Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag hade hoppats, att man, Tor ungdomens bästa, skolat anslå mera åt undervisningsverken, än en tredjedel af hvad de^ödtorftligen behöfde.
Men detta hopp rn- förloradt, och flera nederlag har jag Ijdft i mina bemödanden, att bättre, än som skett, aflöna Rikets vigtigaste Embetsmän ordi Domare.
Dessa motgångar skola likväl iclöe afskräcka mig, att för dem, som återstå, el-? ler för närvarande Armeen, söka göra hvad V sorn möjligen kan åstadkommas.
Man har mot ökade anslag inyänt, att, / i44 Den 5 Octo ber f. rn. om Armeen bättre organiserades, skulle medlen räcka till.
Det är möjligt; jag iir icke i stånd att bedöma det; men hvad jag kan inse är, att en sådan förändring med en till det mesta indeldt Arme skall fordra längre tid, och att många af de tjenande aro så illa aflönta, att de ej kunna afvakta förändringen.
Skulle denna egentligen bestå deri, att, såsom man yrkat, indraga det för Beväringsmanskapets skull tillsatta 3idje BataillonsBefälet; så borde man tillika uppgifva, hvem som i stället skulle öfva och bevara detta manskap från det bedröfliga Öde, hvilket åren 1808 och 1809 öfvergick Landtvärnet.
— Vili man icke gifva erforderliga anslag till Armeen; så är det bättre att inskränka dess antal, än att genom ett tvärt nej, som tvifvelsutan är det minst fosterländska af alla handlingssätt, bibehålla en obelåten personal, och lemna förråden lomma.
Man har anmärkt orikligheten af att bevilja mera än Kongl. Majit begärt. rengtporten har redan upp- • i är utöfver Kongl. Majits pr'0| osition, utan öfver StatsUtskottets försl;^, , som tillökningar sättas i fråga.
Att ri.ibböingar uppkommit derigenom, att
Statsutskottet utgått från andra grunder änKongl. /Majit, är ock naturligt.
TiH upplysning om förbållandet mellan extr*» behof och extra tillgångar, torde Mei Friherre Sp 1 v
Si att det icke Den 5 Oetober f. m. jag få uppläsa den tabellarisk.! framställning deröfver, hvilken åtföljer mm reservation vid StatsUtskoltets Betänkande N:o 255, som väl är tryckt, men ännu icke utdelad; hvarföre jag anhåller, att emellertid äfven få nedlägga på LandtMarskalksbordet några exemplar af denna Tabell.
Efter uppläsningen häraf, fortfor Herr von Hartmansdorff'.'
Då så stora tillgångar, som jag nu visat, verkligen finnas, är det förunderligt, att man vill för Statens egna behof antaga ett förknappnings-system, hvilket hellre må drabba canaler och strömrensningar; ty om de blifva något sednare fuiibordade, betyder för Riket föga, jemförelsevis med bristande försvarsanstalter i farans stund, hvaraf skadan möjligen är ohjelplig.
— Jag anser öfverflödigt, att nu ingå i omständligare utredning af tillgångarne.
Möjligen torde dock Stats- och BancoUtskotten kunna, vid deras blifvande sammanträden, visa, atfc 35o,ooo R:dr skulle kunna af Banken ytterligare påräknas.
Vid pröfningen af militair-anslagen, särdeles till materiellen, vore det måhända bäst, att helt enkelt bifalla Konungens proposition; ty hade vi gifvit hvad Ilan begärt, så kunde vi ock vara desto strängare i granskningen af medlens användning.
Men, för att icke begå samma oformlighet, sorn vid beslutet om Landt 44 ii. t o i^6 Den 5 Octo ber f. m.
Staternes aflöning, torde denna punkt böra företagas momentvis, med Konungens förslag till Contra-propositioner mot Utskottets, der så nödigt förefinnes.
Ju mera vi fortskrida på Statsregleringens bana, ju mera får man skäl att beklaga det system som följes, om eljest vårt handlingssätt förtjenar delta namn.
Sedan man en gång beträdt denna bana, fordrar likväl klokheten och rättvisan, att man ej öfvergifver den, eller låter 3:dje HufvudTiteln plikta, för det den ej var till hands, och tog hvad som fanns, då 2:dra HufvudTiteln furnerades.
De underordnade intressena rå icke före, att de så sent komma att göra sig gällande, och böra icke mera ingå i förknappningssystemet, än de, som först kommit under öfverläggning.
Med Friherre Anckarswärd kan jag icke tillerkänna Styrelsen någon rätt, att utöfva ett förmyndare-system öfver tjenstemanna-personalens löneanslag, och stöder min öfvertygelse i denna omständighet på 1827 års Rikets Ständers Revisorers förfarande i fråga om en af Ständerne beslutad, men af Styrelsen vägrad pension.
Deremot medgifver jag hvad Friherren anmärkt mot Friherre Cederströms försök att öfverskrida de anslag, som begäras uti Kongl. Majrls Nådiga Proposition.
Om Friherre Cederström fortgår på detta fält, får han troligen ett nytt tillfälle, att såsom Lands - Den 5 O c to ber f. rn.
»47 höfding begära inställande af skatternas indrifvande.
Den Talare, som haft rlen godheten åtaga sig vara min Informator i lärandet af qvatuor species, torde ursäkta, om jag tror, att, hvad jag än kan vinna derpå, reda i framställningssättet blir det icke.
Då flere värde Talare sökt stöd för deras yrkande al afslag å den föreslagne löneregleringen för Armeen uti påslåendet, att den bör vara organiserad på en fredsfot och en krigsfot, torde det tillåtas mig framställa några upplysningar, som nogsamt skola ådagalägga, att Svenska Armeens nuvarande organisation visserligen icke är ställd på krigsfot, utan på verklig fredsfot.
Indelta Armeen har nu, med 3:dje BataillonsBefälet, Befäl för 60 Batailloner.
Om vi antaga, att Infanteriet i krigstid bör utgöra 60,000 man, hvilket med våra vidsträckta gränsor visserligen icke är för mycket, och hvartill det lätteligen kan uppbringas med blott trenne Klasser af Beväringen, finnér man alt vi med våra 60 Batailloners Befäl måste sätta hvarje
Bataillon på 1000 man för att få tillräckligt antal Officerare till dessa 60,000 man, men den vanliga proportionen har hittills alltid varit 3 Officerare på 100 man, hvilket också icke synes vara för mycket, då man ihågkommer att Svenska Offi44 H. 10* Den 5 öetober f. ra. cerare alltid liaft vanan att vara främst i elden, hvarigenom större afgång naturligtvis uppkommer.
Jag vill dock icke gå så långt, utan blott räkna 2 Ollicerare på hvarje 100 man; då för 1000 man erfordras 20 Officerare.
Tillgången är 12 på 1000; och dä har jag icke raknat Generalitetet eller Staberne, hvartill allt Officerare mäste tagas ur Rcgementerna, och om dessa blott räknas till 2 från hvar Bataillon af 1000 man, återslå 10 Officerare för hvarje Bataillon af denna storlek, hvilket på 60 Batailloner gör 600 Officerare, och följaktligen en brist af lika antal.
Angående UnderBefälet, så lärer ingen neka behofvet al’4 Underofficerare på 100 man, hvilket för 1000 man gör /\0 Underofficerare, och vi hafva dertill nu endast 16; således en brist af i4, hvilket för 60,000 man gör en brist af 84°- Jag har följaktligen visat, attlndeldta Armeen utgörande under krig 60,000 man Infanteri, fördeldta på 60 Batailloner, saknar, för att gå i fält, 600 Officerare och 84o Underofficerare.
Vid sådant förhållande hemställer jag, om man bör tala om indragning af 3:dje BataillonsBefälet, hvarigenom ytterligare oersättlig brist skulle uppstå, enär den svårligen lärer kunna fyllas från KrigsAkademien, Universiteten och NationalBeväringen.
Aimée lärer följaktligen icke kunna vara på mindre krigsoch större fredsfot, än nu.
Jag förenar mig med Grefve Brahe och Herr Norden - Den 5 Oo t ober f. m. falk, samt anhåller, att det af Grefve Brahe till Contra-proposition uppgifna förslag måtte antagas.
Huruvida de beslut Ridderskapet och Adeln fattat, eller kommer att fatta i löneregleririgsfrågorna, äro till nytta eller skada beroende af den Embetsmanna-pluralitet, som man förmenar finnes inom detta rum, derom har jag redan fullständigt yttrat mig; och jag tror att om äfven den så kallade LandtAdeln ville något mer, än nu sker, uppoffra sina tillgångar och sin tid för att ligga här under Riksdagarne, sådant för ganska manga vore möjligt, men osäkert vore, om icke Friherre Anckarswärd det oaktadt komme att finna sig lika isolerad i försvaret af de satser han drifver, sorn han nu beklagar sig att vara, •—•
Angående löneregleringen, och nödvändigheten af det så kallade 3:dje BataillonsBefälet, delar jag fullkomligen lika åsigter med Herr von Hartmansdorff, emedan mitt minne alltför tydligen återkallar Landtvärnets missöde, hvilket jag hufvudsakligen tillskrifver saknad af dugligt Befäl, ehuru jag vitsordar alt deribland funnos män, hvilka rättvisade förtroendet att leda oell vårda landets lill dess försvar uppbådade ungdom.
Till deni, som trott, att ynglingar till krigsbefäl, i behofvets stund, icke skola saknas, hemställer jag, om det är en tillräcklig uppmuntran för dera au i5o Den 5 O c to b er f. in. ingå i krigsyrket, att endast af förmäns Jod kunna vänta lifsbergning.
Att förbättrad lönereglering för Indeldta Armeen således är af behofvet högt påkallad, yttrar jag nu för andra eller tredje resan.
Hvad beträffar tillgångarne till denna lönereglering, så är jag mycket tillfredsställd af Herr von Hartmansdorffs förklarande, att Bankens behållna vinst icke behöfver alt derföre tillgripas, utan att medel till behofven finnas uti RiksgäldsContoiret, ty jag anser den förstnämnda tillgången alltid böra sparas till oförutsedda och temporaira behof.
Men äfven utan afseende å denna tillgång, och den Herr von Hartmansdorff i öfrigt uppgifvit, har jag ingen farhåga att bevilja 18,000 R:dr utöfver hvad StatsUtskottet till detta vigtiga ändamål föreslagit.
Jag är ense med SlatsUtskottet derom, att löneregleringen bör ske inom hvardera Regementet för sig, men jag anser beräkningsgrunden af 7 och 8
R:dr för tunnan spannmål otillförlitlig; och är öfvertygad, att flere sådane exempel, som det af Friherre Anckarswärd åberopade Öfverst?-boslället Åkersberg, kunna framdragas.
Med Herr Grefve Brahe tillstyrker jag, alt då materialier för en fullständig lönereglering inom hela Armeen ännu för Sländerne saknas, det må öfverlåtas åt Kongl. Majrt att uppgöra den efter Dess Nådiga godtfinnande, så att en fullständig löneslat vid nästa Riksdag kan Ständerne föreläggas.
Jag yrkar alltså bifall till Utskottets Utlå - D »: n 5 O c lo be r f. u). i5i tande under iakttagande af den utaf Herr Grefve Brahe föreslagne ändamålsenligare redaction.
Herr von Hartmansdorff har utredt, hvari de 210 000 R:drs odisponerade årliga inkomster bestå, som jag uppgifvit.
Det har aldrig varit min mening, att
Bankens behållna vinst skulle användas till löneregleringen.
Jag har blott yttrat, att utom dessa 210,000 R:dr, finnes till disposition-årligen 160,000 R:dr af Bankens vinst, sedan 266,666^ R:dr blifvit använde till silfveruppköp; och jag skall derom till LandtMarskalks-bordet aflemna en af BancoSekreteraren underskrifven uppgift.
Någon tvifvel, att medel finnas, kan således hos mig icke uppstå.
Jag instämmer med Herr von Hartmansdorff deruti, att man först bör reglera Statens ordinarie utgifter, och sedan disponera hvad som återstår till canalarbeten, strömrensningar och dylika företag, hvaraf man egentligen i en framtid skall skörda nytta.
Det har blifvit anmärkt emot mig, att jag skolat förbisett
Rikets sannskyldiga nytta, då jag tillstyrkt nödiga löneanslag, och att dertill använda befintliga tillgångar af icke mindre än 210,000 R:dr; äfvensom det blifvit yrkadt, alt Kongl. Maj:t skulle äga en återhållande makt att göra verksam emot
Ständernes försök att öka anslagen utöfver hvad Kongl. Majtt begärt.
Jag betviflar så väl iä>2
Don 5 O c t ober f. m. sannfärdigheten af den mig gjorde tillvitelse, som den supponerade äterhållskraften.
Grundlagen innehåller, så vidt mig vetterligt är, intet förbud för enskild representant att likaså väl som Kongl. Maj:t väcka frågor inom Stånden till åstadkommande af nya Statsanslag; och när de kunna väckas, måste de äfven kunna beviljas utan hinder från annat håll.
För öfrigt förenar jag mig med Friherre Anckarsvärd i begäran om proposition, fastän den blifvit bestridd af Herr von Hartmansdorff, under förmenande att den skulle medföra samma orimlighet, som skall blifvit begången uti frågan ora LandsStaterne.
Dervid glömmer likväl den värde Ledamoten, att det Betänkande, som då af LandlMarskalken föredrogs , blott innehöll en fras; och att då Herr Hjelta yrkade proposition till afslag å allt hvad StatsUtskottet tillstyrkt, någon annan utväg till motverkande häraf icke gafs, än genom drifvandet af min Contra-proposition, fastän det medförde i andra eller sjelfva sakvoteringen ett resultat, hvaremot äfven jag röstade.
Här finnas 2 rakt motsatta fall, nemligen om lönereglering skall ske, eller icke; och 0111 det sednare alternativet segrar, står det ju öppet att votera om hvilket belopp som skall bestämmas, antingen hvad Kongl. Majit föreslagit, StatsUtskottet tillstyrkt, eller ock möjligen derutöfver.
Jag anhåller, att Hans Excellence Herr Grefven och LandtMurskalken
Den 5 O c l o b e r f. m. 15.3 t-äektes ju förr dess hellre framställa proposition.
Det är blott i anledning af ett här fäldt yttrande, som jag her få lemna några upplysningar till förhindrande af omdömets missledande.
Man har klandrat den skedda Boställsuppskattningen, och såsom bevis på origtighelen deraf åberopat Åkersbergs Öfverste-boställe, med tillhörande Capitainslndelning.
Jag kan väl icke ingå i hvart och ett specie 11 fall, eller uppgifva bestämdt, huru med det närvarande sig förhåller; men jag känner dock, att uti Kongl. Maj:ts Nådiga Skrifvelse Lill Committerade föreskrefs, att det till Öfverste-lönen hörande Capitains-boslälle skulle särskilt vid hvarje Regemente uppskattas och beräknas, utan afseende på Öfverste-boställels värde.
Om, såsom jag förmodar, denna föreskrift blifvit rigtigt iakttagen, torde deri finnas skälet, hvarföre Öfverste-lönen vid Nerikes Regemente funnits vara för lågt uppskattad, enär man icke sammanlagt uppskattningsvärdet på bägge Boställsdelarne, utan endast fästat sig vid sjelfva Öfverstebostället Åkersberg.
I öfrigt och angående sjelfva hufvudsaken, eller behofvet och nödvändigheten af Armeens lönereglering, är jag förekommen af Grefve Brahe och Herr Nordenfalk, hvilka så fullkomligt utredt ämnet, att jag icke behöfver derom vidare yttra mig; och Herr von Hartmansdorff har, i34 Den 5 October f, tn. jemte instämmande i de förstnämnde Herrarnes bevisning, att vi böra verkställa den af Kongl. Maj:t föreslagne Löneregleringen, äfven visat, att vi kunna, det viii säga, hafva tillgångar till att sätta den i verket.
Jag inskränker mig alltså till att yrka bifall till Kongl.
Majrts Nådiga Proposition i ämnet; och får endast såsom min reservation tillägga, att jag beklagar, alt Rikets Ständer icke antagit Kongl Maj:ts Nådiga förslag, att de till Militairens löner indeldta räntor måtte till SlatsVerket indragas och hela Befälet förses med contante löner.
Den dag kommer, då Ständerne med bekymmer skola erinra sig, att De sjelfva, genom afslag till denna Kongl. Proposition, för en längre tid försvårat, om ej alldeles tillintetgjort, möjligheten af en verklig ordnings införande vid Armeens Befäls löner, äfvensom tillbakasatt tiden för ordnings vinnande i våra Kamerala, nog betänkliga, förhållanden.—
Med detta förklarande, såsom min enskilta reservation emot Ständernes berörde beslut, anhåller jag om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition till bifall på den summa Kongl. Maj:ts Nådiga Proposition föreslår.
Den besynnerliga vändning ämnet nu fått, visar bäst de svåra följderna af Representationens misstag.
Redan vid i8a3 års
Riksdag framställde jag behofvet af en förändrad organisation af Armeen, Den 5 October f. m. 155 som icke hade för afsigt att ådraga Staten några ökade utgifter, utan inrättandet af en fredsfot, och en krigsfot.
Regeringens nu framställda förslag till lönereglering för Armeen visar bäst, huru olämpligt aflöningssättet i sin tillämpning nu är både för Staten och de löntagande.
Rikets Ständer uttryckte redan vid sista Riksdag uti deras då aflåtne underdåniga Skrifvelse, att de icke kunde anslå några Statsmedel till verkställande af lönereglering inom Arméen.
Jag medgifver, att Friherre af Nordins förslag angående indelta räntornas ingående lill Statsverket skulle medföra väsendtliga fördelar för uppbördssältet, men då jag ej kan godkänna grunden för rubbningen uti Indelningsverket, har jag icke eller kunnat med min röst biträda Frilierrens förslag och kan lika litet rösta för hela Utskottets tillstyrkande i denna punkt.
Jag vet ganska väl, att jag ej nu kan göra min mening gällande, och att nya anslag skola beviljas till detta föremål; men jag vet också, att vid första krigsti 11 fälle skall hela den nya organisationen ramla, och Styrelsen vara vanmägtig att återställa Indelningsverket.
Jag tror således, att löneregleringen, som nu blifvit föreslagen, är ett det kraftigaste medel alt förstöra Indelningsverket.
Då jag vid sista Riksdag väckte motion i samma ämne, och Rikets Ständer beslöto den derom • till Kongl.
Majrt aflåtne underdåniga hemställan, kunde jag icke föreställa mig i56 D t- n 5 October f. ra annat, än att genom indragning af 3:dje Bataljonens Befäl en tillgäng skulle beredas för löneförhöjning åt det återstående Befälet inom hvarje Regemente.
Delta syntes mig rättare, än att genom nya anslag af alltid otillräckliga löner inlocka ynglingar i Krigstjensten, och gifva ökade anledningar lill stegrade anspråk, hvilkas beviljande, genom ökade skattebidrag, det slutligen blir omöjligt att fullgöra.
Grefve Björnstjerna har framställt en salts, som synes riktig, då man blott räknar i runda tal.
Om jag finge calculera lika enkelt, som den ädle Grefven, skulle jag säga, alt i stället för Befäl till en Aimee af 60,000 man, fördelade i 60
Bataljoner med 1000 man i hvarje, kunde man i fredstid nöja sig med att till de vanliga 11 å 1200 man på Regementet, samt på sin höjd 600 man Bevaring, årligen på hvarje Regemente hafva vanligt Befäl för 2 Bataljoner, och endast bibehålla af 3:dje Bataljonens Befäl 4 Capitainer och 4 Löjtnanter, då 1 Majors- och 4 Fändriks-beställningar på hvarje Regemente kunde indragas.
Jag skulle tro, att Grefve Björnstjerna medgifver mig, det dessa 5 Officersplalser, i händelse af krig, och Regementets uppstigande till 2000 man, hvaröfver det, med förutsättning, som jag äfven anser obestridlig, eller att endast 2 Glassér af Beväringen kunna på en gång beklädas och beväras, svårligen lärer gå, utan särdeles bekymmer kunna besättas.
Äfven jag minnes och var nied, då Landtvärnet uppsattes, och afsk backes alldeles icke af det beklagliga öde, soin träffade denna trupp, ty jag minnes äfven, huru uppsättningen tillgick, och att elen dröjde, till dess halfva Finland redan var öfversvämrxiadt, och krigets utgång med de eländiga anstalter, som då vidtogös, icke tvifvelagtig, då det var klart att de bättre Classerne icke skulle finna det lockande, att inträda i denna trupp; hvaremot Beväringens personal nu är gifven, när kriget utbryter, och deribland säkert icke blir bekymmersamt att utvälja erforderligt antal Befäl till förstärkning af det redan befinteliga.
Jag kan således icke frångå min öfvertygelse, att någon tillökning i löneanslag för Indeldta Arméens Befäl icke erfordras, men att en nödig lönejemkning af redan existerande tillgångar kan beredas.
Om Ständernes vid sistlidne Riksdag aflåtne Skrifvelse föranledt till den åtgärd från Kongl.
Majrts sida, att 4 Fändriks- och i Majorsbeställningar vid hvarje Regemente indragits, och lönerne derefter reglerats inom hvart och ett Regemente för sig, hade man fått se, hvilket hade tillräckliga tillgångar, hvarest de saknades, och hvar de äro så öfverflödiga, att fyllnad till bristerne kunde erhållas, hvarvid man äfven bordt ihågkomma, att icke lönerne öfverallt borde vara lika, emedan lefnadskostnaden är olika dyrbar på olika orter.
I öfrigt får jag hemställa, om det val nu i “8 Den 5 O c to ber f. m. är rätta tidpunkten, alt anslå förökade Statsutgifter, då vi ännu icke hafva något bestämdt myntvärde, och således icke veta, hvad vi anslå, och dettas förhållande till vacklande varuvärden.
Redan då vid pröfningen af 2:dra Hufvudtiteln fråga om LandtStaternes aflöning förevar, fästade jag uppmärksamheten derpå, att denna, eller 3:dje Hufvudtiteln snarare än någon annan, erfordrade hvad Statens tillgångar kunde medgifva; men då jag af pluraliteten blifvit hindrad rädda något åt Rikets försvar, kan jag icke nu tillstyrka ökade anslag på 3:dje Hufvudliteln, enär jag icke mäktar fatta, huru de af våra aftynande näringar kunna utgå.
Ännu ett skäl styrker mig deri.
Jag tror nemligen, att vår handel skall ytterligare stäckas i dess ringa verksamhet genom den fred, som enligt med dagens post ankomne underrättelser blifvit slutad samt undertecknad den i4 i förra månaden emellan Ryssland och Turkiet, och hvarigenom hoppet att lill oss leda en del af Englands Exporthandel på Spanien försvunnit.
Med den innerliga öfvertygelse jag har, att vår handel ytterligare skall försämras, följer äfven den, att de ytterligare skatter man nu vill pålägga, icke kunna utgå.
Då jag nu tror mig hafva visat, att helt annat erfordras, än nya anslag, för att reda vårt compliquerade IndelningsVerk, och då ett fortfarande fredstilIstånd i det Öfriga Europa synes hota handel och näringar med ytterligare förfall, kan Den 5 Octo ber f. rn. jag icke tillstyrka beviljandet af ökade medel till Arméens Befäl, utan hemställer, att
Ständernes åtgärd i detta afseende må stanna vid förklarande, att ytterligare anslag, än det redan till Generaliletet emot min och fleres mening beviljade, icke kan åt Armeens Befäl tilldelas, och att Ständerne förnya deras år i8a3 aflåtne underd.
Skrifvelse angående organisationen af Arméens Befäl.
Det af Friherre Anckarswärd uppgifne förslag torde alltså få inflyta uti Contra-Propositionen.
Den proposition, Friherre Anckarswärd begärt, och som blifvit understödd af Herr Hjerta, är den jag önskar mätte vinna, emedan det är min innerliga öfvertygelse, att Nationen icke uthärdar några ytterligare skattebördor.
För den, hvilken, såsom jag, voterat emot förökade anslag till a:dra Hufvudtiteln, är det en gifven pligt, att äfven rösta emot dylikt till den 3:dje, emedan den Civila Administrationen måste vara vigtigare, än den Militaira, och denna sednare dessutom har mera än tillräckliga anslag förut, och så stora, att ingen Magt, i proportion till folkmängd, läge och tillgångar, på långt när har dem så betydliga.
Deri har Herr von Hartmansdorff ovilkorligen rätt, alt Na» tionalRepresentationen äger en moralisk förbindelse, att neka de af Styrelsen begärdta ökade anslag, om det beflnnes, att de redan Den a O c t ober f. ii). beviljade icke ändamålsenligt användas; och det är just en sådan förebråelse, som jag nu tror, ott man med myckel: skäl kan'göra Styrelsen, då män aldrig bort talas om någon nedsättning i de personela anslagen, och besparing til! de materiela behofven.
En af våra KrigsMinislrar, Friherre af Tibell, har yttrat, att Indelningsverket agde tillräckliga anslag för sina funclioner, sådana de åsyftats vid Verkets upprättande.
Delta ger mig förökad anledning alt yrka, det Arméens i sednare tider inrättade 3:dje Bataljons-Befäl helt och hållet måtte nedslås.
Friherre Anckarswärd har fullständigt ådagalagt, att den sista Graden af Befälet kan erhållas af Conscriptionen; och jag hemställer, om det icke bör antagas för gifvet, alt af den bildade Classen, som ingår i NationalBeväringen, tillräckligt Befäl för den tillökning, som Arméen sålunda vinner, står att tillvägabringa.
Jag kan icke eller dela den farhåga för bristande dugligt Befäl, som hämtas från Landtvärnstiden.
Herr Hjerta har visat, att hvad sora inträffade då, har sin grund i ett helt annat förhållande, än det som nu skulle inträffa vid Arméens tillökande med NationalBeväringen.
Grefve Björnstjerna har visserligen uppställt en förledande calcul öfver Arméens indelning uti 60 Bataljoner, uppgående till ett sammanräknadt antal af 60,000 man, och det Befäl, sorn då skulle erfordras, men utom det jag tror, De n 5 O c t o b e r f. m. 161 tror, alt Grefven beräknat
Sveriges stridskrafter till det möjeligen högsta, hvartill de i yttersta behofvet kunna uppbringas, rubbar det dock icke öfvertygelsen, att då en så stor Armee kan anskaffas, man äfven med det Befäl man redan bar, och får tillgång på af Beväringen, skall erhålla ett tillräckligt antal både till Linien och Staberne, i synnerhet om man betraktar sista Officerseller Fändriksgraden endast såsom en lärospån för att bildas till ett dugligt Befäl.
En värd Ledamot har yttrat, att man, genom afslag till det begärdta anslaget åt Indeldta Armeen, skulle straffa dem af Befälet, hvilka, såsom Medlemmar inom detta