Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Då nemligen ConstitulionsUtskottet, enligt denna §., återlemnat motionen, såsom efter Utskottets mening icke hörande till dess befattning, tillkommer det, enligt samma §., RiksStånden sjelfve att bestämma, till hvilket Utskott målet bör remitteras; och, i händelse Stånden dervid skulle stanna i olika meningar eller a emot 2, då först inträder ConstitulionsUtskottet i rättigheten alt derom besluta med Rikets Ständers rätt.
Efter att sålunda hafva, såsom jag hoppas, tydligen bevisat, att
ConstitutionsUtskottets yttrande i detta mål alldeles icke liar den ringaste bindande kraft, anser jag visserligen ingenting böra kunna hindra Ridderskapet och Adeln alt genast remittera Prosten Bexells motion till ExpeditionsUtskottet.
Men på det att detta Utskott ej tilläfventyrs må, af ConstilutionsUtskottets yttrade mening om frågans så kallade conslitutionella beskaffenhet, anse sig hin - i7* Den 12 F c b r u a r i i f. m. dradt att handlägga målet; får jag vördsammast föreslå, att ConstitutionsUtskottets
Memorial måtte blifva återremitteradt, på det alt Utskottet må, i anledning af de dervid gjorda anmärkningar, sjelf kunna undanrödja de förmenta hindren för målets vidare behandling.
Efter hvad mig är sagdt, lärer detta ämne redan hafva varit före i de andra Stånden.
Jag beklagar, att de redan afgjort det på ett annat sätt, än vi torde önska.
Jag anser ämnet af vigt och tillstyrker återremiss af Utskottets Memorial, om något dermed kunde vinnas.
Onekligen är det en väsendtlig punkt i Grundlagen, att Rikets Ständer sammankomma på vissa bestämda tider, och då är det äfven vigtigt att bestämma valsättet; ty det sednare gifver kraft åt det förra.
Jag kan ej annat än anse det väckta förslaget nyttigt, och jag finner för mig alldeles klart, att denna sak ej är af constitulionel art.
Ridderskapet och Adeln skulle anse något vinnas genom en återremiss, tillstyrker jag den; men om det åter ej skulle ske, får jag reservera mig mot förkastandet af den gjorda motionen.
Sedan discussionen nu blifvit öppnad i detta ämne, anhåller äfven jag att få yttra några ord.
Den ta F e br 11 a r i i f. m. j73 Jag får förklara, att jag anser det vara Rikets Ständers icke endast rättighet, utan ovilkorliga pligt, att uti RiksdagsBeslutet utsätta så väl tiden för Lagtima Riksdagar, som den lid, då Riksdagsmanna-valen skola hållas; men att jag, med denna öfvertygelse, likafullt delade pluralitetens tanka riti ConstitutionsUtskottet, att frågan på grundlagsenligt sätt borde behandlas, emedan jag anser föreskrifterne härom uti Riksdagsordningen icke vara nog bestämde. I 2 §. af Riksdagsordningen är denna skyldighet, i hvad som angår Lagtima Riksdagar, bestämdt ålagd, i x §. åter lyder:
Med de i 2 omförmälte föreskrifter förstås bestämmandet af skyldigheten för vederbörande Corporationer och Embetsmän att, utan vidare påminnelse och utan annan anledning, än vid Lagtima Riksdag sista Riksdagsbeslutet, och vid Urtima Riksdag sjelfva kallelsen, besörja, det valen till Riksdagsmän, der sådane val äga rum, i laglig ordning och vid ansvar, med all skyndsamhet verkställas, tillhörande det EomCapitel att för Prästerskapet, Hufvudstadens Magistrat, att för dervarande Borger skåpet, samt Landshöfdingarne, hvar i sitt Län, att för de öfrige Städernes Borgerskap och menige Allmogen om sådane val-för rättningar, å Embetes vägnar, föranstalta, med serskild föreskrift från Landshöfdingarne, att samma dag, då i Kyr - Den ii Febr na ri i f. m. horne Riksdagskallelsen kungöres, skall Socknestämma till nästföljande Söndag,för Electorsval af Allmogen utlysas, m. m.
Häraf finnér man äfven, att någon särskild kallelse till Lagtima Riksdagar icke erfordras, och att de här omnämnde föreskrifter endast afse Ultima Riksdagarne; men då praxis hittills varit annorlunda, och kallelsen till håde Urtima och Lagtima Riksdagar alltid utgått från Kongl. Majrt* utan någon deremot skedd anmärkning, hvarigenom åtgärden af Rikets Ständer sjelfve blifvit sanctionerad, och då 5i §.
RegeringsForrnen tillika förmår, att i de fall, då Konungen eller StatsRådet sammankalla Rikets Ständerj fastställes tiden till Riksdagens begynnelse efter 3o:de och inom 5o:de dagen frän den, då kallelsen blifvit uti Hufvudstadens Kyrkor kungjord, hvilken tid, uti de utfärdade Riksdags-kallelseine, hittills blifvit iagttagen; synes det inig, att om tiden för Riksdagsmanna-valens förrättande bestämmes till 3 eller 4 Månader innan Riksdagens början, uppkommer derigenom en förklaring på ordet skyndsamhet, hvilken ändring eller förklaring icke, utan i laglig form, kan äga rum, samt alt, i händelse ett sådant beslut fattas, förenämnde ii §. uti Riksdagsordningen bör undergå en redactionsförändring, samt den antagne tiden deruti uttryckligen bestämmas för Riksdagsmanna-valens hållande till Den 12 Februar i i f. ni.
Lagtima Riksdagar, och tillika uttryckligen förklaras, att annan kallelse till Lagtima Riksdag, än den sjelfva RiksdagsBeslutet antyder, ej kommer alt äga rum.
Härigenom undvikes all tvetydighet, och anser jag denna förändring så mycket nödigare, sorn, ehuru icke troligt, det möjligen kan hända, alt en Urtima Riksdag inträffar så nära inpå den Lagtima Riksdagen, att Riksdagsmanna-valen för denna redan blifvit hällne; och fråga uppstår då, om de redan utsedde fullmäktige äfven kunna anses valde för den Urtima Riksdagen.
Jag anser således n §. erfordra en förändrad redaction, och hemställer i öfrigt, om Ridderskapet och Adeln i denna fråga kan vidtaga annan åtgärd, än att lägga memorialet till Handlingarne, hvilket redan skett hos de 3:ne öfrige Stånden; och delta så mycket hällre, som en annan Motion af nära samma innehåll, som den ifrågavarande äfven inkommen från det Högvördige PrästeStåndet, nu hvilar på ConstitutionsUtskottets bord, hvaröfver Utskottet ovilkorligen skall sig utlåta.
Herr von SchulzenheimDaviel:
Lika med ConstitutionsUtskottels majoritet, anser äfven jag föremålet för Herr Bexells motion vara af constitutionel egenskap, och de af Utskottet anförde skäl framställa sig Den ii Februarii f. m. för mitt omdöme såsom fullkomligen öfvertygande.
De uti 4g §•
RegeringsFormen och 2 §.
Riksdagsordningen omförmälte nödige föreskrifter äro, i afseende på tidens bestämmande, i 11 §.
Riksdagsordningen sålunda definierade, alt dermed förslås den Vederbörande corporationer och embetsman åliggande skyldighet alt besörja, det
Riksdagsmanna-valen med all skyndsamhet förlättas.
Att nu, i stallet för detta visserligen obestämda stadgande, föreskrifva den bestämda tiden af 3 månader, kan, efter mitt begrepp, ej annat än innebära en förklaring af nämnde §§., hvilken åter ej kan eller får tillkomma i annan väg, än 83 §.
RegeringsFormen för esk r ifver..
En värd ledamot af detta Stånd och Constitutions-Utskoltet har reserverat sig emot pluralitetens mening.
I anledning deraf anhåller jag få yttra några ord, fullkomligen förvissad att, då vi båda söka samma mål, skola vi också låta hvarandras öfvertygelse vederfaras en lika rättvisa.
Frågan, huruvida Konungen behöfver utfärda kungörelse om valens förrättande till lagtima Riksdag, anser jag för min del vara alldeles främmande för den närvaran* de öfverläggningen.
Jag tror ej, att en sådan kungörelse vore oundvikligen behöflig, Den ii Februarii f. m. >77 oell finnér i denna del, att 2 och 11 §§. äro tillräckligt tydlige; men jag skall också alltid tro det höra till ordningen, att Regeringen, till förekommande af en möjlig uraktlåtenhet, anmnnar sine Embetsman, att ställa sig till efterrättelse RiksdagsBeslutet.
Men deraf följer ej, att Riksdagsbeslutet kan eller bör innehålla andra föreskrifter, än dem xi §.
Riksdagsordningen innefattar.
Nyttan af ett bestämdare stadgande i detta fall, är jag åter långt ifrån att bestrida, och om ett förslag härom, i den ordning 83 §.
PiegeringsFormen föreskrifver, blefve frarnstäldt, skulle jag visserligen ej tveka att derå tillstyrka Nådig sanction; men jag kan ej medgifva, att ändringen må sökas på den af Motionairen föreslagne genväg, och jag tror, att Rikets Ständer således ej kunna, utan förutgånget tillägg i Riksdagsordningen, uti det blifvande
Riksdagsbeslutet bestämma något annat i afseende på tiden för valen, än hvad som hittils skett genom åberopande af 2 och ir §§:s i Riksdagsordningen föreskrift, nemligen att dessa val skola med skyndsamhet för hvarje Riksdag verkställas.
Dermed måtte förstås, att valen skola ske så tidigt före den till Rikets Ständers sammanträde utsatta dagen, att de valde Riksdagsmännen kunna i tid infinna sig vid Riksdagen; och då denna vederbörande nuctoriteter genom Grundlagen redan ålagde 12 H. 12 Den 11 Februari i f. m. pligt fullgöres, kan jag ej se något skäl till farhåga, att Ständernes sammanträde skulle kunna fördröjas genom frånvaron af ett sådant stadgande, som det nu föreslagne.
Hvad den af Herr Crusenstolpe ifrågastiillde återremissen beträffar, kan jag omöjligen fatta hvad ändamål dermed skulle vinnas.
Då ConstitutionsUtskoltet, hvad hufvudsaken angår, förklarat den vara af Constitutionel beskaffenhet, lärer Utskottet nu ej kunna förändra denna tanka, helst då redan, såsom af en värd ledamot blifvit upplyst, tre Stånd biträdt
Utskottets åsigt samt lagt målet till handlingarne; och angående formen för målets behandling, så lärer Utskottet ej kunna åläggas att befatta sig med ett mål, sorn på orätt väg dit inkommit.
Utskottet lärer således ej till någon handläggning kunna upptaga detta mål, och återremiss synes således vara så mycket mera utan ändamål, som denna förklaring troligen blefve det enda svar man från Utskottet hade att förvänta.
Jag anser frågan af Grundlags beskaffenhet, och då faller det af sig sjelf, att jag, lika som jag bestrider återremiss, jemväl ock ännu mera bestrider de af Herr Crusenstolpe i öfrigt framställde förslag till sakens behandling.
Jag anhåller vördsamt om proposition på, att Memorialet må läggas till handlingarne.
Den 12 Februarii f. ra. >79 Grefve Frölich, David:
I afseende på saken, eiler det ändamål, som Motionairen åsyftat, vill jag blott tillägga några ord.
Jag för min del är långt ifrån att anse det vara likgiltigt för Ridderskapet och Adeln eller något Stånd, huruvida Riksdagsmannavalen för andra Stånd ske med iakttagande af sådane omständigheter, som bereda ett ordentligt och ändamålsenligt val.
Långt ifrån att vara likgiltigt, är det af mycken vigt.
Hvarje Stånd, ehuru ett helt för sig i sine deliberationer, är dock blott en del af Svenska Folkets representation, och det kan då ej vara likgiltigt för de öfrige delarne, om den ena väljes riktigt och ändamålsenligt.
Det är från denna synpunkt betraktadt, som jag ej kan instämma uti att finna detta vara endast en motion, som rörer PresteStåndet; och anledningen till denna anmärkning är, att jag af tidningarne funnit i PresteStåndet den tankan hafva blifvit yttrad, att motionen endast skulle tillhöra PresteStåndet.
I afseende på formen, eller huru Ridderskapet och Adeln skall behandla denna fråga, får jag förklara, att det ej är tillräckligt för mig, att en ledamot, ej en gång att ett ConstitutionsUlskotts pluralitet, ansett motionen af Grundlags natur, eller yttrat, att en otydlighet finnes i Grundlagen, som skulle göra en förklaring nödvändig.
Jag anser det ej nog för mig, att eri sådan opila* - Den 12 Febr ii a lii f. m. nion existerar.
Om jag, efter den pröfning jag anstalt, finnér saken annorlunda, vet jag ej, hvarföre jag skulle låta lägga hand på mig af deras öfvertygelse, som ‘finna saken otydlig och vilja hafva ett förtydligande.
I den mening jag betraktar frågan, kan jag ej begripa, hvarföre Prestestånd et remitterat den till ConstitutionsUtskottet.
Jag kan ej finna någon anledning i Grundlagen, att remittera en enskilt ledamots motion till detta Utskott.
Grundlagarne hafva, på sätt Herr Cederschjöld yttrat, bestämt de fall, då remiss till ConstitutionsUtskottet från ett
Stånd kan äga rum; och som ej något sådant här inträlfat, kan jag ej inse, på hvad grund PresteStåndet vidtagit en sådan åtgärd, och när jag ej kan finna detta, anser jag, att hvarken jag för min del, eller något Stånd, böra låta binda oss af PresteStåndets sätt att behandla frågan, hvilket ej har något stöd i Grundlagarne.
I sammanhang dermed måste jag äfven finna, att hvad ConstitutionsUtskottet gjort annat, än att, med åberopande af 44 §•
Riksdags-Ordningen, återlemna motionen, bar Utskottet gjort utöfver hvad man fordrat och hvad det bordt göra.
Om Utskottet ingått i en sådan detail af hufvudfrågan, att det yttrat sig anse den af Grundlags natur, så må det vara upplysande för dem, som ej kunnat fatta någon opinion om saken; men jag kan ej anse det bindande för något annat Den 12 Februarii f. m. 181 Stånd.
Jag vill derföre alldeles åsidosätta allt hvad Utskottet gjort vidare, än alt återlemna Motionen; och, i enlighet med den åsigten, finner jag ej lämpligt att återremittera Memorialet till ConstitutionsUtskottet, efter det aldrig bordt dit remitteras första gången; ty det lärer icke kunna anses såsom tillräckligt skäl till återrerniss, att ConstitulionsUtskoltet yttrat sig illa, hvilket eljest äfven är min enskildta opinion derom.
När nu ConstitutionsUlskottet endast bordt återremittera, eller skicka tillbaka Motionen, inom 8 dagar, och förklara, alt ämnet ej tillhörde ConstitutionsUtskottets behandling, så är min fulla öfvertygelse, att ett sådant ämne, hvars föremål är af vigtig natur, måste få någon handläggning af Rikets Ständer.
Den handläggning Rikets
Ständer äro skyldige att lenina vid allmänna frågor, är alt remittera dera .till behörigt Utskott.
Detta har ännu ej blifvit gjordt med denna fråga.
Jag hemställer då, om det ej är en skyldighet för Ridderskapet och Adeln att, innan de taga något beslut, förvisa saken till något Utskott, hvilket, i min tanka, bör vara Expeditionsutskott^.
Att lägga ConstitutionsUtskottets
Memorial till handlingarne, har jag ej något emot, men att nedlägga frågan, kan jag ej finna enligt med det sätt, hvarpå Rikets Ständer äro pliglige att behandla allmänna frågor, som väckas.
Herr Bexells motion måste först remitteras till Den 12 Februarii f. m.
Utskott, och sedan, när Betänkande derifrån kommer, må den företagas till den behandling, som beror på vidare öfverläggning.
Hvad det beträffar, att tre
Stånd redan lagt Memorialet till handlingarne, så är det ett inkast, hvarmed man ofta mötes här, hvilket jag likväl lemnar till det värde det kan förtjena; tj jag vet ej att det ena Ståndet bör låta hindra sig att göra hvad som är rätt, derföre alt andra ej handlat på samma sätt.
Yi hafva ingen skyldighet att lyssna till, huru de öfrige Ståndens åtgärder äro beskaffade, när vi hafva att följa Grundlagen, och vår öfvertygelse, huru vi böra förstå Grundlagen.
Den praxis, att Regeringen hittills alltid utfärdat Riksdagskallelsen, anser jag helt och hållet som en mellankomst, för hvilken vi äro Regeringen förbindelse skyldige, efter Rikets Ständer glömt, att vid utfärdande af RiksdagsBeslutet afgifva nödige föreskrifter.
Då det likväl åligger Rikets Ständer, att gifva så beskaffade föreskrifter, skola de tillse, hvad som nu är nödigt; och då måtte väl en af de angelägnaste omständigheter vara tiden, då valen skola ske.
Om Ständerne varit i okunnighet om sine Grundlagars lydelse, och ej gifvit dem all den tillämpning, som de bordt hafva, så är det ett ämne för skyldig tacksamhet af Folket till Regeringen, att den suppleerar Rikets Ständers glömska; men vidare kan jag ej finna, att det Den 12 Februarii f. m. i83 Jemnar rum för Regeringen alt bibehålla såsom en rättighet denna praxis, än mindre för Rikets Ständer att afstå och ytterligare försumma deras rättigheter och skyldigheter.
Jag, för min del, kan ej annat än anhålla om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition, att, sedan ConstitulionsUtskoltels
Memorial blifvit lagdt till bandlingarne, sjelfva motionen måtte till ExpeditionsUtskotlet remitteras.
Den siste värde talaren tyckes hafva misstagit sig, då han trott, att ett mål icke kan från ett
Stånds plenum remitteras till ConstitulionsUtskottet.
Jag vill ej nu ingå i någon annan bevisning än erfarenhetens, och påminna, att t. ex. Instructionen för Rikets Ständers JuslitiffiOmbudsman blifvit till detta Utskott remitterad, och det ej blott vid denna, utan äfven vid föregående Riksdagar; och att ConstitutionsUlskottet vid alla sådane tillfallen står i samma cathegori, som andra Utskott.
För öfrigt hafva de värde talare, som yttrat en motsatt mening, upptagit åtskilligt, sorn jag trodde mig redan hafva vederlagt; och jag anser min pligt vara att ej upprepa, hvad jag nyss förut sagt.
Jag hyser det förtroende till Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet, att Ståndet fattat, hvad jag anfört.
Det är blott några anmärkningar, som jag vill besvara.
Eli värd talare har sagt, att detta ämnes behandlan - i84 Den i?.
Februarii f. ra. de vore öfverflödigt, emedan motion vore gjord om rättelse i detta afseende, och läge pä ConstitutionsUtskottets bord.
Jag får upplysa, alt denna motion åsyftar ändring i Grundlagen, och vill blott vördsammast påminna om olämpligheten att vilja ändra en Grundlag för ett ändamål, som man så lätt kan vinna på ginare väg.
Samma Ledamot har gjort den invändning, och frågat : huru förhållas skulle, om Rojningen utskref Urtima Riksdag, sedan valen voro gjorde till Lagtima.
Jag kan ej annat se, än att samma Riksdagsmän, som blifvit valde till den Lagtima, måtte vara tillräckligt qvalificerade äfven till den Urtima Riksdagen; och jag hoppas, att de tider ej skola komma, då särskilte instructioner meddelas angående de personer, som skola blifva Riksdagsmän.
Samma talare har påmint, att delina fråga blifvit lagd till handlingarne af tre Stånd, och. har yrkat, att detsamma äfven skulle ske här.
Det ena af bemälte 3:ne Stånd, nemligen PresteStåndet har väl lagt målet till handlingarne, men med remiss af Herr Bexells Motion till Ståndets enskilta Utskott; och med detta Stånd är det egna förhållande, att det såsom Stånd kan sätta sig i direct communication med de auclorileter, som skola ombesörja valen.
Det kallar sig vid dylika tillfällen för RiksConsistorium, och utfärdar Circulairer lill samtliga Consistorierne.
PresleStåndet kan således på denna enskil - Den 12 Februarii f. m. i85 ta väg vinna ändamålet.
Men en sådan communication hafva icke Borgare- och BondeStånden med deras valförrättare.
För dem är det således en stor angelägenhet, alt denna sak blir ordentligt och såsom en allmän fråga behandlad.
En annan talare har yttrat, att det vore ganska välj alt Regeringen publicerat
Riksdagskallelsen och påmint om valen, samt hoppades, att det aldrig skall underlåtas.
Härvid vill jag fästa uppmärksamheten deruppå, att detta förhållande skulle kunna hafva sina vådor.
Låt vederbörande blifva under längre tid väl vane vid att alltid erhålla en sådan påminnelse, så att de tro den alldeles nödig, och emellertid glömma föreskriften i a:a och n:e §§.
Riksdagsordningen, om
Riksdagsbeslutets ensamt tillräckligt förbindande kraft, så skulle en Regering, som tilläfventyrs ej ville hafva någon Riksdag, ej behöfva vidtaga den ringaste positiva åtgärd, utan endast underlåta att påminna om Riksdagskallelsens kungörande.
Ingen rådgifvare kunde ens tilltalas för underlåtenhet af cn handling, som ingenstädes finnes ålagd såsom skyldighet.
När skulle auetoriteterne då förrätta valen?
De väntade en påminnelse från Regeringen, men den komme ej; tiden ginge emellertid förbi, och sedan finnes ej något sätt, hvarigenom Ständerna skulle på lagligt vis kunna komma tillsammans, om ej Konungen af gunst och nåd sammankallade dem.
Derföre anser jag det i86
Den 12 Februari i f. m. vådligt att vänja vederbörande vid en dylik påminnelse om Riksdagskallelsens kungörande.
Samma talare har slutligen yttrat, att åter remiss skulle vara utan ändamål, emedan han förmodat, att Utskottet ej skulle frångå sin öfvertygelse.
Men efter den närmare kännedom jag har af saken, anser jag ej otroligt, att Utskottet skulle frånträda den, sedan det genom de gjorde anmärkningarne blifvit bättre upplyst.
Jag styrkes så mycket mera i denna förmodan, som saken afgjordes blott genom en rösts pluralitet; och tre eller fyra Ledamöter, som ej voro tillstädes, när beslutet fattades, hafva sedan reserverat sig emot detsamma.
Jag fortfar således att yrka ålerremiss.
Den nu förevarande frågan synes mig af Herr af
Uhr redigt uppfattad och framställd.
Herr Cederschjöld har, vid uppläsningen af ii §.
Riksdagsordningen, stannat, när han kommit förbi det stadgande, som innehåller att valen med all skyndsamhet skola verkställas; men längre fram i samma §. står: samma dag, då i kyrkorne Riksdagskallelsen kungöres, skall Soknestämma till nästföljande Söndag, för Electors-val af allmogen, utlysas.
Der är således den bestämmelse, som Herr Cederschjöld sökt, men ej velat för Ståndet framställa, att nemligen samma dag, då kallelsen uppläses, samma dag socknestämma ock skall utlysas till Elec - Den 12 Februari i f. ra. tors-val.
Det liar blifvit yttradt, att Konungen utfärdat kallelse till Lagtima Riksdag.
Detta är origtigt.
Konungen bär blott påmint auctoriteterne, att ställa sig RiksdagsBeslutet, ocb de deruti citerade Grundlags §§. till efterrättelse, på grund af den kallelse, som Rikets Ständer sjelfve vid Riksdagen låtit införa i RiksdagsBeslutet.
Ku är det förhållande, att om, vid RiksdagsBeslutets allmängörande, valen genast skulle förrättas, skulle i landet blifva en hel massa af medborgare, som ej kunde tilltalas för gäld, ej häktas för brott, emedan Rikets Ständer ej voro närvarande och deröfver kunde yttra sig.
Derföre har man ansett tydligt, att föreskriften i 51 §.
RegeringsFormen om Urtima Riksdag skulle, hvad tiden anginge, vara den, sorn borde iakttagas i afseende på valförrättningarne till Lagtima Riksdag, på det att ej detta missförhållande emellan medborgare skulle kunna inträffa.
Det är således klart, att ii §.
Riksdagsordningen behöfver den rättelse, hvarom, enligt hvad en värd Ledamot gifvit tillkänna, fråga skall blifvit i behörig ordning väckt, och hvilken för närvarande finnes hvilande på ConstitutionsUtskottets bord; den nemligen att valen skola förrättas sist 5o:e och innan den 3o:e dagen före Riksdagens början.
Men här är ej fråga om öfverläggningar, rörande Grundlagens förändring.
Sådane få ej i Ståndens plena förekomma, och kunna ej 188 Den 12 Februari i f. m. här upptagas och pröfvas, utan måste af ConstilutionsUtskoltct behandlas, och först derefter kunna vi, i grund af 56 §.
RegeringsFormen, derom öfverlägga.
Jag skulle tro, att ConstitutionsUtskollet, i afsende på Herr Bexells motion, rätteligen förfarit, då det förklarat sig ej kunna upptaga målet, emedan frågan behöfde i Grundlagsenlig väg väckas, för att komma till slut; och att således all slags remiss af Herr Bexells motion, eller ConstitutionsUtskottets Memorial, vore emot formen, och ej ledande lill något godt resultat.
Det torde tillåtas mig alt göra Ridderskapet och Adeln uppmärksamme på ExpeditionsUtskottets ändamål och befattning. 36 §.
Riksdagsordningen innehåller i detta afseende:
Utom förenämnde i Regerings Formens 53 <S*. omför malde oell föreskrifne Utskott, äge Riksens Ständer att välja och förordna ett Expeditionsutskottj bestående af Tolf Ledamöters för att uppsätta ej mindre de expeditioner, som under Riksdagen af Stånden gemensamt utfärdas, än äfven RiksdagsReslutetj och alla sålunda författade Handlingar till Riksens Ständers justering öfverlemna; och äge HofCanzlereiij, eller den hans Embete företräder_, rättighet att i Utskottet öfvervara RiksdagsBeslutets justerings i de delar derafsom röra Konungens yttranden.
Af de för ExpeditionsTJtskottels befattning intagne stadganden synes, alt Ulskullet ej iir berättigadt alt in - Den 19.
Februarii f. m. komma mod utlåtande öfver Herr Bexells motion.
I RiksdagsBeslutet kan ej intagas någon reglementarisk föreskrift i det afseende!, emot tydliga ordalydelsen i 11 §.
Riksdagsordningen; ty denna §. börjar med definition på hvad med ifrågavarande föreskrifter förstås.
Jag anhåller om proposition derå, att ConstitutionsUtskottets
Memorial må läggas lill handlingarne.
Hvarje Ledamot är öppet att, om han det åstundar, i ConstitutionsUtskottet väcka fråga om ändring af ii §.
Riksdagsordningen; och det är den enda lagliga vägen att kunna tillvägabringa något stadgande i förevarande ämne.