Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men man råkar längre ned en annan artikel, Cremor Tartari, hvilken är värderad till 3a sk, © och belagd med 8 sk:s tull, då likväl hela skilnaden dem emellan är den, att det ena pracparatet är i chrystallform, och det andra pulveriseradt.
Formar, Krukor och Potten för Sockerbruken äro i den gamla taxan värderade till 1 sk. 343 Den 19 Junii e. m. 4 rst. ffi, men i den nya till 24 sk. och samma tull bibehållen.
Jag hemställer örn det ej kan vara skriffel; ty skilnaden i värdet synes nog betydlig.
Under artikeln:
Färger och färgningsämnen förekommer så stora olikheter i tullafgifterne, jemförde med värdena, att jag ej vill trötta Ridderskapet och Adeln med en detaillerad jemförelse, utan blott fästa uppmärksamheten på en iller annan artikel.
Garmin till 54 R:drs värde för ©, är belagd med 8 R:dr tull.
Un vara så dyr, som denna, borde belägges med mindre tull, om man vill att den skall förtullas.
Drakblod är värderad till 2 R:dr 4 sk. skålpundet, och belagd med 24 sk. tull; men då det är ett medicament, borde det icke hafva högre tull än som är lagd på öfrige medicinalier, det vill säga 10 procent, eller 10 skillingar.
Gummi Gutta värderadt till 2 R:dr, har 14 skillingars tull.
Här gäller detsamma; den borde ej hafva mera än 10 skillings tull.
Deremot liar Indigo med ett tull värde af 4 Rtdr 16 sk. per ® blott 4 sk:s tull.
Naturligtvis är det derföre, att den är oumbärlig för färgerierne; men då borde t. ex. Kermes, som är värderad till 2 R:dr 44 hafva mindre tull än i4sk., som det här är utfördt till.
Ultramarin, som är värderadt till 60 R:dr (§, har fått 8 Rrdrs tull.
Här gäller samma anmärkning sorn om Garmin.
Det är för hög tull fölen så dyrbar artikel, som denna.
På Galgunt är värdet satt till 8 skill.
©:det med Den ig Jun i i e. m. 349 t a sk. tull.
Det är för högt; den hör ej vara högre än 10 procent.
Galläpplen:
Värdet är 28 sk., och tullen 4 sk* 6 r:st.
Här är således äfven samma förhållande.
Gummi, alla slag, ej specificerade, är värderadt till 4o sk. skålpundet med 2 sk. tull.
Det gör 5 procent.
Det är för lågt, helst man deribland har Gummi Arabicum, Gummi Amoniacum, Gummi Guajaci m. fl. hvilkas värde till och med vida öfverstiger det utsatta tullvärdet.
Humla är värderad till 5 R:dr Lffi med 1 R:drs tull.
Det är nästan för hög tull, då humla är en vara, som är af stort behof för bryggerierne, och hvilket landet ännu ej kan fylla.
Mastix, ar värderad till 2 R:dr per ■©, och tullen är utsatt till 15 sk.
Den borde ej vara högre.än för andra Medicinalier, nemligen i o procent.
Deremot har Muscus eller Desman blifvit belagd med i3 R:dr 16 sk:s tull på i33 R:dr 16 sk. värde, eller 10 procent, hvarvid jag hemställer, om man kan hoppas att få Muscus förtullad med en så hög afgift.
Mjrrha är endast belagd med 3 sk:s tull af 1 R:dr 12 sk. tull värde.
Den borde vara dubbelt.
Nejlikor, värderade till 1 R:dr 3a sk. flkdet, äro belagde med 16 sk:s tull.
Den borde ej vara mera än hälften så hög, emedan äfven de höra under medicinalier.
Detsamma gäller om Sandarak.
Den bär fått 7 sk. tull af 28 sk. tullvärde.
Den borde ej vara meiva än 3 sk., efter den i allmänhet för sådana varor antagne procent.
Sköldpadd, oarbe - 35o Den 19 Jun i i e. m. tad, är belagd med 10 procents tull.
Det tyckes vara för högt för ett råämne.
Stenkol äro värderade till 1 R:dr 3a sk. per tunna ined 20 skillings tull, efter 25 procent.
Det tyckes vara för högt, då man ej har något hopp, att vår inhemska tillgång skall kunna fylla våra behof af denna vara, som kan sättas i bredd med råämnen, eller tjenande till andra varors förädling.
Trculvaror, sämre slag, såsom alm, bok, björk, ek, m.jl. ej specificerade, äro belagde med 33f procents utförsel-tull.
Det är besynnerligt nog, att man så vill försvåra utförseln af dessa trädslag.
För öfrigt vill jag blott taga mig friheten att erinra i allmänhet, i afseende på sådana varor, som icke kunna produceras inom landet, men oundgängligen behöfvas, såsom Salt, Specerier och dylikt, huruvida det är rätt alt de beläggas, såsom Utskottet föreslagit, med 25 procents tull och deröfver?
Hvad slutligen det förslag beträffar, att med en medeltull belägga vissa slags varor, som kunna vara af ett mvcket olika värde, t. ex. Socker, Tobak, Vin, m. 11. så vinnes derigenom visserligen en stor lättnad vid tulltägten; men högst obilligt tyckes det vara, emedan den derigenom bildade consumtionsafgiften drabbar dem tyngst, som ej hafva råd att njuta annat än mindre dyra varor, men deremot helt obetydligt dem, som njuta de dyrare.
Jag vet väl, att stora missbruk kunna äga rum, om förhållandet blir Den 19 Junii e. m. sådant som förr; men det är ett sätt, som på andra ställen, och i synnerhet i Köpenhamn, brukas eller åtminstone har brukats med alla varor, och hvilket jag tycker äfven här kunde användas med de ifrågavarande, nemligen att varorne försäljas på auction i Packhuset.
Importeuren finge då inropa, örn han så ville, sin egen vara, och derefter betala tullen.
För dessa auctioner borde likväl ingen provision erläggas.
Man kan invända, att d.et kunde gå an i de större städerne, men ej i de mindre.
Men man hade 2 utvägar till correctif; den ena att ej tillåta importen af sådana varor annorstädes än i de större städerne, såsom Stockholm, Götheborg, Malmö, Norrköping och Gefle; den andra att gifva tullbetjeningen uppdtog att bevaka Kronans rätt vid auctionen, hvarigenom jag föreställer mig, att missbruken lätt kunde förekommas.
Herr Rosenqvist, Fredrik Leonhard 3 anförde skriftligen:
Öfvervigt i Rikets Handel är otvifvelaktigt det angelägna mål, hvartill Allmänna Hushållsförfattningar böra syfta, och utom hvars område en varaktig ordning och säkerhet i Penningeverket aldrig lärer kunna förväntas.
Till detta stora ändamål äro endast 2:ne vägar ledande: den ena, att icke från Utlänningen hemta andra, ände oumbärligaste varor, icke öfverflöds, eller sådane, som, inom eget Land, genom egna med - 352 Den 19 Jun i i e. m. borgares flit, kunna erhållas.
Den andra, att drifva varu-productionen och förädlingen till största möjliga höjd.
Genom väl afpassade Tull-författningar och Taxor kunna dessa ändamål kraftigt befrämjas.
Lurendrejeri och Tullförsnillning hafva stigit till en ovanlig höjd; inhemska fabriker och slöjder blifvit derigenom nedtryckte och undergräfde; Rikets redbarheter utsopade för Lux-artiklar och bjefs, deraf alla handelsbodar äro fullproppade, och hvarmed äfven drifves en lika oblyg, som ansenlig kammar-handel.
Bör då icke sådant påkalla ett snart och kraftigt correctif?
Men månne de af Bevillnings-Utskottet uti detta Betänkande gjorde framställningar och förslag leda till ett sådant mål?
Kan man anse det vara väl beräknadt, att föreslå, det Sverig^ skall blifva en frimarknad för alla möjliga varor, som framalstras emellan de bägge Polerne?
Jag vill icke lemna min röst till ett sådant förslag, under det egna Landsmäns durabla tillverkningar föraktas, blott för det de äro Svenska.
Jag vill ej medverka dertill, att inhemska Fabriker skola afstadna; att Svenska Fabriksägare och Manufacturister förvandlas till Comissionairer åt Utländningen; och att deras arbetare i brist af syslosättning fylla lastens boningar.
Jag tror, att ett redligt Svenskt hjerta är lika varmt under den inomlands tillverkade rocken, som under den utifrån lurendrejade.
Den Den 19 Junii e. m. 353 Den Svenska National-caracteren liar, "* om icke alldeles, åtminstone högst märkeligt, försvunnit, och lemnat blott ruiner af hvad den fordom varit.
Allt inhemskt till och med föraktas.
Det utländska, ehuru mångå gångor sämre, prefereras, blott för att det är utländskt.
Ja det onda har till den grad stigit, att ett radicalt botemedel ovillkorligt måste snart vidtagas.
Om man vill ett ändamål, mäste man ju äfven vilja medlen; och dessa äro inga andra, än ett rakt förbud mot bruket af alla sådane varor, som inom vårt egel Land kunna tillverkas; hvaremot låg
Tull borde sättas på rudimaterien, som vi behöfva.
Men så synes icke Utskottets mening vara.
Utskottet marquerar sig älska Handels-friheter, men det tyckes vara den utländska, på bekostnad af den inhemska industrien.
Jag vet icke, att Fabriksidkare och Manufacturister äro bland dem, som äro frikallade från Contributioner; bör man då göra det om icke omöjligt, åtminstone nära så, fördem, att skaffa sig lifsbergning, och Staten en viss påräknad skatt.
Då man fordrar något af någon, så bör det väl vara för något, som denna fordran göres.
Förra Ständer, ehuru deras generosde' visst ej var serdeles stor, funno likväl icke rådligt, att just directe slå FabriksSocieteten för pannan, eller rakt knäcka den, oaktadt en god början gjordes.
De biföllo likväl ej Kläde, eller 28 H. a3 354 Den ig lunii e. tn.
Siden i Bomull och Linne-väfnader till införsel, mot hvarken Skydds- eller annan Tull; men 1829 års Bevillningsutskott har visat sig beredvilligt att uppgräfva grafven åt Svenska Näringsidkaren och Fabrikanten.
På ett sätt kan det vara en slags consequence deruti, om nemi. afsigten är att göra Rikskroppens alla delar nära fullkomligt lika vanmägtige.
Annorlunda tänka och handla våra grannar Ryssarna; och jag hänvisar till Tidningen Journal de St.
Petersburg, för att inhemta, hvilka förträffliga inrättningar der i Landet blifvit de senare åren vidtagne till Manufacturernes upphjelpande.
I Sverige åter äro alla Fabriks- Slöjde- och Näringsidkare, BränvinsPatroner undantagne, alldeles styfmoderligt behandlade; och min öfvertygelse är, att om BevillningsUtskottet varit sammansatt af Engelsmän, Fransmän, Ryssar och Holländare, tror jag icke, att deras förslag till TullTaxa skulle med deras interessen kunnat blifva mera öfverensstämmande.
För att få måttet fullt, vore det skada, om icke Realisationen i största bast blefve verkställd, och alla Sedlar inlöste, så att inom några år vårt sista Silfverkorn kunde blifva till utländningen lefvereradt, i utbyte mot bans öfverproduction af allt, och vi på köpet blifva beskrattade och utskrattade.
Dessa äro mina åsigter; man må betrakta dem hurusom häldst, så äro de likväl Svenska, och efter min öfvertygelse ledande till mine Landsmäns sannskyldiga bästa.
Den 19 Junii e. m. 355 Att dömma efter förutgångne beslut under denna Riksdag, kommer jag säkert att tillböra minoriteten, äfven i denna fråga, men mitt eget medvetande säger mig, att jag derföre icke behöfver rodna eller slå ner ögonen, då mina Landsmän, som Ordspråket lyder, se mig i synen.
BevillningsUtskottet har ansett sig först böra uppfatta hvad i ämnet vid i8a3 års Riksdag beslöts, med upplysande uppgifter angående verkställigheten och verkan af berörde beslut, förmodeligen för att lätt och med minsta bråk och besvär få ett vidlyftigt opus att öfverlemna åt Ständerna; dernäst att redovisa för hvad under denna Riksdag blifvit till Utskottets handläggning remitteradt.
Men härmed har Utskottet icke mycket gått på djupet; ty liksom af BränvinsMotionerna blef en Cateches, så har det af detta blifvit en A.B.C.D.-Bok, hvarest man äfven finnér första grunderna till räknekonsten; och slutligen har Utskottet, så sorn det behagat yttra sig, föreslagit de grunder för den blifvande TullBevillningen, hvilka Utskottet trott förena gemensam båtnad för Staten och Näringarne, och som blifvit tillämpade i det serskilda förslag till Ny TullTaxa, som nu jemväl blifvit öfverlemnad till Rikets Ständers pröfning och antagande.
— I den sednare strophen skulle efter mina åsigter och bedömande af de re 23* - 356
Den 19 J unii e m. ♦ ' sultater, sorn jag tror uppkomma af denna Tulltaxa, orden båtnad för Staten och Näring arne kunna utbytas till, båtnad för Utländningen, eller ock om egenkärleken såras af utbytet, kunde man tillägga framför Staten ordet Utländska, samt taga bort bokstafven n från Staten och sätta r i stället, så att redaction finge följande lydelse: gemensam båtnad för Utländska Stater och Näringar; liksom jag äfven tror, att ordet antagande kunnat sparas, ty det vöre i sanning -högst beklageligt, om Utskottets förslager skulle antagas.
Utan att säga hvarken för mycket eller för litet, tror jag ändock, att Utskottet gerna kunnat förbigå, att upprepa hvad 1823 års Ständer beslutit i fråga om Näringarnes upphjelpande, så framt icke meningen är att visa, det 1S29 års Bevillningsutskott ännu mera aflägsnat sig från målet.
Om 1823 års Syste'ms inverkan på Näringarne, säger Utskottet, att det väl ingen ting bevisar i comparatift afseende; men har dock blifvit bifogadt hufvudsakligen för att framlägga obetydligheten af Fabrikernas tillverknings-qvantiteler, om man undantager Klädes-, Siden-, Socker- och TobaksFabrikerna.
Hvad är Utskottets mening härmed?
Att anföra någon ting, som man sjelf medger ingen ting bevisar, hvartill tjenar det, om ej att åstadkomma ledsnad hos läsaren, och förargelse hos tänkaren?
Den 19 J un i i c. ra. 357
Är det af den orsak, alt sådane Fabriker, som förut kunnat framlägga obetydlig tillverknings-qvantitet, nu skola kunna framlägga inga , som Utskottet föreslagit den nya TullTaxan, oell lemna t äfven fri införsel mot 2 R:dr på en aln Kläde och Drapp, 16 sk. alnen för Boj, Fris och Frisad, 3a sk. aln. för Helsiden, Taft, Kypert och Sallin, 6 sk. aln. för Bomulls, Bomullslärfls och Callico-väfnader m. m.
I Tabellen N:o 2. visas Klädesfabrikernas tillstånd samt Importen af Ull från och med år 1752, till och med 1827, och att dessa Fabrikers tillverkning varit snarare i af- än tilltagande.
Är det derföre, som
Utskottet vill hjelpa dem till en snar och gifven undergång?
Förmodcligen är anledningen hämtad af det gamla ordspråket: långsam sjukdom är säker död.
Snällare Läkare att ge resultat ha Klädesfabrikerna väl aldrig kunnat få än 1829 års Bevillningsutskott.
Vidare säges: ”Att "fastän Klädesfabrikerne njutit ett oafbru”tit skydd af förbud emot införsel, och icke "blifvit styfmoderligt behandlade i annan "skydds- eller uppmuntringsväg, berörde Fabrikers tillverkningsqvantilet likväl till rin”ga mon svarat emot det calculabla behof"vet af Kläde, hvadan ock det måste oväldigt medgifvas, att förbudet emot införsel "af denna varu-artikel lika litet verkat till "Fabrikernas förkofran, som till utestängande af utländskt
Klädes införande — så att "endast Lurendrejaren dragit vinsten af delta 358 Den 19 Junii e. ra. "förbud, lika mycket på Statens, som Fa"briksidkarnes bekostnad.”
Väl har det varit ett slags förbud mot införsel af Kläde, men huru har det blifvit handhaft?
Och hvarlill tjenar goda författningar då de icke efterföljas?
Att Fabrikerna icke äro styfmoderligt behandlade i annan skydds- eller uppmuntringsväg, måste väl icke vara Utskottets mening och allvar, då Utskottet vet, att jemt hälften af den fond, som af 1823 års Ständer anslogs till Fabrikernes och Näringarnes bistånd, blef inom kort tid använd tvärt deremot, och dragen till Smedjan i Motala, som väl aldrig kan få namn af Fabrik, lika litet som Ankarsmedjan i Carlskrona.
Jag anser alltså förbudet mot utländska Klädens införande böra fortfara; och jag anhåller, att Utskottet föreslår förbud mot alla sådana tillverkningar, som inom Landet kunna i tillräcklig qvantitet produceras; äfven som jag anser den föreslagrie förhöjde Tullen på alla sådane utländska varor, dem vi icke kunna umbära, såsom till exempel Salt, Sill, Fisk och Socker m. fl. böra nedsättas, emedan sådant är enda möjeliga sättet, att förekomma och hämma Lurendrejeriet.
För öfrigt anser jag mig vara sanningen skyldig den bekännelse, att ehuru Utskottets förslag till den nya Tulltaxan synbar - Deu 19 Junii e. in. 359 ligen icke kan hafva annat ändamål, än att inbringa penningar i StatsCassan, och såmedelst fylla de enorma utgifter och förökade Statsbidrag, hvarom i synnerhet under denna Riksdag så många framställningar blifvit gjorda, sådant likväl på intet sätt låter göra sig annorlunda än på bekostnad af en otalig mängd Medborgares hela timliga välfärd; och då må man väl fråga, om icke euren är vida sämre, än sjukdomen?
Att Betänkandet må varda återremitteradt, derom anhåller jag vördsamt, äfvensom att detta anförande må åtfölja.
En värd Ledamot föredragande StatsSecreteraren Herr af Skogman har föreslagit, alt Rikets Ständer borde åt Styrelsen öfverlemna en oinskränkt rättighet i afseende på Tullens bestämmande.
Ehuru jag erkänner mig vara fullt öfvertygad, att om Styrelsen ägt denna rättighet, vi då varit mera tillfredsställde med en af denna Statsmakt utfärdad Tulltaxa, än med den, som vi nu fått projecterad af BevillningsUtskottet; likväl och då ett sådant medgifvande innefattar en utvidgning af den ena Statsmaktens rättigheter på den andras bekostnad, hälst Svenska folket äger ensamt rättighet att sig sjelf beskatta, alltså nödgas jag på det högsta afstyrka den värda Leda - 36o Den 19 Junii e. ra. moteus förslag.
— Med Herr Cederschjöld kan jag icke förena mig i afseende på Tull å Träd varor och Decorationer.
Decorationer af alla möjeliga slag höra blifva rakt förbudne till införsel, emedan inhemskt öfverflöd derpå är stort nog, utan att det af ulländningen behöfver okas.
Jag vill icke upprepa allt hvad jag uti förevarande ämne anfört vid föregående Riksdagar; ehuru jag är af samma öfvertygelse nu, som då.
En af den moderna Statsekonomiens hufvudsalser är den, att om man genom premier och uppmuntringar, eller ock genom införseltull och införselförbud-, söker befrämja någon viss eller vissa näringsföretag, man då afleder arbetskraften och rörelsecapitalet från sådana näringsgrenar, som utan dylika utomordentliga understöd sjelfve kunna bära sig, och således för ett Land äro mer naturliga.
Jag tror, att man från denna grundsats bör göra flere undantag, nemligen 1) för att så mycket möjligt, i händelse af ett krig, bereda ett Lands oberoende af Utlänningen för sina lifsförnödenlieter, hvarföre deras produclion bör genom lämpliga uppmuntringar och skyddstull befrämjas; och äfven 2) för att bereda samma oberoende i afseende på försvarsmedel, hvarföre införseln af Saltpeter bör försvåras; 3) för att befrämja den husliga industrien, hvilken är af så Stor vigt i vårt eli - Den 19 Juni i e. m. mat, som lemnar så många stunder lediga från jordbruket, hvarföre man med utförselpremier och lämplig införseltull eller förbud bör uppmuntra tillverkningen af sådana varor, som husfliten kan i tillräcklig mängd och godhet åstadkomma.
Äfven får jag erinra, att all hastig öfvergång från ett system till ett annat, till och med från ett sämre till ett bättre, bör undvikas; ty den gör osäkerhet i speculationen och äfven ingrepp i éganderätten.
Särskilt får jag denna gång fästa uppmärksamheten på det förhållande, som utmärker Sverige från andra Länder i afseende på beskaffenheten af dess import-och export-artiklar.
De förra äro till större delen mer och mindre öfverflödsvaror och af mindre solid och varaktig egenskap.
Våra exportartiklar deremot bestå hufvudsakligen af rudimaterier, och till en del sådane, sorn TJtländningen ej kan Umbära.
Bland dessa intager järn främsta rummet, och af det fins en sort, Dannemora-järnet kalladt, som i godhet, öfverträffar allt järn inom hela den bekanta verlden.
Detta slags järn kan TJtländningen således icke bekomma annorstädes än i Sverige, och icke umbära för de finaste och varaktigaste järn-arbeten.
Men på denna järn-sort hafva vi för förbrukningen inom vårt egit Land en fullkomlig brist, emedan den icke finnes i Sverige offentligen till salu, och för en längre 36a Den 19 J u ni i e. in. tid skall vara till England exclusivt bortaccorderad.
Om man har, äfven blott en aflägsen, utsikt till en mindre öfverflödig tillgång på jordbrukets alster, så förbjudes utförseln deraf eller pålägges en hög utförsel-tull; men ehuru det alltid varit svårt och ibland omöjligt för den Svenske Medborgaren att få köpa af det bästa järnet inom dess egit
Land, så har ändå aldrig fråga uppstått om en högre export-tull på det, än för de sämre järnsorterne, och jag torde nu, icke utan att väcka förundran eller misshag, kunna väcka fråga derom.
Detta med mycket mera visar, i hvad mon andra Producenter, och i synnerhet Jordbrukarne äro i Sverige missgynnade af Författningar, ja fördomar och vanor, i jämförelse med Bruksegare.
Således då BeviliningsUtskottet förkastat GeneralTullStyrelsens förslag till en något förhöjd export-tull på allt järn, hade man med mera skäl kunnat anmärka att det underlåtit föreslå en betydligt högre export-tull på den sort, som Utländningen, nästan till hvad pris som hälst måste köpa af oss, än på de andra järnsorter.
De af GrosshandlareSocieteten anförde skäl mot en högre export-tull å järn, kunna således ej användas i afseende på Dannernora-järnet.
Det borde i synnerhet blifva den Utländske köparen, som skulle komma att vidkännas den förhöjda export-tullen, hvilken han godtgör sig till en del vid försäljningen af de af detta järn tillverkade arbeten.
Och Den 19 Jun ii e. tn. 363 skulle, så länge ännu Contractet om en uteslutande försäljning till visse Utländske Speculanter räcker, äfven Egarue till dessa järnbruk komma att vidkännas förhöjningen så är jag förvissad om, att de sjelfve ändå anse den billig, då denna uppoffring till Staten är så obetydlig emot den de från längre tider gjort till Utländningen, som tills för ett par år sedan fått köpa detta järn mot ända lill 5o å 60 p:ct lägre pris, än det sedan utomlands sållts för, och man nu för det bekommer eller åtminstone skulle kunna bekomma.
I afseende på sjelfva Tulltaxan i detaille vill jag icke uppehålla Ridderskapet och Adeln med några anmärkningar, oaktadt äfven jag kunde hafva anledning göra nästan de samma, som vid sistlidne Riksdag.
Jag vill dock instämma uti anmärkningen mot den förhöjda tullen på Salt, Sill och torkad fisk, emedan i synnerhet de arbetande och medellösare klasser få vidkännas den.
Dessutom får jag särskilt åberopa de anmärkningar jag vid 1815 års
Riksdag framställt emot den då af särskilta Utskottet föreslagna betydliga förhöjning i tullen på en del utländska varor.
Jag kan icke nog yttra min förundran i Stats-ekonomiskt afseende, kanske för det jag ej känner några politiska skäl till åtgärden — att man sedan Finland upphörde, att vara ett Svenskt Landskap, genom förnyade Tracla - 364 Den 19 Ju n i i e. m. ter förlängt nedsättningen i införsel-tullen på Finsta varor, utan afseende derpå, att Finland, sorn äfven påfört oss varor från öfriga Ryssland under namn af Finska, haft en verklig öfvervigt i handeln med Sverige, det vill säga, sållt till oss mycket mera varor, än det från oss köpt.
Detta förhållande har isynnerhet ägt rum sedan år i8i5, då Styrelsen olyckligtvis gjorde så mycket afseende på Ständernes af särskilta Utskottets Förslag föranledda önskningar, att den betydligt förhöjde Tullen på en del utländska varor, utan att på samma gång tillerkänna Stockholm Nederlags-frihet för dem, hvarigenom Finnarne tvungos att lära sig raka vägen till aflägsnare utländska Handelsplatser, för alt derifrån taga colonial- och andra utländska varor, som de förut tagit i Stockholm, och derigenom Stockholm förlorade en betydlig del af sin Transito-handel.
Till afhjelj lande af denna olycka föreslog jag vid den påföljande Riksdagen i8iy, således så tidigt som det stod i min förmåga, en sådan Nederlags-frihet för Stockholm, men mitt Förslag afstyrktes af StatsUtskottet och afslogs af Ständerne.
Ett par år efter vidtog Styrelsen samma åtgärd, sora. jag föreslagit, men nära för sent, och med tillagd föreskrift om Consulat-bevis, hvarigenom Finnarne hindrades att lurendreja in varorna till Finland, och således kunde desto mindre betala för varorna i Sverige.
Den 19 J u n i i e. m. 365 Jag får slutligen göra den anmärkning, att om en hög tull vore i sin princip aldrig så riktig, bör man likväl rätta den efter hvart Lands särskilta läge och lättheten, att insmyga varan.
Sveriges vidsträckta kuster, och inskränkta medel, att dem bevaka, en dels af dem nära granskap med betydligt trafikerande Länder, göra, att en hög lull på utländska varor, hvilka utomdess till större delen intaga en liten volum, merendels skall blifva mera en from önskan, än verkligen erlagd.
Och man bör härvid icke glömma den enkla satts, att ingen tullafgift gagnar, utan den som verkligen erlägges, men att den för höga tullen åtminstone skadar derigenom, att den ger anledning till lurendrejeri och tullförsnillning, försämrar moraliteten, och gör opinionen likgiltig för brott af denna beskaffenhet.