Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Cederström ansett nödig att R. o. Ad. toge af prot.utdr., icke borde komma i fråga, förrän BancoUtsk., med tillämpning af beslutet, inkommit med förslag till de stadganden i bancoreglementet, som deraf blefve en följd; hemställande Hr Landtm, alltså nu, 0111 R. o. Ad. behagade lägga BancoUtsk:s mern.
N:o 100 till handlingarna.
Ånyo föredrogs BancoUtskrs den 17 sistl.
Oct. på bordet lagda betänk.
N:o 101, i anledn. af väckt motion, att Handels- och Närings-discontens s. k. reservfond må, med det belopp, hvartill densamma vid detta års slut kan hafva uppgått, i bankens vinst inberäknas.
Frölich har i sin motion tillstyrkt: 1:0 ”att den vid delta års slut sig visande reservfondens hela belopp varder inberäknad i bankens vinst”; 2:0 ”att, med uteslutandet af stadgandet i 233 §:n af bancoreglementet, ali vinst eller förlust på Handels-discontens lånerörelse för hvarje år intages i bankens hufvudräkning. ” Detta Grefvens tillstyrkande anser jag, för min del, va - 4» Den 16 November f. m. ra ganska -riktigt, och beklagar, att BancoUtsk. gjort så litet afseende derpå.
Det brukas nemi. i banken att för hvarje särskild lånerörelse, som banken bedrifver, ej helt enkelt föra räkningen så att vinsten upptages på ena sidan och förlusten på den andra, hvarefter lust på det enklaste sätt visar huru rörelsen utfallit, utan i stället bildar man för de särskilda lånerörelserna s. k. reservfonder, hvilka äfven utlånas; men dessa användas till att betacka möjliga förluster på de större eller egentliga lånerörelserna, så att dessa alltid utvisa behållning.
Detta förfarande kan man jemföra med en enskild mans, som lade sina penningar i två särskilda lådor, af hvilka den mindre höljes i reserv, för att fylla bristerna i den större.
Om han, till undvikande af denna omgång, samtnansloge penningarna i samma låda, så vöre han ändock lika rik eller lika fattig.
Så är det äfven med banken.
Genom det nu brukliga förfarandet och den dithörande bokföringen uppkommer emedlertid den svårigheten, att man ej kan se huru saken förhåller sig, utan att först genomgå de särskilda lånefonderna, jemföra deras skick och sammanslå deras behållningar.
Frölich föreslår deremot att förenkla detta förhållande, och att i bankens vinst äfven inberäkna reservfondernas tillgångar.
Exemplet af onödiga omgångar leder äfven till efterföljd.
Således har nyligen Malmö
Discont-direction föreslagit, att äfven der skulle bildas en särskild reservfond, på det att man också på detta lilla ställe skulle få en dylik liten coloni.
Jag vet icke livad BancoUtsk. dervid gjort, men fullmäktige afstyrkte, och jag kan icke annat än önska det R. o. Ad. mätte ogilla detta sätt att gå till väga, samt fördenskull återremittera betänkandet.
Jag begär återremiss på alldeles samma grunder, som den siste värde talaren anfört, och vill icke upptaga lt. o. Ad:s tid med att upprepa hvad han har sagt.
Då Handels-disconten inrättades år 1S29, så ansågo R.
St. nödvändigt, att behållna beloppet af discontvinsten för hvarje år afsattes, för att betäcka de förluster, som på discontrörelsen kunde uppkomma.
Den fond, som i följd af detta vid discontens inrättande sålunda fattade beslut sedermera tillkommit under namn af reservfond, utgör för närvar, något öfver 200,000 r:dr.
En dylik reservfond finnes äfven, på grund af 1816 års kungörelse ang:de Banco-discontens inrättande, bildad för den s. k. allmänna discontrörelsen.
Då ganska betydliga förluster kunna uppstå på Handels- och Närings-discontens lånerörelse, så anser åtminstone jag, att det är lämpligt och för det allmänna fördelaktigt, att en fond finnes, hvarigenom dessa förluster kunna ersättas, så att icke den behållna vinsten af den - Den 16 November f. ra. denna rörelse blir alltför olilia det ena året emot det andra.
Bibehållandet af en sudan fond , då den en gång är skapad, åstadkommer för öfrigt ringa eller kanske alls intet besvär. l)å BancoUtsk. numera äfven föreslagit ett bestämdt maximibelopp, hvaröfver fonden icke får höjas, så kommer för framtiden vinsten af Bandelsdiscont-rörelsen att oafkortadt tillfalla bancoverket, med undantag af den särskilda vinst, som kan å den redan afsatta reservfonden uppkomma , hvilken särskilda vinst Ulsk. ansett böra betäcka förlusterna å ifra— gavar. disconIrörelse.
Det är dessutom ej endast för de tillfälliga förlusterna under årets lopp, som en sådan reservfond vid en dylik lånerörelse är nödvändig; det är än mera vigtig! att äga en sådan reserverad tillgång, för att kunna belacka de förluster, som vid den slutliga utredningen och indrifvandet af discontans lånefordringar obestridligen mäste uppslå.
Samma skal tala också nu för denna reservfonds bibehållande, som förefunnos för dess bildande, då discontinrättningen organiserades.
Enär dessutom behofvet icke nu är förhanden att genom återtagande af dessa 200,000 r:dr åstadkomma någon tillökning uti beloppet af bankens nuvar. behållna och för Ständerna disponibla öfverskottssumma; så kan jag för min del icke inse något skal, på grund hvaraf Utsk:s i detta afseende gjorda hemställan skulle af R.
Jag anhåller således om propos. å bifall till Ulskls betänkande.
Jag instämmer fullkomligt i Hr von HartmansdorfFs anförande i denna punkt; och i anledn. af hvad den siste värde talaren liar anfört, tager jag mig friheten att yttra min tanke, att då numera ingen våda för banken kan uppslå, nemi. ingen sådan våda, som man kanhända förespeglade sig vid etablerandet af den princip, hvarom vi nu tala, så anser åtminstone jag för min del intet skäl numera förefinnas, att ett sådant räkenskapssält fortfar.
Vore det fråga om att enskild Corporation eller bolag med R.
St:s Banks garanti skulle utöfva denna discontrörelse, då skulle jag för min del anse det vara något skäl att bibehålla eller skapa en sådan reservfond; men mig tyckesdet, att, såsom Hr von Hartmansdorff ådagalagt, detta sätt att föra bankens conto ej medför den aldraringaste nytta.
Det enda man derigenom kunde vinna, vore, att vid revisionen möjligen kunna fördölja en mindre noggrann förvaltning af banken, hvilket snarare vore skada än vinst.
För min del får jag således i allo förena mig i begäran om återremiss af detta betänkande.
Ehuru jag icke reserverat mig emot detta betänk., biträder jag likväl helt och hållet den mening, som af Hr von Hartmansdorff blifvit ytt17 H. 6 42 Den x 6 November f. ni. råd, och anhåller jemväl, pä de skäl han anfört, om äler— remiss af BancoUtsk:s betänkande.
Jag täger mig friheten att, i anledn. af hvad Gr.
Horn anfört, tillägga till mitt förra yttrande, att ehuru någon våda för banken val icke uppstår om denna reservfond inberäknas i bankens behållna vinst , så blir likvisst resultatet deraf, att, då denna reservfond försvunnit, en strängare undersökning, vid hvarje års slut, måste göras om discontens säkra eller osäkra fordringar, emedan i annat fall det öfverskott, som banken skall äga, ingalunda kan anses utgöra någon tillförlitlig och påräknelig behållning.
Alt man har en reservfond af 200,ono r:dr för att betacka förluster, som tillfälligtvis kunna uppkomma på en lånerörelse af emellan 3 och 4 millioner r:dr, borde i sanning icke anses öfverflödigt, helst då denna rörelse endast grundar sig på s. k. personel ci'edit.
Det påstående, sorn Hr Stuart gjort, grundar sig på ett misstag, nemi. att han anser den s. k. reservfonden icke så egentligen tillhöra banken, som lånerörelsens hufvudfond, 0111 jag så må kalla den.
Beggedeia äro lika mycket bankens oell beggedera utlånas.
Sålunda är förhållandet i hufvudsaken alldeles detsamma.
Hr Stuart har förklarat, att någon förhöjning i denna reservfond icke vidare skall äga rum , utan att den nu hade nått sitt maximum.
Betänk, endast visar att reservfonden vid förra årets slut blott utgjorde 180,000 r:dr.
Nu vill man öka den till 200,000 rtdr, och man vet ej hvad Ständerné kunna vilja vid nästa riksdag.
Hr Stuart har för sin mening anfört, att om reservfonden borttoges, så skulle bancovinsten i beräkningen blifva så mycket större.
Detta anser jag tor ett nytt skäl att återremittera betänk., ty om än banken redan har öfver 3,3oo,ooo r:drs upplagd vinst, så är det ingen skada, utan snarare en fördel , om denna vinst blefve än större.
Om det beslut jag yrkar skulle föranleda en strängare undersökning vid hvarje riksdag, rör:de låntagarnes vederhäftighet eller osäkerhet, så synes icke heller detta vara någon förlust, utan snarare ett gagn; ty ju närmare kännedom man äger örn säkerheten eller osäkerheten i bankens rörelse, ju bättre måste det vara.
Discussionen har redan måhända varat tillräckligt, och jag får derföre endast gifva tillkänna, att jag från längre tid tillbaka varit öfvertygad 0111 olämpligheten af att bilda en särskild reservfond för en af bankens lånerörelse-grenar.
Den allmänna disconten likasom Handels-disconten är ej något annat än ett af bankens lånecontor.
Förluster kunna visserligen uppkomma på denna lånerörelse och uppkomma verkligen efter hand; men detsamma gäller äfven för hvarje annan gren af bankens lånerörelse.
Efter samma grundsats skulle man således för Den 16 November f. m. 43 hvarje särskild gren deraf hilda en reservfond; således en för silfver-belåning, en för faslighets-belåning , o. s. v. Della tror jag skulle vara , pu salt Hr von Hartmansdorff redan antydt, ganska olämpligt, och endast lända till svårigheter vid redovisningen och leda derhän, att alltid någon af de särskilda reservfonderna Idifver otillräcklig; ty det ur en känd sak, att hvarje försäkringsbolag , hvarje assurance-inrättning blir säkrare i samma mån, sorn den får en större omfattning, oell en reservfond är intet annat än en assuranceinrutlning för de förluster, som en eller annan del af ett större verks lånerörelse kan vidkännas.
Jag tillstyrker alltså återremiss, och anhåller att Utsk. ville ändra sitt förslag i denna del.
Skulle det befinnas, att bankens allmänna reservfond blefve otillräcklig, om den skulle betacka äfven dt förluster, som kunde uppkomma för Handels-disconten , så är ju tillfället öppet att efter behag föreslå denna grundfonds förökande.
Jag ber att få tillägga några ord till hvad jag sist anförde.
Motionären upplyser , att rörelsen sedan 18 >g års slut bedrifves med bankens eget capital; således ej, såsom i början, på grund af upplånta capitaler.
Detta bevisar, att det nu är så mycket mindre skäl , än det var i början, att åtskilja dessa fonder.
Det kan ej annat än smickra mig att hafva hört flera ledamöter instämma i den af mig väckta motionen, som af BancoUtsk. blifvit afstyrkt; men jag hemställer hvad effect en återremiss nu kan hafva , sedan , såsom jag fått veta af Ridd.Secrettn, tvänne Stånd redan hira hafva bifallit betänkandet.
För min del kan jag naturligtvis icke nu vara af annan tanke, än jag var vid motionens väckande, synnerligen på det skäl , som Hr Lefren nu rcleverat, nemi. att om det var någon anledn. alt bilda en reservfond då, när Handels-disconten drefs genom upplånta medel, så har denna anledn. nu helt och hållet försvunnit, sedan rörelsen drifves genom bankens egna medel, och vinsten således icke gerna lärer kunna understiga 4°)°°o r:dr b:co om året, hvilka, efter det primitiva stadgandet, skulle liiggas lill denna reservfond; och detta torde vara väl mycket, enär den årliga förlusten på Handels-disconten troligen icke kunde stiga till delta belopp.
Om tvänne Stånd redan bifallit betänk., så har jag deremot bestämd anledn. förmoda, det PresleSt. återremitterat betänk, af samma skäl, hvilka här blifvit framställda såsom anledn. till återremiss.
BancoUtsk-.s betänk.
N:o 101 återremitterades.
Företogs till ptöfning BancoUtsk:s den 17 sisth Oct. på 44 Den 16 November f. m. bordet lagda betänk.
N:o 102, i anledn. af vackt motion om öppnande af en upp- oell aiskrifnings-räkuing uti II.
Det synes mig, som det förnämsta skäl, som af Utsk. blifvit framstäldt, hvarföre icke penningar skulle mottagas emot tre procent, och hvarföre ej upp- och afskrifnings-räkning skulle göras, vore det, att medlens emottagande egentligen skulle tillhöra privatbankerna.
Det må vara, att detta vore det bästa; men så länge dessa banker ännu icke mottaga penningar under sådana villkor, sä synes det skäl, som Utsk. anfört , böra förfalla.
Säkert synes mig, att genom en sådan åtgärd, som Hr von Hartmansdorff i sin motion föreslagit, skulle de medel, hvilka nu dragas ur rörelsen af enskilda cassör, åter blifva tillgängliga lör rörelsen, då de af banken utlånades, jag anhåller således om återremiss af detta betänkande.
Det skäl, som den siste värde talaren ansett vara det hufvudsakliga för BancoUtsk:s afstyrkande af Hr von Hartmansdorffs förslag, har endast varit ett biskal.
De egentliga skalen, hvarpå Utsk:s yttrande sig grundar, äro tvänne.
Det ena, att banken för närvar, äger å sin depositions-räkning utan ränta innestående så stora summor, att, om endast en betydligare del af dem skulle öfverflyttaspå bankens upplånings-räkning och blifva räntebärande, sådant skulle komma att förorsaka en ganska kännbar minskning i detta verks behållna räntevinst.
Det andra skälet är, att banken för närvar, har större disponibla tillgångar, än den kan , efter nu gällande föreskrifter, i sin lånerörelse använda , och att således, om banken nu derjemte upplånade medel för att åter utlåna desamma , dessa eller en motsvarande andel af bankens egna medel kommo att förblifva liggande ofruktbara i banken, samt följaktligen dragas ur allmänna rörelsen.
Då nu dessa tvänne skäl, hvilkas vigt ej lärer kunna underkännas, egentligen föranledt BancoUtsk. att afstyrka ifrågavar. förslag, så får jag anhålla om bifall till Utsk:s härom afgifna betänkande.
N:o 102 blef af R. o. Ad. bifallet.
Likaledes biföllos, vid förnyad föredragning, BancoUtsk:s den 17 sisth Oet. på bordet lagda utlåt:n : N:o 105, i anledn. af förre Handlanden Thunströms ansökning om eftergift af ränta å lån från Baneo-disconten; N:o 106, i anledn. af Reg:ts-läkaren Schwabitz’s ansökning om eftergift af straffränta för åtskilliga skuldförbindelser hos Banco-discontverket; N:o 107, i anledn. af Gårdsägarei) i Umeå, Nils Brunbergs ansökning om eftergift af öfverräuta å ett lån i Baneodisconten.
D o ii 16 IN o v c m berf in. 45 Förediogos ånyo och Li fö Ilos Ailm.
Besvärs-och Ekon.- Utsk:s den 17 sisth Oct. på bordet Ingda betänkandet): jN:o 1 13, i anledn. af väckta motioner, rörtde nedsättning å tullumgälderna för trädvnror, sorn föiskeppas från Sverige tili Danmark och England; N:o 1 14, i anledn. af vackt fråga om en jeumare beräkning i allmänhet af städernes tolag.
Hr CederselijölJs , Robert Theophron, d. 21 sisth Oct. på bordet lagda motion, att R. St., i den ordning sorn 87 §:n Reg F:n för criminal-lags stiftande föreskrifver, måtte lill lag antaga K. förbudet af den 10 Dec. 18.J emot ali gemenskap med f. d. K. familjen.
Hr Frih. o. Landtm, yttrade sig icke konna finna, alt denna motion kunde remitteras, enär den på intet sätt vore motiverad af det beslut, sorn R.
St. fattat i den fråga, hvilken varit till Lag Disk. remitterad, och som Hr Cederschjöld ansett kunna föranleda denna motion.
Hr Landtm, ansåg icke 56 §:n Riksd.Ordn. kunna föranleda till dess väckande och remitterande till Utskott.
Hr Cederschjöld, Robet l Theophron:
Den förklaring, som Hr Landtm, nu afgifvit, att Hr Landtm, finner sig förhindrad att framställa propus, pä remiss af min motion, förefaller mig i högsta måtto oväntad.
Val har jag hört, att en sådan framställning skulle af enskild ledamot inom detta Stånd göras, men jag kunde aldrig tro, att hans begäran skulle vinna Hr Landtnäs bifall. R.
St. hafva neni), beslutat, alt motionen 0111 upphäfvande af 1812 års påbud ej må till någon åtgärd föranleda.
I full conseqvens dermed och i anledn. deraf1 har jag väckt fråga om att samma påbud må uti den ordning, som 87 §:n Reg.Frn förestrifver , blifva till lag antagen.
En mera grundlagsenlig begäran tror jag knappast kunna blifva af någon representant framställd.
Jag ser mig derföre föranlåten att påyrka den vägrade prnpos:n och tillförsel' 111ig af Ståndet, att densamma äfven blir af R. o. Ad. yrkad, så att Const.Ulsk. må i delta fall blifva skiljedomare emellan mig och Hr Landtm.
Cederström, Jacob: 56 §:n Riksd.Ordn., som Hr Landtm, åberopar såsom grund för sin vägran att upplaga frågan till remiss, innehåller, att ”intet ärende må nedläggas utan Ståndets uttryckliga beslut.
Ej heller må, med undantag af grundlagsfrågor, nya ämnen af riksdagsmän väckas, sedan en månad från riksdagens början , enl. 27 §:n, lilländalupit, såvida icke sådana frågor af redan fattade beslut eller redan upptagna ärenden, eller under riksdagen inträffande händelser, omedelbarligen föranledas.’’ — Någon händelse har ej inträffat uti ifrågavar. fall, som kunnat föranleda till denna motion, så framt man ej såsom en sådan 46 Den i G November f m. vill anse Hr Cederschjölds eget upptagande af ämnet, dalian vttrade sig med ogillande af Utsk:s förslag, och påstod, att lian hellre ville hafva tillstyrkt att författningen blifvit i grundlagsenlig ordning af R.
St. antagen, än det afstyrkan<!c utaf motionen, som från Utsk. inkommit; men sådana sjelfskapade händelser lära ej få tagas till grund för rättigheten att väcka motioner, och då vid denna riksdag den frågan redan blifvit afgjord, att motionerna om upphäfvandet af denna lag vid innevar. riksdag skola förfalla; så ser jag ej, huru R.
St. skulle kunna upptaga en motion om att detta påbud skall blifva antaget på grund af 87 §:n Reg.F:n såsom allmän lag , då den redan i förväg är gällande.
Jag anhåller alt vi måtte få komma till nästa mål på föredragmslislan.
Jag får endast i korthet förklara, att jag ej finnér de skäl för vägran af propos. till remiss, som Hr Landtm, anfört, vara riktiga, och att jag således förenar mig nied Hr Cederschjöld uti hans hemställan till Ståndet, huruvida det gillar denna Hr Landtnäs vägran.
Ilr Cederschjöld: 1 anledn. af Frih. Cederströms yttrande, alt någon händelse ej under riksdagen skall hafva inträffat, som kunnat föranleda den väckta motionen, vill jag endast fästa hans uppmärksamhet derpå, ali 56 §:n Riksd.Ordn. äfven upptager den händelsen, då en motion är föranledd af ett redan fattadt beslut.
Nu är det ett af II.
St. redan fattadt beslut, att den väckta frågan om upphäfvande af denna författning icke borde, i den ordning den blifvit väckt, till någon åtgärd föranleda.
I fullkomlig öfverensstämmelse dermed oell med föranledande af detta beslut, är det som jag väckt motion, att 1812 års författning, i den ordning, som grundlagen bestämmer, må blifva till lag antagen.
Frihtn har sagt, att denna förordning redan är lag; jag lemnar i sitt värde Frihms bedömmande om huruvida den är lag eller ej; men Frihin kan åtminstone ej påslå, alt den blifvit dertill antagen i den ordning, som 87 §:n PregFin föreskrifver.
Det är delta, hvarom jag väckt motion, då jag föreslagit att förfat liängen måtte blifva antagen lill lag i den ordning, som 87 §:n innehåller.
Den må vara lag efter Frih.
Cederströms omdöme, efter LagUtsk:s , och efter hvilkens omdöme som helst, så är det emedlertid ett obestridligt factum , att den ej blifvit till lag antagen i den ordning, som 87 §:n föreskrifver; men det är just detta, som jag yrkat, och således alldeles icke något åternpprifvande af ett redan fattadt beslut.
Detta är ett uppenbart misstag, hvilket klart inses af hvar och en, som viii göra sig reda för hvad följden skulle blifva, om min motion erhölle en grundlagsenlig behandling; d. v. s. om den blefve till LagUlsk. remitterad. II.
St. skulle nemi. då antingen bifalla min motion och således, i den ordning 87 §:n Reg.- Don 16 November f. m. 47 F:n bjuder, till lag antaga 1812 års författning, hvilket naturligtvis ej kunde stå i strid mot deras föregtde beslut att icke upphäfva densamma, eller ock afslå motionen , d. v. s. förklara, att de icke ville, på sätt meranämnda § stadgade, antaga författningen lill lag.
I sistnämnda fall blefve följden endast den, att författningen Lomme att qvarstå så god som den varit förut, d. v. s., så att den afven derefter fortfarande kunde tillämpas af sådana domare , som icke ansågo sig vara af grundlag, samvete och pligt derifrån förhindrade.
St., såsom jag hoppas, antaga författningen till lag, i den ordning som grundlagen föteskrifver, — ty jag föreställer mig ej , att R.
St. skulle vilja betunga sitt samvete med en sådan öfverträdelse af hvad pligten bjuder, — så vinnes det ändamål, som jag har åsyftat, och som jag ej tror att någon, som tänkt på saken, skall kunna bestrida, att del är godt, nemi. att hvarje domare skall, med bibehållande af sitt samvetslugn, kunna tillämpa författningen.
Jag förnyar mitt yrkande af propos:ns framställande.
Hr Cederschjöld yrkar, att R.
St. matte förklara en gälfande författning för gällande.
Med samma skal kunde lian också göra en motion, att R.
St. matte förklara en upphäfven författning vära upphäfven.
Frågan huruvida denna författning är gällande eller ej, hafva R.
St. redan afgjort, derigenom alt de afslagit motionen om hennes upphäfvande.
Jag finner således ilr Cederschjölds motion innebära en sjelfmotsägelse, och att detta är tillräckligt för att ej remittera henne.
Men då hon tillika är i strid mot den grundlags-^, som redan är uppläsen, emedan saken under en annan form redan förevarit och blifvit hos R.
St. afgjord; så anser jag det vara destomera gifvet, att Hr Landtnäs vägran af propos. är riktig.
Cederström: l anledn. af Hr Cederschjölds yttrande om domares samvetsfrid vid författningens lillämpiug, så lärer väl, i händelse domare underlåta att tillämpa gällande författningar, del finnas andra författningar, hvarefter desse domare kunna tilltalas och till ansvar fällas för det de förbisett en riktig tillämpning af gällande författningar.
Skulle man, för det alt författningen vill qvaliticeras af Hr Cederschjöld såsom en allmän civil—lag , icke tillkommen såsom sådan vid riksdag, yrka. alt denna författning, för alt blifva gällande, nu skall upptagas af Utsk. och att R.
St. deröfver ånyo skola besluta; så skulle vi få mycket besvär med en massa af andra författningar, hvilka icke äro med R.
St:s minne utgifna, oell hvilka dock ändra en hel mängd §§ i allmänna lagen.
Denna författning står på sidan af allmänna lagen, men andra författningar, såsom skogsordningen och andra sorn höra till Byggn.-b:n , hafva R.
St. aldrig försökt att genom motioner förklara icke böra vora gällande, och remittera dem tili LagHlsk. för att 48 Den i G November f. ra. derigenom fä dem antagna jag tviflan på, att en sådan framställning kan göras i öfverensstämmelse med de former, sorn nu finnas.
St. velat besluta i ämnet , så hade de ägt tillfälle dertill, när LagUtsk. algaf sitt betänk, rörtde författningens upphäfvande; men sedan den frågan nu blifvit afgjord, så kan den icke vidare viii denna riksdag upptagas, och det lorrie för öfrigt vara temmeligen öfverflödigt att vacka motion om att en författning, som ej blifvit upphafven, skall förklaras gällande.
Jag ingår icke i sjelfva ämnet, ulan häller ruis blott till formen.
Det finnes tre calliegorder, under hvilka en fråga kan ånyo upptagas.
Den värde motionären har åberopat den första, nemi att ämnet skulle vara föranledt af ett redan fattadt beslut ; men i händelse hans motion nu skulle upptagas, och R.
St. således deröfver sktr!le komma att fatta ett beslut, så kan jag ej förstå, huru detta beslut skulle kunna komma att stå vid sidan af del redan fattade, på annat sätt, än att R.
St. skulle bifalla hans förslag, hvilket vore besynnerligt , då R.
St redan afslagit motioner om författningens upphäfvande; och då R.
St. afslagit för fattningens upphäfvande, så ar det klart, att de ansett den vara gällande.
St. skulle således, genom upptagande af denna motion, komma att vidröra det ämne, som förut varit under R.
Sits behandling.
Jag skulle alltså tro, att om man i detta fall, på grund af 56 §:n Riksd.Ordn., ville medgifva motionären rätt att få sin motion pröfvad , så skulle man inleda sig i möjligheten deraf, att R.
St. fomine att pröfva afven en mängd andra frågor tvänne gånger, hvilket, i anseende till mängden af de ärenden , sorn förekomma vid en riksdag, ingalunda kan vara önskvärdt , och jag kan ej heller föreställa mig att sådant varit meningen.
Jag får således vördsamt tillstyrka R. o.
Ad. att icke yrka någon propos. uti förevar, fall. Frih.
Ehuru jag visserligen icke tror, att numera något särdeles kan vinnas genom Hr Cederschjölds motion, kan jag likväl icke så tolka 56 §:n Riksd.Ordn., som flere talare lika med Hr Landtm gjort.