Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta innehåller, att till börd må vara berättigade säljarens barn och bröstarfvingar, äfvensom föräldrar och syskon.
Deremot äro här syskonabarn uteslutne.
Sparre har till försvar härför anfört, att vid bestämmande af gränsen, hvarutöfver börd ej må äga rum, en viss godtycklighet måste göra sig gällande; och sådant kan visserligen ej förnekas; men denna godtycklighet kan vara större eller mindre.
Det är, bland annat, förutsättningen af kärlek hos slägtens medlemmar för den jord som tillhört densamma, som ligger till grund för bördsrätten
Denna kärlek till jorden måste väl antagas vara lika stor och lika berättigad hos syskonabarn som hos syskon.
Jag kan åtminstone icke erkänna motsatsen eller deri finna något skäl, hvarföre bördsrätten skulle inskränkas, på sätt nu är i fråga.
Och det lärer ej nekas, att denna kärlek till slägtjorden, sammanhänger med och utgör, särdeles bland de mindre uplyste och bildade, liksom grundvalen för kärleken till fäderneslandet, samt att man således bör göra allt möjligt för befrämjande och underhållande deraf.
Sparre har medgifvit att denna känsla är ädel.
Hvarför vill då den värde Gr:n tillstyrka, att genom lagstiftningen såra denna ädla känsla?
Utsk. säger, att arfvejords-systemet redan är här i landet afskaffadt; men detta påstående innebär icke någon sanning, såsom enhvar af oss väl vet.
Utsk. har bland sina motiver vidare anfört en förmodan, att största delen af Sveriges jord skulle vara aflinge i nuvande innehafvares händer.
Detta måtte vara ett stort misstag, enär det eljest måste antagas, att mer än hälften af den Svenska jorden skulle inom en mansålder hafva gått i köp; som ju är en uppenbar orimlighet.
Då sålunda de anförda grunderna för Utsk:s tillstyrkande i denna del icke hålla streck, och stora betänkligheter borde förefinnas vid rubbningen af en institution, hvilken, såsom Gr.
Sparre erkänt, är urgammal i vårt land, föreiTar jag mig med Hr von Ehrenheim i anhållan att E. o. Ad. måtte afslå nu förevaride mom. af Betänkit.
Då jag sade att arfsrätten ligger till grund för bördsrätten, menade jag dermed, att den i tillämpningen ligger till grund för den företrädesrätt, som den ene bördemannen har framför den andre, och att Utsk. således begick en inkonseqvens genom att tillstyrka, det börd icke finge äga rum, då jorden blifvit såld inom börden, så att en närmare slägting icke såsom hittills alltid skulle hafva företrädesrätt framför en fjärmare.
Utsk. har sjelf sagt att den af mig uttryckta åsigt är den rätta, då Utsk. nemi. i sitt förslag säger: »tvista män om företräde till börd deraf; Den 3 Juni. 9 »vare den närmare att lösa i börd, som närmare är att taga arf;» i detta fall har Utsk. således helt och hållet följt arfsprincipen.
Det är mot Utsk:s inkonseqvens att likväl icke tillåta börd af en närmare slägting, då jorden blifvit såld till en fjärmare, som jag upträdt, och jag föreslår derföre, att orden: »och vare börd ej eller tillåten, der jord säljes till bördeman», måtte ur §:n 1 borttagas; ehuru man visserligen genom det föreslagna stadgandet skulle komma närmare min åsigt att all bördsrätt borde uphäfvas.
Men såvida man vill bibehålla bördsrätten, bör man åtminstone vara konseqvent; och jag föreslår derföre att l:sta moimt uti §:n 3 måtte, med uteslutande af de första orden, erhålla följande lydelse: »Tvista män om företräde till börd, vare den närmare att lösa i börd, som närmare är att taga arf, allt efter som i 2:dra och 3:dje Kap. ArfdaB:n sagdt är.»
Då jag var den, som väckte fråga om bördsrättens afskaffande, kan jag icke vara belåten med Utsk:s förslag; men då så väl R. o. Ad. som PresteSt. afslagit min motion, håller jag Utsk. räkning för detsamma.
Jag föreställer mig, att man icke velat taga steget fullt ut på en gång, och att man fruktar för de rubbningar som deraf skulle föranledas.
För öfrigt delar jag
Hr Cederschiölds åsigt i afseende å lösningsrätt för närmare slägting, ehuru jorden är såld inom börden; och anhåller derföre att sista mom. af § 1 måtte bortfalla.
Ehuru jag vanligen icke motsätter mig förändringar i vår lagstiftning, vet jag dock med mig att aldrig hafva leinnat min röst till hvad jag icke sjelf kunnat godkänna.
Dertill kan jag dock icke räkna Utsk:s förevaride förslag.
Hr Ehrenheim och en annan talare hafva redan förekommit mig i detta fall.
Jag tror att, om man skall lappa på vårt lagverk, så bör det vara blott i sådana fall, der det finnes vara fullkomligt nödvändigt: i detta kan jag icke inse att det är ens behöfiigt.
Hade frågan varit att autaga Lagberedningens förslag, skulle jag med min röst hafva bidragit dertill, men då frågan är om ett sådant lappverk som detta, måste jag yrka afslag.
Jag kan icke ur någon synpunkt instämma med den siste värde talaren.
Han säger att han icke kan antaga Utsk:s förslag, mea deremot gerna skulle bifalla ett nytt lagsystem.
Jag nödgas bekänna mig till en motsatt åsigt.
Jag har den förkärlek för vårt nuvar:de lagsystem, den på öfvertygelse grundade visshet om att det är godt, att jag icke bättre önskar än att få bibehålla detsamma; men just för att detta må blifva en möjlighet, vill jag hafva det i vissa detaljer förändradt i öfverensstämmelse med tidens fordringar, emedan det säkraste sättet att undergräfva ett lagsystem är att icke medgifva de förbättringar som äro behöfliga.
Jag vill att man skall fortfarande vattna den gamla stammens rötter, låta friska grenar upspira, och afskära de torra qvistarne.
Det är derföre jag förordar en inskränkning i bördsrätten, men icke dess up - 10 Den 3 Juni, häfvande.
Jag förordar det äfven derföre att det är ett vilkor för möjligheten att antaga det påföljande om testaments-friketen, ty E. o. Ad. kan ieke gerna godkänna en lag som gifvet mig rättighet att till en viss grad bestämma om min jord, och på samma gång bibehålla en institution som gifver slägtingarne rättighet att nedrifva den byggnad jag upfört.
F. n. kan, äfven om egendomen öfverlåtes till en'slägting, en annan dylik fråntaga honom hälften deraf: således, om jag lemnar min egendom till det ena barnet, så kan det andra komma och börda hälften.
Detta förekommes genom Utsk:s Betänk., som föreslår det stadgande, att börd må äga rum endast då jord öfverlåtes till någon utom bördeledet
Jag anhåller således att enhvar, som anser det påföljande förslaget innehålla något önskvärdt eller för landet båtande, ville äfven bifalla detta.
Hr Adlercreutz, xkxel:
Att döma efter de talare, som förordat ifrågavande förslag, synes det vara svårt att afgöra, huruvida detta förslags antagande skall leda till bördsrättens bibehållande eller dess afskaffande.
Sparre anser nemi. detta förslag såsom den enda räddningsplankan för bördsrätten, under det andra talare godkänna förslaget såsom väsendtligen bidragande till bördsrättens utplånande.
I afseende på det sannolika resultatet af förslagets antagande såsom lag, biträder jag den sednare meningen, helst säkerligen man framdeles icke skulle anse det löna mödan försvara en lag som väl talade om en rätt att börda, men förnekade dess tillämpning, äfven i de fall, der den syntes som mest påkallad.
Sparre har åberopat den historiska utvecklingen af frågan.
Jag anhåller att dervid få göra ett tillägg med hänseende dertill, att Utsk. ifrågasatt tillvaron i vår lagstiftning af den grundsats, att närmare till arf äfven är närmare att lösa i börd.
Före 1720 års Förordn. hade hela slägten rättighet att börda: genom densamma inskränktes bördemännens antal till och med syskonabarn, då äfven bestämdes, att vid tvist om företräde mellan sär3 skilda bördemän, den vore närmare att lösa i börd, sqiu vore närmare att taga arf.
Ej lång tid derefter, och otvifvelaktig! i samma anda med de genom nyssnämnde förordn. meddelade och i 1734 års lag uptagne stadganden, utkom en Förordn. af innehåll, att närmare hördeman äger att lösa såld arfvejord från fjermare bördeman, som densamma köpt, äfvensom att en med köparen samarfva bördeman ägde att lösa sin lott.
Detta förhållande fortfor ända till 184 5, då en liten inkonseqvens i grundsatsen tillkom genom den nya arfslagen.
Der nämnas syskons afkomlingar såsom samarfva med syskon; och ehuru således emot hvad TJtslc. yttrat, syskons barnbarn alltid varit bibehållna vid bördsrätten, nro likväl syskons barnbarnsbarn, om de någongång finnas, från sådan rätt uteslutne, ehuru närmare berättigade till arf än åtskillige andre skyldeman, hvilka äga bördsrätt.
Med undantag af denna lilla inkonseqvens, som dock ej torde hafva praktiska följder, är den i Utsk:s förslag kullkastade princip bibehållen i vår lagstiftning.
På grund af nu antydda skäl och de som blifvit af andra talare anförda, anhåller äfven jag om afslag å Utsk:s Betänk.
Den 3 Juni. 11 Hr Carlheim Gyllenskjöld:
Jag anhåller att få fästa upmärksamheten på, hvartill ett enkelt antagande af Utsk:s förev:de förslag kan leda.
Om E. o. Ad. såsom jag, ur Gr.
Sparres synpunkt, måste anse riktigt, antager såväl nu föredragna mom:t, som det, hvarigenom testamentsrätten utsträckes, men de öfriga Stånden icke förfara på samma sätt, utan 2 af dem bifalla endast första (nu ifrågavande) delen af förslaget, men icke det följande (om vidgad testamentsfrihet); så har K. o. Ad., på Grins upmaning, medverkat till stiftande af en lag, hvilken Gr:n sjelf gillar endast under förutsättning att dess antagande sättes i sammanhang med en annan lag, som dock icke kommer till stånd. E. o.
Ad. torde då lika med mig, anse högst önskeligt, att K.
M. måtte visligen vägra sanktion å en sålunda, mot Ståndets egen mening af E.
St:r beslutad lagförändring.
Sparre och Utsk. hafva mycket åberopat ett skäl, som synes mig ganska olämpligt att framdraga, nemi. inträffade missbruk af den nuvande rättigheten till börd.
Jag erkänner att sådana missbruk ägt rum, och beklagar högeligen att en rättighet, som är så naturlig, så i vår samhälls-förfåttning och våra seder grundad, skall derför vara utsatt; men det är en lika allmän, som riktig grundsats, att missbruket af en sak ej uphäfver dess bruk — och allraminst synes det vara på sin plats att åberopa sådana skäl i en lagstiftande församling, sorn har medlen i händerna att förekomma missbruket.
Är saken god, så vore det då värdigare, att föreslå en lag, hvarigenom missbruket kunde förekommas.
Härom är emellertid nu icke frågan, och inskränker jag mig derföre till en förnyad anhållan om afslag på denna del af Betänkit, eller, derest E. o. Ad. skulle finnas benägen att dertill lemna bifall, att detta måtte ske, endast med vilkor att Utsk:s sednare förslag om testaments-rättens utvidgande varder af E. St:r antaget.
Det är temligen klart, att Hr Adlercreutz, som, förra gången dessa frågor föredrogos, motsatte sig testamentsrättens utsträckning, såsom äfven synes af hans reservation, nu äfven skall motsätta sig detta Betänk.
Det är fullt konseqvent.
Jag vill blott mot honom erinra, att han åtminstone icke bör göra anmärkn. mot de delar af förslaget, som onekligen sammanhänga.
Det är nemi. klart att, om jag vill stadga att börd icke är tilläten då jord öfverlåtes till bördeman, så kan jag icke behålla för många bördsleder, ty då blifva de orimligheter, Hr Adlercreutz påpekat desto större, ju längre jag kommer.
Om jag behåller bördsrätten för syskonbarn, så skulle derigenom inträffa att, om jag gåfve jorden till mitt syskonnbarn, mitt eget barn icke finge börda.
Bimligare låter det att, om jag gifver jorden åt ett af mina syskon, barnet då icke får börda, ty mellan syskon finnes ännu den närmare förbindelse, att anledningar kunna tänkas, hvarföre jag bör få öfverlåta egendomen åt ett af dem, utan att mina barn må äga att deruti inblanda sig.
Det är samma grundsats, som är uttalad i K. M:s Propos. om uphörande af bördsrätt i stad, enl. hvilken det är stadgadt, att viderboende och nabo icke få lösa ett hus, som är såldt 12 Den 3 Jtini. af en person till bans slägting, ehuru de hafva rätt att eljest tränga sig emellan köpare och säljare.
— Om för öfrigt R. o. Ad. anser lämpligt att, på sätt Hr Carlheim Gyllenskjöld förordat, antaga detta förslag under vilkor, att testaments-lagen bifalles, och Hr Gr. o. Landtm, vill derpå framställa propos., så har jag ingenting att deremot invända, ehuru jag anser det under alla förhållanden böra antagas.
Sparres sista yttrande har hos mig stadgat öfvertygelsen om huru vigtigt det är att få bort sista raden i lista §:n.
Det vill synas mig som om Utsk:s afsigt varit att omintetgöra den s. k. lika arfsrätten, och att borttaga hela verkan af hvad som i de följande mom:r stadgas om testamentsrätten.
Om man nemi. stadgar att börd icke är tillåten då jord säljes till bördeman, så är klart att en fader, som vill för sina barn omintetgöra den lika arfsrätten, behöfver icke annat än öfverlåta sin egendom till sin son, medan han ännu lefver.
Derigenom utesluter han dottern.
Han kan äfven helt och hållet betaga barnen all arfsrätt, och derigenom skulle stadgandet, att man icke får bortgifva mera än hälften, tillintetgöras; ty man afslutar blott ett köp inom börden, och qvitterar köpeskillingen, så äro barnen beröfvade sitt arf.
Jag vet icke om detta är Utsk:s afsigt, men sådan kan följden blifva, och derföre anser jag det vara af stor vigt att orden: »och vare börd ej heller tillåten, der jord säljes till bördeman», komma att utgå.
Hr Cederschiölds yttrande kan jag icke god känna.
Ar fråga om att genom bedrägeri eludera lagen och qvitta köpeskillingen, så går det lika väl an nu som efter detta förslag.
Allraminst bör man supponera sådant då man stiftar en lag.
Jag kan således icke deri finna någon farhåga för att stadga något sådant som detta mom.
Jag får säga att, sedan man gifvit saken denna tydning, så bifaller jag Utsk:s förslag sådant det är, hellre än jag underkastar mig att förlora allt.
Jag hade icke ämnat yttra mig, då Utsk:s Ordfide likasom de fleste andre talare försvarat Utsk:s Betänk. på, såsom mig synes, väl grundade skäl.
Det är i anledn. af en förfrågan af Hr Cederschiöld, hvad som utgjorde motivet för Utsk. att så upställa förslaget, som jag begärt ordet.
Jag får då förklara, att hos mig har icke det motiv gjort sig gällande, som Hr Cederschiöld antydt, utan jag har för min del ansett de bestämmelser, som tjena till inskränkning af bördsriitten, böra vidtagas.
Detta har varit skälet, hvarföre jag tillstyrkt Utsk:s förslag såväl i allmänhet, som äfven i afseende å sista mom:t af §:n 1, som Hr Cederschiöld yrkat skulle utgå.
Sedan öfverläggningen härmed ansetts fulländad, framställde Hr Gr. o. Landtm., att, i afseende på det nu förevande mom:t litt.
A af 3:dje punkten blifvit yrkadt, dels bifall, dels afslag å Den 3 juni. 13 Utsk:s förslag i dess helhet, dels oek af Hr Cederschiöld, att, i fråga om l:sta §:n af 6 Kap. JordaB:n, Utsk:s förslag måtte bifallas med uteslutande af slutorden: »och vare börd ej eller tillåten, der jord säljes till bördeman» och, i fråga om 1 mom. 3 § af samma Kap., Utsk:s förslag måtte bifallas, med den förändring, att i st. f. de deri. förekommande orden: »Ar jord till annan än bördeman såld, och tvista män om företräde till börd deraf», skulle införas: »Tvista män om företräde' till börd»; hvarjemte Hr Gr. o. Landtm., efter förklarande att i följd af dessa olika yrkanden, ifrågavande §§ skulle blifva föremål för särskildta propos:r, nu, med afseende endast å förenämnde l:sta .§ framställde propos. först till bifall och sedermera till afslag å Utsk:s förslag samt derefter till antagande af Hr Cederschiölds förslag-; hvilka propos:r alla besvarades med blandade
Den sedermera förnyade proposm till bifall å Utsk:s i afseende på ifrågavar:de l:sta § gjorda förslag, besvarades åter med Ja och Nej; hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade, att han ansåg
Sedan härvid votering blifvit begärd af Hr von Ehrenheim, med anhållan att afslag, och af Hr Cederschiöld, med anhållan att hans förslag måtte antagas till kOntra-propos., hemställde Hr Gr. o. Landtm, först om afslag och derefter om Hr Cederschiölds förslag, af K. o.
Ad. antoges till kontra-propos. vid den begärda voteringen ; och blefvo dessa propos:r besvarade mad blandade
Landtm, ånyo hemställde om R. o. Ad. behagade antaga afslag till kontra-propos., samt efter det svaren härvid utfallit med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, förklarade det han nu funnit
Den som bifaller LagUtsk:s i Utlåt:t N:o 32 framställda förslag till förändrad lydelse af l:sta §:n i 6 Kap. JordaB:n, röstar J a, den det ej vill, röstar Nej; vinner Nej, varder berörde förslag af B. o. Ad. afslaget.
Vid voteringens slut befunnos rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 46.
Jag anhåller att genom min reservation få tillkännagifva, att jag icke bidragit till voterin gens utgång.
Sparre: Sedan B. o. Ad. nu afslagit §:n 1, anser jag som en följd deraf, att 3:dje § 1 mormt äfven bör afslås, och af står således från mitt yrkande om bifall dertill.
Uppå härefter framställd propos. afslog B. o. Ad.
Utsk:s förslag till förändrad lydelse af l:sta mom:t 3 § af 6 Kap. JordaBm.
H Den 3 Ju ni. Mom:t litt.
B och 3:dje punkten, som nu förekom, blef utan discussion af R. o. Ad. bifallet.
Vidare förekom mormt litt.
C af 3:dje punkten och yttrade sig derom:
Af samma skäl som jag motsatte mig det nyss afgjorda förslaget, motsätter jag mig äfven detta, och anhåller om afslag på Utsk:s Betänk.
Hr Carleson, Ed v. Henr.: Såsom R. o. Ad. torde finna, föreslås genom detta Betänk, en lag, hvarigenom testamentsrätten i afseende å ärfd egendom skulle utvidgas, men i afseende å förvärfd åter inskränkas.
Enl. den åsigt jag förut uttalat, är den grund, hvarpå Utsk. vid framställande af detta förslag stödt sig, alldeles oriktig.
I ett samhälle som är under utveckling måste egendomen vara rörlig, och den förvärfda egendomen öfverstiga den ärfda.
En lag sådan som den nu föreslagna skulle innefatta ett gående tillbaka i st. f. framåt.
Det är mig icke obekant att flertalet härstädes anser fördelarne af en dylik lag öfverväga olägenheterne och följaktligen lärer lemna sitt bifall till Betänk:t; men, då jag på förut vid särskilda tillfällen utvecklade skäl är af motsatt mening, så nödgas jag anhålla om afslag å Utsk:ts nu gjorda framställning.
I anledn. af den föreg:de talarens anmärkn., får jag fästa upmärksamheten på, att den inskränkning han omnämnt, gäller endast för det fall, att bröstarfvingar finnas.
Då denna lagstiftning är antagen i alla öfriga Europas länder, kunde deraf den slutsats dragas, att den icke innebär ett tillbakagåénde, utan tvärtom ett framåtskridande.
Jag tillstyrker bifall till Utsk:s förslag på de grunder, som såväl af Utsk. som af Lagberedningen blifvit framställda.
I anledn. af den siste talarens yttrande må erinras, hurusom en af de nationer som stå i spetsen för nutidens bildning, nemi. den Engelska, hvars lagstiftning eljest ofta åberopas såsom mönster, har antagit en oinskränkt testamentsfrihet och att icke ens den ringaste anledn. är för handen att en sådan lag som den ifrågavande, hvarigenom testamentsrätten i afseende å förvärfd egendom inskränkes, skulle vinna något bifall i händelse den i England föreslogs.
Utvidgning af testamentsrätten har så länge varit af opinionen högt påkallad, att jag icke tror meningarna kunna vara delade i fråga derom.
Jag föreställer mig att hvar och en, som ärft fastighet, någon gång kommit att tänka på olägenheten deraf, att lian vid sitt frånfälle icke kan fritt disponera deröfver.
Jag vill blött erinra derom att, om jag äger arfvejord och är gift, kan jag icke göra något för min maka, utan hon kan blifva af giriga slägtingar drifven från hus och hem, utan att jag kan lemna henne en skärf till sitt uppehälle; och detta ehuru hon är och bör vara hvad jag har kärast på jorden.
En sådan lag kan icke vara Den .'i Jnni.
15 billig eller böra bibehållas, Den har tillkommit linder andra förhållanden, och jag har redan derföre redogjort.
Kristendomens införande och det erkännande af qvinnans rätt, som den medförde, förskaffade henne rättighet till arf efter fader, men dock blott hälften mot sonen, hvarjemte hon fick sin lott i strögods, men han i hufvudgården.
Yi minnas ännu väl den tid, då denna arfslag undergick ännu en modifikation, då qvinnan tillerkändes lika stor rätt som mannen; men dermed var också stafven bruten öfver alla sådana institutioner, som i fordna tider åstadkommit jordens bibehållande inom slägten.
Det är nemi. naturligt att, då jag icke kan disponera min egendom, så skola mina arfvingar påyrka dess försäljande, för att updrifva den till högsta möjliga pris, eller också i samma ändamål klyfva den.
En arfslag, tillkommen under fordna förhållanden och då kanske nyttig, kan genom förändring af dessa förhållanden blifva högst olämplig.
Jag är visst icke den som lastar förgångna tider, men att bibehålla institutioner, som öfverlefvat sig sjelfva, och sorn motverka sitt syftemål, anser jag orätt, helst i denna tid, då rop höjas om en fullständig frihet i afseende å jordens sönderstyckning.
Hr Carleson, som motsatt sig förslaget, har sagt, att i en tidpunkt af rörlighet och utveckling vore det orätt att inskränka testamentsfriheten, så att man icke finge disponera fritt öfver sin ärfda egendom: men hvad innehåller denna lag för inskränkning?
Den innehåller att, om jag äger barn, får jag bortgifva hälften af min egendom; äger jag åter icke barn, får jag bortgifva alltsammans.
Kan detta kallas ett tryckande band!
Einnes det väl någon, som har barn och skulle önska, att en lag funnes, som gåfve honom vidsträcktare rättighet?
Har icke samhället, då det medgifver den förmögne individen att under sitt lif fritt disponera öfver sin egendom och vid sin död öfver hälften deraf, rätt att fordra någon garanti af honom för hans barns framtida bergning?
I intet enda land utom England är fullständig testamentsrätt medgifven, icke ens i Amerika, som bildat sig efter England.
I alla andra länder inom
Europa är den mera inskränkt än bär blifvit föreslaget, och den inskränkning Utsk. gjort synes dessutom vara af den naturliga känslan förestafvad.
Einnes det någon som kan säga att denna frihet icke är tillräcklig, fruktar jag han icke förstår hvad frihet är.
— Det är en sanning att man hittills haft rätt att fritt disponera öfver förviirfd egendom, då man ieke ägt att disponera alls öfver sin arfvejord, så måste grunden för medgifvandet af någon testamentsrätt hämtas från skillnaden mellan ärfdt och förvärfdt; och man kunde icke på en gång förbjuda disposition öfver arfvejord samt inskränka disposition öfver den förvända.
Testamentsrätten öfver den sednare blef således fri.
Skillnaden mellan ärfdt och förvärfdt är emellertid sådan, att den stundom blir nästan ingen.
Ärfdt kallas hvad som genom arfsrätt tillfallit mig efter slägtingar; men om min far gifver mig genom testamente en egendom, sä är den icke ärfd utan förvärfd.
Einnes det något rimligt skäl, hvarföre jag skulle få gifva bort all egendom som jag genom testamente fått af föräldrar och anhöriga, men icke något af det jag ärft.
Man må invända, att den som vill gifva 16
Den 3 Janl. bort något åt kära anförvant!ter, må söka att förvärfva, men huru många äro icke i den ställning, eller sakna den förmåga, att de kunna förkofra sig?.
Bör denna omständighet betaga honom rättigheten att göra-någon disposition för hustru och barn?
Den som äger en jord, på hvilken han nedlagt svett och jnöda, bekymmer och förhoppningar, manne icke hans första tanke är den: på hvem skall min jord efter min död öfvergå?
Det är naturligt att jag önskar, att sdet system jag infört, den jord jag bildat, icke måtte styckas mellan mina barn, utan att jag vill gifva densamma åt det af dem, sorn jag anser bäst i tillfälle att sköta den och utlösa sina syskon.
— Man har sagt, att denna lag skulle innebära ett tillbakagående.
Ja väl, om man fäster sig vid afiinge-jorden.
Men den rfrihet som hittills varit i detta fall medgifven, har icke blifvit på det sätt begagnad, att man beröfvat sina barn sin qvarlåtenskap; eller hvem har sett exempel på, att någon gifvit mera än hälften af den egendom från sina barn?
Hvartill tjenar då medgifvande! af större frihet, än någon kan antagas vilja begagna.
Jag är för min del' öfvertygad om, att en förändring i testamentslagen måtte göras, och icke. kunde göras annorlunda än den nu föreslagne, och jag tviflar på att
Hr Carleson sjelf, som sagt att den innebär ett tillbakagående, skulle vilja tillstyrka en fullständig testameiltsfrihet.
Ingenstädes i hela .
Europa med undantag af England, der förhållanderne äro egendomliga, har man gått så långt som här.