Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Lagerhjelm föreslår nemi. att anslaget ej skulle få användas till några slags fängelser, som ej stå i omedelbart sammanhang med den 1111 gällande lagen.
För närvar, är emellertid förhållandet, att hvar och en, sora blifvit dömd till frihetsstraff, med undanlag af dem som blifvit dömda till fängelse vid vatten och bröd eller enkelt fängelse, skall undergå sitt straff i fästningsfängelse och får icke för straffets undergående intagas i länsfängelserna.
Detta stadgande har också varit nödvändigt så länge länsfängelserna 108 Den 22 Maj. varit så illa och trångt inrättade, att de icke ens leranat nödigt utrymme för de fångar, som dér bordt intagas.
Men följden har varit dels en mängd onödiga kostnader för den långa transporten till fästningarne, och dels omöjligheten att der kunna afskilja de mindre brottslingarne från de gröfre.
För att i betydlig mån förekomma dessa olägenheter, beslöto R.
St. derföre,' då de först beviljade anslag till länsfängelsernes ombyggnad, att dessa skulle göras så rymliga, att alla som blifvit dömda till fängelse på högst två år, skulle kunna der undergå sitt straff, äfvensom R.
St. i sammanhang härmed hemställde, att så snart de nya länsfängelserna blifvit färdiga, lagen om stället för straffens verkställighet mätte så lill vida ändras, att allt fängelsestraff, som ej öfversteg 2 år, finge i länsfängelserna i st. f. fästningarne undergås.
Men hela detta vigtiga ändamäl skulle genom antagande af Hr Lagerhjelms förslag komma att förfelas.
Man skulle nödgas att uppbygga de nya fängelserna endast med afseende på den nu gällande lagen och följakteligen ej få beräkna utrymmet större, än som erfordras för dera, hvilka efter den nu gällande lagen der skola undergå sitt straff; och om man sedermera framdeles ville ändra lagen i den ofvannämnde syftningen, skulle sådant icke kunna ske af brist på utrymme i de nya länsfängelserna, utan man skulle nödsakas, att fortfarande skicka hvarje brottsling, som blifvit dömd till 1 eller 2 års fängelse den långa vägen till fästningen och der sammanblanda honom med äfven de grofsta brottslingar.
Af dessa skäl kan jag ej biträda Hr Lagerhjelms tillägg till Hr von Hartmansdorffs förslag, hvars redaktion, sådan den nu sednast blifvit uppgjord, jag deremot i öfrigt anser antaglig.
Då Hr Giinther åberopat mitt förslag sådant det lyder, i dess nuvar. redaktion, så anser jag mig böra uppläsa den för det II.
Ståndet, på det att man må kunna rätt bedöma hvad den innehåller.
M:s nåd. skrifvelse d. 9 Nov. sisth år ronde anslag lill nya häkten, ville R. o. Ad. på det alt redan påbörjade fängelser mätte blifva fullbordade, samt de delar af riket, som ännu icke erhållit länsfängelset' eller förvaringshäklen af syflesenlig beskaffenhet måtte blifva dermed, i mån af tillgångarne, försedde, innan andra mindre behöfliga fängelsebyggnader företagas, anvisa lill förstnämnde begge ändamål utöfver hvad R.
St. redan till fängelser anslagit, en summa, sora af R. o. Ad. framdeles kommer att bestämmas, att utgå med under hvartdera af åren 1848, 1849 och 1850.
Hyser någon betänklighet vid att härtill foga Hr Lagerhjelms tillägg, hvars vidslräcklhet jag ej i hast han bedöma; så lemnar jag det derhän.
Detta slutliga tillägg kan ju blifva föremål för ett särskildt beslut, oberoende af mitt förslag.
Hr Gr. o. Landtm, anmärkte, att om han rätt hört det nu upplästa förslaget, skiljde detsamma sig lill en del från Hr von Hartmansdorffs förut (ill hordet atlemnade förslag, hvilket in - Den 20 Maj.
109 neliöll orden: ”de delar af riket, sora ännu icke erhållit sådana eller ransakningshäklen af syftesenlig beskaffenhet.
Jag har förändrat orden ”sådana eller ransakningshäklen” till länsfängelser eller förvaringshäkten”.
Jag förstår ej den conlrovers, som Hr Gunther vill finna emellan sig och mig.
Såsom jag fattade det, sade han sig alldeles ej vilja alt det anslag, som nu beviljas, användes pä något sätt för att hygga så beskaffade fängelser, som erfordras för den nya strafflagen.
Mitt förslag innefattade följande ord: ”dock utan alt medgifva användandet af dessa medel till uppförande af straff-fängelser, hvilka ej stå i ovilkorlig! sammanhang med nu gällande lag.
Som den nu gällande lagen föreskrifver hvad som i detta hänseende erfordras, så ligger deruti intet hinder att använda medlen på samma sätt hädanefter som hittils.
St. bifalla en annan strafflag; då är det ju ganska enkelt för samma Ständer, att göra en annan disposition af medlen!
Af denna enkla slutledning kan jag ej komma till annat resultat än att, om man ej vill antaga anslaget med della vilkor, så måste man ovillkorligen hafva den nya strafflagen i bakhåll.
Jag kan ej inse möjligheten af att undgå denna conclusion; hvarföre jag insisterar uppå, att R. o. Ad. ville antaga det af mig föreslagna tillägget, hvilket ingalunda medförer någon restriclion i afseende på användandet af medlen hädanefter som hittills lill fullbordande, som det står i Hr von Hartmansdorffs förslag, af länshäktena, på det alt alla län må komma i åtnjutande af denna fördel.
Af uttrycket hädanefter som hittills synes tydligen att meningen med mitt amendement ej kan vara att åstadkomma någon förändring i byggnaden af de fängelser, som redan äro påbörjade, utan endast att medlen ej måtte användas till fängelser efter ett nytt straffsystem, hvilket R.
St. ännu ej hafva antagit; och hvars möjliga antagande synes som en bottenlös afgrund framför oss.
Då nu öfverläggningen ansågs vara fulländad, yttrade Hr Gr. o. Landtm, att han, dä åtskilliga förslag blifvit gjorda, finge återkalla dem i R. o. Ad:s minne innan de framställdes till afgörande.
Hr Gunther hade först yrkat bifall lill K. M:s nåd. propos., men sedermera instämt i Hr von Hartmansdorffs förslag, hvilket var af följande lydelse: ”1 anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse d. 9 Nov. sisth år, ronde anslag till nya häkten, ville R. o. Ad., på det att redan påbörjade fängelser mätte blifva fullbordade samt de delar af riket, som ännu icke erhållit länsfängelser eller förvaringshäklen af syftesenlig beskaffenhet, mätte blifva dermed försedde, innan andra mindre behöffiga fängelsebyggnader företagas, anvisa lill förstnämnde begge ändamål, utöfver hvad R.
St. redan till fängelser anslagit, 600,000 r:dr, att utgå med 200.000 r:dr under hvarldera af åren 1848, 1849 och 1850”.
Rääf bade yrkat bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag, utom hvad angår anslagets belopp, hvilket Hr Rääf an - 110
Den 22 Maj. sett böra nedsättas lill 100,000 r:dr om året, hvaruti sedermera flere ledamöter förenat sig.
Hr Printzensköld: £hade instämt i Hr von Hartmansdorffs förslag med den förändring alt* i st. f. orden ”i mån af tillgångarne”, skulle införas: ”i mån af de tillgångar, som nu varda anslagne”.
Palmstjerna hade framställt ett sålydande förslag: ”Till fullbordande af redan påbegynte efter cellsystemet inrättade fängelsebyggnader och uppförande af sådana nya häkten, som med anslagne tillgångar kunna fullbordas och som K. M. pröfvar nödiga, bevilja R.
St. utöfver förut härtill anslagne medel, en summa af”... beloppet af denna summa hade Frihrn icke utfört, utan ansett böra bestämmas genom särskildt beslut) ”att utgå med högst ^ hvarje år, från och med år 1849 räknadt” Frih.
Raab hade begärt bifall till Frih.
Palmstjernas förslag med uteslutande af orden ”sorn med anslagne tillgångar kunna fullbordas och”.
Härvid anmälde och yttrade sig Frih.
Dels bemärkte jag ej, att Frih.
Palmstjerna hade sagt: ”början af 1849”, i hvilket jag för min del ej instämmer; och dels finner jag, att det förslag, som Hr von Hartmansdorff afgifvit är fullkomligt öfverensstämmande med min önskan.
Jag afstår derföre från mitt yrkande och instämmer i Hr von Hartmansdorffs förslag.
Hr Gr. o. La n d tm. framställde vidare, att Hr Akerman, begärt bifall till K.
M:s propos., men sedermera för Hr Landtm, anmält, att han ville derifrån afstå.
Dessutom hade Frih.
Tersmeden, yrkat bifall till det förslag, StatsUtsk. i betänk.
N:o 41 afgifvit och i nu förevar, utlåt, vidblifvit.
Då häreftefter
Hr Landtm, tillkännagaf att han ansåg sig böra först framställa propos. till bifall å Utslcs förslag, anmälde sig och yttrade Frih.
Jag har äfven begärt att propos. skulle göras särskildt på anslagets belopp, och särskildt på den mening jag uttryckt i afseende på anslagets beviljande.
Landtm, yttrade, att han kanske bordt särskildt omnämna, att Frih.
Palmstjerna yrkat den fördelning af propos:ne, att frågan om anslagets belopp afskildjes från beslutet om hvad i öfrigt vid anslagets beviljande ansåges böra stadgas, samt att således, enl. 54. § Riksd.Ordn., en sådan fördelning vid proposrnes framställande borde iakttagas, och Hr Landtm, i delta fall ansåge lämpligast, att först afgjordes till hvilka ändamål anslaget beviljades samt huru det borde utgå, och sedermera bestämdes anslagets belopp. R. o. Ad. hördes häruti instämma.
Jag anhåller vördsammast, att Hr Lagerhjelms amendement måtte komma under öfvervägande såsom tillägg, ehvad Frih.
Palmstjernas förslag eller Hr von Hartmansdorffs i öfrigt må blifva af R. o.
Den 22 Maj. lil I anledn. häraf yttrade Hr Gr. o. Landtm., alt hvad han, bland mängden af framstäldta förslag, förglömt att omförmäla Hr Lagerhjelms förslag, samt att detsamma åsyftade bifall till Hr von H a r t m a n sd or f fs förslag med följande tillägg: ”Dock utan att medgifva användandet af dessa medel till uppförandet af straff-fängelser, hvilka icke stå i ovilkorligt sammanhang med nu gällande lag”; hvarjemte Hr Landtm, hemställde, alt det, i händelse Hr von Hartmansdorffs förslag blefve antaget, måtte fä ankomma på särskildt beslut, huruvida det tillägg, Hr Lagerhjelm föreslagit, skulle i beslutet intagas eller icke; hvilket bifölls.
Landtm, hemställde, om R. o. Ad., med förbehåll att ifrågavar. anslagsbelopp må blifva föremål för särskildt beslut, behagade bifalla hvad SlatsUlsk. för öfrigt i dess betänk.
N:o 41 föreslagit, ropades starka nej, blandade med ja; hvarefter Hr Landtm, förklarade, att han funnit denna propos. besvarad med öfvervägande nej.
Hr Landtm, hemställde sedermera, om R. o. Ad. under förut stadgade förbehåll, bifölle Hr von Hartmansdorffs förslag.
Härvid Ropades starka ja, blandade med nej, hvarpå Hr Landtm, tillkännagaf, alt han trott sig linna, alt ja öfverrö stat nej.
Palmstjerna begärde votering; och Frih.
Cederström förklarade, att han instämde i denna begäran.
Hr Rääf: Jag tager mig friheten förfråga i afseende å en omständighet, som mig undfallit, nemi. huruvida propos. om summans belopp blifvit skiljd från den om vilkoren?
Hr Landtm, upplyste att anslagets belopp icke blifvit upptaget uti den nu framställda proposin utan kommealt bestämmas genom särskildt beslut.
Jag har icke fått något svar på min framställning, huruvida till Frih.
Palmsljesnas förslag kan såsom särskildt tillägg fogas Hr Lagerhjelms amendement af Hr von Hartmansdorffs förslag, i fall det förra blifver antaget; enär Hr Gr. o. Landtm, blott förfrågade sig bos det H.
Ståndet, huruvida till Hr von Hartmansdorffs framställning kunde läggas Hr Lagerhjelms.
Som jag sålunda saknar visshet om det låter sig göra alt (å Hr Lagerhjelms amendement vidfogadt Frih.
Palmsljernas förslag; men jag med säkerhet fått veta, alt nämnde amendement, på hvars antagande jag lägger mycken vigt och skulle anse högeligen önskligt, blifver proponeradt i suile af Hr von Hartmansdorffs förslag, derest det godkännes; så och elium jag gerna sett Frih.
Palmsljernas framställning antagen, finner jag mig föranlåten att afstå från den af mig begärda votering.
Upplästes till justering och godkändes följande förslag till voteringspropos.: 112 Den 22 Maj.
Dea som anser R. o. Ad. böra, i fråga om StatsUtsk:s utlåt.
N:o 166, falla följande beslut: ” i anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse d. 9 Nov. sisll. år, ronde auslag till nya häkten, ville R. o. Ad., på det ali redan påbörjade fängelser målte blifva fullbordade samt de delar af riket, som ännu icke erhållit länsfängelset eller förvaringshäkten af syftesenlig beskaffenhet, måtte blifva dermed i mån af tillgångarne försedde, innan andra mindre behötliga fängelsebyggnader företagas, anvisa till förstnämnde begge ändamål, utöfver hvad R.
St. redan till fängelser anslagit, en summa, som af R. o. Ad. framdeles kommer att bestämmas, att utgå med | under hvarldera af åren 1848, 1849 och 1850”; voterar ja; den det ej vill, voterar nej; Vinner nej, beslutar R. o. Ad. att, till fullbordande af redan påbegynte efter cellsystemet inrättabe fängelsebyggnader och uppförande af sådana nya häkten, som med anslagne tillgångar kanna fullbordas och som K.
M. pröfvar nödiga, bevilja, utöfver förut härtill anslagne medel, en summa, som af R. o. Ad. kommer alt framdeles bestämmas, att utgå med högst -i hvarje år, från och med år 1849 räknadt.
Vid voteringens slut, befunnos rösterna ?hafva utfallit, som följer:
Sedan härefter Hr Gr. o. Landtm, ånyo uppläst det af Hr Lagerhjelm föreslagna tillägg till Hr von Hartmansdorffs numera antagna förslag, hemställde Hr Landtm, om R. o. Ad., som förbehållit sig att i fråga om detta tillägg fatta särskildt beslut, behagade godkänna det föreslagna tillägget.
Härvid ropades starka nej jemte åtskilliga ja, hvarpå Hr Landtm, förklarade, alt han funnit denna propos. besvarad med öfvervägande nej.
Då nu endast återstod att bestämma det ifrågavar. anslagets belopp, erinrade Hr Landtm, att StatsUtsk. jemte flere af de ledamöter, som deltagit i diskussionen, föreslagit att detsamma måtte bestämmas till 600,000 r:dr, och deremot åtskillige andre talare yrkat en nedsättning till 300,000 r:dr och hemställde Hr Landtm, derjemte, om R. o.
Ad. bifölle att delia anslag till fängelsebyggnader, i öfverensstämmelse med StalsUtsk:s förslag, bestämdes till 600,000 r:dr.
Denna propos. besvarades med starka ja, blandade med nej, hvarjemte Hr von Hartmansdorff begärde ordet och yttrade:
Som det skulle kunna hända att votering uppstår om denna frä - Dea 22 Maj. 113 ga så vore det väl, om hon blefve så fullständigt framställd att vi sluppe 2:ne omröstningar.
Somliga ledamöter vilja hafva summan nedsatt till 300,000 r:dr.
StatsUtsk. deremot har föreslagit 000,000 att utgå med 200,000 r:dr under hvartdera af åren 1848, 1849 och 1850, och det är äfven hvad jag för min del yrkat.
De ledamöter, som yrkat 200,000 r:dr årligen dela sig åter, emedan somliga vilja alt anslaget skall börja utgå med 1848, andre med 1849.
Det vore således godt om man linge den ena propos:n ren från sammanblandning med den andra.
Landtm, erinrade härvid, att de år, hvarunder anslaget bör utgå, redan blifvit bestämda genom det beslut, som nyss varit föremål för votering, samt förklarade derjemte, alt han trott sig finna att R. o.
Ad. med öfvervägande ja besvarat den sist framställda propos:n. Frih.
Cederström anhöll om votering.
Upplästes till justering samt godkändes följande voleringspropos. :
Den som anser beloppet af det anslag, som vid innevar. riksdag beviljas till redan påbörjade fängelsers fullbordande och nya häktens uppförande, böra bestämmas till 600,000 r:dr, voterar ja; den det ej vill, voterar nej; vinner nej, bestämmes beloppet af berörde anslag till 300,000 r:dr.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit med Ja — 23.
Sparre, Claes Otto, inlemnadt sålydande mern.:
Som jag i och för tjenstegöromål mäste på någon tid resa från Stockholm, får jag härjemte afsäga mig den mig uppdragne befattning att vara Bänkman, under anhållan att få varda vid min riksdagsmannarätt bibehållen. R. o.
Ad. biföll denna anhållan, i anledn. hvaraf Hr Landtm, lillkännagaf att val af en Bänkman inom 22 Bänkm:s-afd:n efter Gr.
Sparre komme att anställas i början af nästa plenum.
Anmäldes och lades på bordet följande från BankoUtsk. inkomne mern. och utlåtrn:
N:o 57, med underrättelse om RiksSt:ns fattade beslut, i anledn. af Utsk:s utlåt.
N:o 47; N:o 58, i anledn. af gjord ansökning om eftergift af öfver 5 H. 8 114 Den 24 Maj. ränta å ett af f. d. handlanden C.
G:son Bagge i Bauko-diskontverket upptaget lån; och N:o 59, i anledn. af färgarens U. W. Arnbergs ansökning om eftergift af öfverränta å diskontlån. H. R. o. Ad. åtskildes kl. | till 11 e. m.
Onsdagen den 24 Maj 1848.
Plenum kl. ^ till 11 f. m.
Justerades ett prot.utdr. för d. 22 samt pleniprot. för d. 13 dennes.
Hrr Electorers listor vid val af en ledamot i Stats-, 2:ne ledamöter i Bevillms-, en ledamot i Banko-, samt 4 ledamöter i Ridd.Utsk.; och befunnos dertill hafva blifvit utsedde i Stats -Utskottet: efter N:o 2209.
Hr af Harmens, Henrik Otto: N:o 1398.
Hr af Sillen, Lars Gabriel. Bevillnings-Utskottet: efter N:o 119.
Hr Bergenstråhle, Claes, och N:o 2231.
Gr. Bonde, Gustaf: N;o 408.
Hr Dankvardt Liljeström, fullm.
Hr Elgenstjerna, Carl, och N:o 2253.
Hr von Holst, Hans Gram. Banko-Utskottet: efter N:o 1636.
Hr Reutersköld, Carl Leonhard: N:o 302.
Alströmer, Jonas. Riddarhus-Utskottet: efter N:o 133.
Frih. von Schwerin, Gustaf Alexis; N:o 119.
Hr Bergenstråhle, Claes; N:o 325.
Gr. Lagerberg, Carl Sven Axel, och N:o 2304.
Hr Bergenstråhle, Knut; N:o 326.
Hr Lagerheim, Thure Johan Elias; Den 24 Maj. 115 N:o 929.
Hr Grönhagen, fullm. llr Mörner, Hampus.
N:o 1112.
Hr [jagerberg, fullm.
Hr Lidströmer, Fredrik August, och N:o 1477.
Hr Jägerhjelm, fullm.
Öppnades jemväl Hrr Electorers listor vid val af en suppleant i Stats-, och 2:ne suppleanter i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk.; och hade dertill blifvit utsedde i Stats-Utskottet: efter N:o 121, Hr Hjerta, Carl Johan, N:o 2183.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottet: efter N:o 2144.
Hr Rosensvärd, Johan Henrik, och N:o 1975.
Hr Scheffer, Per Henrik: N:o 2232.
Hr Fredenstam, Mathias, och N:o 304.
Fock, Alexander Georg, med hvardera 14 röster, och efter verkställd lottning sins emellan, ang:de den ordning, i hvilken de böra som suppleanter ingå.
Hr Leijonanker, Fredr. Wilh. Erik Carl, hade inlemnat följande mern.:
Kommenderad att i tjensteärenden afresa från hufvudstaden, får jag hos R. o. Ad. vördsamt anhålla, att, med bibehållandet af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig ledamotsplatsen i BankoUtsk.
Upplästes jemväl följande af Hr Uggla, Carl Gust., ingifna mern.:
Tvungen af enskildta angelägenheter att lemna riksdagsorten, anhåller jag vördsammast, att med bibehållande af min riksdagsmannarätt, få afsäga mig förtroendet att vara ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. R. o.
Ad. biföll äfven denna anhållan; hvarefter Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att sammanträda till val af en ledamot i BankoUtsk. efter Hr Leijonankar och en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. efter Hr Uggla.
Upplästes följande af Hr König, Carl Fredr, inlemnade mern:
I anseende till förekomne göromål, hvilka nödvändigt fordra mitt aflägsnande, föranledes jag, afsäga mig det förtroende som ål mig af H. R. o.
Ad. har varit öfverlemnadt såsom Elector, anhållande jag att vid min riksdagsmannarätt likväl få blifva bibehållen. 8* 116
Den 24 Maj. 9 R. o. Ad. lemnade jemväl härtill sitt samtycke i anledn. hvaraf Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Bänkman, att utse en Elector i st. f.
Hr König.
Företogs val af en Bänkman inom 22:dra Bänkm:safd:n efter N:o 2034.
Hr Adlerbrant, fullm.
Gr. Sparre, Claes Otto; och befanns vid valförrättningens slut dertill hafva blifvit utsedd: N:o 2022, Hr von Axelsson, Carl.
N:o 82, ang:de majoren G.
Krooks ansökning om godtgörelse för mistade löneinkomster; N:o 83, ang:de kronobagaren S.
Strömbergs befrielse från ådömd återbäring af beräknad provision å brödbakning i Christianstads kronobageri; N:o 84, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. ang:de försäljning af den lill det s. k. hofjaktvarfvet hörande tomt; N:o 85, ang:de användandet af de under statskont:s förvaltning varande äldre dispositionsmedel; N:n 86, ang:de godtgörelse eller afskrifning af åtskilliga utaf statskont. af under händer hafvande medel bestridda utgifter; N:o 87, i anledn. af granskningen af de under comm.collegii förvaltning ställda fonder oell medel; N:o 88, ang:de förändring uti beräkningen af s. k. straffränta för lån utaf manufakturdiskontfonden; N:o 89, ang:de förändradt sätt för utöfvande af församlingarnes granskningsrätt öfver pastorernes redovisning för kyrkornes medel; N;o 90, om ändring i K. kungörelsen d. 5
Mars 1831/ i fråga om tiden då auktion å landet bör vara slutad:
N:o 91, i fråga huruvida K. förordn:n d. 19 Maj 1845, ang:de giftorätt och morgongåfva, äger retroaktiv verkan eller ej; samt N:o 92, ang:de en fyranläggning å skäret Skomakaren eller Simpnäs Klubb. Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 17 och 20 dennes på bordet lagda utlät.
Den af Hr Norin vid delta utlåt, fogade reservation, upplästes på begäran af Hr von Hartmansdorff, Aug., som derefter anförde:
Jag anser det för Kronans rätt ganska vådligt, att efterskänka eller nedsätta en arrendeafgift, grundad på ett i laga ordning afslutadt kontrakt, hvilken afgift sedermera blifvit af högsta domstolen till betalning fastställd.
Enl. min tanke, bör man i frikostighet icke gå längre än reservanterne föreslagit, nemi. att, om arrendatoren så åstundar, han må blifva fri från arrendet Den 24 Maj. 117 och hemmanet ånyo utarrenderadt.
Jag anhåller således om Hr Gr. o. Landtm:s propos. till bifall å reservanternes förslag.
Jag får förena mig med Hr von Hartmansdorff, så mycket heldre som detta mål vid föreg:de riksdagar förevarit och R.
St. då beslutat, att arrendatorn ägde att i laglig väg söka sin rätt.
Nu har han så gjort, hvarigenom upplyst blifvit, att han å sin sida haft orätt.
Skulle då, sedan högsta domstolens beslut nu fallit, R.
St. göra några eftergifter, synes föga hopp vara om beståndet af något framtida utslag.
Jag anhåller, alt R. o. Ad. måtte fatta sitt beslut i enl. med reservanternes förslag.
Äfven jag tillstyrker, att R. o. Ad. mätte ogilla Utsk:s förslag och i stället såsom sitt beslut antaga den upplästa reservationen.
Utsk. hafva oriktigt förfarit derutinnan, att det inlåtit sig i en slags granskning och vederläggning af högsta domstolens dom i förevar, fall, hvarigenom Utsk. kommit till det resultat, att arrendatorn skall hafva blifvit missledd af den honom lemnade beskrifning om egendomen och att han icke fått åtnjuta honom tillförsäkrade förmåner.
En sådan Ulsk:s åtgärd innebär ett klander af Konungens beslut, och dertill anser jag Utsk. lika litel som hvarje enskild person berättigadt.
Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att i 69 § Reg.F. vore föreskrifvet, att om betänkligheter uppstå att antaga hvad StatsUtsk. tillstyrkt uti det som rörer statens reglerande, då böra de skäl, pä hvilka sådana betänkligheter sig stödja, anföras och meddelas StatsUtsk., som derefter toge ärendet under ytterligare öfvervägande, samt att nu förevar, fråga om nedsättning i arrendet för en af statens egendomar, måste hafva inflytande på statsregleringen, och Hr Landtm, fördenskull ansåg sig icke kunna framställa propos. å direkt bifall till den här yrkade förändring i StatsUtsk:s förslag.
I hnfvudsaken hyser jag samma åsigter som föreg:de talare, och vill blott tillägga, att ehuru arrendatorn, såsom stöd för sin ansökning om eftergift, åberopat, dels att han blifvit missledd af honom förevisade kartor, hvilka vid säteriet upptagit åkerjorden till 150 tunnland, och dels att han icke kunnat ana, att denna jordvidd jemväl skulle inbegripa jorden vid torpen; likväl och som det lika litet bordt vara arrendatorn, som det kan vara någon af oss obekant, att ett hemmans uppgifna åkerrymd innefattar åkern icke allenast vid sjelfva hemmanet, utan äfven vid torpen, anser jag dessa skäl icke förtjena afseende, utan anhåller om återremiss å betänk.
Hr Gr. o. Landtm, anfört för dess vägran, att framställa propos. på bifall å Utsk:s betänk., får jag vördsamt hemställa, huruvida icke Hr Gr. o.
Landtm, ville framställa propos. på återremiss, med 118 Den 24 Maj. förklarande å R. o. Ad:s sida, att R. o. Ad. instämmer i den åsigt, som i reservationen blifvit uttalad.
För ali så mycket mera ådagalägga, att reservanternes mening är riktig, får jag lemna den upplysning, att arrendatorn Erasmi täflade med förra boställsarrendatorn om arrendet och uteslöt denna sednare derifrån, genom ett högre anbud af några kappar spanmål.
Han borde väl hafva betänkt sig innan lian gjorde det anbud, för hvilket han stanuat.
Skulle han nu erhålla den sökta eftergiften, hade
Staten i och med detsamma under en i min tanka oriktig form efterskänkt en ej så obetydlig del af arrendesumman, hvilken, om den förra arrendatorn kunnat lagenligt bibehållas, sannolikt blifvit erlagd.
Genom ett sådant förfarande å R.