Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Endast i brist på någon sådan person öfvertager förmyndaren giftomanna-rätligheten.
Qvinnan kan icke sä säkert som hennes giftoman bedöma, hurudan en friare till sitt inre verkligen är, emedan hon icke har så godt tillfälle som män, att utröna hans egenskaper och upförande i hvarjehanda förhållanden.
Det är således ingen fördel för henne att få för sig sjelf utöfva giftomannens rätt. 142 Den 17 Maj e. m.
Beträffande åter egendoms-förvaltning, så är det klart, — hvilket äfven några talare medgifvit — alt qvinnans upfoslran och hela hennes ställning icke är egnad att låta henne förvalta en betydligare förmögenhet.
Dessutom, äfven om hon hade tillräcklig kännedom härutinnan, skulle hon, till följd af sitt hjertås vekhet, icke kunna motstå de försök att få begagna hennes förmögenhet, sorn af slägtingar, bekanta och äfventyrare skulle möjligen göras.
Ja hon torde möjligen understundom afhända sig hvad hon sjelf behöfde, för att göra andra till viljes och för att afhjelpa antingen en öfverdrifven eller verklig nöd.
Det går i detta fall icke bättre för enkor, som genom mannens död blifvit myndiga, än det skulle gå för myndiga flickor.
Jag har sett flera exempel härpå, men vill blott anföra ett, som hört till min embetsförvaltning och således kan anses mera lämpligt att omförmälas.
En utmärkt prestman hade lemnat sitt bo i konkurstillstånd och enkan inkom till Konungen med en ansökning om extra nådår, hvilken Han på mjn tillstyrkan biföll.
Inkomsterna blefvo så betydliga, alt enkan derigenom bordt vara bergad för sina återstående dagar.
När jag underrättade henne att Konungen bifallit hennes ansökan, bad jag henne på det sättet motsvara gifvarens goda afsigt, att hon icke bortskänkte hvad som blifvit henne tilldeladt, utan att hon, för att icke blifva beroende af andra, måtte sjelf behålla sitt kapital.
Det dröjde dock icke länge, förr än hon bortgaf hvad hon erhållit, och kom för sina återstående dagar just i den belägenhet jag velat förekomma.
Om någon ändring skulle vidtagas, så synes mig, såsom Hr von Koch föreslagit, rigtigast vara, att qvinnan finge förfoga endast öfver sina årliga räntor och hvad hon sjelf förvärfvade, ty om hon då skulle genom för mycken hjelpsamhet komma att lida brist, så räckte det icke längre, än till det påföljande året.
Men utsträcker man denna förvaltningsrätt, så handlar man icke såsom hennes vän.
Det är icke regel utan undantag, om en qvinna har förmåga att sjelf förvalta sin egendom.
Derföre har det också blifvit stadgadt i vår lag, att hon skall vara omyndig, så framt Konungen icke beviljar undantag derifrån.
Det af Hr Tersmeden anförda exemplet, huru en qvinna, som förklarats myndig, bortsålt sin egendom och mistat sin förmögenhet, utgör ett bevis för min sats, att hon bör förblifva omyndig.
Hade den ifrågavar:de förblifvit omyndig, så hade bennes egendom förmodeiigen varit i behåll.
Det är i min tanke olämpligt, stadga att, på sätt en talare yrkat, Konungen skulle ega förklara en qvinna myndig innan hon upnått 30 år; men denna befogenhet efter berörde ålders upnående tillhöra vederbönde domare.
Det bör, såsom jag tror, tillkomma Konungen allena att göra undantag från lagens bud.
Den jemförelse man anställt med domstolsrättighet att förklara en man omyndig, är icke riktig, emedan denna makt tillhör endast domstolen, som härutinnan icke omskiftar med Konungen, till hvilken saken ej kommer annorledes än genom Högsta Domstolen.
Visserligen torde det vara förenadt med mindre tidsut - Den 17 M aj e. m. 143 drägt för den qvinna, som vill blifva myndig, om domstolen afgör frågan, än om det sker af Konungen.
Men det är säkrare om Han pröfvar sådane frågor, än om hvarje underrätt blifver dertill behörig.
Man måste komma ihåg att underdomaren icke sällan är lika ung och nära nog lika oerfaren, som den qvinna, hvilken begär att blifva myndig.
Hvad säkerhet kan man då hafva om hans försigtighet vid dylika tillfällen.
Man har sagt, att qvinnan bör åtminstone sjelf få välja sitt ombud.
Jag tror, för min del, att hon icke eger samma skicklighet dertill som domaren, ty om han är en samvetsgrann man, så bör hans omdöme vara i detta hänseendet tillförlitligare än qvinnans.
Hr Tersmeden har äfven klandrat innehållet af Utslcs förslag, och det synes äfven mig att R. o. Ad. bör afslå Betänk., hvarom jag vördsamt anhåller.
Sedan öfverläggningen härvid ansetts fulländad, framställdes först propos. i den del af Betänk., hvaruti Utsk. afstyrkt bifall till såväl Gustaf Bjerkanders och Johannes Nilssons förslag att i lag mätte stadgas, att ogift qvinna vid viss ålder är myndig, som den sistnämndes yrkande att hon må förklaras vara myndig med skyldighet alt taga råd af god man; och blef Utsk:s Betänk, i denna del bifallet.
Beträffande sedermera den del af Utsk:s Betänk., som innehåller förslag till en författning, blef, efter med blandade Ja och Nej besvarad propos. till bifall, propos; lill afslag derå framställd och besvarad med starka
Ja jemte åtskilliga Nej, hvarpå Hr Gr. o. Landtm, förklarade alt han ansåg
Föredrogos ånyo och bi föllos LagUlskrs nedannämndc d. 19 och 24 sisth April pä bordet lagda Betänk:n:
JVs 18, i anledn. af väckt motion, ang:de vilkoren för vin nande af lagfart å fast egendom:
JV2 19, i anledn. af väckt motion i afseende på skyldighet att afstå jord för anläggning af jernvägar; JVs 20, i anledn. af väckt motion om förändring i gällande stadganden, ang:de den varning, som oenige makar skola undergå, innan de för oenigheten vid verldslig rätt tilltalas; samt JVs 21, i anledn. af väckt motion om förändring af hvad 15 kap. A.B. stadgar om dana-arf.
Föredrogs ånyo LagUtskis d. 19 och 24 sisth April på bordet lagda Betänk.
JYi 22, i anledn. af väckt motion om bestämmande af en summa appellabilis för fullföljd af talan i HofRätt emot UnderRätls beslut i tvistemål.
Sedan, uppå förfrågan af Gr. Sparre, Erik, lindert.
Riddarh. -Sekret. uplyst. att LagUtsk:s förevaride Betänk, blifvit åter - 144 Den 17 Maj e. m. remitterad! af PresteSt., men bifallet af Borgare- och BondeSt:n, yttrade Gr.
Till följd af den lemnade uplysning att 2:ne Ständ bifallit Utsk:s Betänk., sä lärer motionen vid denna Riksdag icke vinna någon framgång.
Jag hade inom Utsk. yttrat den åsigt, att motionen hade bordt röna ett annat öde än det ”att lemnäs utan vidare afseende”, till stöd för hvilken åsigt jag åberopat just de skäl, som Utsk. uptager pag. 18 i Betänk, nemi.: att rättigheten att vid alla instanser tvista om ett så obetydligt belopp, som helst, kan begagnas såsom ett tvångsmedel emot den fridälskande, emedan han heldre upoffrar en ringa penning, än blottställer sig för en långvarig rättegångs obehag, besvär och kostnader; att den, som drager en obetydlig sak frän instans lill instans, skäligen gör sig misstänkt att handla af andra motiver än rättskänslans; att blotta föreställningen derom, att ett sådant missbruk kan ega rum, minskar aktningen för lagen: samt att de fleste civiliserade länders lagar förbjuda sakers fullföljd i högre
Rätt, så vida de ej angå ett belopp af någon betydenhet.
Alla dessa skäl, säger jag, borde hafva talat för bifall till motionen och icke dess afstyrkande.
Jag får vördsamt tillstyrka att R. o. Ad. låter vid de öfriga Ståndens åtgöranden bero och lägger Betänk, till handlingarne.
Uppå härefter framställd propos. fann R. o. Ad. med afseende på de i denna fråga af de öfrige RiksSt.-n redan fattade beslut, för- godt att lägga förevande Betänk, till handlingarne.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtsk:s d. 22 och 24 sisth April på bordet lagda Utlåt. 93, i anledn. af K. M:s Nåd.
Propos., ang:de uphörande af den åtskilliga hemman åliggande skyldighet, att utgöra dagsverken in natura till Kungsgårdar och andra Kronolägenheter.
Usta punkten, ang:de de hemman, som hafva dagsverksskyldighet till Ridö Hofstall-äng, äfvensom dem, hvilka möjligen kunna i laglig ordning förklaras skyldige all dagsverken lill Kungs-Norrby f. d. Öfversle-Löjlnants boställe utgöra.
Jag har icke kunnat af Betänk inhemta huruvida de ifrågavarrde begge egendomarne äro till Kronan indragna.
1 annat fall lärer väl boställsinnehafvarnes rättighet dem förbehållas.
Ridö hofstall-äng angår, så tyckes benämningen hof-stall-äng uttrycka, att den är ämnad att aflemna hö för det Kongl, hofstaliets behof: hvad åter beträffar Kungs-Norrby, så är detta förutvar:de boställe till Statsverket indraget.
Uppå härefter framställd piopos. biföll R. o.
Ad. hvad Utsk. i denna pnukt tillstyrkt. 2:dra Den 17 Maj e. m. 145 2:dra punkten, ang:de Riksdagsfullmäkligen Erik Janssons motion om befrielse för hemmanen i Of vanbro fjerding af Stora Tuna socken från dem till Krono-ängen Hushagen åliggande dagsverksskyldighet. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i denna punkt hemställt.
3:dje punkten, ang:de de af K.
M. framstäldle förslag i och för uphörande af nuvar:de arbelsskyldigheten lill Kronoängen Hushagen i Stora Kopparbergs län, Öfversle-boställel Lilla Bjurum i Skaraborgs län samt åtskilliga, såsom boställen ål embetsman och det högre militär-bef alet anslagne Kungsgårdar i Christianstads och.
Malmöhus län.
Då jag tillstyrker bifall till ifrågavande Betänk., hvilket grundar sig på K. M:s Nåd.
Propos. i ämnet, ber jag likväl få nämna, att sedan detsamma blifvit tryckt och utdeladt, har en ledamot af BondeSt., som närmast känner förhållandet med Löfvestads Kungsgård, erinrat om ett misstag, hvilket influtit i Utsk:s Betänk, pag. 12.
Det står nemi. ”och hade arbetsbönderne, för befrielse från hofveriet, erbjudit sig att ärligen erlägga 190 T:r 8 kappar råg, motsvarande R:dr 1,268: 16”.
Det bör i stället heta 190 T:r 8 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn.
Inom Utsk. har man kommit öfverens om, att en ledamot af detsamma skulle inom de serskilda Stånden fästa upmärksamlieten på nyssnämnde misstag, som härleder sig från de undersökningar i ämnet, hvilka KammarRådet Cassel i egenskap af ordf:de för den af K.
M. förordnade undersöknings-Commission verkställde.
Jemte det jag tillstyrker bifall till Betänk, anhåller jag således att, för Exped.Utsk:s efterrättelse, det i reciten pag.
12 förekommande uttryck 190 T:r 8 kappar råg måtte ändras lill 190 T:r 8 kappar spanmål hälften råg och hälften korn.
I afseende på Landshöfdinge-lönen i Stora Kopparbergs län är föreslaget, att dagsverkena skola ingå till Kronan och Landshöfd. i stället fä ersättning i penningelön, som på länets stat upföres.
Vore det icke vida rigtigare, att behandla hans indelning och i allmänhet de civila embetsmännens på samma sätt som militärernas.
Då finge en hvar behålla sina indeldta räntor och uphära dem efter 10 års medel-markegång.
Vidtager man deremot den föreslagna åtgärden, så afviker man från den grundsats, som, vid Indelningsverkets inrättande, gjorde sig gällande.
Har man börjat dermed i ett afseende, så torde raan snart göra det i flera.
Att gifva penningar i st. f. indelning har, i afseende på Landshöfdinge-lönerna visat sig vara menligt.
Då Landshöfd. i Malmöhus län, hvilken bibehållit indelningen, har en god lön, så har Landshöfd. i Christianstad en dålig, emedan han fått penningar.
Jag hemställer derföre att lösen, som erlägges för 7 H. 10 146 Den 17 Maj e. tn. den spanmål och de dagsverken, hvilka man nn anser icke böra utgå in natura, må lemnäs indelningshafvaren och icke, såsom här är föreslaget, ingå till Kronan, emot det att indelningshafvaren i stället får sin lön, en gång för alla, bestämd i penningar.
Jag anhåller vördsamt att Betänk, måtte återremitteras.
Dea ifrågavande framställningen är helt och hållet upgjord i enlighet med K. M:s Nåd.
Dagsverksskyldigheten, som hittills ansetts för ett stort onus, utgöres till större delen af de dagsverksskyklige i Stora Kopparbergs län, och jag skulle derföre tro, att icke något hinder möter i afseende på K.
M:s förslag, utan yrkar jag bifall till Betänk.
Uppå härefter serskildt i afseende å mom.
A och serskildt i afseende på de öfriga delarne af Utsk:s tillstyrkande framställde propos:r, blef förevande punkt i dess helhet af R. o. Ad. bifallen. 4:de punkten, ang:de de under Löfvestads Kungsgård dagsverksskyldige s. k. gatehus;, och 5:te punkten, ang:de de till Wising shor g s
Kungsgård arbetsskyldige hemman i Wisingsö. R. o. Ad. biföll hvad Utsk. i dessa punkter tillstyrkt och föreslagit.
Uppå härefter af Hr Gr. o. Landtm, gjord framställning, fann R. o. Ad. den af Hr von Troil anmärkta felaktiga upgift i Utsk:s Utlåt, icke föranleda till annan åtgärd, än att i de utgående prot.-utdnn skulle uptagas, att vid föredragningen blifvit uplyst, att den afgäld, som arbetsbönderne erbjudit sig att för befrielse från hofveriet vid Löfvestads Kungsgård årligen erlägga, rätteligen utgjorde 190 T:r 8 kappar spanmål, hälften råg och hälften korn.
Föredrogs ånyo StatsUtsk:s d. 22 och 24 sisth April på bordet lagda Utlåt.
JVf 94, i anledn. af väckt motion, ang:de afträdande till Nätra och Själevads socknemän af fisket vid Trysunda fiskehamn med dertill börande bolmar, skär och fiskevatten.
Den rättighet detta Betänk, omfattar, nemi. möjligheten för Nätra och Själevads socknemän att få skatteköpa fisket vid Trysunda, gör intrång i de häfdvunna rättigheter, som tillhöra de af de norra städerna, hvilka idka strömmingsfiske.
Förhållandet är att i många af dem finnas borgare, som sysselsätta sig med strömmingsfiske och derföre äfven benämnas städernas fiskerskap.
Gefle fiskerskap har genom resolution erhållit rättighet till ifrågavande fiske.
Sedan Nätra och Själevads socknemän under en tid af 150 år icke gjort någon anmärkn. deremot att Kronan haft rätt till allmänningsfiske samt derjemte lemnat rättighet till städernas fiskerskap att begagna sig af detta fiske, hafva socknemännen för några år sedan genom rättegång sökt tillvinna sig ifrågavande fiske vid Trysunda och de holmar, hvilka ligga på den yttersta Den 17 Maj e. m. 147 gränsen mellan Nätra och Själevads socknar.
Vid Härads- och HofR:n vunno de, men K. M. har, på sätt Utsk. uplyser, genom Nådig dom uphäft nyssnämnde Rätters beslut.
På samma skäl, som Utsk. anfört, anser äfven jag mig böra tillstyrka afslag å P. Mattssons motion.
Sedan Utsk. uti den första punkten af Betänk., å hvilken, såsom jag nyss nämnde, jag tillstyrker bifall, yttrat: ”att Utsk. för sin del anser betänkligt föreslå att uphäfva verkan af berörda Nåd. dom, så har Utsk. icke dess mindre i sednare punkten tillstyrkt R.
St:r, att till K.
M. ingå med en sådan underd. skrifvelse, hvarigenom K.
M:s dom verkligen blifver uphäfd.
Då således denna sednare punkt innefattar en fullkomlig motsägelse af den första och då ett bifall till den underd. skrifvelsen skulle bögst skadligt inverka på städernas fiskerskaps rättigheter, så får jag af dessa skäl anhålla om afslag å den sednare punkten.
Inom StatsUtsk. har jag tillhört dem, som uti första punkten af Betänk, afstyrkt R.
St:rs bifall till den gjorda motionen, men deremot har jag icke med min röst bidragit till Utsk:s hemställan i afseende på andra punkten. R. o. Ad. torde af handlingarne hafva inhemtat, att ifråga var:de fiske alltsedan 1700-talet, d. v. s. i mer än 150 år, varit Kronofiske, hvarför ränta vid olika tillfällen lill mer eller mipdre belopp erlagts, och nu utgår med 120 T:r strömming.
Ar 1850 gjorde Nätra och Själevads socknemän anspråk på att, såsom deras egendom, få från Kronan återvinna detta fiske.
Såväl HäradsR:n som HofR:n biföllo sockneboernes ansökan, men Högsta Domstolen afslog densamma, under förklarande, att som ifrå— gavar:de fiske utgjorde ett Kronofiske, kunde detsamma dem icke tillerkännas.
Denna dom utgafs under förlidet år.
Jag medger visserligen,'att ur en eller annan synpunkt kan en slags billighet lala för deras ansökning, men jag skulle dock tro, alt den rätta vägen vore, att de sjelfva ingingo med en framställning i ämnet till K.
M. och att sedan vederbönde myndigheter blifvit hörda och frågan på administrativ väg behandlats, K. M., i fall
Han finner för godt att fästa afseende på deras anhållan, behagade till Rikets näst sammanträdande St:r aflåta Nådig Propos. i ämnet.
St:r nu deremot skulle ingå med ett slags förord till den underd. ansökningen, anser jag för min del olämpligt.
Jag påminner mig, att för ett pär Riksdagar sedan inträffade enahanda förhållande med ett laxfiske i Mörrums å i Blekinge.
Man omtalade hvilka stora förluster arrendatorerna af detta fiske hade lidit.
Saken utmålades med de mörkaste färger, och R.
St:r beslöto, att till K.
M. ingå med en underd. skrifvelse deruti R.
St:r anhöllo, att arrendet måtte få uphöra.
Följden häraf blef, att då detsamma ånyo utbjöds, upsteg det till högre belopp än förut. 10* 148 Den 17 Maj e. m.
Ehuru, sora jag nyss tog mig friheten nämna, det visserligen förefinnes flere bevekande omständigheter, såsom att de begge lägre domstolarne tillerkänt socknemännen fisket och att majoriteten i Högsta Domstolen, som afslog deras yrkande, utgjordes af 5 ledamöter, men minoriteten af 3:ne, så tror jag i alla fall, att domstolens beslut bör af R.
St:r så respekteras att de anse sig icke böra till K.
M. ingå med en sådan underd. skrifvelse i ämnet, som Utsk. föreslagit.
Jag får således tillstyrka bifall till den första punkten och afslag å den sednare.
Äfven jag erkänner lika med Hr von Troil att förhållandet med Trysunda fiske är sådant, att man med skäl hade kunnat vänta sig ett annat resultat af den rättegång, Nijtra och Själevads socknemän hade anställt, men emedan nu Högsta Domstolen ogillat deras ansökan, anser jag, lika med nyssnämnde talare, det vara betänkligt, att R.
St:r efterskänka den rätt, som genom Högsta domaremaktens beslut blifvit
Kronan tillerkänd.
Då jag nu således tillstyrker bifall till förra delen af Betänk., så anser jag mig, på sätt Hr Prytz äfven anmärkt, handla conseqvent, när jag yrkar afslag å den sednare punkten.
Jag vill taga mig friheten fästa R. o. Ad:s upmärksamhet på åtskilliga omständigheter, hvilka Utsk. icke tyckes hafva tagit i betraktande.
Då Utsk. föreslår: ”att R.
St:r måtte uti aflåtande underd. skrifvelse meddela, att de för deras del medgifva, att Nätra och Själevads socknemän må ega att till skatte lösa fisket vid Trysunda fiskehamn med dertill hörande skär, holmar och fiskevatten”, så synes Utsk. icke hafva gjort sig reda för de vilkor, hvarunder Kronans fisken i allmänhet till skatte försäljas.
Vid föreg:de Riksdagar hafva R.
St:r härom fattat beslut, som af K.
M. blifvit sanctioneradt.
Det tillgår nemi. på det sättet, att fisket utbjudes på offentlig auktion, sedan å detsamma först blifvit faststäldt en ränta, hvilken motsvar medelbeloppet af hvad det undet de 3:ne sista arrendeperioderna inbringat till Staten.
Enl. de för Kronofisken stadgade grunder, hafva strandegarne optionsrätt att öfvertaga fisket för den högsta köpeskilling, som erbjudes.
Nu har Utsk. föreslagit, att Nätra och Själevads socknemän skola ega att till skatte lösa fisket, men Utsk. synes dervid icke hafva tagit i betänkande, att om ett fiske af den betydenhet, som det ifrågavande, hvilket gifver 120 T:r strömming i ränta, skulle på auktion utbjudas, så stiger denna summa betydligt högre.
Om således Nätra och Själevads socknemän skola få rättighet att lösa sig till fisket för den summa, som på auktioner, med optionsrättighetens iakttagande, bjudes, så synes denna rättighet icke blifva serdeles afundsvärd.
Skulle åter StatsUtsk. anse, att dessa ofvannämnde grunder icke skola vid skatlelösningen följas, så får jag förklara, det jag icke vet hvilka andra, som skola tillämpas.
Då Utsk. icke heller upgifvit några sådana, synes mig, äfven om man bifaller hvad Utsk. uti sednare Den 17 Maj e. m. 149 delen föreslagit, en återremiss vara nödvändig, på det att Utsk. mätte komma i tillfälle att föreslå och fullständigt utveckla vilkoren för ifrågavar:de skatteköp och sättet, hvarpå detsamma skall försiggå, men då, såsom jag nyss tog mig friheten nämna, ett afslag å sednare delen af Betänk, torde, i anledn. af Utsk:s tillstyrkande till den förra, vara mera principenligt, så får jag anhålla derom.
Jag vill blott tillägga, att rättigheten för fiskeriidkande borgare, att begagna fisket, icke grundar sig på annat än offentlig auktion, och endast under sådane vilkor kan detsamma dem medgifvas.
Jag anhåller vördsamt om bifall å så väl förra som sednare delen af StatsUtsk:s Utlåt.
Då det icke kan vara min mening, att ingå i någon, den aldra minsta, vederläggning af de domskäl, som ligga till grund för Högsta
Domaremaktens beslut i denna fråga, — allt domqval vet jag nogsamt vara i lag förbjudet, — får jag af denna anledn. biträda Utsk:s hemställan i den första punkten.
Hvad äter den sednare beträffar, anhåller jag att få fästa R. o. Ad:s upmärksamhet deruppå, att det ifrågavar:de fisket varit i socknarnes ego mycket längre tid, än det sedermera har, på grund af förnyade arrendeaftal, tillhört städernas fiskerskap.
Besagde eganderätt var, såsom grundad på urminnes häfd, aldrig under de äldre tiderne ifrågaställd, att kunna socknarne afhändas.
Uti ett af Hertig Carl d. 29 Nov.
1602 utfärdadt bref bestämdes hvilka persedlar, som skulle utgöras såsom hemmansräntor för orten, och bland dem finnes äfven strömming och annan fisk uptagen.
Efter nyssnämnde år uphörde ifrågavande fiske att i räkenskaperne upföras och skatt derför att serskildt utgöras, troligen derföre, att samma skatt ansågs inbegripen i den ränta, som erlades af hemmanen, hvilka emellertid förblefvo i oqvald besittning af fisket ända till år 1700, då detsamma, enl. hvad Betänk, uplyser, emot ett årligt och till beloppet billigt arrende lemnades af K. M:s Befhrde till en Länsman, vid namn Stenklyft.
Att allmogen då icke förde någon klagan öfver arrendeaftalet, tyckes kunna motiveras af den dervid lemnade föreskrift, att allmogen icke skulle betagas sin urgamla frihet att nyttja strömmingsfisket i allmännings-vattnet; utan afsåg åtgärden, hettes det, allenast att moderera den taxa, allmogen sig förbehållit af stadsboerne.
Denna rättighet att nyttja fisket bestreds socknarne icke heller vid de ransakningar i ämnet, som under loppet af 1700-talet fögjjhades.
Tvertom, då K. M. d. 4 Nov.
1767 beviljade arfvingarne efter förbemälde Stenklyfts svärson, Bagaren Sehlberg i Gefle, 50 års arrende af fisket, skedde det med förbehåll, att de, som varit vane att der idka strömmingsfiske, ej betungades med drygare afgifter än förut.
Men då man, efter nämnde arrendetids utgång och under sednare åren allt melodi mer åsidosatt att iakttaga ett sådant till socknarnes förmän stadgadt förbehåll, så blef å socknarnes sida process anhängiggjord till återvinnande af hvad de ansågo för sina rättigheter, 150 Den 17 Maj e. ns. dem de genom missförstådd tillämpning af författningarne gått förlustige.
De vunno denna sin talan hos Härads- och HofRätterna, men Högsta
Domstolen afslog med en enda rösts öfvervigt deras yrkande.
Då man under en lång följd af år trott sig med rätta hafva egt en besittning, hvilken man på laglig väg sedermera blir förklarad förlustig, så är det naturligt, att man önskar tillköpa sig och sålunda återförvärfva hvad man förlorat; det är denna billighetsgrund, som förmått StatsUtsk. tillstyrka R.
St:r att medgifva socknemännen rättigheten att till skatte lösa ifrågavarrde fiske.
Det torde visserligen hända att, såsom Gr. Wrangel anfört, det ifrågavande köpet kan blifva, till följd af de för skatteköp stadgade grunder, dyrt nog för socknemännen.
Man bör likväl hoppas, att en billigare grund måtte följas, med afseende å härvid förekommande omständighet.
Skulle köpet blifva för köparne dyrt, hvem har väl fördel deraf, om ej säljaren, som är Staten?
Således är det ej någon skada för det allmänna, som härvid behöfver äfventyras.
Säkert är i alla fall att socknarne anse som en verklig fördel, att, äfven då det måste ske genom köp, återkomma i besittning af detta fiske, hvilket ligger inom de yttre skär, kring hvilka socknarne fortfarande ega fiske-rättighet.
För mig synes det således som om stora billighetsskäl talade för bifall till Utsk:s tillstyrkan i sednare punkten, hvarom jag således för min del vördsamt anhåller.
Skulle dock en återremiss, enl.
Gr. Wrangels begäran, blifva beviljad, så skall jag inför Utsk., i fall jag derstädes för tillfället är närvar:de, söka med vidlyftigare uplysningar styrka mina upgifter i ämnet, på det någon hufvudsaklig ändring ej må i Utsk:s nu afgifne hemställan vidtagas.