Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Emedlertid skulle Bankens nu ägande silfverfond, om man ej ville lemna den orörd, kunna utlånas till dem, som åstundade, emot säkerhet och återbetalning till capital och ränta uti silfver, äfvensom utvexlas till den, som behagade, enligt för blifvande realisation fastställd cours, emot någon afgift.
Hrr handlande blifva i tillfälle att göra affärer uti Svenskt hårdt mynt, och den inrikes rörelsen rönte äfven ej den olägenheten att blifva rubbad.
Skulle dessa mina åsigter ej vinna bifall hos BancoUtsk.
, skulle jag dernäst för min del tillstyrka, att man åtminstone sökte ernå proportionen af 5 till 8, innan vexling börjades.
Det är icke utan enviss ledsnad, som jag hört, att en ledamot, som vid början af riksdagen med så mycket nit talade för realisationen, nu med så mycken likgiltighet betraktar dess uppskjutande.
För min del kan jag icke undgå att yrka bifall å betänk., på det R. o. Ad. måtte uttala en opinion, huruvida Konungs och Ständers förut fattade beslut skall gå i verkställighet, så att allmänheten ej må vara i osäkerhet om Ståndets tankq nu i detta fall.
Ledsamt skulle det vara, om frågan lomme att afgöras genom votering och dervid bero på en sinkadus, emedan så få af Ståndet äro närvarande.
Skulle ett uppskof ej kunna beviljas, får jag rätta mig derefter; men jag kan ej frångå mitt yrkande på bifall af betänk.
Jag önskar tillägga, att den nyligen bortgångne man, som egnade alla sina bemödanden åt verkställigheten af realisationen, när han sista gången yttrade sig inom detta Stånd, som hedrat honom med sitt förtroende i hans lifstid och äfven på ettså utmärkt sätt hedrat hans minne, i fall jag nu har orätt, måtte (såsom jag då trodde) verkligen sett för mörkt, då han yttrade den farhågan, att denna fråga, vid hvilken så många nationella interessen äro fästade, komme att blifva beroende af de individuella åsigter, som söka att göra sig gällande i afseende på förändringar i andra Banken rörande ämnen, hvilka måhända äro nyttiga, men i alla fall icke böra sammanblandas med den stora realisationsfrågan; ty om det är sannt, att de beslut, som i dessa afseenden vid denna riksdag kunna fattas, inverka på realisationens fortgång, så är det lika sannt, att derpå skola inverka de beslut, som fattas i en framtid, och på sådan grund kunde man lika såväl vilja uppskjuta realisationen af farhågor för de beslut, som i83g kunna blifva fattade.
Frågan är nu helt enkelt att pröfva, huruvida, såsom Utsk. ansett, bristen i den vid förra riksdagen beslutade proportion mellan silfver och sedlar är likgiltig och för öfrigt alla vilkor äro uppfyllda för att kunna lösa en heligt gifven försäkran till innehafvare af Bankens sedlar.
För ■ Den 7
För min del för jag förklara, att så länge jag äger någon förmåga, skall jag, utan afseende på det medhåll jag kan erhålla, strida för denna sak, och jag kan icke godkänna de nya financiella principer, som nu söka göra sig hörda, vare sig från gäldstugan eller andra håll.
Jag ämnar såle des icke lemna detta rum utan bifall till betänk, eller votering.
Sedan R, o. Ad. till BancoUtsk. återremitterat dess betänkm N:o 6 & 7 och således de grunder, på hvilka Banken skall ordnas, icke ännu af R. o. Ad. blifvit beslutade, den lagstiftning icke skett, som för Banken kommer att blifva gällande, anser jag mer än obetänksamt att bestämma utvexlingsdagen, emedan Utsk. först skall hafva sig tillhanda de anmärkningar, som blifvit gjorda, samt R.
St:s beslut rörtde denna lagstiftning bör vara fattadt och af Konungen sanctioneradt, innan verkställighet af realisationen kan följa.
Af allt, hvad en representativ församling kan göra obetänkt, är det värsta att vidtaga beslut, som i verkställigheten äro rent af omöjliga.
Jag kan således icke göra något afseende på hvad den siste talaren anfört och tror, att betänk, omöjligen nu kan annat än återremitteras.
Jag kan ej heller underlåta att göra anmärkning mot Utsk., som ansett sig kunna föreslå utvexling den af K. M. föreslagna 1 nästk.
Juli, utan afseende derpå, alt K.
M:s skrifvelse i ämnet innefattar vilkoret för vexlingens början denna dag, att det vore efter det lag för Banken fastställd blifvit.
Det är denna lag, jag yrkar må blifva fullständig, d. v. s. att alla stadganden i Liancoordningen och särskilda författningar, som angå förvaltningen och myntets beskaffenhet, må inkomma i lagen och på sådant sätt en fullständig lagstiftning vinnas, hvarigenom allt, hvad förut varit stadgadt, blifver uppliäfvet och R.
St:s instruetion för Bancofullmägtige innefattas i enkla detailförbållanden.
Det är mycket angeläget för medborgare i allmänhet, att bancolagen, såsom en civil lagstiftningt hvilken icke kan rubbas genom de instruetioner, som R.
St. kunna utfärda för sina Fullmägtige och hvilka icke böra angå annat än arbetsordningen inom verket, blir i ett sammanhang uppfattad, på det allmänheten städse må vara i tillfälle att känna sina rättigheter såsom delägare i Banken i mån af en hvars ägande mynt eller förbindelser till Banken.
Jag anhåller derföre om återremiss å detta betänkande.
Ehuru jag var cn bland dem, som ifrigast yrkade, att BancoUtsk. skulle inkomma med positivt betänk., huruvida Banken kunde öppnas till utvexling af silfver d. 1 nästk.
Juli, och jag således ej skulle tveka ett ögonblick att nu understödja detta betänk., om jag vore säker, att allt det kunde inom nämn6 H. 4* 3V Den 7
Maj. de tiri verkställas, sorn före vexlingen måste hafva slett, nödgas jag do'Ck nu förena mig med dem, som begärt betänkts återremitterande.
Här hafva nemi. uppstått frågor om förändring af myntenheten, om förändring af den.na fayntenhets namn samt huruvida mindre sedelmyntet skall aflysas efter viss tid eller icke.
Allt detta verkar på vexlingen, så snart bancoluckan blifver öppnad.
Jag hoppas, att ingen eller åtminstone få röster inom detta hus skola höjas för att bestrida, att luckan må öppnas, så snart möjligen ske kan; men lika med Frih.
Gederström fruktar jag, att beslut må vidtagas, som möjligen icke kunna sättas i verkställighet.
Jag kan dock icke dela Frihts öfvertygelse, att bancolagen bör vara gjord, förrän utvexling sker, och jag kan så mycket mindre dela denna mening, som Konung och Ständer vid sista riksdag ej ansett nödigt, att någon annan lag än den af d. i Mars i83o skulle finnas, innan luckan öppnades.
Jag tror således, alt bancoluckan, under helgd af denna lag, kan öppnas, men icke förr, än beslut blifvit fattadt om de myntsorter, som skola utvexlas.
Då det varit fråga om att ändra den myntenhet, som förut funnits, tror jag det vore betänkligt att nu förklara, att bancoluckan skall öppnas d. i Juli, utan afseende derpå, huruvida BancoUtsk. är satt i tillfälle att derförinnan hafva allt färdigt.
Jag tillförser mig, att med det nit och omsorg, Utsk. hittills ådagalagt, det skall blifva Utsk. kärt att, så fort denna vidlyftiga discussiou kommit Utsk. tillhanda, återkomma med ett betänk., som sätter R.
St. i tillfälle att fatta ett bestämdt beslut om utvexlingsdagen, så tidigt, att måhända den tid dertill kan bestämmas, som nu blifvit afsedd.
Jag vågar icke nu positivt säga, huruvida de nödiga åtgärderna kunna medhinnas, och derföre vågar jag icke tillstyrka bifall å betänk., utan deremot, att det må återremitteras.
Cronhjelm; Jag är lill största delen förekommen af de tvenne sista talarne.
Jag var äfven en bland dem, som ifrigt yrkat, att betänk, om utvexlingsdagen måtte snart från Utsk. inkomma.
Jag gjorde det i början af riksdagen och i den mening, att om vi då hade kunnat fatta beslut i ämnet, hade BancoUtsk. efter ett så tidigt beslut kunnat arrangera allt, hvad som borde ställas i ordning.
Men na är förhållandet annorlunda.
Det vore en hög grad af incbnseqvens, som det H.
Ståndet finge på sin räkning, om Ståndet ville bifalla ett betänk, sådant som detta.
Det kunde hända, att vi först vid midsommartiden skulle återbekomma BancoUtskrs betänk:n i de nyss återremitterade frågorna och att således R.
St. icke ens hade beslutat, hvilken myntenhet vi skola hafva, då den nu föreslagna utvexlingsdagen inträffar.
Följaktligen tror jag, att Hr Rosenblad ej behöfver vid detta tillfälle, såsom han yttrade sig, Den 7
Maj. frukta för en ”sinkadus,’’ utan lärer Ståndet nästan niangrannt finna en återremiss nödvändig.
För öfrigt ber jag att få till svar på Frih.
Cederströms yttrande nämna, att det tyckes, som Frih. hade förglömt, att en banklag verkligen finnes, om den ock kan tarfva någon förändring.
Jag önskade, att inga vigtigare hinder vore för utvexlingen d. i Juli, och den kan äfven då ske med full laglydnad, emedan vi redan hafva en fullständig banklag.
På förut anförda skäl nödgas jag dock anhålla om återrejniss af det förevar. ■ betänkandet.
Hi-’Hegardt:
Först får jag vördsamt underställa Hr Gr. o. Landtm., huruvida discussionen i ämnet har börjat eller icke.
Hr Rosenblad har gjort, och jag förenar mig i den framställning, att öfverläggningen måtte uppskjutas till pästa plenum.
Skall den dock företagas, får jag nu, lika fned Hr Rosenblad, förklara, det jag anhåller om bifall å betänk, och, i fall det ej bifalles, nödgas besvära med votering.
Jag anser de återremisser å BancoUtsk:s betänkrn N:o 6 och 7, som af R. o. Ad. blifvit beslutade, icke böra hindra bifall å betänk.
N;o 8, och jag anser R. o.
Ad. värdigt att uttrycka sin mening om utvexlingens skyndsamma företagande, äfven i fall utvexlingen till följd af de öfriga Ståndens beslut skulle blifva fördröjd.
Jag får således först fråga, huruvida det kan vara ändamålsenligt att nu fortsätta discussionen, eller huruvida öfverläggningen öfver sjelfva frågan verkligen är börjad eller icke. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, yttrade, att det vore så mycket mera utom allt tvifvel, att öfverläggningen i imfvudfrägan vore börjad, som dels BancoUtsk:s nu föredragna betänk, redan tvenne gånger varit bordlagdt och således nu måste till pröfning företagas, dels yttranden vörrde det i betänk, förekommande ämne redan af åtskilliga talare blifvit afgifna.
Detta betänkande innehåller egentligen endast tvenne upplysningar:
Den ena, att BancoUtsk. anser den proportion, sorn Bankens metalliska fond äger till sedelr stocken, vara tillräckligen betryggande för utvexlingens fortgång, samt den andra, att hvarken i hänseende till Bankens förråd af myntadt silfver eller ordnandet af cassa-local för vexlingen och andra Bankens inre förhållanden något hindra;- Bankens öppnande till silfverutvexling d. i nästk.
Då nu dessa upplysningar icke gerna kunna bestridas till sin riktighet, ser jag icke något hinder för bifalla hvad Utsk. föreslagit.
Antingen Utsk:s återremitterade förslag framdeles blifva antagna eller icke, måste dock stadgaridena för Banken så uppgöras, att de blifva förenliga med vexlingens fortsättande.
Jag vågar med full visshet antaga, att R. o. Ad. vill vidmagthålla myntbestämningslagen, och om Ståndet vill det, vill Ståndet också, att den utan dröjsmål verkställes; ty göres dermed uppskof, blif - 33j Den 7
Maj. ver verkställigheten deraf en omöjlighet.
Sådant blefve blott en förnyad anledning all fortsätta samina schackrande med vexlar, som redan en längre tid ägt rum, hvarigenom coursell ytterligare skulle uppjagas och gifvas nya anledningar till inbillade farhågor för att skräma och förleda den stora enfaldiga hopen.
Jag anhåller således örn bifall å förevar, betänkande.
Hr .Stråle, Nils Wilh.:
För att kunna fatta ett omdöme, huruvida detta betänk, nu kan bifallas eller måste återremitteras i sammanhang med belänktna N:is 6 och 7, måste man taga i betraktande, hvilka omständigheter skulle kunna hindra, att utvexlingen d. 1 Juli tager sin början.
Den första omständigheten är, att förhållandet emellan reella fonden och sedelstocken icke uppnått proportionen af 5 till 8, såsom R.
St. vid sista riksdag beslutat.
Utsk. har upplyst, att denna brist icke är större än 68,429 r:dr 44 skiö rtst. silfver, och jag förmodar, det hvar och en funnit, alt en sådan brist icke bör förorsaka uppskof med utvexlingen, oaktadt den förhindrat Bancofullmägtige att hos K.
M. anmäla, det allt var färdigt för utvexlingen , och erfordrar ett R.
St:s beslut, som säger, att sådant icke hindrar utvexlingen.
Jag tror således, att denna brist icke bör hindra bifall å betänk.
Af alla de punkter, sorn förekomma i betänkandena N:ris 6 och 7, torde det icke vara någon annan, som har bestämdt sammanhang med utvexlingen, än den om myntets valör eller enhet och afdelningar.
Om nu också R.
.St. besluta, att enheten skall blifva 12 sk. i silfver, hemställer jag, om det kan vara nödigt att uppskjuta silfverud vexlingep, tills en stor del af fonden kan hinna ompräglas.
Jag tror ej, att det vore nödigt att dermed uppskjuta så länge.
Man kan ju alltför väl utgifva det förra myntet, som till större delen består af sådana 12 sk:s-stycken, hvilka äro lika användbara.
Jag tror således icke, att utvexlingen beror af någon af de punkter, som förekomma i Utskts betänkrn Ntris 6 och 7.
Jag har väl hört nämnas, att det skulle vara nödvändigt att ändra vexlingsgrunden från 128 sk. till någon annan, och jag har hört, att fråga derom uppstått i andra Stånd; men jag tror, att någon sådan fråga ej nu kan komma under R.
Utvexlingsgrunden är bestämd genom en af R.
St. beslutad och af Konungen stadfästad lag, som tillkommit i den ordning, grundlagen för civil lags stiftande bestämmer, d. v. s. att LagUtsk. afgifvit ett betänk., som R.
St. bifallit, samt att K. M., efter Högsta Domstolens hörande, stadfästat R.
Om nu en förändring deri skall äga rum, mäste den ske i samma ordning, som lagen blifvit stiftad, d. ä. genom en motion, som remitteras till LagUtsk. för att i laga ordning behandlas.
Någon sådan motion har icke blifvit väckt; jag tror derföre, att om K.
M. icke skulle afgifva någon nåd.
Den 7 Maj. 333 propos. i ämnet, Ian en fråga om förändring i myntbestäm-' ningsgrunden icke vid denna riksdag upptagas, hvilket vi dessutom ej behöfva beklaga.
Af dessa skäl tror jag, att icke något hinder finnes för bifall å betänk.
Jag skulle önskat, att det blifvit bifallet, fastän de andra betänk:na blifvit återremitterade.
Det hade varit nyttigt, om vexlingen blifvit börjad, innan beslutet om lånerörelsen af.
St. blir fattadt, hvarigenom många farhågor skulle försvinna.
Jag kan ej föreställa mig, att någon skulle hysa den tanken, alt realisationen skall rubbas eller tillintetgöras (en sådan tanke tror jag ej här kunna uppstå); men säkert är, att om den skulle finnas, kunde den ej vinna något afseende.
Jag har således ej någon betänklighet vid att bifalla betänk.
N:o 8; men då jag hört flera personer yttra en motsatt åsigt, hyser jag icke hopp, att man nu skall bifalla betänk.
Jag vill ej yrka votering derom; men jag har till prot. velat uttrycka min tanka, att betänk, af R. o. Ad. kunde bifallas, och jag tror, att det vore nyttigt i allmänna opinionen, om R. o. Ad. ville fatta ett sådant beslut.
Jag är öfvertygad, alt denna för fäderneslandets val så högst vigtiga fråga numera anses såsom alldeles antagen och af behofvet högt påkallad, nemi. myntbeslämningen och silfverutvexlingen.
Jag skall således icke hafva mycket att anföra, emedan jag är öfvertygad, att större delen af husets ledamöter dela denna åsigt; men då inom fäderneslandet finnas många äfven af Representationen, som icke bestämdt äro af denna tanka, anhåller jag att få anföra några motiver, som kunna häfva de scrupler, hvilka möjligen återstå.
Hr von Qvanten uppläste derefter följande:
Med de principer, man antagit för ali bankinrättning, jemnförda med det förhållande, som tableauen af vår egen Bank lemnar från 1777 till närvarande tid, visar det sig, att den metalliska valutan aldrig stått i fördelaktigare förhållande till sedelstocken än nu, och att coursen bibehållit sig al pari med vexling under vida oförmånligare förhållanden.
Vi njuta nn fredens lugn; vi behöfva ej, såsom fordom skedde, importera spannmål för millioner; räntorna för den utländska skulden trycka ej mera handelsvågen ; våra näringar producera i alla utgreningar mera; folkmängden har ökat sig; och likväl är vårt rörelsecapital förminskadt, mot hvad det fordom varit, ända till 26 millioner, som vi hade mera år 1808.
Då nu ingen kan förneka, att icke ökad folkmängd, ökad production och varumängd kräfva ökade capitaler, och att dessa i stället blifvit förminskade, torde det ej vara svårt att finna orsaken till närvar, förlägenhet, den jag i första rummet tillskrifver ett vacklande myntvärde och deraf följande oredor, som i första hand träffa den jordbrukande 334 Den 7 Maj. classen och dem, som äga spannmål eller andra landtmannavaror på sin lön; ty om jag antager, att alla näringar kräfva och uttaga en viss del af rörelsécapitalet, att exportoch importhandeln med dertill hörande vexelköp i första rummet uttager sitt behof af gångbara myntet, hvilket behof ökas i samma mån, som myntet försämras, sker sådant till känbar förlust för den inhemska jordbruksnäringen, då ej lörelsecapilalet kan ökas i samma förhållande, som det försämras.
Om således den utländska handeln under ett stadgadt myntförhållande exempelvis krafvel1 8 millioner af de ioJ-, vi nu äga, evnlverade till silfver, äro 3|- millioner öfver till den inre handelsrörelsens bedrifvande.
Om jag vidare antager, att stapelstadens export- och importbandel måste gå sin jemna gång, ehvad myntvärdet försämras eller icke, följer deraf, att om t. ex. coursen försämras 25 proc,, erfordrar denna handel, i stället för 8 millioner, io mill., hvarigenom större delen af rörelsecapitalet, ioJ- millioner, uppslukas af denna handel och lemnar intet öfrigt åt den inre, som vid ett sådant förhållande endast bedrifves för dagen.
Härutinnan igenfinner man orsaken, hvarföre inga spannmålsförråd samlas, med undantag af några obetydliga i Skåne, och hvarföre spannmålen i de vestra provinserna gäller, snart sagdt, intet vid goda skördar; hvaremot den genast gäller 3 ä 4 gånger så mycket, så snart minsta missväxt inträffav, då behofvet påkallar spannmålsimport, ehuruväl erfarenheten lärt oss, att productionen icke särdeles öfverstiger consumtionen, fördelad på såväl goda sorn ofördelaktiga skördar.
Vöre Sverige ett från verldshandeln isoleradt land, kunde det vara likgiltigt, hvad mynt man ägde; men då vi behöfva flera utländska varuartiklar, hvaraf en del ingå i vilkoret för vårt uppehälle, måste vi, lika andra nationer, antaga den allmänna myntmätaren, guldet eller silfret, såvida man vill befordra trefnad och välmåga bland Svenska folket.
Man talar om, att Finnarna genast skola inställa sig för att invexla silfver emot sina btcosedlar, som lära uppgå till flera millioner; meri sådant har man icke att befara, ty om Finnarna skulle önska att få silfver, hafva de dertill andra lika säkra utvägar, hvaraf de då långt för detta hade begaguat sig, Finnarna drifver en stark handel på Stockholm och förtjena, efter hvad man påstår, Jj million årligen.
Derför köpa de vexlar på Hamburg, med hvilka de trassera å andra orter.
Denna vinst behöfver ej utgå i silfver, emedan underbalaneen nödvändigt måste corrigeras på annan naturlig väg genom öfverbalance på annat håll; ty eljest skulle ju Finnarna på 5o å 6o år äga hela vårt rörelsecapital.
Vidare fruktar man för en allt för öfverdrifven vexling af silfver, då Banken öppnas till vexling.
Jag delar ej denna fruktan; vår handel och våra näringar förbjuda detta.
Här Den 7 Maj. 335 är ju dessulorn ingen hrist på guld oell silfver; huru skulle väl sådant trifvas inora vära Jandaniären, om ställningen vore så nedslående, som nian, för att hindra mynlbestämningen, har velat låta påskina.
Jag yrkar sålunda, att vexlingen må taga sin början d. i Juli efter 128 sk., såsom öfverensstämmande med helgden af redan antagna stadgar uti ifrågavar. ämne, och dessutom öfverensstämmande med jordbrukarens och alla andra näringars trefnad och Förkofran.
Hr von Qvanten tilläde muntligen:
Jag skulle skatta mig lycklig, om jag genom detta anförande kunnat öfvertyga
Hrr jordbrukare, att de vinna på ett stadgadt mynt; ty om vi hade ett mynt, som gälde 96 sk. i stället för 128 sk., skulle vårt rörelsecapital gälla i5 millioner i stället för 11J millioner i silfver, hvartill vårt rörelsecapital nu uppgår.
Vi hafva nu fått 6J- millioner silfver i Banken, men också fått myntvärdet lill 1 ii million, och det är vigtigt att ej för mycket nedsätta värdet af det mynt, hvaraf alla näringar skola hafva sin utkomst.
Jag finner Utsk. hafva så fullständigt utredt frågan om silfverfondens tillräcklighet för att öppna Banken till vexling d. i:ste nästk.
Juli efter den af Konung och Ständer beslutade lag, att jag icke dervid anser mig hafva något att tillägga.
Med en silfverfond af 6|- millioner i silfver, motsvarande, å 128 sk:r, utöfver 17,600,000 r:dr i b:cosedlar; med en af staten garanterad grundfond af utöfver 4 millioner och en fond af 3 till 4°o,ooo r:dr årligen för sin förstärkning; med ett på en sä utomordentligt vidsträckt rymd spridd sedelmassa af icke fullt 3o millioner, och slutligen med ett i grundlagen faststäldt monopolium att ensam utgifva sedlar, som för mynt i Riket erkännas, kan Sveriges Bank i närvar, ögonblick anses såsom en bland verldens mest solida Banker och således, efter min orubbliga öfvertygelse, utan några slags närbelägna eller aflägsna vådor för utvexlingens bestånd öppna sina hvalf, allrahelst om hon till opinionens lugnande berättigas att å utländsk ort bereda sig ett något betydligt creditiv i silfver, hvilket, derest man icke envisas i den, uti min tanka, så fåvitska ideen att vilja tvinga Banken att onödigtvis hålla en alltför stor cassa, Banken dock sannolikt icke i annan händelse, än den olyckliga och lyckligtvis icke troliga af ett krig på utrikes botten, kan komma att behöfva begagna, åtminstone ej för melan högst korta tider.
Af dessa skäl delar jag Utsk:s åsigt, att det är både öfverflödigt och otjenligt att, före utvexlingen, med en betydlig uppoffring för Banken söka vinna den af sista Ständer stadgade proportionen af 5 till 8 emellan silfverfond och sedelstock; och tror jag, att en dylik åtgärd endast i närvar, ögonblick, då vår handel ej torde 336 D c u 7
Maj. hafva några öfverskott att disponera, skulle leda derhän, att samma silfver, som Banken köpte för i44 eller 146 sk., finge några veckor derefter utlemnas mot 128 sk., och hvilket således endast erhölles till låns.
Hvad sjelfva utvexlingsdagen angår, fäster jag visserligen föga vigt deruppå, om den heter d. 1 Juli eller något annat.
För Bankens räkenskapers skull torde den dock böra bestämmas till början af något qvartal.
Men något, hvaruppå jag fäster den största vigt, är, att denna utvexling börjar så fort som möjligt och medan R.
St. ännu äro samlade.
Den nuvar. handelsställningen kunde visserligen hafva varit fördelaktigare, än den är, i händelse den financiella krisen i NordAmerica icke inträffat, såsom följd af styrelsens i detta land, som det vill synas, högst okloka envishet, hvilken derstädes vållat penningebrist och hög ränta samt således fördröjt åtskilliga, äfven på Sverige tillämnade handelsföretag.
Men denna kris måste hafva en snar öfvergång och är troligen öfverstånden i närvar, stund, hvarefter vi åter kunna vänta oss den vanliga vexeltillgången af och genom
Sveriges betydliga jernskeppning till denna verldsdel.
Deremot har Rysslands och Finlands behof af spannmål, samt Frankrikes och Englands af trävaror, suppleerat en bristande efterfrågan af jern, och det förra, snart sagdt, rensopat Finland från Svenska btcosedlar.
Vår handels utländska skulder äro, efter alla sannolika beräkningar, på de sednare åren minskade, en följd bland annat af en minskad credit, i sin ordning åter en följd af vårt nödmynt och våra odugliga financiella lagar.
Våra magasiner äro fyllda af colonialvaror sedan ett föregående år, och några betydliga reqvisitioner å sådana varor torde föga i år löna sig.
Det för allmänheten bekanta förslaget af Engelska S:t Georgs-compagniet att utvidga transitofarten på Götha canal lofvar oss betydliga fördelar och inlockande af utländska capitaler.
Många enskilda och, enligt hvad jag tror mig med visshet veta, en af hypotheksföreningarna har redan anbud om utländska fonder, i samma stund realisationen sker, m. m.
Detta ådagalägger för mig ovedersägligen, att tiden är inne att ju förr, desto hellre verkställa myntbestämningslagen af d. 1 Mars i83o.
Ett uppskof t. o. ra. blott till hösten skulle, efter min tanka, hafva ganska menliga följder.