Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fortsattes pröfningen af Stats- och BancoUtskottens den 12 sistlidne September under N:o 14 afgifne, och den 21 i samma månad f. m. på bordet lagde, Utlåtande, i anledning af gjorde anmärkningar vid Utskottens under N:ris 1, 2, 3, 4 och 5 förut meddeldte Betänkande!!, angående:
N:o 1, Bestämmandet af BankoSedelns silfvervärde; N:o 2, Nödige ansedde provisoriske åtgärder, innan Silfverutvexlingen kan företagas; N:o 3, Bankens förhållande till Staten, jemte hufvudgrunden för dess lånerörelse; N:o t\, Nödvändigheten af en förbättrad Lagstiftning för Banken; och N:o 5, Några lämplige ansedde stadganden för framliden, i afseende på 120 Den 21 Octo ber f. ra. så väl första enheten, sorn underafdelningarne af det metalliska myntet i silfver. 12 Punkten j * Momentet.
Att omförmäldte enhet må benämnas 1 Riksdaler, och detta namn derå uttryckas.
Herr Skogman , Carl David:
Jag får vördsamt föreslå det tillägg till denna punkt, att enheten må benämnas / R:dr Banko, så att ett silfvermynt må finnas, som icke allenast motsvarar detta belopp, utan ock benämnes lika.
Jag skulle tro, att med ordet Banko måtte menas en från Banken utställd invisning, och att således Herr Skogmans förslag icke är alldeles riktigt.
Jag medger att det vore ett förtydligande; men anser det innebära ett slags besynnerlighet, då på Bankens sedlar finnes uttrycket Specie.
Jag bade helst önskat, att man bibehållit den gamla Riksdalern med sina underafdelningar; men då det blifvit besluladt, att högsta enheten skall svara emot 18 sk. i silfver, tillstyrker jag, att den må helt enkelt bållås Riksdaler, och endast utmärkas genom uteslutande af det gamla tillägget Specie.
Derigenom bör ingen förvillelse kunna befaras, i synnerhet när icke mer än ett slags Riksdaler kommer att finnas.
Den 21 O c t o b e r f. rn.
Jag har svårt att göra mig reda, hvarföre Utskotten vilja behålla namnet
R:dr på enheten, då dermed förstås 18 skillingar.
Månne detta ord innefattar ett så besynnerligt ting bär i Sverige, att man icke skulle kunna skilja sig derifrån.
Jag skulle tro, att det rätta härvid vore, att gifva en ny benämning åt enheten, och sedan Herr Lefren föreslagit en sådan, emot hvilken jag icke finnér något hinder, tillstyrker jag att en Carolin må blifva enheten för Svenska myntet.
Herr Rothlieb, Axel: Sedan Ridderskapet och Adeln samt de öfrige Stånden Beslutat, att en del af gamla SilfverRiksdalern skall motsvara den nuvarande Riksdalern Bankosedlar, och en rubbning i det allmänna skulle uppkomma, om detta mynt erhöll annan benämning, än den allmänt gängse Bankasedeln, så tillstyrker jag bifall å Utskottens förslag.
Herr Anckarswcird , August:
Jag skulle tro, att minsta brytning och villervalla skulle uppstå, om man fick behålla den gamla benämningen Riksdaler Ranko.
Vi äro förut vane vid denna benämning, utan att af dess förhållande till den gamla Riksdalern ringaste confusion uppstått.
Till hvad Herr Anckarswärd yttrat, vill jag allenast tillägga , att den nya Riksdalern Banko icke koni - 122 Den 21 O c t o b e r f. m. mer att motsvara den gamla Riksdalern Banko, utan 18 sskillingar i silfver, hvilka innehålla 48 skilli ngar i nu varande Bankosedlar.
Det skuljle således blifva en ovilkorlig villervalla, om man förändrade namnet.
Hel dst vill jag för min del förena mig med Herr Skogman; men skall äfven vara nöjd med U tskottens förslag.
Uppå derefte r af Hans Eoccellence Herr Grefven och LamdtMar skalken framställd proposition, blef 1 Momentet af 12 Punkten af Ridderskapet och Adeln bifallit. 12 Punkten. 2 Momentet.
Att utmy ritning derjemte måtte ske , så väl af detta största mynt, som i silfver kommer att präglas, som af stycken motsvarande: f R:dr Banco; \
R:dr dito ; ~ R:dr dito; samt R:dr dito; Och att | fint silfver och i koppar eller alli a ge, eller den sä kallade 12-lödiga halten, må för sä väl Hufvudmyntet som Under af delningar ne begagnas, Herr Hjerta: Borgare- och BondeStånden hafva vid denna punkt ansett en större beqvämlighet uppstå deraf, att, i stället för en tredjedels, låta utmynta en fjerdedel Riksdalersstycken, samt behålla frdels och i:dels Riksdalersstycken.
Man får då en lätt vexel, som icke kan tillvägabringas nied de andra sorterna, utan mäste ersät - Den 21 Octo ber f. m. 123 tas af ~:dels Ridrsstycket.
Det sista har BondeStåndet afslagit och ansett för litet för ett silfvermynt.
Jag förenar mig häruti, emedan, på samma sätt som 5 sousstycken i Frankrike väl äro anbefallde, men icke användas och icke en gång utmyntas, den lilla piecen på 4 sk.
Banko, som blifver mindre än den gamla flugan^ skulle blifva så ohandterlig, alt man dermed blefve föga belåten.
Dessa småmynt skulle törhända för öfrigt fordra bättre machinerier för utmyntningen, än dem vi nu äga.
Angående sjelfva alhagen tror jag det rättaste vara, att Rikets Ständer i underdånighet anhålla, det Kongl. Majit, efter vettenskapsmäns hörande, täcktes sjelf.' derom förordna, såsom varande bäst i tillfälle att afse både mjmtets och det allmän,- nas gemensamma fördel.
Innan jag vidare yttrar mig, anhåller jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken om upplysnimg, huruvida i de nu ifrågavarande myntsorterne slagskatten kommer att inberäknas eller icke.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken yttrade, att Ridderslsapet och Adeln den 19 dennes f. m. besdutat, att frågan om slagskattens inberäknande uti myntet skulle efter särskild öfverlag gning pvöfvas och afgöras.
Det ankomme säle - I2l4 •
Den 21 O c t o b e r f. m. des på Ridderskapet och Adelö att företaga detta ämne, när Ståndet behagade, och hemställde Hans Excellence, om icke Ridderskapet och Adeln torde finna tiden dertill nu vara lämpelig.
Ropades Ja, Friherre Cederström:
Redan förut har jag yttrat min öfvertygelse om nyttan, att i myntet inräkna en slagskatt; men Utskottens Utlåtande upptager icke verkliga kostnaden för olika myntsorters prägling.
Genom det att myntet bär slagskatten, hvartill icke räknas aflöning för Tjenstemännen, eller förlagskostnaden för husens uppbyggande, utan blott underhållet af machinexierna och sjelfva myntnings-operationen, .skall nödvändigt myntet blifva så mycket underhaltigt, som denna slagskatt.
Deraf foijer, att jag för detta mynt bör i Banken f.å lika lödigt omyntaät silfver till full vigt, hvilket sålunda företrädesvis utbytes af Guldsmeder, heldre än att nedsmälta myntot, som dessutom stannar qvar i landet.
Det är således af stor vigt, att hafva en noga bestämning, hvad utmyntningskostnaden för olika sorter utgör.
Ytterligare anser jag vigtigt, att man icke allenast får utmynta afdelningar af enheten, utan äfven multipler, för att erhålla hvad större myntsort som heldst.
Om Ridderskapet och.Adeln skulle finna denna framställning grun.Jad, så, då nu deröfver icke kan be - Den 21 Octo ber f. m. i^5 slutas annorlunda, än att bestämma ett minimum och maximum för slagskatten, skulle jag tro det vara nödvändigt öfverlemna åt Konungen alt bestämma denna slagskatt, sedan de mest noggranna caiculer ägt runi öfver kostnaderna, väl förståendes med de afdrag jag nyss nämnt.
Friherre Wrangel, HenningDet är tvänne ändamål man söker vid myntenhetens fördelning.
Det ena att i räkning kunna skiljas åt så mycket som möjligt, det andra att göra myntet så portatift sorn i möjligt.
I Norrige får man stundom, när man skall utgifva \ sk:r, af brist på vexling betala en mark; T*-:dels
R:dr är visst ett litet mynt; men ingalunda mindre än 5-sousstycket i Frankrike.
Den anmärkning Herr Hjerta gjort, att nyssnämnde mynt föga begagnas, instämmer alldeles icke med min erfarenhet, som sett det med mycken fördel användas.
Flera frågor hafva blifvit sammanblandade i denna discussion, nemi. enhetens fördelning, myntets loyering och slagskatten.
Jag vågar derföre hemställa, om man icke borde företaga en fråga i sender; och vill nu hålla mig blott vid den sistnämnda, nemi. slagskatten.
Denna såkällade slagskatt kan jag för min del icke annat än afstyrka.
Mina skäl äro i korthet följande: •ia6 Den 21 O c t o b e r f. m. lio Då den icke tillförene ägt rum, inser jag ej, hvarföre man nu skulle införa en sådan nyhet, 2:0
Derigenom skulle man på en om-väg blott tillintetgöra sista plenidags beslut om myntets halt. 3:o
Får jag erindra, att myntets värde icke ligger i pregeln, utan i dess intrinseka halt.
Detta gäller icke blott om den utländska handeln, utan äfven om den inländska, hvarest myntets värde snart sätter sig efter hvad det gäller utomlands.
Derest föröfrigt man ock kunde hoppas, att pieserna längre tid skulle inom landet bibehålla sitt nominala värde, såsom t. ex. i Preussen det så kallade schlechte Grosschen; så voro de icke längre mynt, utan endast mynttecken; och det är ju icke meningen att nu införa sådana?
På dessa skäl anhåller jag, att ingen slagskatt måtte inräknas i myntet; utan Banken få af sin vinst bestrida denna kostnad.
Den sista Talaren tyckes hafva glömt, att Herr Grefven och LandtMarskalken i förra plenum inhemtade Ridderskapets och Adelns tanka, huruvida min reservation kunde förekomma, oaktadt den fråga afgjordes, som då förevar.
Derpå svarades ja.
Häraf följer klart, att när man nu företar den frågan, som ligger i min reservation, innefattar detta icke något hemoth,nde^, att på an - Den 2i Octo ber f. in. 127 nan väg kringgå det ku ‘slut, som då togs.
När det då utsädes, a tt denna fråga om slagskatten|, jemte reser vationen, skulle förekomma, så bör denn a öfverläggning nu äfven få äga rum.
Om en lindrig slagskatt af i procent lägges i rnynlet, vinner man den rediga myntfot, norn Herr Skogman åsyftade vid sitt förslag', och då man derjemte förbehåller hvar ■
Deli en rättighet att i omyntadt silfver få ut det fulla antal ass, som 1664 års myntfot s tadgar, så är ingen ändring i den redan bes lutade realisalionsgrunden skedd.
Denna l fråga är icke en småsak.
Det är angeläge t, att betänka handelns gång; att icke gi .‘norn positiva förbud hindra silfver gå u t ur landet, för att icke hindra det komm a in igen.
Efter mitt sätt alt förstå tr ansactioner länder emellan, måste de vara fria, om man vili vinna de fördelar de ås yfta.
Det är nyttigt att det silfver, som går ur landet, utgår omyntadt, emedan m yntningskostnaden då bespares.
Att lätta e Vporten af landets präglade mynt, har dere 'mot dubbla olägenheter; först att man, 1 ikasom i förra fallet, blifver af med silfret; c ich för det andra att man förlorar skiljemy ntet i allmänna rörelsen.
Således yrkar jaig, att utpräglingen må ske med innehållan de af \ procent.
Den enda inskränkning, stim härvid bör göras, är att man bör föresk rifva minimum af omyntadt silfver, som p, å en gång bör uttagas ur Banken.
Jag tror, att detta icke Den ai 0 c t o b e r f. m. bör vara mindre än värdet af 100 R:dr Broo, samt sedermera i jemna aoo, 3oo och 400 Riksdalertal, till obegränsadt belopp, samt att plantsar böra finnas färdigst a in p 1 a ti e i Banken så väl af bergfin, som af 13-löd i g hallt, hvilken sednare är den för verksilfver bestämda hallten.
Jag anhåller, alt Herr Grefven och LandtMarskalken i sinom tid täckes framställa proposition på denna punkt i min reservation, och hoppas, att de Herrar, hvilka i förra plenum understödde mig i frågan om myntfoten, nu bifalla denna reservation.
Första frågan om en ordnad myntfot trodde jag redan vara afgjord.
Sedan Ridderskapet och Adeln, lika med de öfriga Stånden, beslutat, att 1664 äps myntfot skall blifva normen för utmyntningen, trodde jag, att alia förändringar deruti, vare sig uti slagskatt, eller annorlunda, innefatta ett upprifvande af detta beslut, och af de löften vi gifvit.
Slagskatten besti ider jag i alla afseenden.
Jag gör det på rättsgrund, emedan då Banken äger rätt att förränta sina förskrifningar, och derpå vinner stora summor, bör den ersätta de kostnader, som myntningen förorsakar, utöfver aflöniugen åt Statens Embetsman.
Det har gått lika bra förut, då vi icke haft någon slagskatt.
Genom silfrets ut- och invexling skall åtminstone en del Den 21 Octo b er f. in. del af Bankens småsedlar försvinna.
De hafva kostat 4°>00° Banco ärligen i utskrifning.
Örn blott hälflen af denna summa afgår, tror jag det utgöra lika mycket, som hela ulrnyntningskostnaden för flere år.
Jag kan således icke förena mig i Herr Lefrens förslag, som skulle göra silfvermyntet till mynttecken elier assignationer.
Våra sedlar hafva hittills varit det.
De hafva icke blifvit honorerade.
Man söker nu, att sedlarne skola få det värde, på hvilket de skrifvas.
Skall man väl då nedsätta myntet under det värde pappersmyntet äger, och skall det icke förorsaka agio och vingleri dem emellan.
Jag tror dessutom icke, att
Banken behöfver förlägga guldsmederne, och vara köpman för deras räkning.
Jag anhåller derföre, ätt silfvermyntet mätte få behålla det värde, som en gång blifvit decreteradt, och icke genom någon procentberäkning försämras.
Jag yrkar afslag å alla frågor om slagskatt i myntet.
1 den förevarande frågpn anhåller jag få yttra något i anledning af hvad Herr Hjerta sagt..
Jag förenar mig icke med honom deruti, att borttaga f oclr /j Riksdalersstycket, men väl att utmyntningen må kunna ökas till * Riksdalersstycket, . hvarigenom vi vinna hvad så många yrkat, nemligen ett mynt, som svarar emot Riksgäldsmyntet.
Jag tillstyrker bifall till detta moment af lätte punkten i 46 H. 9 i3o Den 21 October f. m.
Utlåtandet, men önskar det tillägg, att jemväl |:dels-Riksdalerstycket måtte utmyntas.
Jag skulle önska få veta, hvilkendera frågan först skall afgöras, antingen om slagskatten, om lödigheten, eller om myntets särskildta afdelningar?
Jag inser svårigheterna af att framställa en proposition, som på en gång skulle omfatta alltsammas; och anhåller derföre, att Herr Grefven och LandtMarskalken täcktes till undvikande af sammanblandning låta oss företaga ett af dessa ämnen i sender.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalke?i yttrade, att det ankom på Ridderskapet och Adeln, att vid öfverläggningen antingen omfatta alla de tre ämnen, hvarom fråga uppstått, eller behandla hvart och ett af elem serskildt; Hans Excellence ämnade i alla fall sedermera åtskilja dem, samt å hvarje fråga göra särskild proposition, först angående slagskatten, dernäst om myntets underafdelningar, och sluteligen om dess lödighet.
I den ordning Herr Grefven och LandtMarskalken upptagit ämnena, skall jag äfven hafva äran yttra mig.
Lika rätt, sorn jag anser det hade varit att besluta, det 1 R:dr Banco borde innehålla 53ox%8^ ass i fint silfver, lika orätt anser jag, att sedan propositio - Den 21 October /. ra. j3£ lien blifvit afslagen, ändock komma dertill,» på sätt Herr Lefrén j'rkat, genom en myntförsämring och en dubbel utvexlingsgi und.
Jag har utgått från den grundsatsen, alt slagskatten bordt, likasom annan arbetslon , drabba dem, som låta mynta silfret.
Enär nu slagskatten i andra Länder utgör ända till 2 procent, men här allenast blifvit föreslagen till |:dels, så hade den väl icke varit för hög.
Men hos oss är det nu icke den enskildte, ulan Staten, som betalar utmyntningskostnaden.
Den enskilde utbekommer samma innehåll i myntadt, som han inlemnar i omyntadc silfver.
Vid sådant förhållande skulle den olika utvexlingsgruncl Herr Lefrén föreslagit, bereda en gifven förlust för Banken, och en gifven onödig kostnad för Myntverket.
Om jag nemligen kommer till Banken med ioo
R:dr myntadt silfver, så utbekommer jag i omyntadt lika mycket.
Går jag dermed till Myntet, så utbekommer jag ioo ringare R:dr och 36 sk. — Skillingarne behåller jag, och för de ioo R:dr uttager jag å nyo omynt ad t silfver, för att åter göra enahanda omsättning med samma vinst för hvarje gång.
Om sådana utbyten skedde från hela riket, skulle allenast oupphörliga förluster förvållas
Banken, hvilken alltid borde hålla vederbörande omyntadt silfver tillhanda.
Jag afstyrker således hela förslaget.
Herr Lefrén har dermed åsyftat två ändamål, nem 46 H. 9* Den 2t October f. ra. ligen alt det myntade silfret icke må utföras, och att bespara myntningskostnaden.
Det förra tror jag vinnes genom tillåtelsen, att betala större poster med plantsar; det sednare derigenom att man utmyntar silfret 12-lödigt, då ingen guldsmed kan begagna myntet till verksilfver, somär i3- lödigt, utan tillsatts af mera finsilfver.
Skulle man ytterligare hysa någon farhåga i detta hänseende, så kunde man ålägga Banken att åt vederbörande äfven tillhandahålla i3-lödige plantsar i jemna 100 eller iooo tal.
Således tror jag, att man på ganska enkelt sätt kan komma till de båda ändamål Herr Lefren söker, utan alt försämra myntet, skada Banken, och ådraga Staten onödiga myntningskostnader.
Det har blifvit bestridt af någre Ledamöter, alt inberäkna slagskatten i myntet.
En har till och med trott, att det skulle innebära ett upprifvanda af beslutet om myntfoten.
Men detta beslut innehåller icke annat, än bestämmande af Bankosedelns värde relatift till 1664 års myntfot.
En annan har trott, att då Banken har vinst af lånerörelsen, borde en del af denna vinst uppoffras för myntningskostnaden , som icke borde drabba den enskildte.
Den värde Ledamoten har helt och hållet förglömt, att LäneBankens functioner äro helt och ballet främmande för VexelBanken.
Om man hopblandar dessa, så slutar man med att förstöra den sedna - Den 31 Octo ber f. rn. 133 re.
Frågan är helt enkelt: bör Svenska folket i massa deltaga i myntningskostnaden, eller bör den, som vill hafva myntet, äfven vidkännas kostnaden att få det mynladt.
Om det måste tillkomma den, sorn behöfver en vara, attbelala den, och icke den, sorn ej behöfver denna vara, så måste det vara myntet, icke Banken, som skall bära den tillverkningskostnad, hvilken erfordras.
Om det på en annan sida måste vara vigtigt för samhället att icke bereda främande folkslag tillfälle, att vinna myntningskostnaden, som i längden skulle kunna medtaga våra capitaler, genom export eller nedsmältning af vårt mynt, så skulle jag tro, att det är angeläget, att man inlägger slagskatt i sjelfva myntet.
Af Herr Lefren har blifvit yrkadt, att slagskatten skulle vara tillräcklig med |:dels procent.
Herr yon Hartmansdorff
Ater har påstått, att kostnaden uppgår ända till 2 procent.
Ingendera har upplyst, hvarken om i procent äro tillräckliga i Sverige, eller om 2 procent verkligen äro behöfliga i andra länder.
Det är ingen fråga om, att denna myntning skulle lemna någon Statsinkomst; men på andra sidan bör man ock undvika Statsförlust deraf.
Derföre tror jag, att sjelfva siffran icke bör bestämmas, förr än man utredt verkliga kostnaden.
Herr von Hartmansdorff bar yttrat, att man genom slagskattens inberäkning i myntet skulle kunna vinna 36 sk. på ioo R:dr, medelst myntets utbytning emot **'v
Den 21 Octobcr f. m. plan tsar.
Den värde Ledamoten har glömt, att han då likväl alldeles icke räknat någon slagskatt, och att, i händelse detta sker, ger utbytet förlust i stället för vinst.
I anledning häraf får jag begära, att, vid frågans afgörande, uppmärksamhet må fästas derpå, om Ridderskapet och Adeln anser |- procent kunna svara emot myntningskostnaden, eiler om man icke, i fall denna ej skulle vara fullkomligt känd, hör öfverlemna åt Kongl. Majit, alt efter de noggrannaste uträkningar bestämma den slagskatt, som bör ingå i myntet genom afdrag af vigten i silfver.
Jag vill icke påstå, att % procent hvarken är för litet, eller för mycket; ty jag tillstår, att jag icke för närvarande känner det, och tviflar att någon vet det, innan vettenskapsmän undersökt förhållandet.
Frågan om slagskatten innebär tvänne serskilda ämnen; men varnad af det fördutna, skall jag nu söka upptaga håda, så att icke bifall till det första, som är oskyldigt, må medföra bifall till det sednare.
Vill man stadga en slagskatt, må man gerna göra det; och jag förenar mig med Friherre Cederström, att man må öfverlemna åt Kongl. Majit att bestämma slagskatten.
Helt annorlunda förhåller det sig med Herr Lefréns förslag, att afdraga slagskatten på myntfoten, på sådant sätt, att man ålade Banken lemna Den 21 Oetober f. m. omyntadt silfver till större innehåll fint, än det myntade, hvilket jag ej kan godkänna.
Denna fråga framställer sig under flere synpunkter; först lagligheten.
Dervid underställer jag, om icke vi redan tagit beslut ofn inlösningsgrunden af Bankens sedlar.
Då stod myntfoten ännu helt och hållet öppen.
Sedan hafva vi äfven tagit ett annat beslut, när vi stadgade, att nya myntfoten skulle blifva 18 sk. efter 1664 års myntfot.
Nu kan man visserligen bestämma en slagskatt, på så sätt, att då man till myntning inlemnar en viss qvantitet silfver, får man den tillbaka utmyntad med ett visst afdrag i myntarelön; detta strider icke mot det redan fattade beslutet; men att stadga, att de utmyntade myntstyckena — slagskatt må vara betald för deras myntning, eller ej — skola innehålla mindre än 18 sk. gammalt specie, det lärer vara rakt motstridande det redan fattade beslutet.
Om ock en sådan åtgärd kunde anses laglig, tror jag icke, att den vore 'verkställbar.
Första punkten säger att
Banken i alla fall skall inlösa sina sedlar i ett visst förhållande till 1664 års myntfot, fullt ut, hvarigenom innehafvaren erhåller en obestridlig rätt, att för sina Bancosedlar få fulla beloppet efter ungefär 534f ass fint silfver i vigt för hvarje 128 sk. eller 33|| för en 8 sk.
Bancosedel.
Huru låter det sig verkställa, om jag icke har ett mynt, som innehåller dessa 33f| ass. Eller skall då i 36 £> e n 21 öet ober f. m.
Banken blifva tvungen att mynta plantsar motsvarande gammal R:dr; eller skola vi ändra beslutet och säga: nej, vi mente inte så, utan vi mente bara de stora Bankosedlarna; för småsedlarne får man nöja sig med 4 procent mindre.
^ Jag tror äfven, att denna åtgärd skulle alldeles förstöra Bankens förmåga, alt uppfylla realisationens bestånd, om den skulle åläggas att betala i procent mera i ©rnyntadt silfver.
Utan att upptaga den casus, som Herr von Hartmansdorff omnämt, måste Banken alltid vara beredd på den ställning, att en conjunctur kommer, måhända icke livart 2o:de eller 3o:de år, men som någon gång kan inträffa i hvarje Bank, nemligen att Banken nödgades ansi» affa silfver med förlust.
Hvad skulle nu blifva följden, om en sådan crisis inträffade, och Banken sjelf måste köpa silfver med 3 procents förlust, och sedan lemna ut det i vexling med | procents förhöjning.
Det skulle hafva till följd, att samma person tog ut silfver den ena dagen, och lät transportera det till Banken den andra dagen för att sälja det.
Genom alla dessa uppoffringar vann Banken ingenting, blott för att fylla det behof speculationen framkallat.
Om således Herr Grefven och LandtMarskalken skulle anse Herr Lefrens förslag i hela sin vidd utgöra föremål för öfverläggning, sedan beslut redan blifvit fattadt om myntfoten, får jag likväl afstyrka all Den 21 October f. m. fråga om slagskattens inberäknarrrle i myntet.
Dt kan för öfrigt vara likgiltigt, om man bifaller Herr Cedersehjölds förslag, att Banken betalar myntningskostnaden, eller Friherre Cederströms, endast myntet kommer att innehålla den qvantitet silfver, som en gång blifvit beslutad.
Denna öfverläggning bevisar bäst nödvändigheten deraf, att åt Konungen öfverlemna att bestämma en billig myntskatt af en sådan halt, att myntets nedsmältning förekommes.
Jag vill nu blott erinra om vissa enkla förhållanden, från hvilka man icke kan afvika, utan att komma in i så många labyrinther, att man icke kan reda sig.
Det är ett fullkomligt misstag af dem, som yttra, att det nya my.ntet har sammanhang med Bancorörelsen, annorlunda än med hvarje enskilt rörelse i hela landet.
Banken utgifver sina sedlar, men det är det Kongl, myntet, som drar förlusten eller vinsten af slagskattens införande eller icke.
Jag frågar nu; när man ser, att
Banken inlöser sina sedlar efter 1664 års myntfot, kan. man då icke i reglementarisk väg foga den anstalt, att en slagskatt af J- till 1 procent skall inberäknas i myntet.
Om det således är en sanning, att Banken icke härvid bör betraktas, så frågar jag: är det förmonligt, attén slagskatt blir nedlagd i myntet, eller ickej och bör Staten mynta på det allmännas be - i38 Den 21 O et ober f. ni. kostnad, eller bör den enskildte göra det.
Jag vill nu nämna anledningen, hvarföre Ridderskapet och Adeln i min tanka icke bör annorlunda, än såsom en.allmän åsigt till Kongl. Maj:t framställa den anhållan, alt han täcktes efter vetenskapsmäns hörande bestämma slagskatten.