Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Hamilton föreslagit, göres, ty detta förbehåll är ju gjordt, endast för den händelse att rättsanspråk förefunnos; finnas de äter icke så förfaller hela förbehållet.
Långt ifrån att anse del Gr.
Hamiltons förslag lägger hinder i vägen eller vore mindre förmånligt för jernvägssakens framgång, finner jag deruti raka motsatsen, emedan genom godkännande af berörde förslag, saken pä ett redigt sätt inledes.
En talare har velat fästat mycken vigt vid eli Diarii-belyg: jag kan ej se alt det lemnar större uplysningar än dem R. o. Ad. egde förut.
Det var kändt att en ansökan i går blifvit ingifven till Civildeparhet; och det var äfven uplyst alt samma ansökan till sinform icke var öfverensstämmande med bolagsreglorne och således kan jag ej anse alt denna handling, äfven om man här skall ingå i någon pröfning derom, kunde ega något värde, men denna pröfning tillkommer endast Konungen och har ännu ej egt rum; följaktligen är ock den nplästa handlingen f. n. ulan allt värde.
Deremot är det tydligen ådagalagdt, såväl genom denna handling som andra att ett bolag finnes lill; skulle under sådant förhållande det väl kunna anses vara försigtigt handladt af Ständerne att bifalla delta betänk, sådant det nu är.
Jag kan ej begripa att så väl de, som önska framgång åt saken, som de hvilka derom hysa motsatt åsigt, icke skola kunna förena sig örn Gr.
Hamiltons förslag, hvilket nndanrödjer möjligen upstående olägenheter utan att på det ringaste skada hufvudsaken.
Jag sluter mig således till den mening Gr.
Hamilton uttalat.
Då man ifrågasätter lagligheten af den till K.
M. ingifne anmälan blott på den grund att den ej är un dertecknad af det antal
Direklionsledamöter, som varit erforderligt för fattande af beslut, förblandar man, synes mig, en ren verkställighelsålgärd, ty annat var detta i sjelfva verket icke, med en handling af beslutande innehåll.
Sistnämnde natur egde
Direktionens förutgångne beramande af bolagets uplösning.
Ur denna synpunkt kan jag ej finna annat än ganska likgiltigt om förberörde anmälan varit af flere eller färre ledamöter underskrifven.
Dess laglighet beror nemi. ingalunda på denna omständighet; man mäste skilja på hufvudsaklig! beslut, och de åtgärder, som deraf mäste blifva en nödvändig följd för utförandet.
Man har dessutom påstått att de som vilja bereda framgång åt jernvägsfrågan, sådan den nu är bringad å bane, allt för gerna borde kunna antaga Gr.
Hamiltons förslag till den s. k. ingressen: jag fruktar att man härutinnan misstager sig.
Må man fästa upmärksamhet dervid, att ordalagen, som naturligtvis skulle komma att inflyta i R.
St:s skrifvelse ronde detta ämne, lätteligen kunna tydas, eller måhända icke ens kunna undgå att tydas, såsom ett uttryck af 416
Den 27 Augusd f. m. osäkerhet och tvekan, huru det månde förhålla sig med det år 1848 danade bolagets tillvaro, med alla derutur möjligtvis härflytande rättigheter och anspråk; — med detta Ivehågsna utseede skulle, efter min tanke, det beslut vi 1111 gä att fatta, framställa sig i föga inbjudande skepnad inför allmänheten.
Skadan häraf vore för hela ärendets framgång sannolikt betydlig nog; ty det värsta . man kan tillfoga ett nyhörjande verk är alt beröfva det nödigt förtroende och tillit bland menigheten: men jag hemställer huruvida de.personer, som eljest skulle vara hugade att teckna sig för aktier till företagets bedrifvande, kunna då de se R.
St:r sjelfve derom uttrycka så mycken tvekan, låta sig finnas dertill lika villige, som i händelse saken framslode på god och redig fot?
— Det torde nu vara klart, hvarföre Utsk:s förslag har, ur synpunkten af företagets framgång och befordrande, ett gifvet företräde framför det ifrägaslällda amendementet, och hvarföre jag anhåller om bifall lill det förstnämnda.
Då nu öfverläggningén förklarades vara fulländad framställde H.
Ex. Hr Frih. 0. Landtm., att flere talare yrkat bifall till den af Ulsk. å sidan 8 af förevar:de utlåt, föreslagna ingress till R.
Stms beslut; att deremot Gr.
Hamilton, med hvilken flere ledamöter instämt, aflemnat ett förslag af följande lydelse: ”Den af R.
St. vid sisth riksdag lemnade garanti af räntan å anläggnings-kostnaden fölen jernväg emellan Orebro och Hult uphör, såvidt något bolag med på densamma grundade rättsanspråk icke, förefinnes”; och att slutligen en ledamot Hr Rosenblad yrkat återremiss; hvarefter H. Ex. hemställde om R. 0. Ad. bifölle ifrågavande af StatsUtsk. föreslagna ingress.
Denna propos. besvarades med blandade ja och nej, hvarpå H. Ex. hemställde om R. 0.
Ad. behagade bifalla Gr.
Hamiltons nyss upläste förslag, samt då härvid ropades starka ja, blandade med nej, förklarade det han ansåg ja hafva varit öfvervägande.
Mörner och Frih. von Stedingk begärde votering.
Upläsles lill justering följande förslag till voter.-s-propos.
Den, som bifaller den å slutet af pag. 8 i StatsUtsk;» utlåt.
N:o 340 förekommande ingress till R.
Stms af Utslcs tillstyrkta beslut, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, afslås berörde ingress och antager R. 0. Ad. följande inledning till det blifvande beslutet.
St. vid sisth riksdag lemnade garanti af räntan å anläggningskostnaden för en jernväg emellan Orebro och Hult uphör, såvidt något bolag med på densamma grundade rättsanspråk icke förefinnes.
Mig synes ordet ingress icke vara fullt lämpligt alt använda i voter:s-propos:n; hvadan jag önskar att Hr Riddh. Den 27 Augusti f. m. 417 Riddh.-Sekcet:n i stället behagade nyttja något annat ord, sorn mera bestämdt uttrycker att det icke endast är en förclöpande ingress, utan ett verkligt beslut, som kommer att fattas om ett sak-förhållande.
Jag anhåller att proposm mätte ställas så, alt man ej gifver på hand att bifalla hvad Utsk. för öfrigt föreslagit.
Sådan hoppas jag meningen icke mätte vara, utan att det må vara en hvar obetaget att bifalla hufvudsaken efter godtfinnande.
1 anledn. af dessa anmärkn:r upsaltes följande förändrade förslag till voter:s-propos.
Den, som bifaller den å slutet af pag. 8 i StalsUtsk:s utlåt.
N:o 340 förekommande del af Utsk:s tillstyrkande, voterar Ja; den det ej vill voterar Nej; vinner nej, afslås denna del af Utsk:s tillstyrkande och beslutar R. o. Ad., att den af R.
Detta förslag blef, efter upläsning, af R. o. Ad. godkändt, hvarefter Gr.
Sedan förslaget lill voter:s-propos:n blifvit godkändt har jag ingenting att derom vidare säga; men något ovanligt förefaller det mig att endast hänvisa till en viss pag. af ett Utsk:s betänk, utan alt i proposm uptaga beslutets innehåll.
Landtm, tillkännagifvit alt plenum komme att fortsättas kl. ^ till 7 e. m., företogs voteringen, och befunnos vid dess slut rösterne hafva utfallit sålunda:
Nej 99.
Då härefter till pröfning företogs mom.
N:o 1 af det i 2:dra punkten tillstyrkta beslut, blef Frih.
Palmstjernas vid Utsk:s utlåt, fogade reservation, upläst på begäran af Hr af Harmens, som derefter yttrade:
Den som med någon upmärksamhet genomläst denna reservation, kan icke ulan förvåning jemföra hvad densamma innehåller med StatsUlsk:s förevar:de utlåt.
Jag hade trott, alt då samma öfvertygande skäl, som blifvit i reservationen framställda förmodligen äfven framdragits inom Utsk., detta Utsk. hade bordt i någon mån söka vederlägga dessa skäl, då Utsk. iklädt sig hela ansvarigheten för hvad dess utlåt.,innehåller.
Utsk. har öfvertagit ansvarigheten för att på 40 år hafva pålagt nationen en beskattning af omkring 10 mill. för ett arbete, hvaraf endast en | af nationen 9 H. 27 418 Den 57 Augusti f. m. kommer alt draga någon nytta.
Denna beskattning utgör en dubbel ersättning för det arbete, som af ett visst bolag skulle utföras.
Jag säger dubbel, ly arbetskostnaden är beräknad lill 5 mill. och ersättningen skulle utgå med 10 mill.
Utsk. har äfven företagit sig alt bestämma de närmare vilkoren för antagligheten af det kontrakt, som skulle för ifråga vande ändamål afslutas, och således företagit sig en pröfning, som egentligen borde hafva tillkommit Regeringen, hvars händer nu blifvit helt och hållet bundna genom de bestämmelser Utsk. fastställt.
En sådan pröfningsrält borde så myckel mer tillkomma Regeringen, som det här är fråga om en sä ofantligt stor penningeutgift, att endast den största omtanka och försigtighet vid upgörandel af vilkoren för denna summas beviljande kan i någon mån rättfärdiga den djerfva, kanske lättsinniga åtgärden att belasta Staten med en sådan ansvarighet som den bär föreslagna.
Lika med reservanten anser jag det vara för tidigt att i Sverige anställa ett experiment med jernvägar i så stor skala, som bär blifvit föreslaget.
När man i andra länder vid dylika företag försigtigtvis börjar i smått, vill man här hos oss börja med en längd af ungefär 14 Svenska mil och för detta arbetes utförande skulle Staten ingå på så betungande vilkor, att sådana, såvidt jag vet, icke blifvit af något lands regering antagna.
Jag vet visserligen alt England förskaffat jernvägsbolag i dess kolonier under ungefärligen sådana vilkor, men i Europa tror jag något dylikt ännu icke hafva inträffat.
Man har visserligen för mig omnämnt, att eli undantag härifrån egt rum i Frankrike under de sednare åren, men, om än så vore, torde man deröfver icke böra förundra sig, då man vet hvilken benägenhet att gömma sig kapitalerna i detta land för närvaride ega.
Den som sett jernvägar begagnas i andra länder, mäste hafva svårt att fatta, huru en jernväg emellan de här föreslagna pnnkterne af landet skall kunna bära sig.
Det är möjligt att så blefve händelsen och jag vill icke eller bestämdt bestrida det, ly dertill erfordras så vidsträckta undersökningar, att jag baft hvarken lid eller förmåga att dem företaga, men reservationen uplyser, att några fullständiga undersökningar och beräkningar, Utsk. veterligen, icke blifvit i detta hänseende gjorda.
En utförlig plan för arbetet med åtföljande kostnadsförslag och andra erforderliga uplysningar har hvarken blifvit utarbetad af den som projekterat detta arbete eller af Regeringen, och det är då icke underligt alt Regeringen till den grad öfverlemnat denna fråga ål sig sjelf att icke en gång nuvartde Chefen för
Finansärenderna är vid frågans afgörande härstädes närvar:de.
Hvad jag nu haft äran nämna, utgör det vigtigaste af de många anmärkn:r som kunna göras emot detta förslag i sin helhet be» traktadt.
Jag tror visserligen alt Sverige likasom andra länder måste förr eller sednare tillegna sig dessa transportmedel, hvilka närma provinserna till hvarandra och förskaffa landets produkter afsättning pä kortare tid och för bättre pris än eljest, men det förvånar mig, att en på hela landets ekonomiska förhållanden så djupt ingripande fråga framkommit i ett så ofullständigt och outredt skick som nu är händelsen, och om ingen modifikation raedgifves i det här af Utsk.
Den 27 Augnsti f. m. 419 framlagda förslaget, mäste jag derå yrka afslag, men får tillkännagifva, alt jag gerna med min röst understöd! bemödandet att förskaffa Sverige ifrågavande nyttiga kommunikationsmedel, ifall man åtnöjt sig att till en början experimentera i mindre skala och icke genast kasta sig in på en bana, som kan leda lill ganska äfventyrlig och för landet vådliga följder.
I aila fall är jag en obetydlig person och om icke motstånd från annat håll möter, lärer väl frågan, sådan den här af Utsk. blifvit framställd, gå igenom, men i sådan händelse mäste jag beklaga Sveriges befolkning som blifvit under ett \ sekel pålagd en beskattning af 10 mill. för ett arbete, hvars fullbordande troligtvis aldrig kommer att motsvara de upoffringar man för detsamma underkastat sig.
Det är ganska naturligt, att då en reservation blifvit afgifven af en person med den utmärkta skicklighet, den outtröttliga arbetsförmåga och del aldrig hvilande nit för det allmänna, som Frih.
Palmstjerna, måste densamma göra ganska många af detta Stånd, hvilka såväl vid denna som föregående riksdagar lärt sig att upskalta bemälde Frih:s ovanliga egenskaper, mer eller mindre tvehogsne i en fråga af så riksvigtig beskaffenhet som denna.
Då härtill kommer att denna reservation är så utmärkt väl affattad och så sakrik, alt det torde blifva ganska svårt för en anhängare af motsatta sidan att på ett öfver(ygande sätt vederlägga densamma, hlifver naturligtvis verkan af de skäl, deri blifvit anförda, ännu större.
Ehuru jag således inser att ett försök att förringa dessa skäls kraft och betydenhet skall blifva ganska svårt för mig, anhåller jag dock att få lill besvarande uptaga några af dem, dertill uppmanad af mitt varma nit för sakens framgång.
Den värde reservanten utgår lill en början ifrån den synpunkt, att Staten skulle genom sin åtagna garanti för den ifrågasatta jernvägens anläggande vidkännas en utgift af 10 mill.
Naturligtvis har den ädle Frihm vid denna beräknings upgörande antagit, att den projekterade jernbanan icke skulle komma att under 40 års lid lemna någon vinst, eller ock att denna vinst skulle belt och hållet åtgå för vägens underhåll och bestridande af förvaltningskostnaden.
Jag frågar nu Mine Hrr, är det tänkbart,att en jernväg, på hvilken så mycken trafik enl. all sannolikhet kommer att ega rum, då denna väg skulle genomskära hjertal af landet och sammanbinda tvenne dess största insjöar, är det väl tänkbart eller troligt, att denna väg icke skulle kunna åtminstone bära sig?
Men, om jag äfven antager, att den i början icke kan bära sig, hvilken bör väl komma emellan för att understödja densamma?
Ar det icke Statens skyldighet att bidraga till befrämjandet af ett arbetes framgång, hvilket arbete i en framtid måste komma att hafva ett oberäkneligt inflytande på landets förkofran uti industriell hänseende, och kunna väl Statens upoffringar för ett sådant ändamål, om än de blifva betydliga, kallas för onyttiga?
Denna sednare fråga måste jag besvara med nej, ty jag anser inga statsutgifter vara så nyt 27* - 420
Den 27 Augusti f. m. tiga oell ändamålsenliga sorn de, hvilka afse tillvägabringandet af lättade kommunikationer inom landet.
Vi veta redan allt för väl att vi i detta afseende ligga betydligt efter alla andra länder i Europa, och om vi blott vända oss lill brödrariket och se efter huru man der behandlat dessa frågor, så finna vi med hvilken ifver och värma man der omfattat denna stora fråga; och om vi se efter på hvilka vilkor det lyckats Norrska Staten att få kontrakt om en jernvägSTanläggning i landet upgjordt, finna vi dessa vilkor för Staten ganska betungande.
Detta kontrakt är nemi. afslutadt med Engelsmännen J. Levis Ricardo, M. Peto och Tli.
Brassey.
Kostnaden för vägsträckningen emellan Christiania och Eidsvollds backe, 6.j sv. mil, antagen till 480,000 L., deraf Staten skall ansvara för jordinköpet 30.000 L. och hälften af återstoden eller 225,000 L. således tillhopa 255,000 L.
Endast öfrige 225,000 L. skola entreprenörerne tillskjuta, äfvensom de ansvara för hvad den verkliga anläggningskostnaden möjligen kan öfverstiga den beräknade.
Så har man i brödralandet behandlat denna fråga.
Månne man der är i allmänhet mera beredvillig att npoffra Statens medel än här?
Jag tror del icke, men man har ansett en sådan utgift nödvändig och derföre icke tvekat alt åtaga sig densamma.
Reservanten har ganska rätt uti sitt yttrande, att den ifrågaslällde garantien är ett förklädt statslån, och delta uttryck är äfven ganska träffande, likasom hans i slutet af reservationen fällda ord ”att han förbigår sättet att anskaffa de medel, hvilka i följd af den lemnade garantien komma ali utbetalas, likasom Etsk. det gjort”.
Lika litet som jag å ena sidan vill förneka, att ett statslån i och för delta ändamål, möjligen måste uptagas, lika litet kan jag å andra sidan dela den ”terreur panique”, som alltid gjort sig här i landet gällande då fråga npstått om nödvändigheten att tillgripa detta medel.
Jag hyser den åsigt, att det förhåller sig med statslån på samma sätt som med de lån en enskild person uptager.
Användes de på denna väg anskaffade medlen för onyttiga ändamål, för lyx och öfverflödig komsumtion, är denna utväg i högsta grad olycksbringande och förr eller sednare ledande lill fullkomlig ruin, men användas de åter för lukrativa företag, för allt som direkt eller indirekt befrämjar produktion, är denna bana icke farlig alt beträda, och jag fruktar att vårt fädernesland icke kommer långt uti industriell och merkantilt hänseende, förr än sådana försök alt anskaffa nödiga kapitaler göres, och göras de med omtanka och försigtighet, tror jag icke att någon serdeles betydlig olägenhet deraf skall upkomma.
Vidare har det blifvit i reservationen vidrördl, att man icke kan med någon säkerhet vela, alt den ifrågavarrde jernvägssträekningen är den lämpligaste och ändamålsenlieaste samt den som komme att afkasta den största vinsten.
Palmstjerna kan hafva rått deruti, att sådant icke kan på förhand bestämmas, men då vi en gång hafva en plan för denna vägsträckning upgjord, då det har all sannolikhet för sig att lokalen är väl vald
Den 27 Augusti f. m. 421 och då — såsom man åtminstone har upgifvit — ett EDgelskt lius liar erbjudit sig att försträcka nödiga medel till della företag, måste man väl anse sig något så när betryggad att icke hafva valt en mindre lämplig del af landet för det första stora försöket i denna våg, och något förlita sig på de sakkunniga och aktningsvärda personers utsago, hvilka med utförlighet behandlat och med värma omfattat frågan, oell ansett just den nu föreslagna sträckningen vara i allo den lämpligaste.
Man har sagt, all om vi än skulle få denna jernväg anlagd, måste vi, i anseende lill vårt lands ringa kapitalstyrka och många andra hinderliga omständigheter, stanna vid detta enstaka försök, som då skulle vara utan någon större väsendtlig nytta, men jag deremot lefver i den fullkomliga tro, att om denna jernväg blifver i dess hela föreslagna utsträckning fullbordad och kommer i gång, så komma vi äfven i tidernas längd all få ett alla delar af riket sammanbindande jernvägsnät här i Sverige, och detta skulle jag anse vara den största lycka för vårt fädernesland, hvarföre jag också anser de förluster Statsverket till en början kanske måste vidkännas för detia ändamåls vinnande vara obetydliga i jemförelse med den stora och oberäkneliga nyttan af företaget.
Ulom den hufvudsakliga nyttan alt jernvägars inrättande i ett land, hvilken naturligtvis består uti den lättade kommunikationen och deraf härflylande ökad produktion och 1 ifligare varuomsättning, ber jag dessutom att med några ord få påpeka det stora gagn en sådan inrättning skulle medföra vid ett inträffande defensiv-krig.
Huru oändligen nyttigt år det icke i militäriskt hänseende att hafva dessa snabba konimunikationsanslalfer, på hvilka man med en förvånande hastighet kan förflytta stora truppmassor från den ena delen af riket till den andra och skydda de hotade punklerne af landet?
Om man tager dessa omständigheter i nogsamt betraktande, skall man kanske icke finna det så underligt, att en militär, sorn jag, yttrar, alt det dä först kan blifva en möjlighet att tala om vår armées reducerande oell om besparingar i de för densamma beviljade anslag.
Märken väl, Mine Hrr, att jag icke sagt, att denna armé bör till sin numerär nedsättas, utan att jag endast yttrat, att det då först blefve rimligt att tala derom, ty i och med detsamma man i ett land med Sveriges insulära läge kan i hast kasta en samlad styrka till en botad punkt af riket, hvilken styrka kan i antal åtminstone mäta sig med den landstigande fienden, i och med detsamma kan man säga, att underhållet af en större stående armé i fredstid är obehöfligt.
Om man lager detta i betraktande, jemte de ofantliga besparingar, som skulle upkomma vid arméens och krigsmaterielens fortskaffning under ett krig, så hemställer jag, om man icke lätt skulle kunna få igen dessa så mycket omskrikna 10 mill., hvilkas gifna förlust jag likväl på förut andragne skäl högeligen bestrider.
Jag har visserligen ännu mycket att i denna sak tillägga, men som jag förmodar, att många flera talare komma att i denna fråga på ett talangfullare sätt än jag förmått, förorda denna riksvigliga angelägenhet, vill jag icke längre uplaga R. o. Adis 422 Den 27 Augusti f. m. tid, utan får endast vördsamt anhålla om bifall till denna föredragne punkten af Ulsk:s utlåt.
Hamilton; Sedan R. o. Ad. beslutat, att den garanti, som vid sisth riksdag lemnades åt ett bolag, hvilket skulle åtaga sig att anlägga en jernbana emellan Örebro och Hult, skall uphöra, i händelse något sådant bolag icke numera existerar, lager jag för afgjordt, att R. o. Adis afsigt med detta beslut var, alt alla de beslut hvilka i afseende å nuvaride fråga komma alt fattas, skola vara beroende af omnämnde bolags uphörande, och att således H. Ex. Hr Piili. o. Landtm, torde framställa den propos., att de beslut, som R. o. Ad. i håga om jernvägars anläggning framdeles fattar, ske under förutsättning, alt nyssnämnde bolag uphört ali vara till.
Hvad den första, nu föredragne, punkten beträffar, så sondel faller den i åtskilliga delar.
Den törsta frågan är den, huruvida man anser jernvägars anläggande i vårt land vara önskligt och verkställbar!.
Jag får tillkännagifva, att jag tillhör denna åsigt, och jag vill tillägga, att jag anser dem icke blott möjliga och önskvärda utan äfven af behofvet påkallade.
Den lid ligger åtminstone icke utom historiens område, då en resande för att komma från Skara, hvilken stad dä var den Svenska civilisationens medelpunkt, och till Slockholm, behöfde en lid af 3:ne veckor.
Detta föi hållande har visserligen sedermera betydligt förändrat sig, meu vi slå likväl i anseende till våra varutransportmedel i samma förhållande till andra jernvägsegande länder, som person-transporten vid först omnämnde tid slår till vår nuvarande person-transport.
Att under sådana förhållanden den Svenska industrien icke kan hålla jemna steg med den utländska, det anser jag vara alltför klart för alt det vidare behöfver utvecklas.
Jag tror således att om vi icke vilja alt vår industri skall ännu mera stå tillbaka för andra länders och slutligen aldeles utestängas från verldsmarknaden, så måste vi tillegna oss ett af de medel, sorn hos andra folk just lyftat industrien lill dess nuvarande ofantliga höjd.
Då jag fördenskull i allmänhet anser jernvägar behöfliga och nödvändiga, kommer jag sedermera lill den frågan, huruvida det förslag till en sådan anläggnings införande i Sverige, som här är å bane, befinnes vara det rätta och ändamålseuligaste.
För min euskilda del hade jag önskat att StalsUtsk. i sill förslag stannat vid att föreslå de ökade garantier, hvilka ansågos vara af nöden för att bringa till verkställighet den redan vid sisth riksdag af Ständerne beslutade jernbanan emellan Örebro och Hult, hvilken banas nödvändighet och nytta redan vid sisth riksdag blifvit af K. M. pröfvad, emedan Ständernas beslut grundade sig på en Kgl. propos. i ämnet.
Hvad åter den 1111 föreslagna utsträckningen af jernvägslinien till Köping beträffar, drager jag väl icke i tvifvelsmål, att ju icke noggranna undersökningar äro verkställda, kanske äfven kostnadsförslag uprättade, men om dessa har StalsUtsk. icke meddelat oss någon uplysning, icke heller hafva de blifvit af Regeringen granskade, och vi veta således al - Den 27 Augusti f. m. 423 deles ingenting om den saken.
Emedlertid är jag af hvad jag under de föregående dagarue haft tillfälle ali erfara fullt förvissad, att garanti för en jernbana emellan Hult och Orebro med ytterligare utsträckning mot
Mälaren kommer att beviljas, och jag ämnar icke eller yttra mig deremot, men önskade hemställa, huruvida icke försigtigheten fordrade, att man icke bestämde Köping såsom banans slutpunkt, utan i allmänhet sjön Mälaren, då tillfälle lemnades öppet såväl åt bolaget alt verkställa ytterligare undersökningar, som ock åt K.
M. all pröfva lämpligheten af den föreslagna utsträckningens ändpunkt.
Jag (einnar detta till deras öfvervägande, hvilka lika med mig intressera sig för sakens framgång.
En annan anmärkn. vid denna punkt synes mig af sjelfva sakens natur kunna föranledas.
StatsUtsk. har nemi. föreslagit, att bolaget, för att komma i åtnjutande af de ifrågavande fördelarne, skall bilda sig inom slutet af år 1852 och jemväl inom nämnde tid hafva börjat anläggningen af banan.
Mig vill det synas som en sådan föreskrift skulle göra alla andra beslut i denna fråga ändamålslösa.