Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Banken hade dessutom den fördelen, att han åt ombudet betalade ingen lön för bankotjensten och åt den, som förrättade henne, endast ett arfvode i lägsta graden; ty Den 26 Juli f. m. 229 innehade ombudet en högre beställning så uppflyttades lägre tjenstemän till högre tjenstgöring, utan bankens betungande.
Ilan vunne deremot skillnaden emellan den lägsta gradens och ombudets lön i banken.
Deröfver hade ingen skäl att klaga, och alla tvister eller besvär öfver oförtjent framflyttning eller qvarstående, vore förekomna.
Jag tror, att på detta sätt blefve saken enklast behandlad, med minsta kostnad och med största möjliga rättvisa.
På grund af hvad jag sålunda anfört, anhåller jag att R. o.
Ad. läcktes återremittera betänk., hvilket i dess närvar, skick synes mig allt för godtyckligt.
Jag skulle icke hafva begärt återremiss, örn jag icke haft mig bekant, att PresteSt. en sådan beslutat.
Om möjligen R. o. Ad. genast gillat mitt förslag i saken, kunde, enär PresteSt. återremitterat betänk, ock BorgareSt. äter bifallit det, men BondeSt:s ännu mig obekanta beslut kan vara något annat, alla 4 Ståndens beslut hafva blifvit sä skiljaktiga, att sammanjemkningen varit alltför svår, och måhända mera tidspillande.
För Utsk:s tillstyrkan i denna punkt har jag förgäfves sökt linna annan grund än godtycke.
Men då godtycke i allmänhet är skadligt, särdeles i frågor af beskaffenhet som den förevar., hvarunder andras rätt är beroende, kan jag icke godkänna det framställdta förslaget, utan anhåller, att Ståndet måtte återremittera detsamma på det att Ulsk. må blifva i tillfälle att i öfverensstämmelse med Hr von Hartmansdorff; förslag, inkomma med ett utlåt, bygdt på mera rättvisa grunder för banko-ombudens befordringsrätt inom banken.
I slutet af Utsk:s betänk, förekommer eli förslag, som väl är oberoende af det förra och angår befordringsrälten för de bankens tjenstemän, hvilka för det närvar. innehafva befattningar såsom banko-ombud.
Men då förslaget om dem, för det förflutna, är rältadt efter Ulsk:s förslag för framtiden, och bör hinna att jemväl afgöras före riksdagens slut, tror jag det vara bäst, att äfven denna fråga varder af Ståndet återremitterad, för att af Utsk. i sammanhang med den förra behandlas.
Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. ansåge de gjorda anmärknme föranleda till återremiss af BankoUtsk:s förevar. utlåt.
Föredrogos och biföllos BankoUtsk:s följande d. 22 dennes på bordet lagda utlåtm:
N:o 79, i fråga om godlgörelse för bruksförvaltaren vid Tumba för införande derstädes af sättet att från skäf befria ohäcklad hampa och lin m. m.; N:o 84, i anledn. af väckt motion om tillökning i fonden för belåning af publika papper; och 230 D e n 26 Juli f. m. N:o 85, öfver väckt motion om uppdrag åt
Banko-styrelsen att uppköpa silfver för en viss del af den årliga bankovinsten.
Föredrogs BankoUlsk:s d. 22 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 86, i anledn. af väckt motion, ang:de präglande af kopparskiljemynt ä 4 sk. b:ko valör.
Efter att hafva egnat en uppmärksam genomläsning jemte tillbörligt begrundande så väl ät Utsk:s betänk, som ät den dervid fogade reservation, bar jag kommit lill den slutsats, att Utslcs förslag icke bör af R. o. Ad. bifallas.
Reservanten, Hr Bohnstedt, har till cn början anfört, att 4 sk. b:ko kunna med lika lätthet åstadkommas med 2 stycken mynt, hvardera ä 2 sk., som med eli mynt af 4 sk:s valör och alt den af Utsk. tillstyrkta prägling af 4-sk:s-slycken sålunda är öfverflödig.
Delande denna Hr Bonstedls åsigt, får jag tillägga, alt om man också icke alldeles lika lätt kan med 2:ne 2-sk:s-slycken betala 4 sk. som med ett 4-sk:s-stycke, sä är skillnaden i lätthet likväl så högst obetydlig, att den icke märkes; skälet gäller således likafullt.
Hvad åter angar reservantens andra skäl, att ”ett mynt af 4 sk. b:ko eller 6 sk. r:gds blifver icke tjenligt, om decimalsystemet antages, emedan detta mynt icke utgör ett i 100 jemnt divisibell tal, hvadan och i händelse af decimal-systemets antagande en förändring i ulmyntningen blefve erforderlig”; så lemnar jag detta argument i sitt värde.
Sjelf icke anhängare af decimal-systemet, har jag väl icke för afsigt, alt lägga någon vigt på hvad reservanten i denna punkt andragil; menför R. o. Ad., som fattat ett beslut, motsatt min önskan i fråga om decimalsystemets införande i vår penningeräkning, kan denna reservantens argumentation äga någon kraft.
Deremot synes mig det 3:dje skälet, reservanten anfört, isynnerhet böra tagas i betraktande.
Det lyder sålunda: ”Slutligen skulle ock en allt för stor frestelse att inom eller utom riket eftergöra detta mynt uppslå, helst Utsk. föreslagit, att eli sköf koppar stapelstadsvigt, sorn, myntningskostnaden inberäknad, torde få antagas kosta 150 r:dr b:ko, komme att utmyntas till 450 r:dr b:ko, hvarigenom en vinst på hvarje sk®1 koppar uppstode af 300 r:dr b:ko, hvilken destohellre torde locka lill härmning, som ett kopparmynts efterapning omöjligen kan utrönas”.
Uti denna Hr Bohnstedts reservation hafva flera af Utsk:s ledamöter instämt; och jemte det jag under en dylik förfalskning, som nyss är omtalad, ganska vådlig för rörelsen, vill jag till reservantens framställning foga ännu ett skäl, nemi. att det föreslagna myntet skulle blifva så lika ett skiljemynt af 2 sk:s valör, att, enl. min tanke, misstag i detta afseende skola ofta i handel och vandel förekomma.
Då myntet dessutom skall utpräglas till ungefärliga storleken af en r:dr i silfver, har man väl ock någon anledn. att förutse vådan af försilfringsförsök, åsyftande hvarjehanda bedrägliga förvexlingar, som beklagligen kunna låta sig verkställas, enär skillnaden i prägeln emellan detta mynt och en r:dr i silfver icke sä lätteligen torde Den 2G Juli f. m. 231 i hast observeras, äfven om man åsätter det blifvande kopparmyntet en anglosachsisk namnchiffer, då silfverspecien deremot bär den K. bröstbilden.
På grund af alla dessa skäl, anhåller jag, alt R. o. Ad. ville afslå betänk.
Jag kan icke dela Frih. Cederslröms åsigt, att det är förmånligare alt hafva 2-sk:s-stycken än 4-sk:s-stycken, ty först och främst är präglingen af 2 sk:sstycken dyrare än präglingen af 4-sk:s-stycken, och vidare är det lättare för den, hvilken behöfver 4 sk., alt hafva dem i en slant, än i 2:ne.
Frilen har vidare sagt, att ett mynt ä 4 sk. vore otjenlig! för införandet af decimal-systeraet.
Delta gör mig lika ringa sorg sorn Frih:n, enär vi båda ifra emot införandet af detta system.
Att emellertid behofvel af 4-sk:s-slyckcn är verkligt, synes mig deraf, att silfvermvnt å 12 sk. icke finnas, hvarigenom, när bankens sedlar å detla belopp indragas, eller upphöra alt vara gångbara, man icke ulan svårighet kan verkställla en utbetalning af 20 sk. li:ko, hvilken nu genom sammanläggning af 8 och 12 sk. lalér sig göra.
Jag kan således icke finna, hvarföre man icke skulle tillfredsställa delta behof.
Man har vidare sagt, att genom ulmyntning af elt skf? kop par till 450 r:dr skulle en så betydlig vinst uppkomma, altman blotlslällde sig för förfalskning af riksmynlet.
Men jag hemställer till eder, mine Hrr! om icke ett slycke papper kostar vida mindre än ett stycke koppar?
Likväl har man icke tvekat att göra sedlar.
Icke eller tror jag att man har någon anledn. befara mera förfalskning af koppar ån af sedelmynt, enär det förra fordrar ett ordentligt präglingsverk.
Efterapning af bankens små sedlar, hvaraf den minsta valören är dubbelt större än 4-skillingen skulle blifva, har dock för den ringa volumens skuld, hitintills varit mindre än den af bankens sedlar å högre belopp, ehuru till småsedlarne endast behöfves ett stycke papper, som kan erhållas i alla kryddbodar.
Jag biir dessutom nämna, att i andra länder förfar man i afseende på ulmyntningen på samma sätt som hos oss.
I Preussen utpräglas ett skf? koppar till 433 r:dr och således lill mindre belopp än Utsk. föreslagit.
Våra fordna s. k. riksg:s-kon(:s poletter utmyntades till 444 r:dr 21 sk. 4 r:st. per skf? koppar, och följaktligen äfven något mindre än efter Utsk;s förslag, men någon förfalskning af dem har icke försports; således synas mig farhågorna öfverdrifna.
Vidare har Frih:n sagt, att om 4 sk. präglades, skulle i allmänna rörelsen en förvexliug emellan dessa och 2-sk:s-stycken lätteligen uppkomma emedan olikheten dem emellan icke vore stor nog.
Jag bar i min hand 2:ne mynt, det ena å 2 sk. och det andra å 4 sk., och ehuru afståndet emellan Frih:n och mig, inom detta hus, är något långt, förmodar jag likväl, att han skall ganska lätt. kunna särskilja dessa mynt.
I afseende på präglingen liar slutligen blifvit anmärkt, att båda mynten äro försedda med ett anglosachsiskt 0 och sålunda till utseendet lika, men som det mynt, jag här förevisar, är ett profmynt, så kan prägeln på de verkliga 4 sk 232 Den 26 Juli f. m. göras olik elen på 2-sk:s-styckena.
Af alla dessa skäl anhåller jag örn bifall å Utsk:s förslag.
Hr von Hartmansdorff har försvarat Utsk:s förslag och derjemte tillkännagifvit, att det vore honom likgiltigt, huruvida det ifrågavar. myntet kunde begagnas, i fall decimal-räkningen i vårt myntsystem infördes.
Om denna myntets oanvändbarhet i dylikt hänseende skulle utgöra någon olägenhet, så är den likväl icke särdeles stor, ty likaväl som ett 8-sk:s-stycke i silfver kan vid decimal-räkningen användas, lika lätt kan äfven 4 sk. i koppar begagnas.
Man har äfven sagt, att man icke hade anledn. befara det någon förfalskning af det föreslagna myntet skulle äga rum, då åtminstone af bankens s. k. småsedlar, förfalskning eller efterapning inträffat.
Vi känna likväl något hvar alt förfaslkning af dessa sedlar skett och ett sådant brott har för icke lång tid tillbaka varit inom hufvudstaden åtaladt.
Det var nemi. en gesäll som hade efterapat kopparmynt.
En sådan efterapning af 4-sk:s-mynt skulle medföra en ganska stor vinst, emedan myntets värde i koppar vida understiger 4 sk., men då vinsten i alla fall är för ringa, alt en dylik efterapning eller utmyntning skulle i utlandet företagas, tror jag, att man i den vägen icke har grundade farhågor.
A en annan sida åter veta vi att det medför mänga besvär, att undfå en mängd kopparmynt.
I Danmark har funnits sådana å 4 sk., men just för deras besvärlighet har man afskaffat dem der och infört andra mera beqvämliga å 2 sk.
Då jag nu får 2 sådana mynt, har jag den föreslagna 4-sk:n och då kan det icke vara skäl att hafva ett sådant skiljemynt som det å 4 sk.
Det vore visserligen af nytta att äga ett skiljemynt å 4 sk., men att göra det af koppar, anser jag orimligt, och föranleder endast olägenheter, såsom Frih.
Cederström nyligen visat; men det är en obegriplig envishet hos Hrr myntmästare, att, för att undgå besvär, vilja hålla 2:ne slags myntningar, den ena för skiljemynt, hvartill äfven 8 sk. borde räknas och i det sistnämnda myntet borde en starkare tillsats af koppar göras, hvarigenom detta mynt gjordes beqvämligt för allmänheten och på samma sätt kunde ett skiljemynt å 4 sk. slås och medföra lika beqvämlighet.
Jag kan således icke se annat, än att Hrr myntmästares oförlåtliga envishet föranledt tillkomsten af detta, om jag så må uttrycka mig, ohandterliga mynt å 4 sk. i koppar, som nu blifvit af Utsk. föreslaget.
På grund af hvad jag nu anfört, afstyrker jag bifall till förslaget, men deremot tillstyrker jag, ali, när fråga uppstår om prägling af 4-sk:s-raynt, det må blifva af silfver med en starkare tillsats af koppar, och då undviker man den nu befarade efterapningen.
Jag beklagar, att BankoUtsk. och sedermera R.
St. icke fästat någon uppmärksamhet å de anmärkn:r som vid K.
M:s propos. blifvit yttrade om nödvändigheten alt gifva vårt silfvermynt en annan halt, i händelse skillingssedlarna indragas.
Jag har tillförene visat, att vårt skiljemynt, nemi.
Den 26 Juli f- m. 233 silfvermyntet, är antingen för groft eller för fint, enär det med sin fina halt är allt för litet för att vara beqvämt, och att man således, i likhet med hvad i de Heste länder åger rum, borde hafva ett silfverskiljemynt icke med afseende på någon vinst vid utmynlningen ulan endast för att underlätta penninge-transaktioner.
IS'är nu all hjelp i den vägen är omintetgjord, så kan den utväg, Hr von Hohenhausen föreslagit, icke vid denna riksdag begagnas, och dä erkänner jag, alt det är nyttigt, att, när man afskaffat skillingssedlarne, hvilket jag ansett olämpligt, och vill hoppas, att man icke må komma att ångra det allt för mycket, och att allmänheten icke må yttra sin saknad deröfver, man har ett skiljemynt å 4 sk. b:ko.
Jag erkänner visserligen att en utmyntning af 480 r:dr per skf? koppar är betänklig, helst kostnaden för denna utmyntning icke uppgår till $ af detta belopp, och dä återstår i alla fall en tillräcklig vinst för att åstadkomma frestelse till efterapning.
Hr von Hohenhausen har uti sin uppgift, rör:de det
Danska kopparmyntet, begått ett misstag.
Detta mynt var i storlek ungefär | af det mynt jag här har i min hand.
En rikshanksmark var i storlek omkring £ af detta mynt och gällde 16 sk.
Detta föranledde en efterapning i större skala, enär i England eu ordentlig fabrik för detta ändamål anlades och dess mynt var så likt det Danska riksmyntet, att det svårligen kunde derifrån skiljas.
Vill man likväl förekomma denna efterapning, bör man, för alt icke sönderrifva R.
Sl:s beslut, dels nedsätta utmynlningsvärdet och dels å myntet anbringa en skarpare kant, såsom å det Engelska, hvilken kant icke utan synnerligt besvär och stor kostnad kan af efteraparen anbringas.
Jag önskar, att detta tillägg mätte göras, i fall Utsk:s förslag blir antaget, emedan, i annat fall, jag fruktar, att vi få ett ganska stort antal eftergjorda mynt.
Hr von H art mansd or ff: Hr Rosenblad har anmärkt, hurusom R.
St:s redan 'fattade beslut hindrar den rättelse i utpräglingen eller den tillsats af koppar i silfverskiljemyntet, hvilken den värde talaren önskat.
Under sådana förhållanden måste man taga saken sådan hon är, och söka likväl åstadkomma det bästa, man kan.
Att vi befinna oss i denna ställning, är icke såsom Hr von Hohenhausen förmodat, en följd af myntmästarnes envishet, ty desse hafva uppgjort förslag till mindre silfvermynt med en större tillsats af koppar, hvarå prof blifvit långt före riksda gens början aflemnade till Fullmäktige i banken och sedermera äfven till BankoUtsk.
Men detta var det, som ansåg en så stor uppblandning af silfver med koppar icke böra ske, hvilken åsigt delades äfven af R.
Man har här sagt, all det penninge belopp, som af hvarje skSf koppar utmyntas, borde nedsättas, emedan besparing af koppar icke erfordras i och för utprägling af kopparmynt, hvaremot en sådan besparing är behöflig vid silfvermyntets prägling.
Härvid får jag erinra, att den procent, som är bestämd för utmvntningen af silfvermynt, är otillräcklig för myntningskostnadens godtgörande och ledamöterne af SlatsDtsk. veta 234 Den 26 Juli f. m. nogsamt i hvilken ställning myntet sig fördenskuld befinner.
När nu härtill kommer, att ett nytt mynthus är inköpt, och att ökade kostnader deraf blifva en följd, så torde R. o. Ad. finna, att ulmyntningsprocentens förbättring är ganska behöflig.
Om man tjenar allmänheten på samma gång, myntet deraf har någon fördel, så gagnar man j dubbelt afseende.
Hvarföre skulle man icke sä göra, när det utan olägenhet kan ske?
Hr Rosenblad har visserligen medgifvit, att, sedan skillingssedlarna blifvit indragna, kopparmynt af det värde, som bär är i fråga, blifva behöfliga, men han har derjemte anmärkt, att myntet icke har sä skarpa kanter som han önskat.
Detta är ett förbiseende af myntmästaren, som, i händelse hans uppmärksamhet derpå fästes, sannolikt icke undandrager sig att gå billiga önskningar i den vägen till mötes.
Men om man skall göra myntkännare till viljes i detta fall, torde det komma att ske på bekostnad af allmänhetens fickor, i händelse myntens kanter göras så skarpa och höga som Hr Rosenblad önskat.
Man vet, att RondeSt. yttrat betänkligheter mot det mindre silfvermyntet just derföre, att det är så litet.
Dessa betänkligheter häfvas genom det föreslagna kopparmyntets antagande, enär man geuom sammanläggning af flere kopparmynt får det belopp, hvarå det mindre silfvermyntet lyder.
Den, som ogerna mottager en 8-skilling
Inko i silfver, emedan han är för liten, kan i stället taga antingen 4 stycken 2 sk. eller ock 2 stycken 4 sk. i koppar.
Pä dessa skäl förnyar jag min anhållan om bifall till betänk.
Det förhåller sig visserligen så, alt BondeSt. haft betänkligheter emot det lilla silfvermyntet; men af hvilken anledn. hafva dessa betänkligheter uppstått?
Jo derföre, att man envisats, att icke vilja slå det minsta silfvermyntet större, hvilket kunnat låta sig göra genom en större tillsats af koppar.
För Fullmäktige i banken likasom för BankoUtsk. skall blifvit förevisadt ett dylikt mynt med större tillsats af koppar, hvilket mynt lärer lill färgen varit mycket mörkt likasom de gamla mynten, ehuru jag icke vet, huru myntet kunnat fä en sådan färg.
Hvar och en som haft det gamla silfvermyntet här i landet om händer, vet väl, att det väger mindre än kopparmyntet.
Orsaken är således att söka i myntmästarnes beqvämlighet och Utsk:s mindre uppmärksamhet, hvarigenom det ieke afstyrkt saken, som varit nyttigt för landet.
Hvad göres väl nu behof af detta mynt derföre, att småsedlarne borttagas.
Man erhåller endast en mångfald af kopparmynt, som i alla länder anses såsom en olägenhet och skall äfven blifva det bär i riket.
Under de återstående 2 åren till nästa riksdag kunna vi gerna begagna de 2 sk., hvarmed allmänheten är bekant, och man undviker derigenom, att uppmuntra falsk myntning inom och utom landet.
Långt ifrån att finna mig af Hr von Hartmansdorffs anförande i någon mån vederlagd, eller öfvertygad om origtigheten uti min gjorda framställning, vågar jag tvertom
Den 26 Juli f. m. 235 framhärda i densamma.
Den värde talaren har väl åberopat den beqvämlighet, som medelst det föreslagna myntet, skulle vinnas; men jag för min del anser obeqvämligheten vara dervid öfvervägande, och faran ännu större, helst, såsom Hr von Hohenhausen ytlrat, premiet för efterapning, hvilken benämning är rättare än den af mig begagnade, då jag kallade den obilliga handlingen för en förfalskning, är så betydande, alt man ingalunda, på sätt Rivon Hartmansdorff förmenat, bör tillåta sig förmoda eller hoppas, det sådana efterapnings-försök skola uteblifva.
Åtminstone kan jag ej smickra mig med en dylik förtröstan, vid ätankan af de mänga skicklige bedragare, som söka att, på myntförfalskningar och sådant iner, skamligen rikta sig, och tyvärr icke alltid misslyckas deri.
Sädane brottslingar finnas nog färdige att försöka sin konst, hvarhelst tillfälle erbjuder sig.
Hr von Hartmansdorffs anmärknalöride förfalskning af sedlar, med jemförelse å dylike försök på mynt, synes mig icke äga full tillämplighet.
Har man väl kunnat åstadkomma en myntslagniqgsinrättning, så, om efteraparens kalkyl är rigtig, mäste den med fördel ganska länge och i vidsträckt mån kunna begagnas; så snart man blott, som ej kan betviflas, har samvete dertill.
Jemte det jag anhåller, att RiksSt:n ingalunda till förmån för dem, hvilka öfverklaga silfvermyntets obeqvämlighet, måtte ingå pä en sådan myntförsämring, som den Utsk. föreslagit, — ty sådant är det rätta namnet å berörde åtgärd — afstyrker jag allt bifall ä betänk.
Ehuru jag visserligen hade önskat, alt utmyntningen blifvit lill mindre belopp än det af Utsk. föreslagna bestämd å hvarje skit koppar, vill jag likväl icke improvisera ett förslag i detta hänseende, titan förenar mig med föreg:de talare i anhållan om bifall till Utsk:s förslag, dock med det tillägg, att man vid utmynlningen mätte ä mynten anbringa den skarpa kant, som finnes å de Engelska kopparmynten.
Denna min rättelse af mitt föreg:de yttrande torde bättre än förevisandet af något myntstycke kunna uttrycka min mening.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att, såvida han rätt uppfattat Hr Rosenblads mening, hade den varit att Utsk:s förslag skulle bifallas, men med det tillägg all vid utmynlningen borde tillses, att den skarpa kant, sam finnes å del Engelska myntet måtte äfven ä det nya kopparmyntet af 4 sk. anbringas; hvilket af Hr Rosenblad bejakades.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed vara fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att i afseeede på andra punkten af Utsk:s utlåt, icke någon anmärkn. förekommit, och att derföre propos. lill en början syntes böra framställas endast å första punkten af utlåt., i fråga hvarom blifvit yrkadt dels bifall, dels afslag och dels det tillägg af Hr Rosenblad, som Hr Landtm, nyss uppgifvit; hvarjemte Hr Landtm, hemställde alt derest tillstyrkande i första punkten bifölles, rättigheten att sedermera särskildt pröfva 236 Den 26 Juli f. m. det dermed af Hr Rosenblad föreslagna tillägg måtte vara Ståndet förbehållen.
Då nu Hr Gr. o. Landtm, framställde propos. först till bifall och sedermera till afslag å Utsk:s i första punkten gjorda tillstyrkande, ul.föllo svaren med blandade ja och nej; hvarefter Hr Landtm, ånyo i samma ordning framställde dessa propostr, hvilka dermed äter besvarades med ja och nej.
Alströmer, Jonas, begärde votering.
Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att ehuru han ej med någon säkerhet förmått uppfatta R. o. Ad:s svar, han likväl nu, då votering i alla fall komme att äga rum, kunde tillkännagifva, att han trodde nej hafva varit öfvervägande.
Alströmer förklarade att han i anledn. af detta tillkännagifvande afstod från votering som deremot nu begärdes af Frih. Cederström.
Möjligen har jag origtigt uppfattat
Hr Gr. o. Landtm:s framställning af Ståndets beslut i förevar, ämne; men innan jag afstår från den af mig begärda votering, anhåller jag vördsammast, att erhålla upplysning, huruvida Hr Gr. o. Landtm, ansett Ståndet hafva bifallit Utsk:s förslag, i hvilket fall jag nödgas framhärda i min begäran om votering.
Skulle motsatta förhållandet vara det verkliga, så äger jag naturligtvis ingen anledn. till ett sådant yrkande.
Alströmer och jag, hvilka i frågan äro af enahanda mening, på olika sätt uppfattat utgången af Ståndets beslut, röjer sig deruti behofvet af upplysning rör:de den rätta uppfattningen.
I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., att den propos.
, som af honom sednast blifvit framställd, innehållit hemställan om R. o. Ad. afsloge Utsk:s tillstyrkande, samt att han ansett denna propos. besvarad med öfvervägande nej; hvilket förutsatte att Utsk:s tillstyrkande skulle bifallas, likväl med R. o. Ad. förbehållen räll att pröfva Hr Rosenblads förslag till tillägg.
Cederström förklarade att han vid detta förhållande fortfarande anhöll om votering, och Frih.
Alströmer tillkännagaf att han, efter inhemtande deraf, att Hr Landtm, ansett R. o. Ad. hafva bifallit Utsk:s tillstyrkande, instämde i Frih.
Cederströms anhållan.
Upplästes till justering samt godkändes följande förslag till voter:s-propos.:
Den som bifaller det i RankoUtsk:s utlåt.
N:o 86 gjorda tillstyrkande, att R.
St. måtte för sin del besluta och hos K. M. i und. anhålla, alt kopparmynt å 4 sk. b:ko valör må få utmyntas
Den 26 Juli f. m. 237 efter den grund, att 450 r:df samma mynt präglas af ett skf£ koppar stapelstadsvigt, voterar ja; den det ej vill, voterar neji vinner nej, afslär R. o. Ad.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit, som följer : Ja — 17. Nej — 16.
Hr Gr. o. Landi m. erinrade att R. o. Ad. förbehållit sig att i händelse Gtsk:s tillstyrkande blefve bifallet, pröfva det af Hr Rosenblad dertill föreslagna tillägg, nemi. att efter ordet ”stapelstadsvigt” skulle införas ”samt med iakttagande deraf, att den skarpa kant, som finnes å det Engelska myntet, äfven ä det nya kopparmyntet af 4 sk. anbringas”; hvarjemte Hr Landtm, hemställde om R. o. Ad. behagade antaga detta Hr Rosenblads förslag.
Härvid ropades starka nej,jblandade med ja, hvarpå Hr Landtm, förklarade del han funnit nej hafva öfverröslat ja.
Uppå sedermera framställd propos. godkände R. o. Ad.
Utsk:s i sednare punkten af förevar, utlät, afgifna yttrande ronde framställningen derom att, lill befordrande af kopparmynts spridande i landsorterne, en och hvar, sora till myntverket insänder valuta för ett skeppund kopparskiljemynt, borde äga alt derifrån fä sina reqvisitioner expedierade enl. uppgifven adress till närmaste stad, dit sjölägenhet kunde påräknas.
Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.Utskis d. 22 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 107, i anledn. af väckte motioner om utvidgande af de rättigheter, som äro Mosaiske trosbekännare här i riket tillerkända.
Den vid detta betänk, af Gr.