Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
För att, sä vidt möjligt vore, förekomma en så vidsträckt kassation, hafva vederbör, fästat synnerlig vigt vid anskaffande af dugligt jern, hvadan det händt, att då faktoriet i början nöjt sig med det Tabergsjern, som kunde erhållas vid närgränsande bruken, man sedermera sökt förskaffa sig jern från annat håll; ja man har hemtat jern landvågen ända från Göteborg, hvilket naturligtvis gjort det mycket dyrt.
Från hvilket bruk detta sistnämnde jern kommit, känner jag icke.
Derifrån måste man ock härleda orsaken lill den förhöjning i pris som säges vara i fråga för de gevär som nu tillverkas vid Husqvarna, och icke från någonting annat.
Tillvaron af ett faktori vid Carl Gustafs stad, har hitintills icke kunnat moderera priset för de vid Husqvarna förfärdigade gevären, då de som förfärdigas vid det förra äro dubbelt dyrare än vid det sednare.
Man har anfört såsom hinder för en utarrendering, att detta skulle hindra Kronan från att få nya modeller förfärdigade.
Ulsk:s betänk, lemnar dock K.
M. öppna händer alt i detta hänseende göra och låta såsom Honom bäst synes, och att således vid en utarrendering fästa de vilkor, som anses lämplige, hvarunder naturligtvis äfven kan innefattas förbehåll och rättighet till modellers förfärdigande och försöks anställande.
Hufvudsaken lärer väl vara att Kronan får ett tillräckligt antal goda gevär till skäligt pris.
Detta har det icke hittills lyckats Kronan att fä från Carl Gustafs stads faktori.
Vid sådant förhållande kan jag icke finna annat, än ali det förslag till und. skrifvelse Utsk. afgifvit, är vida lämpligare, än det Hr von Hartmansdorff nu framställt, och får jag derföre tillstyrka bifall till antagande af det förra.
De ledamöter af R. o. Ad. som egnat någon uppmärksamhet åt 1847 års revisorers berättelse, i hvad den angår förevar, fråga, torde äfven känna huru illa gevärsfaktoriet vid Carl Gustafs stad blifvit för Statens räkning Den 21 Maj. förvaliadt; utan att jag derom behöfver ingå i någon närmare ut veckling af ärendet.
En värd talare har lemnat den upplysning, att delta faktori i sednare åren blifvit bättre förvaliadt, och jag vill ej bestrida möjligheten häraf.
Men för revisorerne var detta förhållande okändt.
Emellertid är det en sanning, att gevär och pistoler, som hittills blifvit tillverkade vid Carl Gustafs stads faktori varit af sämre beskaffenhet, än dem som erhållits från Husqvarna faktori, ett faktum som uti revisionsberättelsen finnes bestyrkt.
Orsaken härtill ligger deruti, att vid Husqvarna faktori betalas arbetaren efter som han afiemnar ett fullgodt arbete, då deremot vid Carl Gustafs stads faktori arbetaren får sin betalning, antingen han afiemnar ett godt eller dåligt arbete.
Det är äfven upplyst, att vid Husqvarna faktori man söker förskaffa sig de bästa materialier, hvaremot man vid Carl Gustafs stads faktori ej lärer vara så noga i detta afseende.
Såsom skäl att Staten må hafva för egen räkning ett gevärsfaktori, har man anfört, att tillfälle borde finnas för
Staten att å egna verkstäder göra försök med nya uppfinningar m. m., samt att anställa experimenter uti större skala.
Detta har visserligen till en del sin riktighet; men om Staten med mycket mindre kostnad och omväg kan verkställa dessa undersökningar vid de nuvar. artilleri-verkstäderne, så borde sådant iakttagas.
Föröfrigt tror jag, att de enskilda faklorierne gerna verkställa experimenterne, så framt de blifva förvissade, att utom ersättning för desamma, äfven sedan få emottaga beställningen.
Man klandrar StatsUtsk:s nu afgifne betänk, uti ifrågavar. vigtiga ärende.
Frågas, om StatsUtsk. kunnat annorlunda förfara, med stöd af de upplysningar, Utsk. erhållit, än att föreslå R.
St. det ifrågavar. faktori skulle på försök bedrifvas för Statens räkning intill slutet af år 1849; men att om vid denna tids utgång visade sig, alt deuna inrättning går med förlust för statsverket, det då borde utarrenderas under vissa af K. M. bestämde vilkor.
Det må således ursägtas mig, om jag på de nu anförde grunder, men synnerligen på dem som inhemtas af revisionsberättelsen, tillstyrker bifall till Utsk:s betänk, uti förevar, punkt.
Åtskilliga anmärkn:r hafva här redan blifvit gjorde emot de skäl som Gr.
Lagerbjelke i denna fråga anfört.
Jag anhåller att få ytterligare utveckla en af dessa anmärkn;r och att dertill få lägga ännu några andra.
Lagerbjelke har egentligen fästat sig dervid, att då kanongjulerier kunna bedrifvas af enskilde och Slaten finner sin räkning vid att af dem köpa kanoner, så borde man kunna begagna samma utväg i fråga om gevärs anskaffande för Statens räkning.
Jag tror dock icke att den jemförelse han uppställt år riktig.
Sedan kanoner en gäng blifvit lill modellen bestämda och lill det nödiga antalet gjutna, så måste tillverkningen deraf för Kronans räkning under en längre tid afstanna.
Hvad skulle då Kronans gjuteri — i fall hon ägde ett sådant — göra under tiden till nästa be - 128 Den 24 Maj. ställning?
Förmodligen täfla med enskildte om tillverkning af grytor och annat i den enskilta hushållningen nödigt gjutgods.
Men sådant duger icke, emedan Staten ej kan tillverka med samma sparsamhet som den enskilte.
Också se vi att då våra nuvar. kanongjuterier icke sysselsättas af beställningar från främmande länder, så afstannar deras rätta tillverkning och någon annan mäste till skada för ägarne tillgripas.
Om modellen för kanoner förändras, så lära, enligt hvad sakkunnige män säga, (jag hörer icke till deras antal) icke blott lavetterna, utan äfven, på sätt
Hr von Wahrendorff för icke länge sedan påstod, kassematter i öfverensstämmelse dermed böra ändras.
Något experimenterande dermed har ett sä fattigt land, som Sverige, icke råd att verkslälla.
Följden blifver att fråga om beställningar af förändrade kanoner mera sällan än af förändrade gevär, förekomma.
Man har sagt att sämre gevär blifvit tillverkade vid Eskilstuna faktori än vid Husqvarna.
Det är väl möjligt att
Hrr revisorer funnit förhållandet vara sådant; men jag kan icke påminna mig alt jag läst något sådant i deras tryckta berättelse.
Att gevären hittills varit dyrare vid Eskilstuna gevärsfaktori, än vid Husqvarna, är obestridligt.
Men orsaken torde böra sökas uti de kostnader, som på förra stället nyligen blifvit nedlagda för nya byggnader och dyra machiner.
Men dessa m. fl. omkostnader böra icke beräknas blott för de gevär, som blifvit tillverkade under de 2 år, hvilka revisorernas granskning omfattar, utan för en lång följd af år.
Hr von Rosen har sagt, att det vore likgiltigt om R.
St:s skrifvelse syftade på gevärsfaktoriets utarrenderande eller icke, emedan en sådan utarrendering icke lämpligen kunde ske och således icke heller kunde af Konungen beviljas.
Jag kan icke anse saken så likgiltig.
Att begära hvad man på förhand tar för afgjordt icke kunna beyiljas, synes mig å R.
St:s sida vara att fela i aktning både mot sig sjelfva och Konungen.
De böra naturligtvis icke begära annat än hvad de sjelfve finna välgrundadt och derföre kan vinna Konungens bifall.
Jag förnyar min anhållan att R. o. Ad. måtte godkänna det förslag lill und. skrifvelse, jag redan afgifvit, eller något dylikt.
Hr Adelborg, Otto:
Man behöfver icke ens hafva varit militär för att inse nödvändigheten deraf, att Kronan äger ett eget gevärsfaktori.
Någon vidlyftig utveckling synes icke vara af nöden för att visa de olägenheter, som för framtiden skulle uppkomma deraf att man öfverlemnades åt enskilte att förse Kronan med dess behof af gevär.
Följden deraf skulle kunna blifva, att då Staten hade största behof af gevär, skulle den icke kunna få annat än möjligen dåliga gevär till högt pris.
Jag tror derföre, att den besparing, man möjligen kan göra genom att öfverlåta ifrågavar. inrättning i enskilda händer skulle Staten dyrt få umgälla genom de förluster, densamma vid andra tillfällen måste lida cch hvilka måhända ofta icke kunna i penningar beräknas.
För den händelse att R. o. Ad. likväl anser sig böra bifalla Utsk:s be - De n 24 Maj. 129 betänk., får jag för min del anhålla, att den tid, inora hvilken raan vill afvakta verkningarne af ett förändradt tillverkningssålt vid Carl Gustafs stads gevärsfaktori, måtte utsträckas till slutet af år 1851 i st. f. år 1849.
Hvar och en vet att vid en så kombinerad och sammansatt inrättning som ett gevärsfaktori (synnerligast det vid Carl Gustafs stad, hvilket nyligen fått en annan styresman och af sin förre styresman blifvit lemnadt i ett mindre godt skick) kunna resultaterne af en förändrad organisation icke pä så kort tid utrönas.
Uti berörde mindre goda förvaltning mäste man söka orsaken till den dyrhet, som blifvit lagd detta faktori till last och hvilken icke bör til 1 räknas sjelfva gevärsfabrikationen ensam, utan jemväl bör sökas uti flera andra omständigheter, som äfven dertill bidragit.
Till de flera sä beskaffade omständigheter, som här redan blifvit anförde, vill jag endast lägga det, att faktoriet måst underhålla en mängd gamla arbetare, som icke kunnat göra särdeles nytta, och hvilka det icke på något sätt kunnat blifva utaf med.
Vill man afvakta resultaterna afen förbättrad organisation af detta verk, så måste man bestämma en längre tid, än de här föreslagna två åren.
Jag tror icke alt med den bästa vilja i verlden det är möjligt, äfven för den skickligaste styresman, att ombilda detta verk så att det på berörde korfa tid kan lemna tillfredsställande resultater.
Jag anhåller således alt R. o. Ad., i händelse af bifall till den af StatsUtsk. i dess betänk, föreslagna und. skrifvelse, ville förändra den der omnämnda preskriptionstid från är 1849 till år 1851.
För min egen del skulle jag likväl vilja tillstyrka ett totalt afslag å denna punkt af betänk.
Det är ett faktum att de gevär, som tillverkas vid Carl Gustafs stads faktori äro mer än dubbelt dyrare ändem, som fås från Husqvarna.
Hr von Hartmansdorff har sagt, att Sverige är ett fattigt land och bör iakttaga all möjlig hushållning.
Jag skulle då tro, alt det vore nödigt alt äfven i detta afseende så vidt möjligt är, söka inskränka utgifterna.
En sådan inskränkning kan i detta fall icke ske, säger Hr von Hartmansdorff och den siste värde talaren med honom, emedan Staten måste äga ett eget faktori.
Jag kan likväl icke förstå att detta är så nödvändigt, som desse Hrr synas tro.
Jag kan icke inse att i detta fall i fråga om gevärstillverkning större våda för Kronan kan komma deraf, att den förskaffar sig sitt behof af gevär medelst uppgörande af leverans-kontrakter med enskilta, än som för närvar, äger rom i frjiga om Kronans behof af krut.
Såsom bekant är finnes för närvar, icke något Kronan tillhörigt krutbruk.
Hvad möjligheten af höga priser beträffar, så tror jag att om de nuvar. enskilta gevärsfaktorierna skulle stegra sina priser till en större höjd, man väl måste förutsätta att i Sverige finnes personer med tillräcklig spekulationsanda att nya anläggningar i denna väg uppstå, hvarigenom priserna blefvo jemnade; men om äfven priserna skulle hälla sig höga, så har 5 II. 9 130 Den 24 Maj. man ju, genom vidtagande af den förändring som här är i fråga, beredt sig medel att betala ett sådant högre pris.
Jag kan så ledes icke se annat, än alt nr hvilken synpunkt som helst en förändring är önskvärd.
Hvad beträffar det omtalda behofvet af nya modeller och nödvändigheten att experimentera dermed, så får jag upplysa, att vid alla artillerikasserner finnas verkstäder för morieliers pröfvande, och att just vid dessa verkstäder förfärdigas de modeller, efter hvilka gevär sedermera för Statens räkning tillverkas och för hvilkas skull man ansett det vara alldeles nödvändigt, alt Staten har ett egel gevärsfaktori.
Men antag nu att de talare hafva rätt, som säga att Sverige icke kan umbära ett sådant faktori, så frågar jag om man väl kan påslå, att den af StatsUlsk. föreslagna und. skrifvelsen lägger hinder i vägen för dess bibehållande.
Utsk:s tillstyrkande innefattar ju, att R.
St., för den händelse att de der förutsatte fall icke inträffa, måtte begära det ”K.
M. täcktes i nåder låta föranstalta om faktoriets ularrendering för Kronans räkning, på sätt och under de vilkor, som af K.
M. pröfvas lämpligast, eller ock (märk väl) dermed vidtaga andra åtgärder, som må anses tjenliga för uppnående af det med inrättningen åsyftade ändamål”.
Utsk. har således icke bestämt föreskrifvit utarrendering, utan endast anlydt möjligheten deraf och tillstyrkt R.
M. begära vidtagande af sådana åtgärder, som kunde frambringa lyckligare resultater, än de hittills vunna.
Jag erkänner riktigheten af de skäl, Hr Adelborg, anfört i fråga om den föreslagna preskriptionstiden, hvilken är för kort.
Det lärer endast vara för några månader sedan verket fått en ny styresman och således kan man ej anse tiden till 1849 års slut eller icke fullt 2 års erfarenhet vara tillräcklig för bedömande af resultaterne utaf de vidtagande föråndringarne; men alt utsträcka tiden så långt framåt, som Hr Adelborg föreslagit, tror jag icke vara nödigt.
Jag tror det vara nog om man bestämmer tiden lill slutet af år 1850, detta är 3 år.
Kan den nya styrelsen under denna tid ändock icke tillvägabringa någon varaktigare förbättring, tror jag tiden vara inne att vidtaga en förändring i sjelfva sättet för gevärsfabrikationens bedrifvande.
På dessa skäl anhåller jag om bifall tiil Ulsk:s förslag, med förändring af årtalet 1849 till 1850.
Ehuru jag anser såväl representationen som nationen i allmänhet stå i en särdeles förbindelse till revisorerna för deras allvarliga bemödande att söka ådagalägga tillståndet med Carl Gustafs stads gevärsfaktori, tror jag dock att de kalkyler, hvarpå revisorerne grundat deras uppgifter om kostnaderne i och för berörde faktori, måhända tåla vid en och annan afprutning.
Åtminstone visar det sig uti den förklaring, som krigs-colhm afgifvit i anledn. af revisorernas i detta afseende gjorda anmärkmr, att krigs-colhm icke utan skäl afdragit en mängd poster, som i berörde kalkyler äro förde gevärstillverkningen till last.
Krigscolhm har äfven uppgifvit, att om man afdrager förvaltningskostnaderne samt räntan på det nedlagde kapitalet, komme kosina - Den 24 Maj.
131 derne för sjelfva gevårsfabrikationen, fördelade på hvarje af de tillverkade gevären, alt med några sk. understiga det pris, som vid Husqvarna betalas.
Jag vill icke nu ingå i bedömande af de skiljaktiga åsigter, som sålunda af revisorerne och krigs-colhm blifvit framställde; för min del anser jag, lika med revisorerna, att gevärstillverkningen vid Carl Gustafs faktori hittills varit Staten allt för dyr.
Jag tror att revisorernas anmärkmr haft en stor nytta med sig, i det de fästat såväl styrelsens som R.
St:s och nationens i allmänhet uppmärksamhet på detta vigtiga ämne; men då styrelsen i följd deraf, så vidt på densamma ankommit, sökt för framtiden förbätra det nuvar. tillståndet, tror jag all R.
St. icke böra ingå med någon tind. skrifvelse, som åsyftar ett förändradt sätt för sjelfva gevärsfabrikationens bedrifvande, åtminstone icke förr än man kommit i tillfälle att bedöma följderna utaf det nya förvaltningssystemet.
Inom 3 år hafva vi åter riksdag; finner man då att en skrifvelse bör allåtas i nu föreslagna syftning, sä kan det ju ske.
Men nu, då man tydligen ser att gevärstillverkningen vid Carl Gustafs stads faktori är i stigande och att ti 11 verkningspriset är i fallande, anser jag den af Utsk. föreslagna skrifvelsen vara olämplig, isynnerhet hvad beträffar den deruti ifrågasatta utarrenderingen af detta faktori, hvilken åtgärd jag för min del anser för framtiden skulle medföra stor våda för verkets bestånd.
Så många bevis äro här framlagde till bestyrkande af denna åsigt, att jag skulle anse mig handla orätt om jag upptoge R. o. Ad:s tid med att derom vidare orda.
Jag tror att vi vid detta tillfälle böra inskränka oss till att aflåta en sådan skrifvelse, som den Hr von Hartmansdorff föreslagit.
En skrifvelse i de ordalag, som deri innefattas, är af behofvet påkallad, emedan hela nationen vet att tillverkningen vid merberörde gevärsfaktori varit för dyr, men om R.
St. genom en sådan skrifvelse visa att detta förhållande icke undgått deras uppmärksamhet, tror jag det vara öfverflödigt att deruti inrycka någonting annat, och tillstyrker således bifall till Hr von Hartmansdorffs förslag.
Som jag för tillfället icke var närvarande, då Hr von Hartmansdorff uppläste sitt förslag utber jag mig att få böra detsamma.
I anledn. häraf upplyste Hr Gr. o. Landtm, att Ilr von Hartmansdorffs förslag innehöll hvad Utsk. hemställt, med den skillnad, att han efter orden: ”K. M. täcktes i nåder låta”, infört ”med faktoriet vidtaga sådana åtgärder, som må anses tjenliga för uppnående af det med inrättningen åsyftade ändamål”.
Jag tviflar icke derpå, att R.
St:s revisorer haft skäl för deras anmärkn:r i detta afseende.
Det öfverensstämmer äfven med hvad jag sjelf i frågan inhemtat; men å andra sidan år jag fullkomligt ense med Hr Adelborg derutinnan, att en så vidlyftig förvaltning som ett gevärs-faktori icke bringas till rätta på den korta tid, som återstår innan slutet af är 1849.
En så sammansatt handtering, som ett gevärsfaktori, kan icke 9* 132 Den 24
Maj. jern töras nied el t krutbruk eller ett kanongjuteri, isynnerhet då man besinnar att här är fråga om att vidtaga en så genomgripande förändring, alt den skulle medföra en betydlig nedsättning i tillverkningspriset, utan att verka någon minskning i varans godhet.
Jag tror icke att det är möjligt att åstadkomma en så väsendtlig förbättring på en så kort tid, som de föreslagna 2 åren innefatta.
Hvad åter beträffar frågan att på arrende upplåta ifrå gavar. verk till enskilte, får jag säga, att uti ett så litet land som Sverige, som har så ringa industri och der det icke finnes mer än ett gevärsfaktori utom Statens, vore det vådligt att endast åt den enskilta industrien öfverlemna att förse Staten med dess behof af gevär.
Dä jag således icke i allo kan gilla det förslag, StatsUtsk. framlagt, förenar jag mig med Hr von Hartmansdorff, uti den modifikation deruti, som han föreslagit.
Ehuru jag med all uppmärksamhet genomgått StatsUtsk:s betänk, uti ifrågavar. punkt, har jag icke kunnat upptäcka, att de af R. o. Ad:s 2:ne ledamöter uti detta Utsk. som nu yttra sig emot betänk., reserverat sig emot detsamma, hvilket jag haft skäl att så mycket mer förvänta, sora den ene af dem ännu är i militärisk tjenst, och den andra innehaft en sådan befattning tillförene, samt således, genom sine kunskaper och erfarenhet uti militärväsendet, kunde lemna tillfredsställande upplysningar, hvilka nu genom reservationens uteblifvande gått förlorade; hvaraf följden också kan blifva, att R.
St. fatta ett beslut som skadar både faktoriet och Staten.
Man har sagt, att revisorerne uppgjort kalkyler som icke voro riktiga.
Dessa kalkyler äro dock byggda på officiella uppgifter och sifferförhållanden, och om dessa äro oriktiga, är sådant ej revisorernas fel.
Revisorerne hafva vid sina beräkningar upptagit kostnaderne, så väl för gevärstillverkningen m. m., som ock för verkets öfriga drift, samt jemfört denna totalsumma med inkomslerne, och derefter beräknat det hela.
Man har vidare anfört såsom skäl emot öfverlemnandet af faktoriet till enskilda personer, att
Staten derigenom skulle blifva beroende af dem i och för anskaffande af nödigt antal gevär m. m.
Jag tror det icke; ty för det första vilja dessa enskilda förtjena, och för det andra kan vid kontraktets uppgörande Staten förbehålla sig vilkor, som afböja allt beroende.
Men tager man i betraktande det ringa antal gevär m. m., som nu årligen erhålles från Carl Gustafs stads faktori, så finner man lätt, att
Staten redan är i behof af det enskilda biträdet och således till en viss grad beroende, hvilket beroende ingalunda ökes, om Carl Gustafs stads faktori utarrenderas på de grunder, som öfverensstämma med Statens sannaste nytta och fördel.
Anser man åter, att ifrågarar. inrättning bör bibehållas för Statens räkning, så väl i statsekonomiskt som politiskt afseende, så bör man dock inskränka detta faktoris verksamhet till ett experimenterande af de uppfinningar, som blifvit gjorda såväl inom
Den 24 Maj. 133 vårt eget land, sorn ock utom detsamma, och Staten skall i ut giftsväg skörda en ganska betydlig vinst.
För min del anser jag det förslag till und. skrifvelse, StatsUtsk. uppgjort, vara det lämpligaste i närvar, förhållanden, synnerligen om K.
M. skulle linna att, oaktadt de nu förelagne förändringarne med detta verk, det likväl visade sig, att detsamma fortfarande gick med betydlig förlust för statsverket.
Jag forlgår alltså att tillstyrka bifall till betänk, uti denna punkt.
På de skäl, som af Hrr Adelborg och Lagerhjelm blifvit anförda, anhåller jag, att det i Utsk:s förslag förekommande årtalet 1849 måtte förändras till 1850, hvadan således efter orden: ”så vida icke före utgången af”, skulle följa: ”år 1850 en sådan förändring” etc.
Äfven jag finnér vid närmare eftertänkande att året 1850 är tjenligare såsom preskriptionstid än året 1849.
Man kan då icke tillvitas att hafva gått allt för brådstörtadt till väga.
Hvad beträffar frågan om sjelfva det ifrågavar. faktoriet, tror jag alt ehuru alla äro ense derom, att ändamålet med detsamma bör vara alt förskaffa
Staten många och goda gevär, åsigterna likväl derutinnan äro skiljaktiga att den ene tror detta bäst vinnas genom att Staten sjelf bedrifver gevärstillverkningen, andra åter derigenom, att den öfverlemnades åt enskilde.
För egen del vågar jag ej hoppas, det Slaten någonsin skall kunna tillverka för så godt pris som den enskilte.
Hittills har åtminstone erfarenheten vid alla tillfällen visat raka motsatsen och det torde således vara tillåtet att betvifla, att ett fördelaktigare förhållande hädanefter skall kunna framkallas i afseende på gevärstillverkningen.
Det går visserligen an att befalla förvaltningen af Statens faktori att låta tillverka så och så många gevär; men deruti ligger icke någon säkerhet, att det föreskrifna antalet goda gevär blifver till Kronan levereradt.
Har detta antal ej medhunnits, är dervid intet att göra, utan man måste antaga de ursäkter, som vederbör, för dröjsmålet anföra.
Öfverlemna!' man deremot faktoriet åt enskild person, emot förbindelse för denne, alt, vid ansvar, årligen lemua ett öfverenskommet antal gevär, (såsom förhållandet nu är vid Husqvarna), så kan man vara öfvertygad derom, att styresmannen nog föranstaltar att förbindelsen uppfylles, emedan i motsatt fall en betydlig skadeersättning blefve följden.
På dessa skäl anser jag de ordalag för den und. skrifvelsen Utsk. föreslagit vara de bästa, emedan K.
M. till följd deraf äger rätt att, om Han så lämpligt finner, till enskild person utarrendera ifrågavar. faktori under de vilkor och kontroller, som kunna finnas behöfliga.
Vissa principer äro af beskaffenhet, att de icke alltid kunna begagnas.
Vid vissa tillfällen äro de bra, vid andra åter duga de icke.
Man har här talat om att hvarje industri bäst förkofras under impuls af täflan emellan dess idkare.
Detta är ganska sannt, sä vidt fråga är om en industri, som re - 134 Den 24 Maj. dan finnes till.
Men då raan talar om en industri, sådan som gevärstillverkningen, hvilken, oaktadt den är af största vigt för landet, ännu är högst outvecklad, så kan berörde sats icke vinna tillämpning.
Man behöfver icke hafva mycken sakkännedom för att inse de svårigheter, som äro förenade med anläggande af ett gevärsfaktori.
Ett sådant uppstår icke i hast och vid en dylik inrättning danas icke arbetare lika fort som vid andra industriella företag.
Man har jemfört gevärsfaktorier med krutbruk och hanongjuterier.
Hvad de förra beträffa, äro de till sin verksamhet så enkla, att de hvar som helst och af hvem som helst kunna bedrifvas.
Vid krutbruken tillverkas sådane produkter, som i händelse af bristande afgång inom landet kunna påräkna en säker afsättning utom lands.
Detta indutsri-företag kan Staten således tryggt öfverlemna ålenskilde personers omtanka, ty om man vid något tillfälle funne alt Staten inom en kortare tid behöfde en större mängd krut, än som vid de redan befintlige krutbruken hunne tillverkas, så kunde in* om några månader nya krutbruk inrättas och träda i verksamhet, utan några särdeles stora kostnader.
Helt annorlunda är förhållandet med gevärsfabrikationen.
Det erfordras stora omsorger, mycken kostnad och en längre tid att få en gevärsfabrik i gång.
Jag yrkar således på det högsta, alt
Kronan måtte få behålla det enda faktori den för närvar, äger.
Jag sade nyss, alt
Kronan icke bör hafva mer än ett, ty 2 vore för mycket.