Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag föreställer mig, att då tillvaron af äkta ko-koppor är af den korta och gömda beskaffenhet, att de förefalla inom personers erfarenhet, som icke hafva någon anledn. eller måhända ens någon förmåga alt upmärksamma sådana fall, så borde man, så vida man sätter värde på dessa ursprungliga källor för vaccinen, utfästa någon belöning för upläckten och anmälandet af genuina, naturliga ko-koppor.
Delta ville Utsk. icke, emedan Utsk. ansåg det vara en så beskaffad speciel detalj, att man trodde K.
M. eller Sundhels-colhm af sig sjelf skola falla på den utvägen.
Här hafva blifvit upgifna åtskilliga detaljer i ämnet; men denna har jag icke hört, och har derföre tagit mig friheten att nämna den.
Skulle chefen för Sundhels-colhm hafva någonting deremot att invända, torde R. o. Ad. genom hans utlåt, blifva uplyst om skälen hvarföre mitt förslag kunde anses olämpligt.
Jag anser att betänk, bör antagas i sin helhet och bifallas, eller också återremitteras.
Hvad den sista punkten beträffar, harden sakkunnige ledamot, som afgifvit ett så intressant yttrande i ämnet, elium såsom mig synes något lösligen, vidrört densamma och dervid iakttagit, kanske alltför mycken grannlagenhet.
Det är icke någon hemlighet, att Stockholms Stora Barnhus varit hemsökt på sednare åren af en ohygglig sjukdom.
Delta har nationen fått inhemta af långa, vidlyftiga tidningsartiklar, sorn på det aldra rysligaste sätt utmålat förhållandet, och det kan då icke 214 Den 29 Januari. vara Underligt, örn detta väcker farhåga hos allmänheten, att ifrån en sådan källa låta inympa vaccinen på sina barn.
Ehuru föga smickrande för Utsk. det kan anses vara, så ser det verkligen så ut, sora Hr von Hartmansdorff icke af Utsk:s förslag har tagit någon serdeles noggrann kännedom.
Hr von Hartmansdorff har kort och godt förklarat, att, för att kunna afgifva ett sådant förslag, måste man vara läkare.
Jag kan för min del icke få reda på något i förslaget, som innefattar någon speciel kännedom i läkarekonsten eller förutsätter behofvet af en sådan, och för att sätta Ståndet i tillfälle att bedömma den saken, så ber jag att få punktvis (efter det är ganska kort) få underställa Ståndet, huruvida betänk, är af den beskaffenhet, att det kan förutsättas erfordra någon medicinsk kurs hos dess författare.
Första mom. innehåller: att Snndhels-cotl:m ”må ombesörja, att, på vissa af colhm bestämda tider, ett lämpligt antal kreatur må blifva inköpt och stationeradt vid rikets Veterinär-inrättningar, för beredande af tillgäng på duglig vaccin, i ändamål att till vederbör, läkare utdelas.”
För min del tror jag att man icke behöfver vara läkare för alt vela, alt vaccinen är från början kommen ifrån kor och att den fås af kor, samt att del således vore ganska lämpligt att stationera kor vid Veterinär-inrältningarne, för alt få ny vaccin ifrån samma håll som den förut kommit.
Ståndets pröfning, huruvida man behöfver vara läkare för att vela detta.
I del andra mom. föreslås: ”att, genom colini försorg, i länen tjenstgörande läkare må förständigas, all under deras resor i lånet söka förskaffa sig nplysning, om koppsmiltade kreatur någonstädes äro tillfinnandes och derom göra anmälan hos vederbör.
Landsh.”
Här är omsorgen öfverlemnad åt läkare, som böra upmärksamma om kor hafva koppor, samt anmäla det.
Tredje punkten innehåller: ”alt
Sundhets-colkm må utfärda en tydlig och lättfattlig anvisning till igenkännande af ko-koppors beskaffenhet på djuren, med upmaning till hvar och en, som uptäcker sådane, att anmäla detta hos närmaste kronobetjening, som vidare borde skyndsamligen derom inlemna rapport lill Landsh., hvilken derefter egde att anbefalla veterinär-läkaren i länet att undersöka förhållandet.”
Här är också öfverlemnadt åt Sundhelscolbm, att göra en beskrifning på ko-koppor, på det att allmogen, som icke har läkare-kunskaper, må inläras att begripa huru ko-koppor se ut.
Slutligen är begärdt, ”alt Sundhels-coll:m i allmänhet skall hålla noggrann vård deröfver, att det vaccinämne, som till användande utlemnas, icke må tagas från andra, än fri ska personer.”
Nu hemställer jag till Eder, Mine Hrr, om uti della förslag ingår någonting, som icke är begripligt äfven för hvar och en som ej är läkare.
Hr von Hartmansdorff har äfven funnit för godt att inför R. o. Ad. uptaga en redan afgjord fråga, nemi. den om socken-magasiner.
Om Hr von Hartmansdorff skulle vilja läsa ett af Kam - Den 29 Januari.
215 mar-coll:m nyligen utfärdadt utslag i en sådan fråga och jemföra det med 1842 års K.
Bref, så anhåller jag att i enskildt väg få inhemta hvilka konklusioner Hr von Hartmansdorff gjort efter denna läsning.
Hvad betänk, i den sålunda upgifna frågan angår, så ber jag att få uplysa Hr von Hartmansdorff, att motionären, Hr Pastor Eure'n, sjelf var den som anförde besvären i Kammarcolhm, och ehuru Hr Euren tillika är ledamot af Ekon.Ulsk., biet det inom Utsk. icke upgifvit, att några besvär voro anförda, hvarföre jag hemställer till Hr von Hartmansdorff om det rimligen kan läggas Utsk. till last, att icke känna alla de utslag, som blifvit utfärdade ifrån de administrativa verken, så vida dessa utslag icke äro intagna i offentliga författningar.
För min del kan jag icke anse annat, än att det är för Ståndet bäst och värdigast, att instämma i det förslag till beslut, sora Hr Ekströmer framställt och Hr von Hartmansdorff förordat.
Vi äro icke här läkare och kunna således ej med säkerhet bedömma hvad lill läkare-vetenskapen hörer, men vi ega inom oss en man, hvilken, som erkänd skicklig läkare, har fullkomlig kännedom i ifrågavar. sak, och derföre anser jag, att R. o. Ad. med fullt förtroende bör lita på det förslag, denne man framställt.
Hr Bråkenhjelm har sagt om hvad följden skulle blifva i fall hvarje
Stånd fattade olika beslut, får jag äran svara med 74 § Riksd.Ordn., som lyder sålunda: ”Stadna RiksSt:n, i någon fråga uti hufvudsakligen eller till vissa delar skiljaktiga meningar, då skall hvarje
Stånds beslut genom prot.utdr. remitteras till det Utsk., som med målet befattning haft, hvilket åligge att meningarne så nära som möjligt är, sammanjemka och med förslag öfver denna jemkning inkomma till R.
St:s plena som öfver den yppade frågan sedermera definitivt beslute.” Om nu R. o. Ad:s prot.utdr. kommer till Ekon.Utsk. med förslag till ett annat beslut, framstäldt af en skicklig läkare, så kan jag icke inse annat än att följden måtte blifva, att Ekon.Utsk. går till de öfriga Stånden med förslag att instämma i ett sådant beslut, och på det sättet blir saken fortast och bäst afgjord.
Hvad beträffar den första punkten i Utsk:s betänk., hvilken har blifvit af Gr.
Liljencrantz föreläst, så torde Ståndet finna, att de uplysningar en läkare, Hr Ekströmer, derom lemnat, hafva visat, att Utsk. misstagit sig då det trott rätta sättet för en kraftig vaccins erhållande vara, att inköpa kor och stationera dem vid rikets Veterinär-inrättningar.
Om detta är ett misstag, så måtte förhållandet vara, att Utsk. gifvit sig in på ett fält, som det bordt undvika, och att sådant troligen icke händt, om Hr Ekströmer eller någon annan med läkare-kunskaper sutit i Utsk.
Må det vara nog i afseende på Gr.
Liljencrantz’s invändningar i den delen.
Hvad återremissen beträffar, så och enär en ledamot af Utsk., Hr Bråkenhjelm, önskat, att en sådan måtte ega rum, vill jag för 216 Den 29 Januari. min del ej motsätta mig den.
Rättigheten för R. o. Ad. att i delta mål genast besluta, finnes dock i 49 § Riksd.Ordn., der det heter: ”Göres vid ett betänk, anmärkn. till förändring, och finner Ståndet ärendet tillfyllest utredt, må Ståndet, sedan bestämdt förslag till sådan förändring blifvit upgjordt, om dess antagande eller förkastande, antingen genast eller, derest någon ledamot det äskar, i annat plenum besluta.”
Huru det skall tillgå att få olika beslut af RiksSl:n sammanjemkade, det liar Hr Brakel redan visat; men såsom jag nyss har sagt, bestrider jag icke återremissen i fall R. o. Ad. skulle vilja en sådan besluta.
Med anledn. af Hr Bråkenhjelms upmaning till mig, att yttra min tanka i afseende på frågan om praemier för dem, som uptäcka koppor hos kor, och sålunda skaffa tillgång på god vaccin, får jag äran tillkännagifva, att jag så mycket heldre instämmer i detta förslag, som jag just hade antecknat det på min promemoria, ehuru jag vid milt anförande förbigick detsamma, såsom i allt fall icke kommande i fråga, ali uptagas, såvida R. o. Ad. gillar det förslag lill tind. skrifvelse, som af mig blifvit framstäldt.
St. besluta en underd. framställning i den syftning, som 2 och 3 momme innebära, så förenar jag mig med Hr Bråkenhjelm i den åsigt, att en lämplig belöning bör bestämmas för den som uptäcker och, i rättan tid, på vederbörlig ort framställer äkta koppor hos kor, så att ympämne af dem kan lagas.
Förslaget, sådant det nu är upstäldt, innebär för långa omvägar, hvarigenom ändamålet sannolikt skulle komma att, i de flesta fall, förfelas.
Uti den första punkten af Utsk:s betänk.
, der det föreslås, att ett visst antal kreatur borde stationeras vid Veterioär-inrättningarne, har jag inom Utsk. icke instämt, ehuru jag icke fann mig föranlåten att besvära med någon reservation i en sådan detalj-fråga.
Dä den ledamot, som här klandrar Utsk., derföre att det icke eger en läkare, nu hört att åtminstone en af Utskis ledamöter i tvenne vigtiga fall verkeligen sympatiserat med chefen för Svenska läkare-korpsen, så torde han, med anledn. deraf, något trösta sig, utan att jag derföre på något sätt gör anspråk på att nalkas den läkaren, i medicinska och naturvetenskapliga kunskaper.
Hvad återremissen beträffar, så anser jag den af vigt och får fästa npraätksamheten hos de talare, som motsätta sig densamma, derpå, att grundlagen väl tillåter Ståndet att genast, utan återremiss, antaga ett annat förslag än Ulsk:s, men så väl grundlagen, som den ringaste eftertanka ålägger
Ståndet att så fatta sina beslut, alt de blifva effektiva.
Det är ju helt klart, att om 3 Stånd nu skulle bifalla betänk., men R. o. Ad. fattar ett annat beslut, så kommer R.
Sl:s beslut att utfärdas i öfverensstämmelse med de 3 Ståndens mening, och dermed är frågan afgjord.
Hvad vinna vi då genom att antaga Ilr Ekslrömers förslag?
Det är ju klart, att alia återremisser, eller åtminstone de fleste, göras för det ändamålet, alt sammanjemkning må kunna ega rum inom Den 29 Januari. 217 Utskm, som böra så mycket som möjligt söka att förena RiksStms beslut till ett gemensamt.
Sedan Hr von Hartmansdorff upgifvit för Ståndet, att innehållet af hans kalhegoriska förklarande, alt Utsk. saknat läkare inom sig och än mera läkare-kunskaper, har reducerat sig derhän, att Hr von Hartmansdorff anmärkte att Hr Ekströmer hade sagt, att placerandet af ett visst antal kor vid Velerinär-inrättningarne icke vore lämpligt, så ber jag, att få fästa Hrrmes upmärksamhet derpå, att Hr Ekströmer aldrig har sagt detta, så vidt jag kunnat fatta.
Han har sagt alt år 1832 eller 1834 inköptes fyra kor till Veterinär-inrättningen i Stockholm, af hvilka en fick koppor.
Jag får äran uplysa, att det förhåller sig med kreatur likasom med menniskor och alla organiska varelser i allmänhet, att de äro susceptibla för smitta den ena gången, men icke den andra.
Jag vill till Hr von Hartmansdorffs kännedom nämna, alt såväl i London som Berlin finnas hela kostall, der koppsmillan förflyttas ifrån det ena djuret till det andra, och att således methoden i andra länder är godkänd.
Om någon kännedom i detta afseende har fattats för Utsk:s ledamöter, så får jag äran nämna, att vi icke varit så försumlige, att vi ej på andra ställen sökt skaffa oss nödiga uplysningar.
I öfrigt torde till svar på Hr von Hartmansdorffs anmårkn., i detta afseende vara tillräckligt att anföra, hvad som icke lärer kunna förnekas, alt i nästan alla stora städer i Europa hållas stall för erhållande af vaccin, och alt hvad som i långliga lider praktiserats i andra länder icke eller måtte vara för Sverige olämpligt.
Då mitt yttrande i afseende på lämpligheten eller olämpligheten af Utsk:s förslag, alt vid de båda Velerinär-inrättningarne i riket stationera ett antal kreatur, för beredande af tillgång på äkta vaccin, blifvit olika upfattat af 2:ne af de talare, hvilka sedermera sig yttrat, får jag förklara, att jag, på sätt Hr von Hartmansdorff anfört, ansett det vara mindre lämpligt, att vid Veterinår-inrättningarne stationera de ifrågavar. djuren.
Jag är visserligen icke okunnig om alt man i andra länder begagnat denna utväg; men jag tror alt i vårt land det vore bättre, när tillfället så medgifver, att flera försök på en gång å olika ställen gjordes, än att inskränka sig endast till de af Utsk. föreslagna, bland hvilka, åtminstone Veterinär-inrättningen i Stockholm, af förut anförda skäl, synes mig mindre tjenlig.
Då nu öfverlägguingen förklarades vara fulländad, framslälde H.
Ex. Hr Frih. o. Landtm, propos. till bifall å Utsk:s betänk., men denna propos. besvarades med starka nej, blandade med några ja, hvarpå H. Ex., efter förklarande att han funnit nej öfvervägande, hemställde om R. o. Ad. ansåge de gjorde anmärknme föranleda till återremiss, hvilken propos. af R. o. Ad. bifölls.
Besv. o. Ekon.- Utskis d. 22 dennes på bordet lagda mern.
N:o 15, ang:de åter - 218 Den 29 Januari. lemnande af en utaf Riksdags-fullmäkligen Måns Månsson väckt motion om dels skyldigheten att vårda utmätt gods och dels utfärdande af instruktion för Länsmän.
Föredrogs Allm. Besv.- o. Ekon.UtsIcs d. 22 dennes på bordet lagda betänk.
N:o 16, i anledn. af väckt motion, ang:de föranstaltande af en normal-uplaga af Kalechesen.
Efter afhörandet af diskussionen i förra målet, borde jag icke yttra mig i detta ämne, enär jag icke är prest; men då ämnet likväl är ganska allmänt, tillåter jag mig likväl att gifva mina tankar tillkänna.
Jag anser Utsk:s förslag ofullständigt, ty det är otillbörligt, alt man ur en bibelversion, som icke är anlagen och, som jag hoppas, icke eller kommer att antagas, d. v. s. den s. k. nya prof-öfversätlningen, hvarur olyckligtvis språken i Lindbloms kateches blifvit hemtade, infört språken i katechesen.
Jag tror derföre, att en ändring bör föregå i Utsk:s förslag sålunda, att den underd. skrifvelsen endast kommer att afse, del R.
St. i underddiet anhålla, del K.
M. ville anbefalla, att språken i katechesen liemtas endast från den allmänna kyrkobibeln.
Den siste värde talarens anmärkn. har föranledt en ganska vidlyftig och grundlig diskussion inom Utsk., derutinnan tolf ledamöter, tillhörande PresteSt., och hvilka således måste anses kompetente, med mycken värma deltagit.
Redakt:n af Utsk:s tillstyrkande, om densamma närmare granskas, är så beskaffad, att den icke ovilkorligen påbjuder att R.
St. skola hos K. M. anhålla, alt i katechesen måtte intagas gamla eller nya bibelspråket, utan att hvarken den ena eller den andra versionen skall i och för katechesen antagas.
Inom Utsk. uplystes det, att, i en del landsorter, allmogen fäster mycken vigt dervid, att få läsa bibeln och dess språk efter den s. k. kyrkobibeln, då deremot åtskillige ledamöter af BondeSt. yttrade, att inom deras hembygder funnes icke någon annan kateches, än den s. k.
Linblomska.
Språken i denna kateches äro likväl icke, såsom den siste talaren upgifvit, hemtade från den nya bibel-öfversättningen, utan från ännu en tredje version, som under afl.
Erkebiskop
Lindbloms inseende i och för dess kateches til!vägabragtes.
Här hafva blifvit omnämnde de olägenheter, som upkomma deraf, att olika uplagor af katechesen begagnas i en och samma skola, hvilka olägenheter skulle bestå deruti, att i den ena uplagan, språken blifvit hemtade från den gamla kyrkobibeln, och i den andra från en öfversättning.
Just dessa olägenheter har Utsk. velat förebygga, och Utsk. har icke ansett sig berättigadt till hemställan, det R.
M. anhålla om ett påbud, hvarigenom allmänheten påtvingades den ena eller den andra öfversättningen, utan Utsk. ansåg sig böra afgifva sitt tillstyrkande om underd. anhållan, alt K.
M. ville låta ombesörja ett förtydligande af K. cirkul. d. 7 Juli 1841, genom hvilket anbefalldes, att vid ele - Den 29 Jan uari. 219 mentar-läroverken etc.
Vi hafva sett de vådliga följder tvångsåtgärder i detta afseende medfört, och PresteSl-.s ledamöter inom Utsk. afstyrkte alla imperativa åtgärder, såsom ganska betänkliga till sina följder.
På grund häraf anhåller jag att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s förslag.
I egenskap af religionslärare inom en församling och f. d. lärare i ett publikt läroverk, anser jag mig pligtig att i detta ämne gifva mina tankar tillkänna.
Uti det läroverk, vid hvilket jag varit anställd som lärare, hafva ganska mångå olägenheter visat sig deraf, att tvenne olika uplagor af katechesen funnits.
Del har gått ända derhän, att hos lärjungar, till antalet 15 eller 16, har man påträffat 3:ne olika uplagor af katechesen, och jag hemställer till Hrrme, om icke denna splittring, denna söndring mycket måste nedtynga och försvåra lärarens verksamhet, och om icke derigenom, att en bestämd bibeluplaga icke följes, undervisningen måste blifva olika för dem, hvilka begagna olika kateches-uplagor.
Jag vill visserligen icke förorda den ena eller andra uplagan, men tror dock, att det alltid vore nyttigast och bäst, att de i katechesen intagna bibelspråken hemtas ur den bibeluplaga, som af Konung och Ständer blifvit antagen, hvarigenom lärjungarne skulle känna sig mera hemmastadda i bibeln, när de på egen hand börja läsa densamma.
Man kan icke föreställa sig hvad den bekanta bokstafven är för en stor hjelp åt lärjungen.
Nuvar. olikhet emellan språken i katechesen och sådane de finnas i bibeln, måste således försvåra den sednares läsning då denna hjelp saknas.
Om nu R. o. Ad. bifaller eller afslår Utskrs betänk., tror jag i det hela vara likgiltigt; ty, såvida jag icke missminner mig, har inom Högv.
PresteSt. en motion blifvit väckt, åsyftande att R.
M. underd:gst anhålla om tillsättandet af en komité för utarbetandet af en ny kateches, hvilken motion möjligen blifvit remitterad till Ståndets enskilta Utsk., ett förslag, som är af största vigt och så ytterst behöfligt vid betraktandet af våra nuvar. invecklade religionsböcker.
Jag tager för afgjordt, att om en sådan motion vinner gehör, hvarom jag icke tviflar, så skall också den öfverklagade splittringen uphöra.
Jag har icke yrkat, att Utsk:s betänk, skulle afslås, derföre alt jag gillar den Utsk:s ide', alt vi icke skola hafva de ifrågavar. språken i en massa olika redakt:r uti de läroböcker, som begagnas vid den allmänna undervisningen.
Då vi emedlertid ega olika uplagor af katechesen, hvaraf den ena, om jag sä må uttrycka mig, är halfofficiel och antagit andra språk än dera, som finnas i kyrkobibeln, och då jag tror, att allmogen och mången uplyst person nogsamt inser olägenheterna häraf, så har jag önskat att få dem undanröjde.
Detta vinnes väl lättast, om Utsk, skulle föreslå och R.
St. sedermera godkänna den åtgärd Hr Tham omnämnt, men den af honom omförmälda och inom PresteSt. väckta motion, är ännu icke officiell bekant.
Hvad Hr Bråkenhjelms anmärkn. beträffar, nemi. att någon 220 Den 29 Januari.
Fi missbelåtenhet skulle inom församlingarne upstä, i händelse den Lindblomska katechesen icke komme att bibehållas; så tror jag icke, att det finnes någon enda församling inom hela riket, inom hvilken allmogen hyser någon slags förkärlek för Lindblomska bibelöfversättningen, utan tvärtom är jag öfverlygad, alt genom återuptagandet af språken ur den gamla kyrkobibeln man just förekommer i st. f. att föranleda schismer.
Jag skulle vilja anhålla om bifall till Utsk:s betänk, med någon ändring, i hvilket afseende jag vågar föreslå, att Utsk:s betänk, antages med ändring, alt efter orden: ”endast sådane katecheser må begagnas i hvilka språken,” tilläggas dessa: ”äro hemtade ur den allmänt antagna kyrkobibeln.”
Förevar, fråga är sannerligen mera allvarsam och vigtig, än man vid första påseendet skulle kunna tro.
Del händer, såsom en talare förut här omnämnt, att man påträffar olika katechesuplagor, och inom Ulsk. har antalet af dessa uplagor upgifvits ända till 7.
Likväl måste jag bekänna, alt den af Hr
Tham omnämnda olägenhet är af mindre väsendtlig natur.
Visserligen är det något besvärligt för läraren, att flytta sin upmärksamhet från den ena till den andra af de olika uplagorna af katechesen, men då denna olägenhet drabbar läraren ensam, är den äfven mindre betydande.
Jag är sjelf lärare, ehuru icke i katechesen, men enahanda olägenheter föreslå mig dagligen, emedan jag måste anställa förhör efter olika läroböcker uti måhända nog kinkiga ämnen.
Deremot upstår en annan ganska allvarsam betänklighet i afseende på Lindblomska katechesen, hvaraf jag inom min egen familj har en erfarenhet, som äfven andra jemväl torde hafva vunnit, nemi. att denna kateches afleder ifrån bibelläsning, ty den, som i barndomen läst katechesen och de der intagna bibelspråken efter den nya öfversätttningen, synnerligast om den blifvit grundligt och med kärlek läst, läser icke gerna kyrkobibeln sådan den nu finnes.
Denna erfarenhet har jag förvärfvat, och sannolikt är jag deruti icke ensam.
Det är en ganska betänklig sak.
Jag skulle således icke ett ögonblick tveka, att förena mig med Hr Rosenblad derutinnan, alt R.
M. anhålla, det måtte ovilkorligen påbjudas en kateches, som i fråga om språket öfverensstämmer med den antagna kyrkobibeln, just för att förebygga denna betänkliga olägenhet, men härvid har dock förekommit en omständighet inom Utsk., hvilken fullkomligt ådagalägger motsatsen af Hr Rosenblads yttrade förmodan om allmogens ringa förkärlek för den Lindblomska katechesen, emedan flere vidsträckta trakters representanter af BondeSt. inom Utsk. förklarat, att allmogen i deras hembygd skulle med den aldra största ovilja emotse någon förändring i Lindblomska katechesen.
Skulle således en dylik åtgärd åstadkomma allmän förargelse, så anser jag, och inom Utsk. har äfven den åsigten gjort sig gällande, att det vore bättre, att i sådant fall låta det onda småningom hjelpa sig sjelf, och att man i stället tillåter båda uplagorna af katechesen gå bredvid hvarandra, samt öfverlemnar åt presterskapet omsorgen härutinnan, ulan att väcka split, som i frågor, som röra religionsväsendet, hos allmogen så lätt upkommer.
Skulle så inträffa, att all - Den 39 Januari.
231 mogen i någon ort sätter sig på tvären, är det snart sagdt omöjligt att komma tillrätta med den, och i samma mån man använder imperativa methoder, i samma mån misslyckas man.
Derföre synes det mig af yttersta vigt, att R.
St. gå en medelväg och såmedelst tillintetgöra den verkliga betänkliga olägenheten af både den Lindblomska katechesen och af dess afskaffande.
Sluteligen torde det tillåtas mig att få besvara ett yttrande af en ledamot, deruti han påstod, att R. o. Ad. kunde afslå eller lägga till handlingarne förevar. betänk., emedan inom PresteSt. blifvit väckt en motion om nedsättandet af en komité i och för utarbetandet af förslag till en ny kateches.
Härmed må nu förhålla sig huru som helst, så tror jag likväl det R.
St. böra yttra sina åsigter just i denna fråga, och genom den varsamhet, hvarmed de behandlat henne, möjligen visa den blifvande komitéen väsen för dess åtgöranden.
En dylik avis från R.
St. är för komitéen ytterst behöflig, emedan den eljest skulle kunna misstaga sig.
Behandlingen af sådana ärenden är ganska svår.
Jag tror mig nu hafva redovisat inför det II.
Ståndet för faran och olägenheterna af de misstag, som år 1810 blifvit begångna, och hvilka jag vid de åtgärder, som framdeles komma att i ämnet vidtagas, velat förekomma, och jag anhåller derföre, att R. o. Ad. ville bifalla Utsk:s välbetänkta förslag.
Då jag hyser den öfvertygelsen, att R. o. Ad. i denna högst vigtiga fråga fäster afseende på de åsigter, som inom BondeSt. göra sig gällande, så ehuru Hr Bråkenhjelm redan tillkännagifvit BondeSt:s tankar, såvidt man får -sluta till dem af de yttranden samma Stånds ledamöter inom Utsk. afgifvit, torde det tillåtas mig att få tillägga, dels att BondeSt:s ledamöter i Utsk. icke allenast å egna, utan äfven å sina medbröders vägnar, ansågo sig berättigade försäkra, att Ståndet skulle, såsom ytterst vådligt och oroväckande, anse afskaffandet af den s. k.