Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att deremot förbjudna varor af ifrågav:de beskaffenhet funnos å transitouplag, kunde ej vara kändt, enär gods ej vid dess emottagande å sådant uplag undergår någon undersökning eller tullbehandling och ej heller behöfver till sin beskaffenhet upgifvas.
Att sådane varor, som dem, hvarom nu fråga är, blifvit å nämnde uplag i ändamål af införtullning införde, borde man kanske ej ens på förhand förutsätta.
Att åter, sedan detta förhållande blifvit kändt, gifva en sådan föreskrift, hvarigenom all enskild förlust förekoms, torde ej hafva varit oriktigt.
Vid den 8:de punkten torde få erinras, — hvad äfven sjelfva Betänk, uplyser, — att ersättning ej blifvit den omnämnde PostInspektoren beviljad för annan inkomst, än för beloppet af det porto af 1 sk.
Bko för hvarje lösbref, hvilket honom frångått och i stället hvarför Postverket kan antagas hafva kommit i åtnjutande af en inkomst af 4 sk.
Bko för hvarje af dessa bref.
I egenskap af t. f. föredragande hade jag tillstyrkt inrättande af de nya PostKontoren, såsom en både nyttig och ändamålsenlig åtgärd, men ansåg mig dock ej i den sedermera yppade ersättningsfrågan böra afvika från DepartisChefens mening, helst It.
St:r, uti deras underd. skrifvelse af d. 25 Okt.
1854 (N:o 168) ang:de Postbevillningen, med afslag å K.
M:s framställning derom att betalningen för s. k. lösbref och lokalbref skulle till Statsverket ingå, förklarat att afgiften för dylika bref borde fortfarande tillkomma Postförvaltare, samt emellan denna sportel-inkomst och den, som Postförvaltarne hafva af lös-väskor och bref-böcker, den skilnad företer sig, att denna sistnämnda sportel är helt och hållet beroende af korrespondenternes godtfinnande, hvilka ej behöfva hålla lös-väska eller med Postförvaltaren öpna räkning om de ej sjelfva sådant önska, men att deremot betalningen för lösbref måsle af den brefskrifvande erläggas.
Med afs. på dessa omständigheter torde ej heller billigheten af ersättnings anspråket i denna inskränktare omfattning i allmänhet förnekas.
Den erinran, som Utsk. i 9:de punkten gjort, går i motsatt riktning emot den i den nästföreg:de framställda.
Då lades
Statsltådet till last att det tillstyrkt beviljandet åt en tjensteman af en ersättning, upgående ej fullt till fjerdedelen af hvad hail sökt visa sig hafva förloradt, och derom han gjort underdånig anhållan.
Nu anses
StatsRådet hafva förhållit sig felaktigt derigenom att detsamma vid afgörandet af en, K.
M:s pröfning underställd fråga om rätta förståndet och tillämpningen af en Kongl.
Författning i Den 18 Juli. 403 ett upgifvet särskildt fall, inskränkt sitt tillgörande till att tillstyrka svar på den gjorda frågan, och ej derutöfver ifrågasatt åtskilliga af ingen hvarken då eller sedermera påkallade, men af Utsk. såsom lämpliga ansedda åtgärder åsyftande dels att bereda åtskilliga löntagare ersättning för den minskning i inkomst, sorn förmodats skola dem drabba till följd af det utaf StatsRndet tillstyrkta förklarande, dels ock en allmän lagförklaring till undanrödjande af den Kongl. Fölfattningens förmenta otydlighet.
I afs. på det slut i sjelfva frågan, hvartill Regeringen kommit, har Utsk, dock så till vida gillat den åsigt, sorn af mig m. fl. biträddes och hvilken äfven vann K. M:s Nåd. bifall, att
Utsk. funnit densamma icke förtjena ett klandrande omdöme.
— Berömmet är ej ampelt, men det ligger dock ej så litet hugnande deruti, att Utsk. ej, kunnat undgå att afgifva detta förklarande I afs. på den af Utsk. väckta frågan om ersättningen, skulle det kanske kunna vara tillräckligt att erinra att då ingen utredning fanns öfver beloppet eller beskaffenheten af den minskning i inkomst, hvilken af det föreslagna beslutet kunde för de ifrågav:de löntagarne upstå, — någon framställning om ersättning för en sådan minskning i inkomst ej heller blifvit af dem gjord, samt ändtligen några medel att till detta ändamål använda, ej funnos att tillgå, anledning att ej inlåta sig på denna fråga synes så mycket heldre hafva varit för handen, som de omnämnde löntagariie ej, till följd af det föreslagna beslutet, blefvo underkastade något annat, än hvad Konung och Ständer funnit billigt stadga, för sådane embets- och tjenstemän i allmänhet, hvilka hade aflöning uti indelta räntor eller kronotionde, och hvilket var afsedt att genast vinna tillämpning på en stor del af dem, samt i mån af afgång på alla.
Den påbjudna förändringen åsyftade ej heller någon nedsättning i tjenstemännens lönevilkor, utan en reglering deraf, så att de skulle utfalla årligen med jemnare belopp och ej blifva så fluktuerande, som med tillämpning af de årliga markegångsprisen visat sig vara händelsen.
Hvarken förlust eller vinst skulle under en längre följd af år på det hela upstå.
Förhandlingarne inom KiksStåuden, då förändringen beslöts, utmärkte äfven nogsamt att detta förhållande ej blifvit af representationen förbisedt att, till följd af förändringen, en löntagare skulle ett eller annat år kunna komma att få en minskad inkomst emot den, som kunnat honom tillkomma enl. den årliga markegången eller derest han fått sin ränta in natura upbära, och om äfven ej kan förnekas att till följd af de ovanlig högt stegrade spanmålsprisen vid förändringens sättande i verket, de räntetagare, som ansetts pligtige att på förändringen ingå, då måst åtnöjas med en mindre inkomst, än som kunnat tillfalla dem, om de fortfarande fått upsäga räntorne till leverering in natura, och således för tillfället gjort en förlust, så är likväl ej gifvet, än mindre ådagalagdt, att vid sammanräknandet efter 10 års förlopp af hvad dessa räntetagare, som undfå lösen efter medelpris, bekommit och hvad andra, som under samma tid upburit sina räntor på det gamla sättet, erhållit, de förra blifva lidande.
Sådant beror uppå spanmålsprisen under nästföljande år, och dem lärer ej någon på förhand
Den 18 Juli. kunna med säkerhet upgifva.
Men först efter nämnde tids förlopp lenn vidräkningen med tillförlitlighet upgöras; och åtskilliga omständigheter antyda redan att de förutsättningar, hvaruppå beräkningarne vid förändringens beslutande blefvo byggda, torde slutligen visa sig mera tillförlitliga, än mången nu vill medgifva.
Skulle emedlertid det tillfälliga lidandet för de tjenstemän, hvarom nu egentligen är fråga, för ögonblicket hafva varit af den svårare art, att det påkallat särskilda åtgärder, torde det närmast hafva ålegat vederbörande Konsistorier, som bäst varit i tillfälle att känna detta, att låta utreda verkliga förhållandet, och sedermera till K.
M. inkomma med den underdåniga framställning som af de behörigen styrkta förhållanderna varit föranledd.
Genom det förslag tili förbättrad aflönings-stat tor ElementarLäroverken, hvarmed K.
M. vid innevide Riksdag till R.
St:r inkommit, torde vara tillräckligt ådagalagdt, att Regeringen vid första tillfälle, som erbjudit sig, påkallat R.
St:rs behjertande af Lärarnes behof af förhöjda inkomster.
Beträffande åter den ifrågasatta allmänna förklaringen, så torde ej möjligheten af olika meningar om en författnings rätta förstånd vara tillräcklig anledning att anse behofvet af en förklaring verkligen vara för handen.
Anmärkmn i 10 punkten, har af en föreg:de talare, som närmare känner förhållandet med den omhaudlade frågan blifvit så tillräckligt belyst att denna punkt lämpligast bör af mig förbigås.
Uti ll:te punkten har Const.Utsk. lagt SlatsRudet till last en för stor undfallenhet för Norriges anspråk, enär, såsom orden lyda, StatsRådet medgifvit, att ifrågav:de löneförhöjning ensamt af Norriges intressen påkallades, men densamma ensamt skulle komma att drabba Sverige.
Rör att ådagalägga detta sistnämnda har Utsk. anfört, att Norrige sedan år 1833 lemnat ett årligt bidrag till Handels- oell Sjöfarts-fonden af endast 1 5,000 Speciel', hvilket utgjorde 28 proe. af de gemensamma utgifterne för Konsuls-väsendet, under det Sverige fått betala de bristande 72 proc.
Att denna fördelningsgrund är riktig, vill jag så mycket mindre påstå som åtgärder äro vidtagna för att söka häruti vinna rättelse, men för att styrka sin upgift hade Utsk. bordt visa huru många af nuv:de aflönade Konsuler gagna den svenska och huru många, som gagna den norrska sjöfarten eller äro för båda ländernes sjöfart nödvändiga, och så länge fonden till Konsulernes aflönande är gemensam, samt Konsulsväsendet gemensamt, lärer väl ej hvad som är nödvändigt för befrämjande af det ena eller andra Rikets fördelar böra, under afbidan på rättelses åstadkommade i fördelningsgrunden, försummas eller förnekas, och skulle jag tro svenska StatsRådets ledamöter ingalunda motsvara hvad landet har rätt att af dem fordra oell hvad dess sanna intresse krafvel-, om de vid öfverläggninningar om de förenade Rikenas gemensamma intressen upträdde såsom partimän, kallsinnigt förnekande att, om ej Sveriges fördel är uteslutande eller föietriidesvis i fråga, medverka till afhjelpande af behof, hvilkas verklighet de icke kunna förneka, eller till befrämjande af inrättningar, hvilkas vigt de måste erkänna.
Ett sådant förfarande skulle kunna 6törande inverka på det goda förhållandet
Den 18 Juli. emellan Brödrarikena, oell vid den fråga, sora nn utgjort föremål för Const.Utsk. granskning, hade det, eili. min tanka, varit så mycket mera förkastligt, som, fastän det för
Sveriges handel
Br oliehöfligt att i Archangel hafva en aflönad Konsul, det likväl icke iir eller kan vara för Sverige likgiltigt att på denna plats Norriges intressen bevakas af en person med så obestridlig skicklighet, som, enligt sammanstämmande intyg, KaptenLöjtnanten Fleischer skall hafva.
Jag har nu genomgått de af Const.Ulsk. framställda anmärkn-.r och sökt i anledning deraf meddela de uplysningar, hvilka synts mig af desamma påkallade, samt öfverlemnar pröfningen till 11. o. Ad.
Hr Exc. Erih.
Lagerheim
Elias:
Bland de af Const.- Utsk. i förevule Mera. gjorda anrnärkn.r, är den, som förekommer i 10 punkten riktad emot Departtet för Utrikes ärendena.
Denna anmärkt!, har redan af en föregide talare blifvit vidrörd, och då dess föremål till en del omfattar en tid, som ligger utom området för Const.Utsk:s gransknings-rätt, saint B.
St:r erkänt nyttan af den utaf Regeringen vidtagna åtgärd, anser jag icke behöfligt att vidare derom yttra mig.
Då emellertid Utsk:s anmärkt), är rigtad emot de underhandlingar, som föregått ärendets slutliga pröfning och K.
M:s beslut i frågan, anser jag mig både skyldig och berättigad att i detta afs. meddela några uplysningar.
Jag tror att Const.Utskis anmärkn. i detta hänseende hvilar på en mindre riktig upfattning af sättet, på hvilket olika frågor böra behandlas.
Det synes mig naturligt att då K. M., antingen på grund af dess egen derom fattade mening eller till följd af en . framställning af dess Minister för Utrikes ärendena, finner sig föranlåten att med en främmande makt öppna en underhandling, det i första rummet måste vara angeläget att veta, huruvida samma makt är benägen att ingå i en sådan och huruvida den delar de åsigter som skulle kunna tjena till grundval.
Det faller då af sig sjelf att innan saken kan komma till någon mognad och blifva föremål för den formela behandling, som Grundlagen föreskrifver, måste man först göra en förtrolig icke bindande framställning till den makt, med hvilken underhandlingen skall inledas, för att göra sig underrättad, om han är benägen dertill.
Detta var föremålet för de första instruktioner, som leinnades K.
M:s beskickning i Köpenhamn; alldenstund, utan att veta, huruvida Danska Regeringen instämde i Svenska Regeringens åsigter, det icke kunde blifva fråga om att bestämma grunderna för den öfverenskommelse som sedermera träffades, sedan K. M., på sätt Grundlagen föreskrifver, derom i StatsRådet fattat dess Nåd. beslut.
Jag tror således, att man härutinnan med all möjlig noggrannhet iakttagit Grundlagens föreskrifter, på det sätt som närmast öfverensstämde nied ämnets beskaffenhet.
Bland öfriga i detta Mern. förekommande anmärkmr, finner jag mig nämnd endast i t .sta punkten, oell jag är långt ifrån att, undandraga mig det ansvar, som dervid kan drabba hvarje medlem af StatsRådet ehuru jag i ganska ringa mån deltagit i handläggningen af da <08 Den 18 Juli e. m. uti punkten omnämnda mål; dä anmärkmn, hvad mig beträffar, endast omfattar perioden från den 20 Sept. nasti, år, då jag emottog ledningen af UtrikesDepart:tet, till d. 20 derpå följande Okt., då Const.Utsk:s granskning tog sin början.
Jag tror emellertid att sjelfva anmärkmn saknar befogenhet.
Man tyckes nemi. antaga, att emellan StatsRådets ledamöter inga andra meddelanden förekomma och inga andra tillfällen lemnäs att ingå i pröfning af de ärenden, sora skola af Konungen afgöras, än de, som omtalas i protokollen Så är dock icke förhållandet, allraminst i afs.
p& befordringsmål.
Det är naturligt att om inom Regeringen den harmoni och det sammanhang i åsigter eger rum, hvarförutan en sådan institution som StatsRådet ej, till fäderneslandets båtnad, kan upfylla sin bestämmelse måste hvarje DeparDsChef på förhand alltid meddela sina embetsbroder de vigtigare mål, som sedermera underställas Konungens pröfning, för att gifva hvar och en af dem läglighet att yttra sina tankar.
När då StatsRådets ledamöter äro ense om en sak, och instämma i föredragarens mening, behöfvas icke några vidlyftiga yttranden till protokollet.
Jag tror icke att R.
St:r, åtminstone icke deras Const.Utsk, skulle vara belåtne med att StatsRåderne läto i protokollen inflyta allt hvad under muntliga discussionen blifvit framställdt och yttradt.
Achates: Const.Utsk:s nu föredragna DechargeBetänk. liknar nästföreg:de Riksdagens Const.- Utsk:s enahanda Betänk, som ett bär liknar det andra.
Det är alltjemt, enligt min tanke, samma oriktiga npfattning af ändamålet med den Utsk. åliggande granskning af Regeringens handlingar.
Ty hvad kan detta förnuftigtvis vara annat, än att R.
St-.r skola af Utsk. få veta, huru det, efter granskning af de för allmänheten förhemligade StatsRåds-protm, anse Konungens Rådgifvare hafva motsvarat sitt förtroendekall, om de i allmänhet eller en eller flere af dem genom sina rådslag befordrat eller åsidosatt
Rikets sannskyldiga nytta, eller om de föredragande med nit, skicklighet och drift utöfvat sitt embete.
Med den metod Const.Utsk. nu antagit, får man dock härom veta stort ingenting.
Den bästa Styrelse, den, som upfyller landets önskningar, som verksamt går framåt och derför förtjenar sina medborgares tacksamhet, får af Const.Utsk. ungefär samma vitsord, som den sämsta, hvilken styr i strid med det allmänna tänkesättet, är overksam och stationär — ja, hinderlig mot alla förbättringar.
Konsten är endast att kunna akta sig för ett och annat formfel af mer eller mindre väsendtlig beskaffenhet, och då misstag äro menskliga, kunna dessa likaväl begås af den bästa som den sämsta Styrelsen.
Men icke kan detta vara meningen med Const.Utsk:s granskningsrätt ?
Månne den ensamt skall afse klandret af misstagen och icke tillika uttrycket af tillfredsställelse öfver förfjensten hos Regeringen, eller bör icke för ett rättvist omdöme det ena vägas emot det andra?
Och är det icke möjligt — hvilket äfven mer än en gång inträffat — att en dåsig och reaktionär Styrelse, fastän den strängt hållit sig vid formerna; kan göra samhället långt mera ondt, än en lefvande och Den 18 Juli. 497 verksam Styrelse, ehuru lion kan beträdas med ett och annat förbiseende i partiella frågor?
Jag hyser således fortfarande den öfvertygelse jag vid flera föreg:de Riksdagar yttrat att Const.Utsk., efter granskning af StatsRådets prot., bör afgifva ett motiveradt totalomdöme om rådslagens beskaffenhet, 0111 Regerinsärendenas behandling, om det inflytande de rådgifvande utöfvat på besluten, deras sjelfständighet och ihärdighet att söka göra sina meningar gällande, eller de uraktlåtanden, som i detta hänseende ligga dem till last.
Endast efter en sådan framställning kan man inhemta, huruvida Rådgifvarne, som sig bör, iakttagit
Rikets sannskyldiga nytta elier försummat densamma.
Jag har nu med fägnad hört denna infattning af Const.Utsk:s pligt godkännas äfven af en f. d. ledamot af Konungens Råd, H.
Exc. Hr Gr.
Sparre; men han beklagade destomer, att ingen ledamot i Const.Utsk. vid denna Riksdag från en sådan sida betraktat Utsk:s åligganden.
Den tidrymd, sorn varit föremål för Utsk:s granskning, hade eljest erbjudit ganska många anledningar att fatta frågan inom en mera vidsträckt synkrets; ty för ingen, som följt händelserna, torde det vara en hemlighet, att en högst väsendtlig förändring i upfattningen af allmänna mått och steg, särdeles i de materielia lifsfrågorne, visat sig hos Regeringen före och under den sist förflutna Riksdagen och efter densamma.
Sålunda hade man kommit i erfarenhet af att, sedan Regeringen vid förra Riksdagen till R.
St:r afgifvit propos:r i den mest prohibitiva och reaktionära anda, och dessa propos:r blifvit af representationen afslagne samt beslut i rent motsatt syftning fattade, K.
M. utfärdat författningar och vidtagit åtgärder helt och hållet i öfverensstämmelse med Ständernas framställningar, men deremot i strid med hvad hans Rådgifvare i de för Ständerne bekanta rådslagen yttrat; och detta har skett innan någon förändring af Rådgifvare-personal egt rum — ja, man har sett beslut, mot hvilka på detta rum skarpa protester blifvit anförda af en Konungens Minister, såsom hade de varit af den för landet mest vådliga beskaffenhet, sedermera under samme Ministers kontrasignation påbjudas såsom allmänna författningar.
Om orsakerna till en sådan omvändelse förnimmer man likväl icke ett ord i Const.Ut,sk:s mern.
Troligen uplysa likväl StatsRådets prot., huru härmed förhåller sig och i hvad mån Konungens Rådgifvare egt inflytande på dessa beslut, eller om de varit ett resultat endast af en allenastyrande vilja, efter hvilken Rådgifvarne fogat sig, utan att anse sjelfständigheten fordra att lemna sina platser hellre än att uppoffra sina grundsatser.
Att den ifrågav:de förändringen fortgått, hvad dc materiella frågorna beträffar, och i viss mån jemväl i andra frågor rörande t. ex. förbättringar i lagstiftningen, ådagalägga åtskilliga proposu- vid innev:de Riksdag.
Men om än dessa sednare icke ligga inom området af det nuv:de Const.Utsk:s granskning, så torde vill åtminstone den märkbara öfvergången icke hafva bordt undgå Utsk:s upmärksamhet.
Beträffande dc speciella anmärkmr, Utsk. framställt, äro visserligen de fleste af dem hvar för sig af vigt, hvarföre också några af StatsRådets ledamöter ansett nödigt upträda med långa skriftliga D en 18 J nli. mern., såsom hade de af aktor publicus varit anklagade inför en kämnersrätt.
Ensamt denna omständighet bevisar olämpligheten af den form Utsk. gifvit åt Betänk., då Ministrarne kunna helt och hållet undvika att inför ett politiskt tribunal försvara och utveckla det syslem, som blifvit af Regeringen följdt under den tidpunkt Utsk:s granskning omfattar.
Under sådana förhållanden kan Betänk, ej heller föranleda till något resultat, knappt till någon discussion, hvarföre jag också ej vill besvära K. o.
Ad. med att punkt för punkt genomgå detsamma.
Om en af dessa punkter, nemi. den, som angår Landshöfdingeinstruktionen, har jag förut omständligt yttrat min tanka, hvilken då, likasom den förmodligen ännu är, var i strid med R. o. Adrns.
Vid ett par andra punkter anhåller jag likväl att få något närmare uppehålla mig.
Den första punkten, ang:de underlåtenhet af StatsRfidets ledamöter att vid utnämningar till embeten och tjenster afgifva yttrande om de sökandes skicklighet och förtjenst, är af stor konstitutionel betydelse, likväl mindre i det hänseende Utsk. anmärkt, eller då förslag till sysslorna af underordnade myndigheter uprättas; ty då kan möjligen StatsRådets yttranden anses innefattadt i de föredragna handlingarne och de tillstyrkanden, som på grund deraf afgifvas.
Långt svårare är denna underlåtenhet vid frågan om tillsättande af [örtroendesysslor eller högre embeten.
Der saknar Konungen all uplysning vare sig af underordnade myndigheters förslag, eller sökandernes meritlistor, helst ansökningar icke ingifvas till dessa sysslor.
Om Konungen i sådana fall saknar de råd och underrättelser hans Rådgifvare enl.
Grundlagen äro pligtige att gifva i alla Regeringsärenden, så är ju K.
M utan ali slags ledning vid valet af personer till dylika platser.
Det är för den skull här, mer än i de flesta fall, af behofvet påkalladt att vederbörande Depart:Chefer och öfrige StatsRådets medlemmar till prot. afgifva uplysningar om personernas egenskaper och lämplighet för einbetet, samt derpå grunda sina bestämda tillstyrkanden, för att förekomma misstag och från Konungen hvälfva ansvarigheten för dessa, åtminstone inför opinionen.
Högst beklagligt är det derföre om, eril. hvad man vill sluta till af en reservation vid Betänk., Konungens
Rådgifvare i detta hänseende åsidosätta sin rätt och pligt och åtnöja sig med att, sedan utnämningen skett, deremot göra betydelselösa föreställningar för att befria sig ifrån ansvaret.
En annan punkt, den 10:de, innefattar ändå gröfre anmärkmr mot en af Konungens nu mera afgångne Rådgifvare, Hr Erih. Stjerneld, i afs. på behandlingen af frågan, hvilken politisk ställning Sverige, i händelse af det år 1853 förmodade Europeiska kriget mellan Ryssland och Vestmakterna borde intaga.
Ty om någon fråga varit af hög vigt, så är det väl denna Jag kan således icke dölja min förvåning att af Const.Utslcs Betänk, inhämta, att beslut i ett för landet så ytterst maktpåliggande ärende blifvit fattadt helt konfidentielt, utan att, på sätt Grundlagen bjuder, något offentligt prot, deröfver blifvit földt, och utan att någon annan af Konungens Rådgifvare, än den, som åtog sig verkställa Konungens enskilda befallning, deraf fått kännedom; ja, detta beslut hade blifvit medde - D o ii 18 J u I i. 4l)!l ladt väre småministrar, chargé-d’affairer och Iegations-sekreterare hos främmande hof 5 å 6 månader, innan Konungens eget Statsråd bevärdigades att derom erhålla den ringaste kunskap.
Om detta än kan juridiskt försvaras med det uttryck i Grundlagen, att Konungen handhafver ministeriella mål såsom han »behagar», så är det åtminstone stridande mot Rikets sannskyldiga nytta, att en sådan inkonstitutionel! ordning iakttages, när det gäller en så ytterst vigtig sak, som här är i fråga.
Den Minister hvars underlåtenhet att påyrka ärendets konstitutionella behandling blifvit af Utsk. anmärkt, har nu mera på begäran blifvit entledigad från sitt embete, och någon anmälan enl. 107 § R.
F. kan således ej mot honom ega rum; men om så icke varit, skulle jag icke kunnat undgå yrka §:ns tillämpning och i voteringsurnan nedlägga min svarta kula.
Detta hindrar mig likväl icke att uprepa en öfvertygelse, som jag vid flere tillfällen både enskildt och offentligt yttrat, eller att jag i allo gillar det beslut om Sveriges neutralitet i det sednaste Euro peiska kriget, Konungen fattat, och att jag intet ögonblick ångrat mitt deltagande i den tacksägelse-adress R.
St:r vid förra Riksdagen derlör afliito.
Jag har alltsedan dess med största upmärksamhet följt gången af Konungens utrikes politik under hela perioden af kriget, och jag har, af hvad jag i detta hänseende iakttagit, funnit, att denna politik varit förd med oaflåtligt afs. på Sveriges båtnad och med en diplomatisk skicklighet och takt, som väckt hela Europas erkännande, med undantag troligen af Rysslands.
Jag instämmer således fullkomligt i Const.Utsk:s omdöme så väl öfver neutralitetsförklaringen som öfver Novembertraktaten; men tillägger att, om jag icke förut egt giltiga grunder för denna min uplattning, jag ingalunda blifvit öfvertygad af Const.Utskrs till Ständerna afgifna redogörelse för de Utsk. meddelade diplomatiska akterna, hvilken snarare förvillar än uplyser, då man der nästan vid hvarje period stöter på en obesvarad fråga, hvarpå svaret troligen igenfinnes i handlingarne.
Enl. mitt förmenande har likväl Utsk. genom framställningen af detta ämne med den öppenhet och talang, som vederbort, kunnat vinna en heder, den Utsk. nu undandragit sig, då det t. o. m. låtit en enskild representants anmärkmr framstå såsom initiativet till Utsk:s forskningar i detta det vigtigaste af alla ämnen, Utsk. behandlat.
Slutligen ber jag att, med anledning af 11 :le punkten, rörande en löneförhöjning åt Svenska och Norska konsuln i Archangel, få erinra att, om Const.Utskis yttrande, att Svenska StatsRådets rådslag i denna fråga bordt framläggas till R.