Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Enligt officiella uppgifter utgjorde år 1843 behållningen å tullinkomsterne, efter afdrag af alla utgifter, omkring 500,000 R:dr mindre än förutgående året.
Orsakerne härtill voro, dels att mer än 100,000 R:dr sportelinkomster, som förut helalts af de trafikerande, nu öfverlagits af tullverket, dels nedsättningen i ulförselstullen å vissa hufvudarliklar, dels den naturliga minskning i införseln och således i tullinkomsterne, hvilken måst blifva följden af ett minskadt värde af vår förnämsta exportartikel, jernet.
Ehuru jag är för egen del öfvertygad, att denna minskning i exportvärde skall upphöra, när vära tillverkare hunnit, genom en förbättrad och omsorgsfullare beredning, återgifva det Svenska jernet dess fordna begärlighet, sä fordras härtill tid, och intill dess kan man således icke hoppas de gamla förhållandenas återställande.
Emedlertid då statscassan icke lärer kunna tåla en så stor minskning i dess tullinkomster, och trafiken utan ökad känning kan bära den tillökning, som motsvarar dess lindring i sportler, torde man böra tillse å hvilka artiklar en sådan tullförhöjning ändamålsenligast kan äga rum.
De egentliga cassaartiklarne, som nu äro ifrågasatte, äro caffe, socker, tobak och vin.
Caffe bärer nu en tull af 3 sk. per $, men då f af hela införseln inkommer omedelbart dels från Brasilien, hvarvid 25 proc. lindring åtnjutes, dels från Ostindien, med en lindring af 33j- proc., så skulle en förhöjning i den nominella tullen af 1 184 Den 11 Januari f. m. sk., i öfverensstämmelse med hvad jag i motionsväg föreslagit, för störsla delen af Rikets införsel (den från Brasilien) sälla den verkliga tullen på 3 sk., eller ungefär lika med hvad den är i Norrige (3 sk. N. Sp., efter paricurs, 3^ sk.
Sv. B:co per få Norrsk vigt eller circa 1 f. få Sv. v. v.).
Då man nu betraktar, att i Norrige ingen tull-lindring äger rum, att det mesta caffe i smärre partier införes från Allona och Hamburg, der smugling är lättare, än vid den Svenska införseln i hela laddningar från främmande verldsdelar, och att likväl införseln af caffe till Norrige är, i förhållande till folkmängd, större, än den lill Sverige, har jag trott, att en förhöjning på denna artikel ulan olägenhet kunde äga rum.
En betänklighet har likväl förekommit.
En så stark förhöjning som 33j proc., känd omkring £ eller J år, innan den, efter grundlagens bokstaf, lick inträda, skulle troligen, likasom förhållandet år 1835 var med socker, då tullen derå förhöjdes med 25 proc., föranleda en ökad införsel af flere millioner få innevarande år, hvars betalning otvifvelaktig! komme alt verka vexelbrist och uttagande af silfver ur Banken.
Ehuru delta sista hos mig icke skulle verka någon synnerlig farhåga, då under en sä mycket mindre införsel 1846 vexelöfverskott och möjligen åleriuförsel af silfver skulle inträffa, skulle det otvifvelaktig!, under varande penningeförhållanden, väcka oro i landet.
Men denna olägenhet kan undvikas på 2 sätt, antingen genom att bestämma, att tullförhöjningen skulle inträda med ^ under hvardera af åren 1846, 1847 och 1848 (naturligtvis med inskränkning för det fall, att, genom en under liden inträffande Riksdag, en ny lullbevillning skulle vidtaga), eller ock alt för denna gäng inskränka tullförhöjningen lill ^ sk.
Socker är en proportionsvis tyngre vara, än caffe.
En tullförhöjning af | sk., som, dä äfven denna artikel hufvudsakligen införes från Brasilien, skulle bringa den verkliga tullen pä 2j; sk. per få, kunde sålunda anses lätt verkställbar.
En betänklighet af vigt finnes dock.
Norriges belägenhet och de unionella förhållandena göra en smugling (särdeles landvågen) lättare, än frän de flesta orter.
I Norrige är tullen på krossad lump, som redan är en mera förädlad vara, 3 sk. per få och för raffinad 4 sk.
Om nu den verkligen utgående Svenska tullen å rätt socker, hvaraf en högst betydlig del afgår i kokningen, skulle blifva 2j sk., befarar jag ett stark afbräck frän Norrska sidan.
Jag saknar närmare specialkännedom om förhållandena med denna vara, men skulle tro, all en förhöjning af tullen å stjelk, till likhet med den å blader, skulle bäst gagna både stalscassan och de inhemska producenterne, ty icke lärer Svenska tobaksblader kunna användas för samma förädling, som de Americanska, och sålunda dessas pris inverka å priset på de Svenska, hvilket deremot torde vara fallet med den Americanska lobaksstjelken.
Den 11 Januari f. m. 185 Vin.
Af alla föreslagna tullförhöjningar, till fördel för statscassan, torde den å vin pä faslager vara den minst lämpliga.
Med mångfaldiga tillfallen till underslef, hvilka svårligen kunna förekommas, skulle sannolikt tullinkomsten å vin blifva mindre efter förhöjningen, än förut, och sålunda den ärliga handeln göras lidande lill fördel för smuglaren.
I afseende på tullen å vin på buteljer, är icke alldeles samma förhållande.
Hos oss är denna per kanna endast dubbel mot å vin i fastager, men deremot i Norrige och .Danmark tredubbel.
Hvad angår Hr Printzeuskjölds motion, att rättigheten att förtulla lux- och andra manufacturvaror måtte inskränkas till endast ett färre antal stapelstäder; så, ehuru grundsatsen af mig godkännes
Detta anförande blef här afbrutet af H. Ex. Hr Gr. o. Landtm., med yttrande, att han, så länge Hr Rosenblad talat om tullbestämmelserne för de uti tulltaxan förekommande artiklar, icke ansett sig kunna afbryta honom, emedan ifrågavar. punkt afsäg tullbestämmelserne i deras helhet, men att H. Ex. nu (inge fästa uppmärksamhet derpå att den af Hr Rosenblad sednast vidrörda motion af Hr Printzenskjöld utgjorde föremål för en särskild framställning af Ulsk.
Beträffande formen för tullfrågans behandling, så har Gr.
Cronhjelms förslag, för så vidt jag riktigt uppfattat det, den förtjenst, att befria oss från en 14 dagars öfverläggning.
Jag kan dock endast bifalla detsamma, med villkor af det tillägg, alt R.
M. måtte nedsätta eller upphäfva tullen å de utförselsartiklar, för hvilka de inhemska näringarnes behof, eller undanrödjande af för statscassan ofruktbara hinder vid varuutförseln, sådant kunna kräfva, äfvensom nedsätta införselstullen å sådaue artiklar, der en dylik nedsättning af beTiofvet kan finnas påkalladt.
Det vill säga, alt jag betraktar de i den, Gr.
Cronhjelms reservation åtföljande tariff införda tullbestämmelser såsom ett maximum.
Jag anhåller att få yttra några ord, dels i hufvudsaken, dels i afseende på föredragningssätlef.
Hvad sjelfva hufvudsaken beträffar, så har jag i den reservation, som jag bifogat Bevilln.Utsk:s ifrågavar. betänk.
, haft tillfälle alt i korthet framställa de åsigter, som jag i afseende på tull-lagstiftningen sökt för mig göra gällande.
Jag anser icke nu tillsländigt att ingå uti några detaljfrågor; jag vill endast hafva äran tillkännagifva, att jag icke blott på theoder grundat min öfvertygelse i detta afseende, utan att jag med hjelp af erfarenheten sökt att stadga mitt omdöme.
Jag tror, att det i allmänhet är ett stort misstag alt belägga med höga afgifter varor, som kunna med lätthet insmuglas.
Det är visserligen sant, att Staten behöfver inkomster; men Staten bör hafva dessa inkomster på ett sätt, som icke förorsakar några 6 H. 24 * Den 11 Januari f. m. missbruk.
Enligt uppgift, införda uti il. o. Ad:s prot. vid 1S34 och 35 års riksdag, inhemtas t. ex., att- artikeln caffe, sedan tullafgiften derå nedsattes, förtullades till ett betydligt högre belopp än förr.
Samma förhållande inträffade med bomullsgarn och the, hvaraf synes, att vi icke höra klaga öfver bristande tillfälle alt stadga vårt omdöme efter erfarenheten.
Ett annat föremål för tull-lagstiftningen är skydd för näringarne.
Jag tror, att man genom en alltför långt drifven ömtålighet snarare skadar än skyddar desamma.
Man har sagt, att tull-lagstiftningen skall vara stillastående.
Ja, det är sant; men näringarne i andra länder äro icke stillastående, och naturligtvis är detta ett förhållande, som nvåste inverka på våra egna näringar och som gör, att man icke i förhöjda tull-afgifter blott kat» erhålla skydd för desse näringar, utan är det nödvändigt, att våra näringar gå steg för steg framåt i förhållande till andra landers.
Jag öfvergår nu till den andra delen af hvad jag hegart få anföra, nemi. föredragniugs-sältet.
Jag får då vördsamt förklara, det jag instämmer uti det förslag, som Gr.
Cronhjelm t detta afseende framställt, äfvensom det jag instämmer derut innan, att R.
St. måtte hos K. M. i und. anhålla alt K.
M. måtte göra de nedsättningar i tullafgifterne, hvartill tid och omständigheter kunna föranleda.
Då redan så många sakkunnige och utmärkte talare före mig sig i ämnet yttrat, och R. o. Ad. j följd deraf troligen redan deröfver stadgat sin öfvertygelse, kan och skall jag vara högst fåordig.
Jag uther mig sålunda endast att få göra några inkast emot den värde ledamot, som ansåg, att det mål han vill vinna, eller niiringarnes uppkomst och upphjelpande, skulle beredas genom ett. förbudssyslem.
Jag kan nemi. icke annat än finna, att denna åtgärd icke skulle leda till ändamålet, samt alt den dessutom ur alla synpunkter vore opolitisk.
Man måste till en början betänka, hvilken inverkan det har på ett folks moral, att förbjuda handlingar, i hvilka samvetets domstol icke kan finna något orätt.
En annan sak är åter, att ur statsekonomiska skäl vilja förhindra införseln af vissa varuartiklar.
Della ändamål vinnes lika viii genom högre tullafgifter, och sedan Slaten på delta sätt bestämdt villkoren, under hvilka det för enskilde är tillåtet att införa desse artiklar, och det sålunda kommer att bero på den enskilda medlemmen i samhället, huruvida han vill underkasta sig dessa villkor eller icke, bl i f ver det först en äfven af moralen erkänd förbrytelse mot samhällslagarne, att undandraga sig dg föreskrifna villkoren och på samma gång undansnilla Staten en af dess inkomster.
Finnas deremot icke dessa villkor bestämda, utan förbud existera emot utförande af en, i och för sig sjelf betraktad, oskyldig handling, då alstras missnöje och man nära nog sätter medborgaren i nödvändighet att begagna olofiiga utvägar, för att tillfredsställa sitt behof eller möjligen blott sin åtrå.
Den 11 Januari f. m.
187 tror dock äfven alt della är oklokt för det mål man söker, nemi. näringarnes upphjelpande.
Vill man befordra en närings framgång, bör man visserligeu genom tull-lagstifningen skydda henne sålunda, alt hon ina erhålla en ersättning, motsvarande de möjliga fördelar, som ett annat land i afseende på samma näring kan hafva framför vårt; men sätter man tu 11— algifterna för höga, eller förbjuder helt och hållet införsel af enahanda producler, som genom näringen åstadkommes, sä uppmanar man endast till ett eluderande af lagen och gör derigenom i verkligheten det skydd om intet, som man hade för afsigt alt bereda.
Detta har visat sig vara händelsen i fråga om artikeln kläde, hvars tillverkare länge varit i åtnjutande af införselsförbud.
Men har väl ändock vår klädesfabrikation kommit derhän, alt den kan förse oss med allt det kläde vi behöfva, och sker icke smugling deraf i stor scala?
Då i allt fall vårt lands belägenhet är sådan, alt äfven om vi ville uppoffra hela vår tullinkomst för bekostande af ökad bevakning, vi ändock svårligen skulle komma derhän att i detta afseende kunna hålla lagen vid makt, så är det väl äfven klokast att sätta tullen så, att man icke uppmanar eller tvingar landets innebyggare lill lagöfverträdelser.
En värd ledamot har såsom stöd för sin mening om nyttan af hög tull, åberopat, att vårt Iand vore fattigt, men att Frankrike, Tyskland och England, der man heträdt en annan bana i afseende på tull-lagstiftningen, deremot vore rika.
Flere anmärknir hafva blifvit gjorda emot detta yttrande, och man kati i afseende på uppgifterne från ena och andra sidan tro hvad man vili; men jag skall bedja att åtminstone få uppgifva ett exempel från eli af dessa länder, som jag känner, och hvaraf man torde kunna draga bestämda slutsatser.
Ar 1825 nedsattes i England tullen på främmande jern icke mindre än till 5 £ per ton, som gör i Svenskt mynt och Svensk vigt 8 r:dr b:co per Sk??; men jag frågar den värde talaren, huruvida Englands jernlillverkning sedan den tiden gått ned eller minskats?
Han måste medgifva, att den tvertom mångdubblats.
Jag skall i öfrigt inskränka mig att önska, det så få aitiklar, som möjligt, måtte blifva föremål för ändring i afseende ä derå nu utgående tull, och förenar mig med hvad Frih.
Åkerhjelm i denna del yrkat.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde härefter, om R. o. Ad., dä 7 ledamöter af dem, som anmält sig att tala i ämnet, ännu icke haft tillfälle alt yttra sig, behagade uppskjuta denna öfverläggning till e. m.
Lades på bordet nedannämnde från Utsk:n inkomne ullat:n mern. och betänkin, nemi. från Constitutions-Utskottet: N:o 20, öfver K.
M:s nåd. propos. äng. tillägg och ändringar i ö, 15 och 43 §§ Reg.F. 188 Den 11 Januari f. m. N:o 21, i anledn. af K.
M:s propos. ang. ett tillägg vid 1 § 9 mom. tryckfr.förordn.; N:o 22, med förslag ang:de tillägg till 72 § Reg.F.; N:o 23, till BondeSt., ang:de dess återremiss å mern.
N:o 16; Lag-Utskoltet: N:o 53, i anledn. af väckt motion ang:de fullgörande af underrätts dom, såsom villkor för rättighet till fullföljd af talan deremot; N:o 54, i anledn. af väckta motioner om dels upphäfvande af lagens stadganden, ang. summa appellabilis, dels ock nedsättning af del belopp, hvartill densamma är bestämd vid rådstugurätten i staden Fahlun; N:o 55, i anledn. af väckt motion, ang:de bergstingsrälternas indragning; N:o 56, i anledn. af dels K.
M:s nåd. propos. med förslag till förordning om jords eller lägenhets afstående för allmänt behof, dels ock väckt motion i samma ämne; N:o 57, i anledn. af väckt motion om upphäfvande af 27 cap.
Missg.bm ang. dulgadråp; N:o 58, i anledn. af återremiss af Utsk:s betänk.
N:o 17, öfver väckt motion om den förändring i 8 cap. 7 § Arfdabm, att oäkta harn måtte tillerkännas arfsrätt efter egen moder; N:o 59, i anledn. af dels K.
M:s nåd. propos. ang:de borgenärs rätt att, efter anstäldt utmätningsförsök, använda bysättning, dels väckta motioner i samma ämne, dels ock K.
St:s Just.ombudsmans hemställning om ogillande af den genom K. br. d. 29 Oct. 1842 gifna förklaring öfver K. förorda, d. 10 Juni 1841 rör:de bysättning; N:o 60, i anledn. af väckt motion ang:de upphäfvande af 3 och 4 §§ i K. förordn. d. 10 Juni 1841 rörtdc bysätluing; Allm.
N:o 110, i anledn. af väckt motion om upphörande af äldre förbud för åtskilliga socknar i WesteiDalarne att fritt begagna deras skogsprodueter; N:o lil, i anledn. af väckta motioner om förändring i författningarna ang:de mått, mål och vigt; N:o 112, i anledn. af erhållen återremiss af betänk.
JV:o 19, ang. väckt motion om köpings anläggande vid Wrigsta gäst gifvaregård i Jönköpings län; N:o 113, i anledn. af återremiss utaf betänk.
N:o 8, ang. upphörande af all förhöjd tjenslårsberäkning vid ansökning till preslerlig befordran; N:o 114, i anledn. af återremiss af betänk.
N:o 77 rör:de Den 11 Januari e. m. 189 väckta motioner om bestämmande af aflöning' för fjerdingsman; om säteriägares m. fl. skyldighet alt deltaga i fjerdingsmanuabestyret; örn ordningen för denna tjensts bestridande af sockenboarne; samt om utfärdande af ett reglemente för fjerdingsman; N:o 115, i anledn. af väckt motion om ffi kolhandel; N:o 116, i anledn. af väckt motion om utvidgad smidesrält inom bergslagen.
H. R. o. Ad. åtskildes kl. £ till 3 e. m. lii fidem protocolli, Albert Munck.
Lördagen den 11 Januari 1845.
Plenum kl. 6 e. m. fortsattes pröfningen af Bevilln.Utsk:s d. 18 och 21 sisll.
N:o 12, ang:de tu 11 be vi 11 ni ngen.
Härvid fortfor den i förmiddagens plenum började öfverläggningen om l:sta punkten, ang:de de såväl i K.
M:s nåd. skrifvelse d. 6 sisll.
Aug., sorn i en del motioner förekommande framställningar i afseende pä grunderne för tull-taxe-regleringen.
Frih. Cederström, Jacob: K.
M. har vid början af denna riksdag underrättat R.
St., alt en ny urtima riksdag snart är alt förvänta.
Vid sådant förhållande och då vi jemväl hafva erhållit en K. propos., att i tull-lagstiftningen för närvarande icke göra någon förändring, synes det vara, såväl af behofvet för näringarne, som jemväl för säkerheten i yrken och speculationer nödigt, att till den nåd. propos. lemna ett odeladt bifall; men det är också nödvändigt alt för framtiden sälta kommande Ständer i tillfälle att erhålla någon kunskap om de belopp, som kunna vara tjenliga att till tull bevillning fastställas, genom att få veta huru många proc., som fordras utomlands hos handlande derstädes, för alt kostnadsfritt hos köparen i Sverige få levererade, i hans hemvist, de varor, som der äro kopia.
Om nu från Ostersjöstäderna på Tysklands kuster man för 8 ä 9 proc. kan på orter i Sverige, så i städer som på landet, få der uppköpta varor hos sig levererade, så frågar jag, om det är länkbart förstånd i alt uti vår tulltaxa för samma varor fastställa från 25 ända till 33 proc. tull?
Är det icke klart, att just det skydd man vill lemna åt näringarne är förspildt och all del är lurendrejare, som få vinsten.
Af sådan anledn. skulle 190 Den 11 Jani^ari e. ra. jag önska bifall lill K.
M:s propos., med en und. anhållan, att K. M., genom consulsembetena i alla städer, som hafva direct handel på Sverige, täcktes anskaffa bestämda uppgifter på huru många proc. handlande der fordra, för alt leverera varor kostnadsfritt inom Sverige.
Dessa uppgifter, lemnade till kommande riksdags Be vi 1 lii.
Utsk. skulle blifva den euda säkra ledningen för att andi ligen inom Sverige fä en tull-lagslifluing, grundad på verklig kunskap.
Hvad som nu sker, är enskilda hugskott, utan någon kännedom om hvad som hör göras.
Jag anhåller om bifall till den K. propos.
Hr von Hartmansdorff, Aug., som begärt ordet, uppropades, men tillkännägaf, att han tills vidare afslod frän att yttra sig.
Under förmidda gens plenum yttrade Hr von Hartmansdorff, att om mill förslag företogs till afgörande, så skulle sådant vara att gå bakfram och sälta Utsk:s å sido.
Jag ämnar icke nu ingå i någon bevisning emot delta yttrande, enär Hr Gr. och Landtm, redan täckts förklara, att ingenting emot vanligt föredragningssätt stridande ligger i milt yrkande, men jag vill blott upplysa, att flera prejudicater för ett sådant förfärande, som jag begärt, finnas.
Bland dem jag varit i tillfälle att förskaffa mig, vill jag nämna ett under sisth riksdag, då, uti R. o. Ad:s plenum d. 9 November 1840, de sammansatta -Ekon. och LagUtskms betänk, ronde brännvinsbränning föredrogs, vid hvilket tillfälle Frih.
Hamilton hade såsom reservation inlemmat ett punktvis alfattadt förslag, hvilket af R. o. Ad. punktvis förelogs till pröfning, på begäran af Hr von Hartmansdorff.
Hr von Hartmansdorff har vidare yttrat, att man borde hafva betänkt, att della försök icke skulle leda till något resultat, emedan det redan varit försökt inom ett annat
Ständ och der misslyckats.
1 anledn. deraf får jag upplysa, att jag visserligen icke har mig bekant, huru detta ärende inom BorgareSt. blifvit afgjordt; men skulle dock tro, att om elt sådant försök varit gjo.rdl, så har troligtvis majoritetens afsigt der gått ut på alldeles motsatsen .emot deras yrkande, som här bestrid t mitt förslag, enär jag förmodar, all BorgareSt:s majoritet dervid endast velat nedsätta afgiflerna i nuvarande tulltaxa.
— Samma talare har uppgifvit, alt mitt förslag skulle motverka ändamålet och, i st. f. alt påskynda, skulle komma att fördröja ärendet, enär denna discussion om grundsatserna vöre tidsödande, utan att leda till något ändamål.
Den värde talaren har dervid yttrat, att han halar dessa discussiouer öfver grundsatser, som lill ingenting tjena.
Jag torde få fästa uppmärksamheten derå, alt en sådan discussion här icke kan undvikas, emedan den nu föredragna punkten innefattar uppräuningen till R.
St:s und. svar på K. M:s skrifvelse, hvilket svar R.
St. icke kunna underlåta att afgifva.
Ett discussion om detta svar torde icke eller vara öfverflödig; ty jag föreställer mig, att alla skrifyelser de båda Den 11 Januari e. m. 191 statsmakterna emellan, behöfva vara väl betänkta, på det man icke må misstaga sig om hvarandras mening.
— Hr von Hartmansdorff har yttrat, att Ulsk:s fel ligger icke deruti, att Utsk. tillstyrkt förhöjda tulläfgifter, utan deruti att Utsk. börjat med att framställa en grundsats, hvarigenom Utsk. icke kunnat undvika att i tillämpningen gå» emot samma grundsats.
Jag har nyss visat hvarföre Utsk. icke kunnat undgå att framställa en grundsats, men jag kan ingalunda inse hvarföre 111 liafgifterna mera än alla andra skulle vara af den beskaffenhet, alt det blefve oundvikligt alt vid deras behandlande frångå förut fattade grundsatser.
Jag skulle tro, att om Utsk., med godkännande af den grundsats, som finnes i den K. skrifvelsen, endast hade fästat sig vid några få och väsendtligare artiklar, så hade ingen kunnat beskylla Utsk. för att i tillämpningen frångå denna grundsats, emedan K.
M:s propos. alldeles icke tillstyrker alt helt och hållet vidblifva nuvarande tulltaxa,, ulan endast begär, att R.
St. måtte vidblifva nuvarande tulltaxa i dess väsendtliga delar.
— Såsom svar derpå, att en annan ledamot under discussionen yttrat, att, till undvikande af tullförsnillning och lurendre jeri, det vore bättre att snarare sätta tullarne för lågt än lör högt, har Hr von Hartmansdorff anfört, att han ansåg R.
St. tverlom böra hellre sätta tullarne för högt än för lågt, ty det står sedan i Konungens makt alt sänka tullarne så långt
Han finn.er rådligt vara.
För alt veta huru långt det vore rådlig! att härutinnan gå, föreställer jag mig, att Regeringen måste ingå i en gissning huru långt Const.Utsk. vid en blifvande riksdag skulle gå med sina anmärknrr — en gissning, som vore svår nog.
Men äfven om Regeringen skulle kunna lösa denna svårighet, så hemställer jag, om del är rätt att sätta Styrelsen i det bryderi, att nödgas nedsätta alla tullafgiflerna i taxan, derföre alt Ständerna tilltagit en nedsältningsmån på dem alla.
Ständerna böra vara högst varsamma i sina förslag till Konungen och icke med flit öfverdrifva dem, emedan Styrelsen då en annan gång icke fäster det afseende på Ständernas önskningar, hvarpå de eljest kunna hafva anspråk, och om jag icke misstager mig, har den värde talaren sjelf afstyrkt flera önskningsmål, derföre att om
Styrelsen underlåter att vid dem fästa afseende, så kan sådant göras till föremål för anmärkn:r inom Const.Utsk.
Föröfrigt anhåller jag, att R. o. Ad. ville taga i betraktande, att genom antagande af mitt förslag undvikes icke allenast alla de 194 ändringar i tulltaxan, som Bevilln.Utsk. föreslagit, utan äfven ändringar i alla de 850 artiklnrne, som den gamla tulltaxan innehåller, enligt den åsigt, som jag var i tillfälle alt höra häromdagen göra sig gällande i Talmansconclaven, att såvida ingen inskränkning skedde, så stöde det hvar och en öppet att äfven göra anmärkn:r emot de artiklar, som icke finuas upptagne i Utsk:s tariff.
Under loppet af discussionen har Ståndet emot min önskan kommit in pä en öfverläggning 192 Den 11 Januari e. m. om de allmänna grundsatserna.
De der allmänna grundsatserna äro i allmänhet ganska sväfvande, olika under olika perioder, olika för olika länder.
Här hafva egentligen de olika theorierna blifvit af tvenne talare yrkade.
Den ena af dem tiar egentligen sökt visa, att då Sverige för 10 år sedan öfvergick till ett liberalare tullsystem, så har det medfört en fördelaktig verkan.
En annan talare har ansett, att de större nationernas förhållande i delta hänseende vore för Sverige ett efterdöme att följa.
I afseende på den förra af dessa talare, är det att anmärka, att om äfven man, såsom han gjort, kan visa genom siffror, att förhållandet emellan export och import i det hela är ungefär detsamma nu, som det var under den tiden, då prohibitivsystemet var gällande; så är det likväl obevist, om icke dessa förhållanden berott på sådana omständigheter, som icke stått i något omedelbart sammanhang med tullsystemet.
Om man t. ex. jemför förhållandet med jernexporten före och efter 1823, då en friare tullförfattning här först började föreslås, så visar sig, att denna export före denna period var omkring 335,000 Ska per år och 3 år sednare 356,000 Skit, således ökad med 20,000 SkU.
Om nu förhållandet i det hela mellan export och import bibehållit sig oförändradt, så skulle sådant derföre kunna tillskrifvas, icke öfvergången till ett liberalare tullsystem, utan att Sveriges ökade export förmådde betäcka den brist, som genom ett liberalt tullsystem eljest skulle uppkommit.