Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Detta förslag till ytterligare inskränkning af vår Tryckfrihet lärer således först blifva framställdt af Folkets egne Ombud.
Då redan protocoll, hällne inför Konungen i ministeriejla ärender och comntandomål, äro unda 11 tagne från den allmänna tillåtelsen att få tryckas; så behöfves ej något sådant undantag, som nu blifvit föreslagit.
Jag tillstyrker, att den meningen, som börjar med sådana, försvarsverket beträffande_, och slutas med efter sakens beskaffenhet, må ur förslaget utgå, och anhåller, att detta måtte blifva Ridderskapet och Adelns gemensamma tanke eller anmärkning vid denna punkt.
Hans Excellence Herr Grefven och Landt Mar skalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln instämde i den gjorda anmärkningen, att ur ifrågavarande 1 Mom. af 8 §:n måtte uteslutas orden: och dertill hörande ader.
Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken föreslog, att denna anmärkning linge förfalla.
Ropades aler Ja och Nej. 3i4 Den ag J a n u a r i i e. m.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade sistnämnde två propositioner, af hvilka den förra besvarades ånyo med Ja och Nej, men den sednare med starka Ja, blandade med Nej.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken förklarade, att, som, efter hvad Hans Excellence tyckt sig finna, Ja öfverröstat
Nej, ofvanberörde anmärkning komme att förfalla.
Herr Zengerlein 3 Jacob:
Jag anhåller få anmäla min reservation emot Ridderskapets och Adelns nu fattade beslut.
Den grundar sig på x i års bandläggning vid KrigsRevisionen, der jag haft tillfälle att se användandet af anslagen till Armeens förråder, och redogörelserna derföre, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken hemställde vidare, om Ridderskapet och Adeln behagade godkänna och , såsom dess gemensamma tacka, till ConstitutionsUtskottet öfverlemna den framställda anmärkning, att uttrycket: RiksStåndens Protocoll och Handlingar j borde ur ifrågavarande moment utgå.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken gjorde proposition , alt berörde anmärkning mätte förfalla.
Den 29 Ja nu a l ii e. ra. 315 Hans Excellence Herr Grefven och Lan dtMar skalken förnyade desse 2:ne propositioner, hvilka likaledes med Ja och Nej besvarades.
Så vidt jag erinrar mig har det blifvit upplyst, att detta borttagande öfverensstämmer med en förut gjord förändring.
Hans Excellence Herr Grefven oth Landt
Mar skalken framställde härefter ånyo den gjorda propositionen till godkännande af ifrågarande anmärkning.
Ytterligare hemställde Hans Excellence Herr Grefven och .Landt Ma r s k ali; e n om Ridderskapet och Adeln instämde i den gjorda anmärkningen, att från undantagen i detta moment måtte uteslutas Banco- och RiksgäldsVerkens Prolocoll och Handlingar.
I följd hvaraf Hans Exeellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg nämnde anmärkning böra förfalla.
Bifölls, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde derefter proposition till godkännande af anmärkningen, ätt Bau-? 316 Den 29 Januarii e. ra. co- och StatsUtskottens Protocoll och Handlingar borde bland undantagen i förevarande moment utgå Ropades Nej.
I anledning hvaraf Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken föreslog , att denna anmärkning måtte förfalla.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln behagade såsom sin gemensamma tanke förklara, att uti den näst den sista meningen, som börjas med orden:
Sä dane_, Försvarsverket beträffande &c. skulle tilläggas KrigsExpeäitionen , vid uppräknandet af de Verk, der handlingar kunde finnas, som ansuges medföra våda för Rikets säkerhet.
Jag tror, att man kunde borttaga både KrigsCollegium, Förvaltningen och GeneralAdjutantsExpeditionen, den siste derföre att det redan är en gifven följd, och de andra såsom redovisande för medel.
Jag anhåller, att denna framställning först måtte göras, emedan den innefattar i sig den som Herr von Schulzenheim yrkat.
Haris Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde vidare, 0111 Rid - Den 2g Januari» e. m. 3»7 dérskapet och Adeln ville, såsom dess gemensamma lanka antaga den vid förevarande moment j^tterligare gjorda anmärkning, att derutur måtte utgå orden: hos KrigsCollegium, Förvaltningen af Sjöärenderne eller GeneralAdjutahtsExpeditionerne vårdade.
Ja och Nej. Hvarefter Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken gjorde proposition , att sistnämnde anmärkning måtte få förfalla.
Jag anhåller om proposition på hela meningens uteslutande, emedan den ej finnes i den gamla lagen och, på skäl som redan äro anförde, ej horde finnas der.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMar skalken yttrade, att Hans Excellence fattat Herr Hjertås anmärkning så, som den af Hans Excellence blifvit framstäld, nemligen att uppräknandet af de
Verk, der de ifrågavarande handlingarne kunde förvaras, skulle uteslutas.
Min syftning var icke endast denna, utan ock att hela denna mening skulle utgå.
Den finnes ej i den förra lagen, och jag anser den obehöflig.
Det 318 Den 29 Januarii e. m. beror på Konungen att hålla hemliga planer, förslager, rn. m. Först då Statsmedel behöfvas, är det som de komma till de administrerande Verken.
Derföre anser jag att man bör behålla det gamla, och utesluta den nya meningen såsom obehöflig.
Jag hemställer, om icke enklast vore, att hela meningen finge utgå.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde derefter, om Ridderskapet och Adeln behagade såsom sin gemensamma tanka förklara, att hela meningen, från och med orden: sådane3 FörsvarsVerket beträffande, till och med ordet utlemnaSj skulle utgå.
Ja och Nej. Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansåg denna anmärkning böra förfalla.
Ropades äfven Ja och Nej. Herr Munck af Rosenschöld:
Jag får fästa Ridd. och Adelns uppmärksamhet derpå, att hela denna mening, som ej finnes i vår gamla Tryckfrihetslag, innefattar en så farlig inskränkning i vår Tryckfrihet, att dess följder icke kunna beräknas, att den ej är föreslagen af Konungen, och att om toen 2g Januarii e. ra. den anlages, den blir ett utmärkt exempel på, att lagstiftande makten sjelf föreslagit en vådlig inskränkning i Tryckfriheten.
Häruti instämde Grefve Frölich.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förnyade derefter de sist framställde tvänne propositionerne, hvilka håda med Ja och Nej hesvarades.
Herr Hjerta hegärde votering.
I följd häraf föreslog Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken följande Voteringsproposition:
Den, som instämmer i den anmärkning att ur irsta momentet af 8 § i nya TryckfrilietsFörordningen må utgå följande, af ConstitutionsTJtskottet framställde förslag: ”så”dane, FörsvarsVerket beträffande, hos Krigskollegium, Förvaltningen af Sjöärenderne ”eller GeneralAdjutantsExpeditionerne vår”dade handlingar, hvilkas offentliggörande ”kunde anses medföra våda för Rikets säkerhet, må ej, utan Konungens tillstånd, ”utlemnas,” — samt att nämnde anmärkning må, såsom Ridderskapets och Adelns gemensamma tanka, till ConstitutionsUtskottet hänvisas, voterar Ja; den det ej vill, voterar Nej; 320 Den 29 Januarii e. ro. Vinner
Nej, kommer berörde anmärkning att förfalla.
Voteringen började klockan tre qvart till ii om aftonen; och béfunnos, vid voteringens slut, sedan en voteringssedel blifvit undantagen och förseglad samt de öfrige voteringssedlarne öppnade, rösterne hafva utfallit som följer: Ja — 16.
I anledning hvaraf, och sedan det öfver voteringen serskildt förda Protocoll blifvit uppläst, Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att omförmälde anmärkning komme att förfalla Upplästes följande från nedannämnde Utskott inkomne Memorial och Utlåtanden: Från BevillningsUtskottet : af den 28 dennes: N:o 65.
I anledning af BorgareStåndets gjorda förslag att förändra några, till förstärkta StatsUtskottet öfverlemnade, Voteringspropositioner, angående stora SjötullsBevillningen.
Från Den 2g Jan Aari i e. ro. Från BancoUtskottet : af den 26 dennes: N:o 104.
Med tillstyrkan, att en medaille må, genom BancöStyrelsens försorg, präglas och utdelas, till minne af Hennes Maj:t Drottningens högtidliga KröningsFest.
Från Lagutskottet: af den 19 dennes: N:o 161.
Öfver väckt motion örn upphäfvande af 6 § i 9 Cap. HandelsBalken.
Högloflige Ridderskapet och Adeln åt»: skildes klockan 12 om natten.
Söndagen d. 3 1 Januarii i83o.
Friherre Cederström_, Jacob: Jag hemställer, om vi icke, innan vi fortsätta granskningen af Förslaget till TryckfrihetsFörordning, kunde till afgörande företaga fyra Beög H. 31 Den 31 Januari i e. m. villningstJtskottets Betänkande!!, sora länge hvilat på Ridd. och Adelns hord , och , genom hvilkas afgörande man kunde komma i tillfälle att expediera förslag till Bevillningsoch BränvinsFörfattningarne.
Dessa Betänkanden kunna lätt afgöras, men deras längre hvilande på hordet hindrar expedierandet af de båda nämnde Författningarne.
Hr Grefven och LandtMarskalken skulle finna, att det för formen går an att följa Friherre Cederströms förslag, skulle jag visserligen önska detsamma.
BevillningsUtskottet åger för det närvarande intet att göra, och kan icke företaga de omnämnde Förordningarne förr än dessa mål blifva afgjorda.
Ehuru jag finner de båda föregående talarlie hafva haft stort skäl till sin framställning, hemställer jag dock, om icke, då plenum blifvit utsatt på så ovanlig tid som en Söndags eftermiddag, det skulle, om man företog något annat mål än det tillämnade, se ut som om man ville betaga en del Ledamöter tillfälle att yttra sig öfver dessa par surprise företagne Betänkanden.
Mig interessera de likväl alldeles icke.
Jag förenar mig med Friherre Cederström och Herr Tham.
Det är de personers eget fel, som ej ärö
Den 31 Ja n u a r i i e. m. 3a3 närvarande, om de försumma sig.
Då plenum blifvit ordentligen anslagit är det lika godt om det inträffar på en Söndag eller Måndag.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att de skäl, som en ledamot, Herr Crusenstolpe redan anfört, vore i Hans Excellences tanka så grundade, att Hans Excellence, utan att för egen del tillägga något ytterligare, ansåg sig endast böra hemställa, om Ridderskapet och Adeln biföll, alt pröfningen af ConstitutionsUtskottets memorial med förslag till ny TryckfrihetsFörordning nu finge fortsättas.
Fortsattes pröfningen af ConstitutionsUtskottets den 3o sistlidne September under N:o 5i aflåtne, och den 5 derpåföljde October e. m. på bordet lagde, Memorial, med förslag till ändringar i TryckfrihetsFörordningen och lill ny redaction af samma Grundlag. § 8. 2:0 Ministeriella Handlingar samt
Diplomatiska personers enskilta anteckningar eller berättelser om Ministeriella ärender må ej utgifvas eller utbekommas, utan Ko59 H. 2t* 3a4 Den 3i Jan u ar ii e. m; nungehs tillstånd, derest de höra till ett sednare tidehvarf, än för minst Femtio är tillbaka; Ej heller enskilta Bref, utan deras tillstånd, sorn dem skrifvit och emottagit, så framt Brefven ej vore i något Rättegångsmål nödvändige; Ej heller några åt publik vård anförtrodda Deposita af Skrifter och Handlingar, utan deras tillstånd, hvilke derom förordnat, så vida icke samma Deposita, utan bestämd tid för deras förvarandej minst Femtio år förblifvit i allmän vård.
Den häremot bryter, bote Femtio Riksdaler.
Vid detta moment gjordes ingeri anmärkning. § 8. 3:o Uti hvad Rättegångsmål, som helst, må en part väl tillåtas att, äfven innan Dom eller Utslag fallit, genom Tryck kungöra Inlagor, Anklagelse och Besvär; men honom åligge tillika, att, i sammanhang dermed, ofördröjligen trycka vederpartens förklaringar, jemte den del af Protocollet och öfriga handlingar, som Domstolen pröfvar för sakens fullständiga upplysning oundgängligen nödig.
När jag jemför gamla Tryckfrihetslagens 2 § 4 Morn. och 4 Punkten med Utskottets förslag, fin - Ppn 3i lanijarii e. m. 3a5 ner jag att Utskottet försökt göra omening till mening. 1812 års Redaction tillkom genom uteslutande af en punkt i 1810 års TryckfrihetsFörordning.
Der var stadgandet fullständigt och tydligt, och momentet uttryckte hvad det borde uttrycka, nemligen den skillnad, som bör vara, då man trycker Rättegångshandlingar innan dom i målet fallit, och sedan domen är utfärdad.
I förra fallet är det ej ovillkorligt ålagt utgifvaren, att trycka allt, hvad derefter i målet förekommer, ty det är nog onj han trycker sin eller vederpartens inlaga.
Det beror då på Contraparten, om han tror sig förfördelad, att å sin sida verkställa tryckning; och jag tror, att man då kan betrakta dem såsom personer, hvilka hvar för sig enskilt vilja upplysa allmänheten om rätta förhållandet uti en viss sak.
Men sedan dom i målet fallit, är det ganska riktigt, att domen äfven måste tryckas, eller att ingen enskild får trycka något utom hvad
Domstolen anser tjenligt, ty annars skulle
Domstolen sättas i nödvändighet att trycka sin egen dom.
För att förekomma detta, stadgade iSio års Lagstiftare, att, då raan börjar trycka, sedan dom är fallen, skall man trycka hela saken fullständigt.
Det synes sora sättaren, snarare än Lagstiftaren, ändrat 1812 års Författning.
Nu har Utskottet bemödat sig att göra mening, af hvad som förut icke var mening, men derigenom har handt, att §:n icke ulttrycker 22$ Den 3i Januarii e. m. det Lagbud, som den från början var ämnad att uttrycka.
Jag föreslår derföre, att efter ordet men, måtte utur 1810 års förordning införas:
Att den part, som af en Rättegång, sedan Utslag eller Dorn fallit, mera trycka låter än Dom eller Utslag, såsom en af Parternes påståenden, förklaringar o. s. v.
Då återstår den ursprungliga meningen, till hvilkens förändrande intet skäl finnes.
Utskottet har sökt uppställa redactionen så, att den skulle vinna Rikets Ständers bifall.
Den åsyftar hufvudsakligen 3:ne omständigheter: först att part tillätes, innan dom är kungjord, att trycka sina inlagor och skrifter; dervid Utskottet gjort det ovillkorliga förbehåll af skyldigheten att ofördröjeligen bifoga Vederpartens försvarsskrifter; och sluteligen, att Domstolen skall pröfva hvilka handlingar böra komma till allmänhetens kännedom.
Då Utskottet sökt förena alla dessa 3 omständigheter , som äro allt hvad man med skäl och billighet kan fordra, hade Utskottet trott, att redactionen skulle vinna Högloflige Rikets Ständers bifall.
Att domina efter uppställningen i denna §, så väl som i de öfrige, förmodar jag afsigten hafva varit att, med förbiseende af Lagens syftning, söka gynna Tidningsutgifvarnes Den 31 Januarii e. m. interesse.
Visserligen tror jag det vara bra, till vinnande af afnämare för ett blad, att i en Artikel inkasta ena partens anklagelse, och, tre fjerdedels år derefter, vederpartens försvar; men afsigten med alla rättegångshandlingars tryckning har förutsatt, att rättegången först skulle vara utförd, och att ingen annan, än parten, skulle tillåtas trycka något deraf, förr än den är slut; sedan är målet allmänhetens egendopi, emedan Domaremagten står under allmänna Opinionens bedömmande.
Motsattsen har dock hitintills ägt rum, då Tidningarne ensidigt tryckt rättegångarne.
Jag hoppas, alt detta ej bidragit att inverka på Domstolarlie till fattande af skefva beslut, men motsattsen kan dock inträffa; och Lagens afsigt kan det icke vara, att rycka oberoendet från Domstolarne och kasta dem i TidningsRedacteurernas händer.
Afsigten har varit att sätta Domaremagten under allmänna opinionens pröfning.
Efter Rättegångens sint må man skrifva och trycka huru mycket som helst.
Rättigheten att trycka species facti strider äfven emot den af mig ofvannämde princip, och kan föranleda många missbruk, ty en Species Facti kan vara mer eller mindre trogen och derigenom föranleda libellering parterna emellan, Domstolen förbi, i stället för att de blott inför
Domstolen böra få skriftvexla.
Af dessa skäl yrkar jag, att ingen tryckning må tillåtas förr än dom i målet fallit. 3aÖ
Den 3i Januarii e. 111.
Hans Excellence Herr Grefven och LandtMarskalken hemställde, om Ridderskapet och Adeln ansäg den af Grefve Frölich gjorda anmärkning böra, såsom Ståndets gemensamma tanka, till ConslitutionsUtskottet hänvisas.
Ropdes Ja och Nej. Grefve Frölich:
Den princip, jag yr kat, är för mycket rotfästad hos mig för att jag skulle låta min opinion gå till spillo, och icke söka utveckla densamma.
Det har blifvit sagt, att ingen borde få trycka Rättegångshandlingar förr än dom i målet fallit; men man kan tänka sig, att
Dom aldrig faller, utan saken blir nästan sorn begrafven; då ar det nyttigt, och då ligger bästa correctivet deruti, att. få trycka StärnningsMemorialet, på det allmänheten må få veta att målet inkommit.
Jag har under ruin lefnad lärt att känna processer, i hvilka den ena
Domaren efter den andra i 7 ä 8 år uppskjutit att fälla
Dom, blott för det de ej gittat döma i saken.
Jag föreser ej annat medel att få slut på sådana Rättegångar, än att endera parten låter trycka början.
Detta är ett skäl, som alldeles icke är utan vigt.
I afseende på hvad Friherre Rålamb anfört, att det skulle bero pä Domstolarue, hvilka handlingar sorn skulle tryckas, hemställer jag, om det ej skulle leda till hya förhandlingar med Domstolen, hvilka måhända skulle få sin egen märk - Deri 3i Januarii e. rji. 329 färdighet, och inskränka den publicitet, sorn hör finnas i afseende på den rinder allmänna opinionen ställda Domare-mggten.
Jag kan ej öfvergifva min mening, utan anhåller om Herr Grefvens och LandtMarskalkens proposition derpå.
Det förslag ConstitutionsUtskottet afgifvit till ny redaction af förra 4:de momentet i 2 §:n TryckfrihetsLagen, innefattar ej blott ett behöfligt förtydligande, utan äfven den utsträckning, som Friherre Rålamb omtalat.
För min del anser jag, att öfverläggningen bör stadna vid frågan om antagande af det nya förslaget, eller förblifvande vid det gamla.
Grefve Frölichs framställning afser en förökad utsträckning, som jag förmodar vara hämtad från 1810.
Jag hemställer, 0111 detär formenligt att här väcka fråga om något sådant, då det ej inkommit från Utskottet.
— Hvad sjelfva saken angår, så är emellan tryckning före och efter domen den skillnad, sorn Friherre Cederström angifvit, att tryckning före Domen oftast är ensidig och utan sammanhang, för att imponera på Domaren, då deremot den, som sker efter Domen, utgör en controll på Domare-magten.
Då Utskottet redan gått så långt, att handlingar ej få framkomma på ensidigt sätt framställda till allmänhetens förvillande, och då, i det påföljande /pde momentet af för - éf. 33o Den 3i Januari! e. m, slaget, parterne lemnäs rättighet att trycka species facti, hlolt med rrstriction att skrifsättet skall vara anständigt, kan jag ej finna annat, än att all billighet är iakttagen i afseende på offentligheten, och får alltså tillstyrka, att Grefve Frölichs anmärkning måtte förfalla.
Jag instämmer så till vida med Friherre Cederström, att jag tror det egentligen rätta vara, att ej trycka Rättegångshandlingarne förr, än sedan saken är utredd och afdömd.
Men då jag med Grefve Frölich finner, att en mansålder ofta skulle åtgå innan sådant kunde ske, så instämmer jag derföre också till en del med hvad Grefve Frölich anfört.
Jag tror, att saken tdelar sig i n:ne omständigheter: 1:0 om en person låter trycka en anklagelseact, med dertill hörande allegater, månne det ej då åligger honom att, när han derigenom kastat skugga på vederparten, sedermera, sedan dennes förklaringar inkommit eller Dom i målet fallit, och sedan anklagelsen sålunda blifvit tillrättavisad eller gillad, äfven låta allmänheten få kännedom af de handlingar, som ådagalägga den motsatta meningen, på det allmänheten ej må blifva förvillad i händelse vederparten antingen icke har råd eller lust att bekosta en sådan tryckning.
Förslaget till den blifvande TryckfrihetsFörordningen innehåller en otydlighet i den - Den 3i Januari i e. m. na del.
I nu gällande TryckfrihetsFörfaltning slår: att i hvad rättegångsmål som helst, en part väl må vara tillåtet , att , innan dom eller utslag fallit , efter eget valj genom tryck kungöra Inlagor, Besvär och anklagelser ; sedan står det: men att en sådan part äfven åligger vederpartens förklaringar derå, jemte Domstolens utlåtande deröfver och Ledamöternes i Domstolen särskilta vota, genom tryck kunniga göra.
Jag finnér saken vara ganka billig; och tror att Utskottet ej gjort rätt, som velat inskränka åliggandet derhän, att det skulle bero på Domstolens pröfning om Domen bör tryckas eller ej.
Jag röstar derföre för det gamla momentets bibehållande i denna del.
Den a:dra frågan är den, om tryckning sker sedan
Dom fallit, huru mycket då bör komma till allmänhetens kunskap af de målet tillhörande handlingar.
Då tror jag, lika med hvad Grefve Frölich anfört, att, likasom det stadgades i 1810 års TryckfrihetsFörordning, örn man later trycka mera än Domen, till exempel ena partens inlaga, man äfven skall vara skyldig trycka motpartens förklaring; dock ej mera än som fordras för en fullständig kännedom om saken.
Jag tror således, att om man vill hafva båda dessa omständigheter tydligt uttryckte, det nästan erfordras en ny redaction, som borde sammanfattas sålunda: 33?
Den 31 Januari! e. ni.
Uti hvad rättegångsmål som helst , må. det vara en part tillåtet, att, innan dom eller utslag fallit, efter eget val, genom tryck kungöra Inlagor, Besvär och Anklagelse ; men en sådan part åligge att, i sammanhang dermed, ofördröjligen trycka vederpartens förklaringar derå, jemte Domstolens utlåtande deröfver, äfvensom allt hvad som till allmänhetens fullständiga upplysning om saken erfordras.
Den part, som af en Rättegång, sedan Utslag eller Dom fallit, mera trycka låter, än Dom eller Utslag, såsom en af Parternes påståenden, Förklaringar, vissa Vota eller dylikt, vare äfven skyldig att tryckte bifoga Vederpartens Motpåståenden , Mot förklaringar samt de öfrige Ledamöternas Fota, af den Domstol, hvarvid målet förevarit, således allt, som för nödvändigt hållas bör till upplysning om sakens behandling och utslagets grunder.
Likväl må ej någon anses skyldig att utlösa andra Handlingar, än till en sådan fullständig upplysning ovillkorligen oundgänglige äro, och må profningen derom bero af Domaren, hos hvilken målet förevarit, under laga ansvar om dermed annorlunda förfares än med denna Lags tydliga merling och stadgande öfverensstärnmer.
Den häremot bryter, bote 5o Rd:r.
Härigenom tror jag, att rättvisan vore bevarad antingen tryckningen sker innan, eller sedan Domen fallit.
D é n 31 J a n u a r i i e. ni. 333 Grefve Frölich:
Den ledamot, som sist yttrade sig, liar haft den godheten förklara, att han i vissa delar instämde med mig, i andra åter icke.
Jag måste bekänna, att jag ej riktigt kunnat förstå, hvari han med mig instämt.
Deremot skall jag anhålla, att till svaromål få upptaga hvad Friherre Lagerbjelke mot mig anfört.
För hans räkning torde jag utur 1810 års Författning få uppläsa det moment, hvarom nu är fråga, efter Herr Frilierren ej erinrar sig dess innehåll.
Det är just detta moment, som jag tager till grund för min anmärkning, det lyder sålunda: att i hvad Rättegång som helst en part väl må vara tillåtit, att, innan Dom eller Utslag fallit, éfter eget val, genom trjck kungöra Inlagor, Besvär och Anklagelse; men att den Part, som af en Rättegång, sedan Utslag eller Dom fallit, mera trycka låter än Dom eller Utslag, såsom en af parternes påståenden, förklaringar, vissa vota eller dylikt, äfven vare skyldig att tryckte bifoga vederpartens motpåståenden, motjörklaringar samt de öfrige Ledamöternes Vota, af den Domstol, hvarvid målet förevarit, således allt, som för nödvändigt hållas bör till upplysning om sakens behandling och Utslagets grunder.
Likväl må ej någon anses skyldig att utlösa andra handlingar, än till detta ändamål ovilkorligen oundgänglige äro, och tnå pröfningen derom bero af Domaren, hos hvilken målet förevarit, under lagd 334 Den 3i Ja nu ar i i e, ro. ansvar, om dermed annorlunda förf ares, cin med denna Lags tydliga mening och stadgande öfverensstämmer.
Denna § är så tydlig och till sin afsigt så riktig, att jag ej kan undgå anhålla, det Ridderskapet och Adeln ville till densamma återgå, så mycket häldre, som jag, oaktadt all efterforskning, ej kunnat upptäcka något skäl till förändring, utan derföre stadnat i den gissning, att sättaren verkställt densamma.
För öfrigt torde jag få nämna, att, oansedt efterkommande moment stadgar att en Species Facti får uppgöras, så rör detta blott den omständighet om