Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
M. täcktes i nådigt öfvervägande taga, om icke ändamålsenligare och mera verkande åtgärder, än de hittills stadgade, kunde påbjudas för befordrande af tillsynen, huru de till landtmäteristaten hörande tjenstemän uppfylla dem i tjensten åliggande skyldigheter, äfvensom för erforderlig granskning af landtmätares räkningar öfver verkställda förrättninear.»
Huru är det möjligt att Utsk:t kan föreslå en sådan skrifvelse och R.
St:r gå in derpå, sedan de förut afslagit anvisande af medel till detta ändamål?
Huru skall K.
M. kunna vidtaga dessa åtgärder, med mindre äfven medel anvisas?
Mig förefaller denna sednare del af Utsk:ts förslag högst olämplig, och jag anhåller derföre om återremiss af densamma, så formulerad : »att Utsk:t måtte föreslå R.
St:r i underdånighet anhålla, att K.
M. täcktes låta dess förnyade nådiga taxa på arfvode för landtmäteri-förrättningar af den 12
Maj 1857 undergå revision och omarbetning, afseende såväl förändring i grunden för debitering som återgång till principerna för 1827 och 1834 års taxor, der taxan må befinnas lör hög; samt att vid upprättandet af förnyad taxa äfven måtte afses någon lämpligare bestämmelse för landtmätares förskotter än uti alla föreg:de taxor varit händelsen.
I motsats till föreg:de värde talare, kan jag icke finna den omständighet, att inga medel blifvit anslagna, utgöra hinder mot aflåtandet af den underd. skrifvelsen.
M. finner förändringen nödig eller nyttig, lär nemi. K. M. icke underlåta att till dess genomförande äska medel, och då det icke kan undvikas att framställningen dröjer till nästkommande riksdag, kan jag för min del icke annat än anhålla om bifall till Utsk:ts förslag.
Lika med siste värde talare, tror äfven jag att icke några hinder möta att antaga förslaget om en underd. skrifvelse tiil K. M. Mycket vore visserligen derigenom vunnet, men genom denna åtgärd ensamt uträttas icke något för ingående statsregleringsperiod, oell då det torde vara skäl att något åtgöres äfven under Den 16
401 linder nästkommande 3 är, vill jag redan nu på förhand meddela, att jag, lör den händelse en underd. skrifvelse till K.
M. blir besluten, tänker i nästa punkt framställa ett så modifieradt förslag: att R.
St:r ställa till K. M:s Nåd. disposition under nästa stalsregleringsperiod ett anslag af 48,000 rdr årligen, på det K.
M. må komma i tillfälle att vidtaga sådana åtgärder för tillsyn huru de till landtmäteristaten hörande tjenstemän uppfylla dem åliggande skyldigheter, äfvensom för erforderlig granskning af landlmälares räkningar, som K.
M. kan pröfva nödiga för undanrödjande, åtminstone till någon del, af de olägenheter, hvilka i den af It.
St:r beslutade underd. skrifvelse!) i detta ämne omlörmälas.
Anckarsvärds förslag, vill jag fästa uppmärksamheten derpå, att det icke torde vara lämpligt att i en skrifvelse till K. M., hvari man begär en omarbetning af landtmäteritaxan, tillika begära en återgång till de principer, som varit gällande i den gamla taxan af år 1827.
Jag är i allmänhet af den mening, att i en skrifvelse till K. M. It.
St:r icke höra ingå i några detaljer, enär det är möjligt att K.
M. kan finna andra, än de af R.
St:r föreslagna, åtgärder vara lämpligare.
Jag finner mig derföre föranlåten alt tillstyrka bifall till Utsk:ts förslag.
Jag är ganska ledsen alt vid ett tillfälle, då jag hufvudsakligen hade att utaf Hr von Koch vänta understöd, nödgas uppträda emot honom.
Af alla förslag anser jag nemi.
Hr von Köchs vara det mest opraktiska och overkställbar.
Jag har begärt 25,200 rdr för anställande af en förste landtmätare i hvarje län på sätt, att han gjorde skäl för namnet.
Hr von Koch deremot föreslår att vid hvarje landskontor skulle tillsättas 3 stycken orkeslösa, afsigkomna, gamla landtmätare för att bestrida de åligganden, hvilka, enligt mitt förslag, skulle fullgöras af en enda användbar och kompetent person; och härför begär Hr von Koch 48,000 rdr eller mer än 22,000 rdr utöfver den summa, förändringen, sådan jag föreslagit deri, skulle kosta.
Jag hemställer hvilket förslag har mest för sig.
Sparre har förmenat att det skulle vara olämpligt, att i en skrilvelse lill K.
M. uttala sin åsigt oiri önskvärdheten af en återgång till principerna i äldre förordningar.
Häri mäste jag vara af olika tanke med Hr Gr:n.
Endast de, som icke kommit i erfarenhet utaf förvändheten af de tiva principerna om betalning elter figurmätningen, endast för dem är det icke något skäl till ett yrkande om återgång till den gamla taxan.
Jag deremot, som anser fördelaktigt att taxan är enkel och begriplig, jag kan icke annat än yrka en återgång till den gamla taxan.
Jag fortfar i min anhållan om en återremiss, sådan jag formulerat densamma.
IV. 26 402 Den 16
Anckarsvärd liar motsatt sig det för slag, jag först i nästa punkt kommer att framställa.
Det heror likväl af R. o. Ad. alt, när denna punkt blifvit föredragen, bifalla mitt förslag eller låta det förfalla.
Jag vill blott i förbigående anmärka, att det i mitt förslag icke förekommer något om »orkeslösa, gamla landtmätare», som skola användas till ifrågavale befattningar.
Jag tror icke att något hinder möter att antaga Utsk:ts förslag, då Gr.
Anckarsvärd icke deremot anfört annat, än att medel icke blifvit anvisade.
Jag tror icke heller att medel blifvit anslagna af de andra Stånden, och då det vore väl, om man komme till något praktiskt resultat, äfven om Ståndet inskränkte sig till att besluta en underd. skrifvelse till K. M., fortfar jag i mitt yrkande på bifall li l Utsk:ts förslag.
Redan vid ett föregtde tillfälle har jag uttalat mina åsigter om såväl en förbättrad kontroll, som sättet att få ifråga v :<le korps fullt duglig.
Jag vill derföre icke upptaga tiden med att upprepa hvad jag då sade, utan har begärt ordet endast för att bemöta några uttryck af Gr.
Hr Gr:n nämnde att han icke visste hvad som framkallat 1857 års landtmäteritaxa.
För hvar och en, som känner till larultmäteriet, torde anledningen lill densamma vara lätt att inse.
Det är nemi. uppenbart, alt 1834 års taxa var allt för olördelaktig för landtmätaren, och min öfvertygelse är, atl, hade icke rättelse skett, skulle korpsen i denna stund varit bardt nära sin upplösning.
Det var nemi. icke möjligt att, medan förra taxan gällde, få korpsen rekryterad med skickliga och dugliga män, utan elevernas antal nedgick för hvarje år.
Då höjdes taxan, och denna åtgärd var högeligen af beliofvet påkallad.
Vidare sade Gr.
Anckarsvärd att i nya taxan borde stad gas, det ingen lörskottsliqvid finge ega rum.
Jag ber dervid att få fästa uppmärksamheten derpå, alt redan i nuv:de taxa finnes stadgadt, att inga förskotter lå ega rum, med mindre förrättningen inom året afslutas; och i öfrigt torde det vara obilligt att begära, det en tjensteman, som har sig uppdraget ett större skifte, under bela tiden tills det blifvit afslutadt, skall lefva på egen kassa.
Derlöre stadgar nuv:de taxa, med mycket skäl, att landtmätare eger vid årets slut afgifva kostnadsräkning och uppbära ersättning för | af det arbete, han fullgjort.
Annu bättre vore, om, såsom jag vid flera riksdagar föreslagit, staten lörskotterade landtmätaren och denne icke nödgades plockvis af delegarne utsöka sin fordran.
Staten skulle sedermera af jordbrukaren uttaga de förskotterade medlen och jordegaren undginge derigenom att kunna komma att betala mera än han borde, samt landtmätaren att få vänta, ofta i flera år, på den ersättning, som honom tillkommer.
Det har blifvit omnämndt att landtmätaren vill uppskjuta förrättningar för att få resa vidare.
Jag frågar, är det tank - Den 18 Maj. 403 bart, att en landtmätare, som vill sköta sig, bara för att få högre reseersättning, vill förspilla sin arbetstid med onödiga resor?
Hvad det beträffar, att landtmätaren, för att höja arfvo desräkningen, skulle upprita för mångå figurer på kartan, eger man icke att förutsätta något sådant, ty en landtmätare är dock en tjensteman, och hos en tjensteman måste man antaga att han efter hästa förmåga söker fullgöra sitt kall.
.lag anhåller att den af Utsk:t föreslagna underd. skrifvelsen till K. M. måtte af Ståndet antagas, och är öfvertygad alt K.
M. före förändringens vidtagande kommer att höra vederb:de myndigheter, eller ock förordnar om en komités nedsättande.
Sedan öfverläggningen ansetts härmed slutad samt Hr Gr. o. Landtm, upptagit de derunder gjorda yrkanden å dels bilall till och dels återremiss af Utsk:ts förev.de hemställan, framställdes propos. på bifall till densamma, och då dervid svarades många ja jemte ett eller annat nej, förklarades ja haft öfvervigten.
Jag anhåller att Hr Gr. o. Landtm, täcktes föreslå R. o.
Ad., att de 2:ne punkter, som följa efter den sednast afgjorda, nu måtte föredragas.
Sedan R. o. Ad. härtill samtyckt, föredrogs 21:sta punkten (sid. 25).
Utsk:ts hemställan bifölls. 22:dra punkten (sid. 25).
Ehuru R. o. Ad., på Utsk:ts tillstyrkan, beslutat en underd. skrifvelse till K. M., kan jag icke finna att det vore en direkt följd af detta beslut, att mitt förslag till införande af kontroller skulle vara öfverflödigt.
Detta beror derpå, om lt. o. Ad. icke anser det vara ett sådant periculuin in mora, att något bör åtgöras redan under nästa statsregleringsperiod.
Jag hade först tänkt föreslå beviljande af medel till införande af en sådan kontroll, alt hvarje afgifven räknin gskulle särskildt granskas, så att man kunde vara förvissad, det icke någon blifvit påförd högre debet, än han verkligen bort betala; men nu, sedan en skrifvelse till K.
M blifvit beslutad, anser jag lämpligast att dessa medel användas i något vidsträcktare riktning och ställas till K.
M:s disposition, lör att under nästa statsregleringsperiod användas till afhjvlpande af de olägenheter, som i den underd. skrifvelsen blifvit antydda.
Jag yrkar bifall till det förslag, jag redan under behandlingen af en föreg:de punkt tagit mig friheten framställa. 404 Den 16
Jag kan icke föreställa mig att det vöre lämpligt, att, sedan R. o.
Ad. beslut it en underd. skrifvelse till K.
M. och deri öfverlåtit till K. iM:s bepröfvande att bestämma hvilka] åtgärder till landtmäteriets upphjelpande böra vidtagas, R.
St:r skulle, utan kännedom om det belopp, som erfordrades, ställa en viss, bestämd summa till M. M:s disposition.
Jag har aldrig hört att så förut förlärits, och tror icke att det. vid detta tillfälle är någon särdeles »perieulurn in mora», som borde föranleda en afvikelse härutinnan.
Jag förmodar alt, när K.
M. vid nästa riksdag aflåter Nåd.
Propos. i ämnet, vi nog få tillfälle att använda våra penningar, utan att nu behöfva lemna 48,000 rdr i klump för att användas till ouppgifna ändamål.
Jag anser 11 r von Köchs förslag alldeles öfverflödigt, och anhåller om bifall till Utsk:ts hemställan.
Sparre förekommen och förenar mig med honom.
Vi haf va redan lått sådana utgifter, att jag icke tror vi behöfva vara bekymrade för, hvart vi skola göra af våra penningar.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, ytlrade Hr Gr. o.
Landtm., att derunder hade yrkats dels bifall till Utsk:ts hemställan, och dels af Hr von Koch, att R. o. Ad., med alslag derå, måtte för sin del besluta, »att R.
St:r ställa till K. M:s Nåd. disposition under nästa statsreglerings-period ett anslag af 48,000 rdr årligen, på det K.
M. må komma i tillfälle att vidtaga sådana åtgärder för tillsyn, huru de till landtmäteristaten hörande tjenstemän uppfylla dem åliggande skyldigheter, äfvensom för erforderlig granskning af landtmälares rakningar, sorn K.
M. kari pröfva nödiga för undanrödjande åtminstone till någon del af de olägenheter, hvilka i den af R.
St:r beslutade anderd, skrifvelse i delta ämne omförmälas.» Härefter framställde Hr Gr. o. Landtm, propos. på bifall till Utsk:ts hemställan i denna punkt, och, då dervid svarades många ja, jemte ett eller annat nej, förklarade sig hafva funnit ja öfvervägande.
Härefter återgick R. o. Ad. till behandling af 4:de och 5:te punkterne (sid. 5 och 7), Utsk:ts hemställanden biföllos. 6:te punkten (sid. 10).
Jag gör full rättvisa åt Utsk:ts goda mening, men kan likväl icke underlåta att vid denna punkt göra den anmärkning, att jag anser den löreslagna utvägen, att genom Den 16
Maj. remisser oeh återremisser utröna skiftesdelegarnes önskan i afseende å förrättningsmän vara mer än behöfligt invecklad.
Detta är det enda jag mot denna punkt liar att erinra; meri då jag tror att enklare utvägar gifvas än den al Utsk:t föreslagna, tager jag mig friheten anhålla om en så formulerad återremiss: alt R.
St:r i underd. skrifvelse hos K. M. anhålla, att 2:dra kap. 1:sta §:n skriltesstadgan, sådan den lyder elter K.
Kungörelsen den 9 Juni 1832, må erhålla följande förändrade lydelse:
Ansökning om förordnande för landtmätare till förrättande af laga skifte, eller annan landtmäterilörrättuing skall inlemnas till K. M:s Beflude.
Angår förrättningen blott sökandens rätt, ntfärde K.
Beflude genast förordnande för den af sökanden föreslagna landtmätaren, der denne, enligt hvad särskildt är fiireskrifvet, eger landtmäterigöromål på eget ansvar lörräIta, och annat hinder emot ansökningen ej möter.
— Omfattar ansökningen deremot förrättning, hvarvid fleres rätt kommer i fråga, lörordne Konungens Beflude ibland så beskaffade förrättningsmän den, han skäligt finnér; såframt icke samtlige delegare uti ansökningen omfattande förrättning uttalat deras önskan i afseende å viss förrättningsmän; då denne vid sådant förhållande bör af Konungens Beflude lörordnas, så vidt inga hinder deremot möta.
Det förslag, Gr.
Anckarsvärd nu framställt, kan jag icke biträda, och jag anser att landlmäteri-korpsen, genom ett bifall till förslaget, långt ifrån att erhålla någon lyftning, tvertom skulle ytterligare nedsättas.
Jag har alltid utgått från den åsigt, att landtmätaren bör vara en sjelfständig tjensteman.
Detta åter är något, som icke låter sig förena med den makt, som skulle tilldelas Konungens Beflude, att efter sin åsigt om personens lämplighet utfärda förordnande för honom.
Klart är, att, då en lönlös tjensteman icke har annat att lefva utaf än sitt arbete, han mäste vara mån att erhålla förrättningar.
Sk lille nu Konungens Beflude erhålla makt att förvägra honom förrättningar, är ganska tänkbart, att det hos Konungens Beflude Idefve ett jägtande, om icke ett krypande efter förrättningar.
Alven är möjligt, att Konungens Beflude, med bästa vilja att vara rättvis, en eller annan gäng komine att fördela förrättningarne på ett sätt, som icke gagnade landtmätarne.
Följden är gifven: — det skulle blifva ett rent favorit-system.
Jag anhåller att dessa mina ord måtte få åtfölja återreinissen, för den händelse sådan anses nödig.
Hvad sjelfva förslaget angar, anser jag Utsk:t hafva på ett lyckligt sätt löst denna fråga, som redan förevarit under (lera föreg:de riksdagar, utan att man kommit till något resultat.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:ts förslag. 406
Sen 16 Maj.
Af det resonnement, hvarmed Utsk:t inleder sitt förslås, inhemtar Ii. o. Ad. hvilken behandling denna fräsa vid föres:de riksdagar rönt, äfvensom alt, sedan K.
Sl:r aflåtit lind. skrifvelse i ämnet, K. M., efter alt derom hafva inhemtat Högsta
Domstolens utlåt , icke funnit skäl bifalla den föreslagna ändringen.
1 sitt nu afgifvande förslag har Utskit iakttagit de anmärkningar, sorn föranledde Högsta
Domstolen att afstyrka bifall till ofvanherörda K.
Stirs förslag, och min mening är, att Utskits förslag är en förbättring, samt att, så länge man bibehåller den princip, att landtmätarens inkomster skola hero på deras förtroende, som äro i behof af hans biträde, det icke går an att öfverlemna åt landshöfdingen hela bestämmandet af ilen person, som skall erhålla förordnandet.
Först för den händelse, att delegarne icke förena sig örn valet af samma person, måste decisionsrätten öfverlernnas åt Konungens Belhide.
Mellan Gr.
Anckarsvärds och lJtsk:ts förslag är icke någon annan skilnail än den, att delegarne enligt sistnämnde förslag skulle höras, men icke enligt det förra.
Då emellertid den tidsutdrägt. som derigenom uppkomma, icke är af någon betydenhet, och proceduren i och för sig är mycket enkel och väl med billighet och rättvisa öfverensstämmande, måste jag tillstyrka bifall till Utskrts förslag.
Jag afstår från mitt yrkande på återremiss.
Ofverläggningen förklarades härefter slutad och Utskits förslag blef, uppå framställd propos., af K. o. Ad. bifallet. 7:de, 8:de och 9:de punkterna (sid. 11, 12 och 13).
Utskits hemslällanden biföllos. 10:de punkten (sid. 13 och 14).
Jag tager mig friheten hemställa till Hr Ordföranden i det Sammansatta Utskit. hvilken anledningen kan hafva vant dertill, att uttrycket »30 års oqvald besittning» blifvit utbytt mot »urminnes häfd».
Sistnämnde uttryck förorsakar ofta, till följd af sin obestämdhet, en mängd rättegångar och processer, då deremot det af Lag-komitéen begagnade uttryck »30 års oqvald besittning» eger ett stort företräde fram för det andra, just genom sin bestämdhet.
Jag är mycket belåten med Utskits förslag, men skulle önska, att, i stället för uttrycket »urminnes häfd», infördes »30 års oqvald besittning».
Gr. Sparre: »Urminnes häfd» är i vår nuvide lag upptagen bland laga fång, men ingenstädes deri talas om »30 års
Den 16 Maj. 407 oqvald besittning», oell då det icke torde vara skäl att allenast i fråga oin skifte införa en olika benämning för samma sak, kan jag icke finna att Utsk:t kunnat handla annorlunda än det gjort.
Jag vill visserligen icke h. o. h. bestrida, att i det af Utsk:t framställda förslag kan ligga åtskilligt godt; men jag ber att få fästa det Höglofl.
Ståndets uppmärksamhet på de inkonseqvenser, hvartill förslaget kan leda.
Utsk:t tillstyrker, »alt R.
St:r måtte i und. skrifvelse hos K. M. anhålla, att l:sta, 2:dra, 3:dje och 5:te §§:ne i 8:de kap.
Skiltes-stadgan måtte erhålla följande förändrade lydelse» etc. etc.
Genom en sådan skrifvelse skulle R.
St:r medgifva en inskränkning i sin lagstiftningsrätt, och frågan om delningsgrunden samt den derifrån härflytande rättigheten att bibehållas vid innehafvande jordrymds värde, kumme att hänföras till frågor, som ligga inom deri ekonomiska lagstiltiiingeiis område.
Dessutom skulle genom ett bifall till förslaget åt urminnes häfd gifvas en utsträckning, som den tillförene icke haft.
Det kan redan förelalla hårdt att, om jag köpt en egendom med afseende å dess vackra belägenhet, jag en vacker dag kan blifva tvungen att Hitta ut i en backe, dit jag aldrig skulle velat komma, om icke skiftesmannen sant: »der skall du bo».
Men att nu införa ändringar, som ingripa i 15:de kap. Jorda-Balken, och likväl låta stadgandet i nämnda lagrum qvarstå, oförändradt till sin ordalydelse, kan jag icke gilla.
Förslaget innebär ett sätt att på förhand afgöra rättstvister och alskära deras pröfning, då deremot den gamla skiftesstadgan rätteligen hänvisade sådant till domaren.
Uti förslaget stadgas allmänna grunder, sorn visserligen kunna på somliga ställen vara lämpliga, men som på andra säkerligen skola komma att tillfoga deri erie parten ganska hårdt lidande.
Om nu en granne skulle finna för godt att flytta sin gärdesgård in på den andres egor, och detta icke inom den bestämda tiden anmärkes och rättas, så skulle gärdesgården komma att stå qvar och den oredlige grannen anses såsom rätter egare till den andres mark.
Den delningsgrund, författningen stadgar lör den enskildtes jord, och den rätt, han nu eger, stråkes bort, och detta helt simpelt genom en und. skrifvelse till K. M.
För min del kan jag icke gå in på ett sådant förslag, utan anhåller om afslag å hela punkten.
Gränsen mellan den ekonomiska och civila lagstiftningen är ternligen svår att alltid iakttaga, särdeles i det ämne, som nu är i fråga.
Denna omständighet bör likväl icke utgöra hinder för It. o. Ad. att nu tillstyrka en förändring, som onekligen är af behofvet påkallad.
Redan för flere år sedan har Ofver-direktören för landtmäteriet i riket fästat uppmärksamheten på olägenheten deraf, att nuv:de delningsgrund bibehålles.
Det är för närvule stadgadt, att delningsgrund är hvad 408 Dea IG Ma]. i hvarje landsort är brukligt.
Onekligt är likväl, alt egoinnehalvet bur vara rätta egodelningsgrunden.
Meningen med laga skille är icke alt den enes egendom skall förminskas lör att föröka den andres, och orri man kunde länka sig ali uppskattningen kunde ske fullkomligt rättvist, skulle hvar och en skiftesdelegare lå sig tilldelad jord, sorn fullkomligt motsvarade den, han förut innehaft, och om han finge en mindre areal, skulle denna genom sin större godhet precist motväga den större areal, som han finge afstå.
F.n sådan rättvis fördelning eger icke ruin, om jag icke tager innehalvet såsom delningsgrund.
Det är klart, alt den, som koper ett hemman i en liv, koper det icke derföre alt det innehåller t. ex. gidels mantal, utan köper det med afseende på sjelfva jordens beskaffenhet, och om han tvingas alt genom ett skifte afstå egendomen, bör han på annat ställe erhålla jord af samma värde, som den han lår afstå.
Den siste värde talaren har anmärkt det obehag, skifte för en och annan kan medföra; men någon verklig räll,skränkning eger runi först för ilen händelse, att den jord, jag af förfäder ärlt eller sjelf genom laga fång förvärfva!, förminskas.
No inträflär ganska ofia, i synnerhet med iildre storskifleskarlor, att de icke äro med alla formaliteter fastställda, och ehuru jag icke allenast innehar en viss egorymd, utan detta iunehaf står i fullkomlig öfverensstämmelse med storsk iftesk art an, kan jag dock, till följd deraf att icke alla formaliteter med afseende å densamma blifvit iakttagna, frånhändas en del af min jord.
Det är detta man genom nu framlagda förslag velat förekomma.
Jag har inom Ulsk:t tillstyrkt förslaget, och jag anhåller att det af R. o. Ad. måtte antagas.
Jag kan icke förneka, att de af Gr.
Mörner gjorda anmärkningar, att den nya §:n skulle komma i strid med allmänna lagen, och alt U.
Sl:r genom den und. skrifvelsen skulle afsäga sig rättigheten att besluta i en lagstiftningsfråga, — äro al beskafienhet, att jag icke vill bifalla §:n sådan som den är.
Men då det å andra sidan icke kan bestridas, att ju egoinnehafvet är deri rättvisaste delningsgrund, samt det följaktligen vore önskvärdt, om förändringen klefve beslutad, anhåller jag om Hr Gr:s oell Landtnäs propos. på återremiss.
Mörner har rätt deruti, att denna fråga är af civillaes-natur, och denna åsigt omfattades af lagberedningen vid behandlingen af dess förslag till 4:de kap. ByggningaBalken.
Skilnaden mellan civillag och ekonomisk lag är emellertid svår att uppdraga.
Detta bör ske efter ämnets beskaffenhet, icke på grund deraf att ämnet vidriirts eller icke uti 1784 års lag.
Det kan således icke förnekas, att Gr.
Mörners anmärkning förtjenar afseende, och för att hjelpa sig ur förlägenheten, finnes väl ingen annan utväg än att begagna sig af ett något varsammare uttryck, så t. ex. att man icke gjorde någon aund.
Maj. 409 anhållan».
— Så vidt ja" vet, liar icke skiftesstadgan undergått någon förändring, med mindre R.
St:r blifvit hörda, och R.
Si:r hafva alltid iakttagit, att låta ett Sammansatt Lag- och Ekon.- Utsk. yttra sig derom, ehuru, strängt taget och jemlikt den särskiljnirig
Lagberedningen gjort, endast vissa delar af Skiftes-stadgan tillhör civillagstiftningens område Jag förmodar alt K.
M. icke vidtager någon förändring i förslaget, om det af R.
St:r bifalles.
Detta i afseende å formen.
Hvad sjelfva saken beträffar, har icke någon egentlig anmärkning blifvit gjord mot förändringen.
Denna förändring tror jag vara ganska lämplig; jag får likväl bekänna, att jag icke varit i tillfälle att så fullständigt granska förslaget, att jag törs säga, att det står i full harmoni med öfriga nu gällande stadgande!).
Redaktionen är densamma, som blifvit af lagberedningen efter noggrannt pröfvande föreslagen; likväl med den olikhet, att uttrycket »30 års oqvald besittning», som förekommer i lagberedningens förslag, blifvit lil bytt mot »urminnes häfd», då förstnämnda uttryck icke passar för vår nu gällande lagstiftning.
Afven jag får instämma i Gr.
Mörners åsigt, att orden »efter urminnes häfd» icke bort i förslaget inflyta.
Hvad angår förslaget derom, att grunden för delningen skall vara egoinnehalvet, tror jag alt, om ett skifte icke blifvit lagenligt handlagdt lörul, det vöre orättvist att lägga innehafvet lill grund flir blifvande skifte.
Iliir har af en talare blifvit nämdt, att det rättvisaste vore, att livar och en finge lika mycken mark, som han förut egt.