Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här gör tillfyllest, att nämna, att med i å 2 års fiendtlig krigsförklaring, i förening med rustningar, äfven utan derpå följande anfall, skulle vi i financielt hänseende varda ruinerade, om vi under den tiden endast voro under gevär med den samlade indeldta Armeen, hvilken årligen i krigstid skulle kosta millioner, utan att kunna inspara dess kostnad i fredstid, hvilket på dubbelt sätt måste öka förlägenheten.
Denna omständighet, jemte omöjligheten att kunna forse Kusten från Torneå till Ystad med tillräckeliga Armee-Corpser, nödgar oss efter min tanka att öfvergifva Kusten och genom National-armering i massa repliera på goda positioner och ökade stridskrafter, hvilken anstalt jag kallar Central-försvar, och som lika väl kan taga sin början 1 mil som 10 mil från Kusten, En Väl organiserad och försedd Armee, Sorn landsättes på främmande Kust, erfar en mängd för en Krigare angenäma känslor, hvilka så kunna upplifva dess mod och kraft, att den i första hettan nära kan försättas i fanatism; men med några dägars brist, marche, bivouaker &c. afsvalnar snart denna ifver, då man med helt andra ögon, ja med förvåning, skall se en fiende uppställd i slagtordning, om hvilken man förut H. •)* IOO Den io Augusti e. m. ej kunnat göra sig något begrepp.
Annat blifver förhållandet, omen fiendtlig
Aimee på isen skulle ankomma öfver Ålands
Haf för att anfalla, såsom det skedde 1809.
Den ankommer då utmattad till våra Kuster, måste börja med att bivouakera under en sträng vinter (som utgör vilkoret för Arméens öfvergång) och snart kommer den att lida brist på proviant och fourage; han nalkades då Stockholm utmattad, hungrig, frusen, och i ett tillstånd, som mäste göra segren ganska oviss, motenArmee, hvilken samlad i Stockholm, är i öfverflöd försedd med alla lifvets beqvämligheter.
Stockholm skulle vid en sådan händelse af vinter-attaque utgöra den starkaste förmur för Sverige, ehuru dess läge som
Skandinaviens hufvudstad för öfrigt är och för blifver det minst passande.
Vid en sådan händelse af vinter-attaque, och då de till Stockholm närmaste ArméeCorpser borde sammandragas; hvartill då Wanäs Fästning?
Och huru skulle väl, i händelse Stockholm intogs, ArmeeCorpsen komma till Wanäs?
Vid en landstigning om sommaren deremot anser jag till och med Stockholms envisa försvarande kunna blifva vådligt för Skandinaviens ändamålsenliga försvar.
Skulle likväl, mot all sannolikhet, en fiende förmå intaga Stockholm, vinter eller sommar, då kommer det så kallade Central-försvaret att vidare utveckla sig, och hvarmed jag derföre nu går att sysselsätta mig.
Den io Augusti e. m. roi Oin ett fiendtligt anfall beslutas pä Sverige, blifver troligen Åland den hufvudpunkt, hvarest fienden kommer att etablera sina depöler, och man kan således nästan taga för afgjordt, att trakten norr om Slockholm, från Gefle, samt söder ut till Norrköping, med dess mot Åland utskjutande udde, blifver den sträcka, mot hvilken en fiende med hänsigt på Hufvudstaden utan tvifvel kommer att rikta sina anfall.
Visserligen kunna landstigningar ske ännu mera söder ut, men detta bevisar ytterligare omöjligheten af att försvara kuststräckan, sedan en fiendtlig landstigning för sig gått.
Antagom t. ex. att Svenska Armeen är af öfvermägten tvungen att repliera på det så kallade Central-försvaret, i händelse den ej förmår bibehålla sig vid kusten och att Stockholm forceras; då måste ju alla Provinsernas National-armeringar äga sig utsedda samlingsställen.
Anfaller fienden Norr om Stockholm och den derstädes församlade Svenska Annee är nödsakad repliera på Centräl-försvaret, så måste en väg utses för alt förena sig så väl med de Norra som Södra Provinsernas Nationalarmeriitgar; äfvensom den mäste sättas i fullkomlig coinmunication med Nordsjön, med Norrige, med vår Allierade England.
Blott då kommer Armeen ej i afsaknad af krigsförnödenheter, proviant och hjelptrupper.
Uplands, Gefleborgs, Stockholms och Westerås Läns Beväringar kunde då äga Arboga och Öre - 102 Den io Augusti e, m. bro lill samlingsplatser, eler National-armeringen från Nyköping, Norra delen af Östergöthland samt Örebro
Län äfven borde sammanstöta ; der skulle massan concentrerad förmå bjuda fienden spetsen.
Dalarnes armering kunde knappt våga repliera på Arboga eller Örebro, för att ej riskera att blifva afskuren af en fiendtlig AnnéeCorps, utsänd norr om Mälaren, hvilken dessförinnan skulle från Stockholm hinna till Arboga, — och borde således
Dalkarlarnes reträtt ske på Christinehamn, hvarest de i förening med Wermelands Beväring, skulle utgöra en ansenlig ReservCorps, hvilken sedan borde framrycka till Örebro; men offensiven emedlertid ej företagas mot en öfverlägsen styrka förr än alla ofvannämnde massor blifvit^ förenade, så att man kunde hoppas framgång.
Södra, Östgötha och Småländska Beväringarne borde samlas i Eksjö eller Jönköping.
Skulle fienden anfalla Söder om Stockholm i samma ändamål att forcera Hufvudstaden, hvilket alltid för en fiende synes mig böra utgöra hufvudföremålet, så blefve förhållandet ungefär detsamma, fast i omvänd ordning, då reträtten måste ske norr om Mälaren med ofvannämnde samlingsställen.
Förmår då denna concentrerade Armee-massa att drifva fienden tillbaka om bord på sina fartyg, eller också tvinga honom att capitulera, då blifver ju f Vanäs Fästning i alla dessa händelser till platt ingen nytta, hvarföre, med Dun 10 Augusti e. in. ;tfseeiKle på Hufvudstaden och deromkring liggande rika och fertila provinser, — nödvändigheten visar sig att taga vattendraget emellan Stockholm och Arboga till liufvudbasis för operationerna.
Skulle den concentrerade Svenska Armeen åter vara nödsakad att ytterligare retirera, så sker det naturligast på Carlstad, ej på Wanäs, hvilken äfven i den händelsen blifver lika olämplig sorn Centralfästning, och kastar man en blick på Chartan, så visar sig genast omöjligheten af att ofvannämnde NationalArmeringar och MilitairCorpser, synnerligast om de nödgas gå Norr om Mälaren, någonsin kunna komma lill Wanäs; anfall på Stockholm hafva vi i alla afseenden först att förvänta, huru man också må betrakta denna fråga, ty llufvudstaden är likväl för en fiende alltid lockande.
Jag lemnar nu denna ArméeCorps, för att undersöka, om t. ex. en fiendtlig Aimée, jemte ett hufvudanfall på Stockholm, skulle förena en diversion medelst en landstigning på kusten Söder ut, från Norrköping, hvilket efter ali anledning vore att förmoda.
Äfven då blifva Götha Canal och Wanäs Fästning i defensift afseende utan ali nytta, ty förmår den Svenska NationalArmeringen att genast drifva fienden om bord, behöfves ej Wanäs Fästning; hlifver åter samma Armering nödsakad repliera, för att samla större krafter, så bör detta ändamål vara vunnet vid Jönköping, hvarest fienden då bör Den io Augusti e. m. bjudas spetsen.
Men skulle emot förmodan Svenska ArmeeCorpsen nödsakas öfvergifva positionerna vid Jönköping, så lärer väl ingen Fältherre kunna förmås att retirera på Wanås Fästning, hvarigenom han afskäres från möjligheten att förena sig med Skånes, Hallands och Elfsborgs Läns Beväringar, och derjemte afskäres från ali communication med hafvet, med Norrige, med våra Allierade.
Att retirera, dit troligen ingen fiende lärer följa honom, om ej för att fånga Armeen som i en råttfälla, synes mig äfven oklokt, ty hela Skandinavien står då fienden öppen utan allt motstånd, förr än Norriges gräns möter.
Reträtten kommer således troligast att ske på Wenersborg eller Götheborg, hvarigenom också Södra ArmeeCorpsen sättes i tillfälle att förena sig med den medlersta i Götheborg, om så skulle finnas nödigt.
Här visar sig då det rätta Centralförsvaret och derjemte den starkaste position, som Skandinavien har att uppvisa, nemi. Götha Elf, Wenern och Clarelfven.
Bakom denna formidabla position borde Armeens depoter etableras, om man anser ett så långt gånget Centralförsvar nödigt.
— Der blifva de för en fiende alltid oåtkomliga äfven utan Fästningsbyggnader, och derstädes försvaras de af Skandinaviens förenade Militairmassor, hvilka då ägande förlnonen af en fri och Öppen communication med liela verlden, visar en oöfvervinnelig position, hvilket Wanäs icke förmår upp vi - Den io Augusti e. m. io5 sa, och hvarifrån offensiven, med bestämda fördelar företagen, snart skulle röja sin lyckliga verkan. a5 §. i Norriges Constitution, rörande Armeens användande, borde utsträcka Norriges gräns till ofvannämnde position, då högsta nöden så påfordrade, hvilket troligen aldrig lärer inträffa.
Carlstad och Wenersborg äro således de ställen hvarest Skandinaviens hufvuddepoter för Centralförsvaret böra etableras, och bör derjemte i Örebro och Jönköping mindre depoter i afseende på Armeens behof äfven vara att tillgå.
Södra Armeens operationer böra bero af vårt förhållande till Dannemark, samt på de arne ofvannämnde ArnmeCorpsernes mer eller mindre retograda rörelser.
Förgäfves invänder man, att denna position för Cenlral-försvaret lemnar för mycket, af Skandinavien öppet; ty, med reträtt på Wanås, dit aldrig någon betydligare del af NationalArmeringen kan samlas, emedan dess läge sådant förbjuder, kommer hela Skandinavien att blifva öppen för en fiende, i händelse en tillbakaträngd Armee skulle gå in dit.
Helt annat var förhållandet före år 1814> till hvilken tid Norrige alltid utgjorde en fiendtlig magt vid alla fredsbrott.
Hvad som då var försvarets Centralpunkt, kan väl rimligen nu mera icke vara det.
Misstag i valet om CentralFästningens läge måste antingen då, eller nu vara begångit.
Som ingen försökt leda detta förhållande i bevis, har jag omständligare af handlat frå - Den 10 Augusti e. m. gan, för att fasta allmänna uppmärksamheten på nödvändigheten af att upphöra med arbetet å Wanäs Fästning, då klokast torde blifva att antingen rasera den, eller också låta qvarstå hvad nu är färdigt till en evig åminnelse af gjorda misstag, och en blind envishet att icke låta erfarenheten styra alla företag.
Under samma cathegorie måste jag föra hela inrättningen af PionierCorpsen och deraf följande MilitairCommenderingar samt grofva kostnader, hvilka alla blifvit inproductivt använda i ordets fullkomligaste bemärkelse.
PionierCorpsen borde således upplösas och fördelas på Correctionsbusen, hvilket i alla afseenden skulle medföra både moraliska och financiella fördelar, och böra alla sålunda besparade medel användas på Armeens materiell, på Flottor och Dockbyggnader &c., hvilket vi till vår stora blygd låtit slå efter, för Wanäs, Canaler och onödiga CentralVerkstäder.
Som fiendens inträngande i Landet sannolikt innebär en förlorad Sjöbataille, måste man vara beredd på att förstöra Seglation af Götha Canal genom Canalens rasering på vissa punkter, ty eljest skulle ju en på Östergöthlands
Kuster landsatt fiende begagna den till sina krigsförnödenheters transporterande in åt Landet.
Att en Svensk SkärgårdsFlotta skulle genom Canalen insegla i Landet, vore den största dårskap den kunde begå, så vida ej en fiendtlig
Annee inträngde, endast för al! idka fiske i Wenern och Wetterin — Det Den 10 Augusti e. m. blifver alllid Svenska Flottans bestämmelse att bålla sig vid våra Kuster, och att efter en förlorad bataille åter samla sig för att från en landsatt fiende afskära communicationer och transporter.
Endast på sådant sätt kan den uppfylla sin bestämmelse.
Således synas mig Götha Canal och Wanäs Fästning, äfven i militairiskt afseende, blifva till mera skada än nytta; och på samma grund som denna Canalsträgkning, då den först afsågs, hade varit till oneklig nytta, under en tid då Sverige ej ägde Kuster vid Öresund, men till större delen var ägare af Östersjöns stränder, på samma grund blifver också denna Canal umbärlig, sedan ofvannämnde förhållanden upphört och de nu varande inträdt i stället.
Att vilja försvara Wanäs Fästningsläge som centralt i båda de händelser, att Sverige och Norrige utgöra a:ne eller ett Land, framställer sig för mig analogt till hvad jag ofvan anfört.
Den nya projecterade station för Skärgårdsflottan vid Söderköping synes mig lika problematisk.
Flottan bör visserligen äga belastade stationer, men efter min tanka böra de ej anläggas, der man säkrast har att förvänta anfall, t. ex. å det rika Östergöthland, der paan, efter en förlorad sjöbataille och deraf följande fiendtelig landstigning, kunde gå miste oni både Flotta och dess depoter, hvilka såsom anlagda på de för landstigningen minst tjenliga ställen genom sitt försvarande lemna reträtte och communica - Den 10 Augusti e. m. tioner öppna; en Flotta är i alla fall icke hindrad att under sommaren uppehålla sig hvarest för godt finnes.
Provinserne Norr öm Gefleborgs
Län borde äga sin hufvuddepot i Östersund, ty de skola alltid blifva couperade med ett på Sverige lyckligt anfall; men skulle en fiendtlig Armée landsättas vid Hernösand till ex. borde Norra Armeens Concentrerings-punkter så utses, att den agde reträtten öppen äfven till Östersund, i händelse anfall redan skett på Stockholm.
Af hvad jag ofvan anfört, synes mig att, 1:0
Skandinavien hufvudsakligen bör beflita sig om att erhålla ett väl ordnadt Sjöförsvar, såsom vilkor för dess sjelfständighet. 2:0
Att om en fiendtlig
Armée skulle förmå landa på vära Kuster, måste den bekrigas och tillintetgöras genom en National-armering och allmän resning i massa, hvarvid 3:ne Arme'eCorpser borde formeras, den Norra, Medier sta och Södra med sina OperationsLinier, på sätt jag ofvan haft äran omnämna, och jag är då öfvertygad, att äfven med [de största motgångar i början, hvarvid en stor del af Sveriges vackraste Provincer blifva af fienden occuperade, skulle han sluteligen tillintetgöras vid den formidabla defensions-linien, och de Den 10 Augusti e. ni. förenade stridskrafter, som ett sålunda ordnat Centralförsvar har att framvisa.
Men med tillfredsställelse måste jag bekänna, att ju mera man begrundar händelsen af ett så långt drifvit Centralförsvar, och en dermed förenad rätt olycklig ställning, ju mera anser jag den aflägsen, ja snart sagt omöjlig, ty dertill fordras en TransportFlotta för minst 60,000 man, (hvilken ej är så lätt att sammanbringa) och som derjemte vunnit en afgörande Sjöbataille; eljest voro dess comnmnicatiner afskurna.
Alla mindre partiella anfall af några 1000 man tror jag icke på, ty dylika anfall skulle lika lätt tillintetgöras, som dc dåraktigt voro afen fiende försökta, och dertill fordrades hvarken Wanås Fästning, eller något såkalladt Ccntralförsvar.
Det är med dessa mina åsigter om Skandinaviens politiska och geografiska ställning jag går att yttra mina tankar om Arméens organisation eller rättare sagdt öfver Nationens armering i massa, i händelse en landstigning af en fiendtlig
Arme'e skulle Om Arméens Organisation. 4 §•
OlägenJieterne af stående Armeer.
Försvarsverket och Arméen utgöra i alla Stater ett oundvikligt ondt, sorn väl kan liknas vid en frätande kräfta på Nation:, U lyckas.
( IO Den 10 Augusti e. ni. välmågan; deras verkan bör äga elt relativt förhållande till Statens politiska och geografiska läge.
Skandinavien är bland de få Europeiska Stater, som minst af alla bör lemna öppet fält åt denna frätande kräfta, ty hvarje klippa som sköljes af hafsvattnet på våra kuster innebär sitt eget försvar; vi behöfva således vida mindre stående Armeer än andra Länder, ehuru man synes tänka tVertom, emedan Armeen blifvit ökad i samma mån som vårt politiska läge vunnit fördelar.
Hvad olägenheter medföra ej dessa i större skala!
De undandraga Staten dess kraftfullaste arbetare, hvilka vänjas vid lättjan och ej sedan så lätt återgå till medborgsmannalifvet, hvilken olägenhet
Indelningsverket i sin mån äfven medför, men den tid måste likväl komma, då Medborgaren och Soldaten utgöra samma personer, och denna grundsats, der den ej redan är antagen, måste förr eller sednare och af alla Regeringar nödvändigt antagas.
Erfarenheten visar, huru föga garanti en
Stat äger för sin frihet, eller en Furste för sin säkerhet i lejda Soldater.
Samma Bajonetter, som lånat sig till frihetens ‘förtryck, hafva ej sällan blifvit rigtade mot den Thron, vid hvars trappor de voro uppställda, för att afvärja folkets alltför dristiga språk.
Dessutom bör man betänka, att en Stat, som öfverlemnar sitt krigiska mod åt en egen kast, ej blott måste frukta att få se denna mycket skråmässigt utbildad, utan äfven lö - Den ro Augusti e. ra. i 11 per fara att förstöra sitt folks innersta och ädlaste lifskraft, ty om den krigiska andan uppväcker och bringar till mognad mångå ädla krafter i vår själ, så handlar Staten ej blott orättvist, utan äfven oklokt, då den hos sina medborgare söker qväfva denna anda, och detta gör den påtagligen, då den, genom upprättandet af lejda härar, undandrager större delen af folket tapperhetens och ärans värdigheter.
Indelningsverket inrättades på en tid, då beskattningen endast träffade den synliga förmögenheten.
Jorden roterades under en Enväldig Konungs Regering, och Sverige, erhöll på sådant sätt, för en ringa penning, en Armee att kunna användas utom sina landamären.
Man behöfde den tiden ej tänka på Landets försvar; dertill fordrades en hop Bonddrängar samt en anförare, hvilka tillintetgjorde alla anfallsförsök, under det Svenska Hären stridde för helt annat ändamål.
Än mindre behöfde man dertill hålla en i beredskap stående Armee.
Hvad har väl nu så kunnat förändra omdömet?
Och hvem vågar förneka det fordna National-lynnet vid frågan om att försvara fosterjorden?
Hvarest finnes, och hvaruti består det skräckspöke, som hotar, och som nödgar oss under freden antaga ett så kostsamt och onödigt Militair-systéme, likasom borde vi stå färdiga, för att invänta hela verldens anfall.
Måtte då Regeringen upplysa I Den 10 Augusti e. m. oss om, hvaruti faran beslår, ty jag anser clet icke värdigt ett fritt och tappert folk att uppoffra allt för en suponerad fara, som synes mig långt fjerran, och hvilken man med kraft kan mota, om någon besparad kraft hos Nationen finnes att tillgå, hvaraf följer att man bör hushålla och värdera denna kraft, så att den icke onödigt förspilles.
Då våra Politiska förhållanden undergått så betydliga förändringar, och då vi nu mera icke veta, hvart vi skola kasta våra eröfrings-blickar med hopp om framgång i förening med fördelar, så böra vi taga i öfvervägande, alt freden nu är sluten, och att Sverige och Norrige äro förenade, hvarigenom vi icke mera äga någon fiende att bekriga till Lands, hvarföre också de talrika Armeerna kunna förminskas.
Sannolikt skall Nationens trefnad och sällhet utveckla sig i samma nion, som vi ordna ett National-försvar, så att vi icke allensst trygga vår sjelfständighet, utan äfven i förening dermed göra denna oundvikliga börda för Nationen så lätt som möjligt.
Efter dessa mina åsigter kan jag icke rösta för Indelningsverket, hvarföre jag vill undersöka och framställa verkningarne af dess tillvaro, då vi beklagligen skola finna olägenheterna vida öfverstiga de deraf följande förmåner; hvartill kommer det vigtiga Cardinal-skäl, att om Indelningsverket verkeligen vore så för - Den io Augusti e. m. förträffligt som dess försvarare nu anse det, så hade, utan tvifvel, åtminstone någon hland verldens upplysta Nationer antagit det under en tidrymd afi5o år, sedan det i Sverige infördes.
Carl den XI var onekligen en stor Statsman, och hade han kunnat uppstå för att verka hlott 5o år sednare, så hade han visst icke bibehållit hvarken Indelningsverket, eller Presterskapets aflöningssätt, hvaremot han torde ansett betänkligt, att så mycket som sedan skedt, förändra flera andra sina verkeligen förljenstfulla administrativa åtgärder, bland hvilka dess Lagverk synnerligast må nämnas.
Hans efterträdare hafva söndrat och flickat allt, med undantag af det odugligaste, nemligen Indelningsverket och Presterskapets aflöningssätt, oaktadt det ena som det andra utgjort Sveriges hufvudsakligaste landsplåga.
Men att dessa kunnat så länge bibehålla sig, derföre hafva vi att tacka vårt högst olyckliga representationssätt , genom hvilket vi aldrig kunna förvänta några framsteg i administratift afseende. 5 §.
Hvilka äro Olägenheterna af Indelta Armeer?
Dess löningsmethode med Boställen utgör till en början en hufvudsaklig olägenhet. 37 II.
8 Den io Augusti e. m.
Maj:t liar äfven insett denna sanning, och derföre medelst en Nådig proposition till Riksens Ständer begärt förändring deruti; men den afser likväl mera en jemnare aflöningsmethode, än olägenheternas afhjelpa nde isin helhet.
Sättet, hvarpå Landets öfriga Utlagor sammanblandade utgåj till Kronan och öfriga Embetsman, visar sig i samma olämpliga form.
De borde derföre alla inflyta till Statsverket, hvarigenom en verkelig beräkning och dermed förenad hushållning vore möjlig.
Man märker ej tyngden och orättvisan af dessa med olika interessen sammanblandade beska ttningsprinciper, hvilka tungt återfalla endast på den skattskyldige Jordägaren.
Utom hvad Kongl. Maj:t och Kronan tillkommer af landtbruket, söka äfven alla andra Löntagare att vinna det högsta möjliga.
Då någon ny Soldat antages, uppstår stundom fråga om ökade rättigheter.
Nästan ingen ny Pastor hälsar sina nya åhörare, utan att åtminstone försöka vinna bättre vilkor, hvilket stundom lyckas.
Soldaten beklädes till hälften af Kongl.
Majit och Kronan, till hälften af landtbruket.
Ehuru de genom sina boställen hafva sitt uppehälle, kunna de ej nyttjas utan nya utgifter och kostnader.
En mängd andra sådana förhållanden leda äfven till origtig hushållning.
Då man undersöker, hvad af Landet utgår till Embetsmål! i jord och pen - Den io Augusti e. m. ii5 ningar, är summan mer än tillräcklig att väl aflöna oell underhålla de nödvändisre:
O ^ hvar och en Glass i proportion af deras tjenstebefattning.
Deras löner borde, beräknade i spannemål, förvandlade till penningar utgå efter Markegångspris, hvarigenom de ej voro underkastade penningens vansklighet, intill dess man hunne fa ett stabelt mynt och fullkomlig säkerhet för dess bestånd, hvilket endast torde blifva möjligt genom Bankens totala reorganisation.
Hvad oersättlig förlust måste icke Sverige årligen vidkännas genom sammanblandningen af Jordbruket med alla
Stånd!
Icke blott Köpmän, i de flesta småstäder, utan äfven en del civila Embetsmän, Prester och de flesta Militairer äro Jordbrukare, då de likväl borde höra till den tä ande Classen.
Man betalar ju skatter till Statens och ordningens upprätthållande, hvartill Embetsmän fordras:
Desse böra aflönas med samma skatter, och då de af den närande Classen taga sina behof, återgå de till dem.
— Så är förhållandet i andra länder.
Hinner Embetsmannen fullkomligt sköta sitt åkerbruk, då bevisar sådant, att han ej har nog att göra som Embetsman.
Invänder någon, att det gör lika, antingen han är närande eller tärande, blott han har sitt uppehälle, då skulle ju Jordbrukaren ej hafva mera afsättning, antingen en Armee är sammandragen eller icke sammandragen, då den i alla fall är född 3?
H. 8* Den io Augusti e. m. inom Svenska Gränsen; men man märker nogsamt skilnaden.
Således om de classer af medborgare, som borde vara tärande, verkeligen voro det, skulle derigenom lemnäs tillfälle åt en mängd Jordbrukare att utvidga denna näring; de skulle sättas i tillfälle att lättare utgöra sina utlagor, genom den säkrare afsättningen, och penningen återginge såmedelst till en jemnare circulation inom hvarje Provins.
Det motsatta förhållande, räknas nu bland de hufvudorsaker, hvarföre skatterne äro så tryckande i de provinser, som icke draga fördel af anslagen ur allmänna Medel; också qväfves der all välmåga och borgerlig trefnad.
Man behöfver endast fråga en skicklig Civil eller Mili fair Embetsman, som äger Indelning, om ej bans enskildta hushållning lider genom en trägen occupalion i Kronans tjenst, — eller kan man väl föreställa sig, att den publika tjernsten alltid skall sättas framföre det egna intresset, och aldrig blottställas att deltaga i det sednares förluster?
Om jag supponerar det bästa,' som här är, att Embetsmannens egen hushållning vanskötes, men aldrig Kronans tjenst, hvad lider ej Riket då genom de tusendelals sådane Landthushållare, som besitta en mj'ckenhet Kronans jord, hvilken genom Kronoarrenden kunde tillskapa lika som en ny 'verld.
Ecclesiastik-Staten äger 191 o Hemman, Civil-Staten 473?
Militair-Slaten i634, Den io Augusti e. m. 117 Summa 4OI7 hemman, utom 85^ andra lägenheter, sorn, med antagande af att man är besutten på-Jrdels Hemman, skulle lemna rum till 16,000 idoga hushåll.