Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den gamla förordnm lyder så: »Verkställes annat till bränneri hörande arbete emellan kl. 8 på morgonen och kl. 5 på aftonen å sön- eller helgedag — — bote» etc.
Enligt nya förslaget skulle §:n komma att lyda så: »Verkställes annat till bränneri hörande arbete, utom tillsyn vid malt- eller jästberedriing», etc.
Hvad skall jag hafva tillsyn öfver, om icke något skall arbetas?
Är det således meningen att jag får tillverka malt eller jäst å sön- och helgedagar?
— Jag känner tillräckligt för att veta att det är alldeles onödigt att ställa sin handtering så att man dermed behöfver sysselsätta sig om sönoch helgedagarne.
Jag anser förändringen fullkomligt obehöflig och anhåller om bifall till den gamla §:n oförändrad. 134 Den 8 Maj.
Det var med anledning af Hr von Knorrings forsta anförande jag tillät mig säga, att om ett missbruk egt rum, detta vore kontrollörens fel.
Sedan Hr von Knorring emellertid förklarat att kontrollören anställde åtal mot bränvinstillverkaren, kan äfven jag icke anse annat än att kontrollören fullgjort sin skyldighet.
Emellertid kan jag icke underlåta att finna, det äfven denna sednare del af historien bort af Hr von Knorring omtalas i sammanhang med det öfriga.
Min värde vän, Frih.
Alströmer, försvarar med mvcken skicklighet det Betänk., i hvars utarbetande han deltagit, men för mig, som icke återhålles af sådana grannlagenhetsskäl, framstår tydligt, att Betänkt! har sina svaga punkter.
Alströmer åberopar väl, för att lugna vissa farhågor, att ingen af Preste-St:s ledamöter motsatt sig förändringen, men, med all aktning för det Högv.
Ståndet, kan man dock säga:
Interdum dormitat quoque Homerus.
Vidare har Hr Frihm sagt att man icke borde neka ett nödfallsarbete, ri. v. s. att draga oxen ur brunnen.
Braunerhjelm har likväl försäkrat, att någon sådan nödvändighet i detta fall icke förefinnes, och refererande mig till den utmärkta insigt i detta ämne, Frih.
Braunerhjelm, som deltagit i utarbetandet af den gamla förordmn, ådagalagt, tror jag, att B. o. Ad. icke bör hafva några betänkligheter att afslå den onödiga förändringen; hvarom jag vördsamt hemställer.
Jag vill icke längre upptaga tiden, utan vill blott fästa Frih.
Cederströms uppmärksamhet på beskaffenheten af det arbete, som härvidlag kan komma ifråga.
Jag vill erinra mig sedan min barndom, att när maltet ligger på plåten, det är nödigt att något litet röra om det.
Kanske jag misstagit mig deri.
Sedan öfverläggningen härefter förklarats fulländad, upptogos de derunder gjorda yrkanden å dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts ifrågav:de hemställan; hvarefter framställdes först propos. på bifall till densamma, hvartill svarades ja och nej i blandning, och sedermera propos. på afslag derå, då svaren likaledes utföllo med blandade ja och nej; hvaruppå förnyad propos. å bifall till Ulsk:ts hemställan gjordes samt besvarades jemväl med många ja och nej i blandning, och förklarades ja nu haft öfvervigten.
Liljencrants begärde votering.
Uppsattes och justerades följ:de voter:s-propos.: »Den som bifaller sammansatta Bevilln.-, Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utsk:ts uti Betänlct N:o 2 vid 48:(ie §:n i författningsförslaget gjorda hemställan, att tillsyn vid malt- eller jäst - Den 8 Maj. 135 beredning må vara tillåten under tiden från kl. 8 på morgonen till kl. 5 om aftonen å sön- och helgedag, röstar Ja; Ben det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad. ofvannämnde hemställan.»
Ja — 24.
Härefter upplästes och godkändes texten till § 48, med uteslutande af de i 4:de mom. förekommande orden: »utom tillsyn vid malt- eller jästberedning.» Frih.
Då Utsk:ts vid §:n 57 gjorda hemställan är af beskaffenhet att utöfva inflytande på de §§, som nu äro närmast att föredragas, anhåller jag att Utsk:ts hemställan med afseende på 57:de §:n först måtte företagas till afgörande.
Ad. härtill samtyckt, föredrogs och bifölls Utsk:ts hemställan om uteslutande ur författningen af §57. § 49.
Bifölls. §§:na 51 och 52 tillkännagåfvos vara oförändrade. '*• §§:na 53 och 54.
Biföllos. § 55 anmältes vara oförändrad. § 56.
Bifölls. §§:na 57 och 58 tillkännagåfvos vara lika med §§:na 58 och 59 i nu gällande förordning. §§ 59, 60 och 61.
Biföllos. §§:na 62—69 tillkännagåfvos vara lika med §§:na 63—70 i nu gällande förordning.
Slutligen föredrogs och bifölls
Utsk:ts hemställan om uteslutande af § 71, i nu gällande förordning. 136 Den 8 Haj.
Föredrogs ånyo och bi fölls Allm. Besv.- och Ekon.-Utsk:ts den 29 sisll.
April och 2 dennes bordlagde Betänk.
N:o 115, i ani. af väckta motioner örn ändringar i K.
Förordmn om kommnnal-styrelse i stad den 21 Mars 1862, samt i 28:de kap. 5:te §:n Byggninga-Balken.
Fdredrogs, men begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, Lag-Utsk:ts den 2 dennes bordlagde Betänk.
N:o 33, i ani. af väckta motioner om förändring i stadgandena ang:de giftomanna-rätten.
Föredrogs och lades till handlingarne Exped.-Utsk:ts den 2 dennes bordlagde Mern.
N:o 10, i ani. al återremiss å skrifvelseförslaget N:o 67.
Föredrogs och bifölls Exped.-Utsk:ts den 2 dennes bordlagde Utlåt.
N:o 11, ang:de bestämmande af dag för nästa lagtima riksdags början.
Föredrogs och bifölls Stats-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Mern.
N:o 97, angille anvisande af arfvode för befattningen med tryckta riksdagshanrilingarnes mottagning, vårdande och utdelning.
Föredrogs, med begärdes af flere ledamöter ånyo på bordet, sammansatta Stats-, Lag- samt Allm. Besv.-o.
Ekon.-Utsk:ts den 6 dennes bordlagde Betänk.
N:o 29, i ani. af väckta motioner om ändring eller omarbetandg, dels af Landtmäteri-instruktionen, dels af Skiftes-stadgan och dels af Arlvodes-taxan för landtmäteri-för rättningar.
Föredrogs, men blef, på flere ledamöters anhållan, ånyo bordlagdt, sammansatta Lag- samt Allm. Besv.- o. Ekon.-Utslcts den 6 dennes bordlagde Betänk.
N:o 7, i ani. af väckta motioner om förändaade föreskrifter i fråga om vattenverks anläggande, m. m.
Föredroeos och biföllos samma Uts:ks d. 6 dennes på bordet lagde Betänkm: N:o 8, i ani. af väckt motion ang:de upphäfvande af stadgandena om byggande och underhållanden af badstufvor eller mälthus och rior å kronohemman och boställen; samt N:o 9, i ani. af väckt motion ang:de upphäfvande af 12:te kap. 3:dje §:n Kyrkolagen, om klämtning. R. o. Ad. åtskiljdes kl. jjlO e. m.
Den 9 Maj f. m. 137 Lördagen den 9 Maj 1863.
Justerades ett prot.-utdrag för d. 6 och 8 d:s samt 4 prot.-utdrag för sistnämnde dag.
Upplästes och godkändes följande från Exped.-Utslet inkomna förslag till R.
N:o 89, ang:de ytterligare anslag till beredande af arbetsförtjenst för de behöfvande inom Marks härad af Elfsborgs län; N:o 90, i an), af K. M:s Nåd.
Propos. om anvisande af medel till ett vägarbete i Norrbottens län, för afböjande af der befarad hungersnöd; samt N:o 91, i ani. af väckt fråga om hemmanet N:o 1 Fångåmons, l mantal, i Jemtlands län befriande från rotering.
Hr Gr. o. Landtm, lät uppläsa en från Hr Öfverståthållaren ankommen skrifvelse af följande lydelse:
I egenskap af ordförande för Stockholms stadsfullmäktige, får jag äran anhålla, det Hr Gr. o. Landtm, ville låta bland R. o.
Arks
Hrr ledamöter utdela härhos medföljande tryckta exemplar af Stockholms stadsfullmäktiges yttrande rörande jernvägsanläggningarne i Stockholm.
Föredrogs ånyo oell företogs punktvis till afgörande Stats-Utsk:ts den 29 sisth April och 2 d:s på bordet lagde Utlåt.
N:o 87, ang:de fortsatt utförande af jernvägsarheten för statens räkning och anvisande af dertill erforderliga medel. lista punkten.
Inom Stats-Utsk:t har jag va rit af olika mening med Utsk:t i afseende på denna punkt.
Jag anhåller att få framställa skälen dertill.
Under pågående jernvägsstrider emellan Laga- och Nässjö-linierna började på båda sidor kommunerna söka att, genom erbjudande af jord kostnadsfritt, få banan dragen genom sin trakt.
Vid ett i anledning 138 Deu 9 Maj f. m. häraf (ien 15 Oktober 1859 med Westra härads innevånare hållet sammanträde fattades det beslut, att jord skulle kostnadsfritt upplåtas, derest stambanan finge riktningen ät Nässjö.
Protokollet, som innehåller detta beslut, upptager dock icke namn hvarken på de socknar, som vid tillfället voro representerade, eller på någon enskild jordegare, som var närvide, utan beslutet fattades, som orden lyda, »af den allmänna meningen.»
Detta protokoll företeddes vid sist hållna riksdag och föranledde R.
St:r att i underd. skrifvelse den 6 Juni 1860 hos K. M. anhålla, att Westra härads innevånare måtte i laglig ordning tillförbindas att infria det sålunda gifna löftet.
Då i denna fråga, sedan den tiden, ingenting vidare förekommit, bar det synts mig som R.
St:r icke behöfva förnya den en gång gjorda framställningen, så mycket mindre, som ingen handling, så uppgjord att den kan medföra laglig förpligtelse att afstå den ifråga vide jorden, blifvit hos R.
St:r företedd.
Detta är anledningen, hvarföre jag icke kunnat biträda Stats-Utskits Betänk, i denna punkt.
Jag anser derjemte att det icke är rätt att på förhand afdraga en summa penningar, på grund deraf att en slags förbindelse förefinnes, som man icke vet om man kan utkräfva.
Utskit
Ilar dessutom saknat all grund för att bestämma hvilken summa, som skulle kunna afräknas, ty, om expropriationen af jord för banan mellan Nässjö och Salen också skulle uppgå till ett belopp af 300,0000 rdr, och sträckan genom Westra härad utgöra j af vägen, saknar man all ledning för att bedöma markens beskaffenhet, och derpå beror expropriationssummans storlek i hufvudsaklig mån.
Att sålunda afdraga ^ af hela summan, derföre att ^ af våglängden möjligen icke bör exproprieras, är orätt.
Då jag kom upp på detta rum, hade jag ämnat bos Hr Gr. o.
Landtm göra den anhållan, att R. o. Ad. först skulle företaga den punkt, som innehåller att jord skulle af kommunerna kostnadsfritt upplåtas; men för att icke inveckla föredragningssättet, har jag alstått derifrån.
Man hade då kunnat lättare besluta öfver denna punkt.
Gifvet är det väl, att om R. o. Ad. skulle godkänna hvad StatsUtskit föreslagit i 7:de punkten, så borde deraf följa, att Ståndet skulle bifalla denna punkt.
Förhållandet är, som Frih. af Ugglas utredt, icke klart och bestämdt.
Ett sammanträde har egt rum.
Protokollet har icke blifvit särdeles noggrannt fördt, och namnen icke uppgifna.
Dock har man beslutat, att jord skulle kostnadsfritt upplåtas, så framt banan finge riktning till Nässjö.
Det är ganska svårt att juridiskt förpligta dem att betala, men att det är deras moraliska förbindelse, kan icke bestridas.
Det vore mycket vådligt, om R.
St:r på detta sätt inlockade en och annan till sådana förbindelser, och dessa vilkor icke sedermera skulle blifva uppfyllda.
Som jag förut nämnt, är dock frågan svår just derföre, att R.
Sfr ännu icke afgjort frågan om expropriationen.
Emellertid har man på Riksgälds - Deu 9 Maj f. m. 139 afdelningen anselt det vara af vigt att dessa socknar förbindas att bålla hvad de lofvat.
För att tvinga dera dertill, bar StatsUtsk:t afdragit 100,000 rdr på anslagssumman.
Skulle R. o. Ad. alslå denna punkt, är det naturligt att Ståndet äfven vid 4:de punkten skulle yrka alslap å 100,000 rdr.
Det går naturligtvis an att hos K.
M. anhålla om nödiga åtgärders vidtagande för att utkräfva det utlofvade och att sedermera anhålla att dessa medel måtte lemnäs till Riksgäldskontoret.
Det är möjligt att detta sätt under närvide förhållanden är det rätta.
Jag befarar dock att det då blir svårare att få ut hvad ortens innevånare lofvat, än om R.
St:r nu fatta ett sådant beslut, som StatsUtsk:t i lista punkten föreslagit.
Gr. Taube, Henning
I likhet med den siste värde talaren, anser jag att de förbindelser, som blifvit lagenligt afgifna, icke böra efterskänkas; men hvad beträffar denna punkt, så är det ganska tvetydigt, huruvida den är lagenlig.
Enligt handlingarne synes det att Westra härad beslutat bidraga med 100,000 rdr; men man finner icke uppgifvet de personer, som fattat beslutet.
Det torde således vara tvifvel underkastadf, om häradet kan vara skyldigt dertill.
Finnes deremot en sådan förbindelse, så kan ju bidraget indrifvas och aflemnas till Riksgäldskontoret; meri att vilja på förhand afdraga 100,000 rdr på anslagssumman, anser jag icke vara rätt.
Jag instämmer således med Frih. af Ugglas.
OReräknadt de skäl, som utaf Frih. af Ugglas blifvit framställda i denna fråga och hvilka jag biträder, anhåller jag att få protestera mot den meningen att det kunde vara jernvägsstyrelsen öppet lemnadt, att ulan löreg:de laglig expropriation sätta sig i besittning af den jord, vissa kommuner förklarat sig vilja tillhandahålla.
Vid alla expropriationer måste det finnas en kärande part, och denna kan icke vara någon annan än staten, då en jernväg bygges för statens räkning.
Att vilja ålägga en jordegare att, efter lång tids utdrägt, mottaga sin ersättning af en kommun eller personer, som icke en gång äro namngifna, i st. f. att emottaga densamma af staten, anser jag icke öfverensstämmande med expropriationslagen.
Hvad beträffar frågan, huruvida staten bör indrifva hvad sorn är utlolvadt, gillar jag Gr.
Taubes åsigt, och jag har således ingenting emot att en framställning i detta afseende sker till K. M., blott att frågan i öfrigt gilves en lagenlig form.
I motsats mot de föregide värde talarne, anser jag för min del att det vore billigt att bifalla hvad Stats-Utsk:t föreslagit.
Då de egendomsinnehalvare, öfver hvilkas egor jernvägen skulle framdragas, gjort anbud om upplåtande af jord, när det var fråga om jernvägens sträckning, var det väl deras verkliga allvar?
Sedan vägen blifvit bestämd 140 Den 9 Mej f. m. att gå i den ena riktningen, skulle det då vara rätt att jordegarne få taga tillhaka sitt löfte oell göra detta blott till ett narrverk?
Protokollet, som finnes handlingarne bilagdt, utvisar att sockenfullmäktige varit närv:de, och, då de val blifvit behörigen utsedde vid sockenstämmor, har man genom sockenstämmoprotokollen tillräcklig ledning att få reda på hvilka socknar som gjort anbud.
Ingen kan vara mera angelägen än jag att de förbindelser, som enskilde personer iklädt sig mot staten, skola uppfyllas.
Inom Albo härad ldef det på särskilda sockenstämmor beslutadt att så oell så stor summa skulle från hvarje socken inbetalas, och K.
M. har redan låtit indrifva ett litet belopp från de socknar, genom hvilka jernvägen går.
Här är förhållandet åter, att, enligt min tanka, det icke finnes någon så beskaffad förbindelse.
Jag tror att man icke kan göra något annat, än att öfverlemna förbindelsen till K. M., med anhållan att K.
M. måtte indrifva densamma, så vida sådant är möjligt, och då blir »let väl ock gjordt, om möjligt är.
I afseende på Hr von Troils yttrande, får jag fästa uppmärksamheten på att 7:de punkten icke har något sammanhang med nu ifrågav:de punkt, ty om Utsk:t icke hade haft förbindelser att stödja sig på i detta fall, så hade Utsk:t icke afstyrkt en enda skilling.
Jag vågar fortfarande anhålla om afslag.
Man befinner sig verk ligen såsom ståndsledamot i en viss förlägenhet, då man, vid genomläsande af Stats-Utsk:ts Betänk., ser att det icke finnes någon reservation i en punkt och således tror att beslutet blifvit enhälligt fattadt, men likväl en ledamot af Stats-Utsk:t, som icke reserverat sig, vill afslå densamma.
I sjelfva saken är jag väsendtligen af samma tanke, som Gr.
Mörner, men är särskildt tacksam mot Hr von Troil, som, oaktadt han reserverat sig mot 7:de punkten, ansett det vara af vigt att tillse det man icke nu binder sig genom detta beslut.
Att man bör utkräfva detta bidrag, är naturligt, på det att den skandal, som Gr.
Mör ner påpekat, icke måtte komma att inträffa.
Om det äfven skulle finnas att det icke kan lagligen åläggas dem att uppfylla detta löfte, så bör man åtminstone dermed göra ett försök.
Jag anhåller derföre om bifall.
Jag ber att få i anledning af Gr.
Mörners yttrande erinra derom, att jag icke satt i fråga, att det, som lagligen är utlofvadt, icke bör utgå.
Min anmärkning går endast derpå ut, att det är nödvändigt att staten exproprierar och sedan tager ut sin ersättning af kommunen.
Het är endast detta, som jag velat framhålla, och har i sak ingenting emot en framställning till K. M. Dea 9 Maj f. m. 141 Gr.
Den punkt, som h'ar är föredragen, innefattar ingenting annat än ett bestämmande af det belopp statsme del, som skall anvisas för den södra stambanan.
Utsk:t har härvid föreslagit, att till följd af det gjorda erbjudandet om upplåtelse af jord, summan skulle minskas med 100,000 rdr, och då man har tillfälle att få jord för intet, synes det mig vara att allt för mycket slösa med statens medel och visa en allt för långt drifven generositet att äfven anslå detta belopp.
Så alldeles utan betydelse är väl icke denna punkt som Frih. af Ugglas trott.
Det visar sig att häradets innevånare blifvit kallade till ett sammanträde »för att höras, om de vore villige att för intet upplåta jord åt staten för blifvande anläggning af jernbana och att på något sätt ersätta dem, som egde jorden, hvaröfver jern banan koinme att gå.»
Till följd af en sådan kungörelse hade sockenfullmäktige blifvit utsedde, äfvensom andra personer infunnit sig, och alla dessa hade löreriat sig om »att kostnadsfritt upplåta jord åt en blifvande stamjernbana, mot skälig ersättning till de jordegare, som sådan tilläfventyrs komme att fordra, utaf ortens särskilda socknar, i förhållande till dessas aflägsenhet från stationerna, efter förslag af en komité, som för denna fråga skulle utses och livars Betänk, sedermera komme att af sockenfullmäktige i sinom tid granskas.»
Man måtte väl då kunna antaga, att ortens innevånare hafva den hederskänslan att honorera sin förbindelse, och jag tror att, ehuru man icke har namnen på personerne, denna förbindelse skall kunna lagligen utkräfvas.
Det torde vara af vigt, att icke nu inveckla sig i den 7:de punkten.
Svårigheten ligger deruti, att det icke fanns någon ordnad representation för häradet, och att icke heller nu någon sådan är ordnad.
Jag väckte derom motion, men den underkändes af Utsk:t, och vann icke R.
För det närv:de återstår alltså samma svårighet, att vinna ett lagligen giltigt uttryck af hela häradets beslut.
Hvad nu angår det föreliggande enstaka fallet, och då man tager i betraktande beskaffenheten af det hållna sammanträdet, kan jag icke finna det åberopade dokumentet hafva den lagenliga beskaffenhet, som Gr.
Mörner velat tillerkänna detsamma.
Det står der, att den allmänna rösten högt påkallade verkställande af en jernväg i den uppgifna sträckningen och att innevånarne voro villige ersätta jordvärdet o. s. v. Men jag finner allt detta ganska sväfvande; ty det måste väl tnedgilvas, förmodar jag, att »den allmänna rösten» torde vara svårt att hålla sig till, när det är fråga om att utkräfva lagliga förpligtelser.
Vi hafva i afseende härpå ett gammalt ordspråk, som säger: »Vox Populi, vox l)ei»; men jag finner ingenstädes, att denna sats omedelbarligen kan åläggas vederbörande hemmansegare till ofelbar efterrättelse. 142 Den 9 Maj f. m.
Som jag i ämnet för öfrigt delar Frill, af Ugglas åsigt, tror jag, att R. o. Ad. handlar rättast genom att afstå den nu ifrågavrde punkten; hemställande jag alltså vördsammast om ett sådant beslut. * Ilr Lagerstråle, Henrik Gerhard:
Det torde tillåtas mig få upplysa, att, till följd af R.
St:rs skrifvelse vid förra riksdagen, såväl protokollet ang:de Vestra häradsboers åtagande, som sockenstämmo-protokollen från Albo härad blifvit, för att tillämpas, ölverlemnade till Chefen för statens jernvägar, som åter påkallat handräkning af vederbörande Konungens Beflede, de der, i afseende å det kontanta bidraget, äfven indrilvit en del af dessa medel.
Hvad beträffar upplåtandet af mark i Vestra härad, så kan sådan upplåtelse icke komma i fråga, förrän hanan der blifvit utlagd, och jag förmodar att denna upplåtelse åfjord på flere ställen ock sker frivilligt; men derest stridigheter uppstå från jordegarnes sida, torde någon annan utväg icke förefinnas än att staten får expropriera jorden i laga ordning, till den enskilde erlägga lösen för densamma, och derefter af häradshoerne söka deri godtgörelse, hvartill det af dem fattade beslut kan gilva anledning.
Emellertid har beloppet, som genom den erbjudna jordupplåtelsen skulle besparas, blifvit beräknarit till 100,OOu rdr.
Jag ber att dervid få fästa uppmärksamheten på att i jernvägsförslagen ingå uti kalkylerad kostnad för exproprialionen, icke blott sjelfva kostnaderna för jorden, utan äfven andra utgifter, som t. ex. begagnande af upplagsplatser, omläggande af vägar, afledande af vattendrag, godtgörande af smärre qvarnar m. m.
Om således dessa 100,000 rdr nu afgå på anslaget, skall otvifvelaktigt brist komma att uppslå.
Om de deremot beviljas, är det icke derföre sagdt, att penningarne, äfven om jorden kostnadsfritt erhålles, äro försvunna.
Behöfva de icke användas till expropriationer, så erlordras de alltförväl till anskaffande al en mera tillräcklig rörlig jernvägsmateriel.
Af rörelsens tillväxt å de redan färdiga jernbanorna har nemi. visat sig, att 60,000 rdr till inköp af jernvägsmateriel pr mil icke varit tillräckligt, utan att materiel för vida högre belopp än nämnde i kostnadsförslagen dertill beräknade, måst beredas.
På dessa skäl och då således ifrågav:de 100,000 rdr från alla synpunkter äro önskvärda och behöfiiga, anhåller jag att få instämma med dem, som yrkat afslag.
Efter det sakrika anförande, den siste värde talaren afgifvit, har jag icke vidare att tillägga, utan yrkar afslag.
Icke med afseende å summans storlek vill jag här yttra några ord, utan i afseende å principen vill jag fasthålla Stats-Utsk:ts åsigt.
Utsk:t har sjelft sagt, att det icke skulle möta några svårigheter att fullborda södra Den 9 Maj f. m. 143 stambanan, äfven om dessa 100,000 rdr icke beviljas; men jag får fästa uppmärksamheten på, att R. o. Ad. på förhand likasom gör sig till domare öfver hvad som K. M. ensam kan afgöra.
Somliga jurister säga att dessa 100,000 rdr kunna ut kräfvas; andra säga motsatsen.
Om nu R. o. Ad. afslår det, så har ju Ståndet afgjordt frågan på förhand.
Man har äfven sagt, att dessa 100,000 rdr icke vid förra riksdagen gick in i beräkningen, men derföre är det icke sagdt, att R.
St:r icke vilja göra afseende på erbjudandet, utan lemna det derhän.
Jag för min del tror, att dessa härader skulle, så snart de finna att summan blifvit beviljad af statsmedel, blifva alltlör ljumma att lemna sina bidrag.
Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 6 e. m. Gr. Mörner, Carl:
Man har som skäl för bifall till Stats Utsk:ts Retänk. i 1:sta punkten, bland annat, anfört osäkerheten huruvida socknarnes innevånare skulle vilja uppfylla förbindelsen att bidraga till expropriationskostnaden, och att man icke vill, såsom det yttrats, äfventyra denna skandal.
Jag anser mig böra upplysa, alt i Albo härad redan 5,500 rdr äro uttagna af 4 socknar och till disposition när som helst.
Hvad åtskilliga andra sockner beträffar, hafva de äfven förklarat sig villige att betala det de vid sockenstämmorna förbundit sig till.
Jag skulle således icke anse det vara ändamålsenligt att nedsätta detta anslsg med 100,000 rdr, och, ehuru jag blott uppträdt för att upplysa att socknarnes innevånare äro villige att betala det när som helst, så får jag dock yrka alslag på punkten.
Det må förlåtas mig att jag icke kan lätta logiken i den siste värde talarens yttrande.
På samma gång han förklarar, att det lider intet tvifvel att ortens innevånare vilja upplåta jord eller betala för densammas inlösande, så kommer han till den konklusion, att staten bör lemna betalning lör den jord, som upplåtes.
Jag kan icke fatta sammanhanget häruti.
En annan värd talare har deremot yrkat afslag på den grund, att medlen kunna vara goda alt hafva för anskaffandet af rörlig jernvägsmateriel, och jag tror visserligen äfven att medlen kunna vara ganska goda att hafva att användas dertill; men de kunna äfven för R.
St:r vara ganska goda att hafva för andra ändamål»
Vid sådant förhållande synes det mig, isynnerhet efter den siste värde talarens yttrande, att det är alldeles öfverflödigt att anslå medel för jordens exproprierande.
Då jag ser, att Gr.
Mörner, Carl, hos Hr Gr. o. Landtm, begärt ordet, torde han förklara sig.
Jag har icke kunnat förstå hans yttrande på samma sätt som Gr.
Jag har begärt ordet för att hemställa, 144 Den 9 Maj f. m. huruvida icke R. o. Ad. skulle vilja afslä den l:sta punkten.