Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Oberäknadt den garanti, R. o. Ad. pumera äger deri, att en Konungens rådgifvare förklarat sig vara af den öfvertygelse, att
Ständerna äga dispositionsrätten öfver besparingarna, skulle jag tro, att det yttrande, Constit.-r
Utsk. i detta afseende gifvit, kunde innebära någon ledning för en dylik garanti.
Jag vill härmed icke hafva sagt, att kommande Constit.Utsk., skola dela öfvertygelse med det närvar.; men jag ville endast fästa uppmärksamhet derå, huruvida dpt icke borde anses innefatta någon betydelse, att Constit.Utsk., inom hvilket för öfrigt stridjga meningar så pftat visat sig, likväl i denna fråga, utan att den ens blef föremål för discussion, enhälligt hyste den öfvertygelse, att
Konungen hittills ägt dispositionsrätt öfver besparingarna till följd af Ständernas öfverlåtanden.
I afseende å frågan om hvilket ord, som tjenligast bör begagnas, så och då man förr nyttjat ordet förklara, samt ett annat Stånd jemväl nu lärer antagit detta, torde såväl för åstadkomman - de af contiimitet i Ständernas åtgärder, sorn för att bereda lätthet i sanjinqnjemnkningen af de särskilda Ståndens beslut, R. o. Ad. behaga antaga mitt förslag, sorn nu vunnit understöd af Ur Cederschjöld och Gr.
Frölich och icke blifvit egentligen bestridt af någon annan äp Frih. Cederström.
IJr von Hartmansdorff, Äng.:
Som i8i5 års Ständer, enligt livad Utsk. då föreslog, begagnade samma uttryck som Frih.
Ehrenborgh nu uppgifvit, tillstyrker jag dess antagande.
Hvad punkten föl' öfrigt angar, får jag fasta uppmärksamheten derå, att der står: bestämda löneanslag.
Några andra anslag till löner än å bestämda belopp linnas icke, ehuruväl förslagsanslag äga ruin till andra föremål.
Ordet: bestämda torde altså böra utbytas emot: ständiga, såsom meningen mätte vara; och jag anhåller, att sådan rättelse måtte göras.
Posse, Arvid?
Äfven jag anser
Ständerna äga rätt att besluta öfver besparingarna; men jag troi', att då Ständerna beslutat oin hvarje titel, böra de icke äga rätt qtt ingå i beslut om detajllerna derinom.
Så var meningen 1810.
Jag tror visst, att den icke nu låter göra sig gällande; men förr eller senare skall den tid komma, då sådant sker, och jag ber blott ätt få i prot, nedlägga, ätt jag redan nu insett detta.
Fredr,:
Jag vill icke emotsälta mig borttagandet af ordet: bestämda; men jag nödgas bestrida, att man i stället derför skulle insätta: ständiga, ty derigenom bade man icke betagit
Regeringen rättighet att tilldela i nteri m s löner.
Då vi sett, huru egenmäktigt Piegeringen sedan sista riksdag organiserat sådana interimsslater, men meningen väl icke lärer vara, att detta än vidare skall fortfara, förmodar jag, att Hr v. Hartmansdorff medgifver riktigheten af min anmärkning i denna del, enär hans afsigt icke lärer hafva varit att lägga ut någon snara för R. o. Ad, För öfrigt vill jag icke bestrida Frih, Ehrenborghs amendement.
Dalman finner jag icke lämpligt alt insätta ordet: ständiga i stället för: bestämda; hvaremot jag tror, att detta sednare ord, på sätt PresteSt. jemväl beslutat, kan alldeles utgå, H. Ex. Hr Gr, o. Landtm, yttrade, det IL Ex., då någon förmenat Landtm, ej, med bibehållande af grundlagens efterlefnad, kunna framställa propos. å ifrågavaj’. mopi.?
ansåg sig skyldig förklara, det 11.
Ex, af de åberopade (5a och 64 §S Reg.F. funné sig oförhindrad att en sådan framställa; i anledning hvaraf II. Ex, framställde propos, till bifall å 1 mom. af 4:de punkten uti StatsUtsk:s utlåt.
Ropades nej. H. Ex. hemställde, om R. o. Ad. biföll samma moni.
Den S Augusti e. m. med den förändring, att ordet: besluta skulle utbytas emot ordet: förklara, samt alt ordet: bestämda skulle utgå.
Jag anhåller att få anmäla min reservation såväl emot beslutet om besparingarnas användande som deremot, att Hr Gr. o. Landtm, meddelat en så beskalkad propostn. 4tde punkten, i mom. i utlåt.
Jag har stillatigande afliört discussionen öfver : mom. derföre, ätt jag är öfvertyga d om Ständernas rätt att disponera besparingarna; men i detta mom. anser jag Utsk. hafva gått längre, än det behöft.
JX:o 78 föreslog Utsk. endast ett inom., motsvarande det, hvarom vi sednast fattat beslut; men nu har Utsk. tillagt en förklaring, som ingalunda varit af behof eller billighet påkallad.
Utsk. har nemi. föreslagit, att de gjorda lönanslagen, utöfver de vid sista riksdag fastställda, endast må gälla för nuvarande innehafvare.
Följden af ett sådant beslut blefve den, att redan gjorda dispositioner omsider blefve om intet.
Jag hemställer, om sådant vore lämpligt.
Sedan K. M., enligt 1823 Ständers yttrade önskan, organiserat ett verk; sedan K.
M. vid sista riksdag förklarat sig vara sinnad att fullborda reorganisätionen af de civila embetsverken, gjort det och gifvit fullmagter å de inrättade tjensterna, så hemställer jag, huru det väl skulle låta sig göra att sätta K. M. i nödvändighet att, vid inträffande vacancer, ändra slaten för efterträdarne, helst derigenom den ena etnbetsinannen koinine att tjena för hälften emot den andra af samma grad, i samma verk.
Jag föreslår altså, att vi må stadna vid det beslut, som redan blifvit fattadt, och låta det nu ifråga var. mom. förfalla, samt anhåller 0111 pro fios. derå.
Jag har med tillfredsställelse hört, att ett sådant >eslut jemväl blifvit fattadt i BondeStåndet.
Mitt yttrande kommer att innefatta ett bland exemplen huru man någon gång på olika vägar och på skiljaktiga grunder, kan komma till samma resultat.
Jag förmodar nemi., att den siste talarens yttrade tillfredsställelse kornme att vederfaras en betydlig förminskning, om han kände de grunder, hvarpå BondeSt. kommit till del beheslut, som han nu recommenderat.
Jag tror, att de utgöra ungefär!, desamma, som jag nu skall hafva äran utveckla.
Jag finner nemi. både oformligt och inconseqvent af StatsUtsk. att, sedan det hos Constit.Utsk. anmärkt såsom olagliga de lönedispoff tioner utöfver stat, som skett till gardesreg:terna, sedan Utsk. derefter afstyrkt nämnde af K.
M. äskade löneförhöjningars uppförande på ordinarie stat samt i afseende å Kammarrätten, sorn synnerligast lärer ligga den siste talaren om hjertat, jemväl afstyrkt all förhöj - Dea 8 Augusti c. ra. 263 ning u dess stat, likasom å de flera stater, som sedan sista riksdag fått interimsanslag; att, säger jag, sedan Ulsk. sålunda förklarat de beviljade anslagen dels olagliga dels öfverflödiga, Utsk. likväl nu tillstyrker samma anslags fortfarande å annan väg.
Hvad har man väl då vunnit genom bifall till de förra afstyrkandena?
Tvärtom har man ökat det onda genom att inleda Styrelsen att likasom lagligen, måhända på bekostnad af de utaf Ständerna fastställda behof, bereda betydliga besparingar på hufvudtitlarna, för att dermed fylla interimsstaternas anspråk.
Denna grannlagenhet, å 11.
St:s sida, tycker jag veiki, vara drifven för långt.
Om Regeringen verkligen fastställt ordinarie stater utöfver de af Ständerna gifna anslag, hade Constit.- Utsk. omöjligen kunnat undgå att deremot göra anmärkning; men förhållandet måste vara, att staterna blott äro uppgjorda ad interim.
Så är åtminstone fallet med gar desrégementerna; och ehuru jag icke bestämdt känner, huru det förhåller sig med Kammarrätten, förmodar jag dock, att dermed är på samma sätt beskaffadt.
Det hade åtminstone varit högst oklokt af K.
M. att meddela bestämda fullmagter å löner, som Ständerna icke beviljat, utan kunna vid en blifvande riksdag afslå.
Sådana äro de skäl, hvarpå jag stödjer min begäran om afsläg å förevar, mom.
Jag kan icke begifva mig till att de facto sanctionera åtgärder, som de jure varit olagliga.
Det är väl sannt, att Constit.Utsk. fritagit vederbörande från ansvar för berörde dispositioner; men denna frikännelse kan omöjligen omfatta dispositionerna i vidsträcktare mån, än i hvad de utgått från den bevillning, som vid sista riksdag fastställdes.
Eljest hade Constit.Utsk. oundvikligen nödgats göra anmärkning emot förhållandet; och jag uppmanar Utsk:s
Hr ordförande att i detta afseende yttra sig.
Emedlertid är för närvar, intet att att göra i saken.
Statssecret. har gått fri från ansvar, och detta mätte vara nog.
Att derutöfver nu besluta, att de olagligen beviljade löner, hvilka blifvit afstyrkta att uppföras å ordinarie stat, sådant oaktadt skulle utgå af besparingar, dertill kan jag åtminstone ej lemna min röst.
Jag förnyar altså min begäran om afslag å det föredragna mom.
Då jag anser Utskts tillstyrkande i det förevar, morn. sakna all billighet samt derjemte tror, att antagandet deraf komme att leda till de mest skadliga följder, måste jag något närmare utveckla skälen, hvarföre jag ogillar detsamma.
Antoge man förslaget, blefve första följden den, att de verkställda organisationerna komme att återfalla i män af de nuvar. tjenstemännens afgång.
De växande göromålen skulle då åter fördelas på en mindre-personal med mindre löner, och man skulle snart se allmänna verk afstadna i deras behöriga gång; men organisationen är så verkställd, att tjenstemäuuen icke Uro Den 8 Augusti e. m. flera, än göromålen oundgängligen fordra.
Oredan och förlusterna härvid äro lätt insedda; och hvad särskildt vidkommer de civila verken (hvad militäranslagen beträffar, vill jag derom icke yttra mig, då jag icke har deltagit deruti), finnes förhållandet verkligen högst märkbart.
Redan för mer än io år sedan uttryckte Ständerna den åsigt, att reorganisationen af dc civila embetsverken borde äga rum; att härvid matté tillses, det personalen i möjligaste mån förminskades &c. &c. Vid 1828 års riksdag var förslaget färdigt, och Ständerna öfverlemnade åt Konungen alt verkställa detsamma, ulan alt dervid fästa vilkoret att utaf besparingarna taga medel dertill, men endast under önskan, att saken måtte utföras med hänsigt till nytta, skyndsamhet och ändamålsenlighet i göromålens gång.
Konungen har derefter sorgfälligt omfattat ärendet, sta111 förekommande nödiga ansedda anslag på besparingarna, utdelat fullmagter å de ökade lönerna och nya tjensterna, hvilka dock äro ganska fä: med ett ord, hvad Ständerna önskat har Regeringen sökt fullgöra; och nu skulle allt detta rubbas och upphöra redan med de först tillsatta tjenstemännens afgång.
Jag måste anhålla örn uppmärksamhet härå.
Man har trott, att Konungen bort vänta till denna riksdag.
Jag skulle ansett sådant för ett förbiseende af statens nytta, enär denna fordrar, att hvad som är gagueligt sker, så fort det kan ske, särdeles detta mål, hvars angelägenhet var af Konung och Ständer gemensamt pröfvad och erkänd samt kunde verkställas medelst anslag endast inom besparingarna.
Reg.F. 64 § säger, att Konungen äger disponera anslagen inom titlarna, till af R.
St. pröfvade behof; utom hvarje titel kan Konungen altså icke lagligen sträcka dispositionen af inom densamma befintliga medel.
Men då mellan riksdagarna besparingar å titlarna uppkomma, som äro oväntade för båda Statsinagterna; då Ständerna gifvit Konungen dispositionsrätt öfver dessa besparingar, och då derjemte behof finnas, som verkl. äro af R.
St. pröfvade, hemställer jag, om icke K.
M. ägt full anledning att göra de dispositioner uti ifrågavar. hänseende, som man likväl nu velat ogilla.
Jag medger visserligen, att det i allmänhet icke är riktigt att anvisa löner på besparingar, ty sådant leder nödvändigt derhän, att antingen nya stater måste inrättas, eller ock embetsmännen gå miste om, hvad de väntat sig få bibehålla; men efter del beslut, som blifvit fattadt uti föregående inom., hvars fullkomliga grundlagsenlighet jag erkänner, kunna icke löner hädanefter anvisas på besparingarna, och man har således i detta afseende ingenting för framtiden att befara.
Nu har Konungen emedlertid öfverlemnat till Ständerna att besluta, huruvida anslag, fastställda endast till denna riksdag, skola fortfara eller icke; och då kan jag icke begripa, huru man kan vilja vägra sådant, då organisatio - Den S Augusti e. tu. tionerna, hvartill medlen erfordras, icke blifvit klandrade.
Det rättaste hade visserligen varit att öfverföra anslagen på ordinarie stat; men då sådant icke skett, måste man besluta, att de skola utgå på annat sätt.
Utsk. har i stället föreslagit en und. anhållan hos K.
M. att vara i nåder betänkt på att förändra organisationen af dessa verk och stater, hvarigenom de förut varande tillgångarna må finnas tillräckliga, eller, om någon förhöjning deri blifver af nöden, uppskjuta regleringens definitiva fastställande, till dess Rikets näst sammankommande Ständer blifvit i tillfälle att af förslaget taga kännedom och yttra sig om anvisandet af den i anslaget erforderliga tillökning
Detta mom. må gerna qvarstå.
Det skall vara mig en tillfredsställelse, om organisationen kan förbättras, ehuru jag derpå tvillar; men genom bibehållande af 2 mom. skulle en fullkomlig oreda uppstå.
Jag föreslår altså, att 2 mom. må sålunda förändras, att orden: ”så länge tjensternas nuvar. innehafvare qvarstå,” må uteslutas, hvaremot orden: ”såsom hittills skett”, borde utbytas emot orden: tills vidare.
Skilnaden blefve, att lönerna då ställdes på sjelfva embetsverket och icke på embetsmännen.
Jag kan icke inse, att, då 3:dje mom. qvarstår, Ständerna kunna anses hafva bundit händerna på sig att besluta en annan organisation, fäst med bibehållande af en lönereglering, mot hvilken någon anmärkning icke blifvit gjord.
Fullmagternas innehafvare få då behörigen ut sina löner, embetsverken fortfara i orubbad gång, och statsverket löper icke fara att efter ett år eller par se sig stoldt i flera af dess vigliga functioner.
Jag anhåller om propos. i enlighet med det förslag, jag haft äran framställa.
Det förefaller mig besynnerligt, att tvenne talare, hvilka gemenligen i andra ämnen hysa olika åsigter och äfven i detta varit af motsatt tanka, likväl förenat sig till yrkande örn afslag å förevar, mom.
Hr afBilibergh liar dervid förmodligen varit ledd af välmening mot embetsverken och Styrelsen; Hr Dalman deremot har troligen tänkt, att man bör öfverlemna åt Styrelsen att i denna sak hjelpa sig sjelf, så godt den kan.
Man säger väl: les extremes se touchent, men jag kan i detta fall icke dela någondera åsigten.
Jag vill häruti visa mig tillhöra den rätta medelvägen.
Jag har härom någon gång förut yttrat mig och vill nu förbigå den motbevisning, hvartill Frih.
Åkerhjelms sednaste yttrande kunde föranleda, samt inskränka mig inom det egentliga ämnet.
Jag erkänner då, att Styrelsen medelst de verkställda organisationerna visat ringa grannlagenhet emot den andra Statsmagten.
Styrelsen hade bort vänta till riksdagen; och jag tror vidare, att organisationerna kunnat verkställas så, att några nya anslag icke erfordrats.
Mina premisser äro således desamma sorn ii H. 34 Den S Augusti e. m.
Hr Dalmans; mén jag kommer derpå till ett annat resultat ån han.
Hade R. o. Ad. icke börjat med att besluta, det några löneanslag icke vidare få ä besparingarna af K.
M. anvisas, skulle jag möjligen vilja förena mig med Hr Dalman; men då vi för en half timma sedan sagt: ”Sorn Styrelsen gjort så och så, men vi icke kunna godkänna detta, besluta vi, att det för framtiden icke får ske,” så anser jag det vara oriktigt att nu i afseende å just samma behof, hvilka blifvit på det underkända sättet fyllda, säga till Styrelsen:
Ni får hädanefter fylla dem så godt Ni kan och taga medel huru som helst, samt såmedelst de facto tvinga Styrelsen att bryta mot det beslut vi kort förut fattat; ty om vi afstå detta moment, blir följden, enär Regeringen icke kan taga tillbaka de fullmagter, hon utfardat, utan måste honorera dessa, att besparingarna dertill komme att användas.
Yi hafva då åter vid nästa riksdag samma strid å bane.
Jag skulle altså anse, att de anslagna lönerna må, såsom en lösepenning för den riktiga principen, med Rikets Ständers begifvande utgå, så lange nuvar. tjenstemän innehafva lönerna.
Af sådan anledn. yrkar jag bifall till förevar, morn., och finnér mig icke i detta fall kunna gå längre emot Styrelsen.
Jag vet, att den mening ock finnes, att man bör afslå detta morn., för att gifva Styrelsen så mycket mera, då frågan vid den egentliga statsregleringen förekommer.
Denna mening kan jag icke gilla.
Man skulle då gifva nya anslag till löner, hvilkas tillkomst man förut ogillat.
Skulle likväl meningarna, såväl från ena som andra sidan, förena sig till afslag å morn., återstår för mig icke något annat, än att reservera mig emot ett sådant beslut, enär jag deruti ser en handling, hvarigenom Styrelsen bringas, snart sagdt, till nödvändighet att emot Ständernas beslut tillgripa besparingarna; ty att Styrelsen måste honorera sina fullmagter lärer hvar och en inse.
Den siste talarens premisser stå icke i förhållande till hans conclusioner.
Det har nemi. synts Gr.
Cronhjelm loyalt alt icke gå lungre emot Styrelsen i närvar, fall, än hvad första mom i punkten innefattar, och sålunda medgifva dispositioner till de löner, som redan blifvit anslagna.
Så tycker äfven jag.
Men orsaken , hvarföre jag yrkat afslag å nu ifrågavar. morn., är den, att oni man utur mom. borttoge orden: ”så länge tjensternas nuvar. innehafvare qvarstå,” blefve detsamma endast en repetition af första morn., hvarigenom man blott sade, att hvad som är gjort, kan icke hjelpas.
Att Hr
Dalman vill hänföra förhållandet med Kammarrätten till parite' af det med gardesl-eg:terna kan jag icke förlika med det hegrepp, jag gjort mig om hans nrskillning.
Hvad de sednare betralfär, hade R.
St. bestämdt afslagit för dem begärd löneförhöjning; hvad deremot angår Kammarrätten, är redan af i8a3 års Ständer Den b A ii g 11 st i c. m. 367 organisation af detta verk begärd oell har i öfverensstämmelse dermed nu blifvit verkställd.
Jag ber att få uppläsa en stroph af K. brefvet af d. i5 Oct. i83i, hvari organisationen anbefalles.
Denna lyder sålunda:
Ilr af Billbergh uppläste en del af högstberörde K, bref och fortfor derefter:
Häraf synes, att organisationen var en följd utaf derom af 1823 års
Ständer positivt framställd begäran, samt 1828 års Ständers tysta medgifvande.
Kan det väl då kallas rätts. enligt att ställa de omförmalda både förhållandena i parite med hvarandra?
Jag begifver mig åter till hufvudsaken, nemi. det föredragna mom.
Jag har derå yrkat afslag på grund af de skäl, jag anfört; men skulle R. o. Ad. hellre vilja antaga Frih.
Åkerhjelms förslag, har jag ingenting deremot, enär sådant leder lill samma resultat, som jag önskat.
Cronhjelm yrkat, låta mom. ordagrannt qvarstå, öfverensstämmer för det första, på sätt jag ledan nämnt, icke med de premisser, hvarefter Hr Gr. slutat sig till ett sådant yrkande
Det innefattar derjemte eti tydlig inconseqvens, att K.
M. skulle gifva fullmagter på lägre löner till efterträdarne, än de belopp, hvartill han sjelf upphöjt företrädarnes; och dessutom vågar jag påstå, hvad Kammarrätten beträffar, att dä detta verk nu äger tredubbla göromål och en förminskad tjenstemannapersonal, är det icke tänkbart, att någon skulle vilja åtaga sig tjensterna, om man nedsatte lönerna.
Jag förenar mig alisa i Frih. Åkerhjelms förslag, i fall han derifrån icke vill afstå, men hemställer dock, om icke ett enkelt afslag skulle vara bättre, enär ett Stånd redan fattat ett sådant beslut och två altså då deruti komme att stadna emot två.
Jag skulle helt och hullet hafva misstagit mig om inotiverna för R. o. Ad:s beslut, att Konungen icke hädanefter må anvisa ,löneanslag på besparingarna, om jag skulle anse, att deri inbegripits, det godkännandet af de redan gjorda regleringarna borde blifva lösepenning för nämnde beslut.
Jag fattade detta beslut helt enkelt så, att, som Regeringen företagit sig att uppgöra löneregleringar genom anvisningar pä besparingarna, hafva Ständerna ansett nödigt att medelst ett särskildt beslut sätta en gräns derför, att sådant hädanefter får ske; men att man i och härmed för alltid godkänt de regleringar, som skett, har jag icke föreställt mig.
Man har här yttrat, det man icke borde sätta Regeringen i den obehagliga nödvändighet att återtaga de fullmagter, lion utfärdat.
Jag medger, att sådant blefve obehagligt; men Regeringen har sjelf beredt sig denna obehaglighet, och som man bäddar, får man ligga, säger ordspråket.
Detta obehag skulle dock i allt fall endast gälla lönerna för de embetsman, som erhållit fnllrnagter å sina tjenster; och då Hr af Billbergh här oflicielt upplyst, att a68 Dea 8 Augusti e. m. förhållandet är sådant med Kammarrätten, samt reorganisationen af detta verk har sin grund i Ständers begäran, medger jag, att det är svårt att komma ifrån att honorera dessa fulImagter.
För att i detta afseende gå halfva vägen, och då i vårt land considerationssystemet är till den grad hylladt, att man anses, snart sagdt, som en Jacobin, om man icke vill bekänna sig till detsamma, vill jag också begifva mig derhän, det de sedan sista riksdag reglerade embetsverk, för hvilkas tjenstemän Konungen utfärdat fullmagter å de nya lönerna, må, så länge tjensternas nuvar. innehafvare desamma bestrida, utaf besparingarna utbekomma de löner, som blifvit dem tillerkända; men derutöfver kan jag icke gå.
Då jag notoriskt känner, att gardesreg:ternas reglering icke innefattar det villkor, jag för mitt medgifvande uppgifvit, utan dessa regleringar blott äro tills vidare fastställda, finnes intet skäl att låta sådana interimsstater gälla för längre tid, än de voro beräknade, eller till nästa statsreglering.
Man saknar ej exempel uppå, att tjenster blifvit indragna utan ett runstyckes ersättning åt tjensternes innehafvare, och då läroverken och universiteten nyligen reglerades med interimsstater, fastställdes dessa endast under uttryckligt förbehåll, att, om Ständerna icke godkände anslagens fortfarande, kom me de att upphöra.
Enahanda vilkor var fästadt vid gardenas reglering, och Regeringen är således icke comprometterad genom en återgång till den gamla löningsstaten.
Skulle Regeringen i öfrigt vilja fortsätta anvisningar på besparingarna på samma sätt som hittills, må det bero af henne sjelf alt så förfara.
Kommande Ständer få pröfva detta.
Jag är på förhand säker, att samma considerationssystem då lärer komma att följas som det, hvilket nu tvifvelsutan gör sig gällande, och att ansvar således uteblifver; men att belöna en lagöfverträdelse på det sätt, att den sanctioneras till lag, strider åtminstone emot mina grundsatser.
Detta ämne har länge utgjort föremål för min eftertanka och mina bekymmer, och jag tillstår, alt jag icke kunnat utfinna något bättre medel att bevara den ena och andra Statsmagtens värdighet, än det Utsk. föreslagit.
I anledn. af en ledamots yttrande, att R.
St., utan förbehåll i afseende å anslagen, till K.
M. öfverlemnat reorganisationen af de civila embetsverken, ber jag att få uppläsa särskilda Utsk:s vid 1823 års riksdag utlåt, i detta ämne.
Det finnes under pag. 219 och lyder sålunda:
"I sam manhang härmed har Utsk. jemväl antagit, att, till undvikande af statens betungande med utgifter i och för den ”nya embetsregleringen, det förhållunde synes lämpligast ”kunna iakttagas, att de förökade löningsförmåner, hvilka ”dervid blifva nödiga för åtskilliga embets- och tjenstemän, ”icke utgå annorlunda, än i den mån de indragna lönerna Den 8 Augusti c. ra. ”blifva genom innehafvarnes afgång eller befordran lediga, ”för vinnande af hvilket ändamål till K.
M. synes böta öf”verlemnas att använda de löner, som genom afgång eller ”befordran indragas vid de verk, der sådant anses af behof”vet påkalladt, utan afseende derå, om lönen derstädes eller ”vid något annat verk blifvit ledig .
Och kunde i följd ”häraf provisoriska löningsstater uppgöras, för att vid först ”blifvande riksdag till R.
St:s pröfning öfverlemnas.”
Häraf vill det synas klart, att Ständernas åsyftning varit, det den nya regleringen icke borde kosta mera än den gamla.
Jag skulle icke vara obenägen att ingå på Frih.
Åkerhjelms förslag, om jag icke deruti funne den svårighet, att, om vacancer innan nästa riksdag uppstode, efterträdarne komme att erhålla lika lön som deras företrädare; och detta stridde emot eller innefattade åtminstone en svårighet för verkställigheten af beslutet i följande morn., att nemi. regleringarna i möjligaste män må ske inom de gamla anslagen.
Jag tror derföre, att det vore bättre, att den tillträdande tjenstemannen i början erhölle mindre lön, men med hopp att få förhöjning, om den förestående regleringen sådant komme att medgifva.
Såsom ledamot af Constit.Utsk. vore jag visserligen skyldig Hr Dalman ett svar å dess till mig gjorda hemställan, om icke detta svar läge i Utsk:s betänk.
; hvadan jag altså endast till detsamma hänvisar honom.