Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ständer icke sjelfva böra förgäta, väl vetande, att exemplet af att 'förvandla en verklig skuld af många millioner till ensamt en minnesteckning, Den 9 Juli! e. m. 127 möjligen kan tjena kommande Ständer till exempel för att på lika sätt förfara med de återstående 4 millionerna.
Med Herr Skogman instämmer jag deruti, att Bankens tillgångar böra användas till lånebiträden i en .mera vidsträckt form, och utan att någon gifven summa dertill bör bestämmas; och jag tror att alla exportabla effecter, som för förskämning och förstöring äro försäkrade, böra få belänas lika med metaller; allenast derigenom kan Bankens rörelse komma att bereda Banken vinst i mån af rörelsens liflighet, samt fortgå utan att vara menlig för dess vexlingsfunc tioner.
Man bar angående creditivet på Banken yttrat, att det borde utgifvas i Obligationer på Banken från RiksgäldsContoret.
Härvid ber jag vördsamt få hemställa hvad RiksgäldsContoret är.
RiksgäldsContorets hela existance beror på Bankens inlösning af dess sedlar.
Banken upphör att inlösa deni, upphör också RiksgäldsContorets credit.
Jag skulle tro, att bela frågan om RiksgäldsContorets tillvarelse skulle komma att bero af Rikets Ständers pröfning och beslut.
StatsContoret är Statens reguliera penningeverk, och således, örn Obligationer skola utgifvas, bör det ^ske genom StatsContoret, men RiksgäldsContoret dermed upphöra.
I afseende på Creditivet åter, får jag säga, att jag tviflar på, att Utskottens förslag är verkställbar!, ty i nö - is8 Den 9 Julii e. nr. dens stund skulle det kunna hända, att BancoStyrelsen icke finge upplåna något på RåksgäldsContorets Obligationer, och man hade då satt Styrelsen i omöjlighet att bereda Rikets försvar, som Ständerna icke vilja eller kunna uppoffra.
Således är det enda penningeverk, der fond finnes, det på hvilket ett Creditiv hör anvisas.
Jag anhåller derföre om återremiss, med begäran, att samtlige de poster, som af Statsverket blifvit anvisade på Banken, måtte komma att balanceras såsom en Bankens fordran af Statsverket, och att Rikets Ständer ville anvisa Bankens vinst till inköp af silfver, samt årligen afskrifva motsvarande summa på StatsVerkets skuld, tills den är fullt gulden.
Grefve von SchwerinFredrik Bogislaus'.
En värd Ledamot Friherre Boije har yttrat, att det alltid varit Rikets Ständers rätt att utfärda instruction för BankStyrelsen.
Till Friherre Boije, såsom kunnig i lagstiftningens och lagskipningens historia i Sverige, hemställer jag, om icke Rikets Ständers rätt i detta afseende är samtidig med bruket att i stället för laga Domstolar nedsätta Commissioner, och att i stället att låta anklagade personer dömmas af opartisk Domstol, välja endast deras fiender för att. dömma dem.
Ingen är, som icke med rysning tänker på Co mmissionernas tider, då man ryckte den anklagade undan laga Domstol, Den 9 J u I i i e. m. stol, och Ställde honom i sina fienders händer.
Jag frågar, om icke emellan dessa commissioner och en laga domstol existerar samma förhållande, som emellan instructioner, gifna för tillfället, och en permanent lag för Banken.
Lag stiftades för Rikets Ständers Bank för 160 år sedan, och man tänkte i början icke på att ge några instructioner.
Sedan har instructionernas tid kommit, och resultaterna hafva visat sig uti trenne påföljande banqueroutter.
Det är detta banquerouttillstånd, som man nu vill göra slut på, och åter införa bruket af lag, likasom man nu vill hafva den enskilde mannen ställd under lagen.
Cederström bar gjort anmärkning deremot, att Utskotten satt de i4 millionerna inom linien, och tillika, i afseende på Creditivet å RiksgäldsContoret sagt, att RiksgäldsContorets existance berodde på Bankens skyldighet att inlösa dess förbindelser.
På detta sätt skulle columnen inom linien beständigt växa; och en tusenårig vinst kunde beliöfvas för att liqvidera en bundra-årig skuldsättning.
Dessutom ber jag att få erindra, att större delen af de poster Utskotten satt inom linien, icke äro reverserade.
I sednare tider hafva, af fruktan förmodligen för StatsObligationssystemet, BancoFullmäktige fått utbetala betydliga summor, på grund 32 H. 9 i3o Den 9 Julii e. m. äf företedde ProtocollsUtdrag.
Något, som säger: valuta bekommet, har icke blifvit produceradt.
Af sådan beskaffenhet äro alla summor, som blifvit anslagna till Canalerne, och flere af samma natur.
Antingen desse summor stå eller icke stå inom. linien, kan dock ingen derföre, att han står upptagen på Debet Uti Bankens böcker, af domare åläggas att betala den summa, för hvilken han Står debiterad.
Jag anhåller, att ytterligare få fästa Uppmärk* samheten på den reservation jag gjort i anledning af hvad Utskotten kalla grundfond.
Jag har af tvänne
Värde talare hört, att de anse alldeles obehöfligt, att Banken skall äga en grundfond.
Deremot vore intet att säga, om
Banken icke hade annat att skota, än växlingsrörelse.
Men en Bank, som drifver lånerörelse, måste ovilkorligen lia eg* na fonder dertill, samt till belopp, i förhållande till den Utsträckning, som den vill ge åt sin rörelse.
Petersburgsko
Banken har en fond af 3o millioner rubel; Wien* ska Banken, en fond af 100 millioner i papper och io millioner i klingande mynt; Fransyska Banken har en fond af go millioner francs; Förenta Staternas Bank har en fond af 7 millioner dollars i klingande mynt, och 37 millioner i statsobligationer, hvaraf 21 äro insatte af private actionairer, och 7 millioner af Förenta Staternes regering.
För alla dessa Banker är af Lagstiftaren bestämdt, huru långt de få stråe* Den 9 Julii e. m.
Isa sin sedelutgifning, och för de fleste af dessa Banker är också bestämdt, huru långt de få utvidga sin lånerörelse.
Med kännedom utaf, huru förhållandet är i alla andra länder, ansåg jag mig berättigad att yttra, det de förenade Utskotten, då de bestämt sådane vilkor för den obetydliga fond af 4 millioner, som man af Statens hela skuldmassa till Banken, ansåg sig böra förbehålla Banken såsom grundfond -— att den blifvit oanvändbar, icke uppfattat rätta ideen af en grundfond för en Bank, som skall drifva lånerörelse; och må det vara mig tillåtet förklara den öfvertygelse jag äger, att om man icke vill vara betänkt uppå alt fondera denna Bank, så är också ingen soliditet att förvänta.
Då instämmer jag helldre i deras tanka, som vilja låta allt stå, som det slår, och det i det hopp, att det må ramla ju förr dess heldre, men jag befarar blott, att det icke blir Banken ensamt, som kommer att ramla.
I afseende på Creditivets bestämmande, anser jag frågan alldeles för tidigt väckt.
Först och främst tillhör det StatsUtskottet ensamt att föreslå Creditivet; Ståndens sak blir det sedan, att gilla eller ogilla StatsUlskottets förslag.
För det andra, när här är fråga om att återvända från oordning till ordning, bör man väl först vara öfverens om hvad som är lag; om Instructioner, utfärdade från Riksdag till Riksdag, stående i uppen32 H. g* D c u 9 J u 1 i i e. ra. bär strid med de lagbestämmelser, som gamla BancoOrdningen innehaller, skola fortfarande gälla, eller om man skall återgå till desse gamla BancoOrdningar, samt ålerupplifva hvad der står såsom lag.
Bjuder denna lag, alt Rikets Ständer icke äga alt anordna mera på Banken, än den behållna vinsten, så bör man väl förut veta, huruvida, hvad som förr varit lag, skall åter gälla såsom lag, innan man talar om nya Creditiver.
Herr Bruncronaj Gustaf Adolph> uppläste följande: Sammansatta Utskotten hafva tillstyrkt att bland andra Bankens fordringar de hos Allmänna Magasinslnrätlningen borde endast inom linien balanceras, det vill säga figurera uti räkning, utan att något deraf blifvit påräknadt, att någonsin komma Banken verkeligen till godo.
Då genom sednaste liqvid med Ryssland likväl någon andel i den af Ryska Regeringen utbetalte summa belöpt sig på berörde Inrättning, torde fråga kunna uppstå, om icke samma andel rätteligen borde ingå lill Banken i afräkning på Magasinslnrättningens skuld.
Utskotten hafva uppgifvit, att, genom stadgandet i 63 §.
RegeringsFormen, stora Credilivet blifvit släldt å Banken, i öfverensstämmelse hvarmed Utskotten inrättat deras hemställan, rörande samma Credilifs Den g Julii e. rn. 133 utbetalning.
Utskotten synas dock icke bordt obemält lemna, att genom sammanstämmande beslut Rikets Ständer vid denna Riksdag bifallit 1823 års ConstitutionsUtskotts förslag, att förändring af berörde §. i så måtto borde äga rum,- att den förseglade anordningen väl i Banken må förvaras, men att sjelfva Creditivet icke ovilkorligen derifrån behöfver utgå, å hvilken grundlagsförändring, jemte andra af Ständerne beslutne, Konungens Nådiga sanction blott afvaktas, hvilken, hvad ifrågavarande ämne beträffar, jag förmodar ej lärer uteblifva.
Ehuru önskeligt det vore, att, om möjeligen någon annan utväg funnes, densamma vidtoges till fyllande af det stora Creditivet, då dess lyftning kommer i fråga, torde dock ej kunna undvikas att i brist deraf förskott ur Banken, äfven efter anförde grundlagsförändring, utbetalas med de vilkor förslaget innehåller.
Jag bär blott tyckt, att denna utbetalning icke af Utskotten bordt uttryckas, såsom följd af ett redan nästan upphäfvet grundlagsbud.
Åtminstone hade Utskotten, med förutsättande al den troliga händelse, att Kongl. Majit skall gilla grundlagsförändringen, kunnat föreslå ett alternatif, huru borde förhållas, derest det hinder 63 §.
RegeringsFormen hittills inneburit, blefve undanröjdt.
I händelse af återremiss, anhåller jag att detta anförande må Remisshandlingarne åtfölja. 134 Den 9 Julii e. m. Friherre Rålambj Claesj uppläste föl♦ DA Ridderskapet och Adeln afgjort Myntbestämningsfrågan, och jag äfven med min röst dertill bidragit, anser jag för en pligt att söka uppgifva de utvägar och åtgärder, som på ett eller annat sätt kunna befrämja och stadfästa det tagna beslutet.
Jag tror således, att ali uppmärksamhet och varsamhet bör fästas vid detaillefrågorna, hvilka äro, enligt min öfvertygelse, så nära ingripande i principfrågan, att dessa ej väl fordnade, skola, och det hasigt nog, snart sagt tillintet göra de klokaste beslut i hufvudfrågan.
Till dessa detaillefrågor och otvifvelaktigt en af de vigtigaste måste hänföras Utskottens i förevarande Utlåtande uppgifne förslag om Creditiven.
Lika så nödvändigt det är att Regeringen äger säkerhet att lyfta den i 63 §. omnämnde Creditivsumma; lika så oundvikeligt är det för myntbestämningens bestånd, att Banken befrias ifrån Statens utgifter.
"Val må Banken förskjuta den erforderliga summan, men med ovilkorlig rätt till återbetalning inom kort tid.
Det är i afseende å sättet och medlen, att verkställa denna återbetalning, och att göra den både litet tryckande för landet, och lätt utförbar för Fullmäktige, som jag vågar inför Ridderskapet och Adeln uppgifva ett annat förslag, än det jag kunnat inhämta af de flerfalldiga och i många afseenden upplysande Reser - Den 9 Julii e. m. 135 vationerna.
Enligt min tanka, skulle, i händelse mitt förslag anses antageligt, Tullmedlen få förblifva orubbade till deras förut anviste ändamål, samt landet ej genast vid ett fredsbrott betungas med en tung krigsgärd, men RiksgäldsContorets Fullmägtige deremot vara i tillfälle, att troligen inom kort tid få upplåna och till
Banken återgälda det gjorda förskottet, enär goda hypothek funnos att erbjuda Långifvarne.
Jag föreslår således, det Rikets Ständer skola berättiga Fullmägtige i RiksgäldsContoret, att vid de tillfällen, då Stora Creditivet, och kanske äfven SpanmålsCreditivet komma att lyftas, och af Banken förskjutas, de då må äga rätt, alt på lagligt sätt liypothicera så stor del af Kronans Egendomar, vare sig Kungsgårdar, Ladugårdar, Qvarnar, Fisken eller andra Lägenheter, (härifrån dock undantagne Kongl.
Lustslotten) som erfordras att betäcka räntorne å de upplånte Capitalen, hvilka deremot skulle genom Allmän Bevillning
Långifvaren successive återbetalas, på enahanda sätt, som skedt med de Obligationer, hvilka RiksgäldsContoret tid efter annan utfärdat.
Till stöd för förslagets framgång torde jag få äran nämna, att landets största Capitalister äro allmänna Cassör, hvilka, sällan eller snart sagt aldrig i behof af sina Capitaler, blifva med hvarje år mera i förlägenhet, att till enskild te kunna utlåna sina årligen ökade fonder, i brist på 136 Den 9 Julii e. m. antageliga och med föreskri fterne enliga hypotheker.
Hvad är då mera troligt, äu att dessa Capitalisler skola med begärlighet omfatta ett sådant tillfälle att placera sina penningar, der räntan är väl hypolhiserad, och Capitalet aldrig underkastadt, att genom Concourser gå förloradt.
Hvad deremot det Lilla Creditivet angår, torde RiksgäldsContoret hädanefter som hitintills komma i tillfälle, att af egna medel och egen credit bestrida detsamma, utan att behöfva använda de här föreslagne hypotheken.
Skulle detta mitt nu uppgifne förslag anses förtjena något afseende, tror jag att 77 §.
RegeringsFormen gifver Rikets Ständer fullkomlig anledning, att genom en underdånig Skrifvelse utbedja sig Hans Maj:t Konungens nådiga bifall till detta beslut, hvilket bör ifrån och med denna Riksdag taga sin början, och är att anse som ett af de mäst förberedande till Myntbestämningens stadga och fortgång.
Sluteligen utbeder jag mig, att få vid detta tillfälle till alla delar instämma i den Reservation Herr Grefve von Schwerin med flere gjort i afseende på olämpligbeten att i ett enda Document reversera Statens skuld till Banken.
I Utskotten hafva aine meningar varit om sättet för afgifvandet af de reverser, som Rikets Stan - Den g
Ju lii e. m. >37 der skulle lemna Banken.
Men man liar ej först utredt för sig, hvarföre denna reversering skall ske, och hvartill reverserne skola användas.
Likväl, om man ej utreder detta, saknar man i sjelfva verket all grund för sitt omdöme, huru reverserne höra vara ställde eller fördelade.
Jag respecterar högeligen Herr Grefve von Schwerins yttrande, att en grund-fond är nödvändig; en Bank som skall inrättas, måste visserligen hafva ett Grund-capital, hvarmed den skall röra sig och börja sine functioner.
Men ett helt annat förhållande torde vara med en Bank, sådan som vår, hvilken har fortvarit i många år, och redan har utestående fordringar till motsvarande belopp med skulderna och deruti således äger sin grundfond.
Banken derutöfver något grund-capital, måste man först uppgifva det ändamål, hvartill det skall användas, ty eljest kan man ju icke bedöma behofvets tillvarelse.
Om Banken för att utsträcka sin lånerörelse, skall emot pant af Statens Reverser upplåna och derefter åter utlåna penningar, blir den en mäklare emellan capitalister och lånebehöfvande, och detta är alldeles öfverflödigt, om myntet blir fast och bestämt, ty då återkommer förtroendet af sig sjelf.
För öfrigt anser jag för min del oundgängligt, att om lånerörelsen skall leda till allmänt väl, hör den understödjas af en PrivatBank eller enskilt
Discontinrättning; detta skulle blifva en stark garanti 138 Den 9 Julii e. m. mot NationalBankens framtida obestånd; ty då en annan Bank tinnes, som inlöste sine sedlar med reelt mynt, skulle National-» Banken derigenom hindras från återgång till det förra olyckliga systemet.
Inrättning af PrivatBank motarbetas åter, om Bankens lånerörelse utsträckes utöfver hvad den nu är, och jag tror, att man derföre bör öfvergifva planen på utsträckning af Bankens lånerörelse, såsom motverkande det ändamål man vill vinna.
Reservationerna, om flere reverser eller credit-papper, lia uppväckt det största missnöje och misstroende.
Jag yttrade mig i förmiddags om pantsättningen af dessa skuldsedlar; att deras säkerhet alldeles icke är större än Bankens egne obligationer, ty det är likgiltigt, hvilka afStändemas Ombud utfärda obligationerna.
Gäldenären är i alla fall densamma, nemligen Svenska Nationen, och för den, sorn lånar Staten penningar, måtte det vara detsamma, hvilka af Rikets Ständers Ombud underskrifva skuldsediarne, I afseende på stora Creditivet, instämmer jag fullkomligt deruti, att Ständerna nu böra anslå ersättning att genast till Banken utgå, så snart Creditivet lyftes; d. v. s, man bör gifva Fullmäktige i RiksgäldsGontoiret instruction att genast upptaga lån på billigaste vilkor, emedan det är bestämdt afgjordt, att lån då måste ske, och emedan jag är öfvertygad, att Stats-lånesystemet är det enda dugliga, då inkomsterna ej räcka till, Men man bör Den 9 Julii e. m. i3g vara varsam med detsammas införande.
Crediten är en ömtålig sak, och bör noga vårdas.
Allmänna rösten är nu deremot, att
Staten skall utan trängande nöd sättas i skuld, och om man det oagtadt vill börja upplåningar för Statens utgifter, skall man förstöra Crediten, i stället att stärka densamma.
Flere gånger hafva i Sverige Lån skedt för Statens räkning.
RiksgäldsContoiret har upptagit dem, och derföre utgifvit sina obligationer, för hvilka full valuta erhållits.
Detta är det enklaste upplåningssättet, som kostar minst.
Det andra är, att snart sagt å tout prix sälja Statens obligationer.
Detta är väl lättare, men medför större våda, och bör efter min tanka, så länge ett lindrigare sätt finnes, icke vidtagas.
Det är i alla fall ett vingleri-s/stem, och hvar och en enskild, som går så tillväga, anses vanligen vara i bankeruttillstånd.
Jag anhåller alt detta yttrande må få åtfölja återremissen, Herr Cederschjöld, Pehr
Det är allmänt bekant, att den myntoreda, som fordom hemsökt vårt land, äfvensom den, hvilken nu gifver oss så mycket bekymmer att afhjelpa, härleder sig derifrån, alt Ständerna i nödens stund låtit genom Banken utgifva sedlar, utan motsvarande valuta.
Delta förhållande gör mängden skygg för realisationen, af fruktan alt detsamma äfven hädanefter skall hända.
Det är der - Den 6 Julii e. m. före nödvändigt, att gifva allmänheten garäntie, att så icke skall hända.
Men till denna garantie, är vårt beslut och Konungens sanction icke tillräckligt; ty, allmänheten lär näppeligen kunna föreställa sig, att Konung och Ständer verkligen skola lemna Banken orörd, om de vid fiendens inbrott stå med händerna alldeles tomma.
Man måste följaktligen i stället för stora creditivet anskaffa en verklig krigsfond, för blifvande behof.
Detta är helt visst af alla garantier den säkraste.
Jag förnyar derföre mitt förut vid flere tillfällen gjorde förslag, att en viss summa hvarje år under fredstid måtte afsätta?, för att i händelse af krig fylla de första behofven.
Detta är äfven af en reservant föreslagit.
Reservationen lyder sålunda: under fredens lugn och goda år både borde och kunde> af den Bankens vinst, som ingår till Staten j och Öfver skottsmedlen, besparas årligen foOjOoo R.drj så att på 5 år den erforderliga fonden för stora creditivet vore gifven j hvilken efterhand då insättes i Banken för att i Discontväg utlånas emot räntaj som tillföll Staten.
Jag tror blott att räntan borde läggas till capitalet, till dess fonden vore tillräcklig.
Man invänder, att genom fondens lyftande skulle en stor summa penningar gå ur allmänna rörelsen.
Men jag får derå svara, att man toge penningarne på ett håll, och släpte ut dem på ett annat.
Man kan äfven invän - Den g J u I i i e. ra. da, att genom fondens utlånande i discontväg man ej tillräckligen snart skulle kunna indraga den.
Men raan hade åtminstone vida lättare att erhålla lån, och emot bättre vilkor, när man kunde lemna den redan befintliga fonden till underpant.
Jag anhåller alltså om återremiss af Utlåtandet.
Ett missförstånd har egt rum, som jag önskade undanrödja.
Jag har visserligen nämnt ordet instruction, men ej i den mening som Grefve von Schwerin velat deråt gifva.
Då jag hörde en Ledamot sysselsätta sig, på grund afen vid Utlåtandet bifogad reservation, med huru, i händelse af krig, det stora Creditivet skulle till Banken återbetalas, och påminte mig, att det ej får lyftas utan Riksdagskallelse, förutsåg jag, att denna ersättning skulle komma att utgöra föremål för de då kommande Ständers omsorger, och jag bekänner, att jag ansåg denna omsorg nu, betraktad såsom instruction för BancoFullmägtige, vara af litet värde.
Så nämnde jag ordet instruction , och jag öfverlemnar till den värde Ledamoten sjelf, om jag dermed på något sätt inblandat anarchiska commissioner m. m. dylikt.
Jag anhåller, att i anledning af Grefve von Schwerins yttrande, få ytterligare anföra några ord.
Herr Grefven har klagat öfver de instruc - Den 9 Julii e. m. tioner, som ledt till commissioner, hvilka utom lagen instämt sina fiender och sjelfva dömt dem; och Hr Grefven har sagt, att sådane instructioner nu äter voro i fråga.
De missbruk, som alstrades af 1720 års RegeringsForm, höra ej till närvarande tid, och böra ej förblandas med våra öfverläggningar.
Jag skulle tro, att BancoFullmägtige äro i behof af instruction, för att skilja de nu förändrade omständigheter från dem, som egde rum år 1678, då nu gällande BancoOrdning är sammanskrifven.
Dessa instructioner knnna förmodligen aldrig leda till commissioner, som dömma efter fiendskap, och ej efter lag.
Jag skulle tro, att ingen annan anledning mera finnes för RiksgäldsContorets existence, än någras farhågor för dagsverkslönernas beräkning i Banco, i stället för Riksgälds, och hvilka således af missförstånd vilja behålla en hel Embetsmannacorps.
Grefve von Schwerin har vidare sagt, att för \\
Millioner af Ständernes skuld finnes ej några skuldförbindelser, men Grefven har erkänt. att utbetalningarne skett i anledning af ProtocollsUtdrag eller Riksdagsbeslut.
Det må vara hvar och en förbehållit, att anse dessa af Ständerna eller deras Talmän utfärdade beslut mindre gällande, än RiksgäldsContorets Fullmägtiges förbindelser.
Utbetalningarne hafva dessutom icke skett till följd af annat, än Ständernes beslut; antingen expedierade i form af Pro - Den 9 Ju 1 i i e. rn. i43 tocollsUtdrag från BancoUtskottet, eller ock tlirecte tillställde BancoFullmäglige, och de måste i sednare fallet vara så mycket mera förbindande.
Herr Grefven liar yttrat, att ingen Domarekunde tilldömma Banken någon ersättning, och nämnt Götha Canal.
Om i Bankens böcker Götha Canal blifvit debiterad för de summor, som till densamma blifvit använde, så är detta ett misstag i bokföringssältet, tyden, som anordnat penningarne, och ejden, som qvitterat dem, är skjddig att återbetala dem.
Ett origtigt bokföringssätt inom Banken måtte dessutom ej betaga Banken rätt till återbetalning af dess fordringar.
Herr Grefven har slutligen yrkat, att föihållandet med mjmtväsendet hellre må stå, som står, för att ramla ju förr desto hellre.
Jag är öfverlygad, att om förhållandet feck stå, som står, skulle det ej ramla, ulan gå bättre än det gått hitintills, d. v. s. om Banken utvidgade sin lånerörelse på alla exporlabla efFecter, som ej äro underkastade förskämning.
Men då nu Ridderskapet och Adeln för sin del redan beslutat myntbestämning, så är det olämpligt att ingå i några öfverläggningar, som ej höra hit.
Herr Grefven har äfven yttrat, att Ständerna ej egde att disponera annat än Bankens vinst.
Jag vill ej invända något deremot, emedan det öfverensstämmer med BancoOrdningen, men må Herr Grefven med mig instämma deruti, att då fråga är om att frälsa så väl i 44 Den g Julii e. rn.
Fäderneslandet, som Banken, ifrån att blifva elt rof för fienden, måste medel tagas, der de finnas.
Sedan uppstår fråga om, att återställa den ordning, som blott för ett ögonblick varit rubbad, och de, som bidragit till försvaret af Fäderneslandet, vägra säkert icke, att bidraga till ordningens återställande.
Rålamb har föreslagit, att RiksgäldsContorets Fullmägtige skulle hypolhisera Kungsgårdarne för att, i händelse af krig, anskaffa stora credi ti vet.
Jag hemställer, hvad detta skulle medföra.
Antalet af våra Kungsgårdar känna vi; deras värde upphinner ej creditivets belopp, med mindre vi äfven dit anslå andra Kronolägenheter och Boställen; men i alla fall blir likväl fråga, om en så stor summa kan så ögonblickligen indrifvas.
Assignationerne med sina hypotheker blifva möjligtvis icke inlösta, och Styrelsen blir utan penningar i ett ögonblick, dåde ovilkorligen måste finnas.
Jag afstyrker således all anvisning på annat, än samhällets gemensamma credit, hvars ställe är i Banken.
Denna beskattning faller dessutom jemnare än all annan, på samtlige medborgare.
Herr Stråle har yttrat, att Banken ej bör utvidga sin rörelse.
Om man gör sig ett rigtigt begrepp om Banker, och ej tager det från felaktiga exempel af andra Banker, måste vi öfverenskomma,, att
Banken bör med lån bistå alla näringar.
Alla böra Den 9 Julii e. m. i45 höra kunna erhålla lånebiträden på högst 8 månader.