Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Genom borttagandet af dessa bestämmelser harman bragtbehandlingen af de i §:n omnämnde frågor i lika skick med alla öfriga frågors behandlingssätt, och jag kan icke förstå, hvarföre icke, äfven om förslaget antages, en Stats-reglerings-fråga, likaväl som alla andra, skulle kunna till StatsUtsk. återremitteras, om anledn. dertill förefunnes.
Lagerbjelkes anhållan om punktens bifallande.
Den nu föreslagna grundlagsförändringen är utan tvifvel en af de mest fördelaktiga och, i fall den antages, kommer Riksdagarnes längd att förkortas med säkert en, kanhända 2 månader.
Hvar och en, som deltagit i Riksdagsärendens behandling, känner, att StatsUtsIcs Utlåt., ang:de Stats-regleringen, oftast blifva af 2:ne
Stånd bifallna, men af 2:ne andra Stånd återremitterade, samt att, vid sådant förhållande, StatsUtsk. i allmänhet måst antaga den grundsatsen att vidblifva sitt en gång fattade beslut.
Frågorna återkomma således till Stånden i samma skick som förut och då det nästan utan undantag inträffar, att äfven Stånden vidblifva deras en gång fattade beslut, hänskjutas frågorna till slutligt afgörande i det förstärkta StatsUtsk.
Härutaf finnér man, att de föreskrifna ålerremisserna af sådana StatsUtskis Utlåt:n, hvilka icke godkännas, högst sällan leda till något ändamål, utan endast medföra en onödig tidspillan.
Denna tidspillan vållas derutaf, att sedan frågorna blifvit vidlyftigt discuterade och beslut om återremiss fattats, måste liela discussionerna, sedan de blifvit upsatta och justerade, inom Ståndens kanslier utskrifvas och insändas till StatsUtsk., hvilket likväl ganska sällan medhinner att taga kännedom af hela den massa med anföranden, som pläga beledsaga återremisserna.
Antages deremot det förevar:de förslaget, undvikes hela denna onödiga och tidsödande omgång.
Stånden kunna genast, i fall de finna sådant för godt, definitivt afgöra Stats-reglerings-frågorna, men hysa de betänkligheter deremot, så finnes det intet hinder för frågornas återremitterande till StatsUtsk:s ytterligare utredning och handläggning.
Sprengtporten anser jag det vara en oformlighet att bibehålla 69 § Reg.F:n med dess nuvande ordalydelse, enär denna § aldrig kan i hela dess vidd tillämpas eller åtminstone aldrig blifvit det.
Denna oformlighet torde vara förtjent af att vid frågans afgörande tagas i betraktande; och anhåller jag, på grund af de skäl, hvilka till ådagaläggande af förändringens nytta blifvit af föreg:de talare och mig anförda, det R. 0.
Ad. måtte gifva sitt bifall till denna punkt.
Uppå härefter framställd propos. blef förevar:de förslag af R. 0. Ad. antaget. 5 II. 9 130 Den 8 Mars e. m. 6:te punkten, innehållande förslag lill ändring i S3 och 70 §§ Hcg.F.-n samt 3i § Riksd.Ordn., ang:de åtskilliga Bevilln.
Uts/cs åligganden.
Om man tager i betraktande 57 § Reg.Fm, som innehåller, att Svenska folkets urgamla rätt att sig beskatta utöfvas af R.
St:r allena, och sammanställer denna § med 53 §:n Reg.F:n samt slutligen afser det tillägg, 70 §:n Reg.Fm, enl. nu föredragne förslag skulle erhålla, nemi. att Bevilln.
Utsk. eger att afgifva förslag till bevillnings-stadgar; så kan man svårligen komma till någon annan slutsats, än att Ständerna genom förslagets antagande tillerkänna sig rättigheten att icke allenast bestämma bevillningens belopp och fördelning till utgörande, utan äfven stifta bevillnings-lagen i bela dess vidd och lill alla dess detaljer samt följaktligen äfven meddela föreskrifter 'ronde sättet för verkställigheten af bevillnings-lagens stadgahden m. m. d.
Vi känna att så verkligen skett uti praxis, ehuru K.
M. gifvit
Sin sanction åt den af Ständerna vid hvarje Riksdag upgjorda Bevilln.-Förordn., derigenom att den blifvit utfärdad genom ett s. k.
Kongl, rescript, men om det här föreslagna tillägget blifver lag, så befarar jag att det möjligen skulle gifva anledn. till det antagande, att Sländerne vöre berättigade att, utan den andra Statsmaktens medverkan, stifta ifrågavahde lag i hela dess vidd samt således meddela alla reglementariska föreskrifter, bötesbestämmelser och en mängd andra stadganden, som finnas i våra Bevilln.-Förordnu1.
Åtminstone torde den, som icke känner praxis eller våra grundlagars anda, hafva svårt att upfatta saken annorlunda.
Jag finnér icke, att detta tillägg innefattar någon förbättring af 70 §:s redaktion, hvilken, sådan denna lyder, är ganska klar och tydlig samt innehåller allt hvad man behöfver känna, hvarföre jag hemställer, huruvida det icke vore skäl att bibehålla de i denna punkt uplagne §§:s nuvarrde ordalydelse.
Man har mycket klagat öfver bristen af stabilitet i vår Bevilln.-lagstiftning.
Denna brist har till stor del sitt uphof uti vår nu gällande grundlags-föreskrift, att Bevilln.- Utsk. skall vid hvarje Riksdag upgörä förslag till bevillningens utgörande.
Vid sådant förhållande är det gifvet, att under Utsk:s öfverläggningar häfom en mängd olika förslag skola ouphörligen af sig sjelfva updyka.
Om deremot, på sätt Const.- Utsk. nu föreslagit, endast sådana frågor ronde bevillningen, som blifvit serskildt väckta, af Utsk. tagas i betraktande, så blifver följden naturligtvis den, att en större stabilitet i detta hänseende skall upkomma.
Detta är den lnifvudsakliga nyttan af nu ifra— gavande grundlags-förändring, som dessutom skulle utöfva ett ganska helsosamt inflytande i afseende å bevillnings-ärendenas skyndsammare handläggning, ty det är gifvet, att då man t. ex. skall genomgå Tulltaxan ifrån den första bokstafven till den sista, så uptager detta en betydlig tid så väl för Bevilln.Utsk. som RiksSt:n, hvaremot, enl. förslaget, inga andra artiklar i Tull - Den 8 Mars e, m. 131 taxan blefve föremål för Utsk:s och Ståndens öfverläggningar, än sådana, i afseende å hvilka en förändrad tullbestämmelse blifvit föreslagen och tidsbesparingen genom ett sålanda förändradt förfaringssätt blefve ej obetydlig.
Sprengtporten gjort emot förslaget, torde, eill. mitt förmenande, vid närmare eftersinnande af sig sjelft förfalla.
I §:n säges det, att Bevilln.Utsk. skall till R.
Stir afgifva förslag till Bevillnings-stadgar.
Det är, enl. min åsigt, ganska riktigt och nödvändigt, att del Utsk., som föreslår, luiru bevillningen skall utgöras och fördelas, jemväl afgifver förslag till den stadga, hvilken dervid skall tjena lill efterrättelse, hvarefter Ständerna för deras del antaga Bevillnings-stadgan, men häraf följer ingalunda att Utsk. eller Ständerna skulle tillvälla sig en större makt, än den de förut haft, att nemi.
Konungen oåtspord i sådana ämnen lagstifta.
För att begagna ett exempel, så känna vi, alt civil- och criminal-lag stiftas af Konung och Ständer gemensamt, men det är derföre icke LagUtsk. betaget att, med anledn. af derom väckt fråga, afgifva förslag till förändring af sådan lag, lika litet som Ständerna äro förhindrade att förändringen för deras del antaga, ehuru densamma icke blifver gällande lag, förr än Konungen gillat Ständernas beslut.
Det är således oriktigt att påstå, det Ständerna skulle genom förslagets antagande hafva inkräktat å Konungens lagstiftningsområde, och enär grundlags-ändrings-förslaget, hvilket? redaktion jag icke på något sätt finnér tvetydig eller vilseledande, otvifvelaktig! utgör en förbättring af det nuvande sättet för bevillnings-ärendens behandling, får jag vördsamt anhålla, att 11. o. Ad. behagade bifalla nu förevaride punkt af Utskis Mern.
Jag ber att få fästa den siste värde talarens upmärksamhet deruppå, att det är en betydlig skillnad i det nu gällande och det föreslagna stadgandets redaktion.
I det förra heter det, att Bevilln.Utsk. skall författa förslag till Bevillningens utgörande och i det sednare, att samma Utsk. skall afgifva förslag till Bevillnings-stadgar, hvilket är något helt annat.
Den jemförelse, samma talare updragit emellan behandlingen af bevillnings- och lag-frågor, är icke heller fullt tillämplig, ty till stiftande af civil-lag erfordras Konungs och Ständers sammanstämmande beslut, men i afseende å bevillningens utgörande och fördelning ega Ständerna allena att besluta.
Då grundlags-ändrings-förslaget, på sätt jag förut sökt visa, är till dess ordalydelse mera omfattande än nu gällande stadgande, så är det lätt att upfatta saken sålunda, att Ständerna vilja tillvälla sig större rättighet, än de förut haft.
Enl. förslaget skall Bevilln.Utsk. afgifva förslag till Bevillnings-stadgar d. v. s. icke blott bestämma sjelfva bevillningens belopp utan äfven meddela föreskrifter ronde sättet för densammas tipbärande m. m. d.
Om detta förslag vore gällande lag vid innevande Riksdag, då fråga är att bestämma bevillningen för bränvinsbränningen, skulle 132 Den 8 Mars e. m. icke Bevilln.Utsk. kunna inskränka sig till alt föreslå alt
Ständerna skulle bestämma en viss afgift för hvarje kanna tillverkadt bränvin samt öfverlemna allt det öfriga åt K.
M. att reglera, ty då skulle Utsk. endast till en del hafva upfyllt hvad detsamma enl. grundlagen ålåge.
Sådan är min enskildta upfattning af saken, men som det är ganska möjligt, att andra från en annan synpunkt betrakta frågan och finna det tydligt, som jag anser vara otydligt, så vill jag icke envist påyrka förslagets förkastande, utan endast vördsamt anhålla, att min nu gjorda anmärkn. mätte såsom min enskildta mening i prot. inflyta.
Jag för min del kan icke finna, att förslaget skulle inrymma R.
St:r större rätt i bevillnings-frågor än de förut haft, ty jag anser det vara R.
St:rs rättighet att bestämma, icke allenast till hvilket belopp bevillningen skall utgå, utan äfven huru den skall af de skattdragande utgöras och i sednare hänseende meddela alla de föreskrifter, som derutaf blifva en nödvändig följd.
Jag inser således icke, att ett förslag angide bevillningen, upgjordt af Bevilln.Utsk. efter grundlags-ändi ingens antagande, nödvändigt skall blifva annorlunda än de förut af Utsk. äfgifna samt att Ständerna skulle i förra fallet intränga på Konungamaktens område, hvarföre jag får vördsamt anhålla om R. o. Adis bifall till förevaride förslag.
I afseende å den ifrågavande §:s rcdaction delar jag samma åsigt som Frih. Sprengtporten yttrat, och tror, att man här, genom att allt för mycket vilja förfullständiga stadgandet angide Bevilln.Utskis åligganden, råkat inkomma på ett område, öfver hvilket Ständernas lagstiftningsmakt icke sträcker sig.
Det är föreslaget, att Bevilln.Utsk. skall vid hvarje Riksdag till R.
St:r afgifva förslag till Bcvillningsstadgar.
Sprengtporten anser jag det endast tillkomma Ständerna att besluta om grunderna för bevillningen och om densammas fördelning, alldeles så som det finnes uttryckt i vår nu gällande grundlag, och jag tror, att Ständerna skulle öfverskrida gränsen för deras lagstiftnings-rätt, i fall de företoge sig att meddela alla detalj-bestämmelser ronde sättet för bevillningens utgående och upbärande, ty sådant tillhör egentligen den verkställande makten, sedan den fått emottaga den lagstiftande maktens beslut angide grunderna för bevillningen och dess fördelning.
Inlägges i §:n en bestämd föreskrift, att Bevilln.- Utsk. skall vid hvarje Riksdag afgifva förslag till Bevillningsstadgar, så tror jag att man handlat i strid med grundlagens mening, hvilken otvifvelaktigt är, att Ständerna skola fatta beslut om bevillningens belopp och fördelning, men öfverlemna åt K.
M. att genom sina embets- och tjenstemän verkställa beslut.
Gyldenstolpe har sagt, att det är Ständernas så väl rättighet som pligt att meddela de stadganden, hvarefter tillämpningen af deras beslut skall ega rum, men jag tror, att saken blifver riktigare och lämpligare behandlad om den öfverlemnas åt den verkställande maktens omsorg.
Då således, enl. min Den 8 Mars e. m. 133 tanke, elen föreslagna griindlags-ändringen icke innefattar någon förbättring, utan de stadganden, som uti ifrågavande afseende äro gällande, fullkomligt upfylla deras ändamål, kan jag icke annat än förena mig i Frih.
Sprengtporten åsigt, att förslaget ej bör af R. o. Ad. antagas; anhållande jag derföre om Ilr Gr. o. Landtm:s propos. å afslag derå.
Jag åter är af den mening, att det förslag, som nu utgör föremål för R. o. Ad:s pröfning, skall medföra en väsendtlig förbättring i Riksdagsärendenas gång, derigenom att Bevilln.Utsk. befrias från dess quvar:de åliggande att vid hvarje
Riksdag ånyo genomgå allt hvad ang:de bevilluingarne finnes stadgadt.
Enl. förslaget eger väl Utsk. rättighet alt föreslå hvad det i bevilluings-frågor anser billigt och nyttigt, men behöfver för öfrigt icke behandla andra bevillningsfrågor än dem, hvilka blifvit till Utsk. från Stånden remitterade.
Att härigenom skall upkomma en stor besparing af tid anser jag vara påtagligt.
Den egentliga anmärkn. emot förslaget är, alt derigenom skulle åstadkommas en förändring af det förhållande, som f. n. eger rum i afseende å Konungamaktens och Ständernas lagsliftnings-rätt.
Jag kan icke inse, att förslaget skulle medföra någon inskränkning i Konungens eller utvidgning af Ständernas fält i berörde hänseende.
Man har ansett denna förändring ligga i uttrycket; att Bevilln.Utsk. skall afgifva förslag till Bevillningssladgar.
För närvande är det föreskrifvet, att Bevilln.Utsk. skall upgifva de allmänna grunderna för bevillningens fördelning samt sedermera, med tillämpning af dessa grunder, författa förslag lill bevillningens utgörande.
Hvaruti skulle nu skilnaden emellan det gamla och det nya stadgandet bestå?
Ett förslag till bevillningens utgörande är väl ett förslag till Bevillnings-stadga och således afser stadganderna samma sak, ehuru någon olikhet i ordalagen förefinnes.
Denna olikhet i uttryck kan icke i någon mån inskränka K.
M:s rätt att förordna om de åligganden, hvilka till följd af R.
St:rs angrde bevillningen fattade beslut komma att tillhöra Konungens och rikets tjenstemän.
På grund af dessa och förut anförda skäl anser jag mig föranlåten att vördsamt anhålla om R. o. Ad:s bifall till Const.- Utsk:s förslag i denna punkt.
Förevande-förslag blef uppå härefter framställd propos. af 11. o. Ad. antaget.
Tale punkten, innehållande förslag lill 'ändring i 71 § Reg.F:n, angide åtskilliga till förstärkt SlalsUtsk. hänvisade frågor.
Det är ett alldeles eget förhållande, uti hvilket Stats- och Bevilln.Utskm stå till hvarandra.
Om det medhunnes, så vore det utan tvifvel riktigast, alt StatsUtsk. hade båda Utskms befattningar, ty det vore visserligen skäl, att det Utsk., som å ena sidan föreslår utgifterna, äfven å 134 Den 8 M ars e. m. den andra utläte sig öfver inkomsterna.
Men nu yttrar sig StalsUtsk. endast ang:de de ordinarie inkomsterna och blott så till vida höra dessa ämnen till sistnämnde Utsk:s befattning.
Öfver de inkomster, som skola erhållas genom bevillning, yttrar sig Bevilln.Utsk., men StatsUtsk. utlåter sig äfven der, om användandet.
Man har likväl allt ifrån vår nu gällande grundlags-stiftande förbehållit StatsUtsk. en möjlighet att åtminstone till någon del befatta sig med inkomsterna, äfven då de skola härflyta från bevillning, derigenom att man updragit åt det förstärkta StatsUtsk. att rösta öfver sådana bevillnings-frågor, hvarom de 4 RiksSt:n olika beslutat.
Man har väl funnit sådant vara oriktigt och sagt, såsom det vill synas icke utan skäl, att då alla andra Utsk. förstärkas, på det att deras ledamöter måtte med den sakkännedom de ega, få deltaga i den slutliga pröfningen af ärender, som de förut handlagt, så har detta orättvisligen varit Bevilln.
Utsk. ensamt förmenadt.
Tillförene har äfven jag hyst den tanken, att bevillnings-frågors slutliga afgörande borde vara öfverlemnadt åt Bevilln:s- men icke åt StatsUtsk.
Denna mening har Const.Utsk. nu framställt till R.
St:rs antagande, men jag mäste erkänna, att jag, vid närmare eftersinnande, i detta hänseende ändrat tanke och tror att man bör låta det hittills gällande stadgandet qvarstå.
Skälen för denna min mening äro åtskilliga.
Först torde jag få andraga, hvad Frih.
Palmstjerna yttrade, när detta förslag under förra Riksdagen framkom.
Hans anförande lydde så, som följer: ”1 afseende på de af föreg:de talare nyligen nämnde tullfrågorna, anser jag väl icke betänkligt att förändra nuvande föreskrift om förstärkt Utsk., men i afseende på frågan om allmänna bevillningen, skulle jag anse det vara mera betänkligt.
Den allmänna bevillningens stadgar drabba dels enskildta personer, dels korporationer, vissa industri-grenar, viss egendom och vissa arter af rörelse, allt olika.
Det kan således lätt hända, att en minoritet, en korporation eller en klass af samhälls-medlemmar, som icke anses kunna göra sin talan vid Riksmötet gällande, drabbas af Bevilln.Utsk:s förslag genom en i mångens tanke obillig och orättvis bevillning.
Jag tror att denna Riksdag äfven har gifvit exempel derpå.
Vid sådant förhållande torde det vara nyttigt, att pröfningen af dylika frågor i händelse 2 Stånd stannade mot 2, blifver öfverlemnad Jill personer, som dertill äro serskildt valda och att de icke bestämdt skola afgöras af samma personer, som hafva fattat de föregule besluten eller framställt förslagen.
Vid denna del anser jag betänkligt att antaga Utsk:s förslag och säkerligen är det också den tanken, som har föranledt 1809 års lagstiftare att på det sätt, som nu är föreskrifvet i vår grundlag, stadga att i dylika frågor det icke är Bevillms- utan StatsUtsk., som skall förstärkas och afgöra frågorna med R.
St:rs rätt”.
Vid anställd omröstning blef äfven det ifrågavar:de förslaget, såsom hvarken nödigt eller nyttigt, af R. o. Ad. ogilladt.
Till de skäl, det nu uplästa yttrandet innehåller, torde man tillåta mig lägga följande.
Då StatsUtsk. föreslagit utgifterna och gjort det på Den 8 Mars e. m. 135 grund af sin insigt om Statens verkliga behof, synes det vara erforderligt, att samma Utsk. tillser, att jemväl tillgångar finnas för dessa behofs fyllande.
Om t. ex. Bevilln.Utsk. funne för godt att nedsätta den ena afgiften efter den andra, så att man befarade, det tillgångarne icke skulle betäcka de utgifter, som redan blifvit föreslagna och beslutade; så är det väl nödigt, att StatsUtsk. i sista band tillser, att dessa nedsättningar i redan utgående afgifter icke sträcka sig så långt, att statsbrist derigenom skulle upkomma.
Ett annat skäl torde äfven böra öfvervägas vid detta förslags afgörande, nemi.
Preste- och BorgareStms fåtalighet.
Mängden af dessa Stånds ledamöter stiger sällan till 60.
Om hädanefter både Stats- och Bevilln.Utskin skola förstärkas, så komme dertill att erfordras 60 personer, nemi. 30 till hvartdera Utsk., d. v. s. flera än någotdera Ståndet har under vanliga förhållanden att lemna.
Följden blefve att samma personer måste tagas till förstärkningsmän i båda Utskrni.
Då är det naturligtvis likgiltigt, antingen dessa personer utgöra förstärknirigsmän i Stats- elier Bevilln.Utsk.
På grund af hvad jag nu anfört får jag vördsamt föreslå, att R. o.
Ad. behagade låta det nuvande stadgandet framgent förblifva gällande och således ogilla denna punkt i Utsk:s Mern.
Före 1809, eller innan vårt nuvande statsskick infördes, åtog sig hvarje Stånd serskildt den bevillning, det skulle utgöra.
Vid stiftandet af vår nu gällande grundlag stadgades väl, att bevillningen skulle vara allmän för alla Stånden, men det gamla föreställningssättet fortlefde ännu i sinnena och derföre blef det föreskrifvet att för omedelbart bifall till en föreslagen bevillning erfordrades alla 4 RiksStms samtycke, på det att icke ett Stånd skulle kunna af de öfriga förtryckas.
Således, om Bevilln.Utsk. afgifvit förslag i en bevillningsfråga och detta förslag af 3:ne RiksStånd gillas, kan likväl, i motsats till den allmänna regeln, att 3:ne
Stånds sammanstämmande beslut utgöra R.
Stms, det 4:de Ståndet genom afslag å Bevilln.- Ulsk:s framställan förhindra sakens omedelbara afgörande och få densamma dragen under det förstärkta StatsUtsk:s pröfning.
Genomläser man 70 § lleg.Fm, så finner man, alt densamma afser den allmänna bevillningen, hvaraf följer att den nästa §:n eller den 71 äfven endast talar om förfaringssättet, dä Ständerna ej komma öfverens i frågor rör:de den allmänna bevillningen, så att lagstiftarens mening måtte hafva varit, att de öfriga bevillnings-frågorna eller de, som röra tullen, postmedlen étc., skulle afgöras enl. 73 § Riksd.Ordn., hvilken stadgar, att i fall Stånden uti sina beslut öfver någon fråga stanna i skiljaktiga meningar, hvilka icke kunna med hvarandra sammanjemkas, skall saken slutligen med R.
Stms rätt afgöras af det Utsk., till hvars handläggning frågan hört, förstärkt till ett antal af 30 ledamöter från hvarje Stånd.
Sådant oaktadt har emellertid genom en oriktig tolkning af grundlagen bestämmandet af icke allenast den 136 Den 8 Mars e. m. allmänna bevillningen, utan äfven Tull- och Accis-medlen, Stämplade pappers-afgiften m. m. i sisla hand blifvit dragen till det förstärkta StatsUtsk.
Att allt framgent bibehålla detta förfaringssätt, synes mig icke vara af behofvet påkalladt.
Den farhåga, man ännu år J809 hvste, eller att ett Stånd skulle i bevillnings-frågor kunna blifva af de öfriga för nära trädt, bar numera uphört.
Härtill kommer, att den summa, som skall tillvägabringas genom den allmänna bevillningen, allt mer och mer förminskats i jemförelse med de öfriga Stats-inkomsterna, så att detta förhållande utgör ett ytterligare skäl att frånträda det nuvande stadgandet, att frågor angide den allmänna bevillningen skola'slutligen slitas af förstärkt StatsUtsk.
, samt att öfverlemna detta afgörande åt det Utsk., som är tillsatt för dylika frågors behandling och deri måste anses ega den större sakkännedom än ett annat Utsk.
I och med detsamma detta skäl antages för giltigt, bör man äfven godkänna förslaget att återföra de öfriga bevillnings-frågornas slutliga behandling till Bevilln.Utsk., dit de ursprungligen hört, ehuru grundlagens föreskrift i detta hänseende ej blifvit tillämpad.
Förslaget torde äfven innefatta en verklig förbättring i dessa ärendens behandligssätt.
När Stånden icke kunna komma öfverens i bevillnings-frågor, hvilka icke få förfalla, måste de updraga åt ett visst antal personer, för hvilka de i berörde hänseende hysa förtroende, att med Ständernas rätt afgöra frågorna.
Det är nu gifvet, att Stånden till ledamöter i StatsUtsk. invälja sådana Ståndsmedlemmar, till hvilka hvarje Stånd i Stats-reglerings-frågor hyser förtroende, men det kan mycket lätt hända, att dessa personer hvarken hafva eller förtjena att hafva Ståndets förtroende i bevillnings-frågor.
Häraf följer, att det är olämpligt att Stånden nödsakas ätt till dessa personer öfverlemna deras afgörande rätt i sistnämnde frågor.
Om det nu vore stadgadt, att Stats-reglerings-frågor skola i StatsUtsk. och bevillnings-frågor i Bevilln.Utsk. slutligen afgöras, så vore nyss påpekade olämplighet undanröjd och Stånden behöfde vid val af såväl Utsk:ns ursprungliga ledamöter som de s. k. förstärkningsmännen endast afse dessas tänkesätt i ett visst slag af frågor.
Jag medgifver gerna möjligheten deraf, att
Stånden till de personer, som utgöra det förstärkta StatsUtsk., hysa lika mycket förtroende i stats-, reglerings- som i bevillnings-frågor, men det är äfven möjligt att förhållandet icke är sådant, eller att Stånden hysa lika mycket förtroende till vissa personer i stats-reglerings-frågor än i bevillnings-frågor och tvertom.
Häraf följer, att Stånden,' vid förstärkta StatsUtsk:s-valet, måste bestämma sig för sådana medlemmar, hvilkas tänkesätt i de af oftanämnde frågor, hvarå hvart och ett
Stånd lägger den största vigten, är med Ståndets öfverensstämmande.
Det vore väl då klokare, att dessa frågors slutliga behandling åtskiljdes samt att Stånden dertill finge välja sådana personer, vid hvilkas tänkesätt i de serskildta frågorna de voro fullt betryggade.
Man har sagt, att det skulle blifva svårt för de fåtaligare Den 8 Mars e. ni. 137 Stånden att välja ledamöter till 2:ne förstärkta Utsk.
Men äfven i afseende å dessa Stånd inträffar livad jag redan omnämnt.
Om ett sådant