Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hr Lefren har emot Utskrs förslag anmärkt, att Utsk. af Särskilda Utsk:s vid 1823 års riksdag framlagda förslag icke upptagit den delen, som angick Just.Statsministerns skiljande från ledamotskapet i Högsta Domstolen, Denna fråga har blifvit så utförligt debatterad såväl inom denna som de öfriga kamrarna, att föga återstår att dervid tillägga.
Jag tillhör icke deras antal, som anse skadligt, att de jure en hög och inamovibel domare sitter i Konungens råd.
Jag tror, att detta oftare gagnar, än skadar.
Att han, såsom Hr Lef' lön framställt, kunde blifva för mycket maktägande, anser jag vara af mindre våda, än att T Konungens
Råd ej skulle finnas en inamovibel embetsman, med pligt att till pro t. reservera sin tanke mot lagstridiga beslut, som kunna tagas någon gång med vilja, och möjligen någon gång af okunnighet om hvad författningarna bjuda.
Ett bör jag tillägga, och det är, att i fall Just.Statsministern ej skulle hafva Den 6 Octo l»cr f. m. 67 säte i Högsta Domstolen, anser jag consequensen fordra, att Konungens 2tne röster i Högsta Domstolen försvinna.
Jag anser det vara oformligt, att så länge Konungen ar liögste domaren i landet, han icke har i sitt Kåd en person, som står honom närmast i Högsta Domstolen.
I fråga om fördelningen af kameral- och linä^ice-ärender har Hr Lefren önskat, att Conslit.Utskts betänk, vid 1823 års riksdag måtte blifva antaget såsom Ståndets gemensamma tanke.
Jag kan ej vederlägga de skäl, Hr Lefren anfört för denna mening.
Jag bekänner dock, att jag trott, det ett skäl för Constit.Utsk:s 1111 framställda mening skulle ligga deri, att våra kameralförfattningar och hela vårt kameralverk äro af den beskaffenhet, att en Finance-minister ej behöfde fullkomligt känna dessa ärender för att vara en god Finance-minister.
Vill man gå ifrån den fördelning, som nu finnes, ville jag hellre gå in på inrättandet af ett särskildt Ministerium för alla näringar i Riket; men att förblanda Näringsoch Finance-ministerierna anser jag mera skadligt än gagneligt.
Hvad angår HofCancellers-embetets borttagande, skall jag ej hardt hålla på dess fortfarande.
Jag ber likväl att få redogöra för den orsak, hvarför Utsk. bibehållit detsamma.
Utsk. har nemi. funnit icke olämpligt, att i Konungens Rådkammare funnes en person, som vore så initierad i de ministeriella ärenderna, att han alltid kunde vara suppleant för Utrikes Statsministern, när det behöfdes, och man hade trott, att den säkerhet, som grundlagen nedlagt deruti, att atne personer på en gång skola vara närvar, vid afgörandet af de ministeriella målen, icke vore ovigtig.
Det är icke alltid, som Sverige kan äga den lyckan att hafva en Konung, som sjelf kan vara sin Utrikes Minister eller som förstår politiken till den grad som vår nuvar.
Konung, och det torde derföre ej vara ovigtigt, att det finnes en person till, som är vittne till hvad som emellan Konungen och Dess Utrikes Minister passerar.
Jag tror mig nu hafva hufvudsakligen genomgått de anmärkningar, som hittills blifvit gjorda emot Utsk:s förslag, och utber mig att ytterligare, i den mån sådana anmärkningar göras, få upptaga dem till besvarande.
H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att plenum komme att fortsättas i eftermiddag kl. 5.
Till en början torde jag få tillkännagifva, att jag instämmer med Hr v. Hartmansdorff i dess förslag, ronde detta betänkts behandling.
Lika med honom tror jag lämpligast vara, att det punktvis pröfvas och afgöres i så måtto, som det enligt grundlagen för närvar, kan ske; hvar och en dock obetaget att under discussionen ingå i alla de öfriga delar, som tillhöra Utskts betänk, och hans sätt att se frågan samt ligga inom hans tankelcdning och de slutföljder, han vill framställa.
Den 6 Oetober f. m.
Da jag sålunda går att framställa min mening öfver förslaget i sin helhet, under förbehåll att framdeles vid de särskilda punkterna få anföra, hvad jag i detaillerna kunnat linna anmärkningsvärd!, bör jag måhända undanrödja den tanka om partialitet, som kunde uppkomma, då en ledamot af Konungs Statsråd yttrar sig i fråga om grunderna för förändrad organisation af detta Statsråd.
Jag talar, då jag 'yttrar mig i detta ämne, för en kommande tid, således för en af mig okänd framtid.
Förslaget kan icke nu genast antagas och är således ej tillämpligt på mig personelt, enär det är ganska osäkert, om jag, då detsamma kan blifva infördt, lefver och fortfar i den befattning, som mig nu i nåder är anförtrodd.
Jag känner mig dessutom i mina tänkesätt och grundsatser äga en fullkomlig opartiskhet i frågan, deri jag endast utgår från min öfvertygelse om nyttan för fäderneslandet samt hvad j ig genom min lilla erfarenhet trott mig finna nödigt och nödvändigt att förbättra i den vigtiga del af landets styrelse, som nu är underkastad Ståndets mogna bepröfvande.
Förslaget innefattar i allmänhet, enligt min tanke, lika så vigliga som nödiga förändringar.
Jag tror tillika, att af de önskade reformer i vårt nuvar. statsskick, som här mänger. gång framställas, är med grundadt allvar och än måhända med någon lättsinnighet, finnes ingen af den vigt, som den reform, förevar, förslag afser.
Skall en tredubbel ansvarighet åligga en Konungens rådgifvare, nemi. inför eget samvete, inför Konungen och inför Representationen eller inför landets lagar, skall en sådan ansvarighet vara af nytta eller förenad med möjlighet för /honom att uppfylla deras anspråk, som af honom kunna fordra ansvar, måste honom lemnäs tillfälle att verka på ärendernas gång.
Att han förflyttas från en stillastående punkt, från en död verkningskrets till en lefvande, mäste' vara nyttigt för landet, i fall han är duglig, och tillfredsställande för honom, emedan han då kan påräkna att blifva rättvist bedömd.
Utsk. synes nu, likasom förr, hafva utgått från den åsigt, att i Statsrådet borde införas så mycken verksamhet som möjligt, och dess förslag åsyftar ej endast en föredragningsskyldighet för 8 af Statsrådets ledamöter, utan §ynes äfven sträcka sin afsigt derhän, att de må komma i tillfälle att bevaka de ärenders gång, som tillhöra det departement, för hvilket de komma att blifva chefer.
Detta skall leda till en administrativ gång af administrativa ärenden, och jag har länge funnit anomalien af fordringarna på ett theoretiskt skärskådande vid hvarje åtgärd i administrativa ärenden.
Bland Utskrs hufvudprinciper förekommer likväl en, uti hvilken jag ej kan instämma.
Flera värda talare hafva redan förut yttrat samma tanke.
Lika med Ilr Lefren anser jag Just.Statsministerns dubbla egenskap af ledamot i Konungens Statsråd och Högsta Domstolen icke vara full-.
Deli 6 October f. m. komligt pvincipenlig odi icke en gång på det liela nyttig.
Då vi betrakta, att i Konungens Statsråd, d. v. s. i Riksstyrelsen, de flesta ärender måste vara administrativa, synes det besynnerligt att deri insätta en person, sorn egentligen och exclusivt måste hafva egnat sin lefnad åt domarekallet och att inhemta de hogsta insigter i juridiken.
Det är besynnerligt, att i en administrativ rådplägning införa en person, hvars tid varit upptagen af den särskilda del af ärender, sorn tillhöra domaren.
Det är en gifven sak, att den juridiska vetenskapen skiljer sig i så många fall från den administrativa, att man ej sällan hos den, som egnat sig åt den förra, skall finna mindre vana och en mindre säker blick i afseende på behandlingen af administrativa mål.
Yi hafva, sedan vår grundlag stiftades, ej haft mer än 2tne Just.Statsministrar.
Begge dessa Just.Statsministrar, isynnerhet den nuvar., hafva förut genomgått en administrativ embetsmannabana, och delta är utan tvifvel orsaken, hvarföre deri stora anomalien, som ligger deri, att en juridisk embetsman deltar i behandlingen af administrativa mål, ej blifvit så palpabel, som man med skäl kunnat förmoda.
Hans inflytande på ärendernas gång är enahanda som de öfriga Statsrådens; men hans ansvarighet är olika, ty han kan för sina rådslag komma på den punkt, att antingen ingen ansvarighet åligger honom, eller också en allt för sträng ansvarighet för honom uppstår.
Af dessa jemte flera andra skäl, samt hufvudsakligen i anseende till den vigtiga omständighet, att Just.Statsministern ej bör hafva någon röst i Högsta Domstolen, utan bör vara den, som controllerar Högsta
Domstolen samt vakar öfver lagskipningens gång i allmänhet, hvarföre han ej bör vara bunden af en i Högsta
Domstolen redan afgifven tanke i ett juridiskt ärende, gör jag den anmärkning emot Utsk:s förslag, att Just.Statsministern ej bör hafva en plats i Högsta Domstolen, utan vara oberoende af densamma; och instämmer jag med Hr Lefren i den önskan, att R. o. Ad. måtte återremittera betänk, och dervid förklara denna anmärkning såsom sin gemensamma tanke.
Man har här framställt oskadligheten af att borttaga 'Rikets allm. ärenders Beredning, och Frih.
Ehrenborgh har, oberäknadt den sakkännedom, som i allmänhet utmärker
Rans utlåttn, i detta ämne kunnat med så mycket större ■sakkännedom yttra sig, som han i egenskap af Statssecreterare haft tillfälle att bedomina Allm.
Berednts inflytande på ärendernas gång.
Utan att jag i något hänseende klandrar detta inflytande (tvärtom anser jag ganska nyttiga framställningar derifrån kunna härleda sig), förefaller det mig dock såsom mindre nyttigt att i administrativ väg öka instansernes antal.
Beredn. utgör verkligen en sådan ytterligare instans, och deraf härflyter en större långsamhet i ärendernas jgång?
hvilket jag tror vara hvarken behöfligt el - 7° Den 6 Octobcr f. m. ler nyttigt.
Bereda, grundar sina omdömen endast på handlingarnas innehåll, och de upplysningar, Allm.
Beredn. anser nödiga, hör den föredragande genom vederbörande embetsverk införskaffa.
Statsrådet har enahanda rättighet och skyldighet, och då här föreslås 4 Statsråd, hvilka egentligen blott blefve consultativa, samt således ej genom dem åliggande föredragning skulle få sin uppmärksamhet afledd från iakttagandet deraf, att målen blifva tillräckligen utredda, anser jag anmärkningen emot förslaget om Allin.
Berednts upphörande kunna fullkomligen förfalla.
Här har blifvit omnämndt, att i Statsrådet numera icke, såsom förr, insättas personer endast från embetsmannaclasserna, utan man ser K.
M. från åtskilliga andra håll tillkalla sina rådgifvare; man har dervid nämnt Representationen, Hofvet samt t. o. m.
Skeppsbron.
Jag kan icke undgå att besvara denna anmärkning, isynnerhet sorn den'i sista fallet rör en bortgången, högt saknad medborgare och embetsman.
Jag föreställer mig, att Konungens Statsråd, i ett land, der civilisationen hunnit den grad som i Sverige, är lämpligast organiseradt, om, jemte embetsman med de kunskaper och den erfarenhet, som genom behandlingen af allmänna ärenden inlremtas, K. M., då möjligheten sådant medgifver, äfven tillkallar män från andra verksamhetsgrenar, hvilka röra den inre hushållningen, handeln samt flera andra föremål för administrationen, som alla interessera hvarje tänkande, medborgare.
Jag skulle derföre tro? att om ett Statsråd är sammansatt såväl af embetsmän sorn af personer, hvilka dels utmärkt sig bland Representationens medlemmar och dels sjelfva lagt hand vid handeln och dylika industriella företag, är ett sådant Statsråd organiseradt så väl som möjligt, för att lemna de synbaraste garantier för en ändamålsenlig behandling jemväl af sådana derstädes förekommande ärender, sorn icke tillhöra embetsmaunalifvet.
Jag känner icke och kan ej erinra mig någon person från Hofvet, som blifvit insatt i Statsrådet, utan att förut hafva genomgått någon embetsmannabana, och hvad den Statsrådsledamot angår, som man sagt hafva blifvit hemtad från Skeppsbron, ägde han ej blott i riksdagsärender en stadgad blick, utan äfven i Sveriges handel de vidsträcktaste insigter, hvarjemte han var så allmänt aktad, att det varit en förlust, om han ej blifvit i Statsrådet inkallad, likasom saknaden följt hans bortgång.
Klingspor har yttrat, att han trodde landets styrelse bero mer af den styrande personalens duglighet , än af formerna.
Jag medger visserligen, att personalens duglighet är hufvudsakligast; men jag kan ej medgifva, alt formerna äro likgiltiga.
Organisationen af en duglig personal är mycket; men det blir nära omöjligt att uträtta allt det goda, en sådan personal kan uttänka, då formerna deremot lägga hinder.
Må man derföre noga betänka, att en duglig per - Den 6 October f. m. sonal visserligen slår i första rummet, men att dess förmåga i många fall fjettras, om icke formerna äro lämpliga.
Jag tyckte mig höra, att samma värde talare yttrade, det våra ministerplatser för närvarande äro ett slags pensionsanstalter.
Hvad Utrikes Statsministerns embete beträffar, kan jag ej medgifva, att det liar det ringaste sken deraf.
Honom åligger en stor verksamhet i de vigtigaste ärender, och hans göromål kunna omöjligen lemnäs åt hvilan.
Hans bemödanden kunna ej afbrytas, utan han måste ständigt vara verksam, emedan han i annat fall skulle löpa för stor fara för förebråelser af eget samvete och för det ansvar inför Konung och Ständer, som honom åligger.
Hvad åter Just.Statsministern vidkommer, tror jag honom, så länge han är ledamot af Högsta Domstolen, ingalunda kunna betraktas såsom en inactiv embetsman, och jemväl, i fall han, enligt bär gjorda anmärkningar, skulle skiljas från denna befattning, för att, såsom chef för Just.departementet, vaka öfver lagstiftningens behof och lagskipningens gång i allmänhet samt föredraga alla just.ärender jemte befordringsmål, skulle han blifva en ganska verksam och inflytelserik embetsman.
Jag har för det närvar, yttrat, hvad jag hufvudsakligen tänker om Constit.Utsk:s förslag i afseende på principerna, och jag har blött underkänt en enda, nemi. fortfarandet af Just.Statsministerns dubbla egenskap af ledamot i Statsrådet och Högsta Domstolen, i fråga hvarom jag instämt i den anmärkning, Hr Lefre'n framställt.
I afseende på detaillerna, äfvensom vissa dertill hörande redactioner, torde jag, då någon punkt förekommer, hvarvid jag anser anmärkning erfordras, få framdeles yttra min vördsamma mening.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om, i enlighet med den praxis, hvilken vid föregående riksdagar varit vanlig, R. o. Ad. behagade låta detta memor. punktvis för sig föredragas.
Bifölls. 5 § Reg.formen.
Jemte det jag till prot. får reservera den åsigt, jag hyser, att
Statsrådets ledamöter ej behöfva vara flera än 8, som alla vore föredragande, hvilken mening jag ej ämnar drifva till votering, vågar jag till R. o. Ad. hemställa, huruvida icke 2:ne små redactiorisförändringar borde göras i denna §, Der står nemi.: ’’Statsrådet skall bestå af tolf ledamöter, hvilka åge rätt att alla der förekommande ärender öfvervara.”
Jag skulle tro, att, i enlighet med hvad redan i ett annat Stånd blifvit godkändt, ordet rätt bör utgå, enär det tillika är Statsrådens skyldighet att öfvervara målen, och det således följer af sig sjelf, alt de dertill skola äga rättighet.
Jag hemställer således, att ordet rätt må borttagas.
I sednare perioden af§ heter det: ”Ej må fader och son eller två bröder på en gång
Den 6 Oct»ber f. m. vara ledamöter af Statsrådet.”
Mig synes, att ordet två här förorsakar någon otydlighet, emedan man möjligen genom advocatur kunde påstå, att 3 bröder kunde få på en gång vara ledamöter af Statsrådet; och jag hemställer derföre, om icke jemväl ordet två kunde uttagas. § skulle då blifva så lydande:
Statsrådet skall bestå af tolf ledamöter, hvilka åge att alla der förekommande ärender öfvervara.
Ej må fader och son eller bröder på en gång vara ledamöter af Statsrådet.
I anledning af Ilr Dalmans anmärkning emot redactionen af denna § får jag endast tillkännagifva anledningen, hvarföre Utsk. icke förändrat den gamla i grundlagen införda termen, att två bröder ej på en gång må vara ledamöter.
Denna anledning är, att berörde term blifvit hemtad från vår nu gällande civillag.
Jag kan likväl ej underlåta att erkänna, det anmärkningen är riktig, och jag ser intet skäl, hvarföre ej 11. o. Ad. skulle kunna såsom sin gemensamma tanka förklara, att orden rätt och två böra utgå och § således erhålla den lydelse, Hr Dalman föreslagit.
Ehuru detta synes vara en småsak, skulle man derigenom kunna förekomma den likväl ganska aflägsna förmodan, att 3:ne bröder kunde på en gång komma att vara ledamöter af Statsrådet.
Jag hyser visserligen den tanken, att enligt andan af det förslag, som Constit.Utsk. nu framställt, inga consultativa ledamöter af Konungens Statsråd borde finnas, utan att
Statsrådet skulle endast bestå af föredragande ledamöter; men då en motsatt åsigt redan inom ett annat
Stånd vunnit framgång, och jag icke betviflar, att sistnämnda åsigt äfven kommer att delas af R. o. Ad., så, och då jag dessutom befarar, att, i händelse R.
St. beslöte, det
Statsrådsledamöternas antal skulle inskränkas till allenast dem, som vore föredragande, K.
M. möjligen deruti skulle finna en anledning att vägra
Sin sanction till det grundlagsändringsförslag, som nu är framstäldt och hvilket jag hoppas måtte blifva så redigeradt, att det vid en kommande riksdag kan varda antaget, anser jag mig, i betraktande häraf samt med afseende på vigten och nödvändigheten att erhålla en förändring i Statsrådets nuvar. felaktiga och för de allmänna ärendernas gång högst menliga organisation, böra afstå från min föresats att i detta fallsöka göra min åsigt gällande.
Jag instämmer derföre uti hvad Hr Dalman i samma afseende yttrat, äfvensom jag för min del antager den redactionsförändring, Hr Dalman föreslagit och hvilken nu af Frih.
Ehrenborgh jemväl blifvit gillad.
Hr Hjerta, Lars Joll.:
I anseende till hvad i denna § förekommer, ang:de Statsrådsledamöternas antal, hemställer jag till Hr Gr. o. Landtm, samt R. o. Ad., huruvida det Den 6 Octobcr f. m.
73 det må vara nödigt att först bestämma antalet af de departementet-, som anses erforderliga, innan anlalet af Statsrådsledamöterna bestämmes.
Såväl på frågan om departementernas antal som pä frågan om HofCancellersembetets bibehållande beror antalet af Statsrådets ledamöter, och jag tror ej, att någon våda kan uppkomma derigenom, att nu förevar. §.. linge hvila, tills den nästföljande blifvit afgjord.
För öfrigt instämmer jag i den reservation, som Hrr Stuart och Dalman afgifvit i afseende på Statsrådsledamöternas antal.
Hr Silfverhjelm, Carl
Då Utsk. i detta betänk. ej framlagt något skäl, hvarföre Statsrådet skall bestå af flera än de 8 ledamöter, som der hafva föredragning, eller hvarföre 4 Statsrådsledamöter skola finnas, som ej hafva någon föredragningsbefattning, tager jag mig friheten hemställa, att Ståndet måtte förklara för sin gemensamma tanke, att Statsrådet skall bestå af 8 ledamöter.
Det blir visserligen icke något talande skäl för godkännande deraf, att dessa ledamöter skola vara 12, att BorgareSt. fattat ett sådant beslut, enär ännu icke något af de öfriga Stånden derom beslutat.
Skall man se på det förmånligaste i saken, måste man väl påstå, att de 4 ledamöter, som ej skulle erhålla någon föredragning, alldeles uteslutas; åtminstone kan jag ej se något skäl, hvarföre de skola finnas.
De bidraga ej till lättnad i formen eller lättnad vid öfverläggning, utan tvärtom tynga de formen och försvåra de öfverläggningen till hinder för ärendernas gång.
Man har sagt, att man bestämt sig för 12 ledamöter för att kunna vinna K.
M:s sanction å detta förslag; men för min del inser jag intet hinder, hvarföre ej K.
M. lika gerna kunde sanctionera, att Statsrådet skall bestå af 8 ledamöter, om sådant är förmånligast.
Det finnes egentligen endast en sak, som tyckes tala för eller motivera detta antal af 12 Statsrådsledamöter, nemi. att sålunda pensionsplatser finnas för 4 ledamöter derstädes.
Det synes mig dock för sådant ändamål vara lämpligare, än att intrassla ärendernas behandling genom en alltför stor Statsrådspersonal, att för de personer, hvilka man vill pensionera, utsätta en motsvarande pension, men icke göra detn till ständiga embetsmän, som skola deltaga i Statsrådets öfverläggningar.
Jag får således bestrida 12-talets antagande, såsom alltför öfverflödigt.
Vid den här föreslagna redactionsförändringen i denna § har jag så mycket mindre att anmärka, som jag sjelf gjort samma anmärkning inom Constit.- Utsk.; men hvad deremot angar sjelfva antalet af Statsrådets ledamöter, måste jag säga, att både under discussioneii inom Utsk. och vid många andra tillfällen skäl, sorn, enligt min tanke, äro af ganska allvarsam natur, blifvit förebragta för den mening, att
Statsrådet bör vara sammansatt af flera personer än de, som äro föredragande.
Att vilja, vid hvarje ■4 H. io 54 Den 6 0 c t ober f. m. öfverläggning i fråga oni grundlagen, rifva upp så mycket af det bestående, som man kan skaffa sig rättighet att di~ scutera, synes mig, minst sagdt, vara orätt.
Detta påkallar äfven en redogörelse för alla de grundlags-§§, som komma i fråga, eller en framställning af alla de motiver, som 1809 års lagstiftare samt R.
St. vid sednare tillfällen lagt till grund för sina beslut.
Derigenom synes mig, att man onödigtvis förlänger discussionen.
Om man nu äfven skulle antaga, att 12 Statsråds leda möter vore för många, kunde man ej nöja sig med att få e n vigtig sak genomförd vid denna riksdag och lemna åt de kommande något att göra, eller fruktar man väl för, att för kommande
Ständer icke något skall återstå att mästra på grundlagen?
År 1809 sammansattes Statsrådet egentligen af blott rådgifvande personer; dernäst upptagas de föredragande.
Nu vill man öfvergå från denna åsigt, och straxt önskar man taga bort alla endast rådgifvande personer i Statsrådet, i stallet för att endast dessa förut varit de egentliga ledamöterna och de föredragande Statssecreterarne blott under sin föredragning.
En så total förändring borde dock grundas på vigtiga motiver.
Om man också icke vill godkänna andra skäl för behöfligheten af den Statsrådspersonal, Utsk. föreslagit, må man åtminstone ihågkomma, att någon af dessa ledamöter kan insjukna eller under krig blifva kallad från denna plats för att intaga en annan.
Skola väl i sådant fall ledamöter constitueras, på det Statsrådet må blifva fulltaligt, eller skall Konungen nödgas taga råd af andra personer än dem, som handlagt ärenderna.
Man kan äfven föreställa sig, och då en lagstiftas, borman föreställa sig det värsta, man kan föreställa sig, säger jag, att de föredragande Statsråden, för att blifva egenmägliga, hvar och en inom sitt område, kunde uppgöra den öfverenskommelse att ständigt biträda hvarandra.
Skulle det då vara skadligt, att någon person vid Konungens sida funnes, som, utan att vara föredragande, vakade öfver ärendernas riktiga framställning inför Konungen?
Dessutom, då man å ena sidan betraktar vigten för Konungen att äga ett i alla ärender sakkunnigt Statsråd och å den andra sidan afser kostnaden att der hafva 2 eller 4 personer, som möjligen kunde umbäras, synas dessa båda storheter vara incommensurabla.
Må man derföre stadna vid en förändring, som kan motiveras, och icke vid en sådan ändring, som ej kan motiveras.
Jag tillstyrker således, att R. o. Ad. vid denna § ej må såsom sin gemensamma tanke förklara någon annan anmärkning, än den Hr
Dalman gjort i afseende på redactionen, hvilken jag i Constit.Utsk. ansåg vara likgiltig, ehuru den är riktig.
Jag har begärt ordet endast i anledn. af den hemställan, Hr Hjerta gjort.
Jag förenar mig med honom, ty det vöre oriktigt att på förhand bestämma, det Statsrådets ledamöter skola vara tolf, innan man är öfverens om, huru många departementerna skola blifva, och Den C
Octo ber f. m. dä den mening blifvit yttrad, att HofCancellerserabetet bör försvinna.
Skulle det blifva R. o. Ad:s gemensamma tanke, att delta embete bör upphöra, och att denna lucka ej skall fyllas genom något annat departement, hade man gjort orätt att binda sig vid siffran 12.
Mig synes derföre, att man kunde uppskjuta framställningen af propos. på denna §, tills nian ventilerat 6 §, och att derefter propos. kunde göras på båda §§.
Jag tror det vara nödvändigt att icke, genom det svar R. o. Ad. afgifvit på Hr Gr. o. Landtnäs framställning örn detta betänkts föredragning punktvis, låta binda sig att vid hvarje § särskildt uttrycka Ståndets gemensamma tanke, emedan stå i så mycken gemenskap med hvarandra, att det blifver omöjligt att särskildt afgöra hvarje 5- Jag anser således Hr Hjertås framställning vara fullkomligt riktig.
Jag begärde ordet för att lemna ett svar på Hr Silfverhjelms framställning, men finner olämpligt att nu derom yttra mig, om Ilr Gr. o. Landtm, har för afsigt att till Ståndet framställa propos. i anledn. af hvad Frih.