Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Val har en motionaire under denna Riksdag väckt fråga om deras omstöpande, men inga händelser, inga anförda facta hafva dertill föranledt.
Då enskiften i stort redan blifvit verkställde både inom Skaraborgs Dan och i Skåne: der haft den bästa framgång, samt medfört mycken nytta, och detta allt med den nuvarande författningens tillämpande, kan jag ingalunda finna, hvarföre, enär icke någon skada deraf är uppgifven, man nu åter skulle förändra samma författning.
Att på sådant sätt beständigt skapa om Dagen, är ett direct medel, att sätta Lagens tillämpare i ovisshet om hvad rätt är; och ett sådant förhållande torde icke vara att önska eller gilla.
Af sådan or - Den 30 September e. mi 467 sak kan jag icke ellar instämma uti hvad Utskotten nu i ämnet föreslagit.
Jag anser det vara vida bättre, att förblifva vid hvad sorn förut är i förevarande fall stadgadt.
Landsliöfdingarne hafva ofta personligen hållit de undersökningar å stället, som understundom vid enskiften måste ega rum.
Hela handläggningen dervid är också mera Oeconomisk än Juridisk, då hufvudgrunderne för skiftet uppgöres af ömsesidigt valde personer.
Henna anstalt tyckes just visa, att saken bör fortare bjelpas i gång, än andra.
Men skulle åter, såsom Herr von Hauswolff inom Utskotten tillstyrkt, dylika frågor förvisas till ordinarie Domstol, blefve ock, efter min öfvertygelse, enskiftet lika onyttiga, som de hittills varit gagneliga, genom den orimmeliga tids* utdrägt Rättegångssätt^ vid HäradsRätterne kan medföra.
Herr Danckwardt (Se Bilagan N:o 1.)
Herr Munck eif Rosenskjöld, Eberhard * I* Ftågavarande ämne är ett af de vigtigare, Sorn under denna Riksdag förevarit, serdeles hvad Malmö Län beträffar.
Den enskiftes*författning, sorn år 1803 utfärdades för Skåne, innebar alltför mycket karacteren af den despotiska styrelse, hvarunder den tillkom, och man kan med skäl säga, att eganderätten icke blifvit så litet hållen i helgd i något land sora i Malmö Län 468 Den 30 September e. m. under de Iren, då_ Författningen ännu var gällande.
Författningen har sedermera nemligen 1812 blifvit så modifierad, att man något mera iakttagit enskildes rätt.
Jag medgifver, hvad Herr Tham anfört, att enskiftningarne för Eilet i det hela medfört mycken nytta; men man måste dock göra skillnad emellan det som gagnar en del, och det som gagnar det hela.
Man kunde till exempel möjeligen uppfinna en finance-plan eller en bevillnings-författning, som ålade endast de rike att betala utskylderne, men befriade alla andra medborgare.
Det skulle visserligen gagna massan eller det hela af Nationen, men vore i alla fall en orättvisa mot någre medlemmar af den.
.Korteligen genom dessa, oftast med en brådstörtande skyndsamhet och ej alltid Utan Väld verkstäldta énskiften, hafva en mängd familier blifvit förorättade och bragta till ruin eller nära branten af den; och man har genom dem tvingat mången, som förut icke var skuldsatt och lefde i lugn och välstånd, att blifva invecklad i låne-transactioner blott för att bestrida de oundgängeligä kostnaderne vid enskiftet.
I Skåne och synnerligen uti Malmö
Hän äro redan de fleste byar på slättbyggden enskiftade; men ännu finnas äfven der kanske tusende jordägare som kunna blifva gagnade af en mer grannlaga och rättvis verkställighet i detta afseende, och jag får derföre helt oell hållit förena mig med de värde Ledamöter, som önska att en ordentelig rättegångsväg må utstakas för tvister uti enskiftesmål.
Man liar sagt, att tidsutdrägt derigenom skul - Den 30 September e. m. ' 469 le åstadkommas; roen då rättvisan utdelas, torde det äfven vara ett medel att förkorta
Rät* tegångar, ty dess mindre klagomål ega runi* Jag känner i öfrigt enskiftes. tvister inom Malmö Län, hvilka, oaktadt den förkortade Rättegångs*vägen, fordrat frenne år, för att bringas till slut.
Orsaken till tidsutdrägteu måste då ej legat uti RättegångsOrdningen, uta n i de dervid föregångne åtgärder, som varit af sådan beskaffenhet, att flera undersökningar erfordrats, för att vinna ett riktigt resultat.
Som det nu mera lärer vara att hoppas, att Nämdeman få väljas af menige man pjelf, har maj? desto större skäl att yrka det de ordinarie HäradsRätterne skola med enskiftesmålen taga befattning.
Detta hade varit så mycket mer nyttigt i Skåne, den tiden då Allmogen der icke ägde rättighet att till Rrod man kalla en Bonde; utan i detta afseende måste inskränka sitt val till Ståndspersonsklassen.
Om detta i sednare åren blifvit ändradt, kan jag icke med säkerhet saga, men att förhållandet var sådant jag nu .uppgifvit det, tills 1812, yågar jag påstå.
I följd af allt flotta anhåller jag om återrerniss af Betänkandet; i hvilken anhållan jag förmodar, att alla, som i ämnet sig yttrat, skola med mig instämma, så mycket hellre,sorn det af en värd Ledamot anförde ändamålet med enskiftes-verket : skyndsamhet och minsta kostnad subordinerar under ett vida högre ändamål: rättvisan.
47» D*n 30 September e, m* Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus:
Ulan att vilja bestrida hvad en värd Talare här anfört, att nemligen med enskiftes-författningärne följt flera missbruk, skadliga för enskilde, torde jag blott fä påminna, att det oftast icke är möjeligt att utföra allmänna mesurer, så att icke någon gang en tunga deraf faller på den enskilde.
Då saken i alla fall är nyt» tig för den stora menigheten, så må man väl söka afhjelpa det missbruk, som kan vid verkställigheten visa sig, men man må icke derföre häfva det hela.
Med den erfarenhet jag förvärfvat mig inom Skaraborgs I<än, der jag sjelf varit Landtman på den egenteiiga slättbyggden, och flera gånger varit delegare i enskiftesmål, kan jag icke annat än instämma med Herr Tham deruti, att enskiftes-författningen må, sådan den är, varda bibehållen.
Jag an» ser ämnet så rent Oeconomiskt, att om be* liandlingen deraf skulle läggas under Juridiska myndigheter, hufvudändamålet skulle i det när» mäste förfelas.
Det är nästan omöjligt, att afgöra en enskiftes-fråga utan granskning å stället, och denna granskning måste göras, mera efter Oeconomlska, än efter Juridiska principer.
Det torde således vara tillräckeligt skäl, att låta pröfningen i denna del hädanefter som hittills, tillhöra Landshöfdingarne.
Jag kan i öfrigt ej vidgå att, såsom en Talare här påstått, det skall finnas en författning, som föreskrifver, att Bönder icke få väljas till enskiftesmän.
Jag vet åtminstone, att ipotsatseij egt rum i Skaraborgs Län; och ora Den 30 September e, m. '47 i ett sådant förbud funnits i Skåne är det ett missbruk i tillämpningen af författningen, den jag dock yrkar måtte till alla delar bibehållas.
Oin återrerniss beviljas, torde detta mitt yttrande få medfölja, Herr Tham ■
För mig är det alldeles obé: kant, huruvida någon sådan författning om val af Gode Män. som den Herr Rosenskjöld upp; gifvit, veskeligen existerar.
Att densamma åtminstone icke gäller för Skaraborgs Jhan, känner jag bestämdt, då jag vid en allmän sammankomst, som derstädes för öfver arne år sedan i Bandshöfdingens närvaro verkställdes, hade tillfälle att bevista ett val af Gode Män, hvarvid de fleste valdes inom BondeStåndet.
Gm missbruk skett med fordna enskiftesförfattningar, vet jag icke, men det förefaller mig oyänladt, att höra talas derom, då dessa missbruk icke äro lagligen uppgifne, i synnerhet dä samma värde Talare, som nu omnämner dem, så ofta här upprepat de stora förmåner
Skåne njutit genom enskiften.
Om Domstolarne på landet voro annorluode organiserade: om Domaren vöre af Sta* tan väl lönad, och ej hans olyckliga aflöningssätt snarare gjorde det till en förmån, att förhala an att afsluta rätiegångarneskulle jag visserligen ej strida deremot, att äfven enskiftesmålen öfverlemnades till HäradsRiitterne; men så länge dessa
Domstolar icke fått ^72 Den 30 September c. m. en förändrad organisation, anser jag det ingalunda nyttigt, att åt dem uppdraga tillämpningen af enskiftes-författningarne, hvilkas ändamål då sannolikt skulle alldeles tillintetgörasJag skulle anse en sådan åtgärd så mycket mindre lämplig, som de fleste
Domare redan klaga öfver hopade göromål, och ofta icke ens sjelfve hålla de ordinarie tingen.
Hvad skulle val följden blifva ?
Jo, att unge män, vicarier för Häradhöfdingen, och möjligen väl kunnige i juridiken, skola döma i Oeconomiske mål utan erfarenhet och döma som den blinde om färgen.
Annorlunda till* går det, om Landshöfdingen har denna Domsrätt; ty han tar sjelf del i hvad det Oeconqmiska tillhörer*, och måste således göra sig närmare underrättad derom, yi hafva' gen ledsagat till grafven en man, sorn en tid förestod ett Läns styrelse, och som nu af ali a saknas.
Han var sjelf närvarande vid alla undersökningar om enskiften, och jag har icke hort någon klaga öfver hvad han fastställa de.
På sådant sätt blifver enskiftesverket rigtigt skött och bedömdt; men helt annat skall inträffa, när Ynglingar från andra prövincer och orter komma att döma i ämnen, som de icke hunnit lära förstå.
Herr Munck af Rosenskjöld- Den, sorn blott ytligt bedömt sakén, skulle lätteligen tro, att jjg vore af olika tankar med den sist talande värde Ledamoten.
Jag erkänner nyttan af énskif* Den 30 Septeiber e, m. 473 tes författningarne för dt hela af samhället.
Jag har också icke talat >m annat, än om enskildes förorättande vic deras verkställande i den ort jag närmast kännr. eller Malmö Bän.
Jag har siejf, sorn Depterad, tagit del uti val af Gode män till mskiftes - förrättningarne och jag betygar nt till Protdcollet, att enligt första enskiftes-ftfattningen eller af 1803 för Skåne icke andr än Possessionater fingo till Gode män väljas
Om detta i den senare 1812 utfärdade nskiftes-författning blifvit ändradf, känner jagcke med säkerhet.
Och jag kan i öfrigt försåra såsom ett historiskt factum, att, lå läng Hans Excellence Grefve Toll var GeneralGp verneur i Skåne, och han den tiden, men ick Jjändshöfdingarne, afdömde enskiftes-tvistei knappast något exempel gafs, att h§n icke aslog hvarje klagomål, emedan han hade mer afseende å nyttan för det hela, än å enkildes rätt.
Jag skulle dock tro, att en sak, sm rörer min eganderätt, icke bor anses bltt såsom Oecohomisk, utan äfven som jurdisk.
Och jag kan derföre icke undgå, att gdkänna de sammansatte Utskottens bemödanu, att söka be ( *•-'>< * • • f T* . ^ « • r 1 * . reda en nogare granskning af uskiftes-förrättningarne i allmänhet; hvarfurejag äfven med bifall om Ufskottens afsjgt, mei med önskan derjemte, att de ordinarie
Dim.stolarne må afdöma tvisterne i enskiftesmal, anhåller om återremiss af Betänkandet. u ’ « • . . t i : , '.. ; ; i . . Herr Danckwardt:
Jag skal utbedja mig att få yttra några ord, i afseendt ä de betänk" 474 Den 30 iptcmber e. nu ligheter man liär fraisiällt emot forslaget, att lägga enskiftes-ärendna till någon del i juristernas händer.
Jag tror nemligen, att med den af mig förestagn organisation af Egodel* ningsRätter, då Raun, jemte ordinarie
Domaren, skulle bestå f två eller fyra i hushållningen kunnige raä, med föreskrift att efter plurima vota afdömrmålen, — jag tror, säger jag, att, med dessa viror, någon fara för skiftes-verkets ändarmsenliga gång icke kan af juristernas befattnng dermed uppkomma.
Det torde oc böra anmärkas, att EgodelningsVerket gnska nära rörer eganderätten, och således r en fråga af blandad Juridisk och Oeconorisk beskaffenhet; att det ock derföre är af vit, att det besörjes af en Rätt, der äfven juridik kännedom icke saknas.
Också hafva alltid dsse mål före EnskiftesFörfattningarnes införads tillhört Allmänna Domstolarne; storskifjs-målen behandlas ännu i dag af dem, och ehiru i nämde Författningar enskiftes verket öferlemnas åt Eandshöfdingarne, bibehölls likväli sista instantien
Domaren vid desse ärendens ifgörande.
Hvad som i öfrigt blifvit yttradt «i möjligheten för Eandshöfdinne att medhima desse ärender, att hålla undersökningar ]å stället rn. ni. anser jag icke i allmänhet var grundadt och gäller dessutom icke för den förändring och utsträckning af SkiftesVerket som jog omnärrit vara i fråga, och tror bort vidtagas.
Jag vet ganska väl, att det ä ett eiler Den 30 September e. m. 475 annat ställe funnits Landshöfdingar nitiske och skicklige nog att, såsom i alla delar vederhordt, besörja handläggningen af desse mål, och att äfven sjelfve hålla undersökningar på stället då de erfordrats; men efter min tanka kan det i anseende till de -Landshöfdingarne tillhörande mångfaldige andra göromål, hvarken i allmänhet fordras eller väntas, att de ägna en sådan serskild uppmärksamhet och omsorg åt desse ärender, och aldraminst, då hela skiftesverket skulle dem uppdragas.
Herr Grefven och Landt - Marskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg I.ag- och Oeconomie - Utskottens förevarande Betänkande böra, i anledning af de dervid gjorde anmärkningar, till Utskotten återremitteras.
Föredrogs a nyo StätsUtskottets ej mindre dea 3 sisdidne Maji under N:o 142 af* gifne, samt den 7 i samma månad eftermiddagen på bordet lagde, Betänkande, öfver vackt Motion om Embets- och Tjenstemäns behof, att, innan 70 års ålder taga afsked med oafkortadt åtnjutande af lönen; än ock den 26 sistlidna Jutrii under N:o 267 meddelte, samt den 5 derpå foljde Julii eftermiddagen på bordet lagde, Utlåtande öfver de vid berörde Betänkande gjorde anmärkningar. 47 G Den 30 September e. m.
Jag tror inig veta, att Borgare- och PresteStänden afgjort denna fråga 1 enlighet med Motionen, derom ProtocollsUtdrag torde vara till Bidderskapet och Adeln irikomne.
I sådan händelse får jag hos Herr Grefven och LandtMarskalken vördsamt anhålla, att desamma må varda upplästa, 1 anledning häraf upplästes Högvördige PresleStåndets och Välloflige JBorgareStåndets ProtocollsIJtdrag af den 10 och sistiidne Julii, hvaraf inharntades, att bemäjte Stånd beslutat, att hos Kongl. Maj.t borde i underdånighet hemställas,' det terminen för .Civile Embets- och Tjenstemäns rätt, att Jaga afcked med bibehållande af sine Eone-förmåner oafkortade, måtte nedsättas från 70 till 65' års ålder, då, efter vid pass 40 års tjenstgöring, lagligt Bakare- betyg styrker deras sjukliga eller försvagade helsotillstånd.
Herr Davchivardt, Magnus Georg:
Jag anser det vara alldeles öfverflödigt, att ingå uti någon lång öfverläggning och bevisning om den allmänna nyttan och den ehskildta billigheten deraf, att såsom Preste- och BorgareStånden beslutit, Civile Embetsman efter 40 års tjenstgöring vid uppnådde 65 ars ålder, då deras sjuklighet elier försvagade helsotillstånd sätter dem ur tillfälle att besörja och sköta sina tjenSter, berättigas, att derifrån erhålla afsked med tillgodonjutande af sina löner såsom pension för deras öfriga lifstid; helst jag är Den 30 September e, m. 477 fullkomligt öfvertygad , att Ridderskapet och Adeln i detta beslut instämmer.
Det är egenteligen i afseende på ordalagen uti de tvenne Ståndens beslut, jag anhåller få framställa en anmärkning.
Enligt Protocolls-Utdragen hafva nemligen berriälte
Stånd beslutat, det hos Kongl. skulle i underdånighet anjiållas, att Civile Embetsman vid 65 års ålder måtte få från tjensten afgå med bibehållande af full lön.
I detta beslut finnes icke bestämdt uttryckt, att lönerne skola uppföras å Allmänna IndragningsStaten, hvilket synes vara desto mera angeläget, som hela beslutet i annat fall blifver ulan ändamål, då Kongl. Majit icke äger någre medel, att för detta behof disponera, utom extra utgiftsmedlen, hvilka deremot icke dertill kunna användas såsom för andra ändamål anvisade.
Jag tillstyrker derföre, att Ridderskapet och Adeln måtte instämma uti Preste- och BorgareStåndens beslut, med det tillägg, att ifrågavarande löner skola å Allmänna IndragningsStaten uppföras.
Då Nationen och Fäderneslandet äro bäst gagnade dermed, att hafva Embetsmäri, som äro i besittning af hela deras arbetskraft, kan jag ej annat än instämma med Herr Danckwardt i tillstyrkande af afsiag å.
Betänkandet samt bifall till Motionen på de vilkor Borgare och PresteStånden bifallit densamma, att nemligen de afskedstagande, hvil - 4/78 Den 30 September e. m. ka skota komma i åtnjutande af en sådan förmån, böra hafva tjenstgjort 40 år och anskaffa sjukiighets-betyg.
Jag tror det vöre bättre att Staten med måttlig uppoffring, pensionerar desse Embetsmän än att bibehålla dem, med risque, att de icke kunna uppfylla sina åligganden, men likväl framsläpa ännu fern år i utöfningen af deras tjenster.
Herr jon Hartmansdorff:
Jemte det jag fullkomligen instämmer i det yttrande, den siste värde Talaren afgifvit, bör jag upplysa, att det tillägg Herr Danckwardt föreslagit måhända är öfverflödigt, emedan, genom fattandet af ett sådant beslut, som det, om hvilket nu ar fråga, någon annan förändring icke göres än att åldern för de Embetsmän, som berättigas till lönens åtnjutande, såsom pension, nedsäftes från jo till 65 år.
I öfrigt fortfax förhållandet, sådant det förut varit.
Skulle man likväl anse ett dylikt tillägg vara af nöden, kunde det visserligen icke skada, ehuru det synes följa af sjelfva sakens natur.
Jag anhåller derföre vördsamt om proposition, i • enlighet med Herr Tham® framställning.
Herr Grefven och LandlMarskalken gjorde proposition till bifall af StatsUtskottets före; Svarande Utlåtanden.
Nej. 13en 3° Sephmbtr e. rn.
479 1 anledning hvaraf lhrr, Grefven och LandtMarskalken hemställde, #m fiidderskapet och Adeln hehagade, med förkastande af Utskottets Utlåtanden, instämn.a u t i PresteStåndefs och BorgareStåndetS ofvjnberörde beslut, med tillägg , att de afskedstagande Embets- och Tjensteoiännens Löner barde, såsom pensioner, å Allmänna Indragnings Staten uppföras.
Herr Danckwardt'.
Ur fullkomligen ©fvertygad derom, att Borgare- och PresteStånden genom deras ifrågavarande beslut åsyftat att lönerne för dem, sorn på grund af sjuklig, het vid 65 års ålder erhålla afsked från innehafvande Embeten, skola å Allmänna Indragnings-Staten uppföras, ehuru sådant icke b-lifviti beslutet uttryckt; men jag underställer Ridderskapets och Adelns eget upplysta bedömande, om det ej är nödigt, att detta af Stånden bestämdt förklaras, och om icke Ridder» skåpet och Adeln för sådant ändamål behagade inbjuda dem, att biträda det tillägg till deras Beslut jag föreslagit, satnt Ridderskapet och Adeln äfven nu bifallit, emedan jag fruktar, att då ärendet blifver öfverlemnadt till ExpeditionsUtskotrets åtgärd, Utskottet ej kan uppsätta förslag till den underdåniga Skrifve!» sen i enlighet med Ridderskapets och Adelns nu fattade beslut.
Och blef Herr Danokwardts berörde heen - 48° Den 30 September e. m. ställan, uppå gjord proposition, af Ridderska* det oell Adeln bifallen.
Rag- samt Allmän* na Besvärs- och OeconomieUtskottens gen 19 sisledne Augusti under N:o 155 afgifne, och den 271 samma månad eftermiddagen pä bordet lagde, Betänkande, i anledning af Kongl. Majus Nådiga Skrifvelse angående offentlighet vid RiksStåndens öfverläggningar.
Hvad man med fog kan anmärka emot Utskottens ifrågavarande Betänkande ärt att det så sent till Riksens Ständer inkommit. 44 §.
Riksdagsordningen innehåller: ”Vill Utskottet återlemna ”något från ett eller flera RiksStånd till det. ”samma remitteradt mål, såsom till dess befattning ej hörande, åligge Utskottet, att sist *'inom ätta dagar afgifva sitt utlåtande med der* 3’uti anförde skäl till det eller de Stånd, som ”remitterat.”
Många åtta dagar äro förflutne sedan den tiden Utskotten fingo frågan till deras behandling öfverlemnad.
Vidare tror jag ej eller Utskotten hafva varit förhindrade af 34 .§.
Riksdagsordningen att taga befattning med detta ärende; ty det har icke blifvit af Konungen väckt i form af Grundlagsfråga, i hvilken Den 30 September e. m. 481 hvilken händelse det skolat af Coflstitutions* Utskottet handläggas, ej eller har det på så* dant sätt blifvit af något Stånd ansett.
Med den Kongl. Skrifvelsen synes ändamålet endast hafva varit, att ett allmänt Reglemente måtte uppgöras, huru tillgå skulle, derest publicitet infördes, och att ett visst ansvar måtte varda stadgadt för förbrytelser, som kunde begås af de åhörare, hvilka vid RiksStåndens öfverläggningar fingo inträde.
Det hade således varit lämpligt, att ämnet tagits i ett allmänt öfvervägande.
Det hade sedermera ef behöfts behandlas såsom en Constitutions* fråga, utan såsom en allmän plan, It hvilken Kongl.'
Majtt redan lofvat sin sanction.
Införandet af publicitet skulle naturligtvis i alla fall ber» af hvarje
Stånd särskilt; ty så snart frågan ej är af Grundlags natur kunna Stånden i detta hänseende besluta, oberoende af hvarandra*
Då likväl målet nu blifvit behandladt, på sätt som skett, och ConstitutionsUtskottet ej är sa öfverhopadt af göromål, att det ju icke Iean medhinna ännu mera, tror jag det vore skäl, att dit förvisa ärendet, icke derföre, att saken bör såsom en Constitutions-fråga betraktas, utan i kraft af 34 §•
Riksdagsordningen, som. stadgar, att Riksens Ständer kunna remittera ett mål, sorn ej bestämdt tillhör något visst Utskotts handläggning, till hvad Utskott dem godt synes.
Af sådan orsak föreslår jag, att Kongl. Maj:ts ifrågavarande Nådiga Skrifvelse måtte,1 jemte det nu uppläste Betänkandet, varda tilt Ridd. och Ad.
Proh VIII Baud. 31 482 Den 30 September e. m.
Constitutions - Utskottet remitteradt, samt att de öfrige RiksStånden genom Protocolls-Ut* drag inbjudas, att sig uti enahanda beslut förena* Grefve Posse, Arvid:
Det är endast i ariledning af den anmärkning, den siste varde Talaren framställt derom, att Utskotten ej in* kommit med detta Betänkande inom den i 44 k.
Riksdagsordningen föreskrifnä tid, som jag anhåller få yttra några ord, emedan jag medgifver rigtigheten af anmärkningen, och ansér mig derföre skyldig) att förklara orsaken till Utskottens förfarande i denna omständighets
Då remisser! från Pespective RiksStåndeii ankom till Utskotten, Lief den till utarbetning af en viss afdelning öfverlemnad.
Denna upptog målet* och afgaf förslag till Reglemente» Derföre kunde en vägran att behandla målet icke inöm åtta dagar till Piksens Ständer inkomma. fSTär åfdelningens Utlåtande sedermera förekom i Utskotten, blef detsamma afslaget, och underrättelsen derom inom åtta dita dagar derefter till Riksens Ständer aflemnad.
Detta har jag ansett mig böra upplysningsvis nämna och får i sjelfva saken förena mig med hvad Herr von Hohehhausen anfört* Herr Cederschjöld, Pehr Gustaf'.
Jag kati ej föreställa mig, att detta ämne kommit i fråga att af Riksens Ständer gemensamt behandlas i annat ändämål, ari för stiftande af eri Den 30 September e. m. 483- Lag till bestraffande af förbrytelser, dem åhörare vid RiksStåndens öfverläggningar, i händelse offentlighet dervid blifver tillåten, kunde begå, så vida eljest en sådan .Lag anses vara oumbärlig.
Deremot anser jag det vara, olämpligt, att i ett Stånd besluta om offent* lighet i de öfriga, samt till och med omöjligt att uppgöra ett allmänt och gemensamt
Reglemente 1 detta afseende för alla fyra RiksStåndeti, emedan detta måste lämpas efter local förhållanden.
Jag kan således ej finna annat, än att ärendet borde behandlas enskilt af LagUtskottet för uppgörande af ofVannamnde
Lag, den jag likväl för min delånger alldeles öfverflödig, hvarefter det sedermera komme att bero på hvarje
Stånd särskilt» att låta öppna sina dörrar för Åhörare» J?å sådan grund hemställer jag, om icke ären^ det borde till LagUtskottet återremitteras helst jag dessutom ej tror något skäl förefinnas, att öfverlemna detsamma till GonstitutionsUtskottets behandling» Herr fort Hohenhausen .•
Det är ej endast i afseende på en Lag emot förbrytelser, begångne vid RiksStåndens Öfverläggningar, som det torde behöfvas ett allmänt och lika stadgande för alla fyra RiksStånden.
Det gifves flera andra föremål, i afseende på hvilka ett gemensamt
Reglemente kan vara af nöden, såsom till exempel, om Stånden skulle önska vid vissa tillfällen hafva sina sammankomster slutna, och låta offentligheten dervid upphof r4 84 Den 30 September e. m.
xa.
Flera ämnen och discussioner kunna nemi ligen förefalla, sorn icke böra offentliggöras.
Allt sådant är ConstitutlonsUtslcottet bäst i tillfälle att uppgöra; och jag tror således, ätt, om ämnet remitteras dit, detta Utskott, hvad sjelfva lagens uppgörande angår, kan begagna sin rätt, att sammanträda med Lagutskottet.
När frågan om offentlighet enskilt för Ridder* skåpets och Adelns öfverläggningar här förra gången förevar, yttrades af flera den mening, att äfven denna vårt Stånds enskilta angelägenhet bordt af Constitutions - Utskottet behandlas. i _ ' r. j Herr von Hartmansdorff, August: