Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Gr. o. Landtm, har redan behagat erinra lt. o. Ad. om det beslut, som fattades vid sista plenum, att BondeStts inbjudn. och Frih.
Palmstjernas motion, såsom angtde samma ämne, skulle på en gång föredragas.
Lika med II.
Ex. är jag af den tanken, att detta beslut icke ka» brytas; men deraf (öijer också, att om remiss beviljas å motionen, mäste inbjudn. hvila, intilldess svar å remissen inkommit.
Hvad remissen angår, har Frih.
Cederström satt i fråga, huruvida Hr Gr. o. Landtm, kunde bevilja propos. derå, enär, efter den värde ledamotens tanke, det vore gifvet, att Frih.
Palmstjernas motion åsyftade ett upprifvande of R. o. Ad:s genom votering fattade beslut, rörtde 5:te punkten af StatsUtsk:s ifrågavar utlåt.
Jag utber mig derföre att få till R. o. Ad. afgifva det yttrande, att jag också har bemödat mig om att finna ändamålet och syftningen med Frih.
Palmstjernas motion, men att jag, långt ifrån att finna den innehålla ett ingrepp eller upprifvande af beslutet, tvärtom anser den utgöra en förbättring deraf.
Beslutet grundade sig derpå, att den reciprocitet i rättsförhållande, som ägde rum och ännu äger rum emellan räntegifvare och räntetagare, vore bruten , då man bibehöll uppsägningsrätten på ena sidan, men borttog den på den andra.
Ändamålet var således att bereda ett qvarblifvande vid hvad som var.
Man säger, att det sednare beslutet
Innefattade en contradiction mot det förra» Jag medgifver det; men jag, som bidrog till sednare beslutet, var då af samma tanke som nu, att sjelfva denna contradiction skulle gifva oss en grundad anledning till den förhoppning, att K.
M. äfven derföre skulle låta förhållandet i rättsfrågan få blifva, som det är.
Nu innehåller Frih.
Palmstjernas motion i så måtto en förbättring, att den återställer reciprociteten, och på samma gång förekommer missbruken på båda sidor.
Så fattar åtminstone jag motionen, och jag tror, att livar och en, som vill göra sig den mödan att genomläsa densamma, skall finna förhållandet vara sådant.
Vid detta förhållande kan jag icke annat än tillstyrka remiss deraf till StatsUtsk. i det hopp, att StatsUtsk. skall understödja densamma; börande, till följd af R. o. Ad:s förut fattade beslut, BondcSt:s inbjudn. förblifva livilande, intilldess Utsk:s svar 'öfver remissen till Stånden inkommit.
Den siste varde talaren började med att erinra R. o. Ad. att endast bålla sig till formfrågan, men slutade med att afhandla sjelfva ämnet.
Jag, sorn vill ställa mig hans erinran till efterrättelse, skäll söka alfe, bättre än Iran, undvika att yttra mig om annat än formen» >9 II» * 10 Den a Februari f. m.
Då afgörandet af denna formfråga helt och hållet beror på Hr Gr. o. Landtm., vågar jag vördsamt framställa den önskan, att Hr Gr. o. Landtm, snart täcktes gifva oss sin mening tillkänna häröfver, på det vi icke må inledas uti en vidlyftig formdiscussion.
Hvad H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts förslag beträffar, skulle jag visserligen vara benägen att biträda detsamma, om jag ansåg det af H. Ex. åsyftade ändamål, nemi. en sammanjemnkning af de olika åsigterna i saken, derigenom möjligen kunna vinnas; men då jag, lika med Gr. Gyldenstolpe, anser StatsUtsk. icke kunna annat än afslå motionen, i händelse den ditremitteras, innan SlatsUtskrs förslag i samma sak inom Stånden blifvit afgjordt, emedan Utsk. på remissen icke lärer svara annat, än att Utsk , innan alla 4 Stånden yttrat sig öfver förra förslaget, finner sig förhindradt att afgifva ett nytt förslag i samma ämne, anser jag en remiss till StatsUtsk. lända till intet ändamål.
Dessutom torde jag få erinra derom, att Frih.
Palmstjernas motion numera icke kan komma att anses såsom en ny motion, emedan den redan 2:ne gånger varit bordlagd, och att, om den varit att anse såsom en motion, den ovägerligen bort remitteras 2:dra gången densamma föredrogs.
Hr Gr. o. Landtm, tillät då en förnyad bordläggning deraf, hvarigenom Landtm, betagit dem deras rättighet till remiss, hvilka önskade att anse frågan såsom en ny motion.
I dag är denna rätt försuten, och om remiss derå likväl skulle beviljas, skall jag icke underlåta att till prot. anmäla min protest deremot.
Cederström har sagt, att frågan vore olaglig, utan afseende på att den vore en ny motion.
Hr Frih. säger, att den icke kan remitteras, emedan den afser upphäfvande af ett redan fattadt beslut, men att, om Landtm, anser densamma kunna remitteras, den äfven kan af StatsUtsk. till behandling upptagas.
Om det vore en ny motion, hade Hr Gr. o. Landtm, rättighet att vägra propos. på remiss, emedan ny motion uti en redan afgjord sak icke får vid samma riksdag väckas; men då frågan icke är någon ny motion, utan blott ett förslag att suppleera en afslageri punkt uti ett utlåt., framstäldt omedelbart efter det denna var afslagen, kan den icke heller anses såsom något annat än en nödvändig ersättning för det, som afslogs uti StatsUtskts utlåt., och såsom sådan hade frågan utan remiss bort afgöras, omedelbart efter det StatsUtsk:s förslag var afslaget, hvadan det äfven är oformligt, att frågan kunnat hvila 2tne plenidagar, utan attt afgöras.
Mot R. o. Ad:s remiss af den s. k. motionen får jag pä det högsta protestera, särdeles som jag förmodar, att den icke kan leda till något ändamål.
Oskadlig är likväl denna remiss, såvida man icke anser det skadligt att med frugans afgörande ännu dröja några veckor, ty till annat än tidsutdrägt kan remissen icke gerna föranleda.
' Gr. Posse, Arv.:
Palmstjernas motion in - Den a Fobruari f. m. ti nefattade ett upprifvande af R. o.
Ad:s i denna fråga fattade beslut, vore jag visserligen af Frih.
Cederströms tanke, att den icke borde remitteras; men jag förmodar, att förhållandet icke är sådant, ty R. o.
Ad. beslutade helt enkelt afslag på Utskts framställning, utan att något stadgades, huru för framtiden skulle förhållas.
Det är således, efter min öfvertygelse, öppet för hvarje ledamot att, med begagnande af den rätt, som Riksd.Ordn. lemnar, väcka en ytterligare motion, föranledd af en redan väckt motion; och det var således Frih.
Palmstjernas ostridiga rätt att väcka ifrågavar. motion, hvilken icke strider mot R. o. Ad:s förut fattade beslut, men af nödvändigheten påkallas för att gifva verkställighet åt samma beslut och undanrödja de olägenheter, sorn skulle uppstå, icke för räntegifvarne, utan för Kronan, som, derest icke Frih.
Palmstjernas förslag antages, på sina inkomster skulle förlora åtminstone 20 proc.
Vid ett sådant förhållande kan jag icke instämma i Frih.
Cederströms åsigt, att remiss bör vägras; och i afseende på hvad Hr Hjärne anfört, att detta ämne hort förekomma vid sjelfva frågans afgörande, instämmer jag deruti, att det kunnat förekomma vid frågans afgörande, att det kunnat utgöra en contrapropos.
; men då sådant icke yrkades, möter deraf så mycket mindre hinder att gifva frågan form af en ny motion, som, derest Frih.
Palmstjerna varit frånvarande vid R. o. Ad:s afgörande af StatsUtsk:s ifrågavar. utlåt., men efter några dagar återkommit, honom icke kunnat förvägras att begagna den rätt, Riksd.Ordn. medgifver att väcka sin motion.
Detta är hvad Frih. gjort; och jag vet icke, huru hans rättighet kan förminskas derföre, att han icke var frånvar., när det beslut fattades, som föranledde hans motion.
Horn instämmer jag deruti, att jag önskar, det R. o. Ad. ville frångå sitt beslut och instämma med BondeSt.
Jag önskar det derföre, att frågan är af vigt; men då jag icke har hopp om, att R. o. Ad. lemnar sitt bifall till samma Stånds inbjudn., vill jag icke yrka derpå, utan förena mig uti H. Ex.
Hr Gr. af Wetterstedts begäran, att motionen må remitteras lill StatsTJtsk. och inbjudn. hvila, intilldess Utsk. inkommit med utlåt, öfver motionen.
Gyldenstolpe, som äfven gillar Frih.
Palmstjernas motion, har ansett den nu genast böra blifva föremål för pröfning, emedan han icke kunnat finna något ändamål med remissen.
Likväl har han sjelf uppgifvit ett ändamål, hvarvid jag faster mig, nemligen att, om motionen remitteras, XJtsk. kommer i tillfälle att afgifva ett utlåt, till alla 4 Stånden, hvarigenom således jemnkningar kunna tillvägabringas i Ståndens beslut.
Meu det finnes ett annat ändamål med remissen, som jag icke drager i betänk, att uppgifva, det nemi., att då jag förutser, att, derest motionen nu Lomme under pröfning, samma majoritet, som afsloge Utsk:s förslag, jifven skulle afslå motionen, skulle deremot, om den lid lår J2 Den 2 Februari f. m. förflyta, sorn utgår för motionens besvarande, opinionen emedlertid så stadga sig, att man insåg, hvad som vore rätt, och resultatet blifva helt annat, än det blefve, derest motionen i dag till afgörande föredroges.
Gyldenstolpes anmärkn.
, att StatsUtsk. skulle komma i förlägenhet att behandla ämnet, kan jag icke förstå, då Utsk. redan från 3:ne Stånd fått emottaga prot.utdr., hvaraf Utsk. finner, att 2:ne
Stånd afslagit förslaget i denna del , och att detsamma således icke kan blifva antaget vid denna riksdag, så att Utsk. följaktligen är oförhindradt att pröfva de nya motioner, sorn i ämnet kunna väckas.
Jag förnyar min anhållan om propos. på H. Ex..
Hr Gr. af Wetterstedts förslag.
Björnstjerna, Magn.: alne värda ledamöter, Gr.
Horn och Hr Gunther, hafva stödt deras åsigt om nödvändigheten att upprifva R. o.
Ad:s vid sista plenum fattade beslut på det skäl, att detta beslut icke skulle vara verkställbart derföre, att R. o. Ad. antagit den ena punkten, sorn stadgar en io års medelmarkegång, men förkastat de öfriga.
I detta afseende kan jag icke dela de värda ledamöternas tanke.
Markegångssättningen, såväl den årliga som den för 10 år, är ett verkligt chartek, så länge uppsägningsrätten qvarstår.
Ingen behöfver bry sig derom.
Om markegången t. ex. är 6 r:dr, hindrar det icke löntagaren att tillsäga sina räntegifvare att antingen leverera in natura eller ock lösa efter 7 r:dr, lika som det icke hindrar räntegifvarne att säga till löntagarne: antingen leverera vi iu natura, eller också får ni åtnöja eder med 5 r:dr. Hvad Kronan beträffar, kommer hon visserligen att förlora derpå ; men då denna förlust för Kronan är en vinst för räntegifvarne, d. v. s. en nedsättning i grundskatten, anser jag den verkligen vara nyttig, emedan Kronan vid en kommande riksdag kan få sitt deficit ersatt, och denna medelmarkegång har den fördelen, att den återverkar jemnare på de spannmålspris, som uro inberäknade i penningelönerna.
Mig synes således, att det af de arne ledamöterna anförda skäl för upprifvaude af Ståndets beslut alldeles icke är giltigt.
Palmstjernas motion beträffar, anser jag den oundvikligen böra remitteras derföre, att den är så otydlig, att jag förmodar, att Hr Frih. sjelf måtte hafva svårt att förstå den.
Den är alldeles icke lik Hr Frihrs alltid så klara framställningar i öfrigt.
Jag hemställer, om det kan förstås: ”Vid de tillfällen, då det bestämda årspriset för orten "uppgår till högre belopp, än det uträknade medelpriset af'
"de sednaste to årens markegångspris för samma ort, får "uppsägning till leverering in natura ej äga rum, hvarken "å räntegifvares eller räntetagares sida” (detta är klart; men nu följer vidare):
"men då årspriset icke öfverstiger’ "medelpriset, kan uppsägning till leverans in natura äga "rum, såväl af räntegifvare sota räntetagare."
Hvad vili det Den a Februari f. m. säga?
Är meningen den, att årspriset och medelpriset skola vara precist lika?
Men sådant inträffar kanske icke hvart iooo:de år.
Nu kommer ett ytterligare alternativ: "dock att, i händelse årspriset understiger medelpriset, räntegifvaren vid levereringen till räntetagaren erlägger skillnaden uti contant.”
Här äro således 3:ne alternativ, ehuru de icke kunna vara mer än 2:ne.
Denna uppställning synes mig så otydlig, att, ehuru jag genomläst motionen mer än 5o gånger, jag icke kunnat fälta meningen deraf, hvarföre jag anser motionen oundvikligen böra remitteras.
Hvad angår företagande af BondeStts inbjudning, skulle jag icke hafva emot att särskildt företaga densamma, om icke R. o. Ad. redan beslutat att i ett sammanhang företaga Frih.
Palmstjernas motion och nyssnämnde inbjudning.
Beträffande formen för detta ärende hyser jag, lika med Gr.
Posse, åtskilliga betänkligheter vid att yrka bifall till BondeSt:s inbjudning.
Jag tror i allmänhet det icke vara rätt, att ett Stånd upphäfver ett beslut, som det förut fattat.
Posse tror jag ock, att ett försök dertill skulle misslyckas.
Jag vill derföre endast uppehålla mig vid Frih.
Palmstjernas förslag, hvilket jag finner både så tydligt och ändamålsenligt, att jag vore färdig att utan remiss bifalla detsamma; men då jag äfven i detta fall befarar, att majoriteten icke skulle dela min åsigt, vill jag förena mig uti H. Ex. Hr Gr. af Wetterstedts och Gr.
Posses anhållan om remiss deri.
I öfrigt anhåller jag att i största korthet få upptaga till besvarande de a:ne invändningar, som egentligen blifvit framställda mot Frih. Palmstjernas förslag, hvilket i sitt resultat är detsamma som StatsUtsk:s betänk.
Den ena anmärkningen framställdes af Frih. Boye, som förmenade, att det skulle innefatta en stor orättvisa, om räntegifvarne finge bibehålla sin uppsägningsrätt, under det att räntetagarne förlorade deras.
Jag får likväl fästa Ilr Frih:s uppmärksamhet derpå, att såväl Utsk:s tillstyrkande som Frih.
Palmstjernas förslag innehålla, att, i händelse räntegifvaren vill begagna sin uppsägningsrätt, han är skyldig att erlägga skillnaden emellan löpande årets lägre pris och 10 års markegångspriset.
Detta vilkor är af den beskaffenhet, att räntegifvare icke lära komma att begagna sig af uppsägningsrätten; ty då icke levereringen in natura är förenad med så många obehagligheter och tracasserier, ulan prisskillnaden derutöfver skall erläggas, torde ingen vilja begagna sig af en rättighet, som svårligen lärer kunna anses såsom en förmån, och jag skulle således, för min del, icke draga i betänkande att låta uppsägningsrätten försvinna, äfven för räntegifvare, emedan densamma, såsom sagdt är, sådan den blifvit föreslagen, mera står på papperet, än den troligen kommer att finnas i verkligheten.
Om jag i öfrigt >4 Den a Februari f. m. jemnför den ojemnförligt stora fördelen, som räntetagarné hafva af sin uppsägningsrätt, framför den, räntegifvarne hafva af sin, så finner jag först, huru stor orättvisan är på den förra sidan.
Om nemi. räntegifvaren uppsäger till leverering in natura, blir följden deraf ingen annan, än att han kan tvinga räntetagaren att hyra magasiner för att förvara spannmålen; då räntetagaren deremot, icke blott, då årspriset är högre än medelmarkegången, kan tvinga räntegifvaren att leverera spannmål in natura, utan äfven, då årspriset är lägre än medelmarkegången, fordra säden in natura, tillika med skillnaden emellan årspriset och medelmarkegången; med ett ord, räntetagaren har alltid tillfälle att preja räntegifvaren på mångfaldiga sätt.
Jag skulle kunna citera många exempel, då årspriset varit 12 r:dr och räntegifvarne hellre löst med i5 ä 16 r:dr, än underkastat sig de chicaner och obehagligheter, som äro oskiljaktiga från leverering in natura.
I Skåne inträffar detta nästan årligen.
Om nu dertill ett missväxtår inträffar, så hemställer jag, hvilken högst olidlig förlust derigenom tillskyndas räntegifvarne.
Det är icke nog med, att han tvingas antingen att leverera in natura eller att lösa efter gångbart pris, utan, om han icke har spannmål alt lemna eller penningar att betala med, blir han nödsakad att begära anstånd och underkasta sig de härda vilkor, räntetagaren kan i sådant fäll betinga sig.
För räntetagaren äro således alla utvägar öppna att preja räntegifvarne, då deremot ingen utväg finnes för de sednare att preja räntetagaren, emedan all hans olägenhet af räntegifvarens uppsägningsrätt blott består deruti, att han måste mottaga spannmålen.
Jag hemställer då, om det är någon parite emellan dessa förhållanden, eller om någonsin rättskänslan kan dietera ett sådant utslag, hvarigenom den enes rätt blir så väsendtligen förnärmad.
Om oriktigheten af Gr.
Horns och Hr Giinthers åsigt har jag icke varit nog lycklig att kunna öfvertygas af Gr.
Björnstjernas yttrande; ty af hvad jag redan haft äran utveckla torde följa af sig sjelf, att räntegifvarne vid de flesta — ja, jag vågar tryggt påstå, vid alla — tillfällen hellre lösa efter markegången, än leverera in natura, hvaraf följden åter blir den, att, när markegången är högre än årspriset, räntegifvaren merendels kommer att betala den, högre afgiften, enär det är föga troligt, att lian hellre ville underkasta sig obehagligheten af en längre transport och öfriga med leverering in natura förenade olägenheter, med skyldighet på köpet att contant ersätta skillnaden emellan det lägre årspriset och den högre markegången.
Hvad Kronan betyäffar, skulle hon genom B. o. Ad:s beslut förlora ganska betydligt, emedan, då ett medelmarkegångspris funnes faststäldt, hon nästan intet år kunde påräkna att få spannmålen löst med penningar.
För min del ser jag således intet skäl att icke bifalla Frih, Palmstjerna* Den a Februari f. m. i5 motion, hvars remitterande till StatsUtsk. jag derföre tillstyrker.
Jag kan icke genom tystnad låta fästas vid mitt yttrande den tillvitelse af inconsequens, som Hr Hjärne deråt velat gifva.
För att vederlägga denna tillvitelse behöfver jag icke mer än erinra derom, att då Frih.
Cederström hade bestridt remiss på den grund, att motionen vore lagstridig, det val var en nödvänighet för mig, som ansåg den icke vara lagstridig, att hemta mitt skal från beskaffenheteu af sjelfva motionen.
Men jag vidgår derföre icke att hafva yttrat något i hufvudsaken, och jag förklarar, att det är just af aktning för den grundsats, att allt tal i hufvudsaken är onödigt, så länge man blott har att hålla sig vid formen, som jag icke besvarar Hr Dalmans och Gr.
Björnstjernas yttranden.
Jag, som strängt håller mig vid formfrågan, slutar med att begära propos. på det förslag, sorn blifvit gjordt af ’H. Ex.
Jag tillstår, att det djupt smärtar mig att här höra Gr.
Björnstjerna yrka en sats, som icke öfverensstämmer med tendensen af de allvarliga och ihärdiga bemödanden, som den ädle Grefven -nedlagt i åtskilliga grundliga arbeten, rör:de både indelningsverket och beskattningsväsendet, hvilka arbeten erbjuda mycken upplysning åt hvar och en, sorn vill taga kännedom om dessa för fosterlandet vigtiga ämnen, och hvarigenom den ädle Grefvens minne fölblifver kärt och aktadt hos närvarande och kommande generationer af Svenska Nationen.
Derföre smärtar det mig så mycket mer att höra den ädle Grefven nu uppträda såsom förespråkare för indelta armeen och andra indelta räntetagare, på bekostnad af det allmännas och de skattdragande indelta räntegifvarnes rätt.
Jag förstår ej, huru indelta räntetagares anspråk kunna sträckas derhän, att någon vill till deras förmån söka genomdrifva ett lagförslag, som länder det allmänna till förlust och förorsakar indelta räntegifvare en olidlig börda.
Att antaga ett lagförslag, som endast innefattar ett chartek, dertill kan jag aldrig lemna mitt bifall; än mindre kan jag medgifva, att markegångsprisens bestämmande efter medelpris för tio år, med bibehållande af oförändrad uppsagningsrätt hos ra tile ta ga ren såsom hittills, någonsin blifver ett chartek; tvärtom är en sådan method för markegångssättningarna ingenting
Iner eller mindre än att satta flera vapen i händerna på indelta räntetagare till att dermed kunna mer preja och förtrycka indelta räntegifvare.
Jag kunde ej förmoda , att någon ville uppträda på detta rum, för att bestrida en så enkel sanning; men då jag nu hört, hvad Gr.
Björnstjerna yttrat, måste jag till vederläggning deraf ytterligare anföra, att följden utaf
Hr Gr:s sats blir, alt markegångspriset, i stället för att ligga till grund för liqviden emellan räntegifvare och lS Den a Februari f. m. räntetagare, aldrig eller högst sällan kan tillämpas, utan tvärtom hindrar all annan liqvid dem emellan än skattens utgörande in natura, som då blifver räntegifvarens enda Utväg, enär han uti svåra år blir uppsagd, och i de andra åren måste uppsäga, för att kunna undgå betala mera, än hvad skatten utgör, d. v. s. mera än hvad honom hittills ålegat.
Men dessutom måste man äfven besinna, att i de flesta af Rikets provinser linnas mångå räntegifvare, som aldrig kunna utgöra skatten in natura, utan alltid mäste lösa den, och deras antal tilltager årligen; dessa blifva då i svåra år lidande af de höga pris, missväxter förorsaka, hvarå de icke erhålla någon förmedling, och i de andra åren blifva de lidande af den ifrågavar. rnethoden för markegångssättningarna, hvars orättvisa de på intet sätt kunna Undgå.
Härigenom blifva förhållandena emellan räntegifvare och räntetagare mera invecklade och intrasslade, än de hittills Varit, och alla de olägenheter, som nu äro öfverklagade, och allt det betryck, räntegifvare vidkännas genom det sätt, hvarpå grundskatterna hittills måst utgöras, blifver då mycket värre än förut, hvilket oundvikligen skall förorsaka allmänt missnöje och obelåtenhet, förutom allt annat ondt, som utsås, då lagstiftande magten godkänner en uppenbar orättvisa.
Derjemte får jag erinra, att Gr.
Björnstjerna har önskat en nedsättning i grundskatterna och deras jemnare fördelning; men genom den sats, Hr Gr. här yrkar, blir tyngden för indelta räntegifvare i lika proportion ökad genom medelmarkegångspris med bibehållande af oförändrad uppsägningsrätt, som nedsättning sker för Kronans behållna räntegifvare derigenom, att staten afsagt sig ali uppsägningsrätt, oberäknadt den tillökning i skatter, som blir lika för alla till ersättning för statsverkets förlust.
Kan detta kallas att jemna bördorna?
Är icke orättvisan i sådant fall så uppenbar, att resultatet blir rakt motsatsen af hvad Sveriges Konnng lofvat och hvad Svenska folket väntar?
Björnstjerna har äfven yttrat, att Frih.
Palmstjernas förslag är otydligt; dock betviflar jag, att något tydligare kan åstadkommas, ty den ömsesidiga uppsägningsrätten är borttagen endast i de fall, då år spris et uppgår till högre belopp än det uträknade medelpriset, hvilket förhållande ej inträlfar oftare än i missvextår, och det Ur just då, som leverering in natura ej kan äga rum, när ett medelpris antages.
Således är denna inskränkning i uppsägningsrätten oundviklig, så snart man vill fastställa ett medelmarkegångspris.
I alla andra fall har Frih.
Palmstjerna i sitt förslag bibehållit den ömsesidiga uppsägningsrätten, såväl då årspriset är lika med medelpriset, som ock när det förra understiger det sednare; dock med den naturliga påföljd, att i sednare fallet, och endast i detta fall, en mellangift erlägges af räntegifvare!! till samma belopp hvar - Pen a Februari £ n. «7 hvarmed årspriset understiger medelpriset, hvilken mellangift är lika oundviklig till ersättning åt räntetagaren för den förmedling, som räntegifvaren genom medelmarkegångspriset åtnjuter under missväxtåren.
Är icke allt detta tydligt och klart, så må hvem som kan föreslå något bättre.
På dessa skäl får jag vördsamt förnya min anhållan, att II.
Ståndet behagade definitivt afgöra frågan om Frih.
Palmstjerna* förslag, enär jag ej kan föreställa mig att, derest II. o. Ad. icke vill i dag antaga detta förslag, det sker en annan dag; och min önskan är blott, att ett bestämdt svar måtte lemnäs till BondeSt., på det att icke BondeSt. genom den här föreslagna remissen må blifva förledt att tro, det R. o. Ad. en annan dag antager Frih.
Palmstjernas förslag, än mindre BondeStJs inbjudn., hvaraf följden kunde blifva ganska vådlig derigenom, att, derest BondeSt. dessförinnan fattar sitt beslut, tre Stånds beslut om medehnarkegångspris' bestämmande kunde uppkomma, utan att någon öfverensstämmelse i afseende på tillämpningen ägde rum.
Jag öfverlemnar detta åt H.
Ståndets bepröfvande, och vill ej vidare lägga något hinder för hvad beslut R. o. Ad. nu går att fatta.
Denna riksdag företer verkligen så många besynnerligheter inom detta Stånd, att det icke skall förefalla mig underligt, om dessa ökas med den, att man begär, det ett Utsk. skall ånyo handlägga en fråga, som redan ?.:ne gånger blifvit behandlad, och det innan Utsk. ännu vet, huru Stånden fattat deras beslut i denna fråga.
BondeSt. har nemi. sagt, att det icke vill pröfva principfrågan rör:de medelmarkegången, förrän det fått veta R. o. Ad:s beslut öfver inbjudningen.
Jag inser således icke, att StalsUtsk. kan pröfva Frih. Palmstjernas motion, innan Utsk. fått veta Ståndens beslut öfver principfrågan.