Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Såsom ett bevis för behofvet af en ny systematiskt ordnad lag, torde jag endast böra fästa uppmärksamheten på den allmänna klagan som föres öfver brist på sammanhang emellan de många särskilda författningar, som efter år 1734 utkommit, och hvilka dels upphäfva, dels förändra eller förklara den nu gällande lagen.
Orsaken till detta sistnämnda förhållande ligger tydlig för den som besinnar att de tillkommit under tidehvarf af olika politiska förhållanden, ity att en del äro gillade och antagne under den s. k. frihetstiden, andra åter under det envåldsmakten vär herrskande i Sverige, samt en del slutligen tinder värt nuvar. konstitutionella samhällsskick.
Slutligen anhåller jag få fästa mig vid den tillvitelse Hr 25 G Den 2 Februari f. m.
Iiääf gjort lagcomitéen, att dess förslag och åsigter skulle vara alltför mycket divergerande frän det inom landet rådande tänkesättet.
En sådan åsigt får jag för min del bestrida, och att lagcomitéen handlat under en motsatt öfvertygelse visar sig tydligen af de allmänna reflexioner, som den förutskickat sitt år 1826 ntgifna förslag till civil-lag, der det i ingressen heter: ”comitéens fasta föresats har från början varit att icke uti förut gällande stadganden tillstyrka någon ändring, som ej efter comitéens öfvertygelse varit påkallad af de nya förhållanden och ombytta tänkesätt, hvilka under samhällets fortgång till högre utbildning uppkommit och stadgat sig.”
För öfrigt har lagcomitéen pä ett annat ställe sagt, att den hufvudsakligast sökt rätta sig efter folkets behof.
Här är visserligen redan så mycket ordadt rör:de delta utlåt., att jag icke har synnerligen mycket att dertill lägga, men jag anhåller dock att få yttra några åsigter dem jag om saken äger.
En omständighet, som synes mig vara af särdeles stor vigt är den, att K. St. frän K.
M. fått emottaga ett af lagberedningen upprättadt förslag till kriminal-lag.
Detta förslag är för det närvar, föremål för LagUtsk:s pröfning.
Man känner icke ännu hvad detta Utsk:s åsigt derom kan vara; men om man antoge att Utsk. endast i vissa delar tillstyrkte detsamma, men deremot i,öfrigt ansåge det böra förkastas, eller ock, att Utsk. funne förslaget vara så föga öfverensstämmande med folkets begrepp och sedvänjor, m. m., samt om R.
St. jemväl gillade denna åsigt, — så blefve ju följden den, att behof uppstode att iå ett nytt kriminallagförslag, fotadt pä helt andra grunder, utarbetadt af en comité, sammansatt af andre personer än lagberedningens nuvar. ledamöter.
Då stöde man ungefär pä samma punkt som för 30 år tillbaka.
För den händelsen vore det således af vigt att R.
St. sätta sig i tillfälle att, i sammanhang med frågan om fortsättande af lagberedningens arbeten, kunna för K.
M. anmäla sin önskan om utarbetande af ett nytt kriminal-lagförslag, och derföre är det af vigt att icke pröfva denna fråga förr än man fält tillfälle granska det afgifna lagförslaget samt att deröfver fatta sitt beslut.
På dessa skäl anser jag det lämpligast att R. o. Ad. uppskjuter med pröfningen af förevar, utlåt, intilldess så skett, samt hemställer derföre om icke utlåt, bör till SlatsUtsk. återremitteras, med förständigande för Utsk. att med detsamma till RiksStm åter inkomma, sedan förberörde granskning försiggått.
Hr Få hr teus, Olof Immanuel:
Lika med flere föreg:de talare, anser jag StatsUtsk:s förevar, betänk, böra af R. o.
Ad. bifallas, och jag anhåller att få redogöra för mina skäl till ett sådant tillstyrkande.
Ett arbete, som till följd af K. M:s o. R.
St:s beslut i mer än -^:dels århundrade fortgått och, enligt Utsk:s utredning, redan kostat staten öfver 300,000 r:dr, kan, såsom mig synes, icke afbrytas utan de mest framstående skäl, som nöjaktigt kunde förklara en sådan inkonseqvens från representationens sida.
Och hvilka skulle då dessa skäl vara?
Man har sagt att tidpunkten icke vore inne, emedan de nya tänkesätt, som man påstår hafva sjelfvisk - Den 2 Februari f. m. 257 viskheten (ill grundtanke borde få rådrum att utveckla sig, såsom orden folio, i all sin glans, innan man företog sig en ny lagstiftning.
Om jag äfven skulle medgifva att någon egoism skulle hafva vunnit insteg i det närvar, tidslynnet, kan man likväl icke utan orättvisa tillämpa detta på det nya lagverket, hvilket tvertom ostridigt andas varm kärlek för det sanna, och ingalunda bär stämpeln af sjelfviska åsigter.
Den värde talare, som nu yttrat en sådan mening, skall ock säkert, såsom känd att vara stark häfdeforskare, instämma med mig deruti, att den allmänna bildningen och den borgerliga lagstiftningen alltid utvecklat sig i bredd med hvarandra, och kunna icke titan ömsesidig vexelverkan fortgå.
Man har vidare sagt att lagförslaget . rönt ett allmänt ogillande.
Afven jag har haft tillfälle alt inhemta någon kännedom om allmänna meningen härom i landet, och får i alseende derå vitsorda hvad StatsUtsk. yttrat, alt nemi. det nya lagverket sedan lång tid tillbaka af nationen med längtan emotses.
Hvilket omdöme man än ur politisk synpunkt må hafva derom, så kan man dock icke utan orättvisa neka, att hvad af arbetet hittills blifvit synligt, är byggdt på höga rättsfilosofiska grunder, och utan tvifvel skall det, från vetenskaplig synpunkt, blifva ett vackert monument från värt tidehvarf, äfven om det icke kommer till verkställighet.
Jag anser således att det vore R. o. Ad. mindre värdigt att, då arbetet är så nära sin fullbordan, besluta detsammas afbrytaude.
En talare har yrkat återremiss, på det att Utsk. mätte komma i tillfälle att tillstyrka R.
St. att såsom villtor för anslagets beviljande bestämma en viss tid inom hvilken arbetet bör vara verkstäldt.
Delta förefaller mig ungefär såsom om en enskild, hvilken ville hafva ett hus uppbyggt, föreläde byggmästaren viss tid inom hvilken huset borde vara byggt, utan afseende på huru det blefve beskaffad!.
En annan talare har tillstyrkt
Ståndet att uppskjuta behandlingen af denna fråga lill dess LagEtsk. inkommit med sitt utlåt, i anledn. af kriminallagförslaget.
Det heter nemi. att man borde vänta till dess man fått kännedom om detta Utsk:s yttrande derom, och fått erfara hvad beslut R.
St. derutinnan fattat, på det att, ifall detta skulle blifva afslag, man då kunde i sammanhang med nu förevar, fråga bestämma om utarbetande af ett nytt kriminallagförslag.
Men jag hemställer om vi hafva behof af LagUtsk:s omdöme för alt i allmänhet bestämma vårt eget i fråga om den K. propos:s antaglighet eller förkastlighet.
För min del har jag derutinnan stadgat min öfvertygelse; och anser i följd deraf någon vidare utredning i nu förevar, fråga ej vara behöflig.
Jag instämmer med dem, som yrkat bifall å utlåt.
Jag hade icke ämnat yttra mig i denna fråga, emedan jag skulle ansett det såsom en missaktning emot majoriteten inom detta Stånd, att ett enda ögonblick befara att det förevar, betänk, skulle återremitteras eller afslås.
Jag föreställde mig nemi. att denna majoritet, lika med mig, insåg vigten af att få fullbordadt ett lagverk, som under nära 40 år va 2 H. 17 258 Den 2 Februari f. m. rit under handläggning; isynnerhet, da detta arbete nu är sa nära sitt slut, att endast några balkar af civil-lagen återstå att utarbeta.
Jag har ansett delta sä klart, att ett vägrande nu att bevilja det begärda anslaget till fullbordandet af ofvanberörde verk vore, efter min föreställning, att betrakta ungefär såsom om man med stor kostnad uppförde en byggnad, men icke ville kosta på sig uppförandet af eli tak deröfver, utan hellre lät hela byggnaden förfalla.
Om taket blifvit pålagdt, kan, sedan mellanväggen Hyttas, innanredning förändras och förbättras; men saknas taket, förstöres huset, och den nedlagda kostnaden är hortspild.
De återstående balkarne åro dessutom af särdeles stor vigt, enär de i sig innefatta kreditlagstiftningen jemte rättegångsordnm.
I följd af denna min förtröstan, har jag med särdeles förundran i dag funnit att en tydlig plan är anlagd till förhindrande af bifall å StatsUtsk:s förevar, betänk.; dervid Frih.
Cederström, Jakob, synes fungera såsom chef för avantgardet, sekunderad af Hr Munck af Rosenschöld, såsom tiraljör, hvarefter Hrr
Rääf och Printzenskjöld ryckt fram såsom kärntrupper och måhända hafva vi ännu flere alt vänta.
Vid sådant förhållande anser jag det icke vara utan vigt att flere ledamöter af motsatt öfvertygelse rangera sig på linien till motstånd; och anhåller jag derföre att få yttra några ord i ämnet.
Rääf har på vanligt sätt klandrat den närvar, tiden och påstått att en oro gick genom densamma, hvilken gjorde vår generation oduglig till lagstiftarekallets utöfvande; hvadan man, efter hans åstundan, borde dröja med lagförslagens granskning till dess att mera lugn i sinnena inträdde och ett allmänt bifall till de af lagcomitéen uttalade åsigter gjorde sig gällande.
För min del tror jag det vara omöjligt för Hr Rääf eller någon annan, ehuru mäktig han än vore, att hindra liden i dess framåtskridande utveckling.
Inka omöjligt sorn det är för den värde ledamoten alt återkalla en tid, som ligger 100 år bakom oss, torde det vara fruktlöst att vänta på en tidpunkt, dä allas åsigter komme i full öfverensstämmelse.
Cederström har uti sitt sednare anförande, såsom försvar för sitt förut gjorda betings förslag, tillkännagifvit att han vore öfvertygad om de mäns skicklighet och goda vilja, hvilka för närvar, äro ledamöter af lagberedningen.
Men i sådant fall bör man väl också inse öfverflödigheten af de utaf honom föreslagne villkor för anslagets beviljande.
Den ädle Frihm har troligen sig bekant den ryktbara processen emot Alexander Dumas i Paris, som förbundit sig att leverera vissa litterära produkter i veckan.
Månne meningen vore att på samma sätt gå till väga med lagbereduigens ledamöter?
Det vore verkeligen kuriöst nog att se Frihm; såsom president kalla bemälde ledamöter inför skranket, att stå till svars för det de icke uppfyllt deras litterära förbindelse.
Hr Printzenskjöld bar yttrat, (så vidt jag rätt fattat hvad han sagt, ty han var vänd med ryggen ät mig under det han talade) att man borde invänta LagUtsk:s utlåt. ang:de kriminal-lagförslaget, innan man fattade ett definitivt beslut i nu förevar. fråga.
Delta är dock blott ett af de många svepskäl, som man håller i reserv för att hindra fortgången af vårt lagverks ordnande och som, på sätt Hr Gripenstedt anmärkte, i sjelfva verket blott är Den 2 Februari f. m. 259 ett förklädt afslag.
Om vi skulle låta sådane skäl och in vä noin gar gälla och ständigt uppskjuta fullbordandet af lagberedningens arbete, skulle vi kunna få hålla på i 100 år, innan vi komme till målet.
Alla uppskof fördyra arbetet genom den på redan nedlagde kostnader belöpande räntan.
Jag får vördsammast tillstyrka bifall till utlåt.
En ledamot har här uppläst ett skriftligen författadt anförande, som visserligen är af den beskaffenhet att det kunde påkalla ett allvarligt besvarande om icke tillrättavisande från min sida; men jag tror mig handla rättast och i öfverensstämmelse med H. o. Ad:s värdighet, om jag söker glömma alt ett sågan t anförande kunnat på detta rum afgifvas.
Jag har egentligen begärt ordet i anledn. af en värd ledamots, Hr Rrintzenskjölds yrkande, alt ifrågav. utlåt, borde till StatsUtsk. återremitteras med föreskrift att Ulsk. borde låta detsamma hvila lill dess sig visadt hvad öde K.
M:s nåd. propos. om antagande af en ny strafflag kunde komma al t röna.
Men de skäl den värde talaren anförde, synas mig snarare tala för bifall till utlåt., än till återremiss deraf; ty om R.
St. icke skulle antaga nämnde propos., om äfven med ändringar, utan anse den böra helt och hållet omarbetas, sä uppkommer ju okadt behof af anslag till lag beredningen.
Dessutom får jag fästa uppmärksamhet derpå, att det vid förra riksdagen beviljade anslag icke var beräknadt längre än till slutet af det år, dä innevar. riksdag tog sin början, d. v. s. till slutet af förra året.
Till arfvoden för lagberedningens ledamöter under detta år finnes således icke mer än de besparade 3000 r:drne.
Men denna summa räcker endast till för 3 månader.
Om således med afgörande af detta utlät, skulle dröjas sä länge, sop sistbemälde talare föreslagit, sä vore fara värdt att man i brist på medel finge upplösa lagberedningen, eller ock låta den fortfara utan att man visste om medel till ledamöternes aflönande af R, St. blefvo anslagne eller icke.
Jag kan icke underlåta att yttra min tillfredsställelse deröfver, att StatsUtsk. uti sitt utlåt, öfver den nåd. propos:n i detta ämne frångått det sätt Utsk. förut vidtagit, eller att föreslå anslags beviljande endast för en del af den ifrågasatta tiden.
Om detta skett derföre, att Utsk. numera ändrat grundsatser i det fallet, eller om det härflyler från någon förkärlek för denna sak, lemnar jag derhän.
Emellertid anser jag mig hvarken böra afslå eller ens söka åstadkomma någon förminskning i det begärda anslaget, utan håller före att detsamma bör i sin helhet beviljas, på det att vi en gång må få se slut på det arbete, som är nedlagt på nya lagverket samt en gräns blifva salt för de dryga summor, som det kostat staten.
De redan utarbetade 4 balkarne hafva kostat 300,000 r:dr och om förhållandet är, som Frih.
Raab uppgifvit, att de återstående äro de vigtigaste, sä torde deras fullbordande fordra en ganska rund tid och således ytterligare betydliga summor härföre utgå.
Om emellertid en beståndande nytta deraf är att hemta, så äro penningarne visserligen icke illa använda. 17* 260 Den 2 Februari f. m.
Derom vill jag likväl icke inlåta mig i diskussion.
St. få dessutom tillfälle att pröfva förstlingen af berörde arbete, när från LagUtsk. inkommer den K. proposm om ny strafflag.
Emellertid kan jag icke tillbakahålla den anmärkn., att då lagberedningen kostat och kostar 12,000 r:dr om året, men den först tillsatta lagcomitéen åtnöjt sig med 7000 r:dr eller vida mindre, så är det så mycket angelägnare att söka påskynda arbetets afslutande.
Kostnaden är i alla fall icke jemförlig med de olägenheter, som det närvar. interimstillståndet medför vid lagskipningen.
Just.statsministern har väl yttrat att det icke skulle vara i fråga mer än ett par års utgifter, och att civillagförslagets granskning säkerligen skulle kunna afslutas före nästa riksdag; men jag tror dock icke att man bör alltför mycket lita derpå, utan vara beredd på möjligheten att det kan draga längre ut på tiden.
Hermelin tycktes mig hafva yttrat att lagberedningen borde vara permanent, samt ständigt vara till hands att afgifva utlåtm öfver ifrågasatta lagförändringar.
Jag är derutinnan af motsatt mening med honom, och kan icke finna mig i den tanken att hafva en ständig institution, som hvarje vinter vore sysselsatt med alt uppgöra projekter till förändringar i de bestående lagarne.
Jag befarar att vår tid i allmänhet icke är vuxen det kallet att stifta lagar, beståndande för sekler ; och om man ser närmare på de författningar, som på de sednare 14 eller 15 åren utkommit, och hvilka äro profbitar på förmågan i detta afseende, måste man, efter min öfvertygelse, draga i betänkande att härutinnan lemna sitt förtroende åt vår tids lagstiftare eller förslagsförfattare.
Såsom exempel derpå torde vara nog att nämna, hurusom år 1835 utfärdades en författning om lösöreköp, hvilken år 1845 måste ändras.
Ar 1841 beslöts en lag om bysättning, som år 1845 måste erhålla förklaring.
Likaså beslöts år 1841 ändring i nuvar. lags stadganden om spöstraff, hvaraf följderne torde vara kännbara nog för allmänheten.
Slutligen antogo R.
St. för deras del vid 1845 års riksdag en lag, som icke af Konungen kunde promulgeras, utan att tillägg deruti gjordes.
Allt detta väcker icke hos mig någon särdeles stor förhoppning om hvad vi hafva att för vänta.
Men som jag icke är lagkunnig vill jag icke tillmäta mig att kunna med visshet på förhand bedöma denna fråga.
StatsUlsk. tyckes mig dessutom hafva sett saken icke långt ifrån ur samma synpunkt, som jag ser den, enär Utsk. föreslagit R.
St. ”att hos K. M. i und. anmäla sin önskan och förhoppning, att lagberedningens maktpåliggande arbeten må, med all den skyndsamhet ärendenas noggranna behandling medgifver, bringas till fullbordan.”
Jag skulle för min del önskat att Utsk:s tillstyrkande varit af något större omfattning, isynnerhet i afseende på angelägenheten att fullborda rättegångsbalken.
Vissa deraf beroende frågor, såsom den om domstolsorganisationen i allmänhet, äro af särdeles vigt att afgöra innan sjelfva lagförslagen pröfvas.
Den länge omtalta frågan huruvida lagmans- och kämnersrätterne skola upphöra eller icke, samt om de, i sednare fallet, i alla orter skola ersättas af mindre talrika hofrätter, eller om blott af de nu existerande hofrätterne särskilta divisioner skola tidtals för - Den 2 Februari f. m. 261 (lytta sig lill orterne der domstol skall sitta, — är t. ex, ganska vigtig att få afslutad.
Att snart få ett förslag till rältegisbalk uppgjordt, anser jag derföre vara af särdeles vigt.
I det afseendet delar jag dock icke Frih. Jakob Cederslröms åsigt, att man borde utsätta en viss dag, före hvilken ifrågavar. arbete borde vara färdigt; men jag tror likväl att då man under mer än 36 år funderat på dessa saker, så torde icke uppgörandet af ett förslag till rälteg:sbalk, för dem som förstå sin sak och deri skåda klart och djupt, erfordra så särdeles lång tid, isynnerhet då ett förslag i den vägen redan af lagcomitéen är uppgjordt, och lagberedningens arbete således egentligen inskränker sig till att granska detsamma.
Min önskan hade derföre varit att StatsUtsk. jemväl tillstyrkt R.
St. att hos K. M. i tind. anhålla, det K.
M. ville så förordna om lagberedningens arbete, att åtminstone ett förslag' till rättegisbalk kunde vid nästa riksd. vara färdigt att föreläggas R.
St.; dock icke så naket, som det tillkommit i verlden genom beredningen, utan att detsamma måtte varda ålföljdt af de anmärkmr, upplysningar och utlåtin ronde detsamma, som vederbör, auktoriteter kunna göra, så att R.
St. då ändtligen må blifva i tillfälle alt besluta öfver detta så länge påtänkta vigtiga ämne, som utgör så att säga sjelfva grundvalen för många öfriga delar af lagen.
Det gentila militära sätt, hvarpå Frih.
Raab afhandlat denna fråga, föranleder mig att instämma med honom.
Han har talat om avantgarde och tiraljörer m. m.
På vår sida anser jag honom höra till arriergarde!.
Sjelfva kärnskottet var skjutet af Hr Gripenstedt och det gick bra, ehuru ej deraf förorsakades någon kontusion.
Man har eljest talat om den stora summan af 300,000 r:dr, som till detta arbete skall åtgått.
Denna summa är visserligen betydlig, men fördelad på 3 millioner menniskor golden dock blott 5 sk. per man; och del är väl icke för mycket för att få ett ordnadt lagverk här i landet.
Sä var äfven förhållandet med Götha kanal.
Den kostade stora summor och man arbetade mycket mot dess anläggande; men nu utgör den en ärestod för Gr. Platen.
Skola vi väl i afseende på lagverket följa Hr Rääfs råd och låta arbetet hvila, på det byggnaden må kunna sätta sig, eller vore det icke mycket bättre att fullborda den?
Jag tror detta sednare vara bäst; behöfves någon sporre för lagberedningens ledamöter till påskyndad verksamhet, så är Regeringen bäst i tillfälle att applicera den.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s utlåt.
Jag börjar med att hembära StatsUtsk. min tacksamhet för dess utredning af de kostnader, som de mångfaldiga lagcomitéerne förorsakat staten.
Jag skulle likväl önskat, att Utsk. derjemte jeni fört beloppet af dessa kostnader med värdet af sjelfva det derför verkställda arbete, hvarigenom R.
St. vunnit en ytterligare upplysning i ämnet.
Mig synes likväl alt en temligen allmän tanke utbredt sig derom, att dessa comitéer och beredningar icke ännu ledt till något dugligt resultat.
Erfarenhet derom hann man alt förvärfva under de näst föregide riksd:ne, da Den 2 Februari f. m. åtskilliga af de utaf förra lagcomitéen uppgjorda förslag till förändringar i vår nurat-, civillagstiftning, hvilka af enskilda motionärer upptogos, blefvo till största delen af R.
St. afslagne.
Mia mening är visserligen icke att lagberedningens verksamhet nu skulle afbrytas, eller att man skall vägra anslag åt densamma; men jag anser att någon besparing bör kunna tillvägabringa» uti de dryga kostnader, sorn denna beredning medförer, jern förda med hvad för andra statens behof tarfvas.
Det visar sig då af K.
M:s nåd. propos. i ämnet, att lagberedningen under en del af sin verksamhet sedan förra riksd. kunnat arbeta med endast 4 ledamöter.
Jag skulle tro att detta också hädanefter kan låta sig göra; ja att antalet t. o. m. kunde inskränkas till 3.
Ordspråket lyder ju ”tres faciunt collegium”.
Då man känner hvilket afgörande inflytande ordf. har på besluten inom lagberedningen, torde man också kunna antaga det vara tillräckligt med 2 bisittare jemte ordf.
Om då den sistnämndes höga arfvode derjemte något nedsatles, vunne man en ganska betydlig besparing.
Mig synes också, som om sistberörde arfvode kunde tåla vid en betydlig afprutning, isynnerhet som denne ledamot särskildt uppbär så väl inkomsterne af sin innehafvande tjenst, som ock sin pä allmänna indragningsstaten uppförda pension.
I afseende på detta sistnämnda förhållande, synes tiel vara förtjent af en särskild uppmärksamhet, att en man, sorn af 11.
St. fått en pension för ett arbete, som han afslntat, fortfarande uppbär samma pension sedan han blifvit tillkallad att ytterligare granska sitt eget arbete, samt derföre uppbär särskildt arfvode af icke mindre än 4000 ndr b:co.
Dessutom anhåller jag att fä fästa It. o. Ad:s uppmärksamhet på en annan omständighet.
Af den K. propos:n upplyses, att rättegrs-balken, ”såsom ägande, genom den härunder innefattade rättegången i brottmål, närmaste samband med den nya strafflagen och dertill hörande frågor, nu hufvudsakligen vore under arbete”.
Enligt mitt sätt att se saken, hade lagberedningen, efter det den slutat förslaget till strafflag, genast bordt sysselsätta sig med utarbetande af en rälteg:sordn.
, åtminstone i brottmål, så att ett förslag derutinnan kunnat vid denna riksd. i sammanhang med kriminallagförslaget lill R.
Dä nu så icke skett, anser jag arbetet icke hafva bedrifvits med den urskillning, som man kunnat vänta sig.
Då vid 1841 års riksd. II.
St. nedsatte en lagberedning för att granska det arbete förra lagcomitéen aflemnat, förväntade R.
St. att berörde granskning innan 1844 års slut skulle vara fullbordad.
Vi hafva nu 1848 och af den K. propos:n kan man sluta, alt arbetet icke blir färdigt förr än emot slutet af det år då nästa riksdag börjar.
Således 6 år utöfver den tid, R.
St. ansägo dertill erfordras.
Hos hvem felet ligger, tillhör icke mig att bedöma.
Man har yttrat, att om detta arbete icke ägde någon annan förtjenst, hade det åtminstone den, att vara grundadt pä rätts-filosofiska grundsatser.
För min del tror jag, att ett lands lagstiftning icke bör vara grundad på några idéer; åtminstone bör den icke rätta sig efter s. k. rationella, utan hufvudsakligen på nationella idéer.
Jag tror att de förslag, som hittills i denna väg blifvit framställda, sakna den sistl)ä mnde egenskapen, att vara nationella, och deremot öfverflöda af Den 2 Februari f. m. 263 rationella idéer.
Att fordra det R.
St. skola betala 300,000 r:dr och derutöfver, för att framkalla arbeten, som möjligen i vetenskapligt hänseende kunna vara förtjenstfulla, men i praktiskt afseende ej hafva mycket värde, torde vara för mycket begärdt.
Jag får således, i anledn. af hvad jag nu anfört, yrka, att det begärda anslaget måtte nedsättas med £:del, och att således endast 9,000 r:dr årligen intill nästa riksd. måtte beviljas till fortsättande af lagberedningens arbeten.
Slutligen instämmer jag med flere föreg:de talare deruti, att R.
St. måtte uti den und. skrifvelsen till K.
M. uttrycka en bestämd önskan, att lagberedningens arbete malle så ställas, alt det kun afslutas före nästa riksdag, och att således det af StatsUtsk. nyttjade ordet ”förhoppning”, icke måtte i den und. skrifvelsen inflyta.
Jag tror att man numera icke bör öfverlemna sig åt några förhoppningar, utan tydligen uttrycka hvad man verkligen åslundar, för att en gång få slut på dessa kostnader, som eljest måhända aldrig skola upphöra.
Af alla dessa skäl yrkar jag således återremiss af utlåt.
Jag ber om tillgift för det jag ånyo upptager R. o. Ad:s tid med ett yttrande; men som detsamma endast bar till föremål att upplysa några misstag, kati jag vara helt kort.