Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Riksmynt för hvarje tillverkad kanna bränvin, och dels af Herr Hjärne, H., som föreslagit sistnämnda belopp; hvilket förslag jemväl blifvit omfattadt uti särskilda motioner hos Preste-ståndet af Herr Doktor Sandberg och hos Bonde-ståndet af Gustaf Johansson från Kronobergs län och Gustaf Jonsson från Kalmar län, den sistnämnde för den händelse att hans förut omförmälda motion om förbud mot inhemsk bränvins-tiliverkning icke bifölles; äfvensom Herr Prosten Melander samt Rikdags-fullrriäktige Sven Ersson och Lars Olsson från Stora Kopparbergs län uti denna mening instämt; och slutligen af Nils Svensson från Blekinge län, som yrkat, alt derest beskattningen å de mindre brännerierna ökades, ett lika förfaringssätt måtte iakttagas beträffande de större brännerierna.
Dessutom hafva, med anledning af Kongl. Maj:ts förutnämnda Nådiga skrifvelse och Herr Doktor Sandbergs motion, vidlyftiga diskussioner egt rum inom Presteståndet, der flera ledamöter förklarat sig vara af den åsigt, att någon tillökning
Uti tillvcrknings-afgiften icke borde ske, men all det af Kongl. Maj:t antydda missförhållande emellan nuvarande beskattningen å större och mindre brännerier måtte afbjelpas medelst förhöjd beräkning af de sednares afverknings-förtnåga, äfvensom hos Bonde-ståndet, hvarest Johan Lekberg från Örebro län och (lere med honom ie Bevilln. m. fl. Visit.
Bet. AS 2. föreslagit, att endast afgiften å de större bränneriernas tillverkning skulle höjas till 24 sk. banko för hvarje kanna.
Till stöd för dessa så väsentligt skiljaktiga förslag hafva naturligtvis blifvit åberopade högst olika skäl.
De motionärer, som tillstyrkt förhöjd afgift för ali bränvins-tillverkning, hafva utgått från den af Rikets Ständer vid sista Riksdag uttalade åsigt, att rättvisan fordrade det bränvins-tillverkning, vare sig i större eller mindre bränneri, bure lika skatt, och att man borde, genom en småningom ökad beskattning, fördyra varan samt såmedelst söka göra den mindre efterfrågad och i samma mån tvinga fabrikanten till inskränkning i sin för det allmänna skadliga handtering, k andra sidan åter eller tili försvar för bibehållandet af nu stadgade afgift, har man deremot förespeglat, hurusom ett ytterligare uppdrifvet pris på varan skulle blifva en mäktig sporre till lurendrejeri och lönbränning, enär påtagligt vore, att ju större vinst lagbrytaren kunde vänta sig af sina olofliga företag, desto ifri— gare skulle han blifva att på sådan väg framskaffa varan.
Af dem åter, hvilka föreslagit en ökad beskattning endast å de större brännerierne, har blifvit anfördt, att detta sednare slags brännerier dels åt sine egare inbragte en oskäligt stor vinst och derföre väl kunde tåla vid en högre beskattning, hvilket deremot icke vore förhållandet med de mindre brännerierna, dels ock åstadkomme vida mera ondt än desse, enär de större brännerierna omkring sig, så att säga, bortsopade de allra nödvändigaste lifsmedlen och i stället frambragte en öfverflödig mängd bränvin, allt till mehn för landels fattigare befolkning.
Om dessa sist anförda, från nog ensidig uppfattning af lagstiftningen hemtade skäl kunna lemnäs utan afseende, så förtjenar deremot frågan om allmän förhöjning af bränvinstillverknings-skalten desto större uppmärksamhet.
Man har väl påstått, att denna skatt redan nu vore så hög, att en ytterligare förhöjning deri med skäl kunde befaras medföra åtskilliga vådor.
Samma farhågor yttrades emot den vid sistlidne Riksdag beslutade afgiften.
Att farhågorna varit öfverdrifna, anser Utskottet, på grund af vunna upplysningar, vara ådagalagdt.
De förutspådda smugglings- och lönbrännings-företagen hafva visserligen icke uteblifvit, men icke heller, så vidt Utskottet erfarit, varit af någon betänkligare art.
Och Utskottet anser sig kunna antaga, att de jemväl hädanefter skola blifva af mindre betydenhet, så vida den inhemska lofgifna tillverkningen icke genom skatt eller andra medel öfver böfvan fördyras eller inskränkes.
Derför och enär gällande bränvins—lagstiftning visat sig till sina följder synnerligen välgörande, vore det, enligt Utskottets tanke, lika litet välbetänkt alt afvika från den beträdda banan, som att genom alltför brådstörtade steg blottställa sig för följderna af all öfverdrift.
Grundsatsen att, genom en för all bränvins-tillverkning lika, men tid efter annan småningom ökad beskattning, höja priset på sjelfva varan, samt derigenom minska både förbrukning och tillverkning, bör, efter Utskottets mening, strängt vidhållas.
Att nu, efter endast två års erfarenhet, Bevilln. m. fl. Utsk.
JYs 2. 47 renhet, på en gång höja den vid sistlidna Riksdag så betydligt stegrade afgiften med ytterligare SO eller 100 procent till 75 öre eller 1 R:dr R:mt för kanna vågar Utskottet viii icke för sin del tillstyrka; men någon förhöjning synes dock nn kunna och böra ega rum; hvadan Utskottet ansett sig böra föreslå, att afgiften för bränvinstillverkning, vare sig i större eller mindre bränneri, måtte bestämmas till 60 öre för hvarje kanna bränvin af den styrka, som vid §.
4. linnes omförmäld. § 42. (41).
Såsom Utskottet här förut omförmält, har Kongl. Majit uti Sin Nådiga skrifvelse till Rikets Ständer, angående resultaten af den nya lagstiftningen i afseende på bränvinslillverkningen, erinrat hurusom beskattningen för de mindre brännerierna icke uppginge ens till hälften af det utaf Rikets Ständer afsedda belopp och att detta förhållande haft till följd, att, oaktadt de i åtskilliga orter genom felslagen skörd uppkomna ogynsamma omständigheter för utöfvande af bränvinstillverkning sistlidna år, en betydlig tillökning i antalet mindre brännerier egt rum; hvarföre Kongl. Majit också härå påkallat Rikets Ständers synnerliga uppmärksamhet, i förväntan, att Rikets Ständer, vid utöfningen af sin beskattningsrätt, vidtoge sådan åtgärd, att berörda missförhållande blefve nättadt, på det ej, genom så väsentlig skilnad i beskattningen för de tvenne särskilda slagen af brännerier, lagstiftningens ändamål mätte förfelas.
Dessutom hafva motioner i samma syfte blifvit väckte hos Ridderskapet och Adeln af Herr Hjärne, H., och Herr von Knorring, Axel, hos Preste-ståndet af Herr Lektor Sondén, hos Borgare-ståndet af Herr A. W. Björk och hos Bondeståndet af Riksdags-fullmäktigen Erik Mattsson från Jemtlands län.
Alla dessa motionärer hafva påyrkat en förhöjd beräkning af de mindre bränneriernas afverknings-förmåga, emedan erfarenheten ådagalagt, alt i detta slags brännerier tillverkades vida större qvantitet bränvin, än den för hvilken, enligt § 42 i nu gällande förordning, afgift erlades.
De fleste motionärer hafva äfven varit ense derom, att uti ett mindre bränneri med redskap utan mäskvärmare, der handteringen drifves med skicklighet, kunde på dygn tillverkas bränvin, till kannetalet motsvarande 2 å 3 gånger pannans rymd, och att, då mäskvärmare begagnades, tillverkningen vore ännu större.
Men i afseende på beloppet, hvartill lagstiftaren borde anse dagliga tillverkningen uppgå, hafva meningarne varit delade, i så måtto, att somlige motionärer förmenat afverknings-förmågan på dygn kunna bestämmas till minst 1% gång pannerymden för redskap utan mäskvärmare, och 2'/3 gånger pannerymden, då mäskvärmare begagnades; hvaremot andre motionärer föreslagit i förra fallet 1 '/2 gång, och i det sednare 2 gånger pannerymden.
Vid en vidlyftig diskussion, som i anledning af Kongl. Majits Nådiga skrifvelse Bih. lill R.
Prot. 1856 & 1857. 5 Sami. 2 Afd. 2 Håft. 3 ti evil In. m. fl. Ulsk.
Jft SL egt rum inom Bonde-ståndet, hafva många af detta Stånds ledamöter uppgifvit, att på (lera orter bränvinstillverkningen med den enkla redskapen icke ens hunne till det belopp, för hvilket, enligt nu gällande förordning, afgift utginge, hvarföre anta gandet af en högre afverkningsförmåga ansågs hvarken lämplig eller rättvis.
Det må väl icke förnekas, alt alla dessa så betydligt skiljaktiga åsigter om deu enkla bränvinsredskapens afverknings-förmåga kunna för sig åberopa erfarenhetens vitsord.
Men derom torde dock nu mera icke förefinnas något tvifvel, att ju tillverkningen, derest den med uppmärksamhet och skicklighet handhafves, kan med enkel bränvinsredskap uppdrilvas långt utöfver hvad i gällande författning är beräknadt, och att i följd häraf bränvinstillverkningen med sådan redskap hittills drabbats af vida billigare skatt, än den med författningen afsedda.
Då sådant hvarken kan vara rättvist eller med bränvinslagsliftningens ändamål förenligt, har Utskottet, med anledning af hvad Kongl.
Maj:ts skrifvelse innehåller och liera mo tionärer framställt samt på grund af hvad Utskottet i öfrigt angående afverkningsförmågan hos enkel redskap inhemtat, funnit sig, för tillvägabringande af möjligen närmaste likhet i beskattningen å större och mindre brännerier, böra tillstyrka, att vid bränvinstillverkning i mindre bränneri beräknas redskapens afverknings-förmåga under dygn till två gånger pannerymden, då redskap utan mäskvärmare användes, och till ett med en tredjedel derutöfver lörhöjdt belopp, eller två och två tredjedels gånger pannervmden, då redskap med mäskvärmare begagnas. § 43. (42).
Under antagande att i denna § förekommande uttrycket »en half månad i sender» kunde tydas på olika sätt, har Herr Lektor Sondén uti sin förut omnämnda motion hemställt, att berörda uttryck borde utbytas mot något lämpligare, hvarjemte Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad derpå, hurusom hos dem, hvilka tillverka bränvin i större brännerier, det åstadkommit missnöje att de icke fingo i landtränteriet nedsätta penningar till betäckande af afgiften för en möjlig öfvertillverkning, utan nödgades dröja med inbetalningen deraf till dess bränningen för löpande månad blifvit afslutad och öfvertillverkningen vore till siffran känd, hvarigenom de förhindrades alt genast disponera öfver bränvinet, hvilket, enligt föreskriften i § 45 (44), till säkerhet för Kongl. Maj:ts och Kronans rätt, måste qvarblifva under kontrollörens lås tills afgiften hunnit vederbörligen uträknas och gäldas.
Med anledning häraf, och då medgifvandet af en sådan depositionsrätt icke synes kunna medföra någon olägenhet för Kongl. Majit och Kronan, men den enskilde tillverkaren derigenom sattes i tillfälle att genast kunna disponera öfver hela sin tillverkning, i hvad densamma icke öfverstiger det högsta tillåtna belopp, tillstyrker Utskottet, det måtte ett stadgande i förutnämnda syftning i § 43 (42) införas och §:n jemväl för öfrigt erhålla den lydelse förslaget innefattar, Bevilln. m. fl. Utsk.
JYs 2.
Uti en hos Bonde-ståndet väckt motion, bär Riksdags-fullmäktigen Per Benjaminsson från Elfsborgs län anfört, hurusom det lätteligen hände, att den, som tillverkade bränvin och förskottsvis, jemlikt denna nedsatte afgift för eo del af lillverkningstiden, förglömde när tiden för ny insättning inträffade, hvilket dock för honom kunde medföra allvarsam ansvarspåföljd; med anledning hvaraf Per Benjaminsson föreslagit införandet vid denna § af ett stadgande derom, att i händelse för bränvinslillverkning i större bränneri afgift endast för en del af lillverkningstiden blifvit förskottsvis erlagd. skulle, då tiden för ny insättning inträffade, den vid bränneriet anställde kontrollör genast derom erinra tillverkaren och tillsäga honom att icke fortfara med handteringen förr än ny insättning af afgift åter skett.
Då emellertid ett sådant stadgande bland annat skulle föranleda dertill, att kontrollören blefve i första hand underkastad ansvar för en försummelse, hvartill bränvinstillverkaren gjort sig skyldig, och åtminstone ådroge sig en hevisningsskyldighet, som kunde föranleda hvarjehanda förvecklingar, torde den föreslagna förändringen lika litet linnas lämplig, som af något antagligt behof påkallad; hvarföre Utskottet hemställer, alt Per Benjaminssons berörde motion må lemnäs utan afseende.
S 7‘3- (47‘)- Då tredje momentet i denna skulle hafva gifvit anledning till det missförstånd, som skulle den här föreskrifna förhöjning i tillverkningsafgift endast utgå för det kannetal bränvin, hvarmed öfverskotlst.illverkning öfverstege '/jo af det tillverkningsbelopp, för hvilket anmälan skett, har Herr von Knorring, Axel, uti sin förutnämnde motion begärt förtydligande af delta lagrum.
Utskottet har väl funnit att det af motionären afsedda stadgande kunnat vid tillämpningen föranleda villrådighet; men då någon synnerlig öfvertillverkning icke kan ske utan bränvinstillverkarens vetskap, och det således beror på honom att handteringen inställa, så snart han uppnått det belopp, för hvilket han sig anmält, bar Utskottet ansett lämpligt att all lofgifven öfvertillverkning, ehvad den är större eller mindre, belägges med lika afgift; hvarföre Utskottet, i stället för omförmälda 3:dje moment af § 43 i nu gällande författning, tillstyrker, att mom.
1 af samma § måtte gifvas den förändrade lydelse bi lagde förslags § 44 innehåller.
På det kontrollör icke må behöfva vid bränneri qvarstanna längre än oundgängligen nödigt är, har Kongl. Maj:t i Nådigt Cirkulär-bref till samtlige Kongl. Maj.-ts Befallningshafvande den 30 November 1833 föreskrifvit, att nyckeln till det rum, der öfverskottsbränvin förvaras, skall, sedan tillgången till rummet blifvit stängd, förseglad med kontrollörens, vittnets och bränvinstillverkarens sigiller, aflemna» till redskapsförseglaren, som sedermera, i närvaro af vittnet och bränviastiUyetkarecu 20 Bevilln. m. fl. Utsk.
Bet■ Jt?
2. eger bryta förseglingen och utlemna bränvinet, så snart behörigt qvitto å tillverk— ningsafgiften företes; Och föreslår Utskottet, alt ett stadgande i samma syftning måtte, såsom förslaget innehåller, uti fjerde momentet af denna <§ intagas.
% 46. (45).
Till undvikande af misstydningar utaf denna §, hvilka, till följd af dess nuvarande uppställning, skulle kunna ega rum, och då 50 dagar synas vara en fullt tillräcklig lid för bränvinstillverkare att medhinna anmälan om lyftning af den afgift, som han anser sig berättigad att återfå, bar Utskottet i sednare momentet af §:n utbytt orden »nästpåföljande månads» emot 30 dagar efter tillverkningsmänadens — — § 47. (46).
Enär denna §:s nu varande ordalydelse föranleder (ill en sådan tolkning, som skulle den, hvilken anmält sig till bränvinstillverkning, men derifrån afstått och först efter den uti §§ J2 och 44 stadgade lid till Kongl. Maj:ts Befallningshafvande inkommer med anmälan härom, vara skyldig alt på en gång erlägga hela den afgift, som emot uppgifna tillverkningen s\arar, då han deremot, i händelse han alls icke gör sådan anmälan, som i nyssnämnde §§ omförmäles, blifver bibehållen vid honom uti § 43 (42) tillerkänd rätt att afgiften för blott en half månad i sender erlägga, har Utskottet genom en förändrad uppställning af § 47 (46) sökt undanrödja en sådan oegentlighet; Och torde denna förändring af Rikets Ständer godkännas. § 50.
Riksdags-fullmäktigen Peter Carl Andersson från Östergöthlands län har uti en inom Bonde-ståndet väckt motion föreslagit, att det i § 50 stadgade arfvode till kontrollör måtte, såsom allt för högt i jemförelse med ej mindre hvad gode män vid landtmäteriförrättningar och ledamöter vid egodelningsrätter, än äfven hvad kronolänsman åtnjuta i och för deras både ansvarsfullare och mödosammare uppdrag och tjensteåligganden, nedsättas till ett belopp af 5 R:dr riksmynt, hvilket borde af bränvinstillverkaren för hvarje dag utbetalas.
Då det emellertid är af obestridlig vigt, att till bränneri-kontrollörer erhållas redbare och pålitlige personer, och della svårligen skall kunna ernås med mindre, än att arfvodet för dylika tillfälliga uppdrag bestämmes till ett belopp, som erbjuder en mot förtroendet svarande fördel, samt det dessutom är af synnerlig vigt att desse kontrollörer så litet som möjligt göras beroende af dem, hvilkas åtgärder de böra öfvervaka, anser Utskottet Peter Carl Anderssons ifrågavarande motion icke förtjena afseende.
Bevilln. m. fl. Btsk.
,M 2. 21 § 34.
Sedan erfarenheten visat, att den i morn.
1 af § 84 medgifna rättigheten att i större bränneri hafva två sprithållare, varit för såväl bränvinstillverkningens ändamålsenliga gång som kontrollens ulöfvande obehöflig och, i följd deraf, utaf högst få bränvinstillverkare begagnad, har Utskottet ansett detta medgifvande böra från författningen uteslutas; hvarjemte, då i och för kontrollens handhafvande synes vara af vigt, att ej mindre spriten eller bränvinet, än äfven lanken från imkylaren omedelbarligen inledes i sprithållaren, Utskottet funnit föreskrift härom böra i författningen inflyta; och torde Rikets Ständer godkänna den förändrade lydelsen af mom. 4 § 54 utaf bilagde förslag.
Vidare har Utskottets uppmärksamhet blifvit fästad derpå, att ovisshet uppstått, huruvida den anteckningsbok, som, enligt mom. 2 i § 54, vid större bränneri skall hållas öfver beloppet af de till bränvinstillverkningen använde råämnen äfvensom det deraf erhållna bränvin, borde töras af bränvinstillverkaren eller af den vid bränneriet anställde kontrollör; Och som detta åliggande otvifvelaktig! måste tillhöra den förstnämnde, emedan kontrollören icke alltid kan vara i tillfälle att taga kännedom om de använde råämnenas mängd och beskaffenhet, föreslår Utskottet, alt mom. 2 i § 54 måtte förtydligas, på sätt bilagde författnings— förslag innehåller. § 55.
Uti sin ofvan omförmälda motion har Herr von Knorring, Axel, föreslagit dels att uti § 55 skulle intagas bestämd föreskrift derom, att å bränvinsredskap, som i nämnde § omtalas, det rör, hvarigenom den utkokade lanken eller klar— dranken afledes från rektifikations-apparateu, skall med derå befintlig kran eller ventil ega tillräcklig diameter och vara sluttande nedåt, samt kranen dessutom försedd med nitad kik, dels ock att det måtte bränvinstillverkare tillåtas att, genom ett särskildt rör från lyktan, afleda lanken till ett derför i spritrummet inrättadt kärl; till stöd för hvilket sednare förslag motionären anfört, hurusom det vore en känd sak, alt det bränvin, som först och sist, efter hvarje mäskömsning, runne från pannan, innebölle en betydlig del finkelolja och således vore för hälsan högst skadligt, men att denna olägenhet afhjelptes derigenom, att det sämre bränvinet eller lanken upphemtades i ett särskildt kärl, hvaraf åter icke vore något lör kontrollen menligt att helara, om tillika föreskrift meddelades att kärlets innehåll skulle, vid hvarje uppmätning, under kontrollörens tillsyn, sammanblandas med den i bränneriet befintliga mäsk, för att gemensamt dermed åter genomgå apparaten.
Då emellertid förslagets förra del innefattar föreskrifter, som lämpligast kunna och böra inrymmas i ordningsstadgan för de större brännerierne, samt förslaget i Bevitln. m. fl. Utsi;, fiel.
JV$ 2.
Öfrigt lärer vara tillräckligt besvaradt genom de förändrade föreskrifter uti § 54, hvilka Utskottet här förut omförmäldt, hemställer Utskottet, att Herr von Knorrings ofvannämnda förslag icke må till någon ändring uti ifrågavarande författning föranleda.
Deremot har Utskottet icke dragit i betänkande, att, enär sådant synts behöfligt och icke kan föranleda till underslef, medgifva bränvinstillverkarne rättighet att å sine bränvinsredskap anbringa två rör lör luftens afledning; hvarjemte Utskottet, i ändamål dels att gifva fullkomlig tydlighet åt de i ,§ 55 förekommande stadganden och dels att lemna vederbörande tillfälle att bringa de speciellare föreskrifterne angående redskapens beskaffenhet, hvilka väl egentligen tillhöra ordnings-stadgan, i öfverensstämmelse
. med hvad för kontrollen kan vara nödigt, ansett åtskilliga andra förändringar uti ordalydelsen af § 55 vara erforderliga; och hemställer Utskottet, att dessa förändringar, sådana de linnas i författnings-förslaget upptagne, måtte af Rikets Ständer godkännas.
S 56.
Ehuru bränvinstiliverkares skyldighet att. vid den uti § 56 föreskrifna mätning och profning af bränvin, lemna behöflig handräckning samt tillhandahålla nödige, vederbörligen justerade och krönta målkärl jemte annan för uppmätningen erforderlig redskap, icke bordt vara tvifvel underkastad, lara dock lall hafva inträffat, då bränvinstillverkare sökt undandraga sig en sådan skyldighet; och föreslår Utskottet derföre att, till förebyggande af tvekan i detta hänseende, ett stadgande härom måtte uti § 56 införas. § S7.
Uti Kongl. Maj:ts ofvan omförmälda Nådiga skrifvelse förekommer, bland annat, att ändamålet med det i § 57 intagna stadgande, att i större bränneri särskildt vittne skall närvara vid bränvinets uppmätning och profning, till väsendtlig del förfelats derigenom, att till dylika vittnen merändels hlifvit utsedde personer ibland allmogen, hvilka saknat nödig färdighet i räkning.
Enligt Utskottets tanke, torde dock med föreskriften om dylika vittnens närvaro mindre hafva varit afsedt att derigenom vinna någon verksam kontroll öfver de beräkningar, sorn det åligger kontrollören att verkställa, än att igenom den af kom munen valda personen vinna bekräftelse derå, att vid mätningen och profningen intet underslef eger rum och att de vid dessa förrättningar befunna förhållanden riktigt i protokollet införas.
För sådant ändamål synes det emellertid vara angeläget att vittne är skrifkunnigt, hvarföre Utskottet hemställer, att en föreskrift i detta hänseende uti förenämnde § intages.
Och som den grundsats öfverallt i förordningen finnes uttalad, att personer, hvilka hafva skyldighet att i ett eller annat afseende öfvervaka förordningens efter - jfevilln. m. fl. Utsi:.
M 2. lefnad, icke sjelfve böra med bräaviostillverkning sig befatta, samt denna grundsats jemväl synes böra tillämpas pä vittnen vid de större brännerierne, föreslår Utskottet, att såsom vilkor för persons valbarhet till ifrågavarande befattning må stadgas, att han ej utöfvar bränvinstillverkning.
Uti första momentet af § 57 förekommer, bland annat, att vittne skall vara «edsvuret« hvarmed antagligen afses att vittne, innan det tillträder sin befattning, bör aflägga något slags tjenstemanna-ed.
Detta stadgande har åstadkommit flera olägenheter dels derigenom, att valfriheten ansetts inskränkt till sådana personer, som redan i annan offentlig egenskap aflagt ed, dels oek nödgat till vittnen utsedde personer att för edens alläggande företaga långa och kostsamma resor, utan att derför erhålla någon ersättning; hvarförutan villrådighet uppstått om ordalydelsen af den ed, som borde afläggas, och om den myndighet, inför hvilken edgången skulle fullgöras.
Men oberäknadt dessa olägenheter, hvilka väl till en del blif vit och vidare skulle kunna genom särskilda stadganden undanrödjas, förekomma, efter Utskottets tanke, giltiga skäl att ifrågasätta den stadgade edsvurenhetens behöflighet och till och med lämplighet.
Endast i fall, der underslef eller missbruk i sådan förrättning, som eger sammanhang med bränneri-vittnets uppdrag, ifrågakommer, torde sådan persons vitsord komma under särskild pröfning; men dervid blir han ock hörd på den i lag stadgade vittneseden.
Och det kan vara att befara, att den förut aflagda förrättningsmanna-eden och de förpligtelser densamma må hafva medfört, möjligen hos det sedermera hörda vittnet framkalla betänkligheter att yppa förhållanden, sorn tillförene egnats mindre uppmärksamhet, än förrättnings mannens förbindelser bordt föranleda.
Utskottets åsigt vore det ändamålsen ligt och fullt betryggande, om i stället för edsvurenheten stadgades, att brännerivittne skall under edlig förpligtelse med sin underskrift bestyrka riktigheten af kontrollörens protokoll, hvarföre Utskottet tillstyrker, att föreskriften derom, att vittne skall vara edsvuret, måtte ur § 57 utgå, och i stället der införas det stadgande, att vittne skall, under edlig förpligtelse, bestyrka riktigheten af kontrollörens protokoll, i hvad det angår uppmätta kannebeloppet samt bränvinets värmegrad och styrka.
Hos Ridderskapet och Adeln har Herr von Knorring, O. E., under förmälan, hurusom erfarenheten ådagalagt, att, i anseende till det ringa arfvode af 1 R:dr Ranko, som uti nu gällande förordning vore tillerkändt vittnen för deras tjenstgöring vid brännerierne, svårighet uppstått att erhålla till sådane befattningar tjenlige personer, uti väckt motion föreslagit, att berörde arfvode måtte höjas till 3 R:dr riksmynt för dag, eller något annat belopp, som af Rikets Ständer kunde finnas lämpligt; och som, enligt de upplysningar Utskottet vunnit, omförmälde vittnen dagligen måste tillbringa 2 ä 3 timmar i bränneriet, och derjemte icke sällan in-» u lievilln. m. fl. Disk.