Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Vi voro då oskyldige nog, att ej begagna denna rätt; vi öfverlernnade den till Konungen.
Riksdag föreslog en Ledamot i BevillningsUtskottct, att Ut- ■ Den 19 Junii e. m. 385 Utskottet skulle lyda grundlagen i detta afseende.
Detta utvecklades sedan 1823.
Det är denna ide, sorn motsträfvas af de Herrar med hederskänsla och välmening, som misstaga sig om Grundlagens mening; oell de hafva stort understöd af det enskilta intresset, som på denna punkt ärmeraactift än på någon annan, och som verkar emot det, som leder till allmänt godt.
Denna förklaring må vara gifven å pluraliletens vägnar inom Utskottet.
Jag vet, att tre dess ledamöter reserverat sig deremot.
Jag lemnar deras öfvertygelse derhän, men tror, att de hafva ett oriktigt begrepp om saken, och att pluralitelen, likasom 1823 års Ständer, haft rätt.
Man kan ej hjelpa, om Rikets Ständer nu fatta ett annat beslut, om de få annandagsfeber^, men jag tror det icke.
Då skall jag åtminstone icke mera sträfva efter den hedern att blifva ledamot i BevillningsUtskottet; då må sådant lemnäs åt dem, som underordna den allmänna nyttan de enskilta intressena.
Emedlertid har det varit mera behagligt, att arbeta i detta ämne nu än förr.
Utskottet hade vid förra Riksdagen ensamt sin öfvertygelse och andra länders erfarenhet att grunda sig på, men ej Sveriges.
Nu har man erfarenhet, och tillfälle att deruppå bygga.
Vi hafva haft hvad mera är: en verksam Tullstyrelse och Regeringens bifall, ty i Konungens tal till Ständerne vid 28 H. a5 38S Den t g Junii e. m.
Riksdagens början erinrade han, att det nya systemet gjort nytta, oell att det borde fullföljas.
Det bar väpnat
Utskottet emot alla enskilta och allmänna anfall i tal och tidningar.
Utskottets sinneslugn och håg att fortgå på den väg, som utvecklas i förslaget, hafva deraf ej blifvit rubbade.
Meri dertill hörer, såsom Friherre Åkerhjelm sagt, att Författningarne blifva goda, starka och väl efterlefvade.
Jag får, i anledning af den sista talarens anmärkning, anmäla, att dessa har Utskottet ej ansett sig ensamt kunna vidröra.
De äro af mycken vigt, ty om tullsystemet skall hafva god verkan, skola Författningarne hållas vid magt.
Sådant måtte vara påtagligt, och BevillningsUtskottet har derom trädt tillsammans med de öfriga Utskotten, som skola utarbeta delta ämne.
Det måtte ej Vara olämpeligt, att Utskottet äfven deltager häruti, för att kunna yttra sig öfver de förslag, som Lagutskottet egenteligen skall afgifva.
Jag vill ej ingå uti något svaromål angående sjelfva systemet, det prohibiliva eller det liberala.
Om de föraktade ziffrorne, hvilka likväl gjort mera nytta i verlden, än ord, vore det nu otillbörligt att ingå uti svaromål.
Jag vill ej tillägga något till hvad Friherre Åkerhjelm så väl anfört, men har en anhållan att göra till honom, att han ville till allmänhetens upplysning låta trycka sitt anförande.
Det är en handling, som tjenar till Den 19 Junii e. m. 387 ledning för den, hvilken ej vill med flit gå emot strömmen, äfven der den går rätta vägen.
— I afseende på de enskilta anmärkningar, som blifvit gjorda, vill ja g först upptaga några af dem, hvilka Friherre Åkerhjelm framställt.
Hvad angår 6 §. af underrättelserne, som BevillningsUtskottet föreslagit, och som rörer åtgärder för att förekomma oriktig stämpling, så tilltror jag mig icke att dömma öfver verkställig— heten, men får anmäla motivet till förslaget.
BevilIningsUtskottet hade föresatt sig att, så vidt på det ankom, söka uppleta alla medel, som kunde försäkra mot tullförsnillning samt mot oloflig införsel och oriktig förtullning.
Man trodde, att i en så vigtig sak för fabrikernes intresse, borde väg vara öppen för dem, att deltaga uti stämplingen, om de det behagade.
Vilja de det icke, så har Utskottet likväl gjort sitt till.
Jag lemnar derhän, om det är verkställ bart; man får vidare öfverlägga derom uti Utskottet.
Samma motif, nemligen fabrikernes vidmagthållande, var äfven orsaken till de premier, som Utskottet föreslog.
Då Utskottet hade sig bekant de märkvärdiga händelser, som ej sällan inträffat, att producter, hvarpå det länge varit brist, ökat sig till dén mängd, att man kunnat exportera dem; då man vet att fabrikater kunnat exporteras af flera sorter, så har man trott, att det kunde uppmuntra mera, än förbud, hvilka ej kunna 25* 388 Den ig Jun i i e. m. hindra insmugling, och således fabrikernes förstöring.
Om Ulskottet tagit miste i dess system, får det trösta sig med den händelse, alt då man år 1828 första gången i Sverige inkom,med förslaget, yppades deri frågan i Engelska parlamentet, och då vi nu understödja den, hafva 149 röster emot 18 förkastat alla försök alt åter införa Prohibitionerne.
Den talare, som der yttrat sig, har tackat Gud, att det finnes en högre magt, som motverkar prohibitionen, nemligen smyghandeln, och han har åberopat sig derpå, att den man, som ifrån Majland under höjden af sin magt skref sina proliibitiva decreter emot England, endast i denna sak ej kunde verkställa sina planer, emedan han motverkades af sina egna smyghandlare, hvilka hade skicklighet nog, att från Archangel till Paris skaffa sig en så säker väg, att assuranser kunde ske på deras varor lika säkert i Bordeau och Leipzig, som i London.
Det har blifvit yttradt af Herr Anckarswärd, alt det borde lemnäs någon tid för öfvergångeh.
Jag kail ej dela denna tanka.
Den productionsgren, som haft hufvudsakeliga förmonen af prohibitifsystemet, har ej gått framåt, ehuru folkmängd och lux gått framåt, och ehuru det måste erkännas, att man ej kan hindra införsel af finare och bättre productioner i de södra orterne.
Man skulle kanske till och med kunna hitta på dem i Stockholms bodar; de som vilja köpa va - Den 19 Junii e. m. 389 rome, hitta åtminstone rätt på dem.
Det lönar ej mödan, att. göra ett 5 eller 10 års nytt försök.
Om våra fabrikanter vilja lära sig samma konstflit, som utlänningen, och nöja sig med mindre vinst, men skaffa större tillverkning, samt lefva måttligt, kunna de lefva så väl som han.
Jag kan således ej förena mig om något uppskof; lika litet som jag kan förena mig uti den yttrade fruktan rörande utförsel af Svenskt tackjern; ty att det ej kan utföras olofligen, måste medgifvas.
Menar man, att 4 R:drs tull är för litet, så kan man ju sätta högre tull, men med 4 R:drs tull kan ingen specuiation derå göras.
Att tillåta införsel af Engelskt jern i Sverige, tror jag ej eller vara farligt, i synnerhet då man sett, att ett Engelskt fartyg från Canada, från sjelfva engelska Colonierne, har gått förbi England, och nu kommit till Götheborg för att hämta jern.
Men anser man, sorn sagdt är, den föreslagna tullen för låg, s$ sätt den högre.
Vill man åter förbjuda en artikel, så är hela systemet rubbadt.
Dessutom tror jag, att Ständerne så mycket mindre böra göra det, som Konungen, hvilken förklarat, att Han skall iakttaga sin rätt, så att näringarne fredas, kan förbjuda både införsel och utförsel, om Han finner behof deraf.
En hufvudsaklig anmärkning har blifvit gjord af Herr Skogman, och af Herr von Hartmansdorff understödd, den alt BevillningsUtskottet ej tydligt nog Den 19 J11 nii e. m. svarat pä Kongl. Maj:ts framställning rörande rättighet att öka tullen.
Uti Konungens framställning står inom ett visst maximum.
Detta maximum har Utskottet föreslagit, men det har ej föreslagit, att Regeringen skall få öka deröfver.
Att minska tullen hafva vi erkänt vara Konungens rätt, men att bortlemna rättigheten att öka den, vore att bortskänka beskattningsrätten.
Då kunde man alldeles låta bli alt yttra sig om tulltaxan, utan öfverlemna hela saken åt Regeringen.
Det må ursäktas mig, om jag för min enskilta del yttrar, att erfarenheten i alla länder och tider visat, att den enskilta egennyttan aldrig underlåter att göra sig verksam, der den kan vinna insteg.
Möjligtvis, kunde en gång en sådan StatsSecreterare för Financerne finnas, att, vid ett tillfälle, då ett stort lager af en vara vore inkommit, en hög tull lades på samma vara, på det en ensam person skulle blifva monopolist.
Det har handt i andra länder, och skulle äfven kunna hända bär.
Att lemna bort den rättigheten, vöre' farligt, är ej behöfligt, och ej nyttigt.
Detta har ingått uti Utskottets princip; det må äfven gälla såsom svar på Herr Munck af Rosenskölds anmärkningar.
Herr Cederschjöld har yttrat sig om hvarjehanda speciella ställen i tulltaxan.
Jag vill ej uppehålla Ridderskapet och Adeln med alt genomgå dem alla; jag vill blott lemna några Den 19 Junii e. m. upplysningar.
Det är ett misstag, att Cacao och Chocolade äro belagde med lika tull; den ena artikeln har 20 oell den andra 20 procent.
Orsaken, hvarföre malen China har högre tull, än den omalna, är den, att det förut varit förbudet att införa malen china.
Utskottet har här följt samma principe, som för alla andra artiklar, hvilka förut varit förbudna, eller att bestämma tullen till 33j. p:ct.
Efter den upplysning Herr Cederschjöld lemnat, att China ej väl kan malas här, har Utskottet fått ett nytt bevis på, huru odugliga förbudsförfattningar äro, då de förbudit en vara, sorn här är behöflig, men ej här kan lill verkas.
Delta blir eli anledning för Utskottet, att ytterligare profva denna artikel.
I afseende på de af Herr von Hartmansdorff, allmänhet gjorde anmärkningar om nedsättning, får jag erinra, att en del af nedsättningarne ej äro gjorde af Utskottet, utan af Kongl. Majrt de sednare åren, och Utskottet har ej funnit anledning att höja tullen på mera än ett par ställen.
De öfriga nedsätlningarne härleda sig derifrån, att Utskottet velat vara trogen den grundsats att bibehålla 33j- p:ct, såsom allmän skyddstull.
Om Författningarne noggrant iakttagas, är det fullkomligen tillräckligt.
Att det ej minskar tull-intraderna, skall man finna, om man fäster sig vid Tabellen N:o i\.
Der är förlusten utförd, som förmodas uppkomma genom den nedsatta tullen.
Den går 3gi Den 19 Junii e. ra. ej till mera än 1596 R:dr.
Det är obetydligt emot den ökade vinsten.
En särskild anmärkning är gjord af flere personer i afseende på salt, sill, fisk och lax.
Hvad salt beträffar, får jag lemna den upplysning, att förhöjningen är 4 sk.
Likväl gör denna förhöjning, sorn för köparen är obetydlig, och ej gör mera än 1 sk. för det hushåll, som behöfver £ tunna salt, och som således är omärkbar, en ökad inkomst af 10,000 R.-dr, efter säker calcul.
Hvad åter angår tullen på de andra varorne, får jag nämna, att lax införes från Finland mot half tull, och sill samt fisk från Norrige; den tull som derå verkeligen betalas, blir således låg; det torde derföre ej vara något fel, att man gjort denna förhöjning.
Så mycket mera, haiman trott sig böra lemna bifall till TullStyrelsens förslag att försöka skaffa högre inkomster, som Utskottet såsom
Riksdagsmän ej kunde undgå att känna behofven, hvilka eljest ej torde kunna fyllas på annat sätt än genom lån.
För att kunna consolidera en lånings-fond, torde det ej vara skadligt om man kunde skaffa en ökad inkomst.
Finner man ej behofven så stora, kan man nedsätta en motsvarande summa på de directa Bevillningarne.
Utskottet har fruktat, att det behöfdes så mycket, sorn man billigen kunde förskaffa.
Måhända hade Utskottet bordt lemna sitt förslag äfven tili Ekonomiutskottet.
Det lemnar jag i sitt Värde, men tror ej, att BevillningsUtskottet
Den 19 Junii e. m. 393 % .
• kommer att göra det, så länge det tänker på att åt oss bibehålla den gamla Svenska beskattningsrätten.
En anmärkning af Herr von Hartmansdorff vil! jag upptaga, den nemligen att vi skulle höjt tullen på trädvaror.
Det måtte då vara någon enda liten punkt, hvarå man sökt göra tullen mera jemn.
Annars har man bibehållit den nedsättning, som Konungen föreslagit.
Der är åtminstone ingen förhöjning, som förtjenar klander eller tadel.
Att vi, trogne föresatsen att utesluta alla förbud, hafva tilllåtit införsel af Bränvin, är ej farligt, då man derå lagt 16 sk.
B:co tull.
Hvad handtverkeri-varor angår, så örn Franska Skräddare skulle hitsända kläder, för godt. pris, skulle det sannerligen vara en för många välkommen olycka, ty ehuru man väl ej kan klaga öfver våra landl-skräddare, måste man erkänna att man dock så mycket mera bar att klaga öfver våra Stadsskräddares prejerier och brist på ordhållighet.
En annan punkt vill jag äfven yttra mig om, nemligen om Tolagen, att man i afseende å den ej skulle förnärma Städernes egande-rält.
Det vore nöjsamt för Utskottet att få veta, hvarifrån denna egande-rätt förskrifver sig.
Väl bar man funnit, att till år 1816 Städerne, på grund af Konungens beslut, haft rättighet att beräkna tolag af vissa varor, men icke af alla.
Jag anser det som ett misstag, att, vid Redactionen af tull-taxan 1823, de uti Tol3gs-rättighe - 394 Oen 19 Junii e. m. ten gällande inskränkningar icke blefvo tydeligen införda; sedan den tiden hafva Städerne beräknat tolag på alla varor.
Derigenom hafva deras inkomster blifvit så förhöjde, att det finnes en del mindre Städer, som ej veta, hvad de skola begagna dem till, och hvilka sagt, att de hafva mera, de göra med.
Nu har BevillningsUtskoltet, som funnit, att
Städerna beskatta sina öfriga medborgare utan någon laglig rättighet, yrkat, att en icke betydlig förändring måtte ske i denna, utan Ständernes samtycke, erhållna rätt; det är icke på mera än 5 artiklar, som den skulle borttagas, och det är sådane, å hvilka Städerne ej uppburo Tolag före 1823.
Nu hafva de likafullt Tolagen på alla varor, för hvilka den utgick till 1823, på flera, som då derifrån voro fritagne och på alla dem, som blifvit tillåtne till införsel efter år 1823.
Jag tror, att den tillåtelsen att uppbära tolag ej olagligen blifvit förminskad, och anser det vara nyttigare för det allmänna, om det, genom denna förändring, kan få en större inkomst.
Dessa anmärkningar anhåller jag måtte få åtfölja återrernissen.
Grefve von RosenAxel:
Jag skulle ej vidare upptaga Ridderskapets och Adelns tid, hvilken redan så länge blifvit förspild, om jag ej, då en återremiss nu torde beviljas, önskade fästa mig vid tvenne frågor, af hvilka den ena icke är omnämnd i Ut - Den 19 Junii e, m. 3g5 skottets Betänkande, och den andra stridande emot den mening jag hyser.
Jag vill icke allenast instämma i de af Herr Anckarsvärd yttrade tankar om Ull-förtullnings inskränkande till Städerne Stockholm, Götheborg och Malmö; utan tror en sådan inskränkning nödig för alla de varor, hvilka i Tabellen N:o 17 äro specificerade.
Jag hemställer delta i den öfvertygelse, att om Rikets Ständer bifalla, och Konungen sanctionerar, införseln af alla dessa artiklar, skall största importen i annat fall ske i de smärre Städerne.
Jag tror, att vår Tullstyrelse då skulle få mycket att göra, och stor kostnad, för alt hämma möjliga underslef.
Jag grundar min öfvertygelse i detta afseende äfven på hvad i England eger rum, nemligen att, sedan det liberalare systemet der blifvit infördt, flere artiklar äro inskränkte lill införande endast i 3 Städer, och att oaktadt bemödande från flere Städer att få förtullnings-rält å dessa artiklar, det blifvit afslagit.
Edingburg, sorn med sin sjöhamn Leith hyser i5o,ooo innevånare, bar till exempel begärt denna rätt a gånger för silke, men det bär i Parlamentet blifvit afslagit.
Den andra omständigheten, i afseende å hvilken jag önskade alt få min tanka bifogad, är beloppet af skyddstullen.
Då saken var före i Utskottet, tyckte jag, att den var nog hög.
Jag har blifvit styrkt deruti genom en händelse i Götheborg.
Derär en ny fabrik, som är nära färdig, af 3g6
Den 19 Junii e. ni. större omfattning än någon annan fabrik af samma slag i Sverige.
Den kostar omkring 120,000 R:dr B:co.
En compagnion i den erinrades, att tendencen tycktes vid denna Riksdag vara för en liberalare tulltaxas införande, och att lian således risquerade mycket genom sin anläggning.
Han svarade, att de ej tänkte spinna annat än af de finare sorterne ifrån N:o 25 till N:o 60; att de ej önskade annat skydd än samma förhållande som hittills varit, nemligen iop:ct tull, och ansago sig då fullkomligen belönade för sin anläggning och sin stora kostnad.
Jag tycker, att det äfven kunde lampas på andra artiklar.
Jag tror, att 2op:ctärnog; närman beräknar frakt, assurance, commissions-arfvode, med liei e kostnader, uppkomma säkert 33|- p:ct i totalafgift, hvilket nu är maximum.
Min öfvertygelse är, att, om fabrikerne skola vara grundade på trefnad, fordras ingenting annat än måttliga priser på lifsföi nödenheterne, måttliga dagspenningar och skatter, kunskaper, skicklighet och sparsamhet hos egarne.
De 3 första saknas ej inom vårt land, och jag tror ej eller de senare.
De skulle utveckla sig, om de kommo i täflan med utländningen genom måttliga tullafgifter.
Skall man åter gå på den gamla vägen och lifva fabrikerna genom höga tuilafgifler, eller förbud och lurendrejeri, så blir det endast en national-industriens drifhus-inrättning, der man väl kan frambringa Den 19 Jun i i e. m. 397 alster, men hvilka alltid, lika elen framtvingade växten, skola sakna några af de naturliga alstrens egenskaper, samt kosta mycket för producenten, och ännu mera för den olycklige consumenten, som är tvungen dyrt köpa en sämre vara.
Jag anliåller alt detta yttrande måtte få åtfölja ålerremissen.
Ehuru förekommen af flera värde Talare och serdeles af Herr Anckarswärd, har jag dock att anmärka, dels emot Utskottets behörighet att behandla TullStadgan i den utvidgning, som skett, enär utförsel af Malm och Tackjern blifvit frigifven; dels emot Utskottets consequens.
I förra fallet åberopar jag Herr af Roléns reservation, jemte 53 och 70 §§.
RegeringsFormen samt 3i, 33, 34 och 3^ §§.
Riksdagsordningen, hvilka tydligen utstaka områdena för Bevillnings- samt Allmänna Besvärs- och EkonomiUtskottens verksamhet.
Om alla de andra Utskotten på samma sätt utsträcka sin verkningskrets, som BevillningsUtskottet gjort i detta fall, skulle Ekonomiutskottet onekligen blifva öfverflödigt.
BevillningsUtskottets handläggning föranleder i öfrigt till Ständers beslutj hvaremot Ständerne, i frågan om fri utförsel af Malm och Tackjern endast kunna i underdånighet hemställa, emedan frågan är rent administratif.
Den är dessutom nu, på Rikets Ständers egen begäran} under Ernbels - 3g8 Den 19 Junii e. m. handläggning jemte Bergsförfattningen i öfrigt, hvadan Rikets Ständer medelst denna frågas behandling vid denna Riksdag skulle genom förtidig pröfning gripa in uti Embets-åtgärder, som de sjelfve föranledt.
Slutligen måste jag erkänna, att uppbäfvandet af det nu existerade förbudet syns Committerade för Bergsförfaltningens öfverseende högst betänkligt.
Så mycket mera afundsvärdt är det då att erfara, med hvilken lätthet Bevi IlningsUtskottet behandlat ämnet.
Att Jernmalm och Tackjern alltsedan Rikets jernhandtering började uppmuntras och skyddas af prohibitiva Styrelseåtgärder, varit till export förbudet, äfvensom att verkställigheten af detta förbud i början satte Riket i bekymmersamma politiska förhållanden, kan icke vara Utskottet obekant.
De skäl, hvarpå detta förbud hvilar; dess inflytande på Rikets jernhandtering; det förhållande, hvaruti mer än tvenne århundradens stadgar ställt Malmegaren till Tackjernsblåsaren, och denne till Bruksegaren, äfvensom den fördelning af jernexportens totalvärde emellan näringens trenne serskilda klasser (Malmbrytare», Tack jerns-b låsa ren, Stång jerns-sm i daren), samt emellan dem och den kolande eller den forslande, som deraf uppstått; allt detta har dock ej gjort Utskottet något bryderi; ty den theoretiska principen of frihet i handelnj fordrar blott ett penndrag i Den 19 Junii e. m.
Tulltaxan, för att öfvergå till practisk verklighet.
Emot den consequens, hvarmed Utskottet behandlat sina egne principer, vill jag anmärka, att ehuru Utskottet (pag. 65) uppgifvit sitt mål vara skydd för Åkerbrukj Näringar och Handel &c., Utskottet likväl icke gjort något afseende på den Motion Herr von Hartmansdorff väckt rörande högre tull å sådane Landtmannavaror, hvilka årligen hemtas utifrån för icke mindre belopp än 3,000,000 R:dr; oaktadt dessa varor kunna produceras inom Riket.
Jag utgår härvid från den åsigt, att
Spanmålen de flesta år produceras till öfverskott; att jordproductionen borde vändas på andra Landtmannaproducter (såsom : Smör, Fläsk, Talg, Humla, Pottaska, Blår, Kött, Lin, Ost, Ull, m. fl.,) för att dymedelst afleda en del af Spanmåls-öfverskoltet från Marknaden, hvarest öfverskott verkark vanpris; att
Sveriges jordbrukare i allmänhet sakna hithörande kännedom och industri, samt att den inrikes handeln icke befattar sig med sådane artiklar, emedan utländningen förer dylika varor direcle i consumenternes händer; att den största consumtion eger rum i Rjkets större Städer, hvartill utländningen har beqvämare transport, än många inhemska producenter; att till industriens väckelse och till i gång bringandet af en inrikes handel med dessa varor, er - 4oo Den 19 Junii e. m. fordras i förstone en betydlig vinst; att en sådan vinst endast kan åstadkommas medelst tull eller praemier; att jag, lika med Utskottet, anser lull tjenligare än praemier; att en sådan tull borde småningom stiga; samt efter viss tid och sedan industrien blifvit väckt, samt inrikes handeln lifvats, småningom nedsättas för att i framtiden återgå till hvad Utskottet 1111 förelagit.
Landtmanneas yrke vara på en gång det bekymmersammaste och det med Statskroppen närmast förenade af aila, kan jag ej annat än anse Herr von Hartmansdorff^ ifrågavarande Motion, för en bland de vigtigaste, som äro föremål för Rikets Ständers pröfning.
Måtte Utskottet behjerta de vigtiga omständigheter, som tala för en ändring i detta hänseende, på det Tulllaxau måtte i verkligheten blifva hvad Utskottet velat göra den till, förmedelst den princip, som jag här ofvan åberopat!
Slutligen kan jag ej undgå att göra några detaljanmärkningar.
Om fri utförsel af Malm- och Tackjern skulle medgifvas, måste man betänka: att en del Svenska Malmer och Tackjernssorter äro högst tjenliga för stålberedningen; att denna förädling inom Sverige är uti sin linda; att ståljern bär vida högre tull, än annat jern; att Svenskt Tackjern blott i och för dess utsmältning med trädkol, är vida mera värdt för Den ig
Ju n i i e. m. för mångå behof, (ehuru icke för Gjutningar) än utländskt, med stenkol verkadt Tackjern; att så kalladt trädkolsjern i England betalats med ände till \ £-pr
Ton mera än vanligt Engelskt jern, d. v. s. f £ pr Skeppund Tackjernsvigt; att Tack jernet, med 4 fbdrs tull, (så vida Utskottet menar Sk:® Tackjernsvigt, hvilket ej är bestämdt) nu kan skeppas för 12 R:dr B:co, ett pris, som ej är utan exempel inom Sverige.
Det förtjenar tilläggas, att Svenska jern till verkningen ingalunda kan uthärda jemnförelse med utlandningens, hvadan rätta tidpunkten icke eller synes vara inne, att sätta utländningen i tillfälle att förädla Svenska råämnet.
Yid remissen af Herr von Ilartmansdorffs ofvan åberopade Motion, anförde jag exempel af det skydd, som Engelska TullLagarne gåfvo under nya Engelska jernberedningens uppkomst och utveckling; som de Franska och NordAmerikanska ännu gifva åt jernberedningens utveckling inom dessa länder.
De mest industrieusa och capitalrikaste folkslag hafva behöft en skyddstull af omkring n5 procent under utvecklingen af deras jernhandtering; skulle ej Skånska åkerbruket behöfva samma hjelp?
Jag ber om återremiss.
Herr Marks von Wurtenberg, Gotthard Wilhelm, hade inlemnat följande, som upplästes; 28 H. 26 4oa Ben 19 Junii e. m.
Då de Motioner, sorn under denna Riks» dag blifvit väckte rörande In- och Utförselssystemetj blifvit remitterade både till Ekonomi* och BevillningsUiskotlen, bade jag föreställt mig, att, till åtlydnad af Ståndens remisser, frågan om Införsels- och Ulförselssystemet bordt bli föremål för en gemensam handläggning eller beredning af begge Utskotten, eller åtminstone att Utskottens Betänkanden i ämnet, om ock serskilt afgifne, bär bordt på en och samma gång förekomma till öfverläggning, alldenstund de röra en och samma sak, en och samma fråga.
Jag finner emedlertid, att jag misstagit mig i denna föreställning; och om orsaken till en så besynnerlig behandling
Yore, att man måhända ej utan skäl förmodat, att EkonomiUlskottets Betänkande i ämnet skulle bli utaf en helt annan syftning än BevillningsUtskottets, så finner jag visst icke underligt, att vissa interessen kunnat önska, att BevillningsUtskottets
Betänkande först måtte förekomma, på det Högloft.
Ståndet sedermera, då EkonomiUtskottets
Betänkande förekommer, så till sägandes måtte lia sina händer bundne.