Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Ser.Ord.Gillets styrelse de sednaste 20 åren vunnit, betraktar förhållandena såsom de äro, inser man lätteligen, utan alt äga insigter i medicinska ämnen, att benämningen Kurhospital hos oss ännu blott är en lånad, föga meriterad titel för en rätt och slätt fattigförsörjningsanstalt, och att det just egentligen är kuranstalter, eller egna afdelningar på hospitalerna för dem, som äro under behandling eller kur, hvilka vi beklagligen lill mångens förderf ännu sakna.
Ty l:o om länslazarctterna, der de fleste vansinnige enligt gällande författning först böra undergå s. k. profkur, heter det i Gen.- direklörens nämnde tind. berättelse af är 1840: ”Förhållandet är ”nemi., att vid de Heste länslazarettet' de för praf kurspatienters ”vård oell behandling vidtagne anstalter äro ytterst ofullkomliga, ”och svårligen kunna vara annorlunda, enär de icke ingå i inrättningens hufvudsaklig» bestämmelse.
Profkurspatienterna förvaras ”vanligen i särskilta ofta mörka och illa inredda celler, der de ”instängas utan att någonsin komma derutom, dels för att hindra ”dem från rymning, dels ock för att afskilja dårarne från de ”kroppsligt sjuke.
Alla öfriga arrangementer äro i samma förhållande, och de intryck den sinnessjuke under sådana omslän”digheter mottager, tyckas i många fall snarare kunna befästa än ”häfva, snarare förvärra än förbättra hans sinnesrubbning.”
Jag vågar tillägga: låt en sådan profkur, såsom nu i enlighet med gällande författning sker, fortfara 2 ä 3 månader, och den sjuke hlifver i de fleste fall obotlig.
(Bevis för detta påslående finnes i Gen.direktörens ber. 1847 p. 61).
Dessa sjukhus kunna väl icke anses göra gagn som kuranstalter, således icke heller förtjena namn deraf.
Den 15 December f. m. 233 2:o Hvad äter de s. k. centralhospitalerna, hvilka hospitalsstyrelsen sjelf synes betrakta såsom våra egentliga kuranstalter, beträffar; så förtjena de, om möjligt, än mindre än de nyssnämnde, ehuru utan fråga bättre organiserade än de, denna benämning.
Ty såsom ett villkor för att blifva intagen på central hospitalet erfordras ett läkarebetyg: att den sjuke genomgått den nyssnämnde profkuretis långsamma skärseld, att han är våldsam och för allmänna säkerheten vådlig, eller lider af någon för samhället odräglig åkomma; — hvilket med andra ord vill säga — att han efter all sannolikhet först mäste vara blifven oåoflig, innan han får intagas lill kuratif behandling.
(Jemför Gen.- direktörens berättelse).
Redan häraf skulle det tyckas tillräckligen ådagalagdt huru oriktigt de sinnessjuke vid deras första insjuknande, dä hjelp isynnerhet är behöflig, emedan den oftast endast då är möjlig, behandlas, samt huru mycket det felar våra hospitaler för att kunna gagna som kuratif-anstaller.
Och likväl blefve Visst icke allt dermed hjelpt, om man genom en ny författning kunde så förordna, att de sjuke snart efter insjuknandet blefve å de, visserligen bättre än länshospitalerna, men dock icke tillräckligt väl organiserade centralhospitalen intagne lill en mera rationel behandling, ty här möta andra och stora brister.
Jag vill blott påvisa ett par af de väsendtligaste, hvilka en och hvar skall kunna uppskatta lill sitt rätta Värde. 3:o
Man har ännu icke hos oss, såsom af det föreg:de lätt förklaras, påtänkt eller åtminstone icke nöjaktigt utfört de sinnessjukes fördelande i 2:ne nödvändigt skiljaktiga klasser, botlige och obotlige; d. ä. man har ej i särskilta afdelningar (utom till en del vid Wadstena hospital) afsöndrat dem, hvilka undergå behandling, utan äro de lemnade tillsammans med de redan konstateradt obotlige.
Det inses dock lätt, att om man vill att en kurbehandling skall väl lyckas, den sjuke icke får placeras midt i en samling af lame, osnygge, fallusigtige, våldsamme och stormande; man kan ock häraf inse den stora fördelen af det i Tysklands nyaste anstalter vidtagna arrangement att inrätta hospilaler för vansinnige i 2:ne jemte hvarandra förlagda, men dock åtskilda byggnader, eller såsom man kallar det i en kur- och en vårdanstalt, den förra för botlige, den sednare för obotlige; således i fullkomlig analogi med hvad som i den öfriga sjukvården af ålder varit amaget, nemi. att inrätta särskilta sjukhus, hvilka endast befatta sig med de sjuke så länge de anses kunna botås, t. ex. värt Serafimer-lazarett; andre åter, hvilka blott tjena de obotade, och krymplingar till försörjningsanstalter, t. ex.
Sabbatsbergs hospital.
Ett sådant frånskiljande af botlige från obotlige, lärer dock här pålagligen vara af vida större konseqvens än vid kroppsliga sjukes behandling, samt en oeftergiflig fordran om någonsin en kuranstalt, som skall göra skäl för namnet, skall kunna komma till stånd och äga varaktighet. 4:o Läkarens ställning, iullylande och verksamhet äro icke heller vid något Svenskt hospital hvad de kunde och borde vara.
Vill man, såsom man bör, och som man omisskänneligen efter - 234 Den 15 Dece mijer f. m. sträfvat, al' hospitalet göra en sjukvårdsanstalt, sä lider det väl ingen gensägelse att läkaren icke blott bör vara anstaltens eliel eller föreståndare, men ock att han uteslutande hör lefva och verka inom och för densamma.
Han bör således bo på stället och pläga ständigt umgänge med sina sjuke, som en lärare med sina lärjungar; ty hufvudsakligen deruti lärer den s. k. psykiska behandlingen bestå och visa sig verksam. 5:o
En revision af hithörande lagstiftning är ej mindre vigtig än reorganisation af sjelfva anstalterna; den sednare beror hufvudsakligen af den förra.
De bestämmelser ronde sinnessjuke, hvilka förekomma strödde här och der i allmänna lagen, angå naturligtvis icke deras behandling som sjuke.
Uc speciela K. förordna' och instruktioner, hospitals-slyrelsens bref m. m. an gäle hospitalerne, afhandla hufvudsakligen den ekonomiska förvaltningen; hvad som deri rörer de sjuke sjelfva och deras behandling, inskränker sig nästan endast till bestämmande af hvilka som böra anses berättigade att ä hospital intagas, förordnandet om prof kur och om utskrifning; men äfven dessa fä stadganden linnas ingenstädes samlade till ett helt, som man kunde kalla en lag eller förordn. rör:de sinnessjukes vard.
Skulle således detta vara allt, som samhället i lagstiftningsväg kan och bör göra till förmän och skygd för sinnessvage?
I England, Frankrike, Belgien, Holland och flere
Tyska stater haiman sett saken annorlunda; och annorlunda måste ock vi se den sedan vära ögon blifvit öppnade för förhållanden, som vi hittills ej kände.
För att gifva ett blott qvantitatift begrepp om en sådan författnings omfång och betydenhet, beder jag först få anmärka, alt den fransyska lagen rör:de sinnessjuke af d. 30 Juni 1838, och således samtidig med K. Ser.Ord.Gillets ofvanuämnde cirkulär, som nu är vår gällande författning i ty fall, innefattar ej mindre än 41 §§, samt suppleras af en särskildt K. ordonnance af d. 18 Dec. 1839 om 39 §§; vidare, för alt kasta en, om än blott ganska flygtig blick i en dylik förordn:s innehåll, beder jag att ännu få laga H.
Ståndets uppmärksamhet i anspråk endast för ett par punkter ur det projekt lill lag sorn Konung Leopold af Belgien d. 17 Nov. 1846 föreläde represenlanternes kammare.
I delta lagförslag, som omfattar 36 artiklar i 8 capilel, bestämmes i lista cap. bland annat: att ingen utan regeringens auktorisation får till vård emottaga en eller flere vansinnige; alt alla privata såväl som offentliga anstalter skola äga samma auktorisation, för hvars erhållande stadgas som villkor l:o att anstaltens läge och byggnader äro helsosamma, utrymmet tillräckligt och indelningen passande; 2:o att könen och olika klasser sjuke kunna behörigen separeras; 3:o att den medicinska servicen är tjenlig och regimen afpassad efter de sjukes tillstånd; 4-.o att regeringen hvart 3:dje år approberar läkarepersonalen.
Dessa villkor skola utvecklas i ett allmänt och organiskt reglemente, som sladfästes genom K. påbud.
— I 4:de cap., som handlar om inspektionen vid hospitalerne, heter det:
Alla hospitalet', enskilte eller all - Den 15 December t‘. ni. 235 manna, slä tinder uppsigt af regeringen, sorn skall lala dem inspekteras såväl af enkom dertill utsedde personer, som af permanenta inspektions-comite'er.
Dessutom skola de tillses hvarje månad af byfogden eller borgmästaren, hvarannan månad af fredsdomaren, livar 4;de af K, prokuratorn och en gång årligen af provinsens guvernör eller en deputerad af provinsial-slyrelsen.
Af den circumspection, som röjer sig i dessa båda punkter, kan man sluta till noggrannheten i de öfriga.
Se vi nu åter tillbaka på våra förhållanden, så befinnes, för att blott tala om enda punkt, de sinnessjukes rättmätiga anspråk på en upplyst och mensklig behandling: att Slaten icke frågar efter om en i vansinne infallen sjuk erhåller någon tillsyn eller hjelp, än mindre om den lemnade hjelpen är lämplig eller icke.
Hvem som vill, lärd eller olärd, man eller qvinna, kan emottaga sinnessjuke till vård, och efter godtycke behandla dem väl eller illa, Blifver icke samhällsfriden deraf störd, frågas icke derefter, icke en gång om personen i fråga verkligen är sinnessjuk, eller kanske en blott våldförd svag person, som girighet eller andra låga intressen vilja hafva ur vägen röjd.
Intet ansvar drabbar den som försummar nödiga åtgärder för den sjukes lämpliga vård och möjliga återställande, intet straff den, som skulle låna sig till den svarta handling, som påpekades.
Kommer det till en statistisk undersökning torde det val ock visa sig, om icke tilläfventyrs ett stort antal vansinnige lefva utom hospitalen, af hvilka en stor procent, utan fara att fela, kan antagas lemnad ulan både kuratif-behandling och annan tjenlig vård.
Kanske kunde ock, om man gör sig mödan efterforska, mer än en Hertzenhjelms historia framdragas i dagsljuset.
Alt små och eländiga privatanstalter bär funnits, der patienternas behandling varit sämre än ingen, i det att de ständigt hållils innestängda samt lidit af hunger, törst och osnygghet, är väl kändt, änskönt det, lill följe af sakens natur, icke torde kunna lagligen bevisas.
Om sådant skett och kanske ännu sker i Stockholm, hvad kan då icke ske i aflägsna landsorter?
Ett så rättslöst tillstånd torde icke fordra några kommentarier.
Jag lemnar alla andra jemförelser åsido, då jag redan anser tillfyllest ådagalagdt: att de vansinniges anspråk på vård och hjelp hos oss ännu af ingen lag nöjaktigt bevakas, då det står fritt, alt insända den sjuke till hospital, att med eller utan vård behålla honom hemma, eller lemna honom till hvilken som helst att vårdas eller misshandlas; då den gällande författningen, genom förordnande af en profkur om några månader under otjenlig om ej skadlig behandling, försvårar och hindrar de sjukes återställande, då på våra hospitaler de botlige icke, såsom nödigt är, afskiljes från de obolade; då läkarelillsynen nästan öfver allt är lam, otillräcklig och ibland nästan ingen, och ändteligen då den nödige inspektionen alltför sällan återkommer och således är alldeles otillräcklig.
Härpå vågar jag nu stödja ett, såsom mig synes, rättmätigt yrkande på en revision af vården om sinnessjuke, och tager mig 230 Den 15 December f. ni. derföre friheten, att, såsom ett nödigt förarbete för en beliöllig och omfattande reform af denna angelägenhet, föreslå:
Att en comité, (bland hvilkens ledamöter bör linnas 2:ne hospitalsläkare, en jurist och en arkitekt) mätte förordnas att lill nästkommande riksmöte utarbeta och afgifva: l:o En berättelse, som bör omfatta: «) det Svenska hospitalsväsendets tillstånd, jern fört med detsamma i de länder der denna sjukvård nått en större fullkomlighet; b) uppgift på det för handen varande antalet sinnessjuke i riket, (och, om möjligt, enligt sjukdomarnas hufvudarter) på det att en beräkning, huru många som hafva behof af hospitalsvård, må blifva möjlig; c) de sinnessjukes utom hospitalerna ställning och behandling, samt d) alla hittills utkomna lagstadganden, K. förordna-, reglementen, kungörelser och bref, af hvad namn de vara må. 2:o
Ett motiveradt förslag lill förbättrande af de sinnessjukes tillstånd här i landet, omfattande alla hithörande detaljfrågor, såsom: a) De väsendtligasle fordringarne för en reform af anstalterna för sinnessjuke; b) uppgift på det för riket nödiga antal hospitalet-, deras läge och indelning, i kur- och värdanstalter; c)
Huru de för handen varande hospitalerna skola lämpas for sin utvidgade bestämmelse; d) förslager till möjligen nödiga nybyggnader eller förändringar af äldre; e) organisation af hospitalernes styrelse; f) huru nödiga medel skola utgöras. g) underhållskostnaderna för de sjuke; h) om personalen till administration, den medicinska och öfriga servicen; i) om privatanslalter; k) om inspektion af enskilta och offentliga anstalter; /) formaliteter och kontroller vid de sjukes intagning å hospital; vi) samma för deras utgång derifrån; ii) gemensamma dispositioner för alla dem, som på hospital äro intagne; o) provisoriska åtgärder för och transport af sinnessjuke; p) sinnessjukes vård hemma hos familjen eller hos enskilte; q) straffbestämmelser för öfverträdelse!- af den blifvande, ur alla dessa bestämmelser härledda författningen ronde sinnessjuke; r) om årliga rapporter eller offentliga redogörelser öfver hospilalernes tillstånd.
Remitterades till Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk. Föredrogos R.
St:s revisorers afgifne berättelser, angalo innevar. år verkställda granskningar af Den 15 December f. m. 237 l:o Riksgälds-kont:s förvaltning och räkenskaper, samt Götha Kanal-bolags och Malmö f. d. diskont-inrättningars utredning, och 2:o de under K. comm.colhm ställda fonder och medel. G. o. Ad. beslöt, alt dessa berättelser skulle communiceras dc öfriga RiksSlm, samt remitteras till StatsUtsk.
II r Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att 100 biljetter till bevistande af Svenska akademiens offentliga sammankomst nästa Lördag blifvit lill R. o. Ad. aflemnade, samt ali dessa biljetter skulle emottagas af Ridd.fiskalen, för att tilldelas dem af Ståndets ledamöter, som deraf ville sig begagna.
Landtm., alt då numera alla å föredragningslistan för denne dag upptagna mål blifvit handlagda samt ingen af R. o.
Ad:s ledamöter anmält sig lill erhållande af ordet, plenum på e. m. ej komme att fortsättas, utan det derom utfärdade anslag skulle nedtagas.
II. R. o. Ad. åtskildes kl. $ lill 3 e. m.
Justerades 5 prot.uldr. för d. 15 och pleni-prot. för d. 11 dennes. öppnades Hrr Bänkmäns lista vid val af en Elcclor efter N:o 150.
Frih. von Otter, Fullm.
Sparre, Erik: och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1947.
Hr Odencrantz, Gustaf. Öppnades Hrr Electorers vallistor: l:o vid val af en ledamot i Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., efter N:o 280.
Raab, Carl Adam Jakob; och befanns dertill hafva blifvit utsedd: N:o 1948. B. Hr von Engeström, Jonas Fredrik Mathias.
2:o vid val af 2 ledamöter i Coust.-, en ledamot i Bevilln.- samt en ledamot i BankoUtsk. under permitterade ledamöters frånvaro för 3 veckors lid, räknad från d. 20 dennes; och hade dertill blifvit utsedde i 23S Den 18 December f. m.
C o n s t i l u ti ö n s - U t s kottet: linder frånvaro af Nio 245.
Frih. Lagerfelt, Israel Carl Adam och N:o 1955.
Hr von Oelreich, Fullm, Gr. Lewenhaupt, Axel; N:o 114.
Hummerhjelm; Fullm.
Frih. Åkerhjelm, Johan Carl, och — 9.
Hr Ulfsparre, Sigge.
Bevillnings-Utskoltet: under frånvaro af N:o 2317.
Hr Fåhreeus, Olof Immanuel: N:o 2309.
Hr af Dalström, Gustaf Jakob, B a n k o - U t s k o 11 e t: under frånvaro af N:o 69.
Gr. Cronhjelm, Polycarpus Erik: N:o 120.
Gr, Liljencrantz, Gustaf Fredrik.
3:o vid val af nya suppleanter i Utskm, hvartill blifvit ut* sedde i Constitutions-Utskottet: efter N:o 215.
Hr Ramsay; Fullm.
Mörner, Carl Göran Detlof i N:o 2093.
A. Hr af Wetterstedt, Nils Joachim.
Banko-Utskottet; efter N:o 373.
Skjöldebrand, Knut: N:o 2114.
Hr Nordensvan, Otto. Lag-Utskottet: efter N:o 2183.
Hr Gripensvärd, Jakob Olof: N:o 1566.
Hr Kröningsvärd, Carl Gustaf. Allm.
Besvärs- och Ekonomi-Utskottet: efter N:o 1923.
Hr Ridderstam; Fullm.
Frih. Åkerhjelm, Gustaf Georg Knul, och N:o 2308.
Hr af Ström, Israel Adolfi N:o 2144.
Hr Rosensvärd, Johan Henrik, med 16 röster; — 1975.
„ Scheffer, Per Henrik, med 16 röster, efter lottning sins emellan.
Företog R. o. Ad. val af en Bänkman inom 5:le Bänkrmsafd. efter N:o 158.
Frih. von Essen, Fredrik Ulrik, samt af en Bänkman inom 21:sta Bänkm:s-afd. efter N:o 1967.
Hr Rosencrantz; Fullm.
Hamilton, Hugo; och befunnos, efter valförrättningens slut, dertill hafva blifvit utsedda: inom 5:te Bånkm:s-Afd.:
Nio 177.
Frih. von Knorring, Wolrath, med 8 röster; och inom 2i:sta Bänkm:s-AJd.:
N:o 2010.
Hr af Geijerstam, Johan Henrik, med 5 röster.
Hr Tersmeden, Nils Jakob, uppläste följande:
Bland de frågor, som med all rätt mer och mer fästa den allmänna uppmärksamheten, intager onekligen den om skolväsendet i vårt land ett högt rum.
Länge har man väl hört anmärkas att elementar-läroverken ej uppfylla deras ändamål och att Den IS December f. m. 23!)
, V de ej svara mot tidens fordringar, men man har ej i det allmän* na gjort för sig fullt klart, hvarken hvari deras brister ligga, eller hvad man af dem bör fordra, utan i stället med den skyndsamhet, som äfven hörer lill vär lids fordringar, velat afgöra, att ej allenast formen för våra skolor, utan äfven grunderna för undervisningen äro till den grad olämpliga att en fullständig omskapning i ena och andra fallet vore högt påkallad.
Ju mera sans och allvar i förening med insigter hunnit bemäktiga sig denna fråga, ju mera erfarenheten fått deröfver sprida sitt ljus, destomera ► hafva uppfostringens verkliga målsmän hunnit ådagalägga, att de gamla grunderna äro goda och säkra, men att missbruken vållat oviljan, och desto mera hafva våra läroverk visat sig mäktiga af en större utveckling, naturlig verkan af en ökad uppmuntran och en allmännare uppmärksamhet, fördelar hvaraf de så länge varit i saknad.
Denna samma anda af obelåtenhet med våra läroverk hade äfven bemästrat sig Rikets sist församlade Ständer, men deras beslut och und. skrifvelse i ämnet vittnade hvarken om djupa insigter deri, eller någon grundlig undersökning af frågan.
De förordade sammanslagning af apologist och lärdomsskolaii till en enda undervisningsanstalt, med 2:ne bildningslinier, den vigtigasle delen af hela reformfrågan, hvars olämplighet öfverallt utom i vårt land är erkänd, och hvilken förening här varit underkastad blott ofullständiga försök; hvarjemte de yttrade sig till förmån för en ambulatorisk läseordning, hvilken redan genom gällande skolordning är medgifven.
Vår Styrelse egnar åt detta vigtiga föremål en högre uppmärksamhet och omsorg än man kanske har rätt att vänta.
Den nu afgifna K. proposm lemnar derå ett ojäfvagtigt bevis.
Konungen framlägger deri en fullständig plan till förändring af vära läroverk, men i strid med läroståndets vid sista riksdag i und. framställda begäran om en föregtde noggrann undersökning, och utan alt denna plan blifvit underkastad deras granskning, som skola densamma verkställa. K. M. begär af R.
St. ett årligt anslag af 30,000 r:dr, för alt dermed, i förening med 55 indragna lärareplatser och en årlig afgift af 20 r:dr b:co af hvarje lärjunge, tillvägabringa den åsyftade förändringen, hvarigenom skolärares löner skulle lill en betydlig del förhöjas, vid villkor af ofvannämnde sammanslagning af borgare- och lärdomsskolor och en ny lärometods användande, i enlighet med den som öfvas vid den nya elementarskolan här i hufvudstaden.
Denna undervisningsanstalt har lemnat ganska, jag vågar ej säga goda, men lysande resultater, och både dess styrelses och lärares nit har varit omisskänligt.
Den har verkat högst förmåni ligt genom den uppmärksamhet den väckt på elementar-undervisningen i allmänhet i vårt land; men dess direkta resullater äro långt ifrån att vara och kunde aldrig blifva så säkra som dermed åsyftades.
De äro nemi. ej af natur att ådagalägga företrädet af de båda bildningsliniernes förening i en skola, eller ämnesläsningens och den fria flyttningens fördelar och användbarhet i en större i f 240 Den 18 December f. m. skala.
Inrättningen skulle i denna stund nästan uteslutande kunna kallas en lärdomsskola.
Derpå syfta äfven alla de examina, som derifrån gangne lärjungar vid högskolan aflagt.
Att den till näringarna lenanat flera eller bättre subjekter än våra lärdomsoch apologist-skolor i allmänhet, är långt ifrån alt vara styrkt.
Lämpligheten af alt samtidigt undervisa de gossar, som vid en tidigare ålder vilja egna sig åt rent praktiska yrken, med dem som i skolan böra grundlägga en vetenskaplig, det är mera theoretisk bildning, är ingalunda genom den nya elementar-skolans erfarenhet ännu bevisad.
Ofver kursläsningen och den fria flyttningen hafva sakkännare så myckel ordat och skrifvit, att här ej vore stället, alt deraf anföra ens hufvudmom-.na, Alt själsförmögenheternas och de individuella anlagens utveckling i allmänhet bör, som i den organiska naturen, ske harmoniskt och samtidigt, kan af ingen nekas; att språkstudium, vare sig af klassiska eller lefvande tungomål, är företrädesvis bildande för det unga sinnet, är lika allmänt antaget; att lärarens omedelbara inverkan på lärjungen är oundgänglig bredvid dennes eget sträfvande, hörer man ej heller bestridas; men att alla dessa syftemål säkrare vinnas genom den, vid den nya elementarskolan följda metod, än vid den gamla klassläsningen, är långt ifrån att vara ådagalagdt.
Flera inrättningar, hufvudsakligen grundade pä samma idéer med denna skola, hafva dels befunnits otjenliga, dels mindre lämpliga, hvaremot nya såväl enskilda som allmänna skolor, med klassläsning, dagligen vinna mera förtroende.
Det är äfven afgjordt i hvad mån den konsentrerade vård och uppmärksamhet hvarmed den nya elementarskolan varit omhuldad, de beviljade friheterna vid val af lärare, med dessas högre löner, och flera vid undervisningen, i riglning lill den gamla metoden gjorda modifikationer, bidragit lill de verkningar, hvaraf man vill draga, efter mången kännares tro, förhastade slutsatser; och visst är dessutom, att skicklige lärare alltid arbeta väl och med framgång, hvad metod än följes.
Då de här ofvan nämnda stora hufvudfrågor äro underkastade så stridiga meningar, synes det för tidigt alt nu slita tvisten på sätt K. M. i sin framställda nåd. propos. gjort.
Full frihet lemnäs visserligen åt nuvar. skollärare alt följa den nya lärometoden eller ej, men denna är in petto antagen och gillad, och den K. proposm bjuder bestämt förhöjda, å många ställen kanske fördubblade löner åt de lärare, som gemensamt förklara sig villige att införa denna metod.
Vi känna nu att flertalet af dem äro af själ och hjerta öfvertygade om företrädet af den länge bepröfvade klassläsningen och praktiskt visa dess användbarhet.
Att sätta dessa, i allmänhet unga och i ekonomiskt afseende mindre väl lottade tjenstemän i strid mellan deras behof och deras öfvertygelse, är en ganska betänklig sak.
Duka de under för det förra, hvilket vore ganska menskligt, så är det åtminstone ej troligt att undervisningen och läroverket skola vinna på denna försakelse af känslan för det rätta och bästa.
De svagaste, de mera liknöjde, blifva förmodligen de, som skola bestorma deras ephorer med höner, att Den 18 December f. m. 241 att ej betaga flem fördelen af ökade löneförmåner, oell de pä detta sätt uppkomne profskolor, i saknad af en sammanhållande kraft, komma kanske att på ett för ungdomen, bildningen och samhället bedröfligt sätt förfela deras mål.
En mängd unga lärare skola oek härigenom lockas in på en bana, der de som dupplikanler länge kunna få vänta på de för en tarflig utkomst nödiga lönevillkor, aldramest då de bättre utsigter de förr ägt till befordran å presterlig väg blifva för dem stängde.
Denna föreslagna väg för reformen förefaller derföre mindre billig, men vore ganska ändamålsenlig, om syftemålet med den kunde någonsin länkas vara det, att undergräfva det gamla skolväsendet och alltså verka dess fall, innan man på öfvertygelsens väg hade styrkt dess olämplighet.
Erfarenheten, denna säkra grund för våra menskliga framsteg, bar i sanning ännu mycket att lära oss i denna del, och varsamhet är här, om någonsin, af yttersta behof, såvida man ej skall löpa fara att en beslutad reform skall befinnas overkställbar, eller åtminstone ej ändamålsenlig och reformens reformerande blifva en oundviklig nödvändighet.
Tidepnnkten för denna åtgärd kan ej sägas väl vald.