Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det är ganska sant, att bomullsväfnaden derstädes stigit i de sednare tiderna till en inom vårt land ovanlig höjd, måhända har ock prohibiliv-systemet dertill betydligen bidragit; men den egentliga orsaken har dock varit den idoghet, som man vet af gammalt utmärkt innebyggarne i södra delen af Elfsborgs län.
För närvar, drifves väfnadsindustrien i Marks härad med köpt bomullsgarn, dels Svenskt, dels utländskt.
Likväl drifves den ej såsom vanlig husflit, d. v. s. att väfrarne äro sjelfve förläggare, utan det är vissa förmögnare bönder, likväl till ett stort amal, som uppköpa garnet och låta de fattigare mottaga det till väfnad dels i deras hemvist, dels ock i större fabriker som ägas af de förmögnare bönderna som köpt garnet, och som säkert på detta sätt skördat en ganska betydlig vinst; hvilket bäst bevittnas af deras byggnaders utseende, som i allmänhet likna väl bygdå herregårdar.
Deremot har den egentliga arbetaren en ganska knapp bergning.
Den 31 Maj f. m. 221 Hvad åter petitionen i öfrigt angår, så framställde den dels facta som redan uppkommit, dels förmodanden om de följder som skulle uppkomma, i fall en förändring i tulltaxan skulle göras.
De facta som presterskapet anför, äro ett stort antal fattighjon och ett stort antal brottslingar, hvilket jag äfven för min del kan bestyrka sanningen utaf; men det lärer äfven kunna bevisas följderna af ett, genom uppdrifven tullagstiftning konstladt arbetssätt.
I öfrigt påstår presterskapet, att upphäfvandet af införselförbuden på väfnader och nedsättning af tullen på bomullsgarn, skulle bringa denna del af befolkningen till fängelserna och arbetshusen; men bevisningen häraf hafva de vördiga fäderna underlåtit.
Det är dock klart att om, på samma gång som väfnader tillåtas till införsel, tullen på bomullsgarn nedsältes, så kommer den industri, som härmed drifves inom Marks härad, att hvarken vinna eller förlora.
Det ena kommer att ersätta det andra.
Vidare må man ihågkomma att i sednare tider, då arbetsmethoderne förbättrats, priserna på bomullsväfnader till den grad nedgått, att måhända ingen för 30 år sedan skulle kunnat föreställa sig möjligheten af att inom vårt land tillverka bomullsväfnader för så godt pris, som de nu säljas för.
I samma mån som, i följd af förbättrad method, priset nedgått, har dock äfven förbrukning af denna vara tilltagit, så att vinsten i alla fall blifvit lika stor; och sannolikt kommer förbrukningen att ännu i betydlig mån utsträckas; ty ehuru en högst betydlig qvantitet af bomullsväfnader förbrukas i vål t land, så står den dock ej i jemförelse med hvad förhållandet är i andra länder af det civiliserade Europa, och som sannolikt äfven blifver förhållandet hos oss, om man endast låter bomullsindustrien gå sin väg och icke söker alt konstladt uppdrifva den genom prohibitiva åtgärder.
Vore meningen att hålla denna industri vid höga priser, så skulle man utestänga all täflan i detta hänseende, hvilken verkar till nedsättning af tillverkningsbeloppet; men i afseende derpå hafva innevånarne i Marks härad vida farligare medtäflare inom sin egen bygd än hvad som kan uppkomma genom en förändring i tulllagstiftningen.
Der är nemi. anlagd en stor fabrik med ett stort antal vattenväfstolar, som tillverka en qvantitet bomullstyg som man skulle kunna i värt land kalla oerhörd, men jag vågar ej bestämdt uppgifva siffran deraf, då jag ej är rätt säker att icke möjligen minnet kunde bedraga mig.
Uppkomsten af dessa vattenväfstolar har dock ingalunda afskräckt innebyggarne i Marks härad från att fortfara med sin handtering.
I öfrigt har Hr Lefrén mot det fria handelssystemet anfört, att det skulle hafva händt för några år sedan i vårt Iand, att en person olofligen infört en vara blott för vinsten af några runstycken.
I sanning en ganska sällsam historia, som jag visserligen ej betviflar eftersom den värde ledamoten anfört den; men det lärer dock ej kunna bestridas, att den ifrågavar. mannen vid detta tillfälle begick en stor dårskap, och det lärer ligga utom den menskliga förmågans gräns, att stifta lagarne sådana att de hindra menniskor, att begå dumheter.
Man bör i detta afseende sö - 222 Dan 31 Maj f. m. ka att få lagarne sådana, att det är hvarje industriidkare» väl förstådda och verkliga intresse alt handla i öfverensstämmelse med dem; och sådant sker i afseende på tullagstiftningen, när tullafgifterna bestämmas så låga, att det är mindre dyrt att betala dem än att betala de beräknade och temligen dryga omkostnader, sorn äro förenade med en varas tullförsnillande.
Vidare har Hr Lefrén, till stöd för prohibitiv-systemets bibehållande, åberopat det uuvar. förhållandet med arbetarena i Frankrike; hvilket synes mig vara likaså litet praktiskt.
Frankrike har nemi. ej haft något liberalt tullsystem, utan det har haft ganska höga tullar (hvaraf vi haft erfarenhet t. ex. i afseende på vårt svenska jern).
Dessutom lärer väl ingen af detta Stånds värde ledamöter vara okunnig om, att det nuvar. förhållandet härilyter från helt andra orsaker än en liberal tulltaxa.
Vidare har den värde talaren häraf tagit sig anledn. att kasta en sörjande blick tillbaka på de försvunna skråinrättningarna, och dervid anfört det rop som i Frankrike låtit höra sig ronde arbetets organisation, såsom utvisande behofvet af att Staten mera reglementmässigt förordnar om hvar och ens arbete.
Visserligen tror jag skråförfäktarenas åsigter innebära stora villfarelser, men der tinnes dock bland dera ganska aktningsvärde mån; och jag tror dem ingalunda förljente af den behandlig, den värde talaren låtit dem undergå, då han sammanställt dem med de kommunistiska försvararne af arbetets organisation, hvilket en hvar lätt kan inse vara en ren galenskap.
Ett förslag byggdt derpå, att arbetarena skola vedergällas efter deras behof och ej det arbete, det gagn de gjort!
Ett förslag bygdt derpå, att Staten skulle sjelf besörja om verkstäder för att derstädes sjelf sysselsätta sina arbetare!
Den som lika med mig har någon erfarenhet af svårigheten, att med någon fördel drifva större verkstäder för statens räkning, den inser lätt huruvida dessa kommunistiska förslag innebära någon fördel.
Medan jag nu har ordet torde det tillåtas mig att med några ord besvara den af Hr von Hartmansdorff framkastade sats, att det är Statens skyldighet att tillse, att dess arbetare ej sakna förtjenst; att den ej får låta sina arbetare gå sysslolöse.
Denna sats är i och för sig sjelf ganska riktig, men det förhåller sig dermed som med en mängd andra satser, att det ej är nog med att de i sig sjelfva äro sanna, de måste äfven konseqvent fullföljas.
Hr von Hartmansdorff tror att derigenom, att utländska varor tillåtas till införsel, så blifver den svenska arbetaren sysslolös; men han lärer likväl veta eftersom det här så många gånger blifvit åberopadt, och icke heller kan förnekas, att dessa utländska varor ej erhållas för annat än svenskt arbete.
Det är således fråga om huruvida man skulle tvinga den svenska arbetaren, alt arbeta endast för den svenske konsumenten, och denna sednare att endast konsumera svenskt arbete; då det likväl för båda kunde vara fördelaktigare, att i vissa delar den ena hermar sina behof från utlandet, och att den andra dit forsander sin tillverkning.
Den 2<J
Maj f. ro.
Slutligen har Hr von Hartmansdorff andragit något som man ej kan neka har utseendet för sig.
Han har nemi. sagt, att nedsättning af tullen eller det fria handelssystemet harvika stor svårighet med sig, som om man ville förneka alla Statens medborgare att vara olika långa, om man ville föreskrifva dem att icke vara längre än 3 alnar, så att den, som vore någon tum deröfver, skulle förkortas med lika mycket, antingen vid hufvudet eller fotterna.
Jag får i afseende derpå förklara att, om detta Hr von Hartmansdorffs förslag skulle verkligen sättas i fråga för att gå i verket, skulle jag på det kraftigaste emotsätta mig detsamma, äfven under fara, att blifva beskyld för egennytta.
Men detta skrämskott om likhet i våda af de båda förslagen, är i sanning allt för påfallande, för att det skulle kunna verka på detta upplysta hus.
Sedan en ledamot yrkat, att R. o. Ad. skyndsamt måtte skrida till afgörande utaf föredragningssättet, torde hvarje yttrande här anses såsom ett uppehållande af R. o. Ad:s beslut ; men jag tror likväl att under loppet af den föreg:de diskussionen satser blifvit framstälda, hvilka så väsentligt inverka på det blifvande beslutet, att jag ulbedjer mig att få, likasom Hera talare här, fästa uppmärksamheten på det oriktiga uti vissa föreg:de yttranden, eller framkastade satser.
En talare har sagt, att man borde akta sig för att söka uppdrifva några onaturliga fabriker i landet, och alt man borde hålla sig vid de naturliga och dervid hänvisat på jordbruket.
Jag tror dock att det är farligt, att vilja drifva denna sats såsom absolut; ty det torde vara ganska svårt, att precist kunna säga hvilka fabriker som äro naturliga eller icke för ett land.
Del må tillhöra den enskilde spekulantens omtanka att i detta, likasom i andra hänseenden, se sig före; men såvida man ansett detta bestämmande stä tillsammans med tullagstiftningen, så måste man äfven finna, att det icke lärer kunna afgöras utan att ingå i pröfning af de frågor, som röra hvarje fabrikation, hvarje artikel serskildt.
Det är just derföre också, som både grundlagen föreskrifver, och K. 31. och R.
St. vid alla riksdagar hitintills ingått i detaljerad pröfning af tulltaxan för att söka utröna huru mycket skydd de inhemska näringarna förnuftigtvis böra hafva, utan att meningen dervid kan hafva varit, att lemna ett onaturligt skydd på det allmännas bekostnad, ehuru resultatet i några fall utan tvifvel blifvit sådant.
En fullt naturlig näring skulle man kunna kalla endast den, som icke alls kräfde något skydd.
Så långt emedlertid ett skyddssystem i allmänhet är antaget och numera icke skulle utan fara kunna frångås, vore det måhända lika vådligt att vilja tillämpa principen att endast fortsätta naturliga näringar och förklara vissa för onaturliga, som att utan urskillning vilja göra all konkurrens med utländska varor omöjlig samt derigenom uppdrifva priserna och öka smuggleriet.
Derföre fordras en delalj-pröfning af hvad för den ena eller andra artikeln kan vara ändamålsenligt.
Det är dock just denna detalj-pröfning som vissa talare här vilja af - Tik Den 31 Maj f. m. skära.
En ledamot liar i detta hänseende intagit en ganska fördelaktig position för sin sak, då han sagt, att alla de, som förorda ett liberalt tullsystem eller en modererad handelsfrihet, vilja jaga bort den inrikes mannen från sin lifsbergning.
Det är klart att, antoge man denne värde talares sats för riktig och sann, så kunde ej vidare fråga uppstå om pröfning, huruvida några utländska artiklar skulle få inkomma i detta land.
Men jag tror icke, att det egentligen finnes någon som sätter i fråga att både Regeringen (som proponerat förändringar i nu gällande tulltaxa) och Bevilln.Utskis ledamöter, (som hafva pröfvat denna propos. och i vissa delar tillstyrkt densamma, i vissa delar föreslagit modifikationer, samt i vissa åter gillat mera prohibitiva tullafgifter) skulle dermed hafva för afsigt, att vilja jaga den svenske arbetaren från sin lifsbergning.
Jag går så långt att jag ej en gång tror den värde ledamoten, hvilken yttrat denna sats, sjelf hafva menat så illa om andras afsigter, utan blott att han velat taga till med något som kan göra effekt, samt att han, hvad äfven en föregide talare påpekat, gjort hvad man kallar en petitio principii, d. v. s. alt han såsom skäl och bevis velat framställa hvad som egentligen skulle bevisas.
Sådant är ock förhållandet med det anförande, som han uppläst från presterskapet i Marks och Bollebyds härader.
Dessa vördiga fäder hafva begynt med att taga alldeles för afgjordt, att orten verkligen skulle blifva ruinerad genom upphäfvande af förbudet rör:de införsel af bomullsväfnader, och häröfver hafva de sedan anställt en rörande predikan med de mörkaste målningar: men jag tror att de hafva begått ett fel deruti, alt de taga för så alldeles afgjordt hvad de icke kunna veta.
Men äfven om detta skulle vara så, nemi. att genom upphäfvandet af förbudet å bomullsväfnader den ifrågavar. orten skulle blifva ruinerad, sä kan dock den slutsats, som deraf drages, ej blifva gällande i annat afseende, än att man behåller förbudet på den speciela artikeln bomullsväfnader eller belägger den med en högre tull än den föreslagna.
Detta synes mig ej böra, eller hafva rätt att hindra det H.
Ståndet att pröfva tulltaxan i öfriga punkter.
Sådant vore ju icke ens rätt konstitutionell.
Jag ber likväl att fä fästa uppmärksamheten derpå att, om den värde talarens valda position på den sidan är fördelaktig, som jag redan sagt nemi. så till vida att han gjort sig till deras försvarare hvilka möjligen genom bibehållande af den gamla tulltaxan i vissa hänseenden skulle anse sina vuvar. previlegier eller förmåner mera betryggade; sä är det å andra sidan klart att om de, som antingen af enskildt intresse eller af värma för sina teorier och deras seger i allt vilja bibehålla den gamla tullen, om dessa, säger jag, skulle få tillfälle att genom beräkningen af ett möjligen öfvervägande röstantal kunna undvika all detaljpröfning och få Ståndet att votera emellan gamla och nya tulltaxorna i klump, så skulle samma manöver vid hvarje påföljande riksdag troligen komma att försökas, och ett gammalt system, som i mänga delar är i allmänhet öfverklagadt och ofördelaktigt, och detta icke Den 31 Maj f. m. 225 icke blott för förbudens skull, likväl komma att bibehållas genom en sådan, som jag vill kalla det, coup de main den ena gången efter den andra.
Man måste hafva i minnet att, om man än vill gå prohibitiv-systemet aldrig så mycket lill mötes, så återstå likväl ganska många artiklar, angående hvilka fabrikanterna sjelfve äro i hög grad intresserade att någon förändring måtte blifva gjord i tullafgiften.
Man säger väl att i sådant afseende är det K.
M. tillåtet, att göra modifikationer i tulltaxan, men man mäste betänka att K.
M. vid sådana tillfällen är i en ganska brydsam och betänklig ställning, ty dels kan det hända att en sådan modifikation kan åstadkomma en partiel minskning i statsinkomsternas belopp, hvilken hade bordt vara på förhand beräknad vid uppgörandet af det hela, och att detta sålunda utgör ett hinder för ordningen, dels ock kunna andra omständigheter uppstå, som göra detta betänkligt för Regeringen.
Dessa och flera andra grunder synes mig lala tillräckligt tor nödvändigheten att här företaga saken till pröfning, sedan Ståndets delegerade i Bevilin.Utsk. deråt egnai så långvarigt arbete och mycken omsorg, hvilket allt i annat fall skulle vara förspildt.
En värd talare har sagt alt, om man voterar i massa öfver de båda tulltaxorna, så blifver ingens mening undertryckt; men den mätte väl blifva del mindre, när anhängarne af olika meningar i olika frågor fä tillfälle, alt för hvarje serskild artikel, der de så önska diskutera och votera för sina åsigter, ån om man förqväfver på förhand all sådan diskussion.
Jag utbedjer mig att nu få besvara åtskilliga invändningar, som redan äro gjorda och hvilka äro af den beskaffenhet, att de värde talare på den andra sidan, som gjort dem, hafva sjelfve ingått uti delaljpröfning, på samma gång som de halva velat af skära all sådan genom att förmå Ståndet att besluta öfver det he la i massa.
Denna diskussion, så vidt den rört serskilda ämnen, har isynnerhet hakat sig vid den omständigheten att Utskottet i likhet med Regeringens förslag, öfverhufvud fastställt 25 procent såsom maximum för tnllberäkningen.
Jag ber dock att få fästa uppmärksamheten derå, att delta är en alldeles serskild fråga, hvarom tillfälle blifver att orda, då man kommer till pröfning af hvarje serskild artikel; då det står hvar och en öppet att yrka lullafgifternas förhöjning lill 30, 40, 100 eller 150 procent eller rent af förbud.
Må man då ingå i en sådan pröfning, ej nu tala derom!
Den värde talaren, som gjorde denna invändning, anförde äfven (hvilket redan af en annan talare blifvit upptagit) att det ej går an att fastställa någon viss princip för ett maximum af tullafgift, och såsom skäl derför yttrat att vår Herre låter menniskorna växa, den ena 3 alnar, den andra 2} o. s. v. så att de ej alla äro af samma mått; jag ber då, såvida det verkligen är bans allvar alt ett sådant argument skall användas såsom skäl, få fästa den värde talarens uppmärksamhet derpå, att vår Herre likväl icke låter någon vara öfver 4 alnar.
Det finnes sålunda ett maximum för menniskans längd, och på samma sätt 5 H. 15 226 Den 31 Maj f. m. lärer det väl ej kunna nekas, att icke ett maximum kan finnas, hvaröfver tullafgifterna ej höra stiga.
Jag vill dock ej nu inlåta mig i någon pröfning af detta maximum; vi torde framdeles fä öfverlägga derom.
En värd talare har omnämnt, huruledes man i Frankrike jagar utländningen ur landet, efter de sednast inträffade omständigheterna.
Det är sannt alt sådant inträffade i en af landets sjöstäder, och öfverhufvud kan det icke nekas att afundsjuka mellan nationer lätt uppstår bland de okunnigare; men den fransyska regeringen utfärdade straxt derefter ett dekret, hvarigenom den ställde alla främlingar under beskydd af fransyska folkets gästfrihet, och sedan dess har ingen utländning nödgats fly ur Frankrike.
Skulle den värde talaren tvifla på min uppgift, så skall jag kunna hänvisa honom tili en resande svensk handtverkare, som nyligen återkommit från Paris, dit han inom några dagar ämnar återvända för att der bosätta sig.
Jag frågade denne man af nyfikenhet just om det nyss omtalta förhållandet, och fick det svar jag likaledes nyss omnämnt.
Man har talat mycket om, och lagt mycken vigt derpå, att en förminskning i varornas värde skulle uppstå derigenom att, i följd af de politiska välfningarne i främmande länder, en mängd varulager skulle ligga osålda.
Det torde visserligen vara sannt i afseende på ”Leipziger Messe”, som är en marknad dit de under sista halfåret tillverkade varor införas af den mängd resande handlande och fabrikanter från manga olika länder, som vid den tiden kommer till Leipzig; det är i afseende på denna marknad visserligen sannt, säger jag, att, på sätt den värde talaren anfört, endast en obetydlig del af de ditförda varorna i är kunnat försäljas; men, om också blott jjidel af dem blifvit såld, så tror jag dock icke att denna ^:del blifvit försåld till ett sådant vanpris som hälften af det vanliga priset, ty man sökte der alt, så mycket ske kunde, hålla varorna uppe i pris.
Skulle de åter hafva fallit till hälften af det vanliga värdet, så kan man vara öfverlygad, att de snart vore uppköpta och förbrukade, ty många nya konsumenter inkomma då i marknaden, som eljest ej kunna lägga sig lill en del af sådana artiklar.
Låga priser verka alltid starkare åtgång.
Hvad äter beträffar öfverflödet på handelsmarknaden i Frankrike och England, sä kan det med priskuranter från sistnämnda land och från den sista tiden visas, alt detta förhållande ej är så farligt som man tror.
Enligt sednaste uppgifter från den stora fabriksstaden Manchester uppgick der dävar. sysslolösa delen af befolkningen till omkring -jVdet af det hela; och då hade marknaden börjat något fastän obetydligt, animera sig.
I anledn. af tillståndet i Frankrike åter, så vill jag nämna, att en köpman här i Stockholm för omkring en månad sedan begat sig till Paris, för alt köpa modevaror, som han trodde sig der kunna få för mycket lågt pris, eller hvad man ibland plägar kalla, för röfvarköp; men vid hans ankomst befanns det, att det goda pris, som varit rådande under de första veckorna efter Febrnarii-revolutionen, hade upphört och varorna såldes nu för Den 31 Maj f. m. 227 vanligt pris.
I början af Mars månad gick t. ex. en stor massa kattuner till underpris öfver på Engelska händer, som spekulerade dermed, och exporterade dem till kolonierna.
Förhållandet i dessa länder är för öfrigt att fabrikanterne der sällan äro spekulanter tillika, utan att de arbeta vanligen på beställning af köpmännen, hvilka äter rätta sina beställningar efter åtgången; hvaraf följer att, då fabrikanten får mindre antal beställningar, så tillverkar han mindre och förminskar i samma mån antalet afsina arbetare.
Det är derföre, som i dessa länder arbetspersonalen så hastigt får känning af inträffande kriser, så att man ser den inom några veckor derefter blifva nästan ulan arbete, hvilket åter ej skulle så mycket vara händelsen, i fall fabrikanterna sjelfva voro förläggare, ty då skulle de naturligtvis söka att mera jemnt fördela sysselsättningen.
Man skulle visserligen i afseende på frågan om fabriker och manufakturer konna åberopa här, att fabriksegarne sjelfve medgifvit att deras fabrikater må kunna blifva föremål för utländsk täflan; men jag anser detta vara en fråga, som för närvar, ligger alldeles utom diskussionens område.
Jag förenar mig blott med dem, som yrka att pröfning af Bevilln.Utsk:s betänk, må få ega rum.
Såsom argument emot denna sats, har man åberopat Konungens egen rätt och Hans personliga åsigter; men jag vet ej huruvida man ej deremot skulle kunna framställa grundlagens föreskrift: att Konungens namn och person må ej tagas i betraktande vid allmänna frågor, som komma under R.
Sl:s öfverläggning, och icke ens får nämnas.
I afseende på formen för detta ärendes föredragning har Hr Hjerta nyligen anmärkt, att man vid alla föreg:de riksdagar ingått i detaljerad pröfning af tullbestämmelserna ; men då måste Hr Hjerta likväl troligen hafva glömt, huru dermed tillgick vid sistlidne riksdag.
Jag får i anledn. deraf erinra, att förhållandet då alldeles ej var sådant, utan att man då gick helt och hållet ifrån Utsk:s förslag och beslöt att inskränka sig till föredragning af en reservation, som endast upptog en del af artiklarne i tulltaxan.
Då biträdde Hr Hjerta den åsigten, att man borde hålla sig ensamt till reservationen.
Jag vet ej af hvad orsak, men hvad jag vet, är att Utsk:s dåvar. tulltaxeförslag var något mera prohibitivt än reservationen.
Nu är förhållandet alldeles motsatt, och man kan måhända derifrån söka orsaken till den yrkade förändringen i handlingssätt.
För min del anser jag dock detta handlingssätt vara lika rätt vid denna riksdag, som vid den föreg:de, då från den liberala sidan ingen anmärkn. egde rum.
Jag skall endast yttra mig öfver formfrågan.
Då jag å min sida ansett 1845 års taxa böra bibehållas, så anhåller jag naturligtvis genom detta mitt förslag, att alla de nedsättningar som Utsk. gjort under 1845 års taxa 15* 228 Den 31 Maj f. m. mätte ogillas äfvensom jag anser förbudens borttagande oriktigt.
Då jag begär detta för min del, så har jag derigenom icke förhindrat någon annan att yrka hvad han behagar.
Om Hr Hjerta vill hafva betänk, punktvis föredraget, så är det hans rätt.
Raab blott vill framställa vissa punkter deraf lill R. o.
Ad:s antagande i enlighet med Utsk:s förslag, men för öfrigt låta 1845 års taxa gälla; så är del bans rätt och likaså för hvarje annan ledamot, som har något olika förslag.
Raab har ännu ej uppgifvit hvilka ämnen han vill undantaga och det borde väl Ståndet få böra, innan vi skrida till omröstning i saken.
När sålunda en hvar som har någon olika mening om saken, äger rätt att få den Ståndets pröfning underställd (hvilket tillgår på det vanliga viset att man begär densamma lill kontrapropos. och Ståndet antager eller vägrar), så har ju hvar och en tillfället öppet att få sin mening pröfvad.
Hjerta yttrat om en åsyftad coup de main för att undandraga sig öfverläggning, förfaller således såsom ogrundadi.
Men det är klart att, om man här skulle företaga betänk, punktvis, så korame öfverläggningen derom att vara åtminstone liera dagar om icke en vecka.
Dernäst blifver följden utan tvifvel, stridiga beslut. R. o. Ad. är ej alltid lika talrikt församladt som nu; ej heller äro alltid samma ledamöter närvar.
När nu meningarne äro mycket delade, så kunde det inträffa att på f. m. segrade t. ex. de liberala åsigterna och på e. m. de prohibitiva eller tvertom.
Derföre och för alt vinna mera sammanhang i det hela, synes det mig lämpligare, om man kunde sammanföra afgörande! till ett allmänt, eller få särskildta beslut.