Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då jag nu hört en talare i afseende på Östgötha-bank påstå, att den skulle vara ganska laglig, emedan allm. lagen omtalar bolagsöfverenskommeiser; sä får jag likväl hemställa, om det kan vara föremål för öfverenskommelse enskilde personer emellan, om de skola betala eller icke betala; sådant måste väl stadgas genom lag och ej bero af enskilda öfverenskommelse!'.
Således troi' jag ej heller, att bankdelägarnes ansvarsskyldighet kan bero af några bolagsöfverenskommelser; men på andra sidan måste jag medgifva, att Östgötha-bank tillkommit i följe deraf, att R.
St. i sitt förslag, vid sista riksdagen, äfven upptogo aeliebanker, hvilkas delägare ej skulle slå 4*4 Den 18 Februari f. m. i solidarisk ansvarighet utan endast med det insatta actiecapitalet.
Mitt förslag åsyftade, att Östgötha-bank jemväl nu kunde komma i legalt förhållande.
Huruvida den nu är det, lemnar jag derhän och ännu mindre blir den det, om den nu föreslagna lagen skulle antagas.
Jag får äfven ånyo fästa uppmärksamheten derpå, att mitt yrkande, alt den blifvande lagen skall komma att gälla äfven för redan inrättade banker, åsyftar helt andra lagbestämmelser, än de nu af Utsktn föreslagna, hvilka Utsk:n anse endast skola komma att gälla för blifvande banker.
Orsaken dertill att denna fråga, som nu kommit under öfverläggning, ej torde kunna så redas att de skäl jag framställt blifva godkända, är den, att Utsk:n ej tagit i öfvervägande den framställning jag i min motion gjort om angelägenheten af att lagen klefve gällande äfven för de redan varande bankerna.
Hade de sammansatta Utsk:n upptagit och ulredt denna framställning, så hade RiksSt:n nu kunnat vara i tillfälle att bedomina förhållandet, hvilket nu möter stora svårigheter.
Jag kan ej heller undgå att anmärka, att jag uti min motion äfven sökte visa, att i afseende på hypotheksföreningarna mycken tvetydighet äger rum, enär delägarne deruti tro sig ej stå i någon solidarisk ansvarighet, på grund deraf alt bolagsreglorne innehålla, att de äro med actiecapitalet ansvarige, men deremot så väl allm. lagen som 1824 års förordning säger, alt de skola ansvara en för alla och olla för en.
Ehuru ett år nu förflutit, sedan min motion väcktes, så har likväl ej något utlåtande öfver denna de! deraf inkommit.
Om så bade skett, så hade man troligen bedömt saken annorlunda än nu.
Antager man Utsk:ns förslag, hvaruti både 1824 års förordning och bolagsreglorne åberopas, så vet jag icke hvad som är lag eller icke lag.
1824 års förordning innehåller bestämdt det stadgande, att i alla bankbolag skola delägarne vara ansvarige en för alla och alla för en, och således vet jag ej, då ninn nu tillika åberopar bolagsreglorna, som innehålla andra föreskrifter, livilketdera som skall vara gällande till efterrättelse, i händelse fråga derom skulle uppstå.
Här har en anmärkn. blifvit gjord af en värd talare, att K.
M. bade bort, vid octrojens utfärdande, meddela sladganden i afseende på de omständigheter jag nämnt, och huru förhållas borde om concurstillstånd inträffade vid någon privatbank.
Delta tror jag likväl ej hafva kunnat blifva föremål för K.
M:s sanction, ty dessa omständigheter äro sådana, att de måste i allmän civillag stadgas, och detta kunde väl ej ske på annat sätt, än att K.
M. sanctionerar ett af R.
St. afgifvet lagförslag.
Anmärkningen torde således sakna grund.
I afseende på creditsedlars lifgifvande, så är det redan nämndt, att då Skånska privatbanken uppkom, ansåg man ej lagligt alt utgifva credilsedlar, och derföre tillgrep man benämningen depositionsbevis.
Hvilken lag har Den 18 Februari f. m. 4i5 viii sedermera kommit, som berättigat bankerna att ulgifva creditsedlar?
och är den frågan, huruvida sådana af enskildta bolag få utgifvas, administrativ eller legislativ?
Jag tror det sednare, och att lagstiftning i ämnet är af behofvet påkallad.
För min del (inner jag visserligen föga anledning att förmoda, att vid denna riksdag i denna fråga elt lagförslag skall kunna upprättas sådant, att det kan vinna K.
M:s sanction, och jag har för min del intet emot, att hela förslaget nu förkastas och tror nästan, att det vore bäst, att ingen lag nu kommer till stånd; ty då förfaller frågan, och man har sig öppet lemnadt, att framdeles vidtaga de lagbestämmelser, som man skulle finna vara nödvändiga, hvilken utväg man helt och kål le t stänger, om man antager delta förslag.
Jag skall således ej motsätta mig ett beslut, hvarigenom R. o. Ad. anser ingen lagstiftning i detta ämne för närvar. a( behofvet påkallad, men reserverar likväl mitt yttrande derom, att jag tror den hafva varit nödvändig för de nuvar. bankerna, och att den i sammanhang dermed bort blifva gällande, äfvensom för de hädanefter blifvande privatbanker.
Hr Frih. o. Landtm, anförde, att, då Ulsktn i utlåt.
N:o 5, sid. ti, yttra att Utsktn vidblifva deras i förra betänk. uttryckta tillstyrkan, att en fullständigare lagstiftning, rörtde enskilda banker, än den, som nu finnes, måtte varda af R.
St. beslutad, och yttra det på ett sätt som påkallar beslut af R. o. Ad., och detta Utsktns yttrande blifvit bestridt af Hr Rosenblad med flera och propos. på motsatsen blifvit begärd, R. o.
Ad. torde finna att detta vore den punkt, som först borde afgöras, och anhöll Hr Landtm, att R. o. Ad. nu mätte inskränka discussionen lill den frågan.
Jag hade redan förr än Hr Landtm, gjorde denna propos. anmält mig, för att få yttra mig i en riktning alldeles motsatt densamma.
Jag tager mig friheten nämna några skäl derför.
Atskillige talare hafva här framställt frågan om huruvida en ny lag behöfves; man har talat om Östgötha-banks bolagsreglor o. s. v. Jag hemställer vördsamt till R. o. Ad., om icke allt detta endast är att borttaga tiden med en öfverläggning, som säkerligen icke leder oss ett enda steg närmare till målet.
Hvad beträffar den propos., som Hr Rosenblad yrkat, och på hvilken Hr Stråle sedermera ingått, så måste jag för min del på det högsta protestera emot en så grundlagsvidrig proposition.
Förhållandet är här, att Utsk:n hafva ansett nödvändigt att en lag göres; Utsk:n hafva dertill uppgifvit ett förslag, indeladt i särskilda §§ och punkter.
Det finnes visserligen intet, som kan hindra de värda ledamöter, hvilka sådant önska, att säga det de ej anse någon lag behöflig, ty yttranderätten är fri; men det är också alldeles gifvet, att de ledamöter, som önska, alt Utsktns betänk, må blifva pröfvadt, också hafva rättighet dertill, och något annat kan jag 4i6 Den 18 Februari f. m. ej finna öfverensstämmande med Reg.F:ns föreskrifter.
Jag är en af dessa ledamöter, och bestrider således för min del helt och hållet allt upptagande eller votering om den propos.
, som Hr Rosenblnd och Hr Stråle ansett böra först framställas till R. o. Adis öfverläggning, äfvensom jag hoppas, alt de värde ledantöterne skola finna, att när vi komma till öfverläggning om punkterna, så hafva de ett tillräckligt tillfälle att vid hvarje punkt repetera så mångå gånger de vilja, att någon ny lag ej behöfves, och att dermed göra det intryck på R. o. Ad., som de kunna förmå.
Det var egentligen i afseende på formen för detta ärendes behandling, som jag begärde ordet, då jag hörde flere talare yrka, att alldeles ingen lagstiftning för de enskilda bankerna skulle finnas, en annan väcka fråga om denna lag skulle hafva relroactiv verkan eller ej, och en tredje talare deremot yrka, att man skulle afhandla alla §§, som förekomma i Utsk:ns betänk.
Jag tror, att ingen annan utväg finnes nr denna labyrint, än den, som Hr landtm, framställt, och om man också skulle kunna sälta lagligheten af denna propos. i tvifvel, så bör likväl denna propos. vara besvarad, innan man företager något annat.
Jag instämmer med dem, som önska en ny lag för privatbankerna.
Skälet dertill är, alt den vi redan äga, eller den här åberopade af år 1824, efter mitt förmenande, är alltför ofullständig.
Den bestämmer hufvudsakligen endast rättigheterna för bolaget, men har ej fästat någon egentlig uppmärksamhet på allmänhetens rätt.
Den föreskrifver, att bolagsreglor skola finnas, men lägger ingen grund för, huru dessa bolagsreglor böra vara; också befinnas i vårt land de olika privatbankernes reglor uppgjorda efter olika grunder och efter olika förhållanden.
Ett sådant systeme för vår lånerörelse kan ej verka fördelaktigt, hvarken på crediten, eller på enskild rätt.
Jag känner verkan deraf på vissa orter inom landet.
I den ort der jag vistas, äga vi banker, som slyras efter olika grunder och olika bolagsreglor.
Det måste häraf uppkomma någon osäkerhet om dessa bankers egentliga väl de i afseende på garantierna.
Om en allmän författning kan komma till stånd, sorn innehåller generella stadganden om de garantier, utan hvilka en bank ej kan bestå , så tror jag att det allmänna skulle länge hafva gagn deraf.
Vi hafva inga garantier för banker med, om jag så får säga, utlåningsrätt.
Det mäste tillhöra lagstiftningen att tillse, att detta sker i följd af hvad rörelsen behöfver, och hvad som kan vara nyttigt för den allmänna crediten och behofvet af gångbart mynt.
Det ena året strömmar ut en sådan mängd af sedlar, att banken oupphörligt är i verksamhet; ett annat år deremot dra - Den 18 februari f. m. 417 dragas de ater in.
Vi hafva ett exempel derpå i den provins, hvarifrån jag är, der sedelmassan lili en bank nu måste dragas in, till dess en ny bank kommer i gång, emedan gamla privatbankens i Ystad oclroj är slut, om jag minnes rätt, i näsla månad.
Del blir ganska svårt att förekomma den menliga verkan häraf på allm. rörelsen, innan den nya banken kommer i gång; detta är allmänt öfverklagadt.
Jag har af enskilda personer fått uppdrag alt begära försträckningar från allmänna disconten til! filialcontoret i Malmö.
Sådana händelser som denna åstadkomma en ojemnhet i rörelsen, hvilken ovillkorligen verkar på hela landet.
Bankerne mäste derföre hafva några föreskrifter i dessa afseenden.
Jag vill ej ingå i någia detaljer af de reglor, sora i detta afseende böra bestämmas, men alt en lag för privatbankerna bör göras, anser jag nödvändigt, så väl för den enskilda crediten, som för det allmänna.
Orsaken hvarföre jag tillstyrker propos. derpå, att en ny lag mätte göras, och anhåller om R. o. Adis bifall till densamma, är den, att den gamla lagen i min tanke är ofullständig.
Det är endast i anledn. af Hr Hjer tås förslag, att afskära deras tanke, som önska att ingen lag för närvar, må sliflas. som jag anhåller att få yttra några få ord.
Om man skulle följa hans förslag, att på förband afskära vår mening, och hörja att discutera betänk, punktvis, så skulle vi blifva försatte i den nödvändigheten, att deltaga uti discmsinnerna öfver hvarje punkt af en lag. som vi anse obehöflig, samt votera nej emot hvarje punkt, äfven om. i händelse en lag skulle finnas, vi ansågo en sådan punkt vara nödvändig.
Våra former äro ej sådana sorn de Franska; ty hurudan» äro de?
Jo sådana, att man först besluter öfver punkterna och sedan afgör huruvida man vill antaga eller förkasta hela lagförslaget, oaktadt man redan antagit punkterna.
Hos oss deremot måste nu den första frågan ovillkorligen varn den, huruvida en nv lag skall stiftas eller ej, och derföre får jag vördsamt anhålla om Hr Frih. o. Landtmts propos. derpå.
Ja-propostn blir naturligtvis då Utsktns yttrande pag. 11, hvilket är af Landtm, uppläst, och contra-propos:n blir det förslag, som jag i dess ställe har nfgifvit.
.Skulle R. o. Ad. godkänna Utskms förslag och förkasta mitt, så komma vi till pröfning af den frågan, huruvida lagen skall hafva retroactiv verkan eller ej.
Bove:
Emellan Hr Hjerta och Hr Rosenblad är verkligen frågan sådan, att begge synas vilja afskära hvarandra yttranderätten, men deras afsigt har visserligen icke varit sådan.
Afsigten. har säkerligen ej varit alt betaga Hr Hjerta eller någon annan alt yttra sig; men det måtte väl vara den naturliga ordningen, alt först afgöra huruvida man anser, att en lag behöfves eller ej, och om pluraliteten an20 H. 53 Den »8 Februari f. m. ser en lag beliöfvas, då först komma vi till pröfningen af de särskilda punkterna.
Egentliga orsaken hvarföre jag nu begärt ordet var den, att jag ville fästa R. o.
Ad:s uppmärksamhet derpå, att om, såsom jag förmodar, pluralitelen verkligen vill förkasta hvarje punkt af delta förslag, så vore ju mycken lid besparad, oin man genast förkastade liela förslaget.
Jag får så tillvida anhålla att få gora ett tillägg, eller, om man så vill, en rättelse i milt fö» ra anförande, att propos. huruvida R. o. Ad. må kunna afslå bela betänk, visserligen ej i sig sjelf är grund lagsvidrig ; men min mening är egentligen den, att man derigenom kommer in i en så vidunderlig form, att den i sjelfva verket strider emot grundlagen.
Om R. o. Ad. i en propos. skulle antaga den meningen, att icke någon bancolag för närvar, är behöflig, hurudan skulle då den andra propostn blifva?
Skulle den blifva att ingå i pröfning af förslaget?
Detta anser jag vara en propos., som ej är så uppställd, som den vanligen plägar vara enligt grundlagarna, nemi. att bifall lill ett betänk, sättes emot afslag derå, och om nu frågan att ingå i Öfverläggning derom såsom en preliminär fråga afgöres, så är det klart, att alla de ledamöter, som önska att en ny banklag skall komma under pröfning, de mäste då, innan denna fråga afgöres, anföra alla de skäl, sorn de kunna hafva i afseende på de särskilda omständigheter, hvilka under dessa punkter förekomma, och som kunna föranleda dem att önska en ny banklag.
Detta tror jag komme att leda till en vida större tidsutdrägt, än om man genast började discussionen om sjelfva punkterna.
Att Hr Rosenblads och de med honom lika länkandes mening ej derigenom blir afskuren, är klart deraf, att de vid hvarje punkt hafva sig öppet lemnadt, att begära propos. på dess förkastande eller förändring, till likhet med förra bancolagen, och de hafva således tillfälle att på sådant satt få sin mening fram.
Deremot är tydligen den andra meningen afskuren, i händelse proposln framslälles så, sorn Hr Rosenblad begärt.
Till en början får jag fästa uppmärksam heten på, att jag ej instämt i Hr Rosenblads yrkande, alt ej någon bancolag vore af behofvet påkallad, utan tvertom anser att den bör finnas; men jag kan ej inse alt det skulle innefattas någon oformlighet deruti, att R. o. Ad. lörklaiar det någon ny lag ej bör stiftas.
Då åtskilige ledamöter vid det första betänk, gjort den anmärkningen, att någon ny lagstiftning ej vore erforderlig, hvaremot
Utskm yttrat att de anse en ny lagstiftning böra vidtagas, så mäste äfven propos. derå kunna göras.
Jag tror således, att den första frågan måste vara den: om man skall stifta en lag eller ej; så mycket mera, som, i händelse olika tankar derom uppslå Den 18 Februari f. m. 4'9 Stånden emellan, så att två Stånd bifalla och två Stånd afslå frågan om en ny lags stiftande i detta ämne, så förfaller densamma; ty en sådan fråga, om en ny lag stall stiftas eller gammal ändras, är icke af den beskaffenhet att den ovillkoi ligen måste afgöras, utan frågan derom kan förfalla, och således måste man först afgöra den fråga, som nu härom blifvit väckt.
Derefter förekommer den fråga, som jag framställt, och i afseende derå får jag förklara, att jag ej föreslagit, att den nya privalbanklagen skulle äga någon retroacliv verkan, utan blott yrkat ett förtydligande af nu gällande lagar, deri jag anser det vara obestämdt och otydligt livad soin egentligen må anses gälla såsom lag; och om man kan visa, alt ej någon tvekan finnes om huru lagarna i dessa fall böra tillämpas, så har jag orätt i milt påstående; men just derföre att den nu gällande lagen ej är fullt enlig med verkliga förhållandet, har jag ansett en ny lagstiftning vara af nöden, för att fylla de luckor i den nuvar. lagstiftningen, hvarigenom den visat sig ofullständig.
Jag anhåller att ännu en gång få fasta uppmärksamheten derpå, att i händelse mitt förslag skulle godkännas och till följe deraf den första propos:n blifva den, huruvida- Ståndet godkänner Utskms framställning pag. ii, att en fullständigare lagstiftning rörtde enskilda banker, an den som nu finnes, måtte varda af R.
St. beslutad, och såsom contra-propos. mitt förslag, att Ståndet måtte förklara, det Ståndet ej anser någon ny lagstiftning böra vidtagas; så är ingalunda deras mening, som vilja hafva en ny lag, afskuren; ty om Ståndet antager detta förslag, så kunna de sedermera vid §§:na komma med hvad förslag de behaga lill de jemkningar, som de anse för lämpliga.
Om man deremot nu genast skulle börja att ingå i pröfning af punkterna, så skulle, vid första punkten, desom önska att ingen lag nu skall bestämmas, vara nödsakade att förena sig med dem, som blott önska en jemkning i första §:n och med deni votera nej, eller också votera ja, och derigenom bifalla sjelfva förslagets antagande, hvilket jag naturligtvis ej kan göra.
Således, utan att afskära den andra meningen, kan man väl ej undgå att försl afgöra den frågan, hvarpå jag anhållit om proposition.
Jag trodde att tiden skulle kunna vinnas genom bifall till Hr Rosenblads begäran, hvarpå jag ej trott att Hr Frih. o. Landtm, skulle kunna vägra propos.
; men jag ser nu, att, långt ifrån alt derigenom åstadkommes en besparing af tiden, har jag ovetande åstadkommit ett förödande deraf, hvarföre jag nu förenar mig med Hr Rosenblad i den anhållan, att Hr Frih. o. Landtm, ville gifva oss en propos. i enlighet med hans framställning, som visserligen ej är grundlagsvidrig; men jag ställer lill honom en D e 13 18 Februari f. m. begäran, att han ej malle begära votering, hvarifrån äfven jag skall afhålla mig, för alt ej oda liden.
Med all sorgfällig het skull jag sö'ka undvika att förlänga discussionen, genom dess inledande på det stora gebitet, huruvida privatbanker för Riket i allmänhet och för Riksbanken isynnerhet böra anses menliga eller nyttiga.
Jag inser de skäl, hvilka förmått de sammansatta Utsk:n alt härom ej afgifva något omdöme, men tror den brist på erfarenhet och sakkännedom, hvilka man åberopat, likväl ej vara tillräckligt skäl att afhålla oss ifrån att efter grundligt öfvervägande bestämma en lagstiftning i en så djupt ingripande fråga, som denna.
Jag tror det vara nog för närvar., att vi veta det privatbanker existera; vi veta, alt de, under de förhållanden de hittills fortgått, säkerligen åstadkommit mycket godt i flera afseenden.
Vi känna äfven, att den banklagstiftning, sorn nu äger rum, är ganska ofullständig, och alt det således både för sjelfva banken och för det allmänna ©tvifvelaktigt är af stor vigt, att en ny lagstiftning för dessa förhållanden må blifva antagen.
Jag instämmer således uti den framställda angelägenheten af en ny banklags stiftande, och anhåller om propos. på Utskrns förslag, att privatbanklageri må anses vara af behofvet påkallad.
Det hufvudsak liga skälet, sorn blifvit framstäldt af de talare, hvilka yrkat att en ny lagstiftning för enskilda banker för närvar, ej skulle äga ruin, är, alt det förslag i detta afseende, som af Utsktn är framstäldt, ej skulle kunna tillåta någon ny bank atf uppstå.
Detta vore ett ganska godt skäl, 0111 det vore be v is t, men det kan ej bevisas, utan att man ingår i discussion öfver de särskilda §§:na.
Om vi således på förband besluta öfver den propos., som Hr Rosenblad framställt, så afskära vi pä sätt och vis vår bevisningsrätt för nödvändigheten af en ny lags stiftande för dessa banker.
Det oaktadt anser jag så starka skäl tala för behofvet af en lagstiftning för enskilda banker, att jag, för alt komma ifrån denna oreda, ej tvekar attävotera öfver den propos., som Hr Rosenblad begärt, fullt öfvertygad derom, att denna propos. blifver af Ståndet med nej besvarad.
Att stifta lag med retroaetiv verkan, är ej rätt; men att vilja qvarblifva utan en lag, som bör bestämma vigtiga förhållanden - inora Slaten, anser jag vådligt och skadligt.
Jag önskar en lag för privatbankerna, och önskar således för min del bifall till hvad Utsk:n i detina punkt föreslagit, nemi. att en sådan lag bör till vä g u bri rigas.
Jag kan ej inse något skäl hvarföre raan skulle vilja lefva i ett laglöst tillstånd i detta fall, mer än i något annat.
Har liar af flera talare blifvit yttrad t, alt de nnvar. bankerne ej hafva någon lag, hvarefter de skola styras, ulan alt vi i detta afseende lefva i ett laglöst tillstånd.
1824 ars författning måstef väl vara en lag, men än mer, K.
M:s stadfastelse-octroj för de bolag, som blifvit organiserade, är ju också en lag.
Hvad beträffar behofvet af någon ny lag under den tid, som dessa bankers octrojer fortfara, d. v. s. 6 och ett halft
Ar, eller lill medlet af år 1847, at,sei' ing deri ej behöflig — de kunna lefva under de lagar, som de redan äga.
Jag förenar mig således med Hr Rosenblad och anser det öfverflödigt, att för dessa 5 eller 6 åren, eller till nästa riksdag, stifta någon ny privatbanklag, och begär propos. derpå.
Jag bestrider ingalunda Hr Rosenblads rätt att få sin framställning underkastad R. o. Ad:s pröfning; emedan ett betänk, kan afslas i sin helhet, eller med ett ord, emedan man kan förklara, alt man ej vill hafva det beslut, sorn betänk, åsyftar.
Men jag måste bestrida hans mening, alt lagen är obehöflig, och ämnar rösta deremot.
Om R. o. Ad. skulle finna, att lagen, sådan hon ur, ej vore fullständig nog, så hafva vi ju tillfälle att vid hvarje § göra de rättelser, tillägg eller förbättringar, som befinnas nödiga.
Skulle K. AI. slutligen anse det förslag, som R.
St. i detta afseende möjligen till Honom öfverlemna, vara olämpligt; så ogillas det af K.
M. på samma sätt, som framställningar 0111 andra lagar.
Men för Ståndets egen skull anser jag afgörandet ingalunda böra blifva sådant, som Hr Rosenblad föreslagit.
Jag önskar således, att R. o. Ad. måtte tillåta oss att, ju förr dess hellre, komma till den votering i detta ämne, till hvilken Hr Ro senblad måhända drifver oss.
Det är egentligen i anledn. af Hr Lefrdns framställning, som jag begärt ordet.
Jag skulle hofva mycket att förebrå mig, om jag åsyftat att tillstyrka laglöshet.
Må den värde ledamoten erinra sig, att vi dock äga lagar i detta afseende; vi äga ailm. lagen, vi äga en bolagslag och en speciel lag för privatbanker, utfärdad år 182^; det blir således ej något tillstånd af laglöshet, örn detta förslag föi k astris; men jag förutser, alt om en votering här inträffar, hvilket jag önskade ej måtte begäras, så vinner man ändamålet att discutera örn alla de punkter, som innefattas i förslaget; jag frågar då: hvad är dermed vunnet, när, såsom jag hoppas, jag punkt för punkt kan bevisa orimligheten af Utsklns förslag och att således författningen blir helt och hållet förkastad?
Hvad liar man då vunnit med hela den tid, man spillt på öfvei läggningen ?
Annat är den abstracta grundsatsen, att en lag behöfves, och annat är frågan om denna lag skall uppfylla sitt ändamål; jag kan tappa den förra, men är säker att vinna den sednare.
Må det Dan 18 Februari (.
111. ufven förlåtas mig, att jag fäster vid Hr Stråles fiamställning den erinran, alt allt livad lian nu sagt oss att lian anser fullkomligt klart, kan ej få ett sådant afseende af mig.
Landtm, hemställde, örn R. o. Ad. behagade gilla Utsktns yttrande, att en fullständigare lagstiftning, rör:de enskilda banker, an den, som nu finnes, må af R.
Hr Frih. o. Landtm, förklarade, det han trott sig finna alt ja öfverrösta! nej.
Jag ber R. o. Ad. om ursägt, om jag nu yrkar votering.
Jag anser att en votering är bättre an 10, och att det vigtigasle af hela frågan är, om lagen skall stiftas eller ej.
Jag vill endast hafva äran säga, att jag ej kan neka Hr Rosenblad votering, men jag är alldeles icke beredd att gifva honom den ursägt han begärt.
Landtm, föreslog, att ja-propos:n måtte komma att innehålla bifall till Utskrns yttrande, och nejpropos:n Hr Rosenblads mening, hvilken Hr Landtm, nu lät uppläsa, så lydande: ”att R. o. Ad. matie, med afslag å ifrågavar. betänk , deremot besluta, att R.
St. ingå med en und. skrifvelse till K. M., deri R.
St., under förklaring, att erfarenheten af privatbankbolag ännu vore för kort att medgifva en fullständig lagstiftning i ämnet, men afseende å allmänna creditens fordringar kräfde varsamhet, anhålla, att K
M. täcktes intill nästa riksdag icke bevilja octroj eller privilegium åt något nytt bolag för privatbankstiftelse.
Efter min uppfattning af proposm, går den vida längre an det för nät var. är tillåtet att gå, och sådan var ej min mening, alt den understödja.