Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Beklagligen hafva sådana bemödanden länge varit fortsatta och fullföljas dagligen i tidningspressen, hvilket också haft till följd af äfven inom representationen exemplet följes i detta hänseende.
Ofverläggningen förklarades härmed vara fulländad, hvarefter II, Ex.
Landtm, yttrade att han först finge rekapitulera förloppet af ofverläggningen, såsom den af honom blifvit upfattad.
Hr Tersmeden sorn först yttrat sig hade begärt, att Utsk:s framställningar i afd:n Litt.
B. måtte läggas till handlingarne; Hr Lagerhjelm hade framställt samma yrkande; Frih.
Gederström hade begärt att ifrågavar. afdeln. malte genomgås punktvis och att hvarje punkt serskildt mätte blifva föremål för R. o. Adis beslut, me» 384 Den 10 Maj f. m. uti ett sednare yttrande frånträdt detta yrkande; Hr Fåhraeus hade föreslagit, alt de uti denna afdeln. förekommande frågor måtte, såsom icke i behörig ordning väckte, läggas lill handlingarne.
Lagerbjelke hade äfven ansett dem böra läggas lill handlingarne; Hr Lefren hade yrkat att desamma såsom omöjliga att bifalla eller afslå, endast borde läggas till handlingarne; Ilr Cederschiöld hade framställt det yrkande, att föredragningen borde ske punktvis och anhållit att R. o.
Ad. mätte fatta sitt beslut öfver hvarje punkt serskildt; Hr Brakel hade yrkat att betänk, måtte läggas till handlingarne; Hr
Ribbing hade begärt återremiss af afdelmn R; och Hr Printzensköld att densamma måtte läggas (ill handlingarne.
H. Ex. yttrade vidare, att han, innan någon propos. blefve framställd, ansåge sig böra tillkännagifva, det han icke kunde framställa propos. till bifall på någondera af ifrågavar. 3 punkter och till följd af stadgandet i 55 § Riksd.Ordn. finge upgifva skälen för denna sin vägran.
Const.Utsk. hade såsom stöd för sin ifrågavar. framställning åberopat 2:dra mom. af Riksd.Ordn:s 37 g, men för bedömande af innehållet utaf denna § vore det ovilkorligen nödvändigt, att dermed jemföra icke blott 83 § R.F., utan äfven 29 § Riksd.Ordn., hvilka båda §§ handlade om Const.Utsk. och dess verksamhet. 83 § R.F. innehölle i mera allmänna ordalag de pligter eller tillgöranden, som lillkommo Const.Utsk. 29 § Riksd.- Ordn. utvecklade dessa Utsk:s åligganden och rättigheter mera fullständigt, såväl i dess första sorn i dess 2:dra morn., och vid upmärksam granskning af ordalydelsen af sistnämnde §, funné II.
Ex. ordalydelsen der vara så tydlig och oförtydbar, att II.
Ex. i trogen följd af den ed han aflagt, mäste anse Const.Utsk. i den gjorda framställningen hafva trädt utom gränsen af den verksamhetskrets, som för Utsk. i de nyss åberopade §§ vore antydd och bestämd: och på grund deraf funne II.
Ex. sig icke kunna framställa propos. på bifall lill någon af dessa 3 punkter vare sig tillsammantagne eller hvar för sig serskildt.
Då denna fråga såsom jag förut här nämnd!, i min tanka är en af de vigtigaste, som kan blifva föremål för öfverläggningar inom representationen, hvilket äfven visar sig deraf, att den nu för första gången inom 20 års förlopp förekommer, ehuru den tillförene flere gånger varit under handläggning och behandlats så som Const.Utsk. här gjort, och då jag icke kan dela Hr Frih. o.
Landtm:s åsigter, hvilka, i min tanka, äro vederlagda så väl i de reservationer betänk, innehåller, som äfven i grundlagarne; så får jag anhålla det Hr Frih. o. Landtm, behagade inhämta R. o. Ad:s yttrande, huruvida R. o. Ad. yrkar propos:ns framställande, på sätt 55 § R.F. medgifver.
I anledning häraf hemställde H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, om R. o. Ad. yrkade den propos.
Hr Cederschiöld begärt och H. Ex. på upgifne skäl förklarade sig icke kunna framställa.
Härvid ropades ganska starka nej jemte några ja; hvarefter Hr Cederchiöld begärde votering.
Den 10 Maj f. m. 385 Hr Ribbing:
Ehuru öfverflödigt, anser jag dock för formens skull mig böra nedlägga min reservation deremot, att den framställning jag liar gjort och som blef af en annan ledamot understödd, nemi. begäran om återremiss, icke bar blifvit i proposm intagen.
I anledning häraf erinrade II.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, att han i sin framställning om de yrkade proposine hade omnämnt Hr Ribbings begäran om återremiss, och nu sednast endast lillkännagifvit, del lian icke ansåg sig berättigad att framställa propus, till bifall å de ifrågavartde 3 punklcrne, samt att H. Ex. ännu icke afgifvil något yttrande huruvida propos. lill återremiss kunde framställas, ulan frågan derom ännu vore öppen, men alt nu först borde afgöras den fråga om propos. till bifall, hvarom votering blifvit begärd.
Uplästes till justering och godkändes följande förslag lill voterts-propos.
Den, som yrkar den af H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, vägrade propos. till bifall å Consl.Ulsk:s framställningar i afdelnm litt.
B. af dess mein.
N:o G, voterar Ja; den del ej vill voterar Nej vinner nej, yrkar R. o. Ad. icke förenämnde propos.
Medan denna voter:s-propos. utskrefs för att blifva anslagen, anmälde sig och yttrade Ilr Bråkenhjelm:
Såsom propos:n nu blifvit skriftligen upsatt med anledn. af del mundtliga förklarande, som H. Ex. Ilr Frih. o. Landtm, förut afgifvit, så torde en eller annan ledamot, isynnerhet de, som afliört diskussionen och icke sä noga genomläsa sjelfva ordalydelsen i den upspikade propos:n kanske vara blottställda för misstag, och jag får derföre vördsamt anhålla att proposm måtte ånyo för Ståndet upläsas.
Jag får tillägga, att jag var helt nära att göra misstaget och supponerar derföre alt äfven andra kunna göra det.
Sedan i anledn. häraf voter:s-propos:n blifvit ånyo upläst, företogs voteringen och befunnos, vid dess slut, rösterne hafva utfallit sålunda Ja — 17.
Nej — 71.
Då härefter H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, med förklarande att han, i öfverensstämmelse med en ledamots begäran, ansåge framställningen af de för öfrigt yrkade proposme, hvilka nu borde förekomma, böra ske serskildt för hvarje punkt, hemställde om R. o. Ad. bifölle alt första punkten af ifrugar. afdeln. litt.
B lades till handlingarne, blef denna propos. besvarad med ja. G II. 25 380 Den 10 Maj f. m.
Uppå sedermera framstälde serskilda propos:r lades jemväl 2:dra och 3:dje punkterne af förevarande afdela, lill handlingarne.
Gr Lagerbjelke.
Då jag ansåg Const.Utsk:s förslag i litt.
B. vara liltkoiuna på eli sätt, som icke öfverensstämmer med grundlagens ordalydelse, liar jag nödgals anhålla om deras läggande lill handlingarne, hvilket nu af R. o. Ad. beviljats, men då jag nödgades göra denna begäran var det endast för den formeln betänkligheten, enär jag i öfrigt anser förslagen vara förljenta af npmärksamhet: men på det att R.
Sl:r mätte komma i tillfälle att öfver dem på laglig väg besluta och då det måste vara en under riksdagen inträffad händelse att R.
St. genom Const.Utsk:s mern. erhållit kunskap om förhållanden, hvarom de förut icke kunde hafva kännedom får jag, med stöd af 56 § Riksd.Ordn. och med åberopande af Const.Utsk:s meni.
N:o 6, serien B, punkten l:o, på de af Const.Ulsk. anförde skäl vördsamt hemställa, huruvida icke R. II.
St. kunde finna lämpligt att uti afgående skrifvelse hos K. M. i underddiet anhålla att för framtiden Svensk medborgare-rätt ej må utländsk man beviljas förr än han ordentligen visat sig vara från sitt förra undersätlighcts-förhällande fiikallad, eller ock genom afgifven skriftlig förbindelse afsagt sig alla sin förra nationalitets politiska förmåner och rättigheter.
Likaledes får jag, med stöd af 56 § Riksd.Ordn. och med åberopande af Const.Ulsk:s mern.
N:o 6, serien D, punkten 2:o, på de af Const.Ulsk. anförde skäl, vördsamt hemställa, huruvida R.
St. kunde finna lämpligt att hos K.
M. göra underd. framställning om hehofvet af närmare bestämningar, rörande de ändamål, för hvilka aktie-bolag må stiftas.
Sluteligen får jag, med stöd af 56 § Riksd.Ordn., och med åberopande af Consl.Ulsk:s mern.
N:o 6, serien B, punkten 3:o, på de af Const.Ulsk. anförda skäl, vördsamt hemställa huruvida icke R.
St. kunde finna lämpligt, att hos K. M. i underddiet göra framställning derom, att raserande under fredstid af någon bland rikets fästningar ej måtte företagas, innan R.
Om remiss lill vederbörligt
Utsk. af dessa mina motioner anhålles ödmjukast.
Dessa motioner blefvo härvid skriftligen ingifne.
Jag har visserligen önskat att min reservation kunnat komma något tidigare, emedan, efter hvad som nu föregått, någon framställning af återremiss icke här har kunnat äga rum.
Då de motioner, som nu blifvit väckta äro begärda på bordet, efter hvad jag tyckte mig höra, så får jag blott göra den lilla anmärkn. att de höra remitteras till vederbörliga Utsk., emedan de icke alla kunna remitteras lill samma Utsk.
Instämmande i den anmärka., som af en af de sisla lalarne under föreg:de diskussion gjordes, att i Const.Utsk:s förevar-.de betänk. skäligen må kunna göras anmärkntr äfven öfver hvad som icke i Statsråds-prot:ne har förekommit, anhåller jag sedan nu Den 10 Maj f. m. 387 R. o.
Ad:ns beslut i afseende på afdelningen litt.
B blifvit fattadt, att för några ögonblick få i sådan syftning uptaga R. o. Ad:ns tid med upläsande af följande:
Innan Const.Utsk. öfvergår till afd:n under Litt C. yttrar det: ”Det återstår för Utsk. att meddela det slut hvartill Utsk. ”kommit vid pröfningen af de särskildta anmärkningsaDledningar, ”sorn, utom de i det föregående anförda, till Ulsk:s behandling ”blifvit i vederbörlig ordning öfverlemnade”.
Med det föregående slutas således allt hvad Utsk. af egen omtanka för det allmänna bästa haft att anföra i afseende på Rikets styrelse och förvaltning under den förflutna lid hvilken Utsk. haft att grannska styrelseåtgärderne.
Jag utbeder mig då, att ehuru litet den cnskildle Ståndsledamoten, utan tillgång till Statsråds-prohr, kan i dessa högmål inse, ändock få yttra några ord.
Liksom jag anser Statsrådets ledamöter icke vara skyldige, knappast berättigade att upträda och försvara sina meningar i frågor, som röra enskilles eller korporationers angelägenheter likaså tror jag del deremot vara de Adelige rådgifvarnes både rätt och pligt att på detta rum yttra sig ej mindre om hvad de underlåtit än hvad de gjort i frågor af allmän beskaffenhet.
Const.Utsk. synes mig ingalunda vara inskränkt till eller kunna anses hafva gjort nog att yttra sig öfver de Regerings-åtgärder, som i Slatsrådsprot. uptagas.
Det är i sanning icke enskildtheten eller korporationsintressen vid hvilka Rikets första Utsk. har att fästa sig.
Det är i allmänhet vid landets stora angelägenheter och huruvida Konungens rådgifvare sökt att lill verkställighet befordra de vigtiga sanningar, som på erfarenhetens fridsamma väg ingått i allmänhetens öfvertygelse.
Del ligger makt uppå att Rikets styrelse vet att i sädanc mål med stark arm utföra fäderneslandets sak genom hindrens undanrödjande och igenom gifna befallningars bringande lill verkställighet.
Följden blifver eljest att om styrelsen icke håller allvarlig tillsyn öfver deni, som äro henne lydnad skyldige, så slappas äfven enskildte fäders eftersyn af deras barn.
När banden så blifvit lossade, följer, med de små samhällenas upplösning, äfven det storas, det helas.
Hvilka äro då de stora intressen och frågor, hvarom den allmänna öfvertygelsen kommit till mognad, men der enskild slöhet eller motståndskraft möjligen hindrat framgången af det rälta och goda hvartill Regering och folk upmanal eller hvad de såsom lag påbjudit, och der Konungens rådgifvare kunna hafva åsidosatt sin pligt att besörja och med uppmärksamhet följa utförandet.
Jag vill uptaga en af dessa och jag är på förhand säker, ali icke träffa den minst betydande.
Ett tiotal af år har förflutit sedan Svenska folket, i medvetande af den redan då inom Fäderneslandet sjunkna moraliteten, insåg nödvändigheten att vända sin upmärksamhel åt den allmänna upfostringen.
Alltsedan har samma folk med arbetskraft och tillskott, hvar i sin ort, och med statsanslag vid riksmötena, hvaribland halfva skyddsafgiften, sökl, att, i hvad på det ankommit, fullfölja sin afsigt.
Ett enda begärde 25* 388 Den 10 Maj f. m. landets fäder dervid af sin Regering, då de, icke utan mycken be» tänksamhet lemnade åt det allmänna rättigheten att, med motvilliglicl äfven tvinga deras barn in i de allmänna skolorne, eli enda nemi., att den dyrbaraste af ali undervisning, religionens, skulle af Rikets Presterskap vårdas och befrämjas genom noggrann tillsyn och personligt deltagande.
Stora krafter hafva sålunda till följe af R.
St:rs åtgärder blifvit salla i rörelse:
Skolehus till 1000:delal byggde, dit landets barn llockvis vandrat och vandra, undervisning i läsa, räkna och skrifva m. m. meddelas; men har väl det hufvudvil/tor, som Sländerne samdrägtigt dervid fästade, blifvit upfyldl?
Hvilka hinder hafva derföre möll?
Huru hafva Konungens rådgifvare sökt alt dem undanrödja?
Huru ali göra folkskolestadgan åtlydd?—Const.
Utsk., som med så mycken sorgfällighet nplagil hurusom en Major, för någon försummelse i tjensten suspenderad, ändock blifvit befordrad lill Öfverste-Löjtnant har väl möjligen också fått afStalsråds-prot:nc anledning bemärka om behörig vigt fästats vid fullgörande af annan rikets tjenst eller fastmer, om inom någon Ambclsmanna-korps exempel funnits att befordringsmålen gå oberoende af väsendleliga tjenslepliglers fullgörande.
Klagan har vid hvarje riksdag, ända sedan Folkskolestadgan utkom, forts deröfver alt preslerne sjelfve icke deltaga i barnaundervisningen.
An mer, denna klagan har vid ett för 2 år sedan hållet, för bela Riket Allmänt, Läraremöte blifvit enhälligt understödd, ehuru man icke velat, såsom en Seminarie-Föreståndare, enligt de tryckta protme, yttrat:
"bryta stafven öfver förmän eller anklaga för försummelse”.
Ofelbart har också Const.Utsk. af Slatsråds-prot. för d. 18 Maj 1849 funnit ett bref till Skara Consistorium angående ett särskildt anslag af Statsmedel, utöfver hvad Ständerne beviljat, och möjligen af mera nytta, till Gr. T.
Rudensköld för försökande af en ny slags Folkskola, der barnens moralitet bättre kunde vårdas än i den beftndlliga.
Månne icke tankarne deraf bordt ledas till frågan om folkskolan i hela Riket är, efter den blott 7 år förut utfärdade Stadgan, förfelad och om orsaken kan ligga i författningen eller i tillsyn öfver hennes efterlefnad.
Väckelse till en sådan följdriglig tankegång har destomer lemnats i den namngifue anslagstagarens tryckta officiela redogörelse angående möjligheten att åstadkomma en icke förderflig, för den tidiga samman/löpningens förförelser farlig folkskola.
Vidare är det, äfven för dem som icke läst Stalsråds-prol:n, bekant, att de innehålla åtskilligt om söndringar inom kyrkan: att ett indre raissionssällskap velat bilda sig, hvars stadgar varit föremål för Regeringens pröfning och beslut; äfven deraf skulle det synas som om någon anledning förefunnits för Utsk. att eftersinna huruvida sådane i dagen framträdande företeelser., i förening med allmänna rösten om religionsvården, denna samhällets vigligaste angelägenhet, icke haft något all betyda i afseende på bristande styrelse, tillsyn och laglydnad.
Vid sista riksdag lingö
Ständerna del af ett från dåvarande Depart:s-chefen för Ecklesiaslik-ärenden i underd. framslälldt förslag
Den 10 Maj f. ra.
389 om cd högre eller öfverstyrelse för skolorne, och nödvändigheten af kyrkolagens omarbetning har under sednare riksmöten ständigt omtalats.
Månne allt nu står så väl lill att någon vidare åtgärd icke behöfves eller är den angelägnaste omtankan för landels väl undanträngd af andra göromål för dagen, som hopande förtynga och nedtrycka sjclfverksamheten.
Under tiden utfärda vanryklade lidningsskrifvare sina circulaire äfven omedelbart lill Folkskolelärarne och verkställande makten rättar dem.
Fordom hette det åtminstone:
Herre du sådde goda säd i din åker, hvarifrån ogräset?
Nu behöfves icke denna fråga.
Af den snart sedan eli decennium utfärdade Folkskolestadgan månne något godt är alt vänta, derest icke Styrelsen uprätthåller lagbuden deri och II.
St., så som nu varit tillfället, derom påminna?
Fattigdomen tilltager, föräldralösa barnskaror ökas, öfver hela riket hvart 12:te, i stället för, 5 år förut, hvart 16:de, i hufvudstaden hvart annat barn oägta: äfven dessa torde hafva någon anledning till anmärkning: de hafva anspråk grundade i naturens lagar, hvilka förr eller sednare uttaga sin rätt oberoende af lagar och grundlagar, som befinnas vara mäktige då verkställigheten utebli fver.
Det har visat sig att penningcanslag icke kunnat något väsendtligt uträtta med mindre de samvetsgrant användas.
Medborgarens goda vilja och spridda verksamhet blifva till stor del fruktlösa om icke styrelsen tillhåller Gudsfruktans och uplysningens vårdare alt gifva enhet och sammanhang ål Statens och enskildes samfäldla bemödanden; det är Const.Utsk:s pligt, att anmäla hvad i detta hänseende kan brista å styrelsens sida och vår sak att utkräfva våra barns rätt i skolan.
I ett fosterländskt föredrag yttrade för några dagar sedan en stor talare: ”alt hvarje lid har sin rörelse, alt vår utmärkte sig ”för ett stort framåtskridande — i det onda”.
Nå väl, om fäderneslandets stora interessen icke mera gå framåt utan stadna i bakgrunden, icke frukta vi att frambära våra bekymmer, våra rättsanspråk till en Konung, hvars värde för Hans folk i icke ringa mohn blifvit ökade genom det föredöme
Hans hus gifvit af den sorgfälligaste föräldravård, den för landels framtid och hopp dyrbaraste upfoslran.
Ingalunda, det är h jer tals språk och hjertals angelägenhet vi framföra, ty liksom för den enskildte all kunskap, alla lefnadsreglor, all verksamhet får sitt egenteliga värde genom hjertals förbättring, så ock hvilar Statens hälsa och förkofran på Religionsvårdens, upfostrings- och undervisningsväsendets uprätthållandc och förbättring.
Det nit och den arbetsfiit, som för öfrigt utmärka den rådgifvare i ccklcsiaslik-ärcndcn Konungen
Sig valt äro icke eller ägnade alt ingifva oss misströstan för framgången af hvad vi med skäl yrka.
Ständernas första Utsk. hade, efter mitt förmenande, varit desto mera pligtigt till synnerlig upmärksamhet på denna del af rikets styrelse som densamma utan gensägelse är den vigtigaste, allmänneligaste och emedan den i sina utgreningar, besörjes nästan uteslutande af medlemmarne inom ett Riks-St. af hvilket
Regeringen sjelf i ömtåliga frågor ang:de anslag, decharge, 890 Den 10 Maj f. m. m. m. ofta beror.
Hon kan således deraf frestas till alltför m/Eket undseende.
Om icke så tillförene varit, hade det väl aldrig kommit derhän att Sländerne sjelfve måst, så som nu nyligen skett, falla styrelsen, såsom kyrkans öfverhufvud, i embetet genom företaget att vilja reglera själavården i rikets hufvudstad.
Ordningen skall ock nog komma till landsorten, eller kanske rättare sagdt oordningen, derest presterne få, såsom man påstår det i allmänhet skett i Folkskolan, efterlåta religionsvården och i saknad af nödig tillsyn och sysslosatte med verldsliga bestyr, alltmer försjunka i overksamhet för deras andeliga kall.
Efter upläsningen häraf tilläde Hr Ribbing:
Jag hade önskat att genom den propos. pä återremiss jag begärt och som blifvit mig lofvad att i sin ordning framställas, få dessa mina tankar och anmärkmr vid det föredragna Const.Utskrs mern. underställde dess pröfning, men det låter sig nu mera icke göra sedan propos. derom uleblifvit och en annan, i förtid framställd, afskurit möjligheten att framställa den jag begärt.
Jag reserverade mig i god lid mot ett sådant förfarande, men det blef ändock för sent — dixi et salvavi.
Jag vill yttra mig om 2:ne ämnen.
Jag tror alt propos. på återreremiss icke hade kunnat vägras och följaktligen icke heller bordt förbigås.
I R. o. Ad:ns prot. för e. m. den 18 Juli 1829, hvilket jag här håller i min hand, förekommer en propos. af följande innehåll: ”Den, som anser Const.Utsk:s mern. i följd af Statsråds-prot:ns fulländade granskning böra, på grund af de dervid gjorda anmärkn:r till Utsk. återremitteras, voterar Ja: den det ej vill voterar Nej;” etc. och derom röstades sedermera-
Men det var icke blott R. o. Ad. och dess Landtm., som då voro af denna mening, utan Const.Utsk:s betänk.
N:o 42 som afgafs d. 22 Juli 1S29, kallas: mern. till BorgareSt. ang:de dess återremiss på en anmärkningspunkt i betänk, om Statsråds-prot:ns granskning”.
Således var äfven det Ståndet af samma mening och slutligen förekommer ett mern.
(N:o 43 afgifvet d. 28 Juli 1829) lill BondeSt., i anledning af dess återremiss på betänk, om Statsråds-protms fulländade granskning.
Således var äfven BondeSt. af den meningen.
Trenne Stånd och tre Talmän hafva således varit af samma tanke i detta fall.
Det andra ämnet, jag velat vidröra är Gr Lagerbjelkes motioner, hvilka jag begär på bordet, på det jag måtte få tillfälle att sedan de blifvit skriftligen aflemnade se om de äro behöriga.
Jag befarar att Consl.Utsk:s Ordf. begagnat den olaglighet, det låtit komma sig till last, för att sjelf begå en annan.
Om de äro olagliga så kan jag icke föreställa mig att de kunna gifva stöd åt motionstidens utsträckning huru långt som heldst.
Jag tager mig friheten anmärka, att i min tanka har ingen propos. på återremiss blifvit af Ilr Frih.
Den 10 Maj f. m. 391 o. Landtm, vägrad.
Mer än en propos. kan icke göras i sender.
Ur Frih. o. Landtm, har gjort propos. pä att lägga betänk, till handlingarne.
Då nu II. o. Ad. biföll denna propos., så bar Ståndet i och med detsamma afslagit återremiss.
Så har jag fattat förfarandet.
H. Ex. Hr Frih. o. Landtm, yttrade alt lian i anledo. af Hr von Hartmansdorffs i dess sednaste yttrande framställde 2:ne serskilde anmärkmr finge förklara, hvad den första beträffade, att sedan flere ledamöter, som under början af diskusionen yttrat sig, den ena efter den andra begärt att afdeln. litt.
B af Const.Utsiks mern. måtte läggas till handlingarne och Hr Bibbing först mot slutet af öfverläggningen framställt sin begäran om återremiss, hade H. Ex. ansett sig såväl deraf som till iakttagande af den ordning 3 mom. 49 § Riksd.Ordn. stadgade, vara förbunden att först framställa propos. om berörde afdelms läggande till handlingarne, och denna propos. bade R. o.
Ad. behagat med enstämmigt ja besvara, hvarigenom all möjlighet blifvit II.
Ex. betagen att framställa den af Hr Ribbing yrkade propos. till återremiss; hvarföre också II.
Ex. hoppades att R. o. Ad. täcktes inse att lian ingalunda genom sitt förfarande undertryckt Hr Ribbings mening.
Hvad åter anginge den andra anmärknm, finge II.
Ex. tillkännagifva all Gr Lagerbjelke redan skriftligen aflcmnat sina motioner, och att de, enl. derom gjord begäran komme att hvila på bordet.
Om propos. hade blifvit framställd på återremiss, så bade jag svarat nej; m^p jag talar för formens skull, och tror för min del att det icke må bero på den ordning, hvari propos:na göras, utan på den i hvilken de efter sin naturliga beskaffenhet böra förekomma.
Efter den sednare skola de af Landtm, framställas; ty del kan bända att en preliminär fråga af någon ledamot sist väckes; men icke dcstomiudre måste hon till följe af sin natur, först förekomma.
Den, som önskade återremiss bade baft tillfälle alt svara nej pä proposm om läggande till handliugarne, och om Hr Frih. o. Landtm, då bade förklarat all R. o.
Ad:ns svar blifvit så upfaltadl alt Ståndet bifallit belänk:s läggande till handlingarna, så hade den, som ville hafva återremiss, kunnat begära votering enligt vanlig ordning.
Dä hade roan fått votera om läggande till handlingarne med ja och återremiss med nej; men som det icke hördes något enda nej vid besvarande af proposm om läggande till handlingarne, sä var det väl icke möjligt att tro att det var någon, som önskade fortsätta yrkandet om återremiss.
För det första ber jag att få anmärka att det var icke allenast jag, som begärde återremiss, utan äfven en värd talare på denna sidan Gr.
Sparre, som deruti instämde.
För det andra får jag säga, i anledn. af hvad den siste värde talaren nämnt, alt, jag visserligen kunnat förfara så som han nu föreslagit, såvida jag icke ifrån förcg:de yttrande af Hr Frih. o.
Landtm, bade hemtat anledn. till min förmodan alt thy för - 392 Den 10 Maj f. ra. ulan propos. på ålerremiss skulle komma all framställas
Jag vill emellertid icke vidare förlänga diskussionen, utan åtnöjer mig med min reservation.
Då härefter lill pröfning förekom den afdeln:g af Consl.Ulsk:s ifrågavar:de mern., som blifvit uplagen lindet; litt. C, anmälde sig och yttrade Frih.
Anhålles vördsamt att, då serien C består af liera punkter, hvarje punkt mätte särskildt blifva föremål för R. o. Ad:ns tillgörande.