Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Frågan är således den, huruvida detta stadgande skall tolkas i den utsträckta mening, att icke den aldra ringaste förändring i alla de afseenden, som här äro upräknade, får göras uti Presterskapets och Skolstatens aflönings-förmåner, sådane de befunnos år 1723.
En sådan tolkning skulle likväl göra det helt och hållet omöjligt ätt i någon mån kunna jemka förhållanderna efter förändrade omständigheter och tidens fordringar, och på detta sätt hafva aldrig
Presterskapets privilegier hittills blifvit tolkade.
Det finnes mångfaldiga exempel på, att förändringar i afseende på föreningar af preste-gäll och territorial-förändringar dem emellan hafva egt rom, äfvensom det gifves en mängd prejudikater på afskiljande af kyrkoherde-emolumenter till aflöning af nya kapellans-befattningar, hvilket allt 1 sådant fall, såsom innefattande rubbningar i det fordna förhållandet, skulle hafva varit olagligt.
Likaledes har indragning helt och hållet af befattningar tillhörande ecclesiastik- och skolstaterna, äfvensom omflyttningar af prsebenden från den ena lärare-befattningen till den andra vid mångahanda tillfällen egt rum, hvarom jag skulle hafva den äran att meddela fullkomligt noggranna npgifter, sä framt jag ej fruk 4 * 52 Pen 5 J n 1 i f. ni. lade alt trötta R. o Ad. med alla dessa detaljer.
Ett enda fall beder jag likväl alt serskilt få omnämna, efter det slår i den närmaste öfverensstämmelse med det fall, hvarom nu är fråga: Genom K. Brefvet'-af d. 16 Maj 1818, blef Turrshtrps pastorat i Lunds Stift, som förut haft egen Kyrkoherde, anslagit lill prebende åt Seminarie-prefeclen i Lund; genom bref d. 16 Nov. 1833 blef samma pastorat öfverflyttad!, till praebende åt 2:dra Theol.
Adjuncten derstädes; och genom brefvet d. 20 Maj 1834 förordnades, att detsamma framdeles vid blifvande ledighet kunde utbytas mot något af de regala pastoraterna Reslöf, Tygelsjö eller Fossie.
Således just ett sådant utbyte som här egt rom.
Det torde vara för K. o. Ad. klart, genom hvad som blifvit visadt, att uppenbara och tydliga ändringar uti de förhållanden, som i Presterskapets privilegier äro omnämnde, verkligen ofta blifvit vidtagna, men man har dock aldrig, så vidt jag vet, förut fallit på den idéen att tolka dessa ändringar sä, att de skulle utgjort ingrepp uti Presterskapets privilegier, hvilka privilegier väl, enl. min åsigt om en förnuftig tolkning deraf, icke kunna innebära något annat, än att dit tillhörande egendomar och inkomster icke få ryckas ifrån kyrkan och skolan i allmänhet, utan böra såsom tillförene förblifva till dessas bruk och disposition, men icke att ej någon slags förändring derutinnan må göras, när så befinnes för deras eget bästa vara nödigt.
Lika oriktigt är i min tanke det påståendet, att 30:de §:n Reg.F. skulle hafva blifvit öfverträdd, hvilken § säger:
Konungen eger att, pä det sätt förr ofligl varit, tillsätta kyrkoherde-beställningar i regala pastor ater".
Meningen härmed är naturligtvis, att Konungens rätt till utnämnande af Pastorer i dessa pastorat skall förblifva oförkränt och skyddad af ett bestämt stadgande i grundlagen.
I afseende på sjelfva sättet åter för tillsättningen, antingen att Kyrkoherden blifvit nämnd serskildt, eller i förening med annan tjenst såsom proebende-innehafvare, har sådant, såsom jag redan haft äran visa, vid flera tillfällen fått bero på hvad omständigheterna fordrade.
Att icke Kammar-Coikm blifvit hördt i frågan är äfven uti full öfverensstämmelse med hvad förut i likartade fal! egt rum.
Vid alla tillfällen dä en omflyttning af praebenden skett ifrån den ena lärare-befattningen till den andra, eller, såsom här varit fallet, ifrån ett personligt praebende till ett permanent, har icke Kammar-Coll:m blifvit rådfrågadt.
De rätta vederbönde hafva härvid alltid ansetts vara Consistorierna; och i den nu förevar:de frågan har också Domkapitlet i Calmar blifvit hördt, äfvensom Landsh.- Embetet i länet, med afseende-på frågan om biskops-lönens otillräcklighet, och deraf följande behof af förhöjning.
Jag har icke af någon hört npgifvas, att, i sjelfva saken, beslutet skulle vara oriktigt, utan har det tvertom blifvit allmänt erkändt, att pastoraternas utbyte var nödigt för att i någon mån förbättra löne-förmånerna vid den svagast aflönade biskops-stolen i riket.
Icke eller tror jag, att Utsk:s anmärkande ledamöter skulle hafva ansett lämpligare, att Biskopen fått behålla buda pastoraten på en gång Den 5 Juli f. m. 53 såsom prsebende, hvilket likväl hade kunnat låta sig göra, utan alt man dervid hade kunnat göra den ringaste anmärkning.
Men då således det rätta i denna sak, enl. min tanka, blifvit iakttaget, och icke någons rättigheter blifvit förnärmade, så skulle jag för min del tro, alt det hade varit långt mera klandervärd!, om Konungens rådgifvare, endast af ängslig omsorg att undvika någon fiendtlig granskares anmärkning, hade underlåtit att genom sitt tillstyrkande befrämja hvad som ansågs och ännu anses vara i saken bäst och nyttigast.
Den 3:dje punkten innefattar en anmärkning emot föredraganden för Civil-Deparl:lel, derföre att han vid anordnande af löneförmånerna för en tillförordnad Landshöfding i Östergöthlands län icke skulle behörigen hafva iakttagit Arméens
Pensionskassas rätt
Det är en besynnerlig fordran på denna föredragande att honom skulle åligga att, vid sådana fall som detta, vara ett ombud för en pensionskassas rätt.
Hans tillstyrkande innefattar dock icke annat, än att löneförmånerna skulle få åtnjutas enl. gällande stat och författningar.
Om lili någon författning hinder hade förefunnits emot lönens utgående till del belopp som nu varit fallet, så var genom den klandrade K.
Resolution möjligheten ingalunda för Arméens Pensionskassa afskuren, att göra sina rättigheter i detta fall gällande; men då frågan, huruvida kassan verkligen hade grundade anspråk på vacans och liggetids-besparing för Nov. och Dec. månader år 1851, samt Jan. och Febr. år 1852, uti besvärsväg kom till Regeringens pröfning, så ansåg den dä församlade Interims-Regering, ali kassan författningsenligt icke hade en sådan rätt.
Skulle någon anmärkn. med fog kunnat göras, så skulle det väl hafva varit emot detta beslut och icke emot det föregide, som med sjelfva saken,såvidt jag förstår, icke har någonting att göra.
Obefogenheten af denna anmärkn. faller således lätteligen en hvar uti ögonen.
Den 4:de anmärkn:s-punkten gäller äfven aflöningen för en t. f.
Landshöfding.
Den anmärkande delen af Utskis ledamöter har ansett, att ett afdrag å lönen borde hafva skett, motsvarande de löne-förmåner den t. f. Landshöfdin på annat häll åtnjöt.
Jag vill nu icke yttra mig om sjelfva saken, eller huruvida det varit lämpligt, att den ifrågavande personen på tvenne håll upburit aflöning, men jag ber att få fästa upmärksamhelen derpå, att anmärkmn är rigtad emot föredraganden för Civil-Departitet.
Om det är principenligt rätt, såsom jag förmodar, att, dä en persons tjenst tages i anspråk för en befattning tillhörande ött Depart.
, jemväl de aflönings-förmoner som lian derföre bör åtnjuta, hell och hållet ifrån samma Depart. utgå, så tror jag föredraganden i detta fall hafva ganska riktigt förfarit, då han föreslagit, att aflöningen skulle till hela sitt belopp bestridas ifrån CivitDepantet.
Huruvida åter den lön, som den tillförordnade på annat håll åtnjöt, hade bordt afstås, är en fråga hvarom åtskilligt skulle kunna sägas, men som åtminstone icke i främsta rummet rörer Chefen för Civil-Deparlrtet, emot hvilken anmärknm likväl blifvit riktad.
Uti den 5:te punkten har en anmärkn. blifvit framställd emot t) e n 5 Juli f. ffl.
Statsrådets samtlige ledamöter, derföre att de med Chefen för Civil-Depart:let instämt lili ett anförande, deruti han yttrar sina betänkligheter öfver det sätt hvarpå R.
St:r ansett sig kunna, utan Konungens medgifvande, ensamme besluta indragning af aflöningen för en ordinarie tjenst.
Den som med upmärksamhet genomläser hela det raisonnement som blifvit till prot. anfördt, skall utan tvifvel medgifva riktigheten af de satser föredraganden framställt och hvaruti de öfrige Konungens rådgifvare instämt.
Den rättighet som R.
St:r ega, att bestämma om beskattningens ordnande, har ingen på något sätt velat förnärma, men denna rättighet är likväl icke oinskränkt, utan har sina af grundlagen bestämda gränser.
Så t. ex. är det, i afseende på Statsverkets ordinarie inkomster, mångfaldiga gånger medgifvet, att ändringar deruti fordra Konungens sane!ion, och alt ingen indragning deraf kan ske utan Konungens bifall.
På samma sätt skulle icke, derest fråga vore om någon indragning, som rörde ett eller annat Stånds privilegier, sådant kunna ske annorlunda än med serskildt detta Stånds och Konungens begifvande, sä att icke heller i detta afseende beslutande rätten tillkommer R.
Sammalunda är förhållandet äfven i afseende på indelningsverket, hvarom serskildt stadgas uti 80:de §:n Reg.F., att hvarje ändring deruti är kraftlös, såvida icke Konungen dertill gifver sitt bifall.
Så framt man ej i tillämpningen vill äfventyra att komma till orimligheter, måste man antaga, att förhållandet är enahanda i afseende på sådana inrättningar, hvilkas tillvaro och organisation enl. 8i):de §:n Reg.F. äro beroende af Konungens beslutande rätt.
Utsk. har vidare emot detta rådslag anmärkt, att sjelfva tillkomsten deraf vore oriktig, enär det icke afsåg eller hade till följd något positivt beslut.
Detta påstående är alldeles oriktigt, och de aktade reservanterne af detta Stånd inom Utsk. hafva i afseende å denna punkt, likasom i afseende å alla de andra, uplyst rätta förhållandet, eller att beslutet verkligen hade en bestämd åtgärd till följd, nemi. att få afgjordt, huru stora tillgångar som funnos och lingö beräknas för aflöningen af Bergs-Colhii tjenstemän.
Om nu Konungens sänction hade blifvit beviljad, så är det ju klart, att dessa tillgångar hade blifvit förminskade till den summa, som R.
St:r hade bestämt, men om Konungen deremot vägrade sin sanclion till denna indragning, som icke berodde på R.
St:r allena att besluta, så qvarstod ju, såsom tillgång, äfven det belopp, hvilket R.
Si:r velat indraga.
För att få veta, hvilketdera alternativet som skulle blifva gällande, mäste derföre ett preliminärt beslut fattas; och för min del tror jag dessutom, att när frågan gällde en så vigtig grundsats, sorn den omtvistade, hade det varit ett åsidosättande af rådgifvarnes pligt, om detta ärende, utan en vederbörlig utredning, och ett derpå grundad! till- eller afstyrkande, blifvit utan anmärkn. föredraget.
Den 5 Juli f. m. 55
De 6:te och 7:de aumärkms-punkterna handla om tillsättande af Presidents-embetet i Bergs-Col!:m och fastställande af lönestaten för samma Colhii tjenstemän.
Att det varit Konungens rätt att tillsätta President i Bergs-Colhm, har icke kunnat bestridas, och alt tillsättningen skulle varit stridande emot rikets sannskyldiga nytta, torde äfven vara svårt att ådagalägga.
Utsk:s anmärkande ledamöter hafva visserligen velat finna sådant, men jag tror icke, att de utaf opartiska domare skola få något understöd.
Det är ju klart, att så länge detta verk skall finnas, så måste del äfven hafva en Chef, han må nu heta President eller något annat, och när för öfrigt alla ledamöterna, Chefen inberäknad, icke äro flera än 3:ne, torde väl detta också vara det minsta möjliga.
Huruvida detta verk framdeles skall bibehålla formen af ett Riks-Colhm eller icke, är en sak, som vid detta tillfälle icke på något sätt blifvit afgjord, ty uti den utnämnde Presidentens fullmakt är del vilkoret infördt,' alt han skall underkasta sig de möjliga förändringar, som i afseende på verkets organisation uti framtiden kunna komma i fråga.
Alt således ingenting blifvit lill hinder eller skada gjordt för de åtgärder, som i detta afseende kunna finnas nödiga att vidtaga, torde för en hvar vara tydligt och klart.
Att nya aflöningsstaten för Bergs-Colhm och Bergslags-staterna blifvit fastställde, har äfven blifvit anmärkt, men hvad först beträffar Bergs-Colhm, kan jag så mycket mindre dertill finna någon grundad anledn., som åtgärden står uti fullkomlig öfverensstämmelse med R.
St:rs egen begäran i detta hänseende, först vid 1823 års Riksdag, och äfven sedermera.
Att Staterna för detta verk hafva blifvit utan R.
St:rs vidare medverkan ordnade, är icke någonting annat, än hvad som skett vid flera andra verk, utan att anmärkn. deremot blifvit gjord, såsom t. ex. vid Krigs-Colhm, Stats-Kont. och Förvaltningen för Sjö-ärendena, och någon slags oriktighet i detta afseende lärer icke med skäl kunna anmärkas, så länge dessa Stater inskränka sig inom befintliga tillgångar.
Hvad åter Bergslags-Staterna beträffar, så är förhållandet dervid enahanda, med undantag att R.
St:r hos Konungen anhållit, att frågan skulle å nyo komma under deras pröfning.
Det är likväl klart, att då K.
M:s rätt att afgöra frågan icke kan förnekas, så behöfver icke eller K.
M. vid en sådan anhållan fästa annat afseende än
Han för godt finner.
Deremot har Regeringen lemnat öppen hela den del af organisationen, som erfordra någon medverkan å R.
St:rs sida, nemi. i afseende på arfvodeu till ett visst antal stipendiater eller extra ingeniörer, och häruti har man, besynnerligt nog, velat finna ett bevis på, att regleringen icke kunnat ske inom befintliga tillgångar.
Denna anmärkn. är emellertid alldeles oriktig, enär regleringen, enl. hvad siffran tydligen visar, är gjord inom de befintliga tillgängarne, och derest R.
St:r icke finna för godt alt bevilja anslag till de stipendier, som vidare ansetts behöfliga, så blir följden deraf endast den, att blott tvenne sådane platser komma att finnas i st. f. sex, men någon förändring i afseende på regleringen för öfrigt åstadkommes härige - 56 Den 5 Juli f. m. noin icke.
Man liar äfven sagt, afl denna reglering (ager förökade anslag i anspråk, enär ersättning för resor och traktamenten skulle beviljas vissa embetsman, som hittills icke åtnjutit denna rättighet.
Hvar och en bör likväl kunna inse, alt beviljandet af denna ersättning är en fråga, som står helt och hållet utanför regleringen af Staterna, ty denna rättighet, hvilken, enl. vederbör:des yttrande, befunnits nyttig och nödvändig, derest tjensterna skulle tillbörligen kunna skölas, kunde af K. M. beviljas, hell och hål-, let oberoende af den nya regleringen, och hade också förmodligen kommit att ega rum, äfven om icke någon ny reglering blifvit gjord.
Således är Utslcs anmärkn., så vidt jag kan finna, äfven ur denna synpunkt, alldeles obefogad.
Den 8:de punkten handlar om en obetydlig ersättning till Landshöfdm i Götheborg för amorteringen af hans ackord.
Det är kändt att, enl. den reglering af Landshöfdinge-tjensternas löner, som egde rum år 1837, ett visst belopp skulle frångå vissa platser, för att fylla behofven på andra ställen, och ett sådant afskiljande egde då jemväl rum ifrån Landshöfdinge-löner i Göiheborg, nemi. afgälden för de å Elfsborgs kungsladugårds utmark befintliga lägenheter, hvilken var beräknad till ett belopp af 1,850 R:dr.
Under den närvande Landsh:ns företrädares tjenstetid blef detta så regleradt, att han sjelf upbar denna afgäld och deremot till SlatsKonl. utbetalle den i löneregleringen beräknade summan af 1,850 R:dr.
Efter sista Landsh.-ombytet fortgick icke detta förhållande, utan afgälderua hafva direkte ingått till StatsKont., hvarvid den nuvaride innehafvaren af tjensten gjort en icke så ringa förlust, emedan summan temligen betydligt öfverstigit det beräknade beloppet.
Detta gaf Landshm anledn. alt till K.
M. inkomma med underd. anhållan om åtnjutandet, icke af samma förmån som företrädaren, eller att sjelf få upbära alla afgälderna, mot att till StatsKont. utbetala 1,850 Itrdr, utan endast att af det inflytande öfverskottet, derest tillgång fanns, mätte få utgå den accords-amorlering, som graverade lönen och som tillkommit efter regleringen af år 1837.
I sjelfva verket skedde således ingenting annat, än att frågan återställdes på samma punkt, enl. hvilken den är 1837 blef beräknad, nemi. att lönen skulle vara sådan den då befanns, med afdrag af dessa 1,850 R:dr.
Billigheten af denna begäran synes mig temligen klar, och dä ingens rätt derigenom förnärmades, enär de för lönefyllnaderna beräknade 1,850 R:dr alltid först skulle utgå, och derutöfver, hvad som ej åtgick lill accordsamorteringar, lemnade Konungen äfven till densamma sitt bifall.
Med anledn. af denua åtgärd har nu Coust.Utsk. gjort anmärkn. emot Konungens samtlige rådgifvare, och således ställt densamma uti den kalhegori, att rikets sannskyldiga nytta icke dervid blifvit iakttagen.
Ar rikets sannskyldiga nytta verkligen förbisedd genom beviljande af dessa 507 R:dr och 25 sk. till den som närmast dertill hade rättmätiga anspråk; så mäste jag bekänna, att Const.Utsk:s begrepp om denna nytta förefalla mig temligen egna.
Den 5 Juli f. m. 57 Ali vidaie tillämpning at' beslutet liar dessutom, efter en sednare reglering, numera uphört.
Deu 9:de punkten innehåller en anmärkn., angrde användandet af elt anslag, som vid förra Riksdagen beviljades till aflöning för första klassens matroser.
Detta anslag beviljades visserligen till förhöjning i matrosers af lista klassen aflöning, men detta beslut hvilade på en mängd förutsättningar, som aldrig gått i fullbordan.
Denna förhöjning skulle nemi. ske i sammanhang med indragning af åtskilliga under-officers-platser vid flottan, hvilken indragning likväl var beroende utaf en afsedd förändring af flottans hela ställning.
St:r icke gillade den åsigt, som utaf dåvar.-de Chefen för Sjöförsvars-Departitet framställdes, så var det äfven klart, att en ändring i de bestämmelser, som hvilade på denna hans förutsättning, mäste ega rum.
Det har icke af Ulsk. blifvit beslridt, och lärer icke heller kunna bestridas, alt under de förhållanden, som nu existera, en sådan indragning utaf Underofficers-platser varit omöjlig, och deraf följer också tydligen, att under sådane omständigheter någon jemkning i anslagets användande varit nödvändig.
Då den löneförhöjning, som skulle tillkomma Underöfficerarne, icke genom indragning af några sådana platser, såsom vid förslagets upgörande var beräknadt, kunnat åstadkommas, så har man i stället genom användning af den aflöning, som i sådant, fall varit afsedd för lista klassens matroser, måst dertill anskaffa medel.
Om en formbetänklighet af denna obetydliga beskaffenhet skulle afhålla någon Konungens rådgifvare ifrån att tillstyrka, hvad som i saken vore rättast och nyttigast, så skulle jag tro, att han illa upfyllde sitt åliggande, hvilket väl i främsta rummet måtte vara, alt, så vidt på honom ankommer, söka befrämja hvad som i delta fall befinnes vara med det allmännas bästa mest öfverensstämmande.
Den llite punkten gäller en anmärkn. emot Chefen och Föredraganden för Civil-Departitet, derföre att i en besvärsfråga, huruvida Landskamererare skulle ega rätt att låta sin serskildta mening åtfölja Landshins uprättade tjensteförslag, något afseende pä delta besvär icke blifvit fästadt.
Det lärer väl vara gifvet, att, vid en besvärsfrågas afgörande, den måste bedömas efter de bestämmelser, som för tillfället finnas uti gällande författningar; och när då i detta afseende icke något stadgande finnes, som gifver Landsten orätt uti sitt utslag, men väl prejudikater kunna åberopas för den motsatta meningen, så frågas med hvad rätt någonting anual kunnat tillstyrkas, än hvad som skedde.
Huruvida åter för framtiden någon förändring i delta afseende bör vidtagas eller ej, är en fråga, som då icke var föremål för pröfning, men som säkerligen kommer att tagas i betraktande i sammanhang med en förändrad instruktion för Landt-Staternas tjenstemän i allmänhet, hvilken f. n. är på K. M:s Nåd. pröfning beroende.
Att anmärkmn således icke haft någon giltig grund, synes mig otvifvelaktig!.
Det återstår nu blott, alt med några ord vidröra den 18:de punkten, der anmärkn. blifvit framställd deremot, att icke några 58 Den 5 J u l’i f ra. åtgärder blifvit vidlagne för ordnande af Sveriges och Norrige* unionella förhållande i afseende på dessa rikens inbördes handelsförbindelser.
Anledu. till denna aninärkn. är hemtad ifrån ett beslut, hvaremot Utsk. sjeift säger sig icke hafva något att erinra, nemi. ang:de socker-tullen, men ätt icke frågan i sin helhet blifvit reglerad, anser Utsk. vara en klandervärd uraklåtenhet, som lägges regeringen till last.
Om Utsk. hade känt allt hvad som i denna syftning blifvit vidgjordt, och hvad som i saken förelupit, så är jag öfvertvgad om, att Utsk. icke skulle hafva framställt denna anmärkt).
Den Komité, sorn år 1845 var af K.
M. tillsatt för att ordna de båda rikenas handelsförbindelser, kom under sina arbeten till ett sådant resultat, att det ifrån alla de Norrska ledamöternas sida visade sig en afgjord obenägenhet att medgifva någon slags utvidgning i afseende på handels-gemenskapen mellan länderna utöfver hvad som nu, enl. 1825 års författning, eger rum.
Äfven Norrska Regeringens samtlige ledamöter, med undantag af en enda, instämde i samma syftning, och jag hemställer då till en hvar, huruvida en sådan tidpunkt kunde anses tjenlig, att till slutligt afgörande företaga denna fråga, så vida man nemi. anser ett närmande mellan länderna vara önskligt; eller om icke det högsta, som vid detta tillfälle kunde vinnas, var att qvarhålla den författning, som finnes, och afvakta tiden, i förhoppning att Tull-lagstiftningen på Sveriges sida skall genom en större handelsfrihet småningom närma sig den Norrska, och en större enhet derigenom i framtiden kunna tillvägabringas.
Jag har nu genomgått de serskildta anklagelse-punkter, som af Utsk. blifvit framställda, och som jag trott mig böra bemöta.
Det har skett med en korthet, som kanske kan anses som en ofullständighet, men jag har fruktat, att, om jag varit vidlyftigare, allt för mycket pröfva R. o. Adis tålamod, och jag hoppas dessutom, att hvad som blifvit anfördt, redan skall vara tillräckligt, för att visa aumärknmes ringa värde.
Jag tillåter mig för öfrigt ännu en gång påminna derom, att Const.Utskis bestämmelse icke är, att, likasom en högre instans, granska och bedömma lämpligheten af hvarje Regeringens åtgärd, och yttra sig om huruvida den eller den frågan, eller den eller den ansökningen blifvit, enl.
Utsk:s tanka, riktigt afgjord eller icke, utan endast att tillse, antingen om lagöfverträdelser blifvit begångna, i hvilket fall frågan hänskjutes till Riksrätten, eller ock om rådslagen strida mot rikets sannskyldiga nytta, eller vittna om bristande oväld, nit, skicklighet och drift hos dem, som föredragit, i hvilket fall anmälan derom bör ske hos RiksStm.
Den anmärkande delen af Utsk:s ledamöter har vid denna Riksdag gifvit prof på sitt sätt att upfatta denna Uonst.Utsk:s grankningsrätt, och båda slagen af de åtgärder, som Grundlagen medgifver detta Utsk., hafva blifvit använda.
Domen har redan fallit i afseende å den ena delen af dess anklagelser, och jag motser med lika trygghet det omdöme, som nu eller framdeles skall fällas, ang:de den andra.
Att de anmärkande
Hrr ledamöterna af Utsk. visat mycken drift Den 5 Juli f. ra. 5!) och mycket nit att framställa klander och göra anraärknrr, kan icke förnekas, men om de dervid verkligen mera'iakttagit rikets sannskyldiga nylla, eller om de vid ntöfningen af sin förtroendebefattning visat mera oväld och skicklighet, än Konungens rådgifvare ådagalagt vid utöfvandet af sitt temligen tunga, ansvarsfulla, och, jag kunde väl säga, glädjelösa kall, är något, som ännu återstår att afgöra.
Jag hänskjuter i detta afseende omdömet till R. o. Ad:s uplysla pröfning, och till hvar och en, som opartiskt vill taga kännedom om så väl den ene sorn den andra sidans beteende, -— jag hänskjuter det till sanningen och tiden, ty desse äro ändock de makter, sorn slutligen ställa hvarje sak och hvarje person på dess förtjenta plats, och som en gång, oberoende af stundens fladdrande tycken, eller enskiidla misshag, göra full rättvisa åt hvarje redlig mans sträfvande.
Det slutomdöme, söm, med anledn. af detta memorial, skall af R. o. Ad. fällas, underkastar jag och mina kolleger oss gerna, ty vi vete, att detta omdöme nu, såsom förr, kommer alt bära stämpeln af rättvisa, billighet och högsinhet.
Puke, Folke
Om man icke kan förneka vigten utaf den makt, som blifvit hos Const.Utsk. nedlagd, att granska StatsRådets prot:r och deremot framställa anmärkn:r, så lärer det icke heller kunna bestridas, att det ligger en lika stor vigt uppå, huru Utsk. fullgör detta sitt updrag.