Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Fast öfvertygnd om den af mig nu begärda försigtig— hetsåtgärd, anhåller jag om Hr Frih. o. Landtnäs propos. härå, i händelse mot mitt bestridande Ulsk:s betänk, skulle godkännas.
Hr af Uhr tilläde muntligen:
I det skick denna sak för närvar, befinner sig, anser R. o. Ad. måhända den af mig nu gjorda framställning alltför vidlyftig, men ämnet är af den vigt och så djupt ingripande i vår allmänna hushållning, att jag ansett för min skyldighet att framlägga skälen hvarföre jag ej kunnat tillstyrka bifall å Utsk:s förslag, och skall icke upptaga liden med något ytterligare anförande under denna discussion eller ingå i någon pröfning af de uti betänk, uppgifna villkor för smidesrättens utvidgande inom bergslagerna, emedan jag anser hela frågan vara för tidig och aldrig bort komma under R.
St:s pröfning, förrän frågan om den fria kolhandeln, hvilken nu är under utarbetning, blifvit definitivt afgjord, såsom utgörande sjelfva grunden, hvarpå mö]liga förändringar i denna gren af vår hushållning kunna och böra uppgöras, utan öfverlemna!' jag denna vigtiga angelägenhet till R. o. Ad:s pröfning och behjertande, i den säkra förhoppning, alt det beslut, R. o. Ad. nu går att fatta, måtte afse så väl Svenska jernhandteringens framtida bestånd och förkofran, som fäderneslandets derpå beroende väl; och ehuru jag nogsamt inser, att R. o. Ad:s blifvande beslut är likgiltigt, sedan de tre andra Stånden redan bifallit betänk, och sålunda afgjort frågan, önskade jag att R. o. Ad. för sin del behagade ogilla förslaget, på del att, vid frågans slutliga behandling å högre ort, K.
M. må äga något stöd alt vägra sin sanction å denna R.
St:s begäran, samt förnyar min anhållan om Hr Frih. o.
Landlmrs propos. å det tillägg i den und. skrifvelsen, att denna sak må förklaras hvilande, intilldess frågan om den fria kolhandeln blifvit definitivt afgjord.
Upplästes ett från BondeSt. ankommet prot.utdr. af den 6 dennes, af innehåll att Ståndet bifallit Allm.
Besvärs- och Ekon.Utsk:s utlåt.
N:o i4°, med de förändringar, att, uti 1 punkten, litt. b) skulle erhålla följande lydelse: ”Vid tackjernshytta inom bergslagen, der blåsningen under åren frän celi med 18 31 lill och med 1840 uppgått till minst 25oo Si? årligen, må begagnas en härd med oinskränkt smidesrält.
Tackjernshyttor åter, vid hvilka lackjernsblåsningen under förenämnde år icke uppgått till nu fastställde belopp, 2Öoo Si?, Den 28 A p r i t, f. m.
SfT, må äga att sig förena om anläggning nf en härd med oinskränkt smidesrätt; dock med villkor alt sammanräknade tillverkningsbeloppet af tackjern vid ifrågavar. hyttor icke, efter medeltal beräknadt, understigit 3ooo StS årligensamt att, uti 2 punkten, litt. b), 3 raden, ordet ”ofvannämnde” skulle borttagas; och hade RondeSt. inbjudit MedStånden att uti delta beslut med BondeSt. sig förena.
Jag anhåller vördsamt hos Hr Frih. o. Landtm., att detta betänk, måtte få punktvis föredragas, samt att Ridd.Secret:n behagade vid hvarje punkt upplysa, huru de öfriga Stånden beslutat.
I händelse R. o. Ad. punkt vis föredrager delta betänk., så anhåller jag att få uppskjuta yttrandet öfver det hela, på det att discussionen måtte få en enklare form.
Jag skall således afvakta R. o. Ad:s beslut härom, och anhåller all återfå ordet, sedan R. o. Ad. bestämt, huruvida betänk, skall i sin helhet föredragas eller punktvis discuteras. R. o.
Ad. beslöt att delta mål borde punktvis för R. o, Ad. till beslut föredragas.
1 punkten, mom. litt. a).
Hr Lagerhjelm: Ifall R. o. Ad. skulle antaga t punktens 1 inom., så skulle deraf blifva en följd, alt bergsmanshamrarne inom Österbergslagen, inom Ofvansjö och Thorsåkers bergslager genast blefve fullkomligt fria, hvarigenom åter en ganska betydlig tillökning i Slångjernstillverkningen kunde komma alt äga rum.
I afseende på ett menligt inflytande deraf, förenar jag mig med den första talaren, min värde vän Hr af Uhr.
Jag tror ej attdennuvar. tidpunkten är tjenlig för en sådan förändring.
Detta är det första inkast, som jag har alt göra emöt första punktens mom. litt. a).
Det andra inkastet är, att detta mom. medgifver fullkomlig frihet till obegränsad vågföringsrält för sådana bruk inom der uppräknade bergslager, hvilka äro grundade på egna ifrån ortens bergstnannarörelse afskilja skogstillgångar, men deremot ingen tillökning för de bergsmanshamrar inom dessa orter, hvilka icke äro grundade på sådana egna skogstillgångar.
Deraf skulle således komma att följa, att detta första morn., hvilket medför eli fullkomlig frihet för vissa bruk till oinskränkt vågföringsrätt, deremot icke medför någon tillökning för bergsmanshamrarne inom dessa orter, då likväl de bergmanshamrar, hvilka äro belägna utom dessa orter, skola blifva fullkomligt emaneiperade.
Dessa anmärkmr hafva föranledt mig att uppgöra det vördsamma förslag, som jag uther mig alt få för R. o. Ad. uppläsa.
Oinskränkt vågföringsrält beviljas för släng- eller manu24 H. 5i D e n »8 April/, nr. faclurje.rn frun härdar inom luckjernsbergslag, derest de, ulan bera k n ing af den lill o k n i n g K. k u n gör el s e n af den 2 6 O c t. tS38 ine dgifver, äro privilegierade lill minst 43b Sij.
Härdar utom tackjernsbergslag, sålunda privilegierade till minst 400 1®j åtnjuta samma räll.
Ucd öfriga härdar skall smidesrätten beräknas efter 15 t.r kol per Sib.
Detta är mitt vördsamma förslag5 det öfverensstämmer med IJtskts eget i i;a och 2:a punkterna, men skiljer sig i 3:e punkten.
Skälen dertill har jag redan baft äran anföra.
Jag tillstyrker således vördsamt, att R. o. Ad. täckes antaga denna redaction i utbyte emot Utsk:s förslag i första punkten litt. a).
Ridd Secret. upplyste, i anledn. af den begäran som derom blifvit gjord, att PresteSt. beslutat, det mom. a) i 1 punkten skulle erhålla följande förändrade lydelse: ”Srnidesrättigheten vid alla nu befintliga härdar, så inom som utom bergslag, ökas med y5 proc. af det ursprungligen privilegierade smidet, deruti inberäknad den tillökning, som erhålles genom K. kungörelsen den 26 Oct. i838.” BorgareSt. hade godkänt morn. med följande förändrade tidsbestämmelse i första punkten:
Under de första 5 åren, beräknade ifrån den 1 Nov. l84r till och med den 1 Nov. 1846.
BondeSws beslut bade förut blifvit uppläst.
Jag erkänner att jag i det ta ämne icke äger förmåga att yttra mig med full sakkännedom.
Jag har endast tillfälle att bedomina de ekonomiska resultat, som kunnat visa sig i andra länder, och att kunna framlägga de efterdömen, som vi deraf kunna välja för vårt eget land; men jag bekänner, att då jag hört en man med den sakkännedom i detta ämne, som Hr af Uhr otvifvelaktigt äger, här yttra sig, och då de resultat, hvilka han befarat skola blifva en följd af detta betänk:s antagande, äfven visa sig varnande ifrån andra länder, der man gjort sådana försök i afseende på inre handelsfrihet, sä skulle jag vilja tillstyrka afslag på detta betänk ; men då de tre öfriga Stånden till större eller mindre del antagit detsamma, så lärer det således för oss, för tilivägabringandet af ett R.
St:s beslut efter vår önskan, endast återstå att följa med det Stånd, som varit minst oinskränkt i sina bestämmelser, och detta lärer vara PresteSt.
Jag tillåter mig nu att anföra något af andra länders erfarenhet i detta afseende.
I Norrige fanns under den Danska tiden före kriget med England i allmänhet icke någon bruksrörelse motsvarande hvad den då var i Sverige; men den var likväl vida betydligare då, än den nu är.
Der existerade icke då någon tillverkning, som icke stod under uppsigt och conti oller för bedömmande af tillgången på nödiga malerialier.
Denna uppsigt och dessa controller existera icke nu; men hvad är följden deraf?
Jo, mine herrar! att ftdeiar af D« n i8 April f, m.
Norrige* jernverk, som funnos på 1770-talet, finnas icke iner i följd af kolbrist, ocb på ställen, der Norrige* rikaste tillgångar på materialier för denna rörelse finnas, såsom t. ex. i Rörås, saknas allt tillfälle att äfven för framtiden kunna lå någon nytta deraf, derföre att skogarna der utan vård oell controll blifvit borthuggna, och alla försök alt återställa skogarne i Oster- och VesterDalarne, hvarest de foidom varit så betydande, äro likaledes fiuktlösa.
Man ser deruti följderna af att lemna åt det enskildta omdömet, att i detta fall bestämma hvad som bör eller kan ske.
Månne icke samma grundsats, som bjuder att förekomma gi öfverås derigenom alt nian på riktigt bergsmannavis går till väga vid giufvors schaektning, månne icke samma omtanka afven i detta fall bjuder att åtminstone i de nordliga delarue af Sverige med försigtighet spara skogarna.
Delta är den elia punkten, hvaruti vi måste vara varsamme.
Den andra är exporten.
Här finnas, mine herrar! tvänne sätt lör export, sorn mycket starkt hota jernhandleringen.
De i norra Amerikas förenade Stater inträffade händelser hafva hotat den betydligt, och de sednasle underrättelser derifrån äro icke hugnande.
Det officiella embete jag bekläder har gifvit mig tillfälle att emottaga underrättelser för några dagar sedan ifrån vår agent i Amerika.
Han var, då han för några år sedan lemnade Sverige, af alldeles motsatt tanke med mig ruride detta ämne, men i den uppgift, som lian 1111 har lemnat mig, har han nödgats erkänna, att vådan var större än han då trodde.
Två stora concurrenter för Svenska jcrnhandteringen hafva uppstått.
Den ena är den ofantliga förbättring, som Amerikas egen jernhandtering undergått, sedan arbetslönerna blifvit mera nedsatta i sednare lider emot hvad de förr voro.
Den andra är den stora concurrensen af det Engelska jernet, sedan det privilegium, sorn hamrarne förut hade, nu måst upphöra.
Om ninn för framtiden vill hafva Sveriges jernexport någorlunda jemförlig med hvad den förut varit, så måste man betjena sig af följande tvänne medel.
Det ena är att nedsätta tilIverkningspriset så, att vi kunna sälja vårt jern till ungefärligen lika pris med Englands, och det andra består deruti, att man förbättrar tillverkningen.
Det förstnämnda medlet kan likväl hos oss föga begagnas, emedan vår jernlillverkning af brist på stenkol måste till största delen drifyas med trädkol, under hvilket förhållande det ej är möjligt- att så hopa denna tillverkning på ett ställe, såsom händelsen är i England.
Det andra medlet deremot är ganska möjligt att här begagna, och jag tror att 0111 Svenska jerntiilverkarne med klokhet begagna denna utväg, så skola de mindre se på att kunna temporärt utvidga sin tillverkning, än alt föröka varans godhet; ty så snart de ej kunna täfla genom varans beskaffenhet, så måste de förr eller sednare nödvändigt gå under.
Genom en sådan förundrad riktning af vår 4°4 Den 38 April £. m. jernhnndtering, skulle skogarno kunna mera sparas och igenom det naturliga företräde, som vårt jern äger genom de goda malmerna, skulle vår tillverkning troligen snart kunna jemföras med den Engelska, Jag hemställer derföre, om det ej hade varit vida mera ändamålsenligt, än att nu öppna por tärne för del större eller mindre möjliga missbruket af enskild äganderätt tili fördel för det enskildta intresset, men till skada för det allmänna, som icke kunde på långliga tider ersättas, alt snarare vidtaga inskränkande åtgärder för att förekomma något dylikt, som ägt rum i Osterdalarne, hvarom jag nämnt i böljan af detta yttrande; men då intet Stånd bar beslutat något sådant, och då jag tyckt mig finna alt PresteStis beslut i denna punkt varit mera inskränkande än de öfriga Ståndens, så anhåller jag vördsamt om propos. derpå.
Frih, Hamilton:
Jag väntade, att anmärkn. skulle göras emot Utskts betänk, i denna del; ty det är naturligt, när ett Utsk. har trott sig af omständigheterna förauledt och nära nog tvunget att öfvergå till ett betydligt friare systeme, att vännerue af det gamla systemet skola befara följderna af den föreslagna förändringen och söka att motsätta sig densamma.
Men för att först tala i allmänhet, anhåller jag att, så vidt jag kan, få utreda den synpunkt, hvarutur Utsk. trott sig böra se frågan, och framställa den na synpunkt till Ståndens bedömmande.
Det har redan för flera riksdagar sedan, eller åtminstone vid förra riksdagen, varit under R.
Sits öfverläggning atL bereda en utvidgad smidesfrihet, och i följd deraf har äfven inom jernbergslagerna tillverkarne allt mer och mer sökt sträfva till samma mål, allt mer och mer höjt sina fordringar och allt högIjuddare framställt de allmänna grunderna för sitt påstående, att de höra hafva samma rättighet att efter hästa förmåga använda sin tillverkning och skaffa sig en viust, som redan åtnjutes af bruksägarne, under hvilka bergslagsboerne hafva varit satte i ett slags underordnadt förhållande, hvars upphörande i min tanke nu hör tillvägabringas.
Dessa fordringar gåfvo sig slutligen luft kort före denna riksdag och isynnerhet vid riksdagens början under den skarpt framställda fordran på fri taekjernsexport, När nu Utsk. fann sakens ställning vara sådan, och trodde att opinionerna voro nog allmänna och starka, för att åtminstone efter en öfvergångsperiod drifva igenom dessa fordringar, så trodde Utsk. sig för det första höra afgifva det förslag, som Utsk. i detta ämne framställt; men under det att man å ena sidan funnit att Utsk. gått för långt, så har Utsk. å andra sidan fått uppbära stränga beskyllningar alt hafva varit aristocraliskt sinnadt i denna fråga, att endast hafva sett på bruksintresset, och alldeles icke på bergsmansintresset.
För det andra åtpr, med syfte att sätta oss i stånd att kunna fortsätta täflan
Den a8 April £ m. 4o5 med jernverket) i England, ansåg Utsk., lika med den sista varda talaren, det första villkoret vara, att man beredde en möjlighet för Svenska jerntillverkare alt sälja sin vara till hällre pris, och Utsk. har ansett, att om man medgåfve bruksägare ne rättighet att så mycket sorn möjligt utvidga sin rörelse, så skulle de derigenom blifva försatte i tillfälle alt nedsätta deri kostnad, som nu mest nedtynger tillverkningen, nemi. administrationskostnaden, hvilken nödvändigt mäste bidraga till ett högre pris, då man 1111 t. ex. för en tillverkning af aooo
Sfi måste hafva samina administralionspersonal, som skulle vara tillräcklig för en tillverkning af 20 ä 3o tusen Sfi.
Det kan ej vara på annat sätt, innan det öfverlemnas åt den enskildes omtanka, dels alt vid det ena bruket utvidga tillverkningen så långt tillgångarne medgifva, dels att kunna sammanslå flera bruk, der sådant befinnes förmånligt.
Endast på delta sätt kan, efter milt, så väl som Utskis förmenande, detta af Hr Rosenblad för oundgängligt ansedda ändamål vinnas.
Det andra villkoret, nemi. tillverkningens förbättring, torde äfven endast kunna vinnas derigenom alt tillverkningen kan blifva större, då åtskilliga inrättningar, som kunna behöfvas för ett sådant ändamåls vinnande, väl löna sig att tillvägabringa för en större tillverkning, men ej utan stor förlust kunna användas för en mindre.
En sådan frihet i slångjernstillverkningen vore äfven ett sätt att minska ropet på tackjernsexport; ty det är klart, att i samma mån, som den inhemska stångjernslillverkningen stiger, i samma mån måste äfven behofvet af materialier dertill blifva större.
Ett annat medel att undvika tack jernsexport har Utsk. trott sig finna deruti, att medgifva bergsmännen någon motsvarande frihet inom landet, hvarföre Utsk. för dem tillstyrkt den smidesrätt, som i mom:na b) och c) finnes upptagen.
På detta sätt har Utsk. äfven trott sig förekomma de menliga följder, som Hr af Uhr befarat af en för hastig öfvergång.
Utsk. har ansett gifvet, att om smidet genom dessa åtgärder skulle utveckla sig till en högre grad, så skulle äfven lackjernets afsättning derigenom stiga, samt bergsmännen få en lifligare rörelse, hvarigenom de skulle vinna tillgångar alt så lill sägande coneentrera alla sina krafter på tillvägabringandet af en bättre tillverkning.
Genom de af Utsk. sålunda i t punktens 3 mom. tillstyrkta åtgärder har Utsk. vågat hoppas, att den större frihet, sorn Utsk. för de följande 5 åren ifrån och med år 1846 tillstyrkt, ej skall åstadkomma någon så vådlig brytning, som om denna frihet utan någon öfvergångsperiod skulle beviljas, då bergsmännen, lockade af frihetens behag och utan att förut hafva blifvit införda på en klokare bana genom en säkrare tillverkning, utan tvifvel hade kastat sig in på stångjernstillverkning.
Nu tror jag deremot ej alt detta i allmänhet kommer att blifva fallet under de 5 påföljande åren.
Jag har dertill eh ökad änledn. derutinnan, att cjef ♦ »1 Den a8 April f. m. skulle fonlin eli betydligen ökadt löilag att drifva (vänne rörelser Lii edvid hvarandra Jag ti or således alt man hvarken behöfver befara, att bergsmännen alltför mycket slå sig ]>å slångjernssmidet oell icke heller att exporten af tackjern blifver betydlig, ehuru deni således medgifves rättighet alt fä exportera sin vara, såsom alla andra fabrikanter, en rättighet, sorn ej ifrån rättsgrunder kan bestridas dem, ehuru den på grund af allmän nytta hittills bort och kunnat besil idas.
Dessa hafva varit skälen, hvarför Ulsk. gått så långt, som det gjorde den första gången; men då Ulsk:s betänk. återkom ifrån Stånden, så var det med den anmärkn:n att Utsk. stannat på halfva vägen.
Från 11. o.
Ad. var likväl ett yttrande af den i dessa ämnen mycket erfarne ledamoten fir Lagerlijelin, hvilket var af alldeles motsatt riktning.
Delta yttrande sammanstämde till sitt innehåll, nemi. att tillåta smidesfi iliet inom bergslagerna, med yttranden afgifna inom de öfriga Stånden.
Jag för min enskilda del ansåg, att man endast genom oinskränkt smidesfi ihets beviljande utom bergslagen borde öka afsältningen på tackjern, så att ingen frestelse för bergsmännen malte uppslå ali lill förlust för sig drifva en smideshandtering bred vid taekjernshlåsningen; men Utsk. fann icke detta skäl gilltigt och har derföre uppgjort ett förslag i tvänne punkter i likhet med Ur Lagerlijelms yttrande.
Jag liar blott velat anföra detta i allmänhet, för att antyda hvarföre Utsk. ilar handlat så som det gjort.
För att nu öfvergå lill första punkten, så bar af Hr Lagerhjelm först blifvit anmärkt, att bergsinanshamrarne inom Ofvansjö och Thorsåkers bergslager, till följe af stadgandet i denna punkt, genast skulle blifva fullkomligt fria.
Della hafva vi icke ansett oss kunna förneka deni, då de icke ens äro inbegripna bland deni, hvilka i Cergscollegii förslag såsom riktiga jernbergslager blifvit upptagna.
Hr Lagerhjelm har dernäst tillstyrkt, att en mera allmän frihet måtte inträda nu genast på grund af det af honom nu afgifna förslag, att härdfrihet endast måtte beviljas för de härdar, som äro inom tackjernsbergslag privilegierade till Zj^o S$ smide, samt utom bergslag till 4°° Sfi, oell alt vid öfriga härdar smidesrätlen skulle beräknas efter t5 t:r kol per $??.
Jag bekänner att jag här måste vara mera restrictiv än Hr Lagerhjelm, och skälen dertill har jag redan utvecklat.
Yi skulle derigenom locka in hytteägarne att slå sig på smideshandteringen, troligen till deras egen förlust.
En annan fråga är, om detta stadgande kunde anses böra vidtagas af rättvisa eiler billighet emot bergsmännen; men detta bör man väl ej förmoda, enär intet af de öfriga Stånden antagit ett sådant stadgande.
Jag anser derföre lämpligast, att det får stanna vid Utsk;s betänk, i första punkten, hvilken blifvit af de öfriga Stånden bifallen.
Jag anhåller att Hr Rosenblad må ursägta mig, ult jag ej tror PresteSt:s beslut vara D e n *8 A j) r i 1 f. m. 407 mera iesl rict i v t i denna punkt; det innehåller i min tanke en utsträckning utöfver allt hvad som är möjligt.
Dessutom skulle det, eller min uppfattning af detta förslag, genast komma alt medföra full frihet inom bergslag för alla bergsmanshamrar, hvilket jag, på de skäl jag redan anfört, icke kan tillstyrka.
Tvänne af de hufvudsakligaste anmärkntna af Hr af Uhr anhåller jag att, så vidt jag förmår, bemöta.
Ur af Uhr har nemi. ansett, att Utsk. förbisett Ivaline punkter, nemi. att beslut i fråga om kolhandelu borde förutgå den nya smidesstadgans utfärdande, samt att man borde hafva afsell, att genom
Utskts förslag skulle taekjei nslillgången inskränkas för de på köpetackjern grundade stångjernsbruken.
Hvad det första beträffar, sä kan författningen ej under de första åren verka på de ställen, der kolhandeln är hunden; men på de ställen, der den är fri, kan den icke åstadkomma någon olägenhet.
På de ställen, der kolhandeln är bunden, äger delta förhållande rum, antingen pä grund af contraet, och en sådan föl bindelses lösande måste bero af en långvarig utredning, mea troligen kunna likväl sådana conlracter icke rubbas, eller också på grund af en slags lös öfverenskommelse emellan bruksägaren och allmogen, utan inför lagen gilltig kraft.
Dessa åtgärder har allmogen visserligen hittills ansett bindande; men då detta är ett bestämdt missförhållande, sä bör och kommer det naturligtvis att afhjelpas.
I afseende åter derpå att, för de på köpetackjern grundade bruken, tackjernstillgången genom Ulsk:s förslag skulle komma att inskränkas, så torde jag få göra den värde ledamoten uppmärksam derpå, att sedan år i83(j lackjernshandeln förklarades fri, så kan detta privilegium icke numera anses såsom excluderande, då det icke vidare ålicer 7 nn någon hytta att leverera en viss qvantitet till något bestämdt bruk; men då det nu är tillåtet för Norbergs bergslag t. ex. alt skicka största delen, ja t. o. m. bela sin tillverkning lill Wermlands bergslager, så kan man icke säga, att det stadgande, sorn nu är i fråga, skulle medföra något melin för de på köpetackjern grundade bruken.
Dessutom hafva tvänne värde talare särdeles stödt sig på att man behöfde afse koltillgången och den möjliga misshushållning med skogarna, som skulle uppstå genom dessa åtgärder.
Jag skulle gå in på deras mening, om de kunde föreslå något sätt, hvarigenom en 1 iktigt god hushållning med skogen komrne alt äga rum, så att icke större förbrukning deraf sker, än behörig myndighet anser vara med brukets bestånd förenlig.
Att icke de gamla författningarne leda derhän, synes mig vara gifvet, ty under det att bruksägaren varit inskränkt i sina rättigheter, så har ingen inskränkning ägt rum rum i skogshushållningen, ulan man bar liaft rättighet att minska bruksskngarna genom afsalu af bräder, spiror, masteträd och annat dylikt.
Derföre har ock hit - 4o8 Den e8 April t. m. tills i jernliandteringen icke funnits någon sådan säkerhet, sorn förfatlningnrne åsyftat, ehuru inskränkningar funnits*
Detta har gjort det omöjligt för den Svenska jerntill verkaren att täfla med utländningen i pris och tillverkningens godhet, och just derigenom uppkom den Engelska jernfabrikationens företräde, att den fritt och oförhindrad af dylika tvångslagar kunde utveckla sig. jag anhåller om bifall lill betänkandet.
Innan jag ingår i granskning af den här föredragna punkten, torde det tillåtas mig att yttra några ord emot betänk, i sin helhet.
Ekon.
Utsk. har i detta betänk, föreslagit, att om 10 år anläggandet af jernbruk skulle blifva fullkomligt fritt, så fritt, alt jag knappast tror, alt någon näring, med undanlag af boktryckerierna, för närvarande är det i lika grad.
Det torde först böra tillses, huruvida icke detta går för långt och om icke denna handtering går under, ifall den blir så fullkomligt fri.
Svenska jernliandteringen har under sekler varit bunden med många band, som visserligen varit skadliga, men dock med några, hvilka jag tror att Sverige har att tacka för att dess jernhandtering står på dess närvar, punkt.
1- bland dessa band räknar jag alla de författningar, som gått derpå ut, att så mycket som möjligt spara de skogar, hvilka ligga omkring våra rikaste malmberg, till bedrifvande af tackjernsblåsningen.
Jag hemställer till herrarne, huru det skulle hafva sett ut i dessa trakter, om det varit tillåtet för 100 år sedan att med oinskränkt frihet begagna dessa skogar, — troligen så, att der numera icke hade fuhnits någon skog och att malmerna derföre måst föras långa vägar för att kunna förädlas, att vår, således nog dryga tillverkningskostnad hade blifvit betydligt högre, och att sålunda i de trakter, der tillverkningen framförallt borde uppmuntras, densamma ej hade kunnat drifvas.
Jag fruktar, att antagandet af Utsk:s betänk, skulle leda till delta resultat för framliden, och tror derföre alt del är vådligt att i närvar, ögonblick på en gång lossa de band, som hittills skyddat denna näring.
Jag anser det vara en oeftergiflig pligt alt tillse det våra efterkommande draga nytta af våra malmlager, sorn för närvar, utgöra vår förnämsta export-artikel