Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
I öfrigt varén förmyndarekammarens ledamöter från åtal för deras förvaltning fria. 16 §.
Domhafvanden åligger att sjelf eller, der han hindrad är, genom annan dertill af honom förordnad, lämplig person, hvarje år uti Januari månad, anställa inventering uti alla inom domsagan varande förmyndarekammares förvaringskistor och derefter föranstalta om de åtgärders vidtagande, som tilläfventyrs kunna vara af omständigheterna påkallade.
I stad förrättas sådan inventering af borgmästaren.
Vid inventeringen bör noga tillses, att inteckningar i rätt tid blifvit förnyade samt anstalt fogas om förnyelse af de inteckningar, som under årets lopp förfalla.
Inventering må äfven å annan tid anställas, der doma ren så nödigt pröfvar.
Det skulle visserligen kunna gå an, att inteckningsförnyelser å sådana skuldsedlar, som äro uf gifna af annan person än förmyndaren, kunde af honom sjelf besörjas och förmyndarekammaren fritagas från ansvar derför; men då förmyndarekammaren alltid torde böra förnya de inteckningar, som tagas uti förmyndares egendom, och anteckningsbok således för dessa i alla fall mäste hållas, synes det föga öka besväret, att förmyndarekammaren har omsorgen äfven om andra inteckningars förnyande.
Dessutom kun - Den 4 Juli. kumle svårigheter lätt uppstå i afseende på skuldsedlars utlemnande m. m.. och, i fall försummelse ägde rum, tvist uppstå, huruvida förmyndarekammare!! eller förmyndaren dertill vore vållande.
Lämpligaste utvägen synes vara den, alt, vid inventering uti Januari månad, aila de skuldsedlar, hvarå inteckningar under årets lopp böra förnyas, uttagas och emot qvitto aflemnas till domhafvanden, som besörjer förnyelsen.
Ehuru förmyndare-redogörelserna böra til! förmyndarekamrarna aflemnas, är något åliggande ätt granska desamma ej föreslaget, emedan det skulle troligen föranleda till inånga, ofta onödiga stridigheter och blifva illa uppfyldt.
Det är dock förmyndarekammarens ledaroötei obetaget att af redogörelserna taga den kännedom, de åstil da, och i anledning deraf, på sätt i4 §• föreskrifver, hos omstolen göra den anmälan, hvartill anledning kan finnas Remitterades till Lagutskottet.
Hr Stråle, Nils Wilh., hade ytterligare inlemnat ett anförande, så lydande:
Då H. R. o. Ad. till LagUtsk. återremitterat dess betänk.
N:o 71, i anlédn. af K.
M:s nåd. propos. om ändring af 8, 9 och 10 §§. samt förklaring af 2 §. 17 Cap. Iland.- balken, anhåller jag att till denna återremiss få foga den önskan, alt Utsk. vid förnyad granskning af detta ämne må noga öfverväga, om icke det, till förekommande af bedrägerier, må vara nödigt att från den förmånsrätt för omyndigs fordran, som må äga rum, undantages, hvad den omyndige under båda föräldrarnas lifstid kunnat erhålla i testamente eller gåfva, eller sjelf sig förvärfva.
Det är visserligen sannt, att hitintills exempel ej särdeles ofta förekommit på falska fordringar, som i concurser bevakas, och hvilka, i brist af bevis om förhållandet, ej kunna af domaren ogillas.
En bidragande orsak dertill torde kanske vara, att en sådan fordran, grundad endast på gäldenärens förskrifning, ej kan medföra annan rätt, än att jemte andre oprioriterade fordringar deltaga i den utdelning, som på dem kan belöpa.
Men skulle utsigt öppna sig att kunna med förmånsrätt uttaga en sådan diktad fordran, då skulle kanske försöken i detta afseende mångdubblas och öka sig i den mån, desamma lyckades.
En gäldenär, som såge sin bankrutt snart vara för handen, behöfde endast låta en annan person, i 2:ne tystlåtna vittnens närvaro, uppräkna en summa penningar såsom gåfva åt hans barn.
Hade man ej tillräckligt penningar för att på en gång åstadkomma den önskade summan, kunde den fingerade gåfvan i flera repriser förnyas.
När tm concursen yppas, begär fadren, att någon annan måtte förordnas till barnens förmyndare, och den 9 H. 17 i3o D c n i| Juli. ne, som emottager fadrens, af vittnens edliga intygande vits* ordade qvitlenser, kan ej annat än bevaka och beediga fordringen.
Gäidenären, ehuru han sjelf lemnat de penningar, som blifvit skänkta åt barnen, skulle kanhända, under en sådan veservatio méntålis, ej hafva så mycken betänklighet att beediga bouppteckningen, och på sådant sätt vöre domaren tvungen att fastställa en förmånsrätt, som borltoge all tillgång för oprioriterade fordringsägare.
Skulle förmånsrätten för barnafordran qvarstå framför inteckning, på sätt Utsk. föreslagit, då finner hvar och en, att det hädanefter för alla, som äro gifta och hafva barn, för hvilka de enligt lag sjelfva äro förmyndare, blifver helt och hållet omöjligt att lemna inteckning i fast egendom, som medför säkerhet att ej, genom förmånsrätt för de omyndiga barnens fordran, kunna tillintetgöras.
Blotta möjligheten af ett bedrägeri skall störa crediten.
Åtminstone komma alla publika cassör i ett svårt bryderi, huruledes de skola förese sig för förluster.
Men äfven om inteckning erhåller förmånsrätt framför barnagods, torde det vara nödigt att, så vidt möjligt är, förebygga anledningarna till bedrägeri, och jag får således förnya mitt förslag, att till ii §. må göras följande tillägg:
För medel, som genom gåfva eller testamente tillfallit omyndig, under det fader eller moder båda ännu lefva, äfvensom för hvad denne sjelf kunnat sig förvärfva, äger ej hos dem förmånsrätt rum, såvida icke anmälan derom hos domstolen skett och denne förordnat, att medlen under förmyndareansvar emottagas må.
I öfrigt får jag till Utsk. hemställa, om icke det vore lämpligt att låta frågorna om inrättande af förmyndarekamrar och andra åtgärder till betryggande af omyndigs säkerhet, i händelse förmånsrätten framför inteckning försvinner, vid afgörandet föregå granskningen af K.
Om man finner, att andra medel finnas att förekomma förluster för de omyndiga, torde det vara lättare att bifalla förmånsrättens upphörande.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen sammanträda för att utse ledamöter i Bevilln. -Utsk. efter N:o 99 Frih. Hamilton, Hugo Adolph; i Oecon.-Utsk. efter N:o 11S0 Hr af Pontin, Magn.
Martin, och i Ridd.-Utsk. efter N:o 1789 Hr Ridderhjerta, fullm.
Gr. Gyldenstolpe, Garl Albert.
Ånyo föredrogs Gr. Cronhjelms, Otto Aug., d. 17 dennes f. m. på bordet lagda motion, ang:de utfärdande af en författning lill förekommande af olyckor med ångfartyg.
De 11 4 Juli.
Hr Reutersvärd, Pehr Adam, hade inlemnat ett så lydande anförande:
Med anledning af Ilr Gr.
Cronhjelms motion, ang:de utfärdande af en författning till förekommande af olyckor med ångfartyg, tager jag mig friheten att härjemte bifoga en ”berättelse *) om ångfartygen Föreningens och Ormen Långes sammanstötning mot hvarandra d. 17 Sept. 1 83o, jemte några i a 111 ed n. häraf föranledda reflexioner om ångfartyg i allmänhet,” införd i tidningsbladet Journalen förd. i5 Wov. samma år, 2:dra sid., hvilken berättelse, såsom stöd för bemälde Hr Gr:s yrkande om nödvändigheten af reglementariska föreskrifter från Statsmagternas sida för ångfartygen, jag anhåller mätte få åtfölja motionen till vederbörligt Utsk., som torde taga de af den timade olyckshändelsen föranledda reflexioner i närmare öfvervägande och å dem fästa det afseende, de kunna förtjena.
Företogs till pröfning Stats-Utsk:s d. 17 sisth Juni e. m. på bordet lagda utlåt.
N:o i45, i anledn. af väckt motion om afskrifning utaf Enkefriherrinnan Eneskjölds skuld till Krigsmanshuscassan, Hr Stuart, Garl Gust.:
Det är med den smärtsamma känsla, hvilken man alltid erfar, då man icke får följa sitt hjertås böjelse, som jag uppträder för att tala emot StatsUtsk:s här tillstyrkta afskrifning.
Jag skulle gerna önska, att Friherrinnan Eneskjöld kunde få ersättning för sin betydliga förlust; men jag tror icke det tillkomma Representationen att meddela några gracer.
Jag medger, att här förekomma högst bevekande omständigheter samt att förlusten icke kunnat inträffa, örn vederbörande embetsmän iakttagit sina skyldigheter, och jag medger vidare, att underlåtenheten hos den, som blifvit lidande, varit så ursägtlig, att jag deri ser ett icke ringa skäl för Utsk:s tillstyrkande; men då så beskaffade förhållanden kuitna inträffa med flera, och det skulle blifva en orättvisa, om man gaf åt Friherrinnan Eneskjöld, hvad som tilläfventyrs nekades de öfriga, och då jag icke finner det principenligt, att
Representationen ikläder sig enskildas förluster af ifrågavar. art, anhåller jag vördsamt om propos. till afslag å betänk., särdeles som sednare delen af Utsk:s tillstyrkande är alldeles obehöfligt, sedan Konungen redan, i anledn. af delta mål, utfärdat en ny författning, rör:de controller vid räntebetalningar i publika cassör, hvarigenom dylika misstag och missbruk för framtiden blifvit förekomna.
StatsUtsk:s ifrågavar. utlåt, företer ett särdeles förhållande inom förvaltningsverken, sorn *)
Denna berättelse åtföljde yttrandet lill Oecon.-Utskottet.
Den 4 Juli.. synes mig påkalla Representationens synnerliga uppmärksamhet, helst då Utsk., på grund af detta förhållande, ansett sig böra tillstyrka afskrifning af Enkefriherrinnan
Ene skjölds skuld, ehuru Utsk. förut afstyrkt åtskilliga andra afskrifningar, för hvilka lika mycken billighet och större, rättsgrund talat, än för bifall till denna af Hr Gyllenkrok väckta motion.
Hvad i detta mål tilldragit sig inom KrigsColljni synes förtjena desto stöi re uppmärksamhet, som Utsk. säger sig deraf hafva erfarit, huru en enskild medborgare, genom tjenstemäns vårdslöshet och bristande tillsyn, blifvit bragt på en betydlig förlust, sorn af den enskilde icke kunnat förekommas, då KrigsColhm uraklåtit att i behörig tid utkräfva den ränta, som skulle erläggas, och advocatfiscalen genom oriktigt svar på skedd förfrågan bemantlat bedrägeriet
Fastän jag således önskar, alt de bevekande skäl, som här förekomma, må blifva gällande, kan jag ej godkänna,, att det, såsom Utsk. tillstyrkt, endast sker för en gång, såsom undantag för Friherrinnan Eneskjöld.
Jag önskar i stället, alt dessa skäl må blifva gällande till eftergift för alla, på enahanda sätt lidande enskilda medborgare, samt att nian, framför allt söker förekomma dylika tilldragelser för framtiden , hvartill
Utskrs förslag i sednare punkten icke är lämpligt eller ändamålsenligt, enär målet redan varit draget under K.
M:s pröfning, utan att någon ansvarighet kunnat drabba de embetsman, som genom bristande tillsyn föranledt lidandet.
Då derföre R.
St. hafva en Just.-ombudsman, hemställer jag, om icke det vore lämpligare att uppdraga åt Just.-ombudsmannen att undersöka, huru allt detta kunnat tillgå och hvad som erfordras för att förekomma det för framtiden.
På dessa skäl anhåller jag om återremiss af betänk.
, med begäran, att Utsk., i stället för den nu föreslagna und. skrifvelsen, måtte tillstyrka R.
St. att genom sin Just.- ombudsman vidtaga de åtgärder, sorn ändamålet erfordrar; hvarjemte jag tillika önskar, att Utsk., i förening med tillstyrkandet om eftergift af Friherrinnan Eneskjölds ränteskuld till krigsmanshuscassan, måtte bestämdt yttra sig om sättet för skuldens öfvertagande af staten.
Jag hoppas, att R. o. Ad. täckes bifalla denna min begäran om återremiss.
I motsats mot de 2:ne talare, som sist yttrat sig, begär jag bifall till StatsUtsk:s ifrågavar. betänk, på det hufvudsakliga skäl, att den person, som här är i fråga, vändt sig till advocatfiscalen i KrigsColhm, och att det är genom oriktigheten af dennes offentliga vittnesbörd, sorn personen blifvit lidande.
Detta är det enda, men tillräckliga skälet för rättvisan af Utsk:s förslag.
Jag vill icke ingå i pröfning, huruvida sökanden kpnnat hafva någon rätt till eftergift, i händelse hon icke på delin sätt vändt sig till advocatfiscalen; men då hon nn gjort det, anser jag henne oneklig! hafya en sarjan rätt, ty L D c n 4 Juli. 133 ingenting kari vara mera förvillande för den enskilde, iiti sådana af embetsman lemnade betyg, sorn sedermera finnas stridande mot förhållandet.
Denna omständighet förmodar jag äfven hafvä ledt Utsk., och jag skulle tro, att hvar och en, som är uti enahanda kategori, med säkerhet kan påräkna samma resultat; hvadan jag anser det vara R. o.
Ad, värdigt att bifalla detta betänkande.
Till vederläggning af de tvenne första talarnes mening, hvilka båda erkänt de bevekande skäl, Utsk. upptagit, och begge Önskat, att Friherrinnan Eneskjöld kunde njuta någon ersättning för sin förlust, men skilja sig i det resultat, hvartill de kommit, då den ena begärt afslag och den andra återremiss, har Frih.
Ehrenborgh redan anfört ett ganska kraftigt skäl; men det finnes ännu ett att tillägga.
Eneskjöld hade cassörens i KrigsCol]:m qvittenser på fullgjord räntebetalning; dessa qvittenser gällde sedermera icke, emedan en formalitet var förbisedd, hvilken hon icke kunde känna, emedan K.
M. först efteråt utfärdat allmän författning om den eontroll, sorn här var underlåten och hvars värde hon icke kände.
På detta skäl tillstyrker jag bifall till betänk, och hoppas, att det desto hellre af Ståndet skall meddelas, som den ena talarens betänklighet, att det skulle leda till orättvisa emot andra, icke kan förtjena afseende, utan att de speciella fall, sorn kunde komma i fråga, uppgifvas; ty förrän vi känna dessa fall, kunna vi ej säga, om omständigheterna äro desamma.
Jag är förekommen af de sista tvenne talarne och förenar mig med dem i tillstyrkande af Utsk:s förslag.
Jag anser det vara Representationens ovilkorliga skyldighet att godtgöra de lidande, enskilda medborgare få vidkännas derföre, att andra Statsmagten icke controllerar sina embetsmän, så länge
Representationen icke sjelf i den juridiska afdelningen af sina befattningar förfar så strängt, att embetsmännen icke kunna uraktlåta sina skyldigheter utan ansvar.
Jag frikallar mig dock från all delaktighet i den lagstiftning, som bort tillse, att bättre controller i juridiskt afseende funnos å embetsmännen, ty jag äger icke kännedom i dessa ämnen; men min öfvertygelse är, att ur Representationen bort utgå sådana principer för lagstiftningen om embetsmännens ansvarighet, alt så ofantliga missbruk, sorn här ägt ruin, blifvit förekomna.
Jag begär således propos. till bifall å betänkandet.
Hr. a f B i 11 bergli, Joli.
Äfven jag begär bi-, fall till StatsUtsk:s ifrågavar. betänk., och jag stödjer mig härvid icke blott på de af Utsk. upptagna skälen, utan jemväl derpå, att R.
St. redan vid 1821 års riksdag yttrade den önskan, att staten alltid måtte ansvara för enskilda personers förluster genom publika tjenstemäns förskingring aldrin anförtrodda medel.
Den härom allålna skrifvelse!! lill - »34 Den 4 Juli. lorn i anledn. af en landssecreterares förfarande i Wermlands län, och sedermera liar också en förordning utkommit, sorn väl icke till fullo innehåller samma stadgande, som Ständerna sålunda önskat, men hvilken berättigar enskilda till förmånsrätt hos uppbördsman näst efter Kronan för förskingrade medel, som blifvit dem i tjensten anförtrodda, samt gör enskilda med Kronan delaktiga i rättigheten att för slika förluster njuta ersättning af den borgen, som uppbördsmän skola ställa för sin förvaltning, hvilket allt ådagalägger, att Regeringen hyllar den af R.
St. uttalade åsigten.
Jag kan för öfrigt ej annat än medgifva, alt en grof försummelse i KrigsCollrm här ägt rum, men tror likväl, alt det för KrigsCollrm varit lika omöjligt att förekomma förskingringen, som för den enskilde att bevara sig mot följderna deraf; ty allt hvad en oredlig uppbördsman kati tillåta sig, för att under någon tid fördölja sina tillgrepp, är alldeles omöjligt att förese och på förhand förekomma, fastän alla vidare försök dertill i det speciella afseende, hvarom här är fråga, numera blifvit afböjda.
Emedlertid, om man läser handlingarna i detta mål, finner man, att Friherrinnan Eneskjöld fått behörigen annoterade qvittenser äfven efter dem, sorn ej voro annoterade, och deraf borde hon skäligen kunnat sluta, att de föregående räntebetalningarna jemväl blifvit behörigen annoterade, ehuru qvittenserna sådant icke utvisade, emedan man icke gerna ger qvitto på ett sednare räntebelopp, innan den förut upplupna räntan blifvit betald.
Skuldsedeln innehöll dessutom, att capitalpt skulle anses uppsagdt och lånet utkräfvas, i händelse räntan icke ordentligen betalades; men detta skedde ej, hvilket allt innefattar omständigheter, som i delta särskilda fall tala för ersättningens beviljande.
Den förste talaren har trott, att flera andra kunde finnas, som äro i samma förhållande.
Mig veterligen har en sådan cä‘sus, som denna, ej inträffat med någon annan än Friherrinnan Eneskjöld; men för kronouppbörden finnes det visserligen i allmänhet stadgadt, att om fogdens qvjtlo icke finnes annoteradt af häradsskrifvare!!, skall den skattskyldige betala för andra gången.
Detta tillämpas likväl aldrig, och ingen har fått betala ånyo, då han med uppbördsmannens qvitto styrkt sig hafva erlagt betalningen.
Någon orättvisa emot andra, som äro i samma kategori, lärer således icke kunna komma i fråga; och hvad angår prejuflicatet för framtiden, så är förhållandet, att K. M. i anledn. af detta mål befallde
Kammarrätten att inkomma med förslag till en författning i ämnet, sorn äfven utkom år i83o, af innehåll, att afla medel för publika cassör böra insättas i R.
Bank; att qvittenserna skola innehålla anvisning af hvem de rätteligen böra meddelas för qassans räkning, och att i tidningarna skall kungöras, åt hvilken person det inom hvarje verk blifvit uppdraget att teckna annotation derå, hvarjemte det äfven stad - Den 4 Juli. 135 gades, att inventering tvenne gånger om året skall ske och anmälan till åtgärd inom 8 dagar göras inför cassadirectionen eller verket, när räntebetalning uleblifver, så att hädanefter inga misstag eller missbruk i detta hänseende kunna ske, hvaraf äfven följer, att den i sednare punkten af Utsk:s betänk, föreslagna skrifvelsen är alldeles öfverflödig.
Jin ledamot har ansett Just.-ombudsmannen böra undersöka orsakerna till den inträffade händelsen; men jag tror icke, att en sådan undersökning kan leda till flera upplysningar, än redan vunnits, och jag hemställer således, om ej den värde ledamoten derifrån vill afstå.
Samme ledamot har äfven önskat, att Utsk. måtte uppgifva sättet för ersättningens utgående, innan den beviljas.
Jag tror likväl icke, att detta hör så positivt inverka på beslutet, särdeles som Utsk., då det föreslagit ersättning, känner tillgångar dertill och framdeles derom kan inkomma med förslag.—
På grund af hvad jag sålunda anfört, begär jag bifall till betänk, och vill ej yrka återremiss, oaktadt jag anser den föreslagna skrifvelsen obehöflig.
Men om återremiss skulle beslutas, anhåller jag, att Utsk. måtte frångå förslaget om denna skrifvelse, enär en författning, som uppfyller ändamålet, redan är utfärdad under d. i3 Sept. r83o.
De 4 sednaste talarne äro rätt lyckliga, då de i afseende på denna fråga äro i den alltid angenäma ställningen, att deras begrepp om rättvisa, och billighet öfverensstämmer med känslan för den lidande.
Jag är icke i samma ställning, ty jag kan ej medgifva, att Friherrinnan Eneskjöld iråkat sin förlust utan eget förvållande, då hon underlåtit, hvad erfarenheten bort lära henne vara nödigt vid all publik uppbörd, att nemi. skaffa annotation å qvittenserna.
Vi veta alla, att detta gäller ej blott för publika cassör, utan äfven för hela kronouppbörden; och om en fogde förvärfvade sig sådant förtroende, att de skattskyldiga försummade taga häradsskrifvarens annotation å fogdens qvittenser, men denne sedermera rymde med penningarna, skulle en hel landsort, med lika skäl som Friherrinnan Eneskjöld, kunna inkomma med klagomål Öfver det missbrukade förtroendet af en embetsman) och jag hemställer, om R.
St. då skulle kunna vägra en mängd fattiga bönder samma förmån, som man nu vill gifva friherrinnan.
Någon okunnighet om hvad som borde iakttagas kan dessutom så mycket mindre förebäras, som skuldsedeln innehöll, att medlen borde insättas i R.
Man har väl sagt, att här endast är en formalitet, som blifvit underlåten; men sådana fall inträffa ofta, der underlåtenheten af blott en formalitet kan medföra betydlig förlust, såsom vid en bevakning i en proclama och dylikt.
Ett annat skäl) sottl afven blifvit anfördt, att Friherrinnan Eneskjöld skall blifvit missledd af det oriktiga besked, som KrigsCollegii advo - i36 D«ii 4 Juli. catflscal på skedd förfrågan meddelat, förtjenar deremot mera afseende; men frågan är, om resultatet blifvit annorlunda, i händelse advocalfiscalen upplyst verkliga förhållandet.
Eneskjöld hade ändock blifvit ålagd betalningsskyldighet, och det återstår blott att få utredt, om
Landins tillgångar till ersättning då voro större, än de sedermera befunnos; ty att derförutan efterskänka hela skulden, anser jag_, vådligt.
En ledamot har omtalat en dylik afskrifning i Wermland; men förhållandet dermed var, att en embetsman blef för underlåten tillsyn dömd till ersättningsskyldighet, och ehuru Ständerna sedermera efterskänkte statens andel i denna ersättning, kom den omnämnde embetsmannen icke derifrån utan betydlig förlust, hvaremot här ingen förlust skulle drabba den enskilde, som försummat sig.
St. vilja behjerta de omständigheter, som här tala för en mildring, bör man dock icke eftergifva mer än halfva summan, hvarigenom saken kan blifva en varning för andra.
Detta ämne är för öfrigt af den beskaffenhet, att man ej kan undgå i anledning deraf göra ' åtskilliga reflexioner: för det första, ang:de vanskligheten af våra collegiala former, då man hör dem isynnerhet beprisas för den säkerhet de medföra och likväl ser, huru de lemna rum för så oerhörda underslef, som här skett; och för det andra, angrde tillvaron af en lucka i vår brottmålslag, då man linner, att en embetsman, som genom falska räkenskaper missledt ett helt Col!:m, går derifrån utan annat ansvar än ersättningsskyldighet för hvad han olagligen tillgripit.
Actor yrkade straff för förfalskning, men domstolarna förklarade sig icke kunna tillämpa detta straff; och förhållandet är, att om han ändrat en enda siffra i afslutade räkenskaper, hade han blifvit dömd till halsjern och hvad mera lagen för sådant fall stadgar; men derföre, att han från början gjorde räkenskaperna falska, gick han fri.
På grund häraf får jag, med stöd af 56 §.
Reg.F., nu väcka den motion: attén tjensteman, som uppsåtligen uppgör falska räkenskaper, må straffas som för förfalskning.
Jag anhåller att framdeles vid remiss af denna motion få närmare utveckla densamma, men tillstyrker emedlertid återremiss af Utskts nu förev. betänk., på det Utsk. må komma i tillfälle att utreda, om någon förlust för Friherrinnan Eneskjöld verkligen uppkommit genom advoeatfiscalens oriktiga uppgift, och på det Utsk. i alla händelser måtte nedsätta afskrifningen till halfva beloppet, så att den begångna försummelsen icke må aflöpa alldeles skadeslöst.
Till den siste talarens egen urskillning ber jag att få öfverlemna några erinringar vid hans betänkligheter.
Talaren har satt denna fråga i jemnförelse med de fall, då personer försumma att förse sig med behöriga qvit - Den 4 Juli. qvittenser för sinn kronoutlagor; men härvid bör märkas, att det redan länge varit allom kunnigt, att härtill fordras icke blott fogdens qvitto, utan äfven häradsskrifvarens annotation, hvaremot ingen allmän författning härom, hvad publika cassör angår, varit utfärdad före i83o, och den händelse, hvarom nu är fråga, inträffade 10 år förut.
Man skulle just från denna Regeringens åtgärd, att efteråt utfärda en författning i ämnet, kunna hemta beviset, att okunnigheten förut varit ursägtlig.
Den andra betänkligheten, som grundar sig på befarad t prejudicat för framtiden, undanrödjes likaledes genom den omnämnda författningen; ty okunnigheten kan numera icke återkomma.
Slutligen får jag meddela den upplysning, att betänk, är af i Stånd bifallet; och jag hoppas, att hos R. o. Ad., hvars billighetskänsla aldrig förgäfves åberopas, de skäl, som tala för bifall, icke skola blifvit fåfängt anförda.
Frih. von Knorring, Wollrath; Jag vill blott upplysningsvis nämna, att jag såsom en bland arfvingarna efter Enkefriherrinnan
Hay gjort en dylik förlust på Landin, som Friherrinnan Eneskjöld; och för att framdeles komma i åtnjutande af samma ersättning, som är i fråga för den sistnämnda, begär jag nu afslag å StatsUtsts betänkande.
Den siste talaren har citerat ett exempel af enahanda beskaffenhet med nu förevar, fråga, och flera andra exempel finnas visserligen, om man vill undersöka alla de fall, då enskilda fått vidkännas förluster till följd af embetsmäns vårdslöshet.
Jag kan dock icke dela Gr.