Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Den 12 Mars e. m. 357 med Ridderskapet och Adeln härefter klockan 3 eftermiddagen återkommit till Riddarhuset, hemslälde Hans Excellence, att Kongl. Maj:ts å RiksSalen uppläste
Nådiga tal måtte i dagens protocoll intagas, hvilket bifölls.
I anledning häraf upplästes Högstberörde tal, så lydande: Välborne, Ädle och Välbördige, Ärevördige, Vördige, Vällärde, Äreborne, Förståndige, Välaktade, Hedervärde och Redlige, Gode Herrar och Svenske
Uti underdånig skrifvelse af den 10 September sistlidet år, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, under anförande af de åtskilliga brister, hvilka skola befinnas uti 16 Capitlet GiftennålsBalken, angående medgift och hemföljd, framställt Förslag till ny redaction af berörde Capitel, bestående af 9 §:r.
Sedan Jag häröfver inhämtat Högste Domstolens och StatsRådets yttranden, har
Jag tagit delta ämne i noggrannt öfvervägande, och funnit Edert berörde underdåniga Förslag till ny Lag, angående hemgift, vara bygdt på den grundsats, att hemgiftstagaren, till hvad honom i berörde egenskap gifves, äfven lösören, endast erhåller nyttjande rätt.
Denna inskränkning synes, då hemgift i lösegendom är ett förskott på förmodadt blifvande arf, ej vara af sakens natur föranledd.
Hemgiftstagaren bör vis - 558 lien 12 Mars e; m-.
Serligen yara pligtig^ atp vid gifvaren?
Jael, och i vissa andra bestämda fall, låta det erhåHna eller dess varde komma i vederbörlig beräkning, så framt det icke återbäres i samma skick sorn det var då detgafs, men icke anses obehörig» alt emedlertid sälja, förbyta eller eljest använda detsamr ma, såsom annan sin egendom.
Alt hart hitintills, enligt Sveriges Lag, varit dertill berättigad, röjes bland annat af olikheten emellan sladgapderne i ii Cap. 4 § Han-? delsBalken, hvarest föryltrande af lantgods belägges med böter, utom ersättningsskyldighet, och 16 Cap. 2 § GifterinålsBalken, hvarest annan påföljd än gäldande af det yärde, godset hade då det gafs, icke är stad-?
gad för den händelse, att husgeråd är borta eller icke i lika godt skick.
Dessutom förete sig emot innehållet af Edert ifrågavarande Förslag följande anmärkningar: Vid 1 45*.
Att deruti är uteslutet allt hvad nu gäHande
Lag innefattar angående hemgift i fast egendom, hvarigenom synes uppkomma tvekan, huruvida det må vara tillåtet att meddela så beskaffad hemgift, peli, i sådant fall, om hvilka följder slik hemgift må medföra för ej mindre hemgifts-, fagaren, än gifvaren och hans öfrige arfvingar, räUsrinnehafvare eller Borgenärer.
Vid 2
Att det der föreslagna stadgandet angående hcmgiflsbrefs ingifvande
Den ia Mars e. m. 35g till Domstol och dess intagande t Äktenskaps-förordsprotocollet, medförer en omgång, hvilken, förenad med kostnad, ofta med resor och tidspillan, i synnerhet för Allmoge boende aflägse från Tingställen, skulle antingen afskräcka mången från meddelande af hemgift, elle‘r ock, om den gåfyes utan att på föreskrifvet sätt blifva lagföljd, och således ej komme i laga beräkning, förorsaka för den ena arfvingen obehörig vinst på de öfriges bekostnad.
Uti 4 §1 sorn stadgar, att, då gifvaren dör, hemgift skall till skifte återbäras, saknas föreskrift om rättighet för den arfvinge, hvilken hemgiften innehaft, att, om lian det åstundar, behålla densamma på sin lott efter det i hemgiftsbrefvet stadgade värde; en rättighet som synes vara på billighet grundad.
Stadgandet i 5 J*, att då gifvarens egendom afträdes till borgenärer, de då äga återtaga den egendom, som i hemgift gifven är, synes icke öfverensstämma med billighet och rättvisa.
Då föräldrar obestridligen ägt rätt under deras lifstid att lill full ägo öfverlemna den egendom, hvarmed de vilja understödja något af deras barn, och gifvarens borgenärer derefter icke äga någon rättighet lill samma egendom, lärer den inskränktare förmån, som af föräldrar blifvit barn förunnad genom en blott vilkorlig ägande rätt, eller såsom förskott på 36o Den 12 Mars e. m. möjligen tillfallande arf, ännu mindre Lora rubbas genom de förres iråkade obestånd, eller borgenärer äga vidsträcktare anspråk än gäldenären sjelf.
Föreskriften i 6 §, om rättighet för gifvaren, att hemgiften återkalla, derest hemgifLstagaren gör honom orätt eller skada, synes onödigtvis kunna grundlägga mångfaldiga tvistigheter anhörige emellan, helst den obetydligaste anledning till missnöje tvifvelsutan ofta skulle anses såsom skäl alt yrka tillämpning af delta stadgande.
Sednare momentet af 8 att i de fall då hemgift går åter, hemgiflsinnehafvaren ej bör ansvara för den försämring å lösören, sorn genom deras vanliga bruk förorsakats, synes strida emot den hittills gällande grundsats, att hemgift i lösören, såsom varande elt förskott på blifvande arf, Lör, då den återgår, beräknas efter det värde den hade vid färsta öfverlemnandet.
Slutligen saknas i Förslaget allt yttrande om den förändring af 12 Cap. 9 och 10 §§ ÄrfdaBalken, som, i händelse af Förslagets antagande, borde, i anseende lill det nära sambandet emellan berörde Lagrum och 16 Cap. GiftermålsBalken blifva oundgänglig.
Med stöd af dessa anmärkningar, och då Lagens nu varande stadganden , angående medgift och hemföljd, icke synas erfordra någon så skyndsam förändring, att dermed Den 12 M ars e. m. icke kan anstå tilldess den, i sammanhang med förberedelserne till ny CivilLag i allmänhet, kommer under öfverläggning; finner Jag
Mig sakna anledning att bifalla den föreslagne Lagförändringen.
J håfven, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse den ii sistlidne November, i underdånighet föreslagit, alt, med upphäfvande af Kongl.
Brefvet den 3i Januarii 1777 och 3 inom.
i 10 punkten af Förordningen den 12 November 1766, så vidt de angå lösen för handlingar, hvilka i revisions-saker till Konungen från HofRätt insändas, 1 mom. 3 § i 3o Gap.
RättegångsBalken må ändras till följande lydelse; ”Nu häfver Parten fått HofRätlens svar ”och tillstånd; sände då HofRätten parler”nes skrifter och alla bilagor, med skriftliga berättelser deröfver, hvarå dömdt är, ”till Konungen in; läte ock väl och rent ”afskrifva hvad för rätta är taladt och sva”radt, med HofRättens omröstning till DomJ’slutel: och löse parten den afskrift ut, ”sorn särskilt stadgadt är.”
I sammanhang hvarmed J jemväl föreslagit en deraf föranledd ändring i Kongl. Förordningen den 24 April 1754» Efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag, då .ifrågavarande lösen för Revisions-akter i HofRätterne utgör en del af de lägre Tjcnstemännens i Iiof - 362 Den 12 Mars e. m.
Rätterne inkomster, hvilka icke utan motsvarande löneförbättring bör dem beröfvas, och J icke anvisat medel till beredande af en slik ersättning, ansett Mig icke kunna ifrågavarande Lagförändring bifalla.
Emot det förslag till förändrad redaction af 3 Cap. Ärfda Balken, angående bakarf och sidoarf, som J, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse af den 28 sistlidne
December, till Mig i underdånighet aflemnat, bar Jag, efter Högste Domstolens, och StatsRådets hörande, funnit följande anmärkningar förekomma: 11 § i Förslaget lyder sålunda:
Äro bakarfvingar å fäderne- och mödernesidan samarfva, tage fädernesidan fäderne del, och mödernesidan möderne del:
Äro å endera sidan alla döde, falle alltsammans andra sidan till.
Äro sido-arfvingar å fäder-, lie och möderne samarfva, eller finnes å endera sidan ej någon lill; vare Lag, som om hak-arfvingar sagdt är.
Är icke sidoarfvinge både i fäderne och möderne skyld med den döde; njute då lian både fäderneoch möderne-del.
Det uti sista momentet af denna § förekommande ord: sidn-arfvinge, hade bordt utbytas emot arfvinge, ty äfven med bakarfvinge kan inträffa ena liand a förhållande, som här angående sido-arfvinge föi utsältes, hvarå såsom exempel må anföras den händelse, alt tvenue systrars barn med hvar - fr' Den 12 Mars e. m. 363 andra ingått gifte, och efterlemna! ett barn, sorn sedermera aflider, Dess Mormors
Mor peli Farmors
Mor är då en och samma person, och är således berättigad till arf både U fäderne* och möderne-sidan.
12 § i Förslaget är af följande lydelse:
Halfslägt träde ti|l arf med Helslägt, dock ej till annan del än den, sorn fader eller moder, genom hvilken de med hvarandra skylde äro, efter ätträkningen taga skolat, pin den lefva t, Härigenom är ej nog tydligt utmärkt, att stadgandet ej är tillämpligt i annan händelse, än när hel- och half-slägten äro samarfva, men att, om half-slägten är närmare, den ensam tager arfvet, Uti Förslaget saknas jemväl bestämd föreskrift, huruvida all arfsdelning bör ske efter Lands- eller Stads-rätt, i förhållande till dens stånd eller hemvist, sorn ärfves, eller om, då en eller flere af dem, genom hvilka de ärfvande varit med honom skylde, ägt annat stånd eller hemvist, afseende derå jemväl bör fästas.
Med afseende å dessa anmärkningar, peli då liden nu mera icke medgifver att genom Cootraproposilion bereda den förbättring af Lagförslaget, hvartill samma anmärkningar synas böra föranleda; finner Jag Mig nödsakad att vägra Nådigt bifall till den af Eder föreslagne Lagföi ändring i delta ämne, 364 Den 12 Mars e. m.
Tili skrifvelse af den ii sistlidne Januari i, håfven J, Gode Herrar och Svenske Man, uppä anförde skäl, föreslagit, alt 5 § af i5 Gap.
Ärfda-Bnlken, angående förhållandet då död man éfterlemnar inländsk arfvinge, hvars vistelseort är okänd, målte ändras till följande lydelse: ”Nu vet man hans inländska arfvinge, ”men ej hvar han är, läte då domaren i ”allmänna Tidningarne, tre gånger, minst ”en månad emellan hvarje gång, och första gången sist inom tre månader från den ”dag, då bouppteckningen till Rätten in”gifven är, kungöras, att arf fallit honom ”till.
Vilja fjermare det arf lyfta, vare det ”tillåtet, der de för arfvet och dess afkomst ”ställa borgen, som af Rätten godkännes.
”Begagna de ej lyflningsrätten, förordne do”tnaren god man, som arfvet vårdar och ”förvaltar, tilldess den frånvarande arfvin”gen sin rätt bevakar eller tiden dertill ute "är.
Kommer ej den frånvarande arfvin”gen inom tio år från den dag då kungö"relsen tredje gången i Tidningarne inför"des, vare från arfvet skiljd, ehvad han laga ”förfall visar eller ej.” Sedan Jag häröfver hört Högste Domstolen och StatsRådet, har Jag företagit detta ämne till pröfning; och ehuru Jag dervid funnit
Edert berörde förslag vara på goda skäl grundadt, i hvad det angår förkortande af den i i5 Cap. 5 § Ärfda-Balken stadgade praescriplionstid, har Jag dock, i Den 12 Mars e. m. 365 fråga om det föreslagne stadgandet, att laga förfall icke må gälla för den frånvarande arfvinge, hvilken icke inom den föreskrifna tiden sig infinner, ansett ett billigt afseende böra så mycket mera fästas å de flerfaldiga omständigheter, hvilka kunna för den frånvarande göra omöjligt icke allenast att inom laga tid, beräknad från kungörandet i allmänna Tidningarne, sig anmäla, utan ock alt om ett slikt kungörande erhålla underrättelse, som, genom det förändrade stadgandet, praescriptionstiden blefve från Tjugu till
Tio år förminskad.
Då Jag derjemte öfvervägat, huruledes ofvanberörde i5 Cap. i Ärfda-Balken, uti de flesta andra fall, bevarat arfvinges rätt att med laga förfall ursäkta sin försummelse att inom utsatt tid sig inställa, och funnit nödvändigheten deraf att, innan fråga om undantag för något visst fall kan äga rum, detta LagCapitel bör undergå den fullständiga granskning och jemförelse af alla der befintliga, med hvarannan i nära sammanhang stående, föreskrifter i detta afseende, som icke förr, än vid en slutlig pröfning af den föreslagna Allmänna CivilLagen, lämpligen lärer kunna anställas; har Jag ansett
Mig icke kunna bifalla Edert ifrågavarande Förslag.
J håfven, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse af den ii sistlidne Januarii i underdånighet föreslagit det tillägg 366
Den 12 Mars e. m. i 14 Cap. 1 § Giftermåls Balken: ”attelerist, under tvist om skillnad till säng och ”säte, makarne fortfarande lefva i kif och ”osämja, samt oenigheten öfvergår till så ”våldsamma handlingar, att endera eller ”hegge makarnes lif och helsa derigenom ”äfventyras, domaren må vara berättigad ”att, vid derom gjordt påstående och laglig bevisning af ofvannämnde förhållande} ”tillåta endera makan att under rättegången flytta från den andra, eller vidtaga ”andra åtgärder för skyddande af den våld”förda makans lif och helsa.”
Då bevarandet af äktenskapets helgd och den deraf följande angelägenheten att ej lätta iitvägarhe till vinnande af äktenskapsskillnad} synes fordra, det dömstolarnes åtgärd i delta fall icke utsträckeS öf
Förordningen deri 27 April 1810 är utstakad; då makars skillnad lill säng och säte så nära gränsar till fullkomlig äktenskapsskillnad, att, sedari det förra steget är taget, det sednare är att anse såsom nästan säkert gifvet, hvaraf Föijer, att det är det förra, sorn förnämligast hör försvåras och genom lämpliga tvångs
Så framt man ej vill i och med detsamma underlätta det sednare; då deri af Rikets
Ständer föreslagna rättigheten för domaren att kunna tillåta endera makan, att under irättegången flytta fråri den andra.
Billigt För
Så länge tvisten påstår (^innefattande i alla fall en uppenbar motsatts af hvad lagen i allmänhet stadgat om verkställighet af domstolars beslut), kan snarare motverka än befrämja det ändamål man vill söka, när déssé makar, efter någon tids skillsmässa, skulle åter tvingas till en sammanlefnad, sorn blefve följden äf den högre domstolens pröfning, och då slutligen antalet och beskaffenheten af de varningsgrader, sorn, efter nu gällande författningar, skola föregå makars skiljande lill säng och säte, äfven om någon rättelse deruti skulle pröfVas lämplig■, dock icke synes böra undergå 368 Den 12 Mars e. m. förändring utan i sammanhang med omarbetning af Lagarne om äktenskapsskillnad i allmänhet, har Jag, efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, ansett Mi<r böra vägra bifall å Edert ifrågavarande förslag.
Uti skrifvelse af den ix sistlidne Januarii, håfven S, Gode Herrar och Svenske Män, uppå anförde skäl, i underdånighet föreslagit, att 5 § i 17 Cap, Ärfda-Balken, tillika med Förordningen den 19 Augusti 1762, malte helt och hållet upphäfvas, samt \ § i samma Capitel och Balk ändras till följande lydelse: ”Ali aflingejord och ärfda eller förvärfva lösören å landet, så ock allt gods i sta”den, ärfdt eller förvärfdt, rörligt eller orör”ligt, må man bortgifva eller testamentera ”till hvem man vill, skyld eller oskyld, ”barn eller andra arfvingar.
Dock theromyn”diga barn äro, som icke äga något till fö”da eller uppfostran; tå skall them först, ”efter stånd och värde, så mycket lemnäs, ”sorn domaren skäligt pröfvar, till thes the ”sig sjelfve nära kunna.” Sedan Jag häröfver hört Högste Domstolen och StatsRådet, bar Jag tagit detta ämne i öfvervägande; och ehuru skäl synes förekomma för utsträckning af testamentsrättigheten i stad, har Jag likväl funnit emot Edert framställda förslag de anmärk - Den ia Mars e. tn.
369 märkningar äga rum, att, derest liela 5 § i 17 Cap. Ärfda-Balken skulle upphäfvas, den i berörde Lagrum arfvingar medgifne rättighet, att till sig lösa borttestamentevadt bus, tomt, gård och jord i staden, således komme att upphöra, under det bördsrätt till försåld dylik egendom ännu qvarstår, samt att, då, enligt den föreslagne förändrade lydelsen af 4 § i nämnde Capilel, man äger att bortgifva eller testamentera allt gods i staden, ärfdt eller förvärft, rörligt eller orörligt, deraf rätteligen borde följa, att stadgandet i 8 Cap. 3 § JordaBalken, det man endast äger bortgifva sjette d e
I e n af jord, bus eller tomt i staden, ehvad det är ärfdt eller afladt, komme att upphäfvas, hvarom likväl Edert Förslag icke något innehåller.
Då dessa förhållanden äro stridande emot den enbet i lagstiftningen, som med Edert ifrågavarande Förslag åsyftas, har Jag ansett Mig icke kunna detsamma antaga.
Sedan Högste Domstolen och StatsRådet blifvit hörde, bar Jag funnit godt bifalla Edert uti underdånig skrifvelse den 17 September sistlidet år framställde Förslag, att det i 10 Cap. 3 § 2 mom.
Byggninga-Balken stadgade förbud alt hugga eller sälja maste-lräd, som på skattejord finnes, förr än det Kronan hembudet är, må upphäfvas, samt Krono-skattehemmans ägaC>5 11. 24 Den 12 Mars e. m. re tillerkännas fri dispositionsrätt öfver alla antingen redan befintelige, eller framdeles uppväxande mäste- och storverksträd, emot de vilkor, som uti Eder berörde skrifvelse finnas omförmälte; och kommer detta Mitt och Edert gemensamma beslut alt intagas uti den allmänna economiska författning, som angående fri dispositionsrätt öfver Ekeskog å skaltejord varder utfärdad.
Såsom svar på Min Nådiga Proposition af den 17 Mars sistlidet år, angående förmånsrätt för Upsala Academie hos dess Uppbördsman, i afseende å medel, som af dem för Academiens räkning bli vit uppburne eller förvaltade, håfven J, Gode Herrar och Svenske Män, uti skrifvelse af den 19 påföljde Oclober i underdånighet föreslagit, alt genom särskilt författning må varda stadgadt som följer: ”För medel, som ConsistorieNotarie i ”eller för sin tjenst till förvarande, förvaltning eller redovisning emottagit, äge ”vederbörande DomCapilel i denne Tjen”stemans egendom enahanda förmånsrätt, ”sorn den, hvilken efter Lag tillkommer ”Uppbördsmans skuld till Kronan samt kyr”kors och fattiginrättningars fordringar hos ”deras föreståndare, så framt ej
DomCapit”let brustit i den tillsyn, eller efteriåtit ”det lagliga förfarande, som Kongl. Brefvet den i Junii 1791 DomCapillet ålägger.” f Den i» Mars e. ra.
”En lika förmånsrätt tillkommer ock ”Academierne i Upsala och Lund hos deras ”Uppbördsman och Redogörare för medel, ”sorn desse i och för sine tjenster om hän”der fått.” Efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag funnit godt gilla Edert berörde Förslag; hvarom allmän Författning kommer att utfärdas.
Efter Högste Domstolens och StatsRådets hörande, har Jag tagit i öfvervägande Edert, uti skrifvelse den ii sistlidne Januarii, i underdånighet framställde Förslag, att, med ändring af Kongl. Förordningen den ii December 1766 och Kongl. Brefvet af den i3 Julii 1775, skulle stadgas som följer: ”1:0
I städerne, med undantag af Stock”holm, åligger det Magistralerne att, då ”verkställighet sökes å dom eller Utslag, ”hvarå utmätning följa hör, inom i4 da”gar från den dag, då domen eller Utsla”get till Magistraten aflemnas, hvaröfver ”skriftligt bevis ovägerligen bör sökanden ”meddelas, i laga ordning utmätning hos ”gäldenären förrätta.
Varder lös egendom ”utmätt, då skall den, med iakttagande af ”hvad i Kongl.
Förordningen den 18 December i833, angående vissa omständig”heler i afseende på verkställigheten å auc”tioner å utmätt egendom, är föreskrifvet, 65 H. 24 * 372 Den 12 Mars e. m. ”genom Magistratens försorg försäljas så tidigt, att borgenären kan, inom sex vec”kor från ofvannämnde dag, af försäljningssumman, så långt den förslår, erhålla betalning för sin fordran.
Utmätes fast egendom , då skola anstalter till dess försäljande, i enlighet med irsta och 2:dra punk”terne i berörde Förordning, så skyndsamt ”vidtagas, att, der mer än en auction blif”ver af nöden, äfven andra auctionen må ”kunna inom tre månader från sagde dag ”för sig gå; och besörje sedan Magistraten, ”att hvad af köpeskillingen borgenären tillkommer, hålles honom tillhanda sist fjorton dagar efter köpeskillingens förfallotid.” ”2:0 Å landet skall Kronofogde inom ”en månad från den dag, dådom eller Ut”slag, hvarå utmätning följa bör, till botom aflemnas, utmätning hos gäldenären ”förrätta; och vare Kronofogde skyldig att, ”derest lös egendom i mät tages, inom tre "månader från nyssnämnde dag, egendomen ”i vederbörlig ordning försälja, och af för”säljningssumman, så vidt den förslår, borgenärens fordran gälda.
Utmätes fast egen”dom, gälle för Kronofogde hvad här of”van, angående Magistrat, i thy fall är stad”gadt. ” ”3:o Försummar Magistrat eller Kronofogde något af hvad nu är föreskrifvet, ”svare då för det som utmätas och försäl”jas bordt, der ej visas kan, att borgenär ”lemnat gäldenär anstånd med betalningen, Den i a Mars e. m. ”eller att egendomen ej kunnat säljas A lid, ”sorn derföre rätteligen utsatt och kungjord ”varit, eller att, oaktadt vidtagne laglige ”åtgärder till köpeskillingens indrifvande, ”sådane hinder dervid mött, som af Magistra”ten eller Kronofogden ej förekommas kun”nat, börande i sistberörde arne fall skriftligt besked, med uppgift af hindrens beskaffenhet, på borgenärens begäran honom ”genast meddelas.” ”4:o
Vill gäldenär klaga öfver utmätning som bos honom verkställd är, åligge ”honom, att, inom i4 dagar från den dag ”då utmätningen skedde, till Konungens Be”fallningshafvande sin klagoskrift ingifva, ”vid äfventyr, att hans klagan eljest icke ”lill pröfning upplages; dock skall dylik "klagan ej hindra ulmätningsåtgärdens fullbordan eller egendomens försäljning, der”est ej Konungens Befallningshafvande för”ordnar, alt den inställas må.”
Jag anser, lika med Eder, den uti Kongl. Förordningen den i i December 1766 löreskrifne tid för fullbordande af utmätning å landet böra förkortas, samt deremot den i Kongl.
Brefvet den i3 Julii 1775 stadgade tid för utmätnings verkställande i stad erfordra förlängning, äfvensom Jag erkänner beliofvet af hittills saknad föreskrift rörande liden för öfverklagande affelaktige åtgärder vid ulmätnings förrättande; men emot Edert ofvanberörde Förslag till afhjelpandc af desse brislfällighelcr i Lag - 374 Den 11 Mars é. m. sliftningen, liar Jag funnit följande anmärkningar förekomma. 1:0
Att den uti 2:dra punkten föreslagne tid, inom hvilken Kronofogdar böra hafva verkställt utmätning, synes vara allt för inskränkt, särdeles vid de tillfällen då, efter slutade Tingsterminer, många expeditioner af flerfaldig beskaffenhet på en gårig påkalla Kronofogdens verksamhet.
För utmätningar å landet erfordras ofta flere mils resor, hvarvid mehnföre eller eljest svårt väglag i betydlig mån kan verka på möjligheten af en skyndsam verkställighet; och dessa omständigheter synas äfven böra föranleda till stadgande af en längre tid, inom hvilken försäljning af utmätt fast egendom å landel bör vara gjord, än den som för slik åtgärd i släderne blifvit föreslagen. 2:0
Att de i i:sta och 2:dra punk terne nyttjade uttrycken: ”Utmätning hos gäldenär förrätta ” möjligen kunna lemna rum för den misstydning, som skulle Magistrat eller Kronofogde, h vilken af vårdslöshet eller med afsigt utmäter endast någon obetydlig egendom, men underlåter utmäta annat tillgängligt för full betalning erforderligt gods, ändock icke vara underkastad den stadgade ansvarigheten, eftersom utmätning verkligen blifvit förrättadehuru till ingen eller föga båtnad för fordringsägaren.
Lydelsen i denna del uti nu gällande föreskrifter af åren 1766 och 1775, der det heter på begge ställen: ”fullgör Den 11 Mars e. m. 375 sin skyldighet genom utmätning,” synes vara rigtigare, enär derigenom uttryekes, icke blott att utmätningen företages, utan ock att den sker på ändamålsenligt sätt. 3:o
Att i Förslaget saknas det stadgande, 1766 års Förordning innehåller derom , alt när försummelse inträffat och Kronofogde i grund deraf är ansvarig för betalningen af hvad utmätas bordt, Konungens Befallningshafvande skall dertill lemna skyndsam handräckning; en föreskrift, hvilken, genom 1775 års Kongl. Bref, utsträckt äfven till Magistraterne, gagnar alt utmärka, det så beskaffade fordringar äro executiva och ej behöfva, såsom en ersättningstalan eller såsom en Fiscalisk notion för tjenstefel, hos domstol utföras. 4:o
Alt i 4:de punkten saknas bestämmelse för den händelse, då den, som utmätning begärt, vill klaga öfver Kronofogdes eller Magistrats åtgärd; till afbjelpande af hvilken ofullständighet uti Förslaget, synes hafva bordt tilläggas, att samma lid, som finnes stadgad för gäldenär alt ulmälningsförrättningen öfverklaga, bör iakttagas af den utmälningssökande, derest lian med förrättningen är missnöjd, dock att besvärsliden i sednare händelsen borde beräknas från det lian af ulmälningsinslrumentet erhållit del.
Med afseende å dessa anmärkningar, och då ContraP roposilion till förbättrande af det uppgjorde Förslaget numera icke kan 376
Den 12 Mars e. m. hinna att framställas och af Eder besvaras, finnér Jag Mig nödsakad att å Edert ifrågavarande Förslag vägra bifall.