Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ilan finnér lämplig, den måj’nu vara föreslagen af 2:ne Hoflin' eller blott af en?
Eller borde K.
M. fastställa olika arbetsordning för olika Hoflin ?
Således, kunna inga andra anmärknir göras emot K.
M:s förslag än de nu framställda, så lyckönskar jag ttegeringen till eli så godt förslag.
Om nu den erfarenhet man baft, att del nuvande arbetssättet säger att tjenslemännen på kanslisidan, eller Notarierne icke kunna förvärfva sig praktisk duglighet och man genom anskaffande af ökade löner och ett större antal Notarier ville bereda en möjlighet för dem att icke allenast såsom nu är fallet blott föra protokollet, utan derjemte biträda Ledamöterna-vid målens beredniug, och såmedelst underlätta deras arbeten hvarigenom Notarierne tillika komme i tillfälle alt med Ledamöterna samtala om målen, samt sålunda förvärfva skicklighet, hvilket just är grundtanken i den af K.
M. gillade reorganisationsplauen, så frågar jag, är icke denna plan rigtig?
bör den icke bidraga just lill den tjenstemännens lyftning och utbildning lill större skicklighet, som anses böra beredas tjenslemännen på kansli-sidan?
Då HofRmas nuvande organisation just verkat derhän, att högst få tjenstemän på kansli-sidan kunnat befordras till ledamöter, så mäste vid sådant förhållande den nu faslstälda reorganisationsplanen just i min värde motståndares intresse, vara att föredraga?
Jag öfvergår nu lill frågan, huruvida någon tillökning i lönerna utöfver hvad K.
M. föreslagit skulle kunna beviljas dessa tjenstemän, och, jag uprepar det, jag gör della icke derför, att jag icke är tacksam för Regeringens förslag, utan derför, alt jag, af det betydliga antal reservationer emot Utsk:s Betänk, tyckt mig finna, att statsverkets tillgångar kunna medgifva någon tillökning.
Det torde alltså tillåtas mig att få framställa de skäl, i följd hvaraf Svea HofRätt ansell sig icke böra begära mera, än hvad HofRtn föreslagit.
På sätt Hr Printzensköld yttrat, förhåller det sig så, att Götha Hofrätt och HofR:n öfver Skåne och Blekinge önskat bibehålla den nuvande organisationen, hvaremot Svea HofRätt med dess vunna erfarenhet, att dess tjenstemän icke erhålla erforderlig bildning, framställt en annan organisationsplan, enl. hvilken antalet Notarier skulle utgöra 20, och af desse en del biträda ledamöterna, samt sålunda deltaga i beredningen och expeditionen af de mål, desse ledamöter fått på sig lottade.
Genom ett sådant arbete under ledamöternes ledning skulle Notarierna vinna nödiga insigter och erfarenhet.
Då nu Svea HofRätt ansåg denna organisation, i händelse den af K.
M. gillades, fordra något högre anslag, än det Götha HofRätt och Ho(R:n öfver Skåne och Blekinge begärt, nedgick Svea HofRätt till det aldra lägsta anslag, hvarmed man för ändamålets vinnande ansåg sig kunna draga sig fram, just af den orsak, att K.
M. icke skulle finna Sig nödsakad att, på den grund att Svea HofRätt' begärt en större summa än de öfriga HoflLne, vägra
Sitt bifall till förslaget.
M. ingifven skrift, som finnes omförmäld i det den Kongl. Propostn bilagda statsrådsprotokoll, hade Notarierne i Svea HofRätt i underddict begärt, att deras löner ro Den 11 April e. m. malte fastställas till 1,200 R:dr i likhet med hvad tjensteman af samma grad inom andra embetsverk blifvit beviljudt.
HofR:n deremot inskränkte sig att föreslå 1)00
R:dr för de 5 äldsta, 800 R:dr för de 5 nästföljande och 700 R:dr för de 5 yngsta.
Derjemte torde kunna beräknas, såsom sportelinkomsten för dessa tjenstemän, andel i domslösen omkring 150 och expeditionslösen likaledes omkring 150 R:dr hvarigenom hela deras inkomst kunde beräknas lill, för de 5 äldre 1,200, för de 5 nästföljande 1,100 och för de 5 yngsta 1,000 R:dr b:ko.
Tager man dervid i betraktande alt desse skulle åläggas sjelfve ombesörja renskrifningen, hvilken de naturligtvis skulle låta verkställa emot betalning, enär man icke kan begära, att personer med juridisk bildning skulle dermed vilja sysselsätta sig, eller enä medhinna det, om viljan vore aldrig så god, och hvilken renskrifningskoslnad kan beräknas minst till 100'
R:dr b:ko, så skulle totala löne-inkomsten för hvarje af dessa grader minskas med nämnde belopp och således ulgöra från 1,100 till 900 R:dr b:ko.
Jag tror icke, att man gerna kan begära, att desse tjenstemän, af hvilka de äldre, för att ernå denna lön, måste hafva arbetat en längre tid i verket, kunna erbjudas mindre löne-inkomster.
Dervid borde tillika fästas de vilkor, dels alt innehafvarne icke finge emottaga eller bekläda andra tjensler ulan HofR:ns tillstånd, dels att, såsom jag förut nämnt, de borde ombesörja renskrifningen, samt dels slutligen att, om de åtnjuta någon tids tjenstledighet, de skulle afstå en del af lönen.
Dessa vilkor har K. M. godkänt, och StatsUtsk. har jemväl antagit dem.
Då nu HofR:n nedsatt anspråken sä lågt som möjligt, och en betydlig minoritet inom Utsk. ansett statsverkets tillgångar medgifva en tillökning i öfverensstämmelse med hvad HofR:n föreslagit, hemställer jag, i likhet med hvad reservanten Ola Månsson föreslagit, att lönerne inom Svea och Götha HofRrr mätte bestämmas för hvardera af de 5 äldste Notarierne lill 900 R:dr, de 5 dernäst till 800 R:dr, de 5 yngsta Notarierna till 700, den äldsta Fiskalen till 900 R:dr, för de öfriga 4 Fiskalerna hvardera lill 700; och inom HofR:n öfver Skåne, och Blekinge för hvardera af de 2:ne äldsta Notarierna till 900 R:dr, de två dernäst till 800 R:dr, de 2 yngsta till 700
R:dr, samt 2 Fiskaler hvardera till 700 R:dr.
I denna riktning anhåller jag om ålerremiss på Betänk., öfvertygad, att Regeringens Ledamöter, på sätt H. Ex. Hr Just. Stats-Ministern på f. m. i fråga om Just.-rädens aflöning yttrade, icke skola ogilla en, enl. min tanke, så billig begäran.
Såsom ett ytterligare skäl för denna åsigt, och såsom bevis på den sparsamhet HofR:n i sitt förslag sökt iakttaga, anhåller jag få tillägga, att, ehuru HofR:n ansett 20 Notarier nödvändige i och för protokollsföringen, ordinarie arfvoden blifvit begärde endast för 15, under förmodan att de öfriga 5 skulle åtnöjas med arfvoden till ett betydligt mindre belopp, och just i dessa 5 platser, der Notarierna skola tjena för ett mindre arfvode, finnes tillfälle för de yngre alt, såsom Hr Printzensköld i dag yttrat, förvärfva den bildning, som erfordras, för att omsider jemväl kunna befordras till de högre notarie- och ledamotsplatserne.
Endast i fråga om Notarierna och Fiskalerna yrkar jag återremiss, men icke Den 11 April e, m. 71 i fråga om tillökning i Sekreterarens lön och hans skyldighet att afstå sportlerna, emedan jag anser K.
M. ensamt tillkomma att bestämma, harn med dessa sportler skall förhållas, och att R.
St. icke böra inlåta sig i något bestämmande häraf.
Vid början af discussionen öfver delta ämne har SlatsUtsk. fått upbära förebråelse af en talare, derför alt Utsk. fästat mera afseende på K. M:s Nåd.
Propos. än på de enskildta motioner StatsUtsk. fått emottaga.
Utsk:s majoritet hyste den öfvertygelsen att i reorganisationsfrågor och ärenden af beskaffenhet som detta Regeringen bäst är i tillfälle att desamma bedöma.
Dessutom anser jag mig böra nämna, att de ökade anslag, hvilka, enl. K. M:s Propos., erfordras för HofR:nas reorganisation utgörer endast 9,340 R:dr, då deremot enl.
Hr Dalmans förslag, erfordras ett förökadt anslag af 20,527 R:dr 40 sk., och enl.
Hr Wetterbergs 28,027 R:dr 8 sk.
Vid sådant förhållande och under förutsättning af hvad jag nyss hade äran nämna, var det väl icke underligt, att StatsUtsk:s majoritet fästade mera afseende på K. M:s Nåd.
Propos.j än på enskilda motioner.
Utsk. har jemväl af en annan talare fått upbära en tillvitelse uttryckt i, som mig synes, mindre väl valda och lyckade ordalag.
Hr Printzensköld har nemi. förklarat, att StatsUtsk. begagnat ett skäl, som icke skulle vara enl. med sauna förhållandet; men om Hr Printzensköld gjort sig mödan att genomläsa till slut den af honora åsyftade mening i Utsk:s Retänk. så hade han måhända icke kommit till denna slutsats; Utsk. säger nemi.: ”Hvad sålunda förekommit har Utsk. tagit i öfvervägande, dervid Utsk., enär det af K.
M. aflätna förslag lill lönereglering för HofRmas tjenstemän och vaktbeljente är grundadt på de af HofRrne sjelfve gjorda utredningar och framställningar i ämnet”.
Utsk. har härigenom icke yttrat, att K.
M:s förslag är lika med det af HofRrne afgifna, ulan endast, alt K.
M:s förslag är grundadt på de framställningar och utredningar HofR:n afgifvit.
Jag förenar mig med dem, hvilka yrka bifall till Utsk:s Betänk.
Jag vill besvara den siste talarens ytt rande dermed, alt när man säger, att ett afgifvet förslag är grundadt på en auktoritets framställning i ämnet, måste, enl. min upfattning af språket, dermed menas, att förslaget är upgjordt i det syfte auktoritetens framställning innehåller, och att således det förslag, hvilket strider mot den gjorda framställningen, aldeles icke är grundadt på densamma.
Utgår man från delta begrepp om språket, tror jag, att den värde talaren skall finna, det jag icke gjort Utsk. en tillvitelse, som är obehörig, och icke heller i ordalag för Utsk. förnärmande.
Det tillhör det Höglofl.
Utsk., likasom hvarje annan korporation, bestående af menniskor, att kunna begå misstag i uttryck och yttranden.
Såsom ett misstag betraktar jag den af Frih.
Åkerhjelm uplästa meningen, och det må StatsUtsk. icke förlycka.
Jag förnyar min anmärkn., att Ulsk:s yttrande strider root sanna förhållandet.
Jag har emellertid icke begärt ordet, för att vederlägga Frih. Åkerhjelm, utan egentligen för att besvara hvad Gr.
Sparre invändt emot mitt anförande. 72 f Den 11 April e. m.
Jag erkänner villigt min stora underlägsenhet under Hr Grin i alla möjliga hänseenden, och jag erkänner gerna, det mitt anförande varit af beskaffenhet att, som Grin yttrade, det knappast lönade mödan att besvara; men sorn Hr Grin visat detta anförande den upmärksamheten, att genmäla detsamma, raä det äfven i illåtas mig, att i detta hänseende icke blifva Hr Grins gäldenär, helst jag å min sida är långt ifrån att betrakta Hr Grins invändningar såsom icke förtjenta af ett svaromål.
Hr Grin har tillvitat mig som skulle jag hafva förebrått K.
Svea HolRätt ensidighet, derför att befordringar till dombordet ske hufvudsakligast från fiskalsexpeditionen.
Såsom skäl för ett dylikt befordringssystem har Grin anfört, att dugliga tjenstemän inom civilexpeditionen icke vore att tillgå, och att man således mäste taga dem, der de inom HofRin voro tillfinnandes.
Jag frågar Hr Grin, om det icke är just detta befordringssystem, som förorsakat mindre duglighet inom civilexpeditionen, och om icke derföre att man ansett de största förmågorna vara alt finna inom fiskalsexpeditionen, det förhållande inträffat, att ingen verkligt skicklig ung man söket befordran inom civilexpedition, utan i stället upbjuder hela sin förmåga att vinna inträde, åtminstone på försök, pä fiskalssidan, såsom det heter i HofRin; och jag frågar vidare, om man icke anser just denna väg vara den enda möjliga för befordran inom denna K. HofRätt.
I anledn. af Hr Grins upgift, alt icke alla ledamöterne inom HofRin utgått från fiskalsexpeditionen, utan att många tillförene tjenstgjort på andra ställen, anhåller jag att i min ordning få erinra, alt inom K. Svea HofRätt hafva af dess nuvande 25 ledamöter, 17 varit Fiskaler, 1, säger en, varit Notarie, och de öfrige 7 hafva vunnit befordran, sedan de, dels i Just -revisionen, dels på annan väg gjort sig kända för skicklighet och duglighet.
Månne icke detta förhållande är ett bevis derför, att, sedan längre tid tillbaka, fiskalsexpeditionen ansetts inom K. Svea HofRätt såsom plantskola för bildande af Ledamöter inom verket?
Man har icke kunnat vederlägga min upgift derom, att ingen ung, skicklig ordinarie tjensteman vågar söka befordran inom civilexpeditionen, emedan han derigenom anser sig blifva utesluten frän befordran till ledamotsplats, på hvilken han, på grund af sin skicklighet, anser sig ega förhoppning.
Såsom försvar för K. Svea HofRis framställning om kanslisttjensternas indragning, har Hr Grin anfört, att detta förslag grundas på samtlige HofRinas framställning i ämnet.
I detta hänseende hänvisar jag till pag. 7 i K. M:s Propos., enl. hvilken K. Götha HofRätt yttrat helt annat, än hvad Grin behagat upgifva.
Sedan nemi. denne HofRätt gjort fullständig reda för de göromål, som äro anförtrodde de vid denne HofRätt anstälde 8 Kanslister, säger HofRin, i anledn. af förslaget att öfverlemna dessa Kanslisters göromål åt renskrifvare ”att nu öfverlemna dessa göromål, serdeles dem, som tillhöra Arkivarien, Kanslisten i sekreterare-kontoret och Postkanslisten, till e. o. tjenstemän, som ej hade någon egentlig ansvarighet, ansåg HofRin för sin del betänkligt; och äfven de öfriga kansligöromålen, om än icke af beskaffenhet att fordra någon större tjenstemannaduglighet eller egentligen bidragande till utbildandet af en sådan, kräfde dock Den 11 A pr i 1 e. m. 73 icf utöfningen en upmärksamhet och ordentlighet, hvarförutan obe■äkneliga olägenheter både för HofRai sjelf och för rättsökande parter kunde upstå, och som HolR:n ej ägde att hos hvarje nyss antagen e. o. förutsätta.” Häruti ligger väl det mest öfvertygande bevis, att Götha HofRätt (Skånska HofRai har varit af samma tanke) aldeles icke föreslagit kanslisttjensternas indragning, ulan tvärtom deras bibehållande såsom af vigt icke blott för HofR:o, utan äfven för det allmänna.
Gnn har vidare förebrått mig den upgiflen, att K. Svea HofR:s Registrator vore att betrakta endast såsom renskrifvare.
Något sådant har jag icke sagt, utan endast alt denne tjenslemannen hufvudsakligen hade sig renskrifvare-göromål anförtrodde; och della yttrande öfverensstämmer jemväl med hvad HofR:n sjelf förjklarat.
Deremot har jag bestridt, att Registratorn inom de öfrige /HolR.me hade renskrifvare-befatlning, emedan sådant icke öfverens/ stämmer med desse HofRsrs upgifter, enl. hvilka Registratorn der har helt andra göromål.
Således lärer väl icke rimligen det förhållande, som eger rum inom en HofRätt, kunna tillämpas på de öfrige; och om förhållandet inom de öfrige HofRme icke är lika med del inom Svea HofRätt, må icke heller frågan blifva eller kunna vara densamma.
Jag vill visserligen icke tillmäla mig tillräcklig erfarenhet om arbetssätlet inom dessa tre öfverdomstolar, för att kunna påslå, alt, såsom Gr.
Sparre yttrat, tjenstemannapersonalen inom dem, enl. K. M:s förslag, är tillräcklig för ärendernas skyndsamma gång; men jag hade likväl föreställt mig, att, vid bedömande af förslag, som afgifvas af tre domstolar, lill hvilka man kan sätta förtroende, man väl skäligen bör följa det, som af de två domstolarne sammanstämmande blifvit framsläldt.
Jag åtminstone kan ej tillerkänna Svea HofRätt större förtroende i detta fall, än Götha HofRätt och HofR:n öfver Skåne och Blekinge, då de alla tre äro öfverdomstolar; och när nu två af dessa HofR:r yttrat betänkligheter mot indragning af den lägsta tjenstemanna-graden, måste jag bekänna, att, enl. min åsigt, dessa båda HolR:r bordt få bibehålla samma grad, och det så mycket heldre, som nämnde HofR:r skulle derigenom betagits all anledn. att framdeles anmärka, att eftersom de icke fått behålla den tjenslemannapersonal de egt, så har deraf följt, att ärendernas ordentliga och skyndsamma gång blifvit afbruten.
I motsatts till Hr Gr.
Sparre tror jag icke, att en fullkomlig likhet i organisationen af alla HofRtne såväl på brottmåls som på civila sidan verkligen är af behofvet påkallad.
För så vidt dessa domstolar i det yttre uppenbara sin verksamhet genom de ifrån dem utgående domar och beslut, böra de vara fullkomligt lika inrättade; men sättet, hvarpå dessa domar och beslut inom de olika HofR:ne expedieras, kan, enl. min åsigt, utan ringaste olägenhet vara olika inom de olika HofR:ne.
Jag tror således, att om två Hofll:r önska fä bibehålla oförändrad deras närvar:de tjenstemannapersonal, sådant både kan och bör bifallas.
Hade fråga endast varit om reorganisation af Svea HofR:s kansli, så kan jag försäkra Gr:n, att jag icke skulle-hafva yttrat ett enda ord; ty jag anser hvarje HofRätt tillkomma att föreslå de förändringar i afseende på 74 Den 11 April e. m. kansli-göromålens reglering, sorn den kan för sig anse nödiga oc ändamålsenliga; men alt, sä tillsägandes, tvinga Svea HofRälts or ganisalion af sitt kansli på de andra HofRme, hvilka önskat att fä bibehålla sina kanslier oförändrade synes mig vara både oriktigt och föga förenligt med den aktning, som hvar och en af dessa öfverdomstolar bör åtnjuta.
Jag säger detta, utan att i den ringaste nion vilja bestrida sanningen deraf, att K.
M. har rätt att bestämma den organisation
Han finner lämpligast; men jag är äfven öfvertygad, att K. M. i detta fall, om Hans upmärksamhet blir fästad derpå, gör afseende på hvad öfverdomstolen föreslagit.
Till försvar för kanslistgradens indragning har Gr:n anfört, att de e. o. tjenstemäunen derigenom icke voro förhindrade att blifva renskrifvare.
Detta hade Hr Gr:n ej behöft säga, ty en hvar visste sådant förut.
Men kan det ieke förnekas att, så länge denna tjenstemannagrad bibe4 hålles, dess innehafvare alltid mäste vara tillstädes och verkställa^ renskrifningar, så lärer det icke heller kunna bestridas, att deri ligger vida större säkerhet för arbetets verkställande än om renskrifningen skall uplåtas åt oansvarige personer emot betalning.
Dessutom tager jag mig friheten anmärka, att extra ordinarie tjenstemän ingalunda anse sin tid så illa förspild, om de erhålla en kanslisttjenst, alldenstund det alltid för dem är en fördel alt vinna en ordinarie beställning, äfven om med densamma skulle åtfölja skyldigheten att skrifva rent.
Vidare har Hr Gr:n såsom en orimlighet framhållit, att en tjensteman skall sjelf ombesörja allt renskrifningsarbete.
Della har åtminstone jag icke sagt; och lika med Gr:n, anser jag det för förmannen vara likgiltigt, om
Kanslisten sjelf verkställer eller genom andra låter verkställa renskrifningen, endast expeditionen är skrifven med god och läslig stil.
Deremot har Gr:n icke fästat afseende på hvad jag anmärkt, och hvilket likväl är det vigtigaste af allt, nemi. det juridiska ansvaret för arbetets verkställande.
Om t. ex. Kanslisten låter någon annan renskrifva en expedition, men denne förstör konceptet, sä stannar Kanslisten i ansvar derför, emedan det varit hans skyldighet alt sjelf verkställa arbetet; men då man auctoriserar en tjensteman att anlita biträde, har man icke, frågar jag, derigenom afsagt sig rättighet alt bestraffa honora för försummelse i den del af hans göromål, som man bemyndigat honom alt anförtro åt en annan?
Jag beklagar på det högsta, om emellan Gnns och mina rättsbegrepp så stor olikhet skulle förefinnas, att Gr:n anser sig kunna utkräfva ansvar af en person för en försummelse, den han sjelf icke begått.
För mig skulle detta icke blifva möjligt, och jag tror att i detta fall få flertalet på min sida.
Till styrka för sin satts bar väl Gr:n anfört såsom exempel Häradsh:ne; och det är mig icke heller obekant att dessa embetsmän äro af sina öfrige göromål nödsakade att låta verkställa renskrifningar genom andra; men jag invänder, att Häradshme äro så väl aflönade, att de kunna bestå sig renskrifvare, så att säga på Stat, och taga dem i sitt bröd, samt alt Häradshme derföre alltid hafva renskrivarne under sin egen tillsyn, och sålunda kunna tillhålla dem att upfyila sina skyldigheter på samma sätt som med deras öfrige tjenare tillgår, hvaraf synes, att Hr Grms Den 11 April e. m. 75 xempel här ingenting bevisar.
Gr:n har äfven sagt, att Notarier, såsom förhållandet nn är, icke kunna vinna den skicklighet, sorn gör dem förljenta af befordran.
Orsaken härtill torde Gr:n benäget uplysa.
Månne den icke ligger i befordringssättet inom Svea HofRätt, hvilket haft till följd, all åtminstone högst få personer med någon skicklighet för ledamotsplats, ens våga att söka en kanslist-eller en notarietjenst; utan man går heldre lönlös, såsom extra Fiskal, för att derigenom blifva bemärkt, än alt emottaga en befattning, som skulle medföra, snart sagdt, ett förbud för den befordrade att någonsin vidare avancera.
Inom de öfrige HofRme är såsom jag redan erinrat, förhållandet icke sådant, utan der befordras tjensteman nen, antingen han tillhör kansli- eller brottmålsexpeditionen.
Grins yttrande har fästat min synnerliga upmärksamhet.
Gun har nemi. sagt, att det skulle blifva serdeles instruktiv för Notarierne alt göras till biträde åt HofRins ledamöter, samt alt de derigenom skulle göra sig förtjente att befordras lill HotRins dombord.
Ja! nog låter detta bra, och är ledamoten af utmärklare beskaffenhet, så kan visserligen under hans ledning, en Notarie inhemta många goda lärdomar; men i notariegraden plågar man vanligen hafva upnått den ålder, att man icke kan förvärfva stort mera skicklighet, än den man då redan äger.
Om nu så hända skulle, att Notarien duger något till samt har flit och arbetsförmåga, men Ledamoten deremot råkar att vara mer än lofligt beqvämlig och icke särdeles road af arbete så blefve det lätt för denne ledamot på Notarien öfverflytta besväret alt utarbeta målen, upsätla förslag till betänkanden, o. s. v., hvarigenom Notarien i sjelfva verket förrättade Ledamotens syssla utom i afseende på målens föredragning, hvilket besvär i sig sjelf är ganska måttligt.
Visserligen skulle ett sådant arbetssätt för ledamöterne vara högst beqvämligt; jag är dock. fullkomligt öfvertygad, att HofRins ledamöter icke skulle så vidsträckt begagna sig af Notariernas biträde; men jag har likväl velat påpeka möjligheten att så kan ske, om detta biträde skulle blifva af den art som Gr.
Sparre tyckes hafva åsyftat.
Slutligen får jag tillkännagifva, att jag ingalunda vill bestrida, utan tvärtom önskar på det högsta, att lill K. M:s Nåd. disposition mätte ställas en så betydlig summa för hvardera HofRin, att den lönetillökning må kunna beredas, som är af behofvet påkallad, och, med förändring af slutet i mitt förra yttrande, framställer jag derföre till StatsUtsk. den önskan och anhållan, alt enär frågan om alla HofRines organisation icke är tillräckligt utredd, Dtsk. ville icke allenast tillstyrka, alt HofRme må få behålla det extra anslaget, som nu utgår lill dem för befrämjandet af ärendernas gång, utan äfven föreslå en sådan tillökning hvarigenom ändamålet i delta hänseende ännu säkrare kan vinnas, på samma gång som de underordnade tjenstemännen försättas i en bättre och lyckligare ställning än hvari de sig f. n. befinna.
Ehuru detta mål länge uplagit Ståndets tid, anhåller jag likväl örn dess benägna upmärksamhet på hvad jag kan hafva att tillägga.
Den 11 April e. m.
Jag delar föregtde talares åsigt, alt ärendet är af vigt icke blot för HofRme utan äfven för öfriga Collegiala embetsverk.
Löneregleringen för HofRmes ledamöter har efter mitt omdöme blifvit väl upgjord och kommer alt lända de öfriga embetsverken till. gagn.
Man mäste önska att löneregleringen för HofRmes tjenstemän ej heller måtte varda felaktig, ty blifver hon det, så komma felen otvifvelaktigt att fortplantas på .de öfriga embetsverken lill skada för Rikets tjenst.
Jag har i detta hänseende1 upsatt en anteckning, hvilken jag ämnat vidlyftigare utföra, men skall nu göra det så kort som möjligt.
Till en början får jag förklara, att ämnet enl. min tanke icke är vederbörligen utredt för att i dess närvande skick kunna af R.
St. afgöras, emedan man icke upgifvit beloppet af de sportler tjenstemänuen åtnjuta.
Vid sistl.
Riksdag beviljade R.
St. medel lill förhöjda löner åt Ledamölerue i FlofRma och uti underd. skrifvelse till K. M. d. 17 Juli 1851 JM 104 yttrade R.
St., att de ansågo arbetets fördelning emellan tjenstemännen och ändring i deras antal böra föregå ordnandet af deras löner.
Emedlertid anslogo
Ständerna 12,000 R:dr för att till innevarande Riksdag af Konungen emellan HofRme fördelas.
Då Just.-Statsministern den 9 Nov. sisth år yttrade sig i delta ämne, var han af annan mening nemi. den, att sedan beslut fattats ang:de lönebeloppen, vore liden inne att utfärda arbetsordningen.
Jag är likväl af Ständernas mening, alt arbetsordningen bör sä vida vara på förhand upgjord, att tjenstemännens befattningar och antal skola vara gifna, emedan behofvet af löner rättar sig derefter.
Då målen i alla RofRme äro af samma slag och sättet för deras handläggning enahanda, så böra Ijenstemännen för hvarje Division blifva desamma i alla 3 HofRme.
Öfverensstämmande dermed har Konungen äfven upgjort
Sitt förslag.
Jag vill icke inlåta mig i pröfning af de olika framställningar HofR:ne afgifvit.