Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Sedan jag sålunda i allmänhet yttrat mig öfver det sätt, hvaruppå jag anser det åligga ConstitutionsUtskottet, att utöfva det dem af Rikets Ständer Jemnade vigtiga förtroende-kall, och dervid ogillat Utskottets i slutet af dess förevarande Memorial, rörande granskningen af StatsRådets Protocoller, framställde anmärkningar, äfvensom dess bifogade förklarande, att inga anmärkningar dervid kunnat eller bordt göras; går jag att granska de, under åberopande af 107 §. utaf Utskottet anmäldte anmärkningar, nemligen: 1:0 Emot Stats Rådets Ledamöter utom Herr Grefve Löfvenhjelm frånvarande , och Föredraganden tillförordnade StatsSecreteraren Danckwardt, rådgifvande åtgärden till det i KammarExpeditionen den 22 December 1824 fattade beslut om gillad indragning och förbjuden fortsättning af Tidningen ConversationsBladet.
I SlatsRådet, icke i KammarExpeditionen, beslutar Konungen, och afgifva StatsRåden de dem enligt Grundlagen åliggande lill-eller afstyrkanden, vid de föredragneÄrenderne.
Ordet KammarExpeditionen synas derföre vara ett skriffel.
Instämmande, i afseende på denna punkt, med Friherre af Tibell, för att ej genom Den 18 Julli e. m. 365 repetition oka vidlyftigheten af diseussionen, vill jag endast tillägga, att
Utskottet i motiven tillåtit sig ett tillägg till TryckfrihetsLagens stadgande af ordet tvetydiga framför ordet uttryck> hvarigenom saken möjligen blifvit tvetydig.
Ty stadgandet i 3 §.
TryckfrihetsLagen: ”Och alltid utan ”rättighet, att i hvilket fall som helst dra» ”ga obestämda slutföljder af uttrycken;” är annat än det alt draga obestämda slutföljder af tvetydiga uttryck.
Denna anmärkning synes således icke förtjena afseende. 2:0 Emot StatsRådet och Föredraganden rådgifvande åtgärderne i KrigsExpeditionenj till uppdragandet af 11 ändels-transad, ion en om Örlogsskepp åt en enda Embetsman , tillika Konungens Rådgifvare, med förbigående af vederbörande FörvaltningsVerk.
Bland motiven inflyter, 3lt Handels» transactionen, rörande KrigsSkepp öfver 25 år gamla, för att använda medlen till nybyggnad af ÖrlogsFartyg, ovedersägligen instämt med Rikets presumtiva nytta.
Ut* skottets förmodan, att, om ärendet genom Förvaltningen af SjöÄrenderne blifvit bedrifvit, en noggrannare koStnads*beräkning blifvit beredd, och öfverhufvud tillförlitligare hushållnings-garantier främjats, är en alldeles obestyrkt uppgift, dertill Utskottet lika litet varit Grundlags-enligt berättigadt, 366 Den 18 Julii e. m. sorn att efter ioy §. anmäla en rådgifvande åtgärd, på grund af en obevist supposition, hälst då sjelfva säkert, enligt hvad Utskottet sjelf yttrar, ovedersägligen instämt tued Rikets presumtiva nytta.
Att rådgifvande åtgärderne hafva ägt turn i KrigsExpeditionen, i stället för uti StatsRådet, lärer vara ett skriffel. 3:o Emot StatsRådet Grefve Cederströms rådgifvande åtgärd till den sednare Handels-transactionen om ÖrlogsFartjg.
Utskottet har förklarat det vara med Rikets presumLiva nytta enligt, att sälja öfver 25 år gamla KrigsSkepp, för att använda medlen till nybyggnad af Örlogsfartyg.
Utskottets uppgift, att Skeppet Gustaf den Store, hvars namn blifvit förbytt till Försigtigheten, Varit att anse såsom ett nytt Skepp, derföre alt Chefen i ConstructionsDepartementet Öfverste af Borneman ansett
Sig böra detsamma till värdet såsom sådant upptaga, är i sanning märkvärdigt.
Utskottet hade ej bort kunha sakna upplysning dertuli, att ifrågavarande Skepp var öfver25 år gammalt, visserligen repareradt och från dockan såsom sådant utgånget 1824, men icke derföre hvarken nytt, eller ens jemförligt ined något af våra öfriga Skepp, om icke ett ännu äldre; då hat försäljningen således Den 18 Julii e. nr.
367 varit i fullkomlig öfverensstämmelse med den fastslälde principen, hvilken Utskottet förklarat ovedersägligen instämma med Rikets praesumtiva nytta, och anmärkningens grund således ingen. 4:o Emot StatsSecreteraren Arnellf dels rörande behandlingen af målet om E.xpeditionsSecreteraren Lindgrens anhållan om afskrifning af hans skuld till Passevolan ce Fonden , dels ock om General Schulzenheims sökta och vundna befrielse från accords ersättning.
Det är i sanning oväntadt, att finna en icke allenasi frän StatsRådet skiljd och för skuld banqueroulerad samt förrymd person af ConstilutionsUtskottet anmäld efter 107 §.
Huru skola väl Rikets Ständer hos Konungen skriftligen anmäla deras önskan, att han ville ur StatsRådet och från Embetet skilja denna person? 5:o Emot Förste ExpcditionsSecreteraren von Printzencreutz , i afseende å det origtiga i formen af att föredraga målet, beträffande Kyrkohemmanen i Halland.
Åter en besynnerlighet af Utskottet, att efter 107 §.
RegeringsFormen anmäla en föredragande ExpeditionsSecreterare.
Det vore interessant nog alt veta, huruvida icke ett blifvande ConstitutionsUtskott skulle anse sig förbundet, att inför RiksRätt låta till - 368 Den iS Julii e. ra. tala den eller de af StatsRådets Ledamöter, seni, i händelse Rikets Ständer nu skulle på Utskottets anmälan finn,a, att Rikets viii kräfde, att i underdånighet begära Herr ExpeditionsSecreteraren von Printzencreutz entledigande, bifall lill denna underdåniga anhållan tillstyrkte, helst ExpeditionsSeereteraren icke inom StalsRådet äger något förtroende Embete, och således icke, emot 36 §.
RegeringsFormen, kan, utan föregången ransakning och dom, från sin innebafvande syssla afsättas, ej heller utan egen ansökning tili annan tjenst befordras eller flyttas, Hå jag, på grund af de nu anförda anmärkningar emot Utskottets anmälanden enligt 107 §. af ålskillige rådgifvande åtgärder, tror mig hafva bevisat, att
Utskottet saknat anledning till de anmälanden som skett, förmodar jag, att Ridderskapet och Adeln lärer finna Rikets väl fordra j att icke på Utskottets ifrågavarande anmälanden göra något afseende, och föl jag teligen endast lägga Memorialet till handlingarne, hvarigenom, då anmärkningarne förfallit, innehållet af 76 §.
Riksdagsordningen kommer, i afseende på StatsRådets Embets-åtgärder, att tillämpas.
Hvarefter Friherre Cederström munteligen tilläde: En Den lS Julii e. m. 36g En ConstitutionsUtskottets Ledamot har, rörande formen för det Betänkande, sorn af Utskottet i hans tanka hort afgifvas, i stället för det, hvilket nu utgör föremål för öfverläggningen, yttrat något, som jag anser tarfva vederlägning.
Det är märkvärdigt nog, att en ConstitutionsUtskottets Ledamot, i annan väg än Grundlagen föreskrifver, söker tillvägabringa ändring i former. 107 §.
RegeringsFormen bestämmer formen, hvarunder Utskottets yttranden skola afgifvas; der står intet ord derom, att Cons t i tu tons-Utskottets tillkännagifvanden skola vara af samma beskaffenhet, som andra Utskotts Betänkanden.
Orden lyda såInnda:
Ledamöter samfällt eller en eller flere af dem, uti deras rådslag om allmänna mått och steg, icke iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta, eller att någon StatsSecreterare icke med oväld, nit, skicklighet och drift sitt FörtroendeEmhete utöfva!, äge då Utskottet att sådant tillkännagifva för Rikets Ständer.
Det är således ett tillkännagifvande af hvad Utskottet vid granskningen funnit, som här är i fråga.
Något Betänkande, något af-eller tillstyrkande, som den värde Ledamoten ansett nödvändigt för att sätta Rikets Ständer i tillfälle att besluta, vore Grundlagsvidrigt; förslaget dertill måste således, om det skall blifva enligt med Grundlagens föreskrift, 33 H. 34 Den 18 J111 i i e. m. upptagit och beredt framställas i den ordning, som denna Lag föreskrifver, och af ConstitutionsUtskotteti föreskriften ordning, om förslaget gillas, hos Rikets Ständer anmälas.
Frågan är nu ej någon annan än att, sedan Utskottet anmält en eller annan anmärkning, Rikets Ständer skola pröfva, om Rikets väl kräfver, att de, mot hvilka anmärkningar blifvit gjorde, entledigas.
Det är på grund af en i dessa ordalag framstäld fråga, som beslutet skall fattas, och det är ej möjligt, alt en Ordförande i ett Stånd kan framföra någon annan formel, än den.
På svaret
Ja eller Nej dertill, är saken afgjord.
Samma Ledamot har ytterligare uppläst en hel uppställning af en form för anmärkningar, som icke skulle vara anmärkningar, utan anmälanden, hvilka han trodde leda till beslut, och som lian ansett af Utskottet bordt framställas.
Genom detta yttrande, igenkänner jag anledningen till Utskottets åberopande af 3^ §.
RikdagsOrdningen.
Det hade annars varit svårt att begripa, huru ConstilutionsUtskottet kunnat framkomma med anmälanden, som Utskottet funnit ej stå tillsammans med Grundlagen.
Den ratt att väcka frågor, som tillkommer LTtskottet, är insk ränkt till ändringar i Grundlagarne.
Sådana frågor få ej förut i Rikets Ständers Plena väckas; Constitutions-Utskottet kan väcka dem sjelf.
Det är i detta afseende Sy. §. är tillämplig på ConstitutionsUtskottet, och Den i8 Julii e. ra. endast i det fallet.
Friherre Anckarsvärd liar bland mycket annat yttrat, att der Grundlagens stadganden af Rådgifvarne öfverträdas, och det lemnäs opåtaldt, undergräfves förtroendet.
Jag skulle förmoda, att der Grundlagen öfverträdes af Representationen, och det lemnäs opåtaldt, undergräfves lika mycket förtroendet till representationen och dess värdighet.
Det har ytterligare af samma Ledamot blifvit yttradt, att Rikets Ständer borde till Konungen framföra anledningar till missnöje med Dess Rådgifvare.
En sådan handling är lagstridig.
Rikets Ständer äga ej att göra annat, än att anmäla StatsRådets
Ledamöter till endtledigande på grund af ConstitutionsUtskottets anmälan; men alt utsträcka det derhän, att motivera en sådan anmälan, dertill lemnar Grundlagen ejnågotspår.
Med anledning afhvad jag nu anfort, anhåller jag, att, då proposition på hvarje fråga framställes, om Ridderskapet och Adeln anser Rikets väl fordra, att begära vissa Rådgifvares endtledigande, votering måtte vidtagas, i fall ej enhälligt beslutas, att anmärkningarne skola förfalla.
Herr Hjerta> Gustaf', anförde skrifteligen:
Att utöfva en pligt, att begagna en rättighet, bör och kan ej för Representanten vara enahanda.
Förblandandet af dessa be33 H. 34* Den 18 J u ! i i e. m. grepp torde likväl få anses sAsom anledningen till det sätt, hvarpå Grundlagarnes heliga hud tolkas af RiksdagsMajoriteterna.
Må nian icke undra, om Fosterlandsvännen med‘bedröfvelse skådat, huru dessa majoriteter, i egenskap af Svenska Folkets ombud, understundom uppfyllt sina åligganden.
Må man fördraga hans röst, för ett ögonblick, innan man går att bedöma hans framställning.
Matte man ransaka i egna bröst, om de ord jag vagar uttala äro sanna, äro vigtiga , då jag säger, att orsaken, hvarföre RiksdagsMajoriteterna handla så oeftertänkt, så förderfligt, är det olycksdigra begreppet, att Representanten blott äger rättigheter att begagna, ej skyldigheter emot sina Medborgare alt uppfylla!
Högtidligt är det ögonblick, då Folkets Ombud församlas, att döma öfver Styrelsens handlingar.
Om man än skulle glömma, att det är den förfördelades, den lidandes förhoppningsfulla dag — ty de enskildta olyckorna försvinna så lätt ibland samhällsbestyrenS tummel, och de lyckligare folkklassernas glädjehvimmel — borde raan dock ihogkomma, att det för Svenska Folket har en vigt af helt annan beskaffenhet, än den, som den stränga rättvisan allenast gifver åt samhällsinrättningarne. 106 §.
RegeringsFormen är lemnad åt glömskan; äfven då Lagarnas ordagranna lydelse är öfverträdd.
Dess tillämpning har Den 18 Jul i i e. ni. berott af ConstitutionsTJtskottets Majoritet; oell huru denna under flera Riksdagar uppfyllt sina pligter mot Fosterlandet, derom torde följderna af dess handlingssätt redan tillräckligt vittna.
Men Sveriges Grundlag bjuder: iakttagande af Rikets sannskyldiga nytta, oväld, nit, skicklighet och drift, såsom vilkor för rådgifvande personalens bibehållande i sine embeten; och den meddelar Representanten rätt, att i Ståndet väcka frågor derom, samt ålägger blott Ståndet, att ej besluta deröfver, förr än ConstitutionsUtskottet blifvit bordt.
Äro äfven dessa ord blotta utrop, blott en prunkande plirase?
Äro de endast införde i 107 §.
RegeringsFormen, för att dåra Folket med den tro, att de män, som RiksdagsMajoritetcrna, ja, som, efter en nu gifven godtycklig tolkning, blott
ConstitutionsUtskottens
Mar joritet bibehålla, måste vara Fäderneslandets vänner, måste vara upplyste och utmärkte Medborgare?
Eller stå de här allenast för att inbilla utländningen, att friheten bor i våra dalar, att den vinkar honom vid våra stränder?
Nej! Mine Herrar, dessa ord äro icke blott präntade på Grundlagens blad, de blad, hvilka, så lumpna de äfven synas för mången, dock ännu en gång skola sammanhålla Svenska Folket midt ibland de faror, hvilka ensamma torde kunna återväcka en förlorad frihetsanda, en försvagad nationalkraft; de äro listade i Folkets hjertan.
Och de kunna icke alltför länge missförstås; de 374 Den 18 Ju 1 ii e. m. kunna icke en gäng af tidens rost bortfrätas ; ty Svenska lagens bud, förvarade i Svenska hjerlan, likna ej dessa nyare tidernas med grafstickel!! arbetade zirater; de äro runans enkla tecken, som, vårdslösade under en svag, en vilseförd styrelse, af årens mossa kunna höljas, men ej förstöras.
Och Folkets urgamla fordran på sin Styrelse; dess fasta tro, ått äga rättighet till denna fordran, dess oundvikliga hämnd, om den alltför länge gäckas; allt detta är ej blotta phraser.
Denna fordran står fast såsom ett evigt skydd för Sverige; en fordran, att, vid rådslagen om allmänna mått och steg, skall iakttagas Rikets sannskyldiga nytta, och att oväld, nit, skicklighet och drift slädse vid förtroende-embetenas förvaltning skall ådagaläggas.
Den, som missförstår dessa ord, han har hvarken läst i Svenska Folkets historia eller i deras hjel tan.
På hvarje blad af den förra, synes detta nationella behof uppfyllt eller utkräft; i hvarje blodsdroppa af de sednare svallar begäret, att det uppfylla eller utkräfva.
Midt ibland
Statsformernes omväxlingar, midt ibland samhällsinrättningarnas omstörtningar, har Svenska Folket bibehållit detta grunddrag af sin ursprungliga natur.
Derföre har ock medborgerlig dygd sammangutit sig med aliade Regeringssätt, som styrt Svenskarne; och midt ibland Magtens laglösa våldsamhet, har den likväl städse lyckats, att åt Fäderneslandet bereda friheten.
Och detta just der - Den 18 Juli i e. m. före, att oväld, nit, skicklighet och drift i Sverige städse varit vilkoren för de Styrandes Magt och anseende.
Engelbrecht, Stuvar och "Wasär ristade dessa grundvalar för Svenskarnes Statsförfattning i hvarje Svenskt bröst, och ingen Magt på jorden skall förmå att utplåna dem.
Det var ej en Secreterare i 1809 års ConstitutionsUtskott, som insatte dem i vår RegeringsForms 107 §.
Det var Sveriges forntid, det varsamtidens genom olyckan lifvade minnen af fordna tiders store män och lyckliga ärorika förhållanden, som inskrefvo dem i denna Grundlag.
De stå der.
Och de skola helighållas af en hvar Riksdagsman, som ej åt egen lycka offrar folkets, ej för egen nytta öfvergifver medborgarens pligter, ej af fördomar villas från Svenskmanna-frihet, ej ringa aktar sitt kall såsom hela Folkets Ombud, och som deremot vet, att förakta det missförstådda kallet af nådsökande för några, mot det allmänna fiendtliga, interessens godtyckliga skydd.
Måtte Representanter, sorn känna sin kallelse, icke misströsta öfver, att se den af andra oriktigt bedömd eller ringa aktad.
Majoriteternas voteringssedlar tillhöra ofta villorna och interessena; men folkets öde beror ännu mindre af en ögonblicklig pligtförgätenhet eller en missförstådd pligtkänsla.
Men Svenska Folkets större eller mindre uppoffringar, mer eller mindre lidan - Den 18 Julli e. in. elen, intilldess lyckligare tider för nationen ingå, och erfarenheten om friare samhällslära ttningars fördelar öfverflytta sig från de lyckligare folken till oss; med ett ord: det lugn, den trefnad, hvarunder Svenska Folket skulle kunna afvakta afgörandet af dess öde; detta beror till en stor del af det sätt, hvarpå Ridderskapets och Adelns Majoritet, vid afgörandet af ifrågavarande ämnen, bedömer sin ställning till Styrelsen och sina medborgare.
De a:ne
Ståndens redan fattade beslut betyder i det fallet föga eller intet.
Det gifver väl en aritlimetisk vigt åt 4 Stånds röstberäkning, men det har intet moraliskt inflytande på en Styrelses handlingssätt, som jag ej bor tro kunna till den grad glömma sin egen fördel och sin säkerhet, att den ej inser skilnaden emellan allmänna opinionens fordringar, och det öfverseende, hvarmed dessa Stånd vid detta tillfälle behandlat samhällets vigtigaste angelägenhet.
Då denna Styrelse dessutom sjelf bäst kan inse betydligheten af de ansträngningar hon gjort, för att vid denna Riksdag släpa sig fram i Magten; då jag ej bör tro henne vara till den grad förblindad, att bon icke skulle inse, att det slags upplösningstillstånd, som altsedan år 1815 fortgått, icke kan länge fortfara; då bon ej måtte kunna dölja för sig sjelf de stora uppoffringar bennes bibehållande kostar ett Folk, som, under 14 års De n 18 Julii e. m. 377 fred, och oaktadt föreningen med ett annat Folk, sett sina skatter altjemt okas; då hon sålunda bör sjelf begripa, att tiden börjar nalkas, då enskildta styrelsegrundsatser måste vika för allmänna, och tanken på hennes eget Jag utbytas mot ett noggrannare uppfyllande af de heliga pligter hvarje Regering äger till Folket; vill jag ej en gång misstro, att hon, i glädjen öfver den laglöshet, sorn hennes yttersta krafter kunnat bereda, eller den sorglöshet, Sorn räddar henne undan Ögonblickets faror, skulle kunna förgäta, att framtiden fordrar helt andra och större krafter, samt att hennes eget väl bör göra henne till sjelfva denna sorg-: lösbets, denna för friheten visade kallsinnighets ifrigaste motståndare.
Jag antager alltså såsom säkert, att inom kort tid en förändring i styrelsegrundsatser skall afbehofvet framkallas.
Frågan torde blott nu böra blifva:
Påkallas en opinionsyttring af Ridderskapet och Adeln till angifvandet af detta behof, medelst begärd förändring i Rådgifvande personalen; och är den en pligt emot Fosterlandet?
För att besvara denna fråga, måste man göra sig ett redigt begrepp om Fäderneslandets belägenhet, såsom det högsta målet för en Svensk mans bemödanden.
Derefter bör man betrakta den ställning, hvaruti Konungen och FqR ket befinna sig i allmänhet och till hvarandra.
Först sedan man gjort sig reda för dessa förhållanden, kan man med samvetets 3y8 Den 18 Jul i i e. ra. lugn yttra en öfvertygelse i detta magtpåliggande ärende.
Oell Mine Herrar! dessa vilkor för en sådan öfvertygelse bevisa bäst, huru nödvändigt det är, att hvarje Representant vid detta tillfälle söker aflägsna all fördom, allt eget interesse, likasom allt enskildt missnöje.
Denna heliga pligt har jag insett, och skall den uppfylla.
I medvetandet af rena afsigser och en för Fosterlandet allena brinnande kärlek, går jag att söka utveckla de skäl, hvarpå jag grundar min öfvertygelse, att jag skulle handla emot Konungens och Rikets saunskyldiga väl, om jag ej sökte i min mohn verka till en kraftyttring af Representationen, i afsigt att tillvägabringa styrelsegrundsalsernas skyndsamma förändrande, medelst rådgifvande personalens ombyte.
Men innan Representanten får tillämpa nyttighetsprincipen, har han till pligt, att förut betrakta rättsgrunden för sin handling.
I detta ögonblick blifver sådant så mycket vigtigare, som så väl Domaren, som de, hvilka skoladömmas, kunna hafva missförstått lagens bud.
Jag vet mången, som tror, att Rikets Ständer äga allenast bedöma Styrelsens handlingar ifrån och med den tid, då förra Ständer gifvit decharge; men jag svarar dertill, som till alla de invändningar man framkastar, för att med Grundlagsbokstäfver visa, att sundt menniskoföruuft icke får tillämpas, och att Folkets na - Den 18 Ju!ii e. m. 379 lurliga känsla af lidande icke får göra sig gällande, att det hvarken så är, bör eller kan vara. 76 §.
Riksdagsordningen, som dessutom blott omtalar Statsmedlen, säger, att ”hvad som efter granskning blifvit god"känt eller lemnat oanmärkt, bör anses haf”va vnnnit decharge i af seende på det gran”skade;' mén huru otaliga äro ej de styrelseförhållanden, som icke kunna genast utredas, granskas, bedömmas?
Angå ej dessa oftast det heligaste i samhället?
Kan det vara tänkbart, att ett fritt folk skulle afsäga sig den naturliga rätt, som de despotiskt styrda Folken veta begagna, att så snart följderna af en omoralisk Styrelse visa sig alltför oroande, upplösande och olycksbådande, befria sig från densamma?
Och huru ofta märker man genast den förnedring, hvari en svag Styrelse sänker samhället?
Huru lång tid fordras ej ofta, innan man skådar verkningarna af den lycksaliga enighet och kraft en verksam och högsinnad Styrelse sprider omkring sig?
Och skulle väl ett Folk, genom slafviskt iakttagande af granskningsföreskrifterna för hvarje 5-årigt lustrum, hafva afsagt sig menniskans naturliga rättighet, att välsigna sina välgörare, och söka aflägsna dem, som ådraga det förderfvet.
Dock — äfven jag vet, att man måste offra något åt begreppens förvillelse.
Jag går dessutom så ogerna alltför långt tillbaka i min granskning af det, som alla Gon - Den 18 Jul ii e. in. stiliilionsTJtskott lemnat ogranskadt.
Jag vet, att raan lättare tadlar, än styrer; och jag kanner min skyldighet, som menniska, medborgare och Riksdagsman, att ej fordra det omöjliga.
Men då jag sålunda förbigår otaliga förseelser, för det att de måhända ej alltid kunnat förutses, erkänner jag mig icke hindrad, att vid mitt handlingssätt följa den känsla, som djupt rotat sig i mitt bröst, och hvars mer eller mindre a Ilma nlighet bland Svenska Folket, mig icke tillhör, att nu ifrågasätta.
Denna känsla är missnöjet öfver, att märkbart skåda det tillstånd, hvari mitt Fosterland sig befinner, ett tillstånd af moralisk försämring _, ekonomisk vantrejnad och politisk svaghet.
Och detta har blifvit beredt, väsenteligen under de sista 17 åren, genom felaktiga, ja, jag vågar säga, förstörande styrelsegrundsatser.
Tryckfrihetens kränkning; myntväsendets fortfarande oreda; allmänna undervisningens försummande; nya lagbokens fördröjande; befordringssystemels lättfärdighet; den försämring bland Domaremagten, som man tyckt sig i följd deraf förmärka; sträfvandet efter ökad magt genom ett större inflytande på de personliga förhållanderna; den tydliga syftningen, att gifva de förmögnare klasserna företrädet framför den till armodet lemnade förtjenslen och skickligheten; utbredandet af osvenska läror om blinda lydnadens stumma pligter, och Den 18 J u 1 i i e. ro. till nedsättning af Representationens värdighet syftande åtgärder; allt detta har jag i 13 år med tilltagande förvåning tyckt mig se utveckladt under mina ögon; och allt detta har, i det innersta af min själ, stadgat heslutet, att Begagna all den rätt af lagarne mig gifves, att efter förmåga strida för en Bättre sakernas ordning.
Men, Mine Herrar! jag har ej glömt och skall ej glömma, att den rätt Lagarna gifva, Blott är svagt grundad på den moraliska vigten af Styrelsens handlingar.
Man har ännu ej lyckats att stifta nog fullständiga Lagar, tili Betryggandet af de första vilkoren för menniskans samfundslif; hennes säkerhet till lif, egendom och fritt Begagnande af hennes krafter och förmögenheter.
Huru skulle man då kunna äga Regeringslagar för Bildningens och sedlighetens Bevarande?
De äro lika Behöflige, som omöjlige att uppgöra; men just derigenom lyckligtvis de, som minst af alla lagar ostraffadt af Styrelserna förbises; ty de Beliof, som ej antagit form, tala till känslan; då deremot de öfrige samliällsbehofven mer stödja sig på lagbudens kalla beräkning och nyttighetsläror.
Jag öfvergår alltså tili de föremål, som meddela mig nödig styrka, att efter våra former fordra ansvar.
Dertill hörer den ekonomiska vantrefnad , och den politiska svaghet, som jag yttrat mig anse vara följder af Styrelsens grundsatser; och då jag i öfrigt delar Friherre Anekarswärds och Grefve Horns tänkesätt, 33* Den 18 Ju 1 i i e. in. vill jag icke upprepa de af dem framstälde föremål för anmärkningar; utan endast inskränka mig till följande allmänna bevis för Styrelsens bristande nit, skicklighet och drift.
Om man med ett lands ekonomiska kraft allenast förstår, att Folket får lefva och föröka sig, att det får arbeta och handla nätt upp så mycket som fordras för skatternes behöriga utgörande, då är visserligen mitt påstående obilligt, att närvarande Styrelsegrundsatser vålla ekonomisk vantrefnad inom vårt land.