Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den fråga, som nu afhandlas, återförd till sitt rätta syfte, kan icke vara någon annan, än den att lemna Konungen tillfälle alt besätta den högsta juridiska instansen med de enligt Hans öfvertygelse största capaciteter.
Capaciteterna, mine Hrr, kunna i tjensteväg icke mätas efter Stånd.
Redan på denna grund saknar jag allt skäl att inskränka Konungens rätt att besätta Högsta
Domstolen med frälse eller ofrälse ledamöter, så vida de kunna motsvara förtroendet.
Jag kommer således att rösta för förslaget.
Här har visserligen blifvit omförmäldt, alt det vore en orättvisa i att
Adeln utestängdes från en mängd eommunala sysslor, dem de kunde lika väl förvalta som de ofrälse stånden.
Jag erkänner anmärkn. och skall om fråga derom väckes, äfven understödja borttagandet af denna orättvisa; men det kan icke hindra, att jag till närvar, fråga, sådan den nu befinnes, röstar bifall.
Utan alt inlåta mig i någon undersökning om hvad verkan hot eller icke hot bör hafva på våra öfVerläggningar, vill jag endast inskränka mig lill att, i anledn. af Frih.
Rehbinders yttrande, anmärka, att lian har rätt deruti, att det icke endast är borgmästare- utan äfven åtskilliga andra tjenster, som uteslutande förbehållas ät personer af ofrälse börd, men att han misstagit sig deruti, att anse denna fråga hafva tillhört förra Coust.Utsk. att behandla.
För att bringa den saken lill jemvigt behöfves ingen grundlagsförändring; det är en privilegiifråga, som kan behandlas och afgöras vid samma riksdag, som den väckes.
Jag tror således icke, alt den omständigheten, att någon sådan fråga för närvar, icke är väckt, bör komma i betraktande vid ifrågavar. ämnes afgörande.
Man har sagt, att den majoritet ioom detta Stånd, som förliden gårdag afgjorde frågan om ordförandeskapet i Utsk:n, borde, för att vara conseqvent, äfven afslå detta förslag.
En sådan conseqvens kan jag för min del alldeles icke godkänna.
Hvarföre jag voterade emot denna förändring, jag tillstår det, var att jag föredrog det stadgande som finnes, framför obestämdhet och osäkerhet.
Hade ett grundlagsbud funnits, som hade åt något annat RiksSt:s ledamöter uppdragit ordförandeskapet i Utsk:n, skulle jag, af samma skäl som i går bestämde mig, äfven hafva röstat emot förändringen af ett sådant .stadgande.
Den visshet, som man under flera riksdagar förut vunnit, skulle jag anse vara mycket alt föredraga framför den ovisshet, som en förändring skulle hafva medfört.
Det var alldeles icke derföre, att efter nuvar. grundlagsbud ordförandeskapet i Ulsk:n är R. o. Ad. förbehållet, som jag voterade emot förslaget, utan derföre att grund - 494 Den 26 September f. nr. lagen nu bestämmer ordningen för dessa ordförandeskaper så, att de icke kunna blifva ett ämne för partistrider vid riksdagens början.
Således ligger icke för mig uti denna omständighet någon anlcdn. alt afslå livad som nu är i fråga, och under åberopande af de flera skäl, som af andra talare blifvit yttrade, anhåller jag, att R. o. Ad. icke måtte denna gång afgöra denna fråga så, alt det kunde anses vara endast enskild fördel, som kommit i betraktande.
Jag är af deras åsigt, som önska bifall till förslaget.
Det är ingalunda för att tala i saken, som jag begärt ordet, men jag hav ansett, alt hvar och en bör få hvad honom med rätta tillkommer.
Jag instämmer fullkomligen med Hr von Troil deruti, att en förutsättning deraf, att tillsättningen af frälse eller ofrälse ledamöter inom Högsta
Domstolen skulle kunna gifva anledn. till någon misstanka om väld vid deras besluts fattande, är högst olämplig.
Jag ingår äfven på Hr von Troils uttryck, att det förutsätter nära nog ett påstående om mened emot dessa lagens högsta väktare.
Men såsom jag har sagt, hvar och en bör få hvad honom med rätta tillkommer.
Jag anhåller att få uppläsa några ord af Const.Utsbs betänk, vid förliden riksdag i denna fråga, der det står: ”Utsk. har trott sig icke böra längre uppskjuta att underställa R.
St:s pröfning den frågan, huruvida i grundlagen ännu längre må bibehållas stadganden, hvilka säkerligen icke kunna anses innebära någon säkerhet om rättvisans oväldiga skipande i högsta instansen.” Coust.Utsk. vid förliden riksdag har sålunda gjort sig skyldigt till en misstanka, som man skulle kunna påslå innebära beskyllning om mened, och således anser jag, att Utsk. icke bort framlägga en sådan grund för sitt betänk.
Det är nära nog den enda grund Utsk. har haft, jemte den att befordringar böra ske med afseende å skicklighet och förtjenst, men icke ä börd.
Denna grundsats erkänner jag, den andra icke.
Hr von Troil har talat om anlopp emot väderqvarnar, men jag anhåller, att R. o. Ad. icke måtte anse den framställning jag gjort emot förra riksdagens Consl.Utsk. såsom ett anlopp emot en väderqvarn.
Jag ber om ursäkt, att jag ånyo begärt ordet, men jag har dertill blifvit föranledd af det sätt, hvarpå Frih.
Rehbinder återgifvit mina ord, nemi. icke sådana som jag yttrade dem.
Jag har först sagt, att jag ansåg det vara en opassande och onödig farhåga, som innefattades i den förmodan, att Regeringen skulle nämna endast ofrälse Just.råd, och jag vidblifver fullkomligt hvad jag derom sagt; men jag yttrade sedan, att om man likväl vill hysa en sådan misstanka, sä tinner man, att Regeringen lika väl nu kan nämna alla Just.rådén bland ofrälse, om hon blott adlar sex af dem, men att Regeringen deremot icke kan nämna alla 12 Just.råderna frälse, emedan det icke står i Regeringens förmåga att från sex af dem borttaga adelskapet.
Rehbinder har sålunda icke riktigt fattat hvad jag sagt, och jag vill derföre icke fästa mig vid de personliga utfall han tillåtit sig, emedan de förmodligen hafva samma grund.
D^n 26 September f. m. 495 lii- von Hartmansdorff:
De talare, som yttrat sig mot ruin tanka, hafva begagnat ett främmande ord på ett sätt, som icke öfverensstämmer med dess rätta mening, hvarigenom någon förvillelse torde hafva blifvit föranledd.
När vi tala om fördelningar i Stånd uti Sverige, så tala vi icke om någon kastfördelning.
En kast i de länder, der hon fordom fans och der hon ännu finnes, är så beskaffad, att det är omöjligt att öfvergå frän den ena till den andra, från krigare- till preslkasten, eller tvertom.
Man födes inom kasten och förblifver der till sin död.
I Sverige kan deremot en hvar genom kunskaper och förtjenster blifva prest eller upphöjd i adeligt Stånd.
De öfriga Stånden äro således icke derifrån uteslutne.
En talare har sagt, att mitt yttrande, det halfva antalet af Högsta Domstolens ledamöter borde utgöras af frälse män för att bevaka Adelns rätt, innebure en direct tillvitelse för mened, eller bristande samvetsgrannhet hos ofrälse domare.
Om detta vore sant, sd borde den värde ledamoten, som så yttrat sig, väl hafva utsträckt samma anmärkn. till de öfriga domstolarne, hvarest andra Stånd, icke blott hafva jemngod rätt alt deltaga med 11. o. Ad. i domsluten, utan en vida större.
I häradsrätterna sitta, som bekant är, 12 bönder; der får icke sitta hälften adelsmän.
I lagmansrätt är förhållandet likadant.
Detta i afseende på BondeSt.
Hvad BorgareSt. beträffar, så veta vi att dess medlemmar äro domare i kämners- och rådhusrätterna, under det att, på sålt andra talare redan anmärkt, det är Adeln förbjudet att sitta i sådana rätter.
Hvad PresteSt. angår, så afkunnas åtskilliga utslag i consistorium, utan att det är tillätet för andra, _ än dem som hafva presterlig befordringsrätt, att deruti deltaga.
Ar således
Adelns bestämda andel i en domstol en så stor förbrytelse, så mätte det vara lika illa och värre, att de öfriga Stånden hafva dylika och större rättigheter i andra domstolar.
Då borde väl den värde talaren också hafva, om icke börjat med dem, emedan ali reform bör utgå först från och med en sjelf, åtminstone slutat med att föreslå samma frihet i de öfriga domstolarnes sammansättning, som han vill införa i Högsta Domstolen.
En talare har här yttrat sig om skillnaden emellan frälse och ofrälse, såsom skulle han med ofrälse mena folket och således utesluta Adeln från att tillhöra Svenska folket.
För att alt ådagalägga rättvisan af en sådan häntydning, vill jag blott anföra ett exempel.
När Gustaf Horn blef fången vid Nördlingen, så ansåg fienden hans fängslande vara lika mycket värdt, som om Svenskarne förlorat 10,000 man.
Skulle nu denne ene Svenske adelsman, hvilken ansågs så mycket mera värd än andre landsmän, icke hafva hort räknas till Svenska folket?
Lika obillig vore en sådan afräkning ännu i dag mot de män bland oss, som äga stora förtjenster.
Man säger, att den allmänna rösten är Guds röst, och att 3 Stånds beslut är ett uttryck deraf.
Om så är, förundrar det mig icke, att Gr.
Anckarsvärd böjer sig för denna röst.
Jag undrar endast, hvarföre han icke ansåg såsom hädelse, då han sjelf, ehuru 3 Stånd hade' afslagit representationsförslaget vid föreg:de riks - 496 Deli 20 September f. m. dag, likväl djerfdes att deremot, emot Guds röst, sätta sin egen mening.
Jag vill icke uppehålla R. o. Ad. med upptagande af smärre anmärkn., utan önskar att vi snart måtte komma lill den votering, som förmodligen förestår.
Detta anförande hade blifvit afbrutet genom ankomsten af 2:ne K. M:s Öfverstekammarjunkare, Capitainelieutenanten i survivance vid Lifdrabantcorpsen, Öfversten i arme'en, II. af K.
Svärdsorden, K. Ryska S:t Annaeordens 2:dra Class och K. Preussiska Johanniterorden, Storkors af K.
Bajerska S:t Michselsorden samt C. af K.
Brasilianska ordens Södra Korset och af Iv.
Danska Dannebrogsorden, Hr Gr.
Ludv. Ernst von Stedingk, och Öfversten i armeen, f. d.
Adjutanten hos llögsts.
Konung Carl XIV Johan, R. af K.
Svärdsorden, K.
Ryska S:t Annmordens 2:dra Class och K. Grekiska Frälsarens orden med guldkrona, samt C. af K.
Spanska orden Isabella Catholica, Hr Gr.
Erik Aug. Lewenhaupt, hvilka, med tillkännagifvande, att K. M. i nåder behagat utsätta kröningen lill Lördagen d. 28 dennes, ä K.
M:s höga vägnar inbjödo R. o. Ad., att nämnde dag kl. ^ till 10 f. m. infinna sig å K.
Slottet i de forna rådsrummen, för att derifrån vara K.
M. följaktige till Storkyrkan och derstädes öfvervara D.D. M.M. Konungens och Drottningens Kröningsacl.
Ex. Ilr Gr. o. Landtm, anmodade, å R. o. Adis vägnar, Hrr Öfverstekammarjunkare att till K.
M. framföra Ståndets und. vördnad jemte försäkran, att R. o. Ad. skulle efterkomma K. M:s nåd. befallning.
Hrr Öfverstekammarjunkare blcfvo derefter på vanligt sätt utbeledsagade.
Protocoll, hållna hos H ö g 1 o f I i g e Ridderskapet och Adeln, vid Lagtima Riksdagen 1 Stochkolm, År 1840.
Hörbergska Boktryckeriet, i84l.
Onsdagen den i5 Juli i84o.
Justerades 9 prot.utdr. för den 11 dennes.
Börjades justering af pleni-prot. för den 3 dennes f. m.
D3 uppläsningen började af den del utaf nämnda prot., deruti Gonst.Utskts mern.
N:o i3 till pröfning förekommer, anmälte sig Hr Munck af Rosenschöld, Nils Rudolph, och uppläste följande:
Jag har anhållit att skriftligen få reservera mig mot Ståndets i plenum den 3 Juli fattade beslut; jag går nu alt uppfylla delta åliggande.
Med all högaktning för hvarje ledamot af detta Stånd, har jag dock ansett för en pligt mot milt fädernesland, mot aktningen för nationens önskningar, mot min öfvertygelse och den opinion jag hyllar, att reservera mig och nedlägga min protest emot det Ståndets beslut, till följe af hvilket det s. k. de'charge-betänk. eller Const.Utsk:s mern.
N:o i3 fick den för hvarje sann patriot, för en hvar som älskar och vill fäderneslandets väl, för hela Svenska folkets önskan, ”alt ”närvar.
Regering ville frånträda en redan alltför länge ”trampad, att icke säga förtrampad bana af felsteg, afkläda ”sig en skepnad af innationalitet, som en gång skall föda ”köld i folkets hjerton,” så litet tillfredsställande behandling, som den alt utan vidare åtgärd läggas till handlingarna.
Mine herrar! då jag så lifligt önskat, att detta Stånd skulle, genom en af Const.Utskts anmärkn:r påkallad opinionsyttring, gått landets väl och folkets önskningar till mötes, och jag nu går att reservera mig mot ett motsatt beslut; torde det icke blott tillåtas mig, utantill och med vara mitt åliggande, alt redogöra för moliverna dertill.
Jag hade alskat att se, alt della Stånd hade kunnat låta skimra en stråle af forntida glans, af det oberoende, de fosterländska tänkesätt och den nationalitet, hvarmed det fordom lyste, innan af oss återslår endast minnet; ty vi stå, mine herrar! redan med ena foten i grafven !
Häfden vittnar hvad Sveriges adel gjort och varit; den oell Sveriges sjelfständighet och frihet voro 4 Den i5 J u 1 i f. m. eli; fredens som krigets storhet och ära voro dess gemensamma sköldemärke; detta vare nog för sagan och för efterverldens dom öfver dem — men för oss — är detta nog?
Vi öro väl samma Stånd, men en ny lid fordrar nya handlingar, om den ej skall anse oss för en mumie ulan anda och lif.
Taga vi eller hafva vi tagit den ställning till samhället, att vårt bestånd är oförenligt med dess, att vårt intresse blir icke fäderneslandets, alt detta Stånd anses såsom ett hinder för utvecklingen af samhällets uppvaknade krafter; visa vi oss ej hafva annat anspråk på företräde, än pergamentsrultorna, — då, mine herrar! skall väl ingen sjelfherrskare kasta dem på elden, men det närvar, skall, med ali respect för det förflutna, lägga både dessa företräden och bevisen derpå utan vidare råtgärd eller ceremonier till handlingarna; och — båda hafva försvunnit i liden.
Man torde invända, att min klagan är orättvis, — pluralileten af detta Stånd har uppfyllt allt hvad nationen billiglvis kunde fordra, — att milt påstående är öfverdrifvet, då jag anser att fäderneslandets väl kunde i afseende på den afgångoa minisleren kräfva något mera, än att med decharge-betänk. förvaras bland handlingarna.
Med aktning för hvarje annans öfvertygelse står jag dock fast vid min egen och vill se till på hvilka grunder jag byggde den.
Hvilka felsteg Const - Utsk. lagt den vid i84o års riksdag 'ansvariga rådgifvarepersonal till last, känna vi alla; voro de icke nog för den, som ville fäderneslandets väl, för att inse det?
Måhända icke?
Låtom oss se till, hvilka en Styrelses åligganderi äro* I första rummet måtte det, hvad dess fö i hållande isoleradt från andra stater" angår, vara att befordra dess väl och allmänna önskningar, hvilket åt henne delegerat sin makt, nemi. folkets, — huru detta åliggande blifvit uppfyldt, gifva , punkterna N:is 3, 3i, 2, 7, 27, 29 m. fl. vid handen, — i andra, att- icke gynna enskilda personer eller corporationer på de öfriga samhällsélassernas bekostnad — hur det har blifvit uppfyldt, gifva punkterna N:is 26, 28, 32 m. fl tillräckligen vid handen, — i tredje, att stödja thronell vid folkets kärlek, — huru denna rådgifvarepersonal sjelf ansett sig hafva uppfyllt detta, gifver punkten 5g vid handen; — sist är det icke nog, att en Styrelse har vilja att uppfylla alla dessa åligganden, den måste äfven hafva skicklighet och förmåga dertill, — till hvad grad denna saknats, finnes icke hällre bevis än i punkterna N:is r, 6, 18, 53 m. fl. Hvad dess förhållande till andra stater angår, så är en Styrelses första åliggande, att upprätthålla Statens anseende ibland dessa,'och oberoende af alla andra intressen än dem, som verka till befästande af dess sjelfständighet, d. v. s. de rent nationella; anmärkntr mot bristande häruti hofva icke af Utsk. blifvit gjorda, och höra till en redan försvunnen tid.
Styrelsen# andra åliggande i detta afseende är att, vid alla merkantila förbindelser med andra stater, iakt - Den i5 J uli f m. 5 taga sitt eget lands sanna intresse; — huru detta blifvit uppfy
Idt, bevisar den förnyade handelstractaten med Kyssland.
Skulle icke alla dessa nu uppräknade orsaker oell verksaker (causae et facta) vara för folkets representanter nog för att förmå dem inför thronet) uttala ett offentligt ogillande af det salt, hvarpå nu afgångna rådgifvarepersonal förvaltat sitt vigtiga kall, hvilket ogillande på samma gång innehar en önskan, att en ny måtte bättre uppfylla sin pligt neli nationens billiga fordringar; skulle dessa ej vara ting, — jag skulle åtminstone för min del högligen beklaga, om de varit flera, — så skulle vi väl, mine herrar! domina öfver de af Const.Utsk. gjorda anmärkntr, öfver de af Konungens rådgifvare under de sex sistförflutna åren begångna felsteg.
Längre sträckte sig icke detta Utskts granskningsrält, men vi voro fullt berättigade, att, då vi skulle afgifva vårt votum, huruvida denna rådgifvarepersonal gjort sig ovärdig nationens förtroende eller icke, både gå tillbaka och af mångåra tilldragelser göra oss ett klart begrepp 0111 andan af de styrelseåtgärder, hvaruti denna anmärkntna underkastade Regeringspersonal deltagit.
Måhända var detta blott efter* slotten) af deras felsteg; gå framåt och eftersinna hvilka följderna kunde blifva af vår dom i båda afseenden, vålt friande eller fallande.
En Regerings handling är icke dagens, dess minne slocknar icke med dagens sol.
Låtom oss se till, att med några få exempel kunna karakterisera det hittills följda styrelse-systemet, ifall Styrelsen verkligen följt något sådant.
Såsom bevis på detta systemes nationalitet böra vi blott nämna den uppmärksamhet den egnade ål Svenska nationens största, käraste och mest ärofulla minnen, minnena af trettioåra kriget, minnet af Gustaf II Adolph.
Det är bekant, mine herrar! att vid monumentets uppresande öfver stället, der denne hjelte föll för religionen, Europas frihet, Sveriges storhet och ära, var äfven en Svensk närvar. — en enskild resande.
Det är gifvet, slatscassan medgaf ej, att denna fest egnades någon offentlig uppmärksamhet från Svenska Styrelsens sida, hvilken allljemnt, trots det oberoende, hvaruti ett klokt begagnande af de sista stora politiska rörelserna inom Europa försatt den, dock ser sig nödsakad alt officiera vid en mängd hoffester och lustläger, för att ej stöta vissa, om ,ej nationella, ändock intima förhållanden.
I öfrigt kunde denna fest måhända ej hafva ] för Sverige synnerligt värde, sedan den sisla materiella frukten af denne hjeltes segrar, Pommern, blifvit såld, och guldet försvunnit.
Det oberoende af främmande makter, denna Regering vetat försätta Staten uti, visar sig bäst genom det sätt, hvarpå denna Regering vetat hålla Svenska gästfriheten i helgd, det skydd den lemnat politiska flyktingar, sorn, anseende
Svenskarna för ett fritt folk, trodde dem ej skulle vägra ett skydd åt dem, som strid t för friheten och ett olyckligt fädernesland; jag beliöfver ej nämna andra, Polens flyktin - 6 Den i5 Juli f. m. gar torde vara nog.
Det anseende hos främmande maller detta sysleme förskaffat oss, torde, ålit annat alt förliga, häst kunna bevisas af det eftertryck
Styrelsen förmått gifva åt de underhandlingar, hvilka den öppnat med en granne, sent omsider föranledda af nationens klagan öfver ett tractatsti idigt betungande af dess handel; underhandlingar, hvilka på åratal ej medfört annat resultat än — att man underhandlat.
Hvad den inre styrelsen beträffar, vill jag blott hemställa, huru man uti ett annat land skulle betraktat en Regering, som utgaf en strängare och förnyad förordning om försvarslöshet i ändamål — J tron väl, mine herrar! att skaffa folk för att complettera arméen för ett tillämnadt krig, eller emedan den hade nyupptäckta colonier alt befolka? nej, mine herrar! den skulle befolka våra fängelser! — en Regering, som tillsatt en comité' för att begrunda fattigvården; så, mine herrar! begrundar den sysslolöse
Fakiren i sin ensamhet lifvets tomhet och ledsnad, men icke orsaken lill denna tomhet, denna ledsnad, då de kanske icke mera skulle finnas till.
Man har dock kanske orätt beskyllt denna Regering för att alltid vilja hålla sig vid det gamla; det gifves åtminstone ett exampel, att den äfven försökt sin lycka på det nyas, på upptäckternas bana; den gjorde en stor uppfinning inom Svenska statsmannaområdet, på två decennier den största, emedan den, mig veterlig!, var den endaste.
Huru nyttig den skulle hafva blifvit kan icke jag, kan icke någon annan bedömma; ty, ehuru början till ett slags communalstyrelse, antogs den, mig veterligt, icke af någon enda commun inom landet; kalla den communernas solidariska skatteansvarighet.
Man må icke beskylla denna Regering för att hafva varit stationär hvad landets välstånd beträffar; ty har det icke gått framåt, kanske det gutt tillbaka.
Men måhända kunna vi bäst uppfatta andan af Styrelsen, då vi gifva akt på de symtomer den orsakat i mera enskildta förhållanden; dessa äro oftast en spegel af de offentliga.
Skulle dessa symtomer hos någon uppväcka aningar om ett återgående till förhållanden, hvilka man genom de garantier, Svenska folket trodde sig hafva uti 1S09 års grundlag, hade hoppats för alltid blifvit aflägsnade; så står det till folket att bedömma, om hans farhågor äro grundade, eller hans rop böra liknas vid en nattväktares om dagen.
Då det torde vara likaså svårt att fälla omdöme utan alt veta hvaröfver, att dömma öfver verksaker, utan att få veta hvilka de äro, som att se någonting der intet finnes; så skulle jag vilja anföra exempel på nog egna förhållanden.
Men hvad behöfver jag dröja vid dessa obetydligheter, liksom ej skulle finnas mera karakteristiska drag för teckningen af detta styrelse-systcme, denna Styrelse.
Jag behöfver ej nämna, huru Svenska folket åtnjutit sin tryckfrihet ; det är nog, mine herrar! vi hafva tryckfrihet och en statsfånge för tryck - D en i5 Juli f. m. 7 frihetens skull.
Ännu känner hvarje Svensk rysning vid tanken på de scener medborgare emellan, hvarlilf Stockholm varit ett blodigt vittne; uppträden, hvilka icke ägt ruin sedan den utländske Kung Fredriks tid; tilldragelser, hvilka hvarje Svensk skulle rysa vid att se förnyade; en polisförordning utfärdad vid samma tid, mera lik den s. k. couvrefeu, som Nordmannen Wilhelm utfärdade för de kufvade Anglosaxerna, än en sådan man skulle vänta att se föreskrifven ett fritt folk, som ännu ej känt någon besegrare.
— Sist måste uppstå den fråga, om folket missförstått sin Regering, eller denna folket, då den låtit fortfara en förordning uti den ekonomiska lagstiftningen, hvilken, huru den öfverensstämmer med folkets lynne och tänkesätt, uppträdena i Rikets städer kunna bevisa, eller dessa ej kunna vara nog för alt komma en Regering att förstå, att
Svenska folket älskar att se hållet 16 §:n grundlagens hud: ”Konungen skall svärja folket en ed, att ingens frid uti hans hus störa eller störa låta.”
Historien vittnar lill hvad nytta för sig Regeringarne följt det okloka råd, att ej lyssna till folkets röst; jag önskade man droge nytta af deras exempel!
Sist måhända mången skulle lägga detta styrelse-systeme, denna Styrelse till Jast, att den genom att uppsöka, använda, framdraga och gifva företräde åt de s. k. brukbarheterna, nationens moraliska ogräs, förderfvet nationens moralitet; jag vill det icke.
Minst vill jag fästa mig vid huru nationen ser sina utmärkelsetecken använda, ty derför innebära de uti sig sjelfva ett correctiv, då deras värde nedsjunkit till den metalliska valuta de innehålla.
Att det, hvad befordringar vidkommer under denna Styrelse, var grefvens tid — eller rättare grefvars och friherrars, — torde ej här vara stället att omtala; om 28 §:n Reg.Frn i tillämpningen blifvit motsatsen af dess bokstaf, står till folket att bedömma.
Jag hade trott, att en hvar, kännande några af nu uppräknade verksaker och exempel, som alla förskrifva sig till historien af sistförflutna decennium, d. v. s. dagens, eller af de myriader, som finnas, och hvilka man behöfver ryktets tunga för att kunna uppräkna, skulle anse tiden inne för folkrepresentanten, att på sådant sätt tillkännagifva sin och folkets obelåtenhet med det af Styrelsen hittills följda systeme, att det kunde verka en ändring, — skulle anse det böra ske nu — eller aldrig.
Jag upprepar hvad jagen gång yttrat, ”vi skulle väl dömraa öfver de af Coust.Utsk. mot rådgifvarepersonalen gjorda anroärkntr, men icke så, som dessa hade varit tle enda af dem begångna felsteg, då de hade kunnat räkna på öfverseende; de voro de enda, hvarföre denna rådspersonal kunde ställas till ansvar, måhända de minsta på dess meritlista.
Mine herrar! flere af dessa rådgifvare hade i nära 3 decennier utgjort själen i rådkammaren och — tanken på det förfarna!