Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St. uttalat en sådan åsigt, då de nemi. år i8x5, i anledn. af en K. M:s nåd. propos., innefattande vissa principer för domstolarnas organisation, förklarade, att de icke kunde ingå i pröfning af frågan, utan gemensamt med dess tillämpning i redaction.
Skulle vid denna riksdag en bestämd önskan prononcera sig att antaga en ellei- annan del af förslaget, så instämmer jag med Hr Cederschjöld deruti, att Handels- och Utsöka.-balkarna företi-ädesvis må företagas.
Jag tror, att dessa äro i ett så isoleradt skick, relativt till det hela, att de utan rubbning af principerna och systemet kunna utbrytas; och jag kan icke neka, att då Ständerna äro sammankallade för att återföra ordning i myntväsendet och säkerhet i transactionerna man och man emellan, så ligger det närmast ett sådant ändamål , att jemväl söka ordna executionslagarna.
Jag hemställer likväl, om icke begreppen äfven i denna del kunna behöfva att mogna till nästa riksdag.
Man har anmärkt, att år äro på det nya lagverket använda.
Jag är icke bland dem, som tro, att denna tid är onödigt förspilld.
Jag tror, att för att omarbeta en lag fordras mera förmåga, än sorn fallit på de flesta individei-s lott.
Ända från den tid, år 1810, då Ständerna begärde arbetets företagande, har K.
M. med största omsorg eftersökt personer, som kunde vilja åtaga sig samt äga förmåga att utföra detta grannlaga och vigtiga arbete.
Döden har un - Den at April. danryckt en del af committe'ens medlemmar, och en del har tröttnat och lemnat sina platser, så att numera endast 3:ne ledamöter af committeen återstå.
Vår närvarande Just.-ombudsman har äfven varit kallad och deltagit uti committeens arbeten, och jag erkänner fullkomligt hans intellectuella förmåga; men troligen tilläto honom icke hans physiska krafter att längre fortfara såsom ledamot i committe'en.
Från Just.- ombudsnus-embetet hafva R.
St. icke heller, åtminstone i afseende å lagförslaget, hemtat särdeles skördar på sednare tider, fastän jag visserligen icke kan undgå att förena mig med Gr.
Cronhjelm deruti, att man från det hållet billigen kunnat förvänta någon ledning i detta afseende; och jag, långt ifrån att uti Just.-ombudsmrs-embetet se ett , på sätt jag hört någon påstå, onödigt elier öfverflödigt embete, som borde afskaffas, önskar tvärtom lifligt att det må fortfarande finnas såsom en dyrbar bild af den constitutionella ide', våra grundlagars stiftare uti inrättandet af detta embete velat uttrycka, och hoppas att alltid få se det besatt med män, som skola fylla deras plats, hvartill jag äfven för min del räknar vilja och förmåga att följa våra lagars tillämpning och bevaka deras behof af förbättring, och som sålunda jemväl komma att anse det för sig ärorikt att för R.
St. framlägga sina åsigter i afseende å det nya lagverket; och jag tror äfven, att man då i Just.-ombudsmannen bör kunna hoppas att finna den föredragande , som Frih.
Jag måste hafva uttryckt mig otydligt, emedan Gr.
Cronhjelm i anledning af mitt yttrande trott, att jag menat, det någon ny lag icke borde utfärdas.
Den fråga, jag framställt, var den, huruvida lagen borde ånyo skrifvas eller icke.
Lagcommitteen har skrifvit en lag ånyo, utan att motivera, hvarföre den förkastat de gamla stadgandena.
För 24 år sedan, då committe'en började sina arbeten, var visserligen bos mången den tanke gällande, att lagen borde skrifvas ånyo, och jag erkänner, att då jag först skulle fatta mitt omdöme (ifver det nya lagarbetet, tänkte jag helt och hållet olika deröfver emot hvad jag gjort, sedan jag, åtminstone en dag i veckan, under ett helt års tid sysselsatt mig med arbetets granskning.
Jag stadnade då i den öfvertygelse, att commit een utsträckt arbetet alltför vida, och jag yttrade vid sisti riksdag några ord i afseende på det sätt, på hvilket jag anser, att man bort tillvägagå.
Jag trodde nemligen, att lagstiftaren icke borde utgå från sina individuella begrepp, utan att lian borde hemta sin utgångspunkt från folkets begrepp, dess seder och lynne.
Jag sade, att jag fruktade alltför stora reformer i denna del.
Om förändringarna blefve så stora, att folket alldeles icke igenkände sin lag, fruktar jag, att det komme att gå såsom i Bayern, att man nemligen nödgades aflysa lagen kort efter densammas utfar - Den 21 April. 305 ilande, emedan folket dermed kände sig obelåtet.
Man föreslår nu en mängd af ingripande förändringar, utan iakttagen pröfning, huruvida folket åstundan dessa förändringar, eller är beredt att emottaga dem.
Så har man t. ex. i en punkt föreslagit förändring af giftorätten.
Hade folket önskat en sådan förändring, måsteman taga för gifvet, att det sökt vinna de resultater, som utaf förändringen skulle blifva en följd, på den väg, som dertill redan finnes öppen, nemi. genom ingående af äktenskapsförord.
På sådant sätt kan man förändra giftorätten, huru man behagar.
Jag tror likvist icke, att denna utväg ofta blifvit begagnad; jag känner åtminstone icke något exempel i detta afseende.
Att fråga är om en väsendtlig förändring i arfsrätten tror jag knappt, att bonden ännu ens vet utaf.
Jag förstår icke, hvarföre man skall påtvinga folket Jagförändringar, hvilka icke öfverensstämma med deras önskningar.
Lagcommittéen har, såsom jag förut anmärkt, utgått från principen, att lagen borde ånyo skrifvas; och det är denna principfråga, hvars beskaffenhet jag tror R.
St. vid denna riksdag kunna och böra pröfva och afgöra.
Antages icke den, måste hela lagförslaget omarbetas.
Den tableau, som önskas, kan icke fullständigt uppgöras på annat sätt än derigenom, att man sammanfattar allt hvad som nu är lag och, för hvarje särskildt fall, sammanställer allt, hvad derom för närvarande finnes stadgadt, med det, som till antagande föreslås, hvarigenom man kommer i tillfälle att göra en säker jeninförelse emellan det gamla och nya.
Jag fästade uti mitt sista yttrande uppmärksamheten å i §. i lagförslaget och visade, att det var svårt att säga, såväl hvad som derutaf är nytt eller gammalt, som hvarföre det nya blifvit satt i stället för det gamla.
För ett fullkomligt utredande i denna del fordras utförliga afhandlingar vid hvarje punkt; ty skiljaktigheterna äro så många såväl i anseende till förändring af ord som begrepp.
Inskränker man sig till antagande och motiverande af erforderliga, hufvudsakliga förändringar, så kan sådant utan alltför stor tidsutdrägt och svårighet tillvägabringas; men skulle alla skiljaktigheterna i sammanhang granskas, tror jag, att dertill erfordrades mera tid för ett Utsk. än en hel riksdag.
En värd talare har trott, att det ej vore rådligt att till afgörande företaga ett par balkar särskildt, emedan andra principer kunde blifva rådande vid en kommande riksdag, och lagen sålunda kunna komma att sakna nödigt sammanhang.
Men jag tror, att dylika considerationer icke böra afhålla oss från att påbörja granskningen af det vigtiga arbetet.
Man måste i detta såväl som i andra fall något lita på lyckan och Guds försyn.
Eljest och om man ville fullfölja den yttrade principen till dess yttersta gräns, skulle man icke ens kunna våga fatta något slags 20Ö
Den 21 April. beslut, emedan det ju vore en möjlighet, att genom en förändring i personalen andra meningar kunde göra sig gällande i nästa plenum.
Trenne utmärkt kunniga och aktade jurister hafva afrädt företagande af lagförslagets granskning vid denna riksdag och tillstyrkt uppskof, emedan frågan vore så särdeles vigtig oell behäftad med många svårigheter; men jag skulle anse det af vigt, att vi företaga granskningen just under det vi äga ibland oss dessa utmärkta jurister, så att vi kunde få begagna deras insigter och erfarenhet.
De, som kunna så tydligt inse alla svårigheter, mäste äfven bäst förmå afhjelpa och undanrödja dem.
Derföre tror jag, alt vi vid denna riksdag böra påbörja granskningeu; hvars och ens lif står i Herrans hand.
Den siste värde talaren har ånyo upprepat och åberopat första §.
Gifterm.-balken såsom förment bevis på den gamla lagens företräde och på olämpligheten att göra någon ändring utan trängande behof.
Han har anfört, att uti gamla Jagen står:
"Vill man hjonalag bygga; tå ”skall han m ö af hennes giftoman begära” &c.; och uti det nya förslaget: ”Vilja man och qvinna äktenskap med ”hvarannan ingå” &c. Jag, såsom läkare, finner deremot just härutinnan ett väsendtligt företräde hos det nya lagförslaget.
Ty det deruti uttryckta lagbudet är klart och kan af hvarje domare omedelbarligen tillämpas; då deremot stadgandet i gamla lagen erfordrar läkarebetyg.
Jag är äfven afdon meningen, att man vid denna riksdag blott bör besluta om frågans behandlingssätt; men hurudant bör detta blifva?
Man bar sagt, att It.
St. nu böra uttala en mening om de grundsatser, hvarpå den nya lagen stödjer sig.
Jag tviflan pä, att sådant vore lämpligt.
Om grundsatserna skulle afgöras utan jemnförelse roed deras tillämpning i redactionen, blefve det svårt att med visshet sluta, hvart man ville hän; och skillnaden emellan det gamla och nya kunde icke lätt afvägas.
Om grunder framlades, hvilka öfverensstämde med all logisk och juridisk consequens, men icke ägde deras rot i Nationens lynne, dess gamla bruk Och vanor, så kunde det lätt bända, såsom det förmäles hafva händt i Bayern, att den nya lagen måste aflysas, kort efter sedan han blifvit antagen.
Iios oss har man desto mera anledning att befara en sådan utgång, som man vet, att det ramlade lagverket i Bayern var utarbetadt af en bland tidens yppersta jurister, hvilken nog mycket torde hafva tjent vår Lagconnuitte till föresyn.
Hr Stråle synes mig hafva uppfattat saken i sin grund, då han yrkat, alt Ständerna först böra yttra sig, huruvida icke den gamla lagen skall ligga till grund för det nya förslaget.
Jag är af denna tanka, emedan jag ej anser, någon annan lagförändring lämplig än den, som småningom göres i man af sig yppande behof.
Utgifningcn af en ny
Den 21 April. 20J lag bör följaktligen, efter min mening, inskränka sig till att fullständigt samla de lagstadgar och föreskrifter, sorn redan finnas, derutur borttaga, hvad som anses otjenligt, der tillägga, hvad sorn felas, och deri rätta, hvad sorn kan linnas otydligt.
Om detta förfarande bör gillia i allmänhet, gäller det isynnerhet om Sverige, som aldrig varit eröfradt, som derföre bibehållit sina egna lagar, utgångna ur folkets sköte och utvecklade jemte det.
Härledande sig från så aflägsna tider, att skrifkonsten knappt var känd och att lagarnas indelning ännu bibehållit namnet af de träskifvor, hvarpå runorna ristades, skulle ett våldförande af dessa, med folkets innersta lif förbundna lagar vara högst förderfligt.
Om man derföre beslutar, att den gamla lagen skall ligga till grund för den nya, så vinner man, jemte fördelen att bibehålla hvad folket länge känt oell älskat, äfven den, att kunna begagna den gamla lagens språk.
Anmärkningar deremot hafva visserligen blifvit gjorda; men de hafva angått endast småsaker, hvilka, om de än någon gång kunnat förvilla en underdomare, åtminstone icke bort i högre rätt föranleda misstag.
Bibehållandet af den gamla lagens språk medför den stora fördel, att, under det de skickligaste jurister erkänna detsammas fullkomlighet, det är begripligt för hvarje man, som icke är jurist.
Lägger man det gamla till grund, så vet man åtminstone hvad man har; men om man förkastar det gamla, utan att hafva noga öfvervägt företrädet af hvad som skall siittas i stället, så händer det, på sätt Hr Stråle med exempel ur gamla och nya lagens giftermålsbalkar visat, att man mera förlorar, än vinner.
Så måste det äfven vara; ty den gamla lagen är ej ett foster af en mans skarpsinnighet eller ett tidehvarfs rön, utan af mångfaldiga generationers dyrköpta erfarenhet och slutsatser.
Man skall derföre börja med att undersöka, icke om det nya förslaget är antagligt, utan om den gamla lagen behöfver ändras.
Hr Stråle har derföre rätteligen anmärkt, att det möjligen behöfves att, på grund af den gamla lagen, helt och hållet omarbeta det nya förslaget, om det skall kunna antagas.
Jag tror det äfven och att det varit ett misstag af Lagcommitteen att från början hafva gjort något annat, än att på ett ställe sammanföra, hvad i hvarje fall linnes stadgadt, och derefter mönstra bristerna.
Genom detta misstag har committe'en kommit på afvägar, dem vi nu frukta att öfvergifva för det stora arbete, man skulle nödgas använda för att på den rätta vägen söka målet.
Men det är bättre att nu besluta omvändelsen, än att ännu längre fördröja och försvåra den.
Några ledamöter hafva yttrat sig anse en uppställning jemnförelsevis af skiljaktigheterna emellan de gamla och de nya stadgandena väl vara behöflig, men alltför svår att utföra.
Jag tror visserligen, att den blefve det i detail; mert om man inskränkte sig derhän att jemnföra grundsatserna med hvarandra, och icke uppställde dessa jemnförelscr allt ao8 Den ai April. för knapphändigt, utan med hänvisningar både till motiverna och till de bestämda lagstadgarna, så torde ändamålet nog kunna vinnas.
En sådan försigtighet, hvilken alltid af Constit.- Utsk. iakttages, då grundlagsförändringar komma i fråga, och hvilken merändels plägar iakttagas af LagUtsk. vid spridda lagförändringar, synes mig vid lagens förändring i sin helhet vara ännu mera nödvändig, på det att äfven menige man i vårt land, som har den lyckan att äga en med lagen väl bekant allmoge, må kunna på något säkrare, än andras berättelser, grunda sin mening om det nyas företräde.
En ledamot har sagt, att man vore ledsen vid den gamla lagen.
Jag tror deremot ingen annan vara det, än sådana nyhetsälskare, hvilka klandra allt, som är äldre än de sjelfva.
Det motstånd, den nya lagens införande hos domare i allmänhet löner, torde bevisa, att han icke är så efterlängtad, som här påstås.
Tvärtom är jag förvissad, att detta domrarnes tänkesätt kommer att delas af allmänheten, när hon blott hinner blifva bekant med det nya lagförslaget.
Att förstärka LagUtsk. finnér jag icke lämpligt; ty ju flera ledamöter, ju flera meningar och ju större svårighet att förlika dem.
Vöre meningen åter, att Utsk. skulle arbeta på afdelningar, så kunde man icke vänta sig nödigt sammanhang i behandlingen.
Att Utsk. skulle till detta arbete använda eftermiddagarna eller andra lediga stunder, är ett förslag, som visar, huru lätt man tager saken.
Jag deremot tror, att Utsk. till detta, det vigtigaste af sina arbeten, behöfver använda hela sin skarpsinnighet och sin bästa arbetstid, samt att småsakerna hellre kunna på eftermiddagarna behandlas.
Förslaget, att frågan skulle i alla Ståndens närvaro discuteras utom protocoli, anser jag icke heller böra föranleda till något afseende.
Vid 1823 års riksdag deltog jag i dylika öfverläggningar och fann dem utan egentligt gagn, emedan de flesta äro likgiltiga eller stillatigande vid öfverläggningar, som föras utom protocoli, och utan det interesse, som ett för handen varande beslut medför.
I afseende på skyndsamheten med denna frågas behandling instämmer jag med dem, som anse försigtigheten vara mera värd.
Det betyder föga, om den nva lagens antagande fördröjes ett tiotal år till; men det vore illa, om hundrade året efter det, då vår .gällande lag antogs, skulle utmärkas derigenom, att man utan mogen pröfning förkastade, hvad som under så många år visat sig godt och nyttigt.
Jag kan åtminstone icke gifva min röst dertill.
En värd ledamot har begärt, att LagUtsk. nu till en början skulle sysselsätta sig med 2:ne särskilda balkar, nemi. Hand.- och Utsökn.-balkarna, och jag vill gerna medgifva, att dessa tvenne balkar, som hvila mer på practiska än theoretiska begrepp, kunna särskildt behandlas; men Dea 21 April. men älven i afseende på dessa balkar finnas sådana skiljaktigheter mellan den gamla lagen och nya lagförslaget, att jag icke skulle tro det kunna vara likgiltigt för RiksSt. att först uti eu tableau få se och uppfatta dessa skiljaktigheter.
För öfrigt ber jag att till den ledamot, som ansett den ifrågaställda tableauen vara så lätt uppgjord, få förklara, att detta yttrande bevisar, det han sjelf alltför lätt betraktat, hvad med denna tableau åsyftas.
För min del tror jag ej, att ett sådant arbete kan fullbordas hvarken på en dag eller måhända på ett år.
Jag ber äfven att fä förklara, det jag värderar den aktsamhet vid nya lagars antagande, som den siste värde talaren tillstyrkt, och jag förenar mig fullkomligt i hans önskan, att den nya lagen i sjelfva språket kunde uppnå samma fullkomlighet, som iy34 års lag äger.
Hos flera talare har den mening gjort sig gällande, att nya civillagen icke bör till granskning hos R.
St. förekomma, förrän i sammanhang med den nya brottmålslagen.
Detta är också efter min åsigt det rätta, och jag förbigår att åter upprepa de skäl för denna mening, som redan blifvit anförda, men vill blott tillägga, att då viet nya lagförslaget åsyftar en reform såväl uti privaträtten som uti rättegångsväsendet, synes det icke vara lämpligt att företaga en ny organisation af rättegångsordningen i civila mål, utan i förening med rättegångsordningen i brottmål.
Här har flera gånger blifvit sagdt, att man redan haft en betänketid af 24 år- Jag får i anledning deraf erinra, att förslaget till ny civillag i sin helhet först befordrades till trycket år 1826; och hvad en ledamot yttrat derom, att förslaget redan skulle vara granskadt utaf alla opinioners jurister, är icke heller enligt med förhållandet; ty de juridiska faculteterna i Upsala och Lund hafva ännu icke, mig veterligen, afgifvit något yttrande öfver nya civillagen.
Jag hemställer likväl, om icke dessa faeulteter, såsom representanter af den högsta theoretiska kunskapen i ämnet, böra yttra sig öfver civillagen, såsom redan skett i afseende på nya criminallagen; och jag föreslår altså, det R.
St. må besluta, att ett sådant yttrande bör infordras, hvarvid det tillika är angeläget, att tillräcklig tid bestämmes för faculteterna att fullgöra detta uppdrag.
För milt del finner jag det sätt för ett nytt lagverks uppförande, som Hr Stråle föreslagit, vara det bästa, och på sådant sätt har man äfven förfarit, ej mindre vid sammanfattandet af andra länders utmärktaste lagverk, än oek tillförne hos oss.
Hvad den erinran beträffar, som här likaledes blifvit gjord, att saken icke vidare borde fördröjas, så inser jag ej, att någon särdeles vigt här ligger på hastigheten, särdeles som jag ej kan finna, att några giltiga skäl äro för handen för antagandet af en ny civillag, De skäl, man åberopat för 5 H. 27 210 Den 21 April. behofvet af ett nytt lagverk, äro hufvudsakligen hem tade från den förändring vårt statsskick undergick år 1809; jag tror likväl den åsigten vara mindre riktig, att en förändring i statsrätten nödvändigt inverkar på privaträtten.
Yi se t. ex., att, oaktadt Romerska staten i politiskt hänseende undergick ganska betydliga förändringar i Augusti och Constantini tider, verkade detta likväl ej omedelbart på privaträtten; till och med åtskilliga offentliga rätten tillhörande begrepp, såsom det om c i vi te t, blefvo oförändrade.
1772 års revolution, som medförde väsendtliga förändringar i statens styrelse, verkade ej det minsta pä privaträtten; och den i Franska republikens i2:te år utkomna civillag bibehölls, med ombyte af namn och utan betydligare ändringar, under den mest enväldiga Kejsares regering och den constitutionella monarkien.
Det andra skälet, man åberopat, är det cliaotiska skick, hvari vårt lagverk befinnes genom en mängd särskilda författningar; och jag medgifver, att detta till en del kan genom ny lag afhjelpas, men icke på långt när så mycket, som man i allmänhet föreställt sig.
Man har nemi. trott, att större delen af de särskilda författningarna skulle upptagas i den nya lagen.
Få äro likväl de, jemnförelsevis till mängden, hvilka blifvit upptagna i Lagcommitteens förslag, ty en mängd af dessa särskilda författningar gälla för särskilda classer eller näringar; och hafva dessa, enligt den vid nästan alla lagstiftningar följda grundsats, blifvit ur allmänna lagen uteslutna.
Dessutom ligger det i ett rättssystems natur af beständig utveckling att tid efter annan utbildas genom yttre former, d. v. s. genom nya författningar.
En ny lagbok gifver äfven sjelf anledning till nya författningar, emedan det hör till sakens natur, att åtskilliga ineonsequenser i den nya lagen alltid linnas, som först vid tillämpningen blifva observerade och erfordra, jemte de nya sätt att eludera lagen, som påfmnas, ytterligare tillägg och förklaringar eller rättelser.
Af de flesta länders laghistoria inliemtas äfven, att på en ny lag alltid följt en mängd författningar.
I följd häraf är min öfvertygelse, att intet trängande behof af ny civillags antagande förefinnes, och att man väl kan gifva sig tid att noga betänka det af Lagcommitte'en nu uppgjorda förslag.
Hvad beträffar den tableau af skiljaktigheterna emellan gamla och nya lagen, som här blifvit ifrågasatt, så har en ledamot ansett en sådan tableau ganska lätt, under det andra ledamöter funnit den förenad med betydligt arbete; och Gr.
Cronhjelm har särskildt för sin del fordrat, att denna tableau skulle uppgöras på sådant sätt, att äfven de, som icke äro jurister, deraf skulle kunna bedöma företrädet emellan det gamla och nya.
Denna olikhet i åsigter synes mig tillräckligen utmärka svårigheten att åstadkomma ett ändamålsenligt arbete, och att i detta hänseende uppfylla Gr.
Cronhjelms fordringar
Ur icke ens paöjligtj ty den, som icke är jurist och så - Den 21 April.
211 ledes cj studerat vetenskapen, lär väl icke genom en tableau kunna blifva vetenskapsman eller få förmågan att bedöma principer, hvilkas företräde till och med skickliga jurister hafva svårt att afgöra.
Dessutom innehålla motiverna lill lagförslaget en slags tableau öfver skillnaderna deremellan och gamla lagen.
Jag förenar mig med Hr Stråle och Hr v.
Hartmansdorff, att LagUtsk. måtte anmodas först yttra sig Öfver sjelfva planen till den nya civillagen och huruvida man icke bör inskränka sig till en blott sannnangjutning och förbättring af det redan bestående, hvilket, efter min tanka, är det enda sätt, hvarpå ett lagverk bör uppgöras, som icke ensamt skall rätta sig efter dagens opinion, utan äga bestånd för tidsåldrar.
Det torde också vara desto angelägnare att förfara på detta sätt, då man hört klagan öfver de misslyckade försök med nya lagverk, som i andra länder ägt rum, och hvarpå England äfven är exempel, utom det förut citerade Bayern, der likväl tidehvarfvets störste criminalist hade befattning med den nya lagens sammanskrifning.
Jag begär blott att få yttra några ord till svar åt Hr Cederschjöld.
Den värde ledamoten har trott, att man borde skynda med den nya civillagen och nu utbryta 2:ne balkar till särskild behandling; hvarjemte talaren till stöd för sin mening åberopat, att vi nu här hört 3:ne utmärkt skickliga jurister yttra sig i ämnet, och derföre önskade, att man icke skulle vara i saknad af dessa juristers biträde vid den förestående granskningen.
Det är deremot just för att vi icke må falla i händerna på dessa eller andra utmärkta jurister, som jag tillstyrkt, att man icke måtte brådska; och såsom skäl har jag förut anfört, att jag tror, det juristerna af såväl den ena som andra åsigten och alla Rikets högre domstolar redan till K.
M. yttrat sig öfver det nya lagförslaget, och att fråga nu är om nationens opinion, eller huruvida detta förslag står i förening med folkets vanor och begrepp.
Det är också derföre, som jag önskat en sådan tableau öfver skiljaktigheterna emellan den gamla och nya lagen, som äfven för dem, hvilka icke äro jurister, kunde tjena till ledning vid bedömandet; och jag anser detta desto angelägnare, om jag får antaga den siste talarens påstående, att äfven skickliga jurister hafva svårt att afgöra företrädet emellan de skiljaktiga principer, som äro i fråga.
Detta utgör ett nytt skäl att icke brådska, och ett ytterligare igenfinnes i nödvändigheten att vänta, tilldess man kan till systematisk behandling på en gång företaga både civil- och criminallagen, emedan de i många fall böra utgå från samma hufvudprinciper.