Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Man bör visserligen antaga, att denna kredit läll och säkert kan uprätthållas, icke allenast inom, men äfven utom landet; men det gäller om detta som allt annat, att först då en sak är pröfvad, kan den hafva anspråk på fullt förtroende.
Ur dessa synpunkter (då jag i tankarne abstraherar från alla andra omständigheter) anser jag, på sått Utsk. också ganska riktigt utvecklat, att ett statsskuldssystem medför åtskilliga, ej oväseudlliga fördelar; men det oaktadt står det likväl alltid fast, alt dessa icke utgöra hufvudsaken, eller ensamt för sig rättfärdiga landets skuldsättning, utan att man alltid i främsta rummet måste afse den sak, som man dermed vill uträtta.
Men, såsom sagdt är, della är nu icke föremål för öfverläggningen; allt hvad som deröfver yttras är således ännu alltför tidigt, och jag delar i detta hänseende den siste värde talarens åsigt,att nu förevar:de ämne rätteligen bordt följa efter pröfningen af jernvägsfrågan.
I afseende på den nu föredragna punkten, vill jag blott nämna, det jag anser den vara temligen oskyldig, enär den icke innehåller någonting positift.
Der talas visserligen om den utvägen, alt genom uplåning utföra vissa upgifne företag; men äfven om man godkänner detta, så binder det lill ingenting, ty det beror alltid på pröfning af hvarje serskild sak, huruvida man skall begagna sig af denna utväg eller icke.
Men det förekommer ett detaljstadgaode, Den 20 September f. m. 93 sorn jag tror böra ändras, och sorn jag förmodar tillkommit mera såsom en brist i redaktionen, än som en bestämd afsigt å Utskis sida, att fastställa en grundsats; det står nemi. i denna Irsta punkt: ”eller andra rikets framtida gagn företrädesvis afseende större företag, sorn af R.
St. blifvit eller blifva’ beslutade.”
Sådana företag måste likväl alltid äfven vinna K.
M:s sanktion, innan de kunna utföras.
Detta faller visserligen af sig sjelf; men då här talas om de företag, som af Ständerna beslutas, skulle man möjligen kunna tro att dermed antyddes en rättighet för R.
St. att derom ensamme besluta.
Detta leder mig på den fråga, som bär redan varit under öfverläggning och som är af synnerlig vigt, nemi. huruvida en statsskuld må kunna göras ulan K. M:s sanktion.
Den förste värde talaren har icke trott detta kunna gå för sig, och har visat vådorna af en sådan grundsats.
Den andre talaren har äfven nplagit frågan och, efter min öfvertygelse, rätteligen visat, att sådant enl. grundlagen kan låta sig göra; ty då R.
St. uteslutande ega att bestämma om förvaltningen af Riksg:s-Kont., och då de följaktligen uteslutande kunna updraga åt detta Kontor att göra uplåningar för de behof, som Kontoret skall fylla, följer deraf äfven att de ensamt kunna göra statsskuld.
Men, såsom rätt och tillbörligt är, finnes dock å andra sidan hos Konungamakten en rättighet, som gör denna Ständernas maktfullkomlighet mindre farlig, nemi. K. M:s rätt att pröfva och, om så skulle finnas nödigt, att vägra sitt samtycke till alla de företag, lill hvilkas utförande medlen skulle användas.
I denna Konungens sanktions-rätt, ang:de skuldsättningens ändamål, ligger den nödiga återhållande kraften på Ständernas oinskränkta rätt att skuldsätta riket.
Då emellertid just i l:sta punkten förekommer ett uttryck, som skulle kunna tydas så, att
Ständerna ensamme skulle ega att besluta öfverdylika företag, tror jag att, för fullständighetens skuld, de ord borde inflyta, som jag förut haft äran nämna, eller alt de arbeten, som beslutas lill utförande, skola underställas K.
M:s pröfning för att af hfmom sanktioneras.
Med denna redaktionsförändring anser jag 1 :sta punkten kunna bifallas, då den icke i något fall binder R. o. Ad. i afseende på de framtida beslut, som förekomma vid hvarje serskildt fall, då ändamålen skola pröfvas.
Den siste värde talaren har rät teligen anmärkt, att StatsUtsk. på ett förvändt sätt framkommit med sitt Betänk.
Det rättaste hade väl varit alt först företaga t. ex. frågan om jernvägarne och derefter lala om sättet, huru medel dertill skola anskaffas.
Nu deremot börjar Utsk. med att föreslå, huru medel skola erhållas håde till jernvägar och till alla möjliga nyttiga företag.
Delta är ett bevis, huru Utsk. gått lill väga, icke på ett praktiskt sätt, utan på ett theoretiskt, åsyftande att inleda riket i ett statslåue-system, utan att göra afseende på om det leder till nytta eller skada.
St. skulle afslå frågan om jernvägarne, men likväl hade på förhand beslutit antaga förslaget om statsskuldssyslemet, hvartill hade då detta beslut tjenat?
Det stöde såsom en tomhet, uttryckande blott önskan, att få tillfälle skuldsätta Staten. 94 Den 20 September f. m.
Hr Hjärne har sagt, att hår vore fråga om jernvägar och icke om statslån.
Men det förhåller sig tvärtom på sätt Betänkandets öfverskrift utvisar; ty jernvägarne höra till de följande Betänkandena.
Hr Bildt har påstått, att nedsatt ränta skulle framkalla penningar.
Hans erfarenhet är alldeles ny.
Andra, som behöfva penningar, nödgas vanligen betala högre ränta, om de vilja framkalla penningar; och så förhåller det sig äfven med staten.
Genom statslån, säger Hr Bildt, och deruti instämmer äfven Hr von Troil, sättes näringsidkaren i tillfälle att kunna lättare erhålla lån.
Men pä hvad sätt?
Jo derigenom att sedelstocken blir större medelst statsobligationer.
Det är således ett slags sedel-förökning och med detsamma en myntförsämring, som Betänk, åsyftar, och för hvilken afsigt Hr von Troil ville beskylla mig, då jag föreslog att 1 R:dr Silfver-specie borde vara lika med 1 B:dr Hamb. b:ko.
Skillnaden gällde då blott en sk. på hvarje Specie-R:dr, utan att jag ville det någon skulle förlora denna sk., hvilken banken bordt vederbörande godtgöra.
Det är, efter min öfvertygelse, icke blott sina egna fördelar, som samtiden bör betala, utan äfven sina egna misstag.
Om jernvägars anläggning skulle befinnas i vårt land icke medföra nytta utan skada, så bör ej framtiden få vidkännas dem sednare.
Hr Bildt har sagt, alt statslån vore en vexel på framtiden.
Om denna vexel vore så beskaffad, som andra, alt accepianten kunde protestera deremot, skulle Hr Bildts påstående kunna försvaras.
Men när förhållandet icke är sådant, kunna dessa statslån icke anses för annat än tvångslån.
Hr von Troil har påstått, att jag hufvudsakligen upträdt mot jernvägarne.
Jag har visserligen sagt, att jag helst ville slippa dem.
Men om detta är ogörligt, önskar jag, att statslånen måtte inskränkas till dem och icke utsträckas till alla andra företag, som kunna befinnas vara gagneliga.
Hr von Troil har, likasom Hr Hjärne, förmodat, att allmänheten icke vore van vid statsobligationer.
Men då hon är van både vid Riksg:s-kont:s, Arméens Pensionskassas och alla Hypothekföreningarnes obligationer : så skulle jag tro, alt numera ingen normalskola för lån behöfver inrättas; utan alt systemet redan är tillräckligt bekant för våra landsmän.
Hr von Troil säger, att näringsidkaren får, genom statsobligationerna, räntebärande papper.
Sådana har han redan genom de nyssnämnde inrältningarnes förskrifningar.
Dessa äro äfven för honom beqvämligare, emedan de minsta äro ställda på 250 R:dr, hvaremot de nya stalslåne-obligationerna skulle lyda på större summor.
Dessutom äro de förra upsägbara och löpande med åtminstone \\ proc:s ränta, under det att de sednare skulle blifva oupsägbara och endast gifva 4 proc.
Visserligen sager man, alt de skola blifva upsägbara; men om motsatsen torde R. o. Ad. blifva öfvertygad, när öfverläggningen hinner till 3:dje punkten.
Om, säger Hr von Troil, man icke finge använda mera penningar, än raan för tillfället eger, så skulle man aldrig få jernvägar.
Men huru går det nu till med fästningsarbeten och andra Den 20 September f. m. 95 oundgängliga förelag, hvartill man ej får använda mera än de besparingar, som i Riksgis-kontoret och Banken göras från den ena Riksdagen till den andra?
Man vet huru mycket man har att påräkna; följaktligen kan man upgöra sina planer derefter.
Jag yrkade förra gången, att lista momitet eller lista punkten måtte återremitteras.
Men då jag lyckats erhålla understöd, icke blott af en man, som eljest är min politiska motståndare, utan äfven af en Konungens Rådgifvare, som tyckt att saken är för tidigt framkommen, anhåller jag nu om afslag å ifrågavaride punkt.
Sedan man kommit till jernvägarne och beslutit, huruvida man vill hafva dem eller icke, då kan det vara tids nog att upgöra förslag till låne-reglering; ty det är icke den låne-behöfvande, utan den, hvilken lemnar penningar, som bestämmer vilkorens beskaffenhet.
De invändningar, Hr von Hartmansdorff sednast framställt mot ifrågavaride punkt, röra till väsendtlig del mindre sjelfva saken, än föredragningssättet.
Om R. o. Ad. hade ansett frågan om jernvägarne böra behandlas förr än fondsystemet, hade alldeles ingenting hindrat alt berama föredragningen på detta sätt; men, förutan spådomskonst, tror jag det kunna sägas, att en af följderne af en så beskaffad föredragningsordning troligen blifvit, alt man, såsom anledn. till afslag å frågan om jernvägarne, invändt den i sådant fall då oafgjorda frågan på hvad sätt medel till deras sättande i verket skulle anskaffas.
En sådan ovisshet har StatsUtsk. trott sig böra undanrödja, och derföre satt dessa frågor i ett sammanhang.
Det torde icke heller kunna i sig sjelft kallas irralionelt, att man först framställer förslag, huruledes medel skola anskaffas till utförande af vissa företag, och omedelbarligen derpå skrider lill beslut öfver dessa företag, enär delta sednare beslut just vinner stöd i det förra.
Hvad för öfrigt nämnts angide sjelfva saken, torde få anses vara af föregide talare till en god del vederlagdl.
Den enskildes hushållningssätt kan väl, oaktadt den förtjenstfull egenskap deråt må i den inskränkta krets, hvarinom den rörer sig, rättvist tillerkännas, svårligen tagas som måttstock för en kalkyl öfver hvad sammanfattningen af ett helt folks financiella krafter förmår åstadkomma för börjandet, fullföljden och fullbordandet af stora oell allmännyttiga företag; en sådan sammanfattning utgör fondsystemet.
Alla de lidanden och svårigheter, dem Hr von Hartmansdorff upgifver hafva inträffat i de länder, der detta system varit användt, torde med mera skäl kunna tillskrifvas alla andra orsaker, utom fondsystemet, såsom långvarigt krigstillstånd, inhemska hvälfningar och andra olyckor, hvilka, derest ej fondsystemet hjelpt att bära bördorna, skulle känts flerdubbelt betungande.
Det af Hr Gripenstedt föreslagne amendement skulle man väl kunna medgifva, emedan det är oskyldigt; men efter min öfvertygelse är det icke nödvändigt, då vi i de påföljande Betänkanderna finna, huruledes StatsUtsk. i allmänhet, äfvensom i serskilda hänseenden, tänkt sig sälten, huruledes dessa arbeten böra åvägabringas 96
Den 20 September f. m. under samverkan mellan K. M. och R.
St., och icke utan en sådan samverkan.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, inskränker jag mig till att anhålla oro bifall till l:sta punkten i ifrågavar:de Betänk. R. o.
Ad:s uplysning och patriotism, vid jernvägarnes föreg:de behandling kraftigt ådagalagde genom nitälskan för detta mäktiga medel till nalionalvälständet och den medborgerliga (refnadens befrämjande, göra öfverflödigt hvarje förordande jag härutöfver skulle våga afgifva, i förhoppningsfull afbidan af R. o. Ad:s beslut.
Öfverläggningen förklarades härmed fulländad, hvarefter Hr Gr. o. Landtm, framställde hurusom i afseende å förevande punkt blifvit yrkadt af Hr von Hartmansdorff afslag, af Hr Hjärne bifall, med uteslutande i ingressen af orden ”jemte andra större, allmänt gagnande förelag” och i sjelfva del tillstyrkta stadgandet af orden ”eller andra, rikets framtida gagn företrädesvis afseende större företag.
” Härvid anmälde sig och yttrade * Hr Hjärne:
Då så väl Hr von Hartmansdorff som Hr Hjerta med mig öfverensstärat i den åsigten, att frågan om ändamålet, hvarför penningar skulle anskaffas, borde hafva föregått frågan om sältet för lånens uptagande, anser jag mig kunna förena mig med dem, som yrkat att ifrågavande punkt måtte afslås, med det tillägg, sorn Hr Hjerta begärt, eller att frågan om sättet för lånens anskaffande skall följa efter frågan om jernvägars anläggande.
Då afsigten med mina anmärkmr hufvudsakligen varit, alt R. o. Ad. i berörde hänseende icke skulle etablera något serskildt, såsom regel för framtiden, är jag tillfredsställd, om R. o. Ad. beslutar, att Ståndet, med afslag å första punkten, vill, i den mån sjelfva frågorna om jernvägarne blifva afgjorde, äfven besluta om sättet att utfinna medel för deras utförande, emedan man då icke på förhand har bundit händerna på sig, utan har sig öppet att vidare deliberera denna fråga.
Jag instämmer roed Hrr Hjerta och Hjärne i afseende på det tillägg, som af dem blifvit föreslaget.
Landtm, framställde vidare, att Hr Hjerta yrkat, att R. o. Ad. måtte afslå förevande punkt, med förklarande, att sedan beslut blifvit faltadt om anslag för jernvägars anläggande, R. o. Ad. vill taga i öfvervägande frågan om anskaffande af medel dertill; samt att Hr Gripenstedt yrkat bifall till denna punkt, med den förändring, att efter orden ”sorn af R.
St. blifvit eller blifva beslutade”, skulle tilläggas: ”och vunnit K. M:s Nåd. stadfästelse.”
För min del instämmer jag med Hr Gripenstedt, och anhåller om bifall till det af honom föreslagna amendement.
Då Den 20 September f. m. 97
Landtm, yttrade, att han fiirst torde få hemställa om R. o. Ad. behagade oförändradt fifalla Utsk:s förslag i förevande punkt, anmälde sig och yttrade Gr. Gyldenstolpe, Ant.
Jaganhåller det Hr Gr. o.
Landtm, behagade framställa propos. på bifall till första punkten i Uisk:s förslag, med förbehåll likväl, att Ståndet serskildt må pröfva det af Hr Gripenstedt föreslagna tillägg; emedan man då icke är förhindrad, att kunna bifalla punkten, utan att behöfva antaga delta tillägg.
Om R. o. Ad. skulle svara Nej på Hr Gr. o.
Landtnäs propos. om afslag å punkten, är R. o. Ad. ändock oförhindrad att antaga antingen Hr Gripenstedts eller Hr Hjärne* förslag.
Då ingen har tillstyrkt oförändradt bifall, icke ens Gr.
Gyldenstolpe, så kan jag ej se, alt dermed kan vinnas'något annat än en votering till, och som det nu är nära middagen, skulle detta möjligen kunna ofördelaktigt inverka på frågans afgörande, derigenom att åtskilliga ledamöter icke skulle vilja af dessa mellankommande hinder låta afhålla sig från att aflägsna sig.
Hr Gild t: Då Hrr von Hartmansdorff, Hjerta och Hjärne yttrat sig, oaktadt diskussionen blifvit förklarad slutad, så må det äfven tillåtas mig att, med anleda, af den siste värde talarens påstående, erinra, att det finnes ledamöter, som yrkat bifall till Irsta punkten oförändrad, och till deras antal hör jag.
Fördenskull anhåller jag, att Hr Gr. o. Landtm, behagade framställa propos. på det sätt, sora Gr.
Skulle frågan på detta sätt icke blifva afgjord, måste man skrida till vofering.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade att det för sakens afgörande naturligtvis vore likgiltigt, antingen han framställde den propos., han nyss upgifvit, eller den, som Gr.
Gyldenstolpe önskat, och derföre nu frage hemställa om R. o. Ad., med förbehåll, att sedan få pröfva Hr Gripenstedts förslag till tillägg, behagade bifalla nu förevande punkt af Utsk:s förslag.
Denna propos. besvarades med starka Ja, blandade med många Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, förklarade all han trott sig finna alt härvid Ja varit öfvervägande.
Hr Hjerta och Hr von Hartmansdorff begärde votering.
Uplästes ett sålydande förslag till voter:s-propos.:
Den som, med förbehåll att serskildt få pröfva det af Hr Gripenstedt framstäldta förslag till tillägg, bifaller l:sta punkten af de i StatsUtsk:s Betänk M 272 föreslagne stadganden, röstar 12 H. 7 98 l)en 20 September f. m.
Ja; rJen del ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås nämnde punkt, med förklarande, ali R. o. Ad., sedan beslut blifvit faltadt om anslag för jernvägars anläggande, vill laga i öfvervägande (rågan om anskaffande af medel dertill.
Jag bar endast den anmärkmn att göra mot vo ter:s-propos:n, att deruti icke finnes uttryckt hvad Hr Gripenstedts förslag afser, hvarigenom skulle kunna hända att de, som icke öfvervara diskussionen, men möjligen komma upp för ali votera, icke vela hvarom frågan är.
Härefter uplästes och godkändes följande förändrade förslag till voler :s-propos.:
Den som bifaller lista punkten af de i StalsUlskis Betänk.
JM 272 föreslagne stadgandet), med förbehåll att serskildt få pröfva det af Hr Gripenstedt framstäldla förslag ått, efter orden ”sorn af R, St. blifvit eller blifva beslutade”, må införas: ”och vunnit K. M:s Nåd. stadfästelse”, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, afslås nämnde punkt, med förklarande att R. o. Ad., sedan beslut blifvit fattat om anslag för jernvägars anläggande, vill taga i öfvervägande frågan om anskaffande af medel dertill.
Hr Gr. o. Landtnäs härefter först lill bifall och sedermera till afslag å Hr Gripenstedts förslag till tillägg i den nu godkända punkten af Utsk:s förslag framställda propos. besvarades med blandade
Ja och Nej; hvarpå förnyad propos. lil! bifall å detta förslag framstäldes och, sedan svaren dervid utfallit med starka Ja, jemte åtskilliga Nej, Hr Gr. o. Landtm, förklarade det han ansåg
Pröfningen af återstående delen af förevaride Betänk, upskjöts till eftermiddagens plenum.
Anmäldes och lades på bordet: Const.Utskis Mern.
JM 50, i anledn. af tre Stånds åtcrremiss af Mern.
JM 38, innehållande förslag till ändring af 11 :te och 14:de §§:ne Riksd.-Ordn:n, ang:de städernes representationsrätt; och Den 20 September e. m. 99 Stals- samt Allm. Besv.- o. EkoD.Utsktns Betänk.
M 14, i anledo. af väckt fråga, alt Preslmän, som innehafva praebenden, malte, i st. f. dessa, erhålla viss tillökning i förut innehafvande löner och att jura patronatns måtte uphöra. 11. R. o. Ad. åtskiljdes kl. .3 e. m.
Fortsattes pröfningen af SiatsUlsk:s Betänk.
M 272, angtde medels uplåning genom uigifvande af fonderade slats-obligationer. 2:dra 'punkten.
Sisla punkten uti 3:dje momitet sladgar, alt stats-obligationerna icke skola under de 10 första åren å statens sida upsägas, men, då detta stadgande är beroende deraf, huruvida kapital-rabatt medgifves eller icke, samt då detta stadgande, ifall R. o. Ad. medgifver kapital-rabatt, är icke allenast alldeles öfverflödigt, utan äfven möjligtvis skadligt, vågar jag vördsamt föreslå att R. o. Ad. täcktes upskjuta afgörande! af 3:dje mom:tet, intilldess Ståndet fattat beslut öfver det 5:te mom.
Uppå härefter framställd propos. upskjöts behandlingen af förevar:de punkt tills R. o. Ad. fattat sitt beslut i afseende på 5:te punkten. 4:de punkten.
Bifölls. 5:te punkten.
Då statsobligationerna är o, på sätt Utsk. föreslagit, från långifvarens sida oupsägbara, följer deraf 7 * 100 D en 20 September e, m alt, emedan räntan blifvit bestämd till ett mindre belopp, ån den ränta, hvilken uti allmänna rörelsen, man och man emellan, kan å sältra papper erhällas, ingen kapitalist åt staten utlånar sina kapitaler emot obligationer, som å hans sida äro oupsågbara, sa vida icke' han, förutom den säkerhet att hafva staten till gäldenär, erhåller i st. f. högre ränta* någon annan financiel förmån, ty i annat fall lånar han heldre ut sina penningar ät enskilda personer emot högre ränta.
2:ne sätt att åstadkomma en för kapitalister lockande räntefördel.
Det ena är att tillåta Fullmäktige i Riksg:skont.
, hvilka vid lånetransaktioner äro statens ombud, att, med afseende på de vid låne-lillfället befintliga penningeförhållanden, bestämma räntan på obligationerna; det andra sättet är. att på förhand bestämma räntan, samt alt updraga åt Fullmäktige att medgifva kapital-rabatt, d. v. s. alt tillåta, det obligationerna kunna få köpas för en lägre summa, än den hvarå de äro utgifna och gifva ränta.
Det sistnämnde sättet är det fördelaktigaste och, ehuru detta sätt numera kan anses blifva en gifven följd af R. o. Ad:s bifall till 4:de punkten, är frågan om de olika sätten alt bereda kapitalisten en fördel, som kan förmå honom alt använda sina penningar till inköp af obligationer, alltför vigtig, för att helt och hållet med tystnad blifva förbigången.
Jag anhåller derföre att i största korthet få antyda fördelarne af alt bestämma låg ränta under medgifven kapital-rabatt.
Dessa fördelar äro: alt Slaten kan undvika eller åtminstone förminska olägenheterna af de mer eller mindre menligt inverkande upsägningseller ullollnings-operationerna, som, ifall räntan bestämdes hög, blifva nödvändiga; att Staten kan, när kursen är under ”pari”, utan förlust, ja till och med mången gång med vinst upköpa fondpapperen och således härigenom så småningom återbetala sin skuld.
Detta uplåningssätl medförer äfven den fördel, att fondpapper kunna roan och man emellan få det verkliga värde, som de ega, hvilket icke blir förhållandet med fondpapper å högre ränta,' emedan hvar och en ägare af dessa senare riskerar att få det af honom innehafda papperet upsagdt eller utlottadt, då staten måste, för alt icke få vidkännas en alltför stor ränteförlust, vidtaga sådane åtgärder.
En annan fördel är, att obligationernas valör icke behöfver, äfven om kapitalrabatten vid olika tillfällen blifver olika, förändras, emedan obligationerna alltid skola inlösas al pari; hvaremot, om ingen kapitalrabatt kommer att ega rum, samt räntan blifver fri, obligationerna kunna och sannolikt blifva olika till följd af större eller mindre penninge-tillgång.
Vi skulle t. ex, kunna få obligationer af 4, 4j, 5 a 3j proc.
Genom merbemälte uplåningssält undvikes derjemte den olägenheten, att räntan blifver så hög, att den allmänna räntan derigenom updrifves, hvilket, om det inträffade, naturligtvis skulle menligt inverka på fortsättningen af de lånetransaktioner, uti hvilka hypotheksföreningarna m. fl. allmänna inrättningar redan ingått.
Af alla dessa skäl synes mig det vara obestridligt, att den låga räntefoten med tillåten kapital-rabatt äger så afgörande fördelar framför det andra lånesättet, att lemna räntan fri, alt någon tvekan derom ej gerna kan upstå.
Men är detta afgjordt, bör frågan nu vara, att först bestämma, huru lågt räntan bör sättas och sedan med - Den 20 September e. m. 101 gifva kapilal-rabalt. R. o. Ad. har redan genom ett förutgånget beslut bestämt räntan till 4 proc. eller till ett belopp, som är lägre än det i rörelsen gängse; konseqvensen fordrar således, att kapitalrabatt bör medgifvas; men huru stor densamma bör blifva, kan ej på förhand bestämmas, emedan detta beror på penninge-tillgången och statens kredit.
Klokast och riktigast blir derföre alt öfverlemna detta åt Fullmäktige i Riksg:s-kont., hvilka kunna och böra med noggrannhet följa alla de på penningemarknaden inverkande förhållanden.
Och vågar jag derföre föreslå R. o. Ad. att återremittera denna punkt, under förklarande deraf, att ”/?.
St. ål dess Fullmäktige i lliksg:s-kont. öfverlemna alt, med afseende å de vid lånetillfället befintliga penninge-förhållanden, pröfva och bestämma huruvida och i hvad man kapilal-rabalt bör medgifvas.
” Propos. till bifall å förevar:de punkt blef först framstäld, men besvarades med Nej; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de emot denna punkt gjorde anmärkntr föranleda till densammas återremitterande.
Då härefter Hr Gr. o. Landtm, såsom föremål för öfverläggningen framställde 3:dje punkten, anförde Gr.
Sista punkten uti det 3:dje mom. innehåller: ”Till en början och under en tid af 10 år, räknad från uplåningens begynnelse, vill dock Staten afstå från begagnandet af sin upsägniugs-rätt.”
Det är tydligt, att om den genom återremissen af det 5:te momitet åsyftade kapital-rabatt medgifves, är det för långifvaren en alldeles onödig garanti att blifva försäkrad, det icke upsägning kommer att ega rum under de första 10 åren, ty det är uppenbart, alt om obligationerna utgifvas med kapital-rabatt, skulle det för honom blifva en gifven vinst, om desamma dagen efter deras utgifning upsades, enär derigenom långifvaren finge obligationerna inlösta al pari.
Långifvaren behöfver således ingen garanti uti delta afseende, och att staten icke behöfver den, är äfven klart, ty det beror på staten att vidtaga en sådan upsägning eller icke.
Således är detta stadgande onödigt både för långifvare!) och låntagaren; men det skulle äfven kunna blifva skadligt för den sistnämnde, ty det låter tänka sig, att obligationerna under loppet af 10 år skulle kunna upgå till full pari, och då kan naturligtvis icke staten vara säker på annat än alt genom upsägning få återköpa dem.