Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det var likväl i sjelfva verket först linder det betryck, hvari fäderneslandet genom de olyckliga krigen, emellan åren 1806 och 1809 blifvit försatt, som dåvaride Krigs-styrelse välment, men obetänksamt, lät bruket af de s. k.
Huggarne uphöra, för att sålunda ät Staten bespara kostnaden, för ersättande af hvad deraf under krigen galt förloradt, eller blifvit obrukbart, äfvensom för underhållet, af det då i behåll varande, och Svenska Infanteriet har sålunda, egentligen endast under 1813 och 1814 årens fält-tåg, då detsamma lyckligtvis sällan användes vid tillfällen, der sido-gevärets bruk påkallades, varit i saknad af delta vapen.
Att likväl frånvaron deraf i Svenska Infanteriets utrustning är en väsendtlig brist, som under ett alfvarsamt krig i ett land af det skaplynne, som Sveriges, icke blott kan, utan måste medföra betänkliga följder, ibland annat derigenom, att soldatens sjelfförtroende, vid jemförelse med den bättre rustade fienden, äfventyras, ligger öppet för en hvar, och lärer åtminstone icke af den sakkunnige vilja bestridas.
Också vill jag icke uptaga R. o.
Adis lid, eller trötta dess tålamod, med uprepande af de skäl, som tala för behöfligheten, af ett dylikt vapens anskaffande, utan inskränker mig till, att på grund, af hvad jag nu i största korthet anfört, samt under åberopande, af hvad mitt yttrande till Slats-Rådsprot:t i öfrigt i detta ämne innehåller, utbedja mig R. o.
Adis benägna medverkan, för att fä återremitterad denna punkt af StatsUtskis Ullåtide, hvarvid jag hoppas, och anhåller, att Utsk., med frångående af sitt nu gjorda afstyrkande, ville behjerta behofvet och nödvändigheten af det anslags-belopp, som K. M. i Sin Propos. har äskat; ty ingalunda kan jag dela Ulskis föreställning eller antydan, att tillgång för utgiftens betäckande, torde småningom kunna beredas genom anvisning å andra, till Krigs-Colliii dispos. ställda anslag.
Jag anser det hvarken välbetänkt eller rådligt, att låta Svenska Infanteriet vara i saknad af sido-gevär, och befarar, att en å Utskis sida fortsatt obenägenhet, att i detta hänseende gå K.
M:s yttrade önskningar till mötes, skall kunna i sina följder blifva för fäderneslandet, vare sig olycksbringande eller dyrköpt.
Jag hyser ännu den förhoppning, att StatsUtsk. skall finna utvägar och tillgångar, att betäcka den kostnad, som härutaf kommer att föranledas.
Jag anhåller om åtterremiss.
Efter först till bifall å förevande mom. framställd, men med Nej besvarad propos., blef detsamma, på grund af de deremot gjorde anmärkmne återremitterad!.
Den 29 Juni f. m. 493 Morn. liltrs i. och k.
Bi föl lös. 2:dra punkten, angrde anslag för forlifikalions-behof.
Mom. litl-.s a., b. och c. Biföllos.
3:tlje punkten, angrde anslag för beklädnads- och utrednings-behof, och 4:de punkten, angrde anslag för Topografiska corp sens arbeten.
Biföllos. 5:te punkten, angrde underhållet för truppen vid denvärfvadc Arméen. lii- von Hartmansdorff, Au g.:
Min granne på denna bänk, Hr Edenhjelm, har anhållit, alt jag, för händelse han skulle vara frånvarande, då StatsUtsk:s nu föredragne Betänk, öfver hans motion till afgörande förekomme, måtte upläsa det yttrande, han eljest sjelf ämnat afgifva.
Ifall det anses olämpligt, att en frånvarande här talar, anhåller jag, att hvad Hr Edenhjelm anfört, måtte anses vara sagdt af mig sjelf.
Talaren upläste härefter
Hr Edenhjelms sålydande anförande:
Oaktadt den högaktning jag hyser för StatsUtsk:s Hrr Ledamöter, så kan jag dock icke uttyda dess behandling af min motion, angtde Artilleri Under-Officerares, med vederlikars löne-förbättringar, och att nummerstyrkan vid värfvade Arméen, måtte få en tillräcklig matportion, i st. f. den otillräckliga kontanta aflöningen, blef delad i olika utlåt:n på annat sätt, än att
Hrr Utsk:s-Iedamöler icke hafva någon kännedom, hvarken om de lidanden, hungern förorsakar, eller om den olyckliga belägenhet, hvaruti Staten sätter den del af dess medlemmar, som af ungdoms-yra, eller genom en lumpen handpenning blifvit förledda, till att inträda i ett stånd, hvaruti så mångas olycka för framtiden är bestämd.
De som låta värfva sig till Soldater, äro vanligen unga och medel-lösa personer, och se således synnerligast på den kontanta summan, som kan erhållas, utan att tänka på de förbindelser, de med detsamma ålägga sig.
Snart är värfnings-summan förstörd, då tanken först fästes på den olyckliga belägenhet, hvaruti Rekryten befinner sig.
Det första han saknar, är tillräcklig föda, och, om Inqvarterings-författn:n icke blifvit ändrad, sedan jag lemnade krigstjensten, så äger värfvade Soldaten med familj, icke rättighet till mer utrymme i kasern-rummet, än, hvad jag vill minnas, 5 qvadrat-alnar, till dess ett af barnen fyllt 14 år, då det tillägges honom ytterligare 5 qvadrat-alnar.
När Rekryten förtärt sin värfningssumma, och magen ihopdrages af svält, och han betraktar sin andel i kasern-rummet, samt 6 å 8 månader undervisas i exercis ecb reglements-föreläsning m. m., så afsvalnar lusten ansenligen för det militära yrket, och när han sedermera om nätterna, med sin tomma mage, kallas för beskyddandet af bättre lottade medraenniskors 494 Den 29 Juni f m. förmögenhet, och kroppsliga säkerhet, sä upstår icke sällan den naturliga känslan, pä hvilken lag ståndpunkt, han inom samhällslifvet är försatt, mot hvad han trodde, då han blef anvärfd, och hörde befälet i rekryt-skolan föreställa honom, hvilken hedersplats han nalkades, då han en gång ställes i de leder, hvars bestämmelse är, att offra lif och blod för Konung och fädernesland.
Men snart förändrades dessa förhoppningar, dä han finner, att han, oaktadt denna innehafda hedersplats i samhället, likvisst i allt hvad lifvets beqvämligheter, och lifvets nödvändigaste behofver beträffar, är försatt i samma kategori, sorn Rikets brottslingar.
Denna hemska föreställning gör, att Soldaten icke sällan begår subordinations-brolt, eller andra förbrytelser, för att från krigstjensten blifva entledigad, och således icke obetydligt ökar fästningsfångars och korrektionisters antal.
Om den tjenstgörande styrkan vid värfvade Arméen finge, hvad dess naturliga och ovilkorliga rätt är, tillräcklig föda, och denna föda indelades i dag-portioner, sä hade den gifte, ordentlige Soldaten, icke behof af att äta i Reg:tets kok-inrättningar, utan kunde dela sin portion med hustru och barn, som då sluppe tigga eller stjäla för sitt lifsuppehälle, och kunde blifva nyttiga samhällsmedlemmar, i st. f. att i framtiden blifva föraktliga korrektions- eller fästningsfångar.
Den af StatsUtsk. i extra Stats-regleringen anslagna summan 10,000 R:dr, lill nästa Riksdag, för hela värfvade Arméen, i st. f. en tillräcklig mat-portion, till hvarje tjenstgörande Soldat, finner jag obilligt låg, emedan den är otillräcklig, och i st. f. att gagna, snarare gör den olyckliga Soldalen nedslagen, och fullt öfvertygad om, alt han icke tillhör den delen af det fria samhällets befolkning, sora äger några rättmätiga fordringar, för hvad han upoffrar för fäderneslandet.
Med hvad skäl R.
St., under en tid af nära 100 år, betagit den värfvade Soldaten sitt behöfliga födoämne, känner jag icke, men hvad jag vet, är, alt jag numera är en bland de få qvarlefvande personer, som under 2:ne karapagner, delat den värfvade Soldatens mödor, så väl på bivouaqueu, under sträng brist på födoämnen, som under handgemäng med fienden, och aldrig funnit honom glömma sin pligt, som Svensk krigsman.
St., eller rättare sagdt, Staten, icke har behof af att svälta sina försvarare i brist på medel, bevisas bäst genom onödig bortskänkning af betydliga grundräntor, genom borttagandet af nästan största delen af tullen för salt och sill, jemte mycket annat, sorn efter mitt förmenande, endast gagnar en del af bättre lottade samhälls-medlemmar, genom större inkomsters vinnande, men icke stillar Soldatens plågsamma hunger.
På grund af hvad jag nu haft äran anföra, anhåller jag om återremiss, på det att StatsUtsk. måtte, komma i tillfälle, att föreslå R.
St. ett förslags-anslags beviljande, för det ändamål, jag genom min motion åsyftat, nemi. att förskaffa den värfvade truppen tillräcklig föda.
Den 29 Juni f. m. 495 Efter upläsningeu häraf tilläde Hr von Hartmansdorff:
För egen del anhåller jag få tillägga några ord.
SlatsUlsk. har icke unrierkänot det ifrågavar:de behofvet, men har föreslagit en summa af 10,000 R:dr, ulan att någon kan inse, hvarifrån det fått ett sådant belopp, om icke från godtfinnande.
Att summan varit grundad på någon skålig beräkning kan ålminstone icke jag inse: utan befarar henne snarare vara en missräkning.
Om jag antager den Värfvade
Arméens soldater utgöra 5,000 så skulle hvarje mans andel af den föreslagna summan, 10,000 R:dr, endast utgöra 2 R:dr om året.
Kan denna ringa tillökning i hans underhåll vara tillräcklig.
Motsatsen är ögonskenlig.
Det finnes intet skäl hvarföre icke den värfvade soldaten under t jensi göri ngs-t iden skall utfå sin mat-portion in natura, eller ersättning för hvad hon kostar, lika väl som den indelta soldaten under mölen och kommenderingar utbekommer sin portion.
En hvar, som har en tjenare, måste naturligtvis hålla honom med föda, antingen hon kostar mera eller mindre.
Samma skyldighet åligger Staten mot sina försvarare.
Del går således icke an, ali anslå en viss bestämd summa, utan man måste bevilja ett förslags-anslag, som höjes eller minskas efter de ombytliga prisen på lifsmedel.
Det är följaktligen likgiltigt för soldaten, om förslags-anslaget utsättes till 10,000 eller till 10 R:dr, blott ett sådant beviljas.
Men för Slats-medlens tillräcklighet, är del nödigt, att en någorledes sannolik beräkning göres.
Afven utan en sådan har jag ingen betänklighet vid ett förslags-anslags beviljande, ty den erfarenhet, jag såsom KammarRms President inhemtat, har öfvertygat mig, alt ej mindre denna, än hvarje annan del af soldatens aflöning är underkastad en nogräknad granskning, så alt intet underslef med Kronans medel är att befara.
Men jag hyser deremot den farhåga, att om, såsom jag hoppas, förevar:de punkt återremitteras äfven af något annat
Stånd än detta, men ingen beräkning öfver det erforderliga beloppet blifver af Utsk. upgjord, så kommer åtminstone ett eller annat
Stånd att motsätta sig det förslags-anslag, Utsk. af återremissen, möjligen föranledes att föreslå.
Det är derföre jag anser mig böra fästa Utsk:s upmärksamhet å angelägenheten, att vid besvarandet af den återremiss, hvilken jag hoppas att R. o. Ad. beviljar, foga en beräkning, som kan tjena till ledning för Ståndens omdöme vid frågans slutliga afgörande.
På samma gång jag tacksamt erkänner den välvilja för Värfvade Arméens Manskap, som uttalar sig i Ulsk:s afgifna svar på Hr Edenhjelms motion, om förbättrande i nämnde Manskaps underhållsvilkor, kan jag dock icke undgå alt framställa de flera betänkligheter, som hos mig upstått, i afseende på möjligheten, all med den inskränkta summa, Utsk. föreslagit R.
St., ali för ändamålet bevilja, kunna eruå hvad Utsk. synes dermed åsyfta, nemi. dels en allmän reglering af Värfvade manskapets mat-portion, lika för alla, dels en förbättring af nuvarule otillräckliga utspisnings-slaler.
Den närmare 496
Den 29 Juni f. m. detalj-kännedom i ämnet, sorn jag under en längre Garnisons-tjenstgöring vid 2me serskildta Reg:ten varit i tillfälle att inhemta, goldet för mig alldeles klart, att med nu ifrågavar:de summa endast det förra af de antydda syftemålen, eller en allmännare reglering af mat-portioner, skulle möjligen kunna vinnas; men bestämdt icke del sednare, eller förbättrande af nu befintlige utspisnings-staler.
För delta påstående skall jag bjuda till, alt gifva skäl, för att för K. M. framläggas, oell har jag redan förleden sommar låtit utarbeta tabeller å de olika spis-ordningarne inom alla Värfvade Arméens serskildta Reg:ler, äfvensom 10 års tabeller å prisen för alla deruti ingående proviant-artiklar och deraf varierande portions-pris under samma tidrymd, m. m.; hvilka tabeller jag nu anhåller måtte till Statslltsk. fä åtfölja detta mitt anförande.
Såsom redan af motionären är upgifvet, utgår dag-aflöningen, eller det s. k. gaget, vid olika Reg.-ten och serskilla Detachementer af Värfvade Arméen, med 5, 6 ä 7 sk. b:ko per man, utom brödportionen, som för alla år lika; och hafva, vid detta gagets bestämmande synbarligen tjenslgörings- och pris-förhållandena inom de olika garnisons-orterne ifrån början tagits till ledning.
Då prisen å lifs-förnödenheter inom hufvudstaden af naturliga orsaker tidigast började stegras, blef ock behofvet af förbättring i der förlagde garnisons-truppers underhålls-vilkor först kännbart och äfven behjertad! af R.
St., hvilka redan vid 1840 och 1841 årens Riksdag, och sedermera fortfarande medgifvit, att extra bidrag till uprätthållande af de vid Lif-Gardes-Reg:tene bildade mat-inrättningar, finge tagas från anslaget å 4:de Hufvud-Titeln till Extra utgifter och, om delta anslag funnes ej derför blifva tillräckligt, från Reservationerna på anslaget till Durchmarche-kostnader, hvilken sednare tillgång dock, enl. hvad vid frågan om delta anslags delning 4:de och 5:te Hufvud-Titlarne emellan blifvit utredt, sedan år 1849 icke förefunnits.
De serskilta bidrag, som i följd häraf till Lif-Gardes-Reg:tene utgått hafva, exempelvis för de 4 sista åren utgjort: år 1850 B:ko R:dr 16,178: 42. 7. » 1851 » » 16,705: 34. 6. » 1852 » » 20,739: 13. 8.:
» 1853 » » 22,517: 40. — 76,141: 34.
9. eller i medeltal årligen B:ko R:dr 19,035: 20. 8], hvilket belopp uteslutande måst tagas från det till blott 45,000 R:dr bestämda anslaget till Extra utgifter, som dessutom till icke ringa del fått bidraga till betäckande af underhålls-kostnaden för sådant manskap af nämnde Regrten, som icke velat begagna sig af sin permissions-rättighet, upgående i medel-tal för samma 4 år, till 14,655 R:dr 12 sk. 7 rst. biko årligen.
Under samma tidrymd hafva mat-inrältningarne vid ArlilleriReg:tene mäst understödjas:
Svea Den 29 Juni f. m. 497 Svea Art.-Reg:te år 1850 med B:ko R:dr 1,432: 44. 6. » » 1851 » » » 1,921: 14. — » » 1852 » » » 3,237: 3. 9. » » 1853 » » » 4,508: 44.
1. tillhopa 11,100: 10. 4. eller i medel-tal årligen 2,790: 2. 7. fVendes Art.-Reg:te år 1850 med B:ko R:dr 1,103: 37. 1. » » 1851 » » » 1,224: 14. 8.
» » 1852 » » » 1,310: 31. 9. » » 1853 » » » 2,271: 28. 2. tillhopa 5,910: lii. 8. eller i medel-tal årligf-n . . . . . . . . 1,477: 27. 11.
Götha Art-Reg:le hvarifrån anspråk på dylikt understöd för sisth år blifvit väckt och utgått med 1,159: 24.
3. hvilka utgifter, upgående sammanräknade till . . 5,427: 5.
9. i medel-tal årligen, anvisats på Besparingarne å anslaget för ArhReg:lene, och har äfven från Kronprinsens Hussar-Reg:te anspråk på dylikt understöd blifvit väckt och, med afseende pä derför anförde giltiga skäl, mäst från Reserverade Besparingar å 4:de HufvudTiteln beviljas.
Af de anförde ziffer-upgifterne visar sig icke blott, alt i följd af de alltjemt stegrade prisen å lifs-förnödenheter, bidragen till Värfvade Arméens underhåll efter nu gällande, — men otillräckliga — spis-ordningar år efter år alltmer stigit, hvilket i ännu högre grad är förhållandet innevar:de år, utan ock, alt alla befintliga tillgångar, deribland anslaget lill Extra utgifter är den enda, egentligen ständiga, redan blifvit för ifrågavar:de ändamål så strängt anlitade, att de svårligen i längden blifva tillräckliga för uprätthållande af Reg:tenes mat-inrättningar enl. hittills följda utspisnings-grunder, — och således än mindre lill att uti dessa åstadkomma någon lill förbättring ledande ändring, som dock vore i alla hänseenden lika önskvärd som billig.
Alt detta sistnämnde mål icke kan vinnas med nu af Utsk. föreslagne 10,000
H:dr årligen, är bäst och lättast insedt, om denna summa fördelas på Värfvade Arméens manskaps-styrka, som jag lill den ändan blott vill uplaga till 5,000 man, då det visar sig, ali 2 R:dr b:ko per man om året, är det som bestås till så väl jemnande af nuvande olika mat-portioner inom serskilta Reg:ten, som till dessas förbättiande i allmänhet till större qvantitet.
Jag hemställer då, huru långt dessa 2 R.dr om året, eller något öfver 3 rst. om dagen, kunna förslå till sådant ändamål, enär vida större belopp kan komma att utgå endast i och för de vexlande års-prisen å de olika proviant-artiklarne.
Jag är ledsen alt nödgas göra svårigheter, eller framställa betänkligheter vid ett, i sådan välmenande afsigt, af StatsUtsk. tillstyrkt anslag, för hvilket jag för öfrigt är tacksam, men på det sätt detsamma nu är framställdt, kan det åsyftade dubbla ändamålet icke ernås, och jag 8 H. 32 498 Den 29 Juni f. ra. anhåller derföre om återremiss, för alt få beloppet förvandlad! till för slag s-anslags hvilket är det enda sätt, hvarigenom K.
M. kan sättas i tillfälle, att så väl åstadkomma en behöflig jemning, som önskvärd förbättring af nu följda utspisnings-stater, hvilka uti sitt nuvar:de skick äro dels sinsemellan olika, till följd af högre eller lägre gage, inom de serskilta Regdene, dels i alla fall otillräcklige i brist af nödige tillgångar.
För den händelse åter, att nu gjorda framställning icke skulle behjertas och bifallas, föranlätes jag att, på grund af det ofvan anförda, yrka, att den af StalsUlsk. för ändamålet föreslagna summa, må beviljas åtminstone i sådana ordalag, att all möjlig misstydning eller tvekan om rätta betydelsen af de i Utsk:s tillstyrkande inlagda uttryck: ”i (leii män härtill förut af sedda medel icke lemna tillgång,” må förekommas.
Till de sakrika anföranden, som blifvit af de 2:ne föregide talarne afgifna, har jag endast några få ord alt tillägga.
Om man betraktar det ringa gage, som tilldelas de värfvade, garnisonerade Reg:lena, så faller genast i ögonen detsammas otillräcklighet rör soldatens underhåll.
Vid en del Reg:ten får derföre soldaten åtnöja sig med eli mål om dagen; vid somliga Reg:ten erhåller han 2:ne mål, hvad lian derutöfver för sin lif-näring behöfver, får han för del ringa kontanta penningebelopp han erhåller, förskaffa sig på hvad sätt han kan, esomoftast pä krogen, till men såväl för hans hälsa som seder.
Jag anser derföre denna fråga i lika hög grad påkalla R.
St:s upmärksamhet, som många andra anslagsfrågor, hvilka vid denna Riksdag gått igenom, oell jag tror ej, det man kan bestrida, att det är Statens ovilkorliga skyldighet, ali bispringa den Värfvade Arméen och förskaffa densamma tillräcklig föda under tjenstgörings-tiden.
Dessutom tillkommer ett förhållande, sorn icke förut egt rum, och som gör det för Krigs-Styrelsen ännu svårare än hittills, alt anskaffa de medel, som erfordras, för att uprätlhålla de för Regdena i garnisons-orterna bildade mat-inrättningar.
Hittills har man för detta ändamål äfven användt befintliga reservationer å anslaget till durch-marche-kostnader, hvilket var gemensamt för Arméen och Flottan, samt utgick med 20,000 R:dr årligen; men vid innevar:de
Riksdag har denna summa blifvit fördelad emellan Flottan och Arméen sålunda, att den sednare endast fått 8,000 R:dr sig tillagde, hvaraf följer, att reservationerna å detta anslag blifva betydligt förminskade, samt att i och med detsamma tillgången till mat-inrättningarnes understödjande minskas.
Alla dessa skäl tala tillräckligt för beviljandet af en återremiss å denna punkt, hvarigenom StalsUlsk. blefve försatt i tillfälle, ali taga ärendet i förnyadt öfvervägande och förändra det bestämda anslaget till ett förslags-anslag.
Då man af det proh, som är K. M:s Nåd.
Propos., ang:de Statsverkets tillstånd och behof, bilagdt, kan inhämta, alt föredraganden för krigs-ärendena är betänkt, att afgifva ett förslag, hvarigenom de värfvade trapperna skulle erhålla tillräckligt underhåll, synes man icke böra be - Den 29 Juni f. m. 499 trakta StatsUtsk:s tillstyrkande af ifrägavar:de stimma, såsom elt försök, att utreda det behof, som bör fyllas, eller antaga, det Illsk. ansett den föreslagna summan vara för ändamålet fullt tillräcklig.
Tillstyrkandet bör snarare anses såsom ett uttryck af StatsUlsk:s önskan, ali ehuru Utsk. icke kunnat lemna en så fullständig utredning af ämnet, som erfordrades, ändamålet likväl måtte vinnas, och då R. o.
Ad. tyckes vara ense derom, all ändamålet hör upnås, äfven om Statsverket derför skulle få vidkännas en större utgift, än den StatsUtsk. ansett sig böra föreslå, biträder jag gerna de föregående talarnes anhållan om återremiss, och skall i min mån söka bidraga, att saken får en med R. o.
Ad:s åsigt öfverensstämmande utgång.
Propos. till bifall å förevar:de punkt blef härefter framställd, men besvarad med Nej, hvarefter densamma, på grund af de deremot gjorde anmärkntne återremitterades.
Föredrogs ånyo, och företogs punktvis till afgörande, samt bifölls StatUtsk:s d. 14 och 21 dennes på bordel lagda Utlåt.
JU 152, ang:de extra Stats-ahslag till föremål, tillhörande Sjöförsvars-Departrtels handläggning.
Föredrogs ånyo, och företogs punktvis till afgörande, StatsUtsk:s d. 14 och 21 dennes pä bordet lagda Utlåt.
JV° 158, ang:de ifrågaställJe extra Stats-anslag lill föremål, tillhörande Civil-Depart:tets handläggning. 1, 2, 3 och i punkterne.
S:le punkten.
Vid behandlingen af de 4 första punkterna i delta Utlåt., har R. o. Ad. bifallit StatsUlsk:s framställningar om sådana anslag, som blifvit af K. M. begärda.
Med nu föredragne punkt, komma vi in på ett annat fält, nemi. anslag, äskade af euskild motionär.
Genomläsandet af delta Betänk, visar oss, huru olika StatsUtsk:s svar på dylika framställningar utfallit.
På det ena stället finna vi en motion i sådan syftning bifallen, på det andra afslagen, på det tredje är beloppet nedsatt, o. s. v. Folden, som icke känner alla i hvarje mål förekommande omständigheter, ligger det icke inom möjlighetens gräns, all med säkerhet bedöma, huruvida StatsUtsk. lyckats alt, såsom det säkerligen velat göra, fullkomligt afväga de gåfvor, som blifvit derifrån föreslagna.
Det förefaller mig åtminstone ganska tveksamt, huruvida StatsUtsk,, som visserligen beslår af personer från flera olika delar af Riket, men som dock icke äger representanter från Rikets alla delar, kunnat vara i tillfälle, att roed behörig sakkännedom bedöma nyttan af och afgöra företrädet emellan de begärda anslagen, hvilket onekli 32* - 500 Den 20 Juni f. m gen erfordras, för att R.
St. må kunna med trygghet dertill lemna bifall.
Det lärer icke kunna förnekas, att allmänheten, vid betraktande af motionernas olika öden, ofta fäller del omdöme, att den eller den motionen rönt framgång, derföre att motionären varit en inflytelserik person, och skaffat förslaget ifriga förespråkare, under det att ett annat lika nyttigt förslag fallit, i brist af sådant understöd.
Jag för min del vill visst, icke framkasta den misstanke, att StatsUtsk. skulle låta något annat, än sjelfva sakens nytta och behöflighet inverka på sitt beslut, men, på sätt jag nyss nämnde, det kan icke förnekas, att ju icke en dylik misstanke hos allmänheten icke så sällan upstår.
Vid betraktande häraf förefaller det mig, såsom skulle K.
M. vara den enda rätta auktoritet, att afgifva förslag i berörde hänseende.
Man må hafva mera eller mindre förtroende till Konungens Rådgifvare i politiskt afseende, men jag tror det vara i högsta grad orättvist, att vilja frånkänna dem både vilja alt befrämja, och förmåga att bedöma sådana allmänt nyttiga företag, som i delta Be tänk. afses.
Utgående från denna synpunkt anser jag, att R.
St. förfore klokast och ändamålsenligast, om de en gång för alla hänvisade alla dera, som väcka motioner om stats-anslag till nu ifrågakomne ändamål, att först vända sig till Regeringen; och af detta skäl skulle jag för min del vara benägen, alt afslå alla de motioner, hvilka icke på denna väg tillkommit.
St. icke skulle finna lämpligt, att nu genast beträda denna bana, i anseende dertill, att en mängd nyttiga Jörelags utförande derigenom skulle uppehållas, skulle jag vilja föreslå, att R.
St. ställde en viss bestämd summa till K.
M:s förfogande, att för dylika ändamål användas.
Jag år öfvertygad derom, att medlen sålunda skulle med mera rättvisa och större ändamålsenlighet användas, ty det är icke möjligt, att StatsUtsk. uti ifrågakomne hänseende kan vara en fullt kompetent domare.
Jag bar uttalat denna min åsigt i allmänhet, utan att derigenom hafva velat säga ett bestämdt nej till det serskildta anslag, som i denna punkt blifvit tillstyrkt.
Skälet för mitt upträdande är, att det högeligen intresserar mig att veta, huruvida min åsigt finner någon genklang hos medlemmarne af delta hus.