mig tillåtet alt fortfara såsom jag börjat.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade, att hvad han nyss sagt, endast varit föraniedt af den fruktan, att discussionen öfver i:a §:n skulle börja, innan denna § egentligen blifvit föredragen, hvarföre, då Hr von Troil syntes börja tala 0111 nämnda §, Hr Landtm, velat först föredraga den; då likväl
Hr von Troils mening vore alt tala om frågan i allmänhet, så såg Hr Landtm, icke något hinder derför och ville uppskjuta med i:sta §;ns föredragning tills Hr von Troil slutat sitt anförande.
Tvänne ledamöter af sammansatta Utsk:u, hvilka jag erkänner som upplysta, rnångbildade och fosterländska representanter, hafva uti särskilda reservationer vid Utsktns betänk, framställt förslag, som i min tanke innehålla försämringar.
För att utreda och bevisa detta, kan jag icke undgå att äfven tala om beskattningen.
Hamilton har önskat, all man en gång måtte komma att behandla brännvinslagsliftningen efter rent statsekonomiska grunder.
I det fallet är Frih.
Hamiltons men ännu mera Den 9 November f. m. an Gr.
Hamiltons förslag ganska systematiskt.
Man Lör dock ihågkomma, att frågan icke är af ren statseknnnmisk natur.
Statsekonomiens föremål är att utreda luiru rikedomen tillskapas; den materiella rikedomen, hvarmed förstås de varor, som äga bytesvärde.
Lungre sträcker sig icke denna vettenskap; men då icke alla varor, som äga bytesvärde, äro för Slaten nyttiga, så följer deraf, att de, sorn icke äro nyttiga eller sorn rent af kunna vara förderfliga, icke höra till productioneu befordras efter statsekonomiska grunder, emedan man på sådant sätt skulle genom tillämpning af statsekonomiens grundsatser kunna systematiskt undergräfva Statens verkliga fördelar, och på så sätt måhända omsider äfven dess bestånd.
Hvad nu särskildt angår brännvinsproductionen, så skulle jag, ifall denna vara kunde blifva en export-artikel, vilja medgifva, att bemödandet ali öka fabrikationen deraf, som visserligen aldrig kan blifva philantropiskt rätt, åtminstone vore patriotiskt nyttigt; men medgifvas torde det, ali brännvinsfabrikationen inom
Sverige svårligen kan blifva föremål för speculation, beräknad på export, utan endast på förbrukning inom landet ; och för att linder sådan förutsättning kunna bedomina i hvad mån brännvinstillverkningen bör slatsekonomiskt behandlas, torde vi böra efterse hvilka de behof egentligen äro, som äga rum för så väl individer som för stater, och för hvilkas fyllande statsekonomien blott är medel.
Man torde dä erinra sig, att dessa behof inskränka sig till Irenne, nemi. kroppens fysiska behof af underhåll, själens förädling, samt nöjet eller de sinliga njutningarna.
Brännvivet är ingalunda tjenligl till kroppens underhåll och kan, enligt hvad utredt är, icke titan skada för kroppen användas annorlunda än såsom läkemedel i små qvanliteler.
Huruvida det leder till själens förädling, derom må våra brottmåls-annaler lemna den säkraste upplysning.
Såsom förorsakande nöje betraktas det af mången, men det är endast sådana nöjen, som äro oskadliga eller rent af nyttiga, hvilka böra befrämjas, men icke sådana, som förstöra både själ och kropp.
1 sådant afseende tror jag alt Staten gör ganska rätt uti, alt Öfver den mera okunniga utöfva ett slags förmynderskap på det sättet, att Slaten i möjligaste mån minskar frestelsen för dem, på samma sätt, som man med skäl söker att i möjligaste måtto undanrödja frestelsen att begå vissa brott, t. ex. lurendrejeri.
Det gifves ett annat slag af produetion för sinliga nöjen, som är nyttig och oskadlig, som länder till befrämjande af sådana nöjen, som för de rikare classerna äga ett inbilladt värde, och då de kunna beredas genom de fattigare classernas arbete, så blir verkan deraf hvarken någon ökning eller förminskning af den verkliga national-rikedomen i philosophens ögon, utan penningen ledes blott från capilalisten till den fattiga.
Om man tänker sig tillverkning i en stad t.
ex. af eli visst tillförene okändt slag fina spetsar, så med - 222 De a 9 November f. m. för det visserligen icke någon synnerligen ökad njutning för den rike att få dessa finare spelsar, emedan lian förut vaiit lika nöjd, då lian kunnat få de finasle, sorn statt att erli ål la; men det har den verkan med sig, att en del af den rikes penningar Sysselsätter arbetsförmågan hos en mängd fattiga personer, hvilka eljest måhända varit blottställda för svält och annat lidande.
Det liar således den nyttiga verkan, alt penningen liksom suges från den rika, för hvilken den är onyttig, och går lill den fattiga, som behöfver densamma.
Månne förhållandet är enahanda med brännvinsproductioiien?
Nej tvei tom!
Det är den classen, som står närmast eländet, från hvilken penningen suges, för att rikta den classen, sorn är jordägare, och således mindre behöfvande.
Om dessa satser aro rikliga, så har jag äfven rätt deruti, att brännvinslagstiftningen icke bör betraktas ur statsekonomisk synpunkt, d. v. s. man får icke afse huru man med den minsta uppoffring skall kunna erhålla den största produclion, utan man måste tillse på hvad satt productionen i möjligaste mån skall kunna minskas.
Om jag ansåg möjligt i vårt land att helt och hållet förbjuda brännvinsbränningen, så skulle jag rösta derför; men då vi mäste antaga, alt sådant vore ogörligt och således onyttigt, så måste vi åtnöja oss med att blott se till, huru vi kunna göra det onda, som icke kan afskaffas, så oskadligt sorn möjligt, i hvilket hänseende man har att bestämma företrädet emellan fabriks- och hnsbehofsbränningen; och det loide då ingalunda kunna betviflas att fabi iksbränningen är mindre skadlig, dels derföre att varan då icke kommer i så ständig beröring med deni som kunna vara frestade att bruka benne; dels emedan tillverkningen icke medtager så mycket råämnen, och slutligen emedan tillverkningen kommer under de controlleiande myndigheternas närmare vård, hvarföre en högre beskattning blir möjlig, sorn fördyrar varan och följaktligen minskar consurntionen deraf.
Jag medgifver således, att det vore ett stort steg, alt få utbyta husbehofsbränningen mot fabrikstillverkningen; men derhän leder hvarken Frill.
Hamiltons eller Gr.
Hamiltons förslag, hvilka endast gå ut på alt i bredd med husbehofsbränningen öppna tillfälle jemväl för större biännvinsfabriker ; hvilket vore att bota ett ondt med hälften värre.
Hamiltons förslag är, om jag blott undantager beskattningen, ganska eonseqvent, och skulle med någon förändring kunna leda till målet.
Om man later beskattningen och husbehofsbränningen förblifva sådan den är eller höjer densamma något, men deremot nedsätter skatten å ilen större bränningen eller de större pannorna, hvarigenom tillgången på varan ökades men priset derå minskades, så skulle äfven supandet ökas; ty man må säga hvad man vill , så skall alltid högt pris minska åtgången och tvertom lågt pris öka densamma.
Hamiltons förslag deremot antager visserligen en högre beskattning för de Den 9 November f. m 223 Större pannorna, men bibehåller skatten å (ie mindre pannorna efter i835 års förordning endast med 5o proc. förhöjning, hvaraf någon betydlig minskning uti brännvinsbränningen med 3o kannors panna icke är atl påräkna, då man vet horn inrotad brännvinsbränningen är hos de mindre jordägarne.
Deremot skulle en betydlig tillökning uti brännvinsproduetionen uppslå, om tillverkning med hvad slags pannor som helst tilläts emot skatt af 4 btco för kannan.
Klefve åter förhållandet sådant, att brännvinsbränningen lemnades fullkomligen fri, men skatten, på sätt Fril).
Hamilton föreslagit, beräknad till 4 för så viii mindre sorn större redskap, i öfrigt bestämdes i öfverensstämmelse med Gr.
Hamiltons project, så hade man åstadkommit en verklig förbättring; ty del vore detsamma som att rent af förbjuda de små pannorna.
Jag har blott emot förslaget, att det ej tydligen uttalat syftemålet, nemi. de små pannornas försvinnande, och i min öfvertygelse vore derföre bättre all helt och hållet förbjuda dem, emedan den höga skatten skulle göra frestelsen alt i tysthet begagna desamma, alltför stor, och, såsom jag förmodar, bör lagstiftarens föremål i främsta rummet vara att icke tillskapa lagofvertiädelser.
Del har för mig länge utgjort ett bekymmersamt föremål för begrundande, burn man en gång skulle komma till slut med oredan i vår brännvinslagst iftning; men jag har icke kunnat linna någon annan utväg dertill, än förmedelst redande af de begrepp, som böljat i någon mån gifva sig tillkänna, och hvarigenom inses att husbehofsbiänningen är både moraliskt, fysiskt oell ekonomiskt förderflig för landet.
Om man derföre öppet stadgar, alt det brännvin, sorn behöfves, måste tillverkas vid fabriker och således förbjuder de mindre brännerierna; så skall frestelsen för lagöfverlrädelse försvinna, och derigenom skall lagstiftande makten ärligt och öppet förråda sitt syftemål; men med undantag af dessa tvänne omständigheter kommer man lill samma mål genom antagande af Gr.
Hamiltons förslag med åtta gånger högre beskattning.
Anser man tillen nu icke vara inne att vidtaga en så radical åtgärd, så gör man fo isig tigast att vidblifva hvad sorn hittills agt rum, för att åtminstone undgå de olägenheter, som alla förändringar medföra.
Min värde vän, den siste talaren, har åter fört oss in i djupet af sjelfva frågan.
Jag så väl som flere andre ledamöter hafva yttrat oss derom förra gången ämnet här behandlades, hvarföre vi nu underlåtit upprepa livad som förut är sagdt.
Men då jag, ehuru den värde talaren i hufvudsaken kommer till samma mål som jag, likväl icke kan gå in på hans raisonnement, så anhåller jag att nied några ord få bemöta detsamma.
Han har sagt, att bränn vinslagstiftningen icke är en statsekonomisk fråga, utan måste bedömmas ur en moralisk synpunkt.
Jag har Den g November f. m. alltid medgifvit att den högsta synpunkt, ur hvilken denna fråga kail betraktas, är den moraliska; men dervid förekomma tväntie sätt alt se saken, nemi. först ur en absolut moralisk synpunkt, i hvilket fall brännvinsproduclionen bör förbjudas.
Jag har yttrat mig derför, och gör det äfven nu.
Har Regertn kraft och mod att, utan fruktan för de möjligen mer eller mindre vådliga följderna, nu genast på en gång genomdrifva en så radical förändring, så skall jag icke underlåta att votera derför; men den värde talaren sjelf har insett, att en så genomgripande åtgärd icke låter sig göra.
Frågan måste således i andra rummet behandlas ur en både moralisk och stalsekonomisk synpunkt, hvilken jag skulle vilja kalla statsmanna-ekonomisk. jag menar dermed någonting annat än den rent statsekonomiska åsigten, ty då den värde talaren ganska riktigt sagt, att statsekonomiens föremål endast är ändamålet af den högsta vinst med den minsta uppoffring; så förstår jag med slatsmanna-ekonomi samma ändamål, satt i största möjliga harmoni med Statens syfte, betraktadt från dess moraliska synpunkt.
Det är ej blott den ekonomiska vinsten, utan just det moraliska syftemålet, så mycket som möjligt förenadt med det ekonomiska, som jag eftersträfva! vid det förslag jag afgifvit.
Jag har nemi. trott, att då förbud icke kunde användas, så vore frihet enda sättet att på en annan väg uppnå detta mål, åtminstone för den skadligaste delen af denna fabrikation; ty ehuru tillverkningen i början derigenom måhända skulle ökas i stället för alt minskas, såsom man önskar, skulle likväl snart täflan emellan den större och mindre tillverkningen uttränga den sednare, hvarigenom produetionen i landel effeclivt minskas.
Detta har erfarenheten för sig i Preussen, hvarest man hunnit till det lyckliga förhållande, alt Regertn numera kunnat förbjuda användande af redskap å mindre än 100 kannors rymd och derigenom ryckt frestelsen undan den stora mängden af folket.