Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
St:s eller derasUtsk:s öfver läggn i ngar och pröfning må icte uti något annat fall eller på något annat sätt, än denlia gru ndlag bokstafligen fö restrifver, komma frågor om embets- och tjenstemäns till- och afsättande m. m.; och detta bör i denna fråga afhålla från alla påståenden om Hr EhrenhofFs afsättning, hvadan jag ickeheller skall tillåta mig att yttra, huruvida han förtjent det.
Man Lar föröfrigt klandrat, att Constit.Utsk. i sina anmärkningar hållit sig till särskilda mål och icke ingått i pröfning af styrelseåtgärderna i sin helhet.
Första frågan härvid är, oin det verkligen finnes något missnöje i landet med syrelsesystemet i sin helhet, eller om detta missnöje är så allmänt,, som man här hört påstås, och jag vet med visshet, att något allmänt missnöje icke finnes.
Den andra frågan är åter, om Utsk. äfven i sådant fall varit skyldigt att dela denna opinion och rätta sitt betänk, derefter, hvilket jag icke tror vara Utsk:s skyldighet.
Man har vidare sagt, att 56 § borde tjena till vägledning för omdömet; men den angår intet, som har sammanhang med 106 och 107 §§, ty 56 § talar om hehandlingen af frågor, som röra grundlagsförändringar» Jag medger emedlertid, att frågan, om återremiss kan äga rum, är så tvetydig, att det ej förundrar mig, om meningarna derom äro olika; jag har dock för min del stadgat min öfvertygelse på grund af en omständighet, nemi. den, att då en anmärkn. blifvit gjord af enskild ledamot eller annat Utsk., men Constit.Utsk. ogillat anmärkn., tror jag icke R.
St. äga rätt att icke destomindre falla den eller dem, emot hvilka anmärkn. blifvit riktad, och då tjenar återremiss af ett betänk., hvarigenom Constit.Utsk. frikänt, till ingenting.
Har Utsk. icke anfört fullständiga skäl, skulle återremiss tilläfventyrs kunna fordras; men då Utsk. fullständigt motiverat sitt betänk., tror jag ingen annan åtgärd kunna äga rum, än att lägga betänk, till handlingarna.
En återremiss, äfven om den lagligen kunde ske, skulle i sådant fall blott gagna till tidsutdrägt och en ytterligare discussion.
Detta är också fallet med nu förevar, fråga, deri Utsk. väl inblandat åtskilligt, mer än som behöfdes, om Hr Ehrenhoff, men i hufvudsaken afgifvit fullständigt utlåt., och jag tillstyrker derföre, att betänk, må läggas till handlingarna.
Jag är icke nog lycklig att kunna bemöta Frih.
Fhrenborgs smickrande yttrande om min ljusa blick med den motsvarande artigheten att finna mig öfvertygad af hans argumentation.
Jag föreställer mig ännu, att 107 § bör förstås för sig sjelf på det sätt, att, efter 1 morn., R.
St. blott äga att afgöra, huruvida Rikets väl krafvel- alt fullfölja en anmärkning, som Constit.Utsk. sjelfmant gjort, mea Den 3o Juni f. m. 3g3 inen att åter R.
St. hafva en oinskränkt afgörande-rätt efter i mom.
Det synes mig nemi. tydligt och klart, äfven med en juridisk tolkning, att de af Frih.
Ehrenborgh åberopade sista raderna i i mom. af 107 §, ang:de R.
St:s rätt att anmäla till entledigande de rådgifvare, emot hvilka anmärkning blifvit gjord, icke kunna afse annat än det föregående i samma morn., eller den händelse, då Constit.Utsk. ex proprio motu framställer anmärkningen, och ingalunda hänföras lill ett efterföljande morn., som dessutom börjas med ny rad och står helt och hållet isoleradt.
Cederströms mot mig riktade förebråelse för inconsequens emellan mitt yttrande örn enskilda ledamöters rätt att göra anmärkning efter 106 § och min åtgärd att sjelf väcka en sådan anmärknrsanledning, så har jag icke bestämdt påstått, att anmärkningar efter 106 § ej kunna af enskilda ledamöter göras, utan jag har blott sagt, att R.
St. icke kunna afgöra sådana frågor, och att beslutande-rätten derom ensamt tillhör Constit.Utsk., som icke ens behöfver anmäla sitt beslut hos RiksSt.
Jag har emedlertid icke tillräckligt öfvertänkt denna fråga om enskilda ledamöters anmärkn:srätt efter 106 § för att nu kunna yttra mig vidare deröfver; och då jag framställde min anleda, till anmärkn.
, var jag i verklig osäkerhet, huruvida ansvar kunde alternativt yrkas efter 106 eller 107 §.
Jag nagelfor likväl icke så noga härmed, enär prejudicater för ett sådant förfarande förefunnos; och då Constit.Utsk. nu upptagit anmärkningen i det skick, den blifvit framställd, ger detta mig visshet att icke hafva öfverträdt min lagliga rätt.
Jag skulle emedlertid gerna efterskänka all rättighet för R.
St. eller enskilda ståndsledamöter att göra anmärkning efter 106 §, om Constit.Utsk. alltid fullgjorde sin pligt; ty om dessa anmärkningar ske efter 106 eller 107 § kan vara likgiltigt, enär det ändock alltid tillhör Constit Utsk. att tillämpa den §, som rätteligen vederbör, samt R.
St. icke alltid behöfva att, der 106 § blifvit tillämpad, åtnöjas med Riksrättens dom, utan kunna oberoende deraf besluta en anmälan hos Konungen efter 107 §.
Cederströms förebråelser drabba mig således destomindre, som jag, äfven i händelse ett misstag af mig blifvit begånget, aldrig är rädd att ändra öfvertygelse för bättre skäl.
Ehrenborgh* erinran om olämpligheten att här omnämna Constit.Utsk:s förhandlingar i formfrågor, vill jag blott förklara, att jag alltid fraktat för den hemlighetsslöja, hvarmed Constit Utsk. så gerna vill omgifva sig.
Jag har derföre alltid sökt att, så vidt jag kunnat och det varit mig tillätet, lyfta på denna slöja, på det allmänheten må se, hvad som föregår inom det hemliga samfundet, och på del samfundets medlemmar måtte blifva bedömda efter förtjenst. 8 H. 5o Vt Den 3« Jani f. m. II.
Ex. Hl' Gr. o.
Landtm, yttrade, att ehuru vid början af discussioncn en ledamot önskat höra H.
Ex:s enskilda mening i denna formfråga, hade H.
Ex. likväl ansett sin pligt vara att först åt hvar och en lemna den rätt, hvilken Riksd:s- och Ridd.Ordnma lemna, att i målet yttra sig; jncn sedan numera ingen anmält sig att tala, trodde H. Ex. sig skyldig att gifva sin åsigt af ämnet tillkänna.
Då behandlingen af sådana anmärkn:sfrågor , hvilka, enligt 29 §.
Riksd.Ordn., blifvit i Stånden väckta, vid deras slutliga afgörande borde bedömas efter den föreskrift, hvilken ordalydelsen i 107 § Reg.F. innefattar, att om Cons t it.
Utsk. skulle anmärka, att Statsrådets ledamöter samfäldt, eller en eller flera af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon Statssecret. icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt förtroende-embete utöfvat, Utsk. då äger att sådant tillkännagifva för R.
St., hvilka, om de finna Rikets väl det kräfva, kunna hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att han ville ur Statsrådet och från embetet skilja den eller dem, emot hvilka anmärkning blifvit gjord, hvaraf följde, att, när Constit.Utsk. icke hos R.
St. ej heller äga att någon derutöfver sträckt åtgärd vidtaga; men nu blifvit yrkadt, att Constit.Utsk:s ifrågavar. memor. måtte till Utsk. återremitteras, ansåg H. Ex., att, sorn Constit.Utsk:s nu förevar, memor. innehöll afslag å den till Utsk. remitterade anmärkn:sanledning, samt hvarken 106 och 107 §§ Reg.F. eller 29 § Riksd.Ordn.
Jamnade R.
St. någon pröfningsrätt af Constit.Utsk:s åtgärd i sådana anmärkntsfrågor, som Utsk. icke funnit till någon påföljd föranleda, någon återremiss af Utsk:s ifrågavar. memor.
, såsom endast ad notitiam till R. o. Ad. inkommet, vid så beskaffadt förhållande, samt i öfverensstämmelse med hvad under förflutna riksdagar varit öfligt, ej heller kunde äga rum, utan hemställde, om icke R. o. Ad. behagade tillåta, att samma memor. lades till handlingarna?
Hr Cederschjöld: Sedan Hr Gr. o. Landtm, nu förklarat sin mening, lärer det vara fruktlöst att yrka återremiss.
Jag inskränker mig derföre till att reservera mig emot Hr Gr. och Landtm:s åsigt, och beklagar blott, att inga andra skäl för denna åsigt blifvit anförda än de, som redan vid sisla riksdagen framställdes, och hvilka jag redan förut i dag sökt vederlägga.
Min vördnad och min högaktning för Hr Gr. o. Landtm, kan ej lägga hand på min öfvertygelse.
Jag reseryerar mig derföre emot Hr Gr. o.
Landtnäs yttrade åsigt, såsom, efter min tanka, hvarken för - D t’ 11 3o J n 11 i f. m. 3g5 enlig med grundlagens ordalydelse eller i tillämpningen visligt betänkt.
Det kan icke vara någons afsigt att, om någonting oriktigt i styrelsen sker, öfverskyla det med Constit.Utsk:s mantel; då deremot hvad sorn är rätt tål pröfning både en gång och två gånger, och framstår utur hvarje pröfning renare inför den allmänna opinionen.
Jag ber att fa förklara min aktning såväl för llr Gr. o. Landtnäs öfvertygelse som för Hr Gr. o. Landtmrs egen visade aktning för Ståndets yttrande-rätt, då Hr Gr. o.
Landtm., oaktadt dess nu yttrade åsigt öfver ämnet, likväl tillåtit discussionen, tvärtemot denna åsigt, ostördt fortgå.
Denna yttrade åsigt strider emedlertid emot min, och jag beklagar, att Hr Gr. o. Landtm, för sin vägran af den begärda propos. icke, på sätt 55 § Riksd.Ordn. ovilkorligen föreskrifver, hemtat stöd från grundlagens bokstafliga innehåll.
Hade ej den beklagliga händelsen inträffat, alt Constit.Utsk., denna hemliga domstol, som allt mer upphäfver sig till R.
Sl:s förmyndare, redan vid denna riksdag förklarat en annan Talman hafva riktigt förfarit, då han vägrat en dylik propos., skulle jag icke underlåta att emot Hr Gr. o. Landtm, yrka den propos., hvarom fråga är.
Nu vill jag derifrån afstå för denna riksdag, men anhåller i stället om propos. på ogillande af Constit.Utsk:'* betänkande.
Jag kan ej blifva tillfredsställd, med mindre Hr Gr. o.
Landtm, till Ståndet hemställer, huruvida R. o. Ad. yrkar den vägrade propos., och denna framställning blifver med enhälligt nej besvarad.
Roye instämde i Frih.
Äfven jag instämmer i Frih.
Palmstjernas reservation och är öfvertygad, att en snar framtid skall komma, då frågor af denna beskaffenhet få ett annat behandlingssätt.
Min aktning för Hr Gr. o. Landtm, tillåter mig ej att efterskänka Ståndets rätt att yrka den vägrade propos., och jag anhåller således, att Ståndet måtte tillfrågas, huruvida Ståndet yrkar den propos., Hr Gr. o. Landtm, vägrat.
Frih. Rantzou instämde med den siste talaren.
Jag skall icke undandraga mig att yrka den vägrade propos., om icke förhållandet vore, såsom en värd ledamot upplyst, att Constit.Utsk. vid denna riksdag redan afgjort frågan i enlighet med Hr Gr. o. Landtm:s åsigt.
Jag inskränker mig derföre till en reservation emot denna åsigt.
Ex. llr Gr. o. Landtm, hemställde, om IL o. Ad. 096
Den 3o Juni f, m. yrkade, att propos. skulle framställas till återremiss af Constit.
Utskrs memor.
Den, som yrkar, att propos. till återremiss af Constit.- Ut»k:s memor.
N:o 6, rörtdé StatsUtskrs anledn. till anmärkning vid afskrifningen af convoj-medel, använda mot deras bestämmelse för ombyggnad af Svenska consulathuset i Tanger x skall varda framställd, voterar ja; den det ej vill, voterar nel 5 Vinner nej, anses R. o. Ad. icke yrka berörde propos., utan anse Constit.Utsk. ofvannämnde memor. böra läggas tili handlingarna.
Efter voteringens slut befunnos rösterna hafva utfallit, som följer Ja — 55.
Nej — 5j.
Hrr Hallenborg, Carl Joh., Gyllenkrook, Göran, samt Silfverhjelm, Cari Adam, reserverade sig emot R. o. Ad:s nu fattade beslut.
Dalman förenade sig i den af Frih.
Palmstjerna afgifna reservation. H. R. o.
Ad. åtskiljdes kl. -f till 4 e. m.
In fidem protocolli, ' F. O. Silfverstolpe.
Måndagen den 3o Juni 1834- Plenum kl. 6 e. m.
Justerades 1 prol.utdr. för denna dag f. m.
Hr af Pontin, Magn.
Martin, hade inlemnat följande anförande:
I anseende till en förestående resa åt landsorterna utöfver^ den tid, som tjenstledighet af Utsk. kan beviljas, äfvensom med fästadt afseende på mina öfriga flerfaldiga göromål, får jag hos H. R. o. Ad. ödmjukast anmäla, att jag, efter Juli månads ingång, icke längre kan fortfara i min befattning såsom ledamot af Allm.
Besvärs- och Oecon.Utsk.; hvarjemte jag ödmjukligen får framställa den Den 3o Juni c. ra. 397 önskan att i mina öfriga riksdagsmanna-åligganden och rättigheter få varda bibehållen till riksdagens slut.
Föredrogs ånyo Constit.Utsk. d. 27 sisth Maj på bordet lagda memor.
K:o 7, rör:de StatsUtskrs anmärkn.'san ledning i fråga om lönereglering för Lifgardes-reg:terna.
Gr. Cronhjelm, Otto Au g., anhöll, att Constit.- TJtsk:s memor.
K:o 12 måtte föredragas samtidigt med memor, N:o 7. Efter af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, framställd och af B., o. Ad. bifallen propos. å Gr.
Cronhjelms nu yttrade begäran, Lief Constit.Utskts d. 17 dennes e. m. på bordet lagda memor.
. N:o 12, ang:de StatsUtskrs ytterligare anmärkmsanledn. i fråga om gardes-reg:ternas aflöningsstater, nu äfven föredraget.
Dessa nu föredragna betänk:n förete cn lika besynnerlig och ofullständig utredning, som åtskilliga andra från Constit.Utsk. under denna riksdag inkomna betänk:n i dylika frågor; deremot ingår Utsk. i ett långt urskuldande af rådgifvarnes åtgärder att anvisa nya löneanslag för gardesregtterna.
Utsk. går åtminstone långt i den pligt, det tyckes anse sig äga, att försvara Regeringens åtgärder, och om detta å ena sidan finnes orätt, kan man å andra sidan ej annat än värdera den utmärkta välvillighet för Konungens rådgifvare, som Constit.Utsk. ådagalagt.
Äfven i dessa memor. saknas all upplysning om hvilka af Konungens rådgifvarepersonal tillstyrkt åtgärden och hvilka afstyrkt den.
Det är detta sätt att gå tillväga, som tillintetgör den constitutionella ansvarigheten och som lemnar ingen till— fredsställeelse åt den eller dem af rådgifvarne, som veta sig vid förhandlingarna inom Konungens rådkammare hafva fullgjort sin pligt och talat för Representationens och Folkets rätt.
Det är således sqvallervägen från Constit.Utsk., som man nödgas inhemta, huru rådgifvarne fullgjort sina åliggauden.
Det är väl bekant för hela Svenska allmänheten, och det är mig sagdt af Constit.Utskts egna ledamöter, att liela Konungens rådkammare, med undantag af Justitie-Statsministern och Statssecret. för krigsärenderna, afstyrkt ifrågavar. åtgärd.
I detta fall är Representationen skyldig tacksamhet och erkänsla för de rådgifvare, som sålunda följt sin pligt och talat i öfverensstämmelse med de beslut, R.
Det är besynnerligt nog, att den enda af Konungens rådgifvare, som utom Statssecret. tillstyrkt åtgärden, haft den lyckan att ensam stå skyddad för en anmälan enligt 107 § RegF., enär han ej utan ransakning och dom kan afsättas.
Det är dock Representationens pligt att uppdaga sådana förhållanden.
Det är dessutom väl bekant och representantens pligt att tillkännagifva 3(j8 Den 3o Juni e. m. det, att Statssecret.
Nordenfalk nedlade sitt embete derföre, att han ej ville expediera detta mål.
Det skarpaste klander synes böra drabba den nuvar.
Statssecret. derföre, att han, med full kännedom deraf, att hans företrädare af sådan anledning frångick sitt embete, likväl uppställt den nåd. skrifvelsen i änmet till Statscont,, så att han krupit bakom sin företrädare och synes endast hafva contrasignerat ett beslut, soin, enligt hans uppgift, skulle funnits förut, men som i sjelfva verket aldrig blifvit fattadt.
Detta är i min tanke en i moraliskt afseende långt högre graverande åtgärd, än sjelfva contrasignationen.
Hvad tillfredsställelse har väl den rådgifvare, som nedlagt sitt embete för att slippa contrasignera ett sådant beslut, då inför Representationen skuggan ändock kastas på honom, och Constit.Utsk. säger, att den sedermera vidtagna åtgärden endast innefattade verkställighet af ett redan fattadt beslut.
Jag anser såsom en pligt att nu förklara, att Statssecret.
Nordenfalk gått ifrån sitt embete, för det han ej ville contrasignera detta beslut, och att den, som contrasignerat det och genom den juridiska formen i beslutets uppställning velat framställa sig rentvättad, gjort sig förtjent af ett dubbelt ogillande från Representationens sida.
Jag anhåller, att betänk.
N:o 7, som upplyser, att icke någon åtgärd var vidtagen, och att således den föredragande, som detta betänk, angår, varit fullkomligen oskyldig, måtte läggas till handlingarna, och att betänk.
N:o 12, emedan vi känna Hr Gr. o. Landtnäs opiniön om återremiss, mätte af R. o. Ad. ogillas.
Slutligen beder jag att få yttra några ord 1 anledn. af det sätt, hvarpå Utsk. tillvägagått vid uppsättandet och meddelandet af sina tankar i detta fall.
Utsk. har sagt, att "Constit.Utsk., som val icke anser sig af grundlagarna för"bundet att för R.
St. redovisa de skäl, som föranledt Utsk. 'ätt ogilla inom Utsk. väckta anmärkntsfrågor, har dock etc/' Deri antyder Utsk., i min tanke, uti den mest crassa form,, att Utsk. är R.
St:s hemliga domstol, icke pligtigt att utreda och upplysa målen, utan endast att angifva jemnt så mycket skäl, som Utsk. af gunst och nåd behagar andraga.
Öm det, såsom Utsk. antagit, är rikligt, att Utsk. ej är förbundet att uppgifva några skäl för sina utlätrn, är det också oriktigt att sedermera hela betänk, igenom framställa en mängd punkter såsom skäl, hvarföre Utsk. ej gillat anmärkningen.
Man måste i detta fall afgöra eller inom sig sjelf bestämma, huruvida någon skyldighet för Utsk. finnes att uppgifva skäl.
Finnes denna skyldighet icke, så är det ej heller Utskrs rättighet att utminutera gracer åt R.
St., utan är det Utsk:s pligt att innehålla med alla skäl.
Att deremot skrifva till R.
St.: vi äro ej skyldiga att redovisa för våra skäl, men vilja dock göra det, är högst olämpligt, emedan det är alt sätta sig i en hög position öfver R.
St. och att visa en välvilja, som sålunda förklaras icke alltid Den 3o Juni e. ra. 3fl9 yara att påräkna.
Men jag ät- af den tanke, att det är Constit.
Utsk:s pligt att utreda de mål, som blifva till detsamma remitterade.
Constit.Utsk. bar ensamt tillgång till Statsrådsprot:ns granskning, och det är Constit.Utsk., som till följd af denna granskning bör inkomma med utlåt:n, rör:de amnäi'kn:sfrågor.
Dervid må Utsk. gerna komma till en friande eller fällande åtgärd; men hufvudvilkoret är, att utlåt. skall vara i saken utredande, oell icke må, såsom Utsk. synes tro, Utsk. äga rättighet att ej uppgifva några skäl för dess utlät, samt att, utan uppgift om sjelfva frågan, hvarom utlåt, handlar, säga:
Utsk. har under den och den dagen från StatsUtsk. emottagit en anledn. till anmärkn., som Utsk. ej funnit skäl att till påföljd gilla.
Så hade Constit.Utsk. bort förfara, om det handlat i consequens med dess nu uppgifna princip; men i följd af principens felaktighet hade dock äfven detta varit orätt.
Dessutom har
Utsk. i punkten straxt ofvanföre uttalat den opinion, att Utsk. icke är pligtig* alt, i följd af remitterad anmärknlsanledn., ingå en ny pröfning af en sak, som Utsk. redan förehaft.
Detta är att tillkännagifva en öfvertygelse om sin ofelbarhet på samma gång, som Constit.Utsk. underkänner sin egen skyldighet.
Det måste vara Utsk:ns pligt att, då betänk:n återremitteras, eller mål till dem återförvisas, åter upptaga och pröfva målen, helst jag skulle tro, att Constit.Utsk. icke, mera än andra menskliga institutioner, kan vara fritt från misstag, och att således en ny pröfning kan föranleda till rättelse i dylika misstag.
På de grunder, som jag nu anfört, anhåller jag hos Hr Gr. o. Landtm, om särskilda propos:r derpå, att betänk.
N:o 7 må läggas till handlingarna och att betänk.
N:o 12 med ogillande må läggas till handlingarna, emedan detta ogillande drabbar den nuvar. föredraganden af krigsärender, hvilken, jemte nuvar.
JustitieStatsministern, är den, sorn varit vållande till ifrågavar. åtgärd.
Denna lapprissak, om gardesreg:terna erhålla några tusen r:dr förr eller senare, är icke af stort värde; men det är af stor vigt, att Nationen ser ogillandet deraf, att, straxt efter Representationens åtskiljande, tvärt emot dess beslut stridande åtgärder af Regeringen blifvit vidtagna.
De af Gr.
Cronhjelm emot Constit.Utsk:s förevar. betänk:n gjorda anmärkningar skulle i resultaterna vara fullkomligen riktiga, om premisserna vore riktiga; men Hr Gr. har råkat misstaga sig om dem, och derföre äro också resqltaterna grundfalska.
Hr Gr. har ansett K. M:s nåd. bref till Statscont., eontrasigneradt af Statssecret.
Nordenfalk, icke innefatta hagot annat än en skrifvelse, hvarigenom man ville inhemta underrättelse, huruvida besparingarna medgåfvo det anslag, som K.
Mj. ville gifva till gardesreg:terna.
Hr Gr. har jemväl 4oo Den 3o Juni e. m. förklarat, att Statssecret.
Nordenfalk vägrat contrasignation af det sednare K. brefvet i detta ämne, som af Statssecret.
Grip blifvit expedieradt, och af sådan anledning nedlagt sitt embete.
Båda dessa framställningar äro oriktiga och innefatta ett misstag af den värde talaren.
Det förhåller sig så, att det förstnämnda, af Statssecret.
Nordenfalk contrasignerade K. brefvet var af beskaffenhet, att han ej kunde derå vägra sin contrasignation.
Detta bref innefattar med tydliga ord, att K.
M. hade beslutat, att förslaget om förökad aflöning för gardesreg:terna skulle gå i verkställighet d. r Jan. 1831, så framt besparingarna å 3:dje hufvudtiteln sådant medgåfve.
Detta beslut fattades emot hela rådgifvarepersonalens tillstyrkande.
Det har således icke, såsom Hr Gr. trott, ålegat Constit.Utsk. att tillkännagifva, det någon underlåtit siri skyldighet, då icke någon sådan underlåtenhet ägt rum.
Det sednare brefvet är dateradt d. i5 Jan. 1831 och contrasigneradt af Statssecret.
Grip, och härå hade Statssecret. icke heller kunnat grundlagsenlig! vägra sin contrasignation, emedan det icke innefattar öfverskridande af stat, då det byggdes på Statscont:s uppgift, att besparingarna årligen medgäfvo denna utgift.
I detta fall voro Constit.Utsk:s ledamöter enhälligt af den mening, betänk, innehåller.
Om Hr Gr. behagat något närmare undersöka saken, innan han gjort sina anmärkningar, torde han funnit, att Constit.Utsk. icke med den lättsinnighet, som han förmodat, behandlat målet.
Constit.Utsk. har i sitt sednare betänk, sagt, att det icke af grundlagarna är förbundet att för R.
St. redovisa de skal, sorn föranledt Utsk. att ogilla inom Utsk. väckta anmärkntsfrågor.
Detta uttryck har Constit.Utsk. enhälligt uttalat, eftersom en sådan tanka inom Utsk. enhälligt delades, så att den stränga skrapa, Hr Gr. i anseende till detta yttrande tilldelat Utsk., faller på Utsk. enhälligt.
Jag vidhåller ännu, att Utsk. icke har denna skyldighet, och den har också aldrig blifvit utöfvad; ty Utsk. har aldrig inför R.
St. framlagt skälen, hvarföre anmärkntsfrågor, som inom Utsk. blifvit väckta, ansetts böra förfalla.
I förevar, fall har anmärkn:sanledningen blifvit väckt i ett annat Utsk., der frågan råkat blifva bortblandad, och Utsk. hade sålunda pligten att upplysa R.
St. om rätta förhållandet.
Detta har Utsk. gjort i sitt nu klandrade betänk., och om Utsk. icke gjort det på ett sätt, som varit nöjaktigt, får Utsk. åtnöja sig med, att det' tror sig hafva fullgjort sin pligt; och Utsk. skall i detta fall föga bry sig om Hr Gr:s klander.
I öfrigt torde jag endast få förklara, att då, äf skäl, sorn jag i förmiddagens plenum anförde, någon pröfningsrätt icke är RiksSt. tillagd eller medgifven öfver sådana Constit.Utskts betänktn i- aiimärkn:sfrågor, som icke fälla, så anser jag det Vara oformligt och grundlagsvidrigt att besluta, det ett sådant betänk, med ogil - Den 3o Juni e. ra. ogillande stall läggas till handlingarna, samt anhåller jag, att i fall icke ytterligare upplysningar önskas, ifrågavar. hetänkm i vanlig ordning må, utan vidare åtgärd, läggas till handlingarna.
Ett evidentare bevis på oformligheten af det resultat, som på f. m. uppkom genom voteringen öfver den af Hr Gr. o. Landtm, vägrade propos., kan svårligen tillvägabringas, än det, som uppenbarar sig uti den discussion, vi hört öfver ifrågavar. fråga.
Här uppstår en ledamot, hvilken på grund af uppgifter, dem han säger sig hafva erhållit af ledamöter af Constit.Utsk., påstår sig känna förhållanden inom Konungens Statsråd, som angå, att några ledamöter deraf kunnat brista i omsorg och nit i sina rådslag, och han har uppgifvit en Statsrådsledamot, som uti ifrågavar. ämne skiljt sig från det öfriga Statsrådets mening.
Här är uppgifvet, att en Statssecret. vägrat sin contrasignation, hvilket förutsätter, att en mot grundlagen stridande fråga förevarit.
En annan ledamot har uppgifvit ett motsatt förhållande.
En sådan discussion skulle ej kunnat uppstå, om Constit.XJtsk:s pluralitet rätt iakttagit, hvad jag anser hafva varit dess skyldighet i detta fall, att nemi. endast utreda frågan och öfverlemna till JL St. att derom besluta.