Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
]N:o 38 pröfvades, af dem gjorda medgifvanden, ovillkorligen och utan möjlighet af reträtt måst fullfölja reformens bana och således tillvägabringa åtminstone något förslag lill representationsförändring att hvila till nästa riksdag.
Behofvet, nödvändigheten af en representationsförändring hade då varit i laglig form högtidligen erkända af alla RiksSt:n. — Deri hade legat ett factum, som äfven en stationär regering haft svårt att helt och hållet förbise eller undvika, och den första grundstenen hade då varit lagd, — det initiativ Konungen vid flera tillfällen sagt sig fordra af R.
St., innan Högstdensamme framlade sin propos. i detta ärende, hade då varit taget, — och detta frö skulle säkert hafva burit frukt.
Men Const.Ulsk:s majoritet såg icke saken ur denna synpunkt.
Utsk:s majoritet länn nemi. nödigt att grunden 3oo, Den 34 April f. m. först [atles genom stadgandet af principen för valrätten, och Utsk. föreslog i anledn. häraf propos:r till votering i förstärkt Const.Ulsk. öfver denna princip.
Denna majoritetens åsigt gillades af alla fy ra ItiksSt:n, i följd hvaraf principvoteringen ock för sig gick och utföll i enlighet med Const.Utsk;s af BondeSt. godkända grundsats af samfällda val.
Sedan denna utgång var gifven, var det Const.Utsk:s ovillkorliga pligt att utarbeta ett detaljeradt förslag, grundadt på den samfällda valrätten, d. v. s. på en valrätt utan afseende på stånd.
Att bedomina beskaffenheten af detta arbete tillhör ej mig såsom ledamot af Coust.Utskottet.
Pä sätt reservationerna utvisar, har jag dock i åtskilliga vigtiga punkter varit från pluraliteten skiljaktig, hvilket ådagalägger att icke heller jag anser Utsk:s arbete utan fel och brister.
Men, mine herrar! längre än att med helgd åt en lagligen godkänd grundsats söka undanrödja dessa fel och brister sträckte sig ej vår lagliga rätt.
Att nu bestrida riktigheten af den samfällda valprincipen och förklara ett derpå grundadt förslag oantagligt, sedan denna grund är antagen, är icke blott logiskt orimligt, utan stridande mot de första villkoren för en laglig behandling af ett ärende.
Jag måste således på det högsta beklaga, att R. o.
Ad:s ordförande medgifvit, och Ståndets majoritet sanctionerat en så uppenbar olaglighet.
Jag vill välja ett exempel.
Om t. ex. vid votering enl. 71 §:n Reg.Ftn angide grunderna för bevillningen det skulle inträffa, att tre Stånds majoriteters åsigt blefve i det förstärkta StatsUtsk. underlägsen och af StatsUtsk. ett Stånds åsigt gillad — skulle väl de tre Stånden då äga rätt att, med protest mot denna grunden, förkasta hvarje åt desamma gifven tillämpning, d. v. s. besluta att icke utgöra någon bevillning?
Och skulle ett mera revolutionärt steg väl kunna af RiksStms talmän och majoriteter vidtagas?
Förhållandet har emedlertid — jag upprepar det — varit precist enahanda i denna sak.
Den samfällda valprincipen var antagen och derå hade således måst gifvas en tillämpning, såvida våld ej skulle begås emot grundlagen.
Man har i det förstärkta Const.Utsk. stadgat den samfällda valprincipen; men örn nu stånds-valprincipen segrat, hade väl de tre privilegierade Stånden då medgifvit eller gillat, att det ena oprivilegierade Ståndet protesterat och fortfarande yrkat på samfällda val? eller hafva de tre Stånden större rätt att protestera än det ena?
Och detta ena eller BondeSt. har ju nu laglydigt och stillatigande underkastat sig den i förstärkt Utsk. fastställda principen åfelt tvåkammar-systérne, oaktadt sistnämnda
Stånd enhälligt yrkat enkainmarprincipen.
Är det då de tre s. k. upplysta, bildade Stånden, som skola föregå det fjerde, som påstås representera en s. k. "rå massa,’’ med exempel af för - Den 24 A p r i ] f. nu 3oi ola för redan fattade beslut, med den starkare majoriletens hånfulla trots mot minoriteten?
I sanning, sådant mäste djupt bedröfva hvarje vän af elt lagbundet samhällsskick, hvars väl och grund är den moraliska aktningen för lag hos folkets representanter.
E11 ung man inom delta lius har sagt, att de som ulan vidare pröfning förkastade Coust.Utskls förslag derigenom visat, att de icke ville tjägon reform.
Man har kallat detta ett 'fhårdt ord”, — sanningen är ofta ''hård” att höra, helst då den träffar.
Vare långt ifrån mig att vilja bedomina någons bevekelsegrunder, men just derföre alt jag derifrån afhåller mig, bedömmer jag desto strängare dess handlingar,— och det är från omdömet öfver dem, som jag drager en ovillkorlig slutföljd 0111 en obenägenhet för ali reform i vår representation hos majoriteten inom detta
Hus och dess flera sakförare.
Eller har icke Consl.Utsk. från denna majoritet lått emottaga bittra smädelse!' och speord i stället för lugna och upplysande erinringar mot förslagets uppställning och innehåll?
Har något försök ens blifvit gjordt från denna sida att uppgöra ett motförslag?
Ilar denna sida ens velat medgifva, att det enda den sjelf kunnat uppleta såsom förment grundlagsvidrigt, nemi. valbestämmelserna för städerna, finge från förslaget afsk i I jas ?
Har denna majoritet ens tillåtit föredragning, än mindre pröfning, af de särskilda, djupt ingripande anmärkntr, som blifvit framställda af Gr. Spens, Hr Mannerskantz m. fl. af minoriteten ?
Jag frågar, huru skall man under dylika förhållanden kunna föreställa sig annat, än alt majoriteten, säker om sin makt, haft för afsigt att rent af förqväfva hvarje förslag till reform — att högtidligen utplåna ända till sista spåret af de medgifvanden, som Svenska folket för sex månader sedan med så uppriktig fröjd emottog af samma majoritet?
Icke är jag den, som hoppats alt det förslag, hvarå Coust.Utsk. vid denna riksdag nedlagt ett åtminstone högst mödosamt och långvarigt arbete, skulle kunnat blifva sådant, att alla fyra RiksStm vid en blifvande riksdag per a c c
I a m a t i o n e m bifallit detsamma.
Icke är jag den, som misströstar om den stora reformen, derföre att vi icke genomföra den på en eller två riksdagar.
Icke är jag den, som bestrider att hvarje ny sanning, äfven den enklaste, behöfver tid för att mogna, behöfver hafva förvärfva! styrka för att bryta och bana sig väg genom gamla fördomar och föreställningssätt, — och delta går under lugna tider mindre fort, ehuru, som jag hoppas, derföre icke mindre säkert.
Icke är jag den, som tror alt reformen af de politiska institutionerna kan göra tillfyllest att omskapa ett förslappadt och demoraliseradt slägte till ett storsinnadt och ädelt folk; eller att t. ex. de samfällda valen äro en trollformel, hvarigenom en nationel och duglig representation på en gång 3oa Den 24 April f. m. framkallas.
Men jag har af historien lärt, att bibehållandet af föråldrade, för tiden odugliga institutioner, är ett af de förhållanden, sorn mest af allt bidrager att göra nationerna missnöjda, haglösa,— att antingen qväfva deras frihetskänsla, eller oroa och reta deras sinnen, — att kasta dem 1 in i partiernas strider, — med ett ord behofvet af politiska reformer låter känna sig i alla samhällsförhållanden.
Medvetslöst rörer sig denna känsla vulkaniskt på samhällets djup, och hvad den till en början kräfver för att lugnas är någon bestämd tanke, någon fast punkt att hålla sig vid.
Ett hvilande representationsförändringsförslag skulle efter min tanke utgjort en sådan fast punkt för den offentliga discussionen i ämnet hos den stora allmänheten, hos Svenska folket, hvars röst väl tyckes böra inhemtas i en så vigtig angelägenhet.
Fördelarne af ett bestämdt förslag äro oberäkneliga å alla sidor, nemi. för dem som gilla hufvudgrundsatserna derföre att de under tiden lill nästa riksdag kunna deråt i lugn gifva en klarare och bättre tillämpning; för dem åter, som endast till en del äro ense om dessa hufvudgrunder, derföre att de kunna uppgifva ett förståndigt modificationsförslag, och slutligen för dem, som absolut förkasta desamma, derföre alt de få uppställa ett motförslag, som, derest det har förträffligheten för sig, naturligtvis måste betydligt vinna genom jemförelsen med ett odugligt.
Jag har således icke blott ur den juridiska åsigten ansett aktningen för grundlag och redan fattade beslut ovillkorligen hafva bort förbinda R. o. Ad. alt icke nu förkäsla förslaget, utan äfven trott det politiska förståndet och slalsklokheten hos Rikets s. k. första
Stånd hafva bort fordra, att icke tillbakavisa hvarje försök alt erhålla ett hvilande förslag till en reform, hvars framgång dock icke är möjlig alt hindra genom ståndsmajoritelers makt, och sorn särdeles genom ett olagligt motstånd vinner en styrka, som kan blifva fruktansvärd för en Corporation, mera enig och stark i sin sammansättning än fl. R. o. Ad.
Jag förnyar än en gång min allvarliga protest mot R. o.
Ad:s ifrågavar. beslut.
Ånyo föredrogs Bevilln.Utsk:s den 3t sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda mern.
N:o 44) i anledn. af RiksSt:ns olika beslut, i afseende å stämplade pappersafgiften.
Detta memorial ansågs böra punktvis föredragas. 4 §: n, 1 morn.
Ilr von Hartmansdorff, Aug., begärde att få veta hvad beslut BondeSt. rör:de denna punkt fattat. lindert.
Ridd.Seeret. upplyste, att BondeSt. afslagit inbjudningen och vidblifvit sitt förra beslut, men godkänt voter:s-propos:na Niis 1 och 2.
Don a/J April f. ra. 3o3 Hr von Hartmansdorff:
Då BondeSt. vidblifvit sill beslut, så tillstyrker jag R. o. Ad. måtte vidblifva sitt, hvarefter votering må afgöra hvilkendera meningen som skall varda gällande. R. o. Ad. fann icke för godt att antaga inbjudningen, men godkände voter:s-propos:na N:is i och 2. 5 § : n.
Adelsbref, m. m.
Jag förmodar alt Ståndet icke frånträder en mening, som af billigheten så högt understödes, och att det sålunda kan vara öfverflödigt alt låta uppläsa den långa specificationen, som upptager öfver en sida.
Jag hemställer alltså, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut och godkänna voter:s-propos:n.
Inbjudningen blef icke antagen, men voter:s-propos:n N:o 3 godkändes. 5 §: 11.
Kar aktersfullmakter.
Ehuru jag sökt att med all uppmärksamhet följa uppläsningen, har jag ej kunnat finna skilnaden emellan R. o. Ad:s och de öfriga Ståndens beslut bestå i något annat än i ordalagen.
Ehuru jag anser dem vara rättare i R. o. Ad:s än i de öfriga Ståndens beslut, hemställer jag dock, att R. o. Ad. ville antaga inbjudningen, på det alt en omröstning må undvikas.
R. o. Ad. antog den till Ståndet gjorda inbjudning, i följd hvaraf voter;s-propos:n N:o 4 ansågs komma att förfalla. 6 §: n. Besk rifnin gar öfver geometriska kartor.
Då det beslut
Ståndet fattat om befrielse från stämplade pappersafgiften för beskrifningar öfver geometriska kartor, mycket minskar kostnaderna af de för jordägare i alla fall betungande landtmäteriförrättningarna, så hemställer jag, att R. o. Ad. måtte vidblifva sitt beslut och godkänna voter:s-propos:n.
Inbjudningen blef icke antagen, men voter:s-propos:na Nlis 5 och 6 godkändes. 11, 14 och 17 ne.
Utskottets yttrande gillades.
Föredrogs ånyo och gillades Bevilln.-samt Allm.
Besvärsoch Ekon.Utskms den 14 dennes på bordet lagda mern.
N:o 14, i anledn. af återremiss samt R.
St:s i vissa delar fattade beslut, rörtde Utskms uti mern.
N;o 12 framställda förslag till sammanjemkning af RiksSt:ns skiljaktiga meningar, ang:de grunderna och villkoren för brännvinsbränningens utöfning samt afgifterna derför.
\ 3o4 Den 24 April F. m.
Ånyo föredrogos och biföllos StatsUtsk:s den 20 sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda mern. och utlåt.:
N:o 454» ang:de de i Reg.Fins 63 § föreskrifna creditivsummors belopp; N:o 456, ang:de föreslagna åtgärder till minskning i Carlskrona stads utgifter för presterskapets aflöning, m. m.
Till pröfning företogos ej mindre StatsUtskls den 20 sisth Mars och den 3 dennes på bordet lagda utiåt.
N:o 45g, i anledn. af erhållen återremiss å SlatsUtsk:s utlåt.
N:o 235, än ock BondeSt:s äfven sistnämnda dag på bordet lagda inbjudning till instämmande i Ståndets vid profningen af utlåt.
N:o 4^9 fattade beslut.
Detta betänk, innefattar ytterligare ett bevis på det sätt, hvarpå StatsUtsk. förfar i fråga om allmänna räntors beskaffenhet och deras förvandling.
Kolräntors erläggande in natura inom provinsen
Dalarne är ett åliggande, som motsvaras af fördelarna utaf mindre mantaisräntor.
Hade Utsk. gjort sig reda för beskattningsväsendet inom deuna provins, så hade helt säkert detta betänk, aldrig emanerat.
Att hos Konungen begära en undersökning om förhållandet med Fahlu bergslags privilegier, det är alldeles öfverflödigt; ty dessa privilegier finnas tryckta att läsa, och en hvar, som behagar taga kännedom af ämnet, kan vinna alla erforderliga upplysningar i detta afseende uti publika handlingar.
Det går ej an, mine herrar! alt löpa åstad med begäran om undersökning i ämnen, delängen undersökning är behöflig för dem sorn kunna läsa innantill Svenskt tryck.
Utsk. har grundat sitt förslag ocii begäran om afskrifning af kolräntornes erläggande inom förstnämnda landskap på den mindre tillverkning af koppar, som nu, emot förr, skall äga rum vid Fahlu grufva; men man skulle med mycket skäl kunna fråga, huru Utsk. vet att det nuvar. förhållandet alltid skall fortfara, eller är det väl något menskligt förstånd medgifvet att vela huru dermed kan komma att förhålla sig?
Yi upptäcka i delta kopparverks annaler de mest besynnerliga phenomener.
Redan pä 1680- talet förklarades, till följd af ett olyckligt ras, alt grufvan ej kunde bearbetas med framgång mer än 17 år, då man skulle vara kommen lill spetsen af elipsen och malmen vara slut.
Sådana framställningar hafva blifvit gjorda sedan dess, och detta allt oaktadt har grufvan brulils till dato och det med fördel till på köpet.
Vid det största af de ras, som i denna grufva inträffat, och till följd hvaraf man ansåg grufvan vara förstörd in totum et tantum, spilldes visserligen menniskolif; vid de sednare rasen har ej ens något finger blifvit skrubbadt på de arbetare, som vid tillfället arbetade i grufvan, och vid raset i835 skadades endast några pump vei k, D e d April f. m. verit, så alt grafvan varit viii vårdad af den försyn sorn besörjt rasen.
Emedlertid och för alt återkomma lill kolräntorna och destas behörighet, så är det visserligen conseqvent af BondeSt. att besluta tredsloböternes afskafFande, sedan delta Slånd förut beslutat kolräntans upphörande, tv har jag ingenting att leverera, så kan det ej heller komma i fråga alt jag skall böta för uteblifven leverering; men sorn jag icke finner nyttigt eller ens tänkbart att Konungen kan bifalla en framställning i afseende på denna räntas upphörande såsom anslagen till Fahlu koppargrufva, vare sig alt mera eller mindre koppar derstädes brytes, kan jag ej annat än på det högsta tillstyrka att R. o. Ad. ville afslå betänk.
N:o 459, så mycket hellre som all undersökning i detta hänseende är alldeles otillbörlig, då i tryckta handlingar finnes att läsa allt hvad sorn i detta hänseende är att inhemta; och beträffande tredskoböternes nedsättning, så är den nedsätlningen otillbörlig, ty 12 sk. för uraktlåten leverering måtte ej vara för mycket.
Claes Fredr.:
Cederström, sorn vtlral sig för afslag å betänk., har likväl icke emotsagt att koppar til I verk ningen så ansenligen aflagil, att det är oförenligt med privilegiernes bibehållande att elt sådant förhållande, som nu existerar å grufvans sida, kan få fortfara.
Det är väl möjligt att hopp om en förbättrad afkastning kan qvarstå, men sådant beror likväl på undersökning, och skulle denna undersökning så utfalla, att Fahlu grufva går sin undergång till mötes, så är det ock naturligt att fråga kan uppstå, huruvida grufvan fortfarande kan få vara i full besittning af de privilegier, som äro grundade på tillgången af koppar.
Då tillverkningen numera ej är densamma sorn förr, är del ej underligt om de, som lill grufvan äro skyldige att leverera kol, med ovilja anse sig förpligtade att erlägga en skatt, hvartill grunden nu synes brista.
När detta sålunda blott beror på den undersökning, sorn Ständerne kunna komma att begära, finner jag icke skäl att afstyrka hvad Utsk. föreslagit.
Hvad tredskoböterna vidkommer, så synes den största obillighet vara för handen, att de skattskvldige, som äro ålagde alt leverera kol, men ej äga några kol att leverera, skola vid uraktlåten leverering prejas att erlägga böter.
Jag tillstyrker bifall till betänkandet.
Till hvad jag förut yttrat får jag lägga, att i afseende på de skedda raseri hafva undersökningar skett, icke endast af bergmästaren i orten, utan äfven af Bergmästaren Forselius från Sala, hvaraf befunnits att dessa ras kunna bearbetas på mångfalldiga ställen och att de gilli! en ganska betydlig vinst.
Under åberopande af hvad jag förut anfört, fortfar jag att yrka ogillande af betänkandet. 24 H. 39 3o6 D c n a4 A p r i 1 l, m. Gr. Frölich, David: Frih.
Cederström har inledt en discussion, som är alldeles främmande för detta ämne, nemi. en discussion om Fahlu grufvas'framtida frambringande af kopparmalm.
Frihm synes förmoda, att som det icke ar lätt att undersöka, huruvida der finnes malm allt framgent alt tillgå till den qvantitet, hvarför kolbehofvet blifvit från äldre tider tillbaka beräknadt, så skulle ej någon jemkning få ske i bolagets privilegier hvad beträffar den bestämda qvantiteten af kol, oaktadt grufvans afkastning på koppar är vida ringare än fordom; men hända kunde, att denna afkastning tilltog, så att grufvan klefve i behof af hela det qvantum kol, som ansetts erforderligt för grufdriften från äldre tider tillbaka.
Jag vill visserligen medgifva så väl alt malm finnes i Fahlu grufva, som ock. att mera kan upptäckas; men detta hindrar ingalunda, att bolagets privilegier böra modifieras.
Ett bland de förhållanden som kräfver modification är det, att hemman, som fordom blifvit ålagda kolningsskyIdighet, numera icke äga skog, men likväl måste leverera kol, eller också erlägga böter för uraktlåten leverering af denna vara.
Ett sådant förhållande måste ändras.
Det skulle förutsätta ett barbariskt samhällsskick, ifall ej slika privilegier skulle få jemkas, och jag tror ingalunda alt befintligheten af oupptäckta malmstreck kau förhindra en förändring i det privilegium, som Fahlu bergslag för närvar, äger.
Jag har händelsevis kommit i tillfälle alt se på livad sätt Fahlu bergslag begagnar sina skogstillgångar, hvilka äro utsträckta till Wermland på andra sidan om fjällen, och jag har erfarit, huru bolaget, för att tillgodonjuta hvarje jota af sina privilegier, icke velat släppa efter en förment äganderätt till skogar och jord, deraf det icke kau hafva någon nytta.
Bolaget vill nemi. bibehålla en del af skattallmogen sig tjenstskyldig, fastän bolaget ganska väl vet, att denna allmoge icke tiar några kol att leverera.
Det torde således vara skäl att undersöka om bolaget belinfver så mycket kol, nu som förr, och om det utrönes alt numera ej så mycket kol behöfves som fordom, så dinner jag icke någon orsak hvarför lika mycket kol skall levereras till bolaget.
Jag skulle tro det vara rätt att taga bort kolplikten, 0111 jag icke fann att, innan bolagets privilegier blifvit inskränkta, förlust för allmogen skulle uppstå, om den alldeles borttogs och en annan afgäld sattes i stället för böterna.
Det är således på grund deraf, som jag tror att StatsUtsk. visligen förfarit, då det föreslagit nedsättning i kolplikten.
Hvad beträffar den föreslagna underd. skrifvelsen lill K.
M. ang:de undersökning, så kan den ej hafva annat ändamål än just utrönande af grufvans kolbehof, men ingalunda af grufvans drägtighet på malm.
Kär dessutom Ständerne icke kunna anhålla att Konungen genom dess Justitie-canceller ville inför laga domstol söka frånvinna bolaget en del af dess privilegier, emedan sådant kunde anses Den 24 April f. m. förhnstadt, så ser ja" icke hvad Ständerne kunna göra annat riri besluta en underd. skrifvelse i ämnet, då man kan hoppas att en sådan yttring ifrån Ständernes sijla skall hafva till följd, att Konungen, sedan undersökningen blifvit hällen, samt utrönt blifvit, att grufvans kolbehof är vida mindre nu än förut, helt simpelt fråndömmer bolaget dess nu innehafvande rättighet att bekomma det qvantum kol, som bolaget nu tillgodonjuta'.
Detta borde Hr Presidenten i Kaminar-coll:m begripa och icke stå här ordande om ras, bräckta lemmar och dylikt, för att draga discussionen på sned.
Visserligen skulle det vara en fördel för
Dalallmogen, att befrias från kolningsskyldigheten, ifall befrielsen erhölls till skänks; men i händelse den del af allmogen, sorn utgör kolräntan, blir, som sig bör, underkastad annan skattläggning i stället, så fick denna allmoge betala mer för mindre.
Frölichs yttrande om Fahlu bergslags äganderätt till skogar bevisar, att han är okunnig om förhållandet.
Det är nemi. af Vesterdalarnes oafvittrade skogar, som
Konungen för hvarje år bestämmer det antal sågblock, som hvarje rote får disponera till afsalu, och som på Clarelfven nedskeppas.
Det der är allt saker, som nian kan få reda på, om man vänder sig till emlie Isin yndigh eter na ; men, Gud bevars, Wermlands-patronerne, de tro, att det är Fahlu bergslags privilegier, som hindra allmogen i Weslerdalarne att försälja sina skogsproducter, under det att likväl, allt efter LandshÖfdingeembetels yttrande, det tillätes hvarje rote att få åt sig utsynade sågblock till den mängd, att deraf kan blifva ända till tolf* ter bräder, allt efter behofvet.
Det torde äfven vara obekant, alt inom Dalarne beskattningens grunder äro inrättade efter soldatrote, och om man rubbar dessa Dalarnes privilegier och underkastar
Dalprovinsen beskattning efter metod, så kommer allmogen der att få betala mera.
Tolf sk. böter för uraktlåten kolleverering är af alldeles ingen betydenhet; ty de, som ej hafva kol på sina hemman, få köpa dem af andra för raarkegångspriset.
Jag yrkar fortfarande afslag å betänkandet.
Fl i- Tersmeden, Carl Reinh.:
Här är icke fråga om, huruvida rasen i Fahlu grufva varit nier eller mindre farliga för bolaget, eller om Guds finger vid tillfällen af ras varit emellan, för att bespara menniskolif, hvarom en talare yttrat sig, och hvilket synes vara ett bortblandande af sjelfva saken.
Frågan är, om bergslagen skola få behålla de privilegier som de erhållet, under en stor koppartillverkning, eller huruvida dessa privilegier skola i större eller mindre mån försvinna, då tillverkningen af koppar är mindre än förut.
Det sednare
Ur ett factum, äfvensom att Fahlu bergslag numera söker sin största förtjenst i jernti11— verkning, samt att dc kol, sorn förut anväudls lör grufvans 3o8 D o o i»4 A p r i 1 f. nu bearbetande, nu dragas till jernbruken.
Det är af detta skal, som Utsk. tillstyrkt, alt förhållandet borde utredas och hvarföre jag anhåller om propos. på bifall till betänkandet.
Jag är af den sista värda talaren förekommen.
Mig förefaller det ytterst rättvist, att ett privilegium, som är skadligt för allmänheten, och icke gagneligt för privilegii-innehafvaren, bör undergå förändring.
Då det är ett factum, att bolaget bar sig tillagdt ett större kolanslag än det anses möjligen kunna använda, så svnes det vara mycken rättvisa uti, att en ändring häruti sker, och alt det öfverskott af kol, som icke är nödvändigt för bearbetningen af koppar, må få på andra håll användas.
På denna grund tillstyrker jag bifall till betänkandet.
Utsk. tillstyrker, ”att R.
St. måtte bos K. M. i underd. anhålla, del täcktes K.
M. låta i behörig ordning anställa undersökning till att utröna så väl beskaffenheten af de privilegier, hvarpå Stora Kopparbergs bergslags rättighet att in natura utfordra ifråga var. ränte- och mantalsknl sig grundar” <5tc.
Om någon är missnöjd med de privilegier, som tillhöra Fahlu kopparbergs bruksbolag, så är det dock den missnöjde personens, eller corporationens, sak alt göra målet anhängigt.
Att deremot gå till Konungen och anhålla att Kronan måtte uppträda såsom åklagare emot någon enskild innehafvare af en rättighet, anser jag vara inqvisitorisk!.
Det vore att begagna Statens medel för alt förfölja den enskilde.
Man kan ej se slutet på en rättegång, der den ena parten, nemi.
Staten, har en outöslig källa att hemta ur emot vederpartens snart uttömda tillgångar.
Jag underställer R. o. Ad. hvart det skall leda, om man gör Staten lill enskild åklagare eller förföljare, då den private mannen icke anser sig sjelf kunna med framgång utföra saken.
Dernäst kommer: ” som ock beloppet af den kolqvantilet, som, med afseende å Fahlu grufvas nuvar. tillstånd, kan anses erforderlig för koppartillverkningens inom bergslaget bestånd och fortfarande drift.”
— Det är ganska ovisst, huruvida kopparverket kommer att fortfara i samma klena tillstånd hädanefter sorn hittills.