Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Det år just i brist af en sådan ordningsanstalt, som vi hittills i Sverige saknat Köpmän, och blott haft commissionairer.
I samma stund, som vi bereda dem tillfälle, att åstadkomma mera liflighet i handeln, få vi ock Köpmän, ty det felas oss ej personer med upplysning, vilja och förmåga att drifva handeln men det år just förlag som saknas.
Jag tror således att första alternativet bör antagas med uteslutande af orden; iriojn Riket producerade.
Herr Pereswetoff Morath:
Uti den me ning Friherre Cederström yttrat, att belåningsråtten äfven skulle sträcka sig till import-articlar, kan jag ej instämma.
Lika mycket som jag Önskar, att man måtte vidtaga åtgärder, ledande till uppmuntran af exporten, lika litet önskar jag att man måtte vidtaga åtgärder, som inlocka utländska varor till ofantelig myckenhet, om äfven de åro ru~ dematerier.
Jag hur den tänka, att om ruan så fren 13 September f, m. förfore, skulle följden blifva den, ett en mångel personer speculerade pa mera importvaror än son» här kunde försäljas.
Mången köpman, hvars affaires voro förstörde, skulle begagna sin credit, lör att införskrifva ett betydligt qvantum varor, skaffa sig penningar genom denna belåning, och sedan cedera.
Sådane speculationer skulle äfven hafva ett betydligt inflytande på oourssu, hvilket för landet blef en förlust.
Transitohandeln uppkommer ej på sådant sått.
Det år en fördelaktig handels-conjunctur, som skall göra den möjlig, och då man söker en sådan conjunctwr, för att derigenom kunna komma till en realisation, så måste man söka att minska importen.
Jag har vål hos samma personer hört de stridiga me - ningarne, att yrka realisation och frihet för import, men jag tror dock, att de åro mycket skilde och verka emot hvarandra.
Åtminstone för. klarade en stor Financier så år 1776.
Man börvål något råtta sig derefter, och erfarenheten har äfven visat, att der ruan låttat utvågarne för importen, der har ej någon realisation kunnat till vågabringas.
Jag vill ej disputera-, att det för vasse Köpmän vore fördelaktigt, att få belånings, lått, men om det för några år nyttigt, år defc likväl skadligt för andra, och för landet i allmänhet.
Detta har varit det nio.tif, som ledt mig.
J g vill likväl ej påstå, att jag har ofelb. art rått, ty uti
Fin ance frågor kunna meningarn. es mer eller mindre riktighet endast af erfarenheten bevisas, tnen det som synes mig rått, för det kan jag ej undgå att ifra. H err Stråle, Nits Wilhelm'.
Om man un - Hen 13 Svplemtrr j. m. 615% dersöker naturen af en depositions-bank skol! man finna, att den i sig sjelf ej är annat än en va ra-belåning, Man deponerar en vara, oell får en sedel.
Den vara, som undergår den minsta förändringen, år den båsta, och sorn silfver år af denna egenskap, så emottager man helst denna vara.
Ett bevis på rigtigheten häraf, år det, att når först sedlar emot insatt silfver tdgåfvos, måste man i orterne betala agio. för att iå dem, emedan nian ansåg dem fördelaktigare ån silfver. i samina nion en vara år mindre underkastad förskämning och rörlig, samt således närmar sig till det reeia myntets egenskaper, i samma men år den låmpelig till belåning i Banken.
Jag föreställer mig, att om Banken vore återbragt uti sitt naturliga skick, så kunde varubelåningen utsträckas ganska långt, emedan sedeln då bade varuvärde, och ägde lull credit når hvar och en visste, att Banken hade säker rörlig pant för de sedlar den utgifvit.
Detta har ock varit orsaken, hvarföre jag i Utskotten tillstyrkt första alternativet ■ men i närvarande skick, når man har sä många andra låneanstalfer, sorn åro oförenlige med en Banks functioner, såsom odlingslån, fastighetslån och diseontlån, fruktar jag, att klokheten bjuder, att ej nu utsträcka varubelåningen så, sorn man k,unde, om Bankens iunctioner voro uti riktigt skick, och tror derföre, att man gör häst, atfc inskränka sig till hvad Utskotten föreslagit i första alternativet.
Skulle nian såsom cn och annan vård Ledamot föreslagit, börja att belåna alla importvaror, skulle man uppjaga priset på deni, och det är vål ej meningen, alf förhöja. 620 Dm ij September f, m. priset på inkommande rudimaterier.
Det år gifvet, att en inkommande rudimaterie har ej vårde hår förr, ån den år förädlad, och då detta sker af andra personer, då Banken sjelf ej kan åstadkomma förädlingen, och således ej kan realisera varan, om ej någon vill förädla den, så år denna pant mindre säker ån den vara, som skall till utländsk ort afföras.
Jag tillstyrker derföre antagande af första alternativet.
Grefve von Rofeni Axel:
Uti principen in-J stämmer jag med Friherre Cederström, men en. ligt min tanka år den belånings-rått han föreslagit för mycket extenderad.
Jag tror, att en belåning af vissa importartiklar skall befordra exporten af våra egna produeter, då det sker på nederlag.
Jag får uppräkna våra hufvudsakliga nederlags-varor.
De inskränka sig till 4 artiklar, Bomull, Socker, Hudar och Tobak* De utgöra den förnämligaste delen af det, sorn Amerikanerne föra hit, och det år de, sorn håmj ta vår hufvudsakliga jernexport.
De hafva sine handelsagenter hår, som hålla dem jern tillhanda, och om våra köpmän i Stockholm och Gö^ theborg kunde af dem taga deras varor, skulle vi få dem till båttre pris, men nu segla de till Amsterdam, Hamburg eller någon annan plats, och sålja sina varor, samt komma tomma hit, för att hämta vårt jern.
Yi få sedan införskrifva de omtalade artiklarne från dessa platser till högre pris.
Derföre tror jag, att det vore vål både för importen och exporten, otn dessa fyra artiklar finge belånas.
Jag har hört invändas, att varorne skulle fördyras, men jag får Den 13 September J. ni. 621 erinra, att vi haft ett märkbart exempel att denna belåning verkat godt, når nemligen Disconten fick belåna varor.
Ostindiska compagnie! stod med 5o procents förlust.
Tre skepp anlånde då med thé, sorn man feck belåna.
Utdelningen blef 72 procents vinst, och i flere år hade man då i Sverige tillgång på godt the, och till bättre pris, ån uti det öfriga Europa.
Ett ytterligare skål torde äfven vara, att under hela tiden, då så betydeliga summor rulerade i Götheborg, var det ej mera ån 1260
R:drs förlust i Disconten på belåningen af varor.
Nyttan och nödvändigheten, att uti Banken kunna belåna Svenska exportable effecter år så utredd, och så gifven, att jag ej vill upptaga tiden för att med ytterligare bevis styrka densamma.
Jag vill blott, i anledning af Friherre Cerlerströms tillägg, lemna några upplysningar.
Det har blifvit sagdt, att, om utländska varor finge belånas, skulle det leda derhän, att en och annan köpman skulle införskrifva stora laddningar, belåna dein och cedera.
Det låter något problematisk, och har ej erfarenheten för sig.
Den siste Talaren har upplyst, hvad äfven jsg bestämdt känner, att å de belåningar, Götha CanalDiscont lemnade, uppstod endast en förlust al 1260
R:dr, ehuru belåningen uppgick till millioner, och var förmånlig för Disconten, för de Handlande, för Stad och Land.
En annan invändning, som blifvit gjord, år den, att, ont varorne fingo belånas, skulle de uppstegras till ett betydligt pris.
Detta år likväl rakt stridande emot iöihällandet, D?h i 3 September./. -mi ty ju flere sorn införskrifva varor, ju mera Falla de;, och om mera införskrifves ån som afgår, så blir priset ganska godt.
Det förstås, att det borde lemnäs åt Fullinågtige rättighet och omsorg att belåna varorne till sådant värde, att ingen förlust kunde uppkomma.
Lånen borde aldrig få omsättas, utan ovilkorligen på bestämd till återbetalas.
Jag lemnar likväl derhän, om det kan vara nyttigt, att utan inskränkning alla utländske varor få belånas.
Det kunde medföra förluster på andra håll.
Om till exempel
Utländsk ull finge belånas, så kunde det Hända* att labrikörerne införskrefvo utländsk ull, så att ullprisen föilo, och ingen Schäferiägare finge sålja sin ull.
Derföre inskränker jag mig till den framställning Herr Grefve von Rosen gjort* att endast de af honom uppräknade fyra artiklar nemligen Socker, Bomull, Hudar och Tobak må vara tillåtne, att belånas.
Jag skulle derföre önska, att första alternativet ant oges med Grefve von Rosens tillägg.
I anledning af hvad söm blifvit anmärkt emot den förändring af re~ dactionen jag föreslagit, anhåller jag först få upplysa, att då Herr Morath yttrat, att belåningen af import-artiklar ej vore nyttig, finnes ej något sådant hvarken i momentet upptagit eller af irrig föreslagit.
Här är blott fråga om égfintliga exportvaror, men uti Utskottets förslag står blott sådane exportvaror som äro in; om Riket producerade.
Det är detta j.ig velat hafva bort. ty det är lika för Staten om varan
Sr inhemsk eller utländsks så snart elen är af Dtn 13 September J. m. »natur att vara exportabeh
I öfrigt innehåller första alternativet, att Fullmäktige, med särdeles afseende på Bankens säkerhet, skola behandla denna belåning.
Deraf synes klarligen följa, att värdet å varorna blir noggrannt bestämdt, och jag hänvisar till Bankens annaler, att den tid, då varor der belåntes, uppkom endast vinst deraf för Banken, och att de partiella förlusterne på intet vis svarade emot vinsten.
Sådane förluster har Banken äfven haft på jern.
Det är ej många år sedan en BriiksPatrcn på Wedevåg åstadkom en sådan genom bedräglig uppgift om innehållet af några kistor så kalladt Manufaetur-smide, som innehöll blott jernskräp; men Magistraten fick ersätta värdet, och Banken förlorade ej mera än sorn brast hos Magistraten.
Detta kan dock ej bringa någon på den tanka, att jernbelåningen i allmänhet är skadlig, ty om möjligen genom ett bedrägeri en liten förlust kan Uppkommat kail den likväl ej äga rum i stort, ty det finnes ingen Magistrat som ej noga efterser då det är fråga om en stor post, ehuru möjligen en försummelse kan äga rum med mindre gods eller ett mindre lager.
Det har äfven blifvit yttradt, att framlidne Hans Excellence Grefve Liljecrantz skall hafva afstyrkt en sådan fri beläningsrätt.
Jag har åtminstone af åtskilliga: handlingar efter honom haft tillfälle att finna, att alla hans grundsatser gingo ut på fullkomligt frihet i handel och att detta skulle bereda landets förkofran; men jag vet också, att han trodde den ej kunna brådstört här införas, utair successive.
Det har blifvit yttradt af Herr Stråle, ali Biscontlnrattningen i närvarande skick ej 624 Den 13 September J. m, vore förenlig med Bankens funetioner; en
Discontlnrättning på namn är likväl aldrig så säker som en på varor, ty namnen bero af (örtroendet för dagen, och är egenteligen samma sak som belåningen på vexlar i andra Banker.
Den är byggd på samma beskaffenhet af säkerhet, ehuru under annan form; varan deremot, då den är försäkrad för förstöring och förskämning, är en orubbelig säkerhet; belåningen på namn bör derföre vara i det andra rummet, då belåningen på effeeter bör vara i det första, emedan man deraf har största fördel i det man derigenom sätter köpmannen i tillfälle att förlägga productionen.
Det har blifvit yttradt af Grefve von Rosen, att beläningen å införskrifne varor borde inskränkas till 4 artiklar, nemligen Socker, Bomull, Hudar och Tobak.
Jag har svårt att finna orsaken, hvarföre just dessa skulle hafva någon uteslutande rätt.
Om vi ej för det närvarande med fördel kunde drifva handel med andra artiklar, så skulle jag deruti instämma, men då behöfdes ej något stadgande derom, då gjorde det sig sjelf, då behöfde de ej specificeras; enär vi nu verkeligen kunna handla med andraivaror, hvarföre då inskränka våra handlande till dessa.
Det har sednast blifvit anfördt af Herr Tham, att beläningen af utländsk ull skulle kunna verka menligt på vår inhemska fårafvel.
Jag vet ej om Sverige för det närvarande har så mycket får att ullen svarar emot behofvet; men om så vore, är jag öfvertygad, att, i händelse denna vara såsom exportvara biel införd och upplagd på nederlag, den kunde Ven 13 Sgptenibev J, m. tes ^pnde och borde få belänas.
De farhågor för jallissementer, sorn blifvit framställde, blifva köpmannens sak och sakna grund i afseende på Banken, ty deri har panten och hållet- sig till deri.
Den käti ej komma i strid om bättre rätt dertill med andra.
Jag skulle derföre tro, att vi utan farhåga för missbruk kunde utesluta ordén inom Riket producerade, och generelt tillåta belåningen ä egentliga export-éffécter, hvilka för förskämning och förstöring äro försäkrade-.
Det är endast i afseende på det sista momentet som jag anhåller få tillägga några ord, nemligen rörande metall-effecter, som ej äro försäkrade.
Sådarie rhetall-effecter
Sorti icke ärö tnanufacturerade och stå på våg behöfva ej vara försäkrade, men alla sådane metallfeffecter, söm ligga i lador Och förvaras i htis, kunna skäm* inas Och förstöras; de bora således Vara försä krade.
Demla sednare omständighet undföll tnig förra gången jag yttrade ölig.
Herr von Hartmansdorff) Auguji:
Jag instämmer uti den mening Herr Stråle yttrat.
Mig synes det nog om Banken gifver belåning å Svenska exportablä efiecter, och för dem utställer nya sedlar; Den förökningen är redan betydelig nog.
Skulle man gå så långt soni Friherre Cederström yrkat, och vi korarae att gifva Ut sedlar på russin, sviskon, rn. hs. d , så tror jag att vi vofe alltför litet måne om stadga i Ridd. c. Ad.
Pr. VIII Band. 4®, Dm 13 September /, ml våra sedlars varde.
Ej eller kan jag tro ■ ra riktigt att taga ett så stort steg som 1- von Rosen yrkat.
Jag inser ej något skäl, före man. skulle uppmuntra importen af t jain artiklar, som thé, socker m. rn.
Förhåller det sig, så som Herr Grefven nämnt, att Amerikansk fai^ tyg gå till Amsterdam, Hamburg och andra läder med sina laster, samt med tomma fartyge ill Götheborg för att hämta jern, så komma de furligtvis med vexlar för att dermed betala t.
Om nu de hafva rätt som påstå det vara n fördel att få in penningar i landet, så är det n en förmon att Amerikan arne drifva handeln m oss på detta sätt.
Jag tror ock att undersöi ningen af dessa impiortvaror och deras beskal fenhet skall i afseende på belåningsrätten med föra så många svårighetar, att den gifver alltför ringa säkerhet om varans godhet.
Jag har förut, då fråga var om tullen, hört flere anse omöjligt att i hast bestämma varors köp värde, och nu anser man likväl möjligt att controllera samma varors belåningsvärde.
Jag anser en dylik åtgärd nog osäker och afstyrker all utsträckning af lån utöfver det i Utskottens Betänkande upptagne första alternativet, hvilket jag redan anser vara nog rymligt.
Huru delade meningarna om nyttan af en större utsträckning varit, bevisas bäst deraf, att 2 Stånd inom Utskotten stannat emot 2.
Herr Hjerta, Johan Gujtaf-, Då jag inom de förenade Utskotten föreslog första alternativet, var jag dertill föranledd deraf, att under en tid af 5o år vår Bank förr haft en så - Den 13 September f. m. €27 dan belåning och till och med utsträckt den till vissa import-artiklar, såsom salt, socker, ritorr tåg m. m.
Hvad import-belåningen beträffade, ansåg ijag den nu mera under en vida lifligare handel än på i7ootalet, icke böra återställas; men export-belåningen ansåg jag deremot vara af stor vigt, och den enda uppmuntran vi hade att gifva åt vår exporthandel.
Jag trodde dessutom, att genom en myntbestämning den enskild ta crediten skulle kunna återställas, så att man ej alltid behöfde söka ett allmänt LåneVerk.
På denna grund ansåg jag, att då man inskränkte belåningen till exportvaror, hade man gjort nog, öfvertygad, att då handelsfartyg kommo in, och tillfälle yppades att å en handelsort göra affairer, skulle den enas credit hjelpa den andra.
Jag finner, lika med Herr von Hartmansdorff^ att det är mycket farligt att utsträcka belåningen allt för långt, och att, om en sådan rättighet skulle gifvas, som blifvit påyrkad, af beläning å importvaror, borde den blott sträckas till vissa handelsartiklar, hvaraf man behöfde tillgång, i händelse af stoppad handel.
I sådant fall skulle jag tillstyrka dem, som Grefve von Rosen nämnt, med tillägg af salt; men ett oeftergifveligt vilkor borde vara, att belåningen skulle ske på korta tider och med Discont-ränta.
För min del vill jag dock ej tillstyrka annat än antagande af första alternativet, såsom för det närvarande tillräckligt, emedan det annars blefve för våldsam brytning.
Om Banken vid nästa Riksdag kan göra rätt för sig, så må man inrätta en vidsträcktare varu-belåning; men förr ej5 och om nu en utvidgning skulle blifva 1?£?2 ig September f. m, antagfen, anhåller jag att det måtte 1 f/a i» särskilt punkt, emedan en sådan belånii mås~e stödjas på andra grunder, nemligen höt ä»;tr> kort lånetid och varans uppläggande pä ; ■ derJag till utförsel, ty annars lemnar flen dastf tillfälle att hålla på varorne och öka j , en ‘ hvilket är skadligt.
Jag anhåller således at
Sta alternativet måtte bifallas, och att den de Ledamoten sedan må göra sin mening L iil— lande.
Grefve von Råfen:
Jag anhåller få nårn Stia, att min öfvertygelse år den, att dessa låi på de 4 artiklar jag föreslagit böra aldrig få omsättas, utan inbetalas på 4 å 6 månader med 6 procents ränta.
Det bär sig alltid i köpmans. väg.
En vård Ledamot har misstagit sig, då han trott, att jag inbegripit thé bland de artiklar jag önskade måtte få belånas.
Då tulltaxan bestämmer, huru varorne skola värderas, lår icke någon särskilt fråga uppstå om varornes beskaffenhet.
En sådan undersökning kan lått göras med Socker , som kommer i kistor eller säckar; dess qvalitet kan lått finnas.
Derjemte tror jag, att utlåningen ej bör utsträckas till Salt, Först derföre att det smälter ihop, då det får ligga, och för det andra derföre, att alla Stapelstäder åro skyldige, att hålla ett visat qvantum salt.
Jag instämmer med Herr Hjerta, att proposition först må göras på förstB alter-» mati vet» Herr Gederfcbj6ld% Pehr Guftaf t
Då jag besinnar, huru bestämdt Ridderskapet och Adeln Ren 13 Saptemler- f. m, g2,3 i går yttrade sig emot sedelstockens förökning gjnorn utlåning, kan jag ej frukta att Högloflig* ålåndet nu skulle fatta ett beslut, som åstad-, kommer en oberåkneligt större förökning af se-i delstocken, ån de 1,200,000 R:dr, hvarom i går var fråga; ty om alla importvaror finge belånas, skulle icke allenast våra egne köpraåns Magaains-förråder förvandlas i Bancosedlar, utan utlånningen skulle äfven kunna skicka på oss ofanteliga varulager för att belånas, och efter hand relaxeras.
Den sedelutslåppning, som deraf kunde uppkomma, skulle blifva så ofantelig, att Ridderskapet och Adeln icke lår tveka, att afslå belåningen af importvaror» Herr Stråle 1 Friherre Cederström har föreslagit, att borttaga orden: inom Riket prodin cerade.
Varor, sorn ej produceras inom Landet, måste vål införas, och åro således importvaror, och för ott blifva exportvaror, måste de föras ur Landet; men huru skall man veta, om det år meningen; det skulle då fordras en förklaring af, de personer, som åga dessa varor, att de ämna utföra dem.
Om det således år klart, att med exportvaror ej kan menas annat, un så. dane varor, hvilka åro inom Landet producerade, tror jag första alternativet kan blifva oföråndradt.
Utskotten hafva ansett en sådan belåning äfventyrlig och vådlig i många afseenden, och jag tror ej, att den kan frambringa någon annan fördel, ån för den handlande, ty hvad fördel för Riket den skulle medföra, kan jag ej finna, då så många andra^utvågar finnas, till erhållande af lån i Banken,^- Ksn man enfgåog 630 7)f/i 13 September f, tn, befria Banken från dess nu onaturliga länne reise, då år det möjligt, att en såd n belåm • kunde vara gagnelig.
Men vill mtn nu görbelåningen fri för alla handelsvaror, så borr på samma grund, och för att göra alla lika råtu man åfven få belåna allt ting, som har värde, och det måtte vål vara för vida gånget.
Således tillstyrker jag nu bifall å första alternativet, och att vi sedan må särskilt få besluta om den andra frågan.
Jag anhåller få föreslå en jemkning i detta ämne, som kunde förhjelpa oss att snart erhålla proposition.
Den af Friherre Cederström framställde motion om belåning af alla exportabla varor, tillika med det af Grefve von Rosen gjorde tillägg, äro fråg som de andra Stånden ännu ej åro bekante mt Jag anhåller att de, såsom innefattande en ny motion, måtte få hvila på bordet, och att de måtte sedermera blifva remitterade till Stats - och BancoUtskotten, för att deröfver utlåta sig.
Då kommer saken äfven till de andra Stånden.
Till detta har jag mycken anledning af hvad Herr Hjerta nyss yttrat, att stadgandet härom bör blifva en särskilt punkt.
Om nu Ridderskapet och Adeln beslutar bifall till första alternativet, sådant som det år, finnes det ej något hinder att sedan bifalla, det utländska varor må få belånas, ty det gifves nästan ingen utländsk vara sora ej år tjenlig till export.
Deremot kan jag ej annat ån tillstyrka den förändring uti re. dactionen rörande metall-effecter, som Friherre Cederström yrkat, Ibland sådane effecter år till Den 13 September f \ rn. 631 fx&mpel Cobolt, som är fint som mjöl, och ej k^n ställas på våg utan måste stå i hus, och bör ■Vara brandförsåkrad.
Så år det äfven med fi'ina metall-manufaclurer.
Man kunde lått hjelpa flaken om man satte med undantag af de d ivagar befintlige metall-effecter.
Med denna förändring anhåller jag om proposition på för: sta alternativet, och ett motionen om utsträckning af exportbelåningen till importerade varor måtte såsom en särskild fråga, till Utskotten remitteras.
Herr Munck af Rofenjkjöld, Eberhard'.
Ibland alla sätt till utlåning af Banken år den å effecter, som ej åro förskämning underkastade, den rättaste.
Jag kan således ej se någon giltig orsak, hvarföre uti ifrågavarande förslag man uteslutit importvaror, når man nemligen bestämt, att de skola vara af den dass, som ej kunna förskåinmas.
Enligt Friherre Cederströtns förslag, blir således ej fråga om utlåning på sådane varor, som åro förskämning underkastade.
Herr Tham har påmint om nyttan för det allmänna välståndet af belåningen på sådane importvaror år 1812.
För att härmed kunna verka på någras åsigter borde Herr Tham ej hafva förbigått att nämna, att myntvärdet då var mycket båttre ån nu.
Medelcoursen var då blott några och åttatio skillingar, och sedelmyntet var således vida båttre då ån nu, oaktadt vi hade i rörelsen kanske 8 millioner sedlar mera, ån nu.
Uti ett sådant Land, som Sverige der ännu så många tusende tunnelands frugtbär mark åro ouppodlade, och der4 gå mångå och 6,1?
Ben 15 September f, m, stora massor af råämnen, tjenliga till d! '•;> ännu obegagnade finnas, uti ett sådant .and b-5* creditsystemet snarare utvidgas, ån in. ?> kas; men på ett förnuftigt sätt, och det af rihern* Cederström föreslagns år ett af de klok, ste, tV det sätter ej Bankens, solidité i fara.
Så långå* småaktiga åsigter i dessa ämnen råda, skall* Sverige qvarstå på välståndets lägre trappsteg- \
Derföre tillstyrker jag, att första alternativet \ mätte antagas med de förändringar Friherre ( o» \ derström och Herr Tham föreslagit, eller ck att det måtte blifva föremål för en särskilt t. tion, att äfven sådane importvaror, som ej å underkastade förskämning, måtte få belånas.
Jag år af flera Ledamöter redan förekommen i de anmärkningar, jag ämnade göra.
1 afseende på Grefve von Rosens anmärkning om thé, torde Ridderskapet och Adeln erinra sig, att han nämnde thé såsom exempel på en vara, som redan varit foelånt.
I anledning af Herr Thams yrkande, att punkten må hvila får jag anmärka, att då saken redan en gang varit begärd på bordet, måste den nu enligt 4g.
Riksdagsordningen till afgörande företagas.
Herr Tham hsr äfven yttrat, att hvad Friherre Cederström föreslagit vore en särskilt sak.
Jag tror det äfven, och delar öfvertygelsen , att punkten nu kan afgöras, utan hinder af senare tillkomna förslag.
Herr Lefrén, Johan Pehr: Jag
Ilar an hållit om ordet för att få- tala för andra alternativet, Jag tror, att med första alternativet#
Ben *3 September J, m. 633 antagande, afven om det ej sträckes derhän, att import-artiklar få belånas, är redan en öfvergång gjord från idéen om beläning af endast vissa, alltid säljbara, hufvud-export-artiklar.
Vi kasta oss då redan in uti ett låne-system, hvarifrån vi säkert få svårt att återgå, då vi finna, huru svårt vi håfve att återvända från riem sorn vid förra Riksdagar blifvit antagne.
Jag har hört, vid öfverläggningarne rörande tullen, de Herrar som talat för den sak jag bestridt, förklara, att ett förmynderskap för näringarne vöre onaturligt.
Jag frågar, hvilket förmynderskap är sämre och onyttigare, det sorn regleras på importen, eller det som sättes på exporten, för att förlägga rörelsen.