Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Om StatsUtsk. genast vändt sig till Civil-departeinentet, så hade Ulsk. genast kunnat erhålla del af Landsh.embetels berättelse 0111 förloppet , hvilken säkerligen redan dit inkommit.
För min del anhåller jag om återremiss af detta betänkande.
Jag finner det vara besynnerligt, att StatsUtsk. tillstyrkt eli anslag af 4000 r:dr, utan att kunna lemna R.
St. säker underrättelse om verkliga behofvet af det anslag, som är i fråga.
Det faller af sig sjelft, att innan det kommer en fullständig underrättelse om vidden af den skada, som genom vådelden uppkommit, kan ej mätas det understöd, som staden kan behöfva för att återkomma i godt skick, samt till huru stor del den brand - 388 Den 18 Februari f. m. skadade staden, genom Brandförsäkringsverket för städerna i landsorterna, kan få ersättning; och visserligen är för sådant fall ett låneanslag ett vida lämpligare sätt att understödja staden, än en gäfva af 4ooo r:dr att tilldelas de brandskadade, hvilka möjligen äro de förmögnaste och ej de fattigaste i staden.
Jag kan derföre ej annat än anhålla om återremiss, på det att Ulsk. måtte, efter inhemtande af fullständigare upplysningar i ämnet, inkomma till R.
St. med utlåtande om de utvägar, som Utsk., i anledn. af verkligt och utredt behof, kan finna lämpliga för alt lemna staden det understöd, som kan vara af nöden.
En talare har med rätta sagt, att det är svårt alt säga nej till en framställning af denna beskaffenhet.
Jag medgifver honom, alt en sådan förmåga att säga nej är ofta ganska svår, men delta hindrar dock ej att man bör uttala detta ord, när man finner att eljest en stor princip laederas.
Den grundsats, som här blifvit uttalad af Ur von Hartmansdorff och Hr Ribbing, har jag för min del ansett vara den rätta.
Jag vill tillägga, att det ej är sagdl, när en stad brinner, all medlidsamheten mera skall röras, än om en by brinner, och jag hemställer till herrarne hvad följden skulle blifva, om man på detta sätt utan undersökning skulle gifva alla de understöd och skänker, som blifva begärda; R.
St. skulle då genast, på grund af detta proejudicat, blifva öfverlupne af dem som behöfde bispringas.
Jag tror således, ehuru jag lika mycket som någon annan ömmar för de nödlidande, att R.
St. gjorde bäst uti att gifva hvad som är deras eget; sådana gålvor hafva också mesta välsignelsen med sig, som komma ifrån gifvames egna cassör och ej ifrån Statens, dem vi till andra ändamål fått oss anförtrodda.
Jag yrkar återremiss af betänkandet.
Om R. o. Ad. hade vägrat remiss ä den motion, som här blifvit väckt om en gåfva för staden Falkenberg, så skulle jag ej med min röst hafva bestridt en sådan vägran; men då R. o. Ad. beviljat remiss åt denna motion, hvilken innehåller frågan om en barmhertighetsgerning, så tror jag ej, att samma R.
St., som bifallit denna remiss, kunna med full conseqvens numera afslå hvad Utsk. föreslagit.
Det är ju ganska naturligt, att allmänheten, genom tidningarna underrättad om denna motions afgifvande och remitterande till StatsUtsk., — att, säger jag, den allmänhet, som erfar detta och som måhända, utan kännedomen härom, frivilligt kommit de nödställda lill hjelp, derigenom afhållits ifrån enskild barmhertighet.
Således har motionen eller R. o. Ad., som remitterat denna motion, verkligen afböjt den nödhjelp, som eljest för de olyckliga brandskadade hade varit att påräkna af enskildes barmhertighet.
Det är egentligen på denna grund, som jag 1111 anser mig ej kunna med min röst vägra den ifrågasatta gåf— Den 18 Februari f. m. 38g van.
Jag medgifver visserligen, att en sådan fråga är oformlig och skulle ej hafva väckt en sådan motion; men sedan densamma nu blifvit väckt och till Utsk. remitterad, så ålägger mig ett sådant förhållande alt handla emot principen, och när det således inom Riksförsamlingen är fråga om en nödhjelp, så anser jag ej värdigt ett Stånd, som väckt denna fråga — ty det är R. o.
Ad., som väckt den genom remiss af motionen — alt nu afslå det understöd, som Utsk. föreslagit.
Om staden Falkenberg får lill sitt understöd 4°°° >ädr frampå sommaren eller hösten, eller om denna stad ej får dem såsom gåfva, kan, såsom jag förmodar, komma staden på ett ut.
Om deremot nu genast, efter olyckans inträffande, de fattige innevånarne få detta understöd med det föreslagna lilla beloppet, så är den afsedda hjelpen kommen på sitt rätta ställe.
Hjelp är här snar hjelp, och alla de förändringar, som äro föreslagna uti hvad Utsk. tillstyrkt, är detsamma som alt afslå den föreslagna hjelpen.
Jag vågar således i det yttersta tillstyrka bifall till SlatsUtskrs förslag.
Jag förnekar ej, att det varit bättre och förmånligare, om StatsUtsk. gjort det tillägget, att R.
M. anhålla om undersökning, och att, efter sådan undersöknings verkställande, understödet mätte lemnäs åt de mest behöfvande, men detta är en sak, som faller af sig sjelf, då R.
St. lemna beloppet tillika med anmälan om gåfvan till vederbörande styrelse; ty då är det klart, att styrelsen ej kan missbruka ett sådant tillfälle för de fattigastes understöd.
Jag anhåller om propos. till bifall på betänk., så mycket hellre, som det är ett lika farligt praejudicat att afskrifva en utlånad summa, t. ex. en fordran hos Wexiö eller Wenersborg, som begge delarne skett under denna riksdag, som alt genast skänka bort 4°°° >:dr.
Det är uppriktigare och ärligare alt säga: här håfven J 4°°° r:dr, än att, under sken af lån, vid en riksdag lemna hvad man vid en annan riksdag efterskänker, — det är, säger jag, ett lika farligt praejudicat att vid en riksdag lemna och sedan vid en löljande efterskänka, som alt genast skänka.
Jag anhåller således om bifall till StatsUtsk:s förslag.
StalsUtsk:s
Hr ordförande har behagat yttra, att, i händelse R. o.
Ad. vägrat remiss, så skulle han ej med sin röst hafva satt sig emot en sådan vägran; men sedan Ståndet har remitterat frågan, så vore det ock Ståndets skyldighet att bifalla hvad Utsk. föreslagit.
Den värde ledamoten har förglömt, att R.
St. ej äga rättighet att i förväg pröfva en motion.
Frågan var här:
Var 5g §:n Rdksd.Ordn. tillämplig?
Var det en under riksdagen inträffad händelse, som gaf anledn. till denna motion?
Om så var, att branden vid Falkenberg inträffat under riks - 390 Den 18 Februari f. m. dagen och ledamoten således varit berättigad att väcka fråga om lån eller understöd på annat sätt, så lärer R. o. Ad. varit berättigad! remittera motionen, men af grundlagarna förbindradt att i förväg yttra sig om bifall eller afslag till densamma.
Det är först sedan Etsk. behandlat målet, som R.
St., efter 56 §:n Reg.Ftn, äga rättighet att derom besluta.
Sedan målet nu återkommit från Ulsk., så är det frågan:
Har Utsk. ordentligen utredt frågan, och är dess betänk. och tillstyrkande af bifall till ett anslag af 4°°o r:dr grundadt på omtanka för landet, och jemväl för staden Falkenberg?
Derpå svarar jag för min del nej.
Lika roed hvad jag förra gången yttrade, anser jag det vara af vigt, att i hvarje fall det måste utredas huru stor skadan är, om och hvad ersättning af Brandförsäkringsverket erhålles, och om densamma i mer eller mindre mån svarar emot skadan; allt sådant måste vara utredt, innan man skall mäta det understöd, som är behöfligt.
Hr Bråkenhjelm har förklarat, att det kunde vara likgiltigt för praejudicatet, om man efterskänker hvad en brandskadad stad bekommit lill låns af Staten, eller om man directe skänker den understöd af Statens medel.
För min del är jag ej bland dem, som deltagit i medgifvandet af afskrifning för något sådant lån.
Jag tager således ej på mig olägenheten af det praejudicat, som Hr Bråkenhjelm framställt; men om genom R.
St:s majoritet en sådan gåfva blifvit gjord, så är detta en alldeles skiljd fråga, som icke nu bör eller får utgöra föremål för öfverläggning, utan nu måste vi hålla oss helt enkelt till frågan om understöd för den brandskadade staden Falkenberg, och då måste jag förena mig med dem, som begärt återremiss af detta betänk., på de grunder jag förra gången yttrade.
Långt ifrån att misskänna de ädla motiver, som legat till grund för StatsUtsk:s betänk., önskar jag också alt mina ej må blifva misskända.
Horn, har förstått dem så, som att min begäran om återremiss skulle hafva till syftemål att få tillbaka ett afslyrkande.
Detta bar visserligen icke varit min afsigt, utan jag beklagar tvertom, att betänk, är afgifvet i den form, att jag nödgas begära återremiss.
Jag anser likväl ej, att ett uppskof af åtta dagar — ty längre tid tror jag ej skulle behöfvas — kan vara så farligt, som man här framställt.
Jag förmodar, att, sedan nu så lång tid är förfluten sedan olyckan skedde, nöden för [ögonblicket icke
Hr så stor, och att således några dagars ytterligare uppskof ej kan blifva särdeles menligt.
Till påskyndande af saken torde StalsUtsk. kunna åläggas att inom någon bestämd kortare tid åter inkomma med betänkande.
Jag vidhåller således mitt förra yrkande af återremiss.
Jag fortfar i den åsigt, att en återremiss af detta betänk, egentligen måste åsyfta ett afslag på niotio - Den' 18 Februari f. m. nen, ty har är ej fråga om, mine herrar! att tomma Falkenberg till hjelp med något lån, något understöd för uppbyggande af staden; det är ej delta, som motionen åsyftar, utan frågan ur att komma de fattigaste brandskadade tillhjelp med en gåfva; så är motionen väckt, och så har den jemväl af StatsUtsk. blifvit upptagen och behandlad, och så måste, efter mitt förmenande, äfven de RiksSt., som skola besluta deröfver, nu behandla saken.
Jag har yttrat att det berott af R. o. Ad. att vägra remiss af motionen, hvilket en värd ledamot har ansett stridande emot grundlagen.
Jag förstår likväl grundlagen så, att ett RiksSt. äger att afgöra om och hvart en fråga skall remitteras, då motioner väckas efter behörig tid.
Denna motion är väckt efter behörig tid; den har blifvit uppgifven i anledn. af en under riksdagen timad händelse; det berodde således af RiksSttn att afgöra och pröfva, huruvida en sådan händelse kunde föranleda motionen.
Vi hafva visserligen här sett, att Hr Frih. o. Landtm, för sin del trott sig kunna afgöra en sådan fråga; detta har jag bestridt, men vill ej bestrida Ståndet en sådan rättighet, och det förundrar mig att Frih.
Cederström sett frågan på annat sätt, då han förut trott sig kunna vägra motioners remitterande, ehuru de blifvit väckta inom behörig tid.
Jag fäster ytterligare R. o. Ad:s uppmärksamhet på den verkligen inträffade händelsen, hvilken jag anser för en bestämd följd af motionen, att denna motion, väckt och af allmänheten känd, afhållit den enskilda barmhertigheten, och det är derföre, som jag tror att detta Stånd, som remitterat frågan, och som har inom sig en person från orten, hvilken vitsordat förhållandet, ej bör neka sitt bifall till Utskts förslag.
En annan person ifrån orten, en ledamot af RorgareSt., har äfven erhållit remiss på sin motion i samma ämne.
Rrist på sakkännedom bör ej här kunna åberopas, då den ledamot inom R. o. Ad., som väckt motionen, visserligen måste äga kännedom om förhållandet; åtminstone synes mig hans sakkännedom vara tillräckligen vitsordad just igenom remissen på hans motion.
Denna fråga är visserligen i sig sjelf obetydlig, å ena sidan blott om \ooo r:dr, och å den andra sidan ej mer än 100 eller i5o husvilla Svenska medborgare; men jag erkänner att i princip är saken verkligen af vigt.
Frågan är nemi. den, om en representant ej får hafva hjelta och känsla för billighet.
För min del tror jag visserligen att representanten i allmänhet bör vara mycket varsam emot inflytelsen af känslan, och att det oftast bör vara det kalla omdömet, den lugna besinningen, som bestämmer deras åtgärder och beslut; men jag förnekar dem likväl ej all rättighet att äga känsla.
Det är denna känsla, som föranleder dem att någon gång för en utmärkt man decretera en nationalbelöning; det är samma känsla, som 392 Dea 18 Februari f. m. berättigar dem att, när på någon punkt i samhället någon stor olycka timar, komma de olycklige till hjelp, på samma sätt, som den enskilde då skulle göra det.
Om i denna mening ligger ett misstag, så loide det åtminstone af R. o. Ad. finnas ursägtligt.
För öfrigt, då jag ej blifvit af Ridd.- SecreUn upplyst om det factura, sora jag trodde mig känna, nemi. att delta betänk, redan blifvit af tvänne Stånd återremitteradt, så återtager jag nu mitt medgifvande af återreiniss oell anhåller om bifall till ULskts betänkande.
Det har blifvit yttradt, att det skulle vara ett farligt proejudicat, att bortskänka de af StatsUtsk. föreslagna 4°°o r:dr.
För min del kan jag ej inse detta.
Jag tror ej, att oro, såsom några ledamöter här föreslagit, dessa medel skulle blifva lemnade såsom lån till staden Falkenberg, något nyttigt dermed kunde åstadkommas; tvertom tror jag, att det vore ganska skadligt, ty detta understöd kunde då endast komma sådana personer tillhanda, hvilka framdeles voro i tillfälle att återbetala detsamma; men för dessa personer vore denna summa alltför otillräcklig, och att detta anslag skulle komma dylika personer tillhanda, har naturligtvis ej heller varit meningen, utan meningen vore väl tvertom, att gåfvan skulle komma de personer tillhanda, hvilka äro af en så fattig class och så qvalificerade, att de ej kunna återgälda densamma, sådana personer, hvilka måhända äro urståndsätta att få tak öfver hufvudet och för dagen sakna lifsuppehälle, ej sådane hvilka behöfva låneunderstöd till återuppbyggande af den uppbrända delen af staden.
Det vore R.
St. värdigt att lemna ett sådant understöd, och praejudicatet kan ej blifva farligt, då det väl ej ofta kan komma att inträffa, att en stad brinner under en så kall vinter sorn vi nu haft och under det R.
Jag anhåller om bifall till CJtsk:s betänkande.
Hr Rosenblad, Bernh.: Såvida R. o. Ad:s bifall till betänk, i dess nuvar. skick hade kunnat medföra det åsvftade ändamålet, så skulle visserligen jag för min del hafva blundat för det formvidriga deruti, och skulle också hafva tillstyrkt bifall till betänk.; men detta är icke förhållandet, och då vi känna att betänk, i alla fall måste till Utsk. återgå i anledn. deraf, att tvänne Stånd redan återremitterat detsamma; så förenar jag mig med dem, som begärt återremiss, men ingalunda med den önskan, att saken derigenom äfven i form af gåfva måtte förfalla.
Jag önskar tvertom, att då det kan uppstå fråga om låneunderstöd för Falkenberg, så må den summa, som kan finnas lämplig, i vanlig ordning ställas till K.
M:s disposition, för att utdelas såsom gåfva åt de verkligen behöfvande.
Jag önskar likväl, att, innan en sådan bestämmelse sker, man ifrån vederbörlig ort, d. Den 18 Februari, f. m. 3y3 d. v. s. i frun Regeringen elier de officiella myndigheterna, må skaffa sig underrättelse 0111 gåfvans erforderliga belopp.
När dessa underrättelser erhållits, så tror jag, att Utsk. nied mera säkerhet kan bestämma gåfvans storlek, och att Utsk. bör göra det, utan att taga något slags humör öfver äterreinissen. rlr Piibbing, Bengt:
Det är en sällsam företeelse, att, när en person tydligt och klart tillkännagifva- motiverna för hvad lian anfört, en annan ledamot träder upp för att säga: ni har andra motiver och ni har dem jag tror.
Jag skall likväl ej af ett sådant sätt att svara taga exempel, och jag hoppas, alt Gr.
Horn blifver den ende af StatsUtskts ledamöter, som på detta sätt upphemtar en ledamots yttrade motiver.
Ehuru jag lika med Frih.
Cederström finner, att R. o. Ad. hvarken borde eller kunde vägra remiss å Hr Liljehööks väckta motion, så, då likväl grundlagen alldeles icke förhindrat R. o.
Ad. att låta denna remiss åtföljas af de anmärkntr, som R. o. Ad. kunde finna för godt att dervid göra, men R. o. Ad. alldeles icke begagnat rättigheten alt göra de anmärkn:r, som nu blifvit med rälta gjorda, ehuru ej i rältan tid, att nemi. understödet borde lemnäs, ej såsom gåfva, utan såsom ett lån på billiga villkor; så anser jag R. o. Ad. derigenom redan vid motionens remitterande hafva uttryckt sin önskan, alt gåfvan måtte heviljas och att det vore inconseqvent handladt af R. o. Ad., att nu göra annorlunda.
Jag anser derföre, att Ståndet nu, för bibehållande af conseqvens i sitt handlingssätt, bör lemna sitt bifall till Ulsk:s betänk., och röstar på denna grund för bifall dertill.
Jag har från början ytt rat, att jag ingalunda har något emot gåfvans beviljande, sedan behofvet blifvit behörigen utredt.
Men då man bär förklarat, att Ståndet skulle begå en inconseqvens, om det återremitterade detta betänk., och då man äfven yttrat att SlatsUtsk. skulle hafva begått en inconseqvens, om det ej tillstyrkt en motion, som blifvit ifrån R. o. Ad. remitterad; så beklagar jag, att SlatsUtsk förut under riksdagens lopp, medan mera penningar ännu funnos qvar, ej haft samma mening om remisser ifrån R. o.
Ad.; ty i sådant fall hade ej så många K. propos:r blifvit afslagna, hvilka äro remitterade ej blott ifrån R. o. Ad., utan äfven ifrån alla de öfriga Stånden.
Ej heller hade då så mångå motioner blifvit afslyrkta, hvilka något hvar ibland oss hafva väckt.
Slutligen har det blifvit sagdt, att man borde hafva hjerta för de nödlidande, som äro ulan kläder i denna svåra kölden.
Detta är ganska sannt; men StatsUlak. borde 20 H. 5o 394 Den iS Februari f. m. dä äfven hafva li jerl a för andra, hvilka, om de icke för ögonhlicket (hvilket jag dock troi) äro i saknad at vissa klädespersedlar, åtminstone blifva det, i händelse de skola utcommendeias, jag menar heväringsynglingarne, hvilka lära sakna byxor.
De anslag, som dertill äro begärda, lärer StalsTJtsk. likväl hafva afklipp! just på samma lid som det tillstyrkt anslaget för falkenberg.
Uppå derefter framställd propos. hlef StatsUtskts utlåt.
N:o 43 r af R. o. Ad. bifallet.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s den 6 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 427> * anledn. af K.
M:s nåd. skrifvelse i fråga om anslag för cabinetUcassans behof.
Jag anhåller att detta be tänk. måtte få hvila på hordet och företagas i nästa plenum, näst efter utlåt, rörtde privatbanklagarna, om detta då är sluladt.
Gr. Frölich, David, begärde äfven att detta mål måtte ytterligare få hvila på hordet.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, i anledn. häraf, att utlåt.
N:o 427 korame att ytterligare hvila på hordet.
Först på föredragn.listan för nästa plenum kommer Lag- och BancoUtsk:ns utlåt., rör:de förslag till privatbanklag; sedan förekommer ett utlåt, af BancoUtsk., rör:de grunderna för pensionering af hankens embets- och tjenstemän.
Detta sistnämnda betänk, behandlar ett ämne, som ej förut under denna riksdag varit RiksSt-.n understäldt, och betänk, kan sålunda icke nu med måhända behöfliga förändringar antagas.
Men bancoförvaltningens oafbrutna gång fordrar ett snart afgörande, ty intill dess befinner sig hancostyrelsen, efter införandet af en ny aflöningsstat för banken, i stor förlägenhet, huru den vid förefallande afskedsansökningar af bankens tjenstemän eller deras förflyttning på pensionsstat skall med pensionernas bestämmande sig förhålla.
Då nu förslaget till privatbanklag är för andra gången inne, och Ståndet i afseende derå sålunda efter behag kan besluta, och ett uppskof med öfverläggningarna derom, för att gifva företrädet åt förra betänk., är utan vigt, men deremot deltas ställande efter lagförslaget skulle, med afseende på det sistnämndas vidlyftighet, troligen medföra flera dagars uppehåll; så får jag vördsamt anhålla om Hr Landtmts propos. till R. o.
Ad. derom, att BancoUtsk:s betänk.
N:o 14i måtte få föredragas framför utlåt, om privatbanklagen, ehuru ordningen på föredragn. listan är motsatt; discussionen i detta ämne kan ej blifva lång.
Hr Frih. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. be - Don 18 Februari f. m. 3g5 hagade bifalla, på salt Hr Edenhjelm yrkat, att S!atsTJtsk:s utlåt.
N:o 427 kominc att ställas främst på föredragn.listan till nästa plenum, såvida icke något mål då vore påbörjadt men ännu icke afslutadt.
Hr Frill. o. Landtm, yttrade, att Hr Rosenblads förslag varit, alt BancoUtskts betänk.
N:o 143 oiålte företagas lill pröfning före Banco- och LagUtsktns utlåt.
]N:o 5, hvilket nu stod främst på föredragn.listan.
Flera gånger under denna riksdag hade fråga varit väckt om en sådan omflyttning för dagen, men R. o. Ad. hade vanligtvis funnit, att den icke holde äga rum, enär det, om den skedde, kunde hända, alt ledamöter, som ämnat vttra sig i ämnet, men icke kunnat vänta att målet skulle förekomma i annan ordning än det blifvit på föredragn.listan uppfördt, Liefve belöfvade tillfället att yttra sina tankar i frågan.
Jag tillstår att jag är okunnig om, huruvida det betänk., hvarom Hr Rosenblad talar, är tvänne gånger bordlagdt eller ej.
Underrättelse lemnades Gr.
Frölich att BancoUlskrs betänk.
N:o 143 vore redan tvänne gånger bordlagdt.
Såsom jag upp fattade Hr Rosenblads förslag, så innehöll det en begäran, att i nästa plenum BancoUtsk:s betänk.
N:o 143 måtte först till föredragning förekomma, ifall det i dag Liefve andra gången bordlagdt.
Min begäran rörde det nuvar. ple num, emedan dessa båda belänk:n nu äro de första på föredragn. listan.
Jag har anfört skalen för min önskan, att betänk.
N:o 143 nu måtte förekomma, och hvarför återremissen deraf i min lanke ej bör uppskjutas under de troligen långa diseussionerna om förslag till lag för privatbanker; men skulle Hr Landtm, hafva någon betänklighet dervid, så vill jag visserligen ej fortfara med mitt yrkande.
Jag har likväl anfört de gilltiga skal, som finnas för bankens styrelse att önska ett i möjligaste måtto snart afgörande af frågan, hvartill afven hörer att denna ålerremiss, så snart som möjligt, må komma Utsk. tillhanda, så mycket mera, som, åtminstone enl. hvad jag tror mig veta, två Stånd redan återremitterat betänkandet.
Del förundrar mig, då Hr Rosenblad anser denna fråga så vigtig, att den bör snart förekomma, att Hr Rosenblad ej långt före delta gjort förslag om dess föredragande.
Alt nu uppskjuta densamma 2. eller 3 dagar, måtte väl ej kunna hafva något ofördelaktigt inflytande på saken.
Deremot skulle det kunna vara eli ganska farligt prsejudicat, att sålunda ändra ordningen 3</> Den 18 Februari f. m. för målens föredragning, emedan det då ofta lunde Ilända, alt ganska vigtig» mai Liefve företagna förr än de Loide, oell alt en mängd ledamöler, sorn velat öfvervara målens föredragning, derom kunde gå miste.
På denna grund afstyrker jag ilen omflyttning, sorn Hr Rosen Liad begärt.
R o. Ad.
Lies 1 öt derefter, att föredragningen skulle fortgå i den ordning föredrag!).listan innehåller.
Till pröfning företogs Råneo- och LagUtskms den 27 sisll.
Januari och den 6 dennes på bordet lagda utlåt.
N:o 5, i anleda, af gjorda anmärkntr vid Utskrns Letänk.
N:o 1, med förslag till lag för enskilda banker.
Innan Letänk. föredrages lill afgörande punktvis, vågar jag fästa uppmärksamheten på etl förhållande af egen beskaffenhet; nemi. ali det uppstår en fråga, sorn efter mitt omdöme Lör först afgöras, innan den föreslagna lagen företages lill afgörande, en fråga, hvilken af mig, såsom motionär i ämnet, vid början af riksdagen Lief framställd, men på hvilken Utskrn ej svarat annorlunda än i moliverna till första punkten, hvilka förekomma efter sjelfva lagförslaget.
Förnämsta föremålet för min motion i detta ämne var det, alt en lag skulle stiftas, Läde för nuvnr. privatbanker, och för dem, sorn fram leles kunde uppkomma.
Jag sökte att i min motion utreda de förhållanden, hvilka jag ansåg fordra att en sådan lagstiftning skulle komma att äga rum, och det förslag till bancolag, sorn jag afgaf, innehöll äfven i rubriken ett bestämdt stadgande nm att lagen skulle gälla både för de nu redan stiftade banker, och för dem som framdeles kunde blifva inrättade; likväl innehöll Råneo- och Lag Utskrns första betänk, ej ett ord derom, huruvida den lag, sorn Utsk;r> föreslagit, skulle komma att gälla för redan varande privatbanker.
Det är först i aniedn. af de anmärkare, som vid återremissen af mig gjordes, sorn Utskrn nu hafva vtlrat sig derom.
Anmiirknrn är likväl ej besvarad i sjelfva betänk , utan i de efterföljande motiverna oell upplysningarna.
Derefter föreslå Utskrn helt koit, att denna lag skall komma att gälla blott för de banker, hvilka framdeles kunna blifva inrättade, och att för de nävar, bankerna i8?-4 års K., kungörelse skall förblifva gällande och desamma vid deras undfångna privilegier under den derefter återstående tiden bibehållas.
För alt kunna göi a reda för min åsigt i detta ämne, nödgas jag anhåll 1 att la i minnet återföra, huru förhållandet varit med privatbankernes uppkomst i Sverige.