Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Denna åsigt synes mig oriktig derföre, att dels är den närvarande låntillgången otillräcklig och blifver ännu mera otillräcklig i mån af en stigande industri och växande production, i stället för, att lånerörelsen hör ordnas så, att den innefattar en ulsträckningsförmåga, allt som lånbehofvet klafver, emedan den endast då kan befrämja all utveckling; dels är det nuvar. creditsystemet i hög grad äfventyrligt och skadligt för Banken, såsom ensam långifvare och förläggare å Statens sida, för all rörelse och alla näringar utan undantag; och dessutom är det föga båtande för hufvudnäringen, så länge discontlörelsen ligger till grund för creditväsendet, hvarigenom lill en stor del befrämjas mera lyx och vingleri, än nyttiga och productiva företag.
De skadliga följderna häraf äro alltför mångfaldiga och synbara, för att här behöfva upprepas; dock kunna de ej afhjelpas på det sätt, BancoUtk. föreslagit.
Min önskan är således, att ett creditsystem antages, som •» har till syftemål att leda eapitaleina in lili näringarna och att förskaffa isynnerhet jordbruket mera tillräckliga och mera förmånliga lån- och förlagstiligångar, än de, som af discontrörelsen eller af Stats-och privatbankers förmåga kunna erhållas.
Men jag åsyftar icke derföre att från Banken borttaga all discontrörelse eller undandraga den för handeln och de näringar, som deraf kunna draga fördel; tvärtom skulle de få så mycket mera nytta af disconterna, så snart modernäringen erhåller sitt lånbehof på ett annat och ändamålsenligare sätt uppfyldt.
Häraf blifver en oemotsäglig följd, att all nationalkraft skulle taga en nyttigare riktning, till samhällets största båtnad, så i oeconomiskt sorn moraliskt afseende; och man måste erkänna, att häri ligger den största och säkraste häfkraft för all förkofran och all hildning.
Emot mitt förslag har blifvit yttradt, att man ej anser tjenligt låta Staten stå i direct beröring såsom långifvare till enskilda, utan att man borde genom provinsföreningar bilda solidarisk ansvarighet.
Dervid får jag anmärka, att Banken aldrig förlorat något på de äldre fastighetslån, som den lemnat directe till enskilda, ehuru en sådan lånrörelse, af andra orsaker, ej är förenlig med Banken.
Samma method skullo af Den 5 Maj f. m. 113 af Riksg.-Cont. begagnas, hvarvid skillnaden komme att bestå i olika värderingsgrunder och isynnerhet uti olika liqvidationsmedel, som skulle användas.
Vidare får jag anmärka, att då man vill införa ett creditpapper och deråt gifva ett allmänt omlopp i hela Riket, såsom det måste erhålla, om den dermed åsyftade nytta skall vinnas, så är det ändamålsvidrigt att fördela det i provinspapper med åtföljande flerfaldiga nuancer, af enahanda skäl, som man erkänner det vara otjenligt att tilldela hvarje provins en särskild myntsort, utan i stället tillerkänner ett stort företräde åt ett gemensamt statsmynt.
Dessutom uppstå genom systemets fördelning i provinsföreningar mångfaldiga hinder och omvägar för att komma till målet; äfvensom derigenom förorsakas en ganska betydlig och oundviklig förminskning i det nyttiga resultat, som kan vinnas, om systemet användes i ett helt.
Slutligen får jag dervid anmärka, att alla framställda förslag till partiella hypotheksföreningar utvisa ett bemödande att närma dem lill likhet och enhet; hvadan enklaste och riktigaste utvägen måste vara att göra en allmän statsinrättning, hvarigenom ändamålet i alla afseenden lättare och säkrare uppnås, jemte det den åtföljes af mångfaldigt större nytta.
Jag kan ej med tystnad förbigå, att jag inom detta rum hört en utmärkt talare använda orden närande och lägre såsom synonyma, för att dermed beteckna enahanda sainhällsclasser.
Härvid får jag erinra, att der sådana begrepp skulle kunna råda, har någon sann upplysning ej gjort några verkliga framsteg, ehuru mycket närvarande lid öfverallt dermed synes smickra sig.
Af en annan värd talare, för hvilken jag äfven hyser all aktning, har jag hört yttras i afseende på lån- och creditrörelsen, att det skulle vara bäst att bibehålla den in statu quo; hvilken term i detta fall betyder detsamma som att återhålla all utveckling, hvarigenom Sverige skulle komma att qvarstå på prosperi tetens lägsta ståndpunkt och småningom nedsjunka i vanmakt.
Om uti våra dagar någon förnuftig anledning kan gifvas att med afseende på Sveriges inre förhållanden tillämpa det Romerska uttrycket:
Republiken är 1 fara, så är det visserligen endast då, när man får böra sådana satser göra sig gällande.
”Ett af de förnämsta ändamålen för menniskans inträde ”i samfundstillstånd är alt, genom äganderättens omskansan”de med oöfvervinnerliga garantier, gifva stadga åt nationalförmögenheten och lif ät dess p ro d u c t i o n s k r a f t.” Denna sanning, lika sorn de grundsatser, hvilka jag haft äran framställa för ordnandet af creditväsendet, äro tagna ur Financecommitte'ens betänk, för är 1823.
Det är till de upplysta, utmärkta och inflytelserika män, hvilka genom deras underskrift af nyssnämnda betänk, redan hafva erkänt 6 i5 Den 5 Maj f. m. dess sanningar, det är till dessa högt uppsatta män, som jag hyser ett förtröstansfullt hopp, att de ej skola underlåta att såväl hos den ena sorn hos den andra af Statsmagterna understödja alla bemödanden för denna sak, hvars utförande nu är af yttersta vigt.
Den skulle betrygga Nationens förkofran i näringsföretag och trefnad i hushållning, hvarigenom välmågan Liefve mera allmän, och utsigten till egen bergning komme att lifva hågen att arbeta, hvilka äro de första vilkor, sorn oundgängligen måste uppfyllas, så framt
Nationen skall kunna göra framsteg i bildning och moralitet.
Härigenom skulle förtroende återställas medborgarne emellan samt äfven lill statsinrättningar, hvilka erbjuda hvarje medborgare de gladaste utsigter till sällhet och sjelfständighet.
Jag begagnar detta tillfälle att få fästa Banco-Utskts uppmärksamhet på angelägenheten all behandla detta magtpåliggande ämne, nemi. h y p o t h e k si n r ä t t n i n g, på ett annat sätt, än StatsUtsk. gjort enligt dess memorial N:ris 33 och 34, emedan jag förmodar-, att, sedan Bankens reglering blifvit uppgjord, det tillkommer Stats- och BancoUtsktn att gemensamt handlägga alla motioner om hypotheksinrättningar, så vidt de erfordra biträde af Statens medel, och isynnerhet om, såsom jag hoppas, en allmän inrättning, hvilken bör utgöra grunden för creditväsendet, blifver beslutad.
Härvid får jag äfven äran fästa BancoUtskrs synnerliga uppmärksamhet derpå, att 1823 års förenade Stats o. BancoUtsk. ej kunnat uppgifva annat skäl emot Financecomraitte'ens föreslagna allmänna hypotheksinrättning, än att den ej då kunde användas, hvilket var ganska sannt.
Nu är likväl förhållandet motsatt, då rätta tiden nu är för dess användande, sä mycket mera som den nu är oumbärlig, emedan creditväsendet i Sverige ej bör grundas endast på Bankens metalliska fond, aldenstund Svenska folkets trefnad och styrka hufvudsakligast bero af tillväxt i dess inre rörelse, till livars lifvande ej bättre medel kan åstadkommas, än just ifrågavar. inrättning, hvilken nödvändigt måste uppfattas och verkställas i sammanhang med realisationens fullbordande för industriens utveckling och samhällets förkofran, samt sålunda till att betrygga realisationens nytta och bestånd.
Det mercantila systemet, som egentligen erfordrar metalliskt rörelsecapital jemte discontrörelse, skulle äfven härigenom vinna så mycket mera, som Bankens medel derigenom nästan uteslutande skulle kunna disponeras till förmån för handelsinteresset, Hvilket i alla fall, liksom hvarje annat interesse, bör concedera, när det står i strid med det allmänna bästa.
Med den öfvertygelse om behofvet af rättelse och ändring i allmänna penningeställningen och creditväsendet, som folkets iullmägtige och dess representanter böra hafva medfört till denna riksdag; med den erfarenhet, som gemensamma öfverläggningar lemna, samt med de medel till befor - Den 5 Maj f. m. drande af ett bättre tillstånd, som närvar, tid för handen erbjuder, bör det, sorn pröfvas nyttigt och nödvändigt, ingalunda komma att uteblifva eller stå tillbaka derföre, att det kräfver ihärdigt och vidlyftigt arbete samt af Statsmagterna erfordrar en allvarlig och enig samverkan.
Jag hoppas, att BancoUtsk:s betänk, blifver återremitterad t, och anhåller vördsamt hos Ed. Ex. Hr Gr. o. Landtm, samt H. R. o. Ad., att detta mitt anförande får åtfölja återreinissen till BancoUtskottet.
Hr Lefre'n: Jag vill ej ingå i försvar eller försök till vederläggning af de manga frågor, den siste talaren nu på en gång framställt.
Jag anmälde mig, då jag trodde, att talaren skulle hålla sig till den punkt, som nu är föremål för öfverläggningen; och då jag hoppas, att talaren skall vid hvarje särskild punkt få tillfälle att höra utredningen af de frågor, han vidrört, afstår jag från att derom nu yttra mig.
Det ämne, som nu utgör föremål för H. B. o. Ad:s öfverläggning, är ostridigt det vigtigaste , som vid denna riksdag varit och blifver föremål för Representationens beslut, och dehär således icke utan en viss känsla af farhåga, som en hvar representant börjar forskningen derutinnan.
För mig särskildt är det en desto mer oeftergiflig pligt att oförstäldt yppa de resultat, hvartill jag efter denna forskning kommit, som både allmänheten och BancoUtsk. synas åt mitt första anförande i ämnet hafva lemnat en för mig ej mindre smickrande än tillfredsställande uppmärksamhet.
Med samma syftemål, med enahanda uppfattning af representantens vigtiga och ansvarsfulla kall sorn jag der angifvit, går jag äfven nu att, i anledn. af BancoUtskrs betänk.
, meddela mina anmärkningar för att, utan anspråk på något slags ofelbarhet, vördsamt underställa dem II, R. o. Ad:s samt Utskts bepröfvande.
Jag förutsänder likväl yttringen af min erkänsla hos Utsk. för dess, som mig synes, i många falt ganska lyckade bemödanden att reda ifrågavar. invecklade angelägenhet och för dess allvarliga nit för framgången af en sak, som för folket och samhället med hvar dag erhåller en allt större och större betydelse.
Ja, mina Hrr, den beslutade realisationens verkställighet bör och kan ej längre fördröjas.
Ju längre den uppskjutes, ju svårare blir det att lösa denna gordiska knut; ju mera vi tveka, desto mer misstroende ingifva vi våra egna medborgare och utländningar för realisationens bestånd, och ju senare får landet således upphe nta dess välgörande frukter.
Men jag återkommer härtill vid betänk, om tiden för silf— verutvexlingens början; jag vill nu hålla mig till de ämnen, som afhandlas i det nu föredragna betänk.
N:o 6, eller frågorna om garantierna för silfverutvexlingens oafbrutua fort - n6 Den S Maj f. m. gång och grunderna för Bankens förvaltning och rörelse.
Denna granskning skall jag företaga punktvis, men anhåller till tidens vinnande, dä fråga blott är om återremiss, att nu yttra mig öfver betänk, i dess helhet. 1:0 & 2:0.
Vid Utsk:s förslag, att med sedelstock böra förstås alla Bankens förfallna skulder, deruti inberäknade depositionerna, har jag intet att erinra, för den händelse nemligen, att Utsk:s hemställan, det Banken ovilkorligen må åläggas att hålla en, efter förhållandet till sedelstocken, lämpad metallisk cassa, varder ogillad; men i annan händelse tror jag det icke vara behöfligt att med en så betydlig metallisk cassa, som 2 till 5, till sedelstocken hänföra andra, än de i sjelfva verket utelöpande sedlarna.
Hvad deremot angår förslaget om Bankens skyldighet att alltid hålla silfverfonden i ett visst minimi-förhållande till sedelstocken, så kan jag, för min del, icke biträda samma förslag; och jag bekänner uppriktigt, att jag i detta hänseende är nära alt dela de farhågor, som af en värd ledamot, Hr Cederschjöld, i detta afseende blifvit yttrade.
Om nemligen alla Bankens förfallna skulder, eller sedelstocken, beräknas lill deras närvar, belopp, eller omkring 34 millioner, och silfverfonden till 18 millioner r:dr b:co, behöfdes icke fullt 2,45o,ooo r:dr Hamb. b:co, eller 7 millioner r:dr Svenskt b:co, utvexlas, förrän proportionen sjönke undei* 2 till 5.
Besinnar man nu, att silfveruttagningen, särdeles i början af vexlingen, om icke för annat, åtminstone för curiositetens skull, sannolikt komme att uppgå till 3 ä 4 millioner, samt att småsedelstocken, som med de mindre riksgtsedlarna samt 2 0 3 r:dr bancosedlarna, 0111 jag ej allt för mycket misstager mig, är beräknad till 16 millioner, hvilka Utsk. föreslagit successivt måtte utbytas mot silfvermynt, så föreställer jag mig, att det för en eller flera mägtiga fiender till realisationen, eller speculanter på Bankens bekostnad, ingalunda blefve svårt att snart nog och esomoftast, för en eller annan vecka, ja, till och med för en eller annan postdag, endast för att vinna på Bancostyrelsens förlägenhet, sätta henne i en måhända oafbruten verksamhet till uppköp ejler försäljning af sina vexlar eller grundfond, samt slutligen tvinga henne tillgripa den yttersta tillflykten eller sedelindragning, allt för det heliga talets skull, som sedan sista riksdag spökat under namn af 5 till 8, men som nu komme att heta 2 till 5; och detta skulle kunna ske, äfven om Bancostyrelsen notoriskt visste, att silfverplantsarna blott för en eller annan dag fördes från Banken till cassakistan.
För min del bekänner jag, att jag af denna Bancostyrelsens nödtvungna, oupphörliga beröring med börsen icke väntar mig helsosamma följder; och jag kan åtminstone aldrig med öppna ögon upplåta dörren för alla de missbruk och de vådor för myntordningens bestånd och lånerörelsens Den 5 Maj f. m. jemna utveckling, hvilka jag af ofvan anförda skäl befarar kunna uppstå i följd af en ovilkorlig förbindelse hos Bancostyrelsen att hålla en, i förhållande till sedelstocken, orubbligen bestämd metallisk cassa, ett åliggande, som dessutom, vid en stark eller hastigt påkommen silfveruttaguing, omöjligen läte verkställa sig; ty på en dag eller vecka kunde ju ytterligare utvexlas mera, än som kunde t. ex. i sista hand 11 ti låneväg indragas och sorn då skulle förvärra, i stället för att förbättra, Bankens ställning, emedan förtroendet troligen aldrig komme att här stadga sig till en Bank, som nödgades genom ett dylikt slags fondspel upprätthålla sig.
Jag tror derföre, att Bancostyrelsen i detta fall icke bör vara bunden af några ovilkorliga föreskrifter; jag tror, att med den reella fond, Banken äger, med bennes grundfond och öfriga hypolheker, hon, derest lånerörelsen regleras på ett ändamålsenligt sätt, äger all erforderlig soliditet, och jag tror, att den säkraste garanti för vexlingens oafbrulna fortgång beredes genom vissheten, att, utan motsvarande fond, inga vidare sedelutsläppningar få ske, genom en rationelt ordnad lagstiftning för Bankens rörelse, genom allmänhetens tillit till Bancostyrelsens upplysning och klokhet, med ett ord, genom det allmänna förtroendet, med hvilket det ligger föga magt uppå, om den reella fonden förhåller sig såsom i till 5 eller i till 8, men förutan hvilket en silfverfond af i till 5 eller 5 till 8, i min tanka, skulle föga eller intet båta. 3:o
För min del godkänner jag, att silfverköp för Bankens räkning från främmande länder icke må ske, så framt coursen är öfver pari, emedan sådant blott skulle uppjaga coursen. /po Deremot synas mig de i denna punkt förekommande uttrycken, att priset å det utländes ifrån uppköpta silfret ej mer får öfverstiga vexlingsgrunden, än med hvad som motsvarar transportkostnaden från uppköpsorten, något obestämda, enär naturligtvis transportkostnaden varierar allt efter uppköpsortens längre eller kortare afstånd.
Mig synes således, att ett ungefärligt maximum af 5 å 6 r:dr, utöfver hvilket vexlingsgrunden ej finge öfverskridas, borde stadgas.
I öfrigt får jag vid föregående 2:ne punkter i allmänhet erinra, att vexelcoursens möjliga stegring, såsom följder af underbalance i handel, en ökad penningemassa m. m., kan ganska lätt till siffran beräknas; så länge nemligen silfver finnes i Banken, kan den ej stegras med mera än transportkostnaden till Hamburg, d. v. s. med allrahögst 5 sk. pr Hamb, r:dr, 5:o
Då jag sjelf motionerat det creditiv å utländsk ort, som BancoUtsk. föreslagit, får jag endast upprepa, alt jag tror, det detta creditiv, om det klokt och ej i otid anlitas, blir ett bland de mest tillförlitliga medel att hindra coursens stegring, d. v. s, silfvers uttagande ur Banken, för att upps.
Den 5 Maj f. m. rälthålla den s. k. handelsbalancen; ja, jag skulle tro, att om detta creditiv kunde utsträckas (hvilket jag dock ej föreslår) till en, Bankens hela grundfond motsvarande, summa, så behöfdes, med en i öfrigt ändamålsenlig bank-administration, inga andra garantier för alt betrygga silfverutvexlingen och hålla coursell under de mest ofördelaktiga conjunctnrer ganska jemn, lill dess att handelsbalancen, efter sakernas naturliga gång, ett annat år vande sig till vår fördel.
Begagnandet af detta creditiv bör likväl ske försigtigt och, enligt hvad jag ofvan framställt, icke kunna af ett eller annat börsinteresse framtvingas genom en, så tillsägande, factice silfveruttagning, d. v. s. en sådan, som ej påkallas af handelns behof af metallisk vara. 6:0 Föreskriften, att
Banken bör begagna första inträffande förmånliga cours för att betacka den del af credilivet, Banken å utrikes ort begagnar, tror jag icke böra vara kategorisk, utan en större latitud lemnäs Bankstyrelsen.
Ett coursfall för en eller annan postdag kan vara lika tillfälligt som en coursstegriug, och om t. ex. vid sådant förhållande Banken begagnade det första tillfallet att concurrera om vexlar, så motarbetade den sig sjelf och skulle förlora, i stället för att vinna på operationen.
Riktigare synes mig, om det läte sig göra, att så arrangera, att de utländska hus, till hvilka Banken vore skyldig, directe ställde sina trattor på Banken eller något Banken representerande handelshus härstädes, att betala dem till härvarande handelshus för genom de utländska handelshusen reqvirerade varor.
Detta möter visserligen svårigheter och blefve måhända något dyrare för Banken; men det afhölle Banken från direct beröring med börsen, och detta anser jag vara af vigt. 7:0 Jag hade önskat, att de förespeglingar af ett möjligt strypsystem eller förminskning af rörelsecapitalet, hvilka innefattas i denna punkt, icke fått sin plats i Utskrs betänk.; och lika visst sorn jag tror, att om det, i min öfvertygelse, principvi,driga stadgandet af ett orubbligt förhållande mellan silfverfond och sedelstock borttages, någon minskning af rörelsecapitalet eller indragning af lån aldrig kommer att behöfvas, lika onödigt uppskrämmande och öfverdödiga anser jag ifrågavar. sfadganden vara.
Jag medgifver gerna, att Banken må äga rätt att försälja sina fastighets-inteckningar, äfvensom sina statsobligationer, samt sjelf upptaga lån; men jag ser alldeles icke derföre, att nå-? gon Bancostyrelsens rätt eller pligt behöfver stadgas att icke i annan väg använda de bancosedlar, som på detta sätt inflyta och minska rörelsecapitalet.
Hafva myntrepresentativerna (såsom Utskottet förutsatt) ökat sig utöfver rörelsens behof, så lärer det vara en naturlig följd deraf, att naringarna cj behöfva de lån, Banken kan erbjuda, och att således inga säkra låntagare sig anmäla.
Visar det sig åter, Den 5 Maj f. m. *19 att rörelsen behöfver det indragna capitalet, sa är sådant ett bevis derpå, att massan af myntrepresentativer i sjelfva verket icke varit för stor.
Allt detta jemnar sig ganska naturligt utan några reglementarisk föreskrifter, och beror hufvudsakligen på styrelsens sätt att jugera productionens verkliga behof af förelseeapitalet, och uppå detta .ensamt (naturligtvis pröfningén af de iånesökandes säkerhet undantagen) bör och kan det, i min tanka, bero, huruvida Bancosfyrelsen bör minska eller inställa sina utlåningar.
För sitt eget bestånd behöfver Banken, efter min öfvertygelse, ingenting befara af de nya myntrepresenlativerna, förrän rörelsen saknar deboucheer afven för dem; och då blir det en fördel både för banken och det allmänna, att Banken förenklar sina funclioner och närmar sig till sin enda principenliga bestämmelse samt låter så småningom lånerörelsen öfvergå till enskilda associationer och banker.
På dessa grunder, hvilka äfven hänföra sig till 8 och 9 punkterna, tillstyrker jag, att, med uteslutande ej mindre af sista mom. i 7 punkten, så lydande: ”Derest sådant emot förmodan skulle af behof påkallas, minska eller inställa Bankens utlåningar,” än äfven af hela 8 punkten (hvilken jag dock godkänner, i händelse nämnde mom. qvarstår), Bancostvrelsen endast må få sig i allmänhet öfverlemnadt att tillse, huru de genom försäljning af inteckningar eller statsobligationer eller genom upplåning indragna medel må kunna, på del för Bankens säkerhet och industriens förkofran ändamålsenligaste sätt, åter komma rörelsen tillgodo. 10:0
I afseende å denna punkt åberopar jag endast, hvad jag rör. i:sta och 2:dra punkterna yttrat; tilläggande likväl, det jag ej har något emot det stadgande, att sedelstocken i intet ■ fall må ökas, då metalliska cassan ej öfverstiger -~:delar deraf. 11:0 & 12:0
Då det ostridigt både för realisationens bestånd och för att hos folket återföra det nära slocknade minnet af klingande mynt är af vigt, alt detta blifver i dagliga rörelsen tillgängligt, och dess qvarhållande i landet icke bättre kan garanteras än derigenom, att surrogat i allt för små sedelvalörer saknas, hvarförutan vanan att se Bankens silfvermynt hos allmänheten ökar förtroendet till Banken; så kan jag ej annat än instämma i BancoUtsk:s förslag om småsedlarnas successiva indragning, äfvensom jag finner det härleda sig ganska conseqvent ur det till införande föreslagna decimal-mynlsystemet, att minsta sedelvalören framdeles blifver 5 r:dr riksg:s.
Vid i3:de, i/pde och i5:de punkterna, ang:de depositionerna i Banken, har jag intet att anmärka.
Vidkommande i6:de och iytde punkterna om fortfarande, likväl emot en viss afgift, af den enskilda assigneringsrätten på Banken, vill jag ej fortsätta mitt bestridande i denna del, emedan jag framför allt önskar, att linanceregleringeil icke må komma att göra någon märkbar rubbning i Ilo Den 5 Maj f. m. näringarnas behof af bytesmedel, och emedan de privata assignationerna uti vissa orter verkligen till stor del suppleera bristen på btcosedlar.
Deremot fortfar jag i den mening, att de i i8:de och igtde punkterna föreslagna creditiverna för Manufactur-discontfonden och Jerncontoret bö'ra försvinna.
Jag inser alldeles icke, hvarföre icke dessa inrättningar på egen credit och eget ansvar kunna upptaga lån af allmänheten, likaså— väl som Biksg.-cont., Armeens Pensionscassa, Drätselcommissionen m. fl.; och hvad åtminstone Jerncont. beträffar, är jag säker derpå, att det begärda lånet skulle ganska snart fulltecknas.
Allraminst synes mig en dylik creditivrätt vara lämplig att bibehålla, då man ifrågasätter ett orubbligt förhållande emellan silfverfond och sedelstock; ty en hvar finner lätt, huru mycket denna proportion skulle störas genom det fulla anlitandet af ifrågavar. creditiver.
Hellre än att bevilja dessa creditiver å Banken, skulle jag vilja tillstyrka, att, intill nästa riksdag, Banken af sin vinst godtgjorde skillnaden i den högre ränta, som finge af Manufact. -discontfonden eller Jerncontoret vid upplåningen af allmänheten betalas; då vore utgiften åtminstone bestämd.
Creditiverna för Fahlu bergslag, Stockholms stads brandförsäkringscontor samt för sparbankerna torde deremot ganska oskadligt kunna bibehållas, enär de förstnämnda grunda sig på metalliskt hypothek och de 2:ne sednare sannolikt aldrig komme att begagnas.
Emot indragningen af odlings- och fastighetslånen har jag i opinionen hos den jordbrukande classen funnit så många betänkligheter möta, att jag för närvarande, och innan hypotheksföreningar hinna bilda sig, icke vidare vill fullfölja mitt vid början af riksdagen i detta hänseende framställda yrkande, ehuru jag visserligen ännu icke hunnit öfvertyga mig, att dessa slags utlåningar öfverensstämma med en sund bankförvaltning.
2o:de punkten godkännes. 21:0
Af ofvan anförda skäl, och innan ännu privata bankassociationer uppkommit, torde det jemväl möta ett allt för starkt motstånd och således vara betänkligt att indraga Bancodisconten eller åtminstone reglera den efter de principer, hvarefter en Banks utlåningsanstalter borde förvaltas.
Det torde således ej kunna undvikas att bibehålla omsättningsrätlen.
Deremot och då