Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Börjar man en gång komma in på den vägen, att antaga den som har den bästa säkerheten, så kommer man slutligen till åborättskap, med rättighet att qvarsitta vid hemmanet, och hvaraf sedermera kunna uppkomma frågor om en större eller mindre besittningsrätt, som vi i sednare tider sett exempel af.
Det är således verkligen icke utan sina vådor, alt gifva sig in på denna bana.
Hvad som nu för första gången i detta afseende blifvit föreslaget, skulle således kunna i en framtid föranleda vådor, hvartill delta förslag från början ingalunda synes gifva anledn.
Det finnes ett annat sätt, så väl att trygga sjelfva directionerne för arrendets utbekommande, som alt gifva en större säkerhet för att arrendena under en längre tid skulle bibehållas af samma personer; nemi. att det nuvar. stadgandet alt borgen skall ställas på 5 år visserligen bibehålies; men likväl med skyldighet för borgesmännen att, derest, inom året förut ny borgen icke blifvit anskaffad de förra borgesmännen stanna i ansvar för arrendet.
De personer, som gå i borgen, komma då att se sig noga före, till hvad belopp summan stiger, för hvilken de borga.
Sådana föreskrifter skulle trygga en fortfarande brukning af jorden under samma hand, och derigenom tryggades äfven alt arrendena icke blefvo för högt uppdrifna.
Hela vådan kunde då blifva, att icke arrendebeloppet blef så betydligt som hittills, hvarigenom cassornas inkomster minskades, men trygghet och säkerhet tror jag derigenom skulle vinnas.
Jag medgifver visserligen, 3 H. 12 50 Den 0 O c t o b e r. att de olägenheter sora här blifvit oranämde vid boställens utarrenderande verkligen äga runi; roen jag skulle tro, att alla de förslag, sora här blifvit framställda, äro af beskaffenhet att framkalla andra ieke mindre olägenheter.
Hvad först beträffar motionärens förslag, att man skulle utsätta en maxiraisumma, hvaröfver arrendena ej borde bestämmas, sä har ingen talare instämt med honom i den åsigten alt sådant borde ske.
Ett stadgande af detta innehåll skulle i första rummet inskränka boställsdirectionernas fördelar att erhålla det största möjliga arrendebelopp.
En annan talare har äfven yrkat, alt ett sådant maximum borde bestämmas, och alt alla de speculanter som ville bjuda ett sä högt arrende och som derjemte voro behörigen docurnentcrade, skulle äga att sins emellan lotta.
Jag betviflar att detta vore det rätta sättet; ty jag skulle tro, att vid denna lottning det kunde ganska lätt inträffa, alt den som hade de minsta moraliska garantierna för sig alt uppfylla sina förbindelser, blefve den sannskyldiga arrendatorn, och att deraf vida större vådor skulle kunna uppkomma, än de som nu äga rum.
Man har äfven föreslagit, att boslällsdirectionerna skulle äga rättighet att pröfva anbuden.
Directionerna kunna likväl icke pröfva speculanternas säkerhet för en längre framtid, utan blott för den tid då anbudet göres.
Arrendetiden är utsträckt till 30 år.
Inom denna tid kunna såväl arrendatorn som borgesmännen vara borta.
Någon säkerhet kan således icke derigenom vinnas för arrendevillkorens uppfyllande.
En annan värd talares förslag har gått derpå ut, att i borgensförbindelsen skulle vara utsatt en maximisumma, öfver hvilken borgesmännen icke ville gå.
Detta skulle för de fleste speculanler vara oangenämt, att det sålunda genom borgensförbindelsen blefve kändt, att de hade ämnat gifva så och så mycket mera uti arrende än det belopp, för hvilket de verkligen stannade.
Det sista förslaget af Hr von Hohenhausen, nemi. alt borgensförbindelsen skulle innehålla det villkoret, att borgesmännens ansvar borde fortfara äfven efter de 5 årens förlopp, i händelse arrendatorn icke kunde anskaffa nya borgesman, kan jag ej eller godkänna, emedan jag anser de bestämda 5 åren vara en tillräckligt lång tid för en borgensförbindelse, hvilken endast grundas på personligt förtroende till arrendatorns förmåga alt uppfylla sina förbindelser, och jag tror att den icke bör längre utsträckas.
Jag ber alt få tillägga, alt min öfvertygelse är, att det onda, hvaröfver man nu med rätta klagar, har, såsom man säger, nått. sin culminationspunkt.
Erfarenheten har nu visat, att mången kommit pä obestånd genom höga arrenden.
Denna erfarenhet skall naturligtvis återföra speculanterna till sans, och jag skulle förmoda, att hädanefter arrendena icke eller blifva så högt uppdrifna som de hittills varit.
Erfarenheten har visat, alt, åtminstone vid de sista arrende-auctionerna uti Calmare län, der jag har varit ombud ä reg-.tels vägnar, arrendena icke gått till så högt belopp som förr.
Jag tror således, att saken skall hjelpa sig sjelf.
Jag har begärt ordet endast i Den t) 0 c t o b c r. 01 afseende på ett yttrande, som naturligtvis skulle involvera cn återremiss, om derpå gjordes afseende, nemi. Gr.
Hamiltons yttrande, deruti lian begärt att lottning skulle äga rum när anbuden voro lika.
Jag anhåller att lottning icke må komma i fråga.
Der fråga är om förtroende till personer och om säkerhet, der får icke spellyckan afgöra hvem som skall blifva arrendator eller icke.
Jag förnyar ruin anhållan om bifall till betänk.
Jag vill blott lemna en närmare förklaring af mitt sista yttrande i afseende på denna fråga, efter detsamma blifvit missförstådt.
Den af mig föreslagna förlängda borgen har jag .åcke ifrågasatt skola åläggas, derest arrendatorn fullgjort sina förbindelser.
Bland dessa arrendatorns förbindelser är äfven den, att efter de första 5 åren ställa ny borgen.
Om det nu i contraclet finnes bestämdt, alt arrendatorn inom det 4 eller 5 årets slut skall ny borgen ställa, så beror det ju på borgesmänneu att tillse, ät hvilken person de lemna sin borgen, och alt de icke lemna den åt en slarf, blott derföre alt de se honom hafva cn liten förmögenhet, som möjligen kan räcka för en lid, eller derföre alt de vilja blifva af med honom ifrån den ort der han är, hvilket ofta nog inträffar.
De se sig då före innan de lemna sin borgen åt en sådan person, och detta stadgande skulle följaktligen åstadkomma en försigtighet hos borgesmännen, hvilken är af behofvet högeligen påkallad, om deras påskrifter skola gifva någon säkerhet åt boslällsdirectiouerna för arrendatorns fullgörande af åtagna förbindelser.
I de få ord jag anfört, har jag önskat bifall lill Otsk:s betänk., men skulle effecten af denna discussion blifva en återremiss, så får jag äran förklara, att jag, i anseende (ill den afsigt, som ligger till grund för llr von Hohenhausens yttrande, skulle önska, att, då målet blir återremitterad!, den olägenheten i någon mån mätte kunna i en framtid undvikas, att genom det stadgande, som nu förefinnes, alt caution blott bör lemnäs för 5 år, Kronans jord icke, under dessa 5 åren, må kunna blifva belt och hållet borlfuskad.
Herrarne veta alla ganska noga, alt man under 5 är kan lill den grad förstöra jord, alt den icke på 10 år kan återbringas i det goda skick, hvaruti den förut varit.
Skulle den föreskrift som nu gäller blifva ändrad sålunda, att caution bör lemnäs för de första 10 åren, sä undviker man också derigenom att efter 5 års förlopp ny caution skall behöfva lemnäs.
Jag tror, att man bör söka alt fä kronojord sä väl skölt sorn möjligt, och att denna afsigt skulle vinnas derigenom, att första cautioncn blir för 10 år.
Jag bar anmält mig, för att yttra några ord ang-.de lämpligheten af de utaf åtskilliga talare föreslagna åtgärder, till förekommande af vanhäfd å boställen.
I allmänhet synes den meningen hafva gjort sig gällande, alt vanhäfd måste blifva en nödvändig följd af arrendebeloppens stegring genom auctioncr.
Jag hemställer, om icke vanhäfd vore tänkbar äfven om en mindre auclions - 92
Den 9 0 e l o b e r. summa betingades.
Man har velat föreskrifva borgen, icke blott såsom nn för 5 år, ulan afven önskat att borgestiden skulle utsträckas, ifall icke ny borgen anskaffades.
På detta salt tror jag visserligen altman skulle vinna detändamålet, alt auclionssumman icke ktinde gå högt, eller att åtminstone borgen icke kunde presteras för en högre arrendesumma, enär förmodligen ingen eller högst få skulle åtaga sig en sådan ansvarighet under 30 års tid för el t arrendebelopp.
Att företaga lottning emellan de högstbjudande, tror jag äfven skulle möta mänga och stora betänkligheter.
Att öfverlemna åt boställsdireclionerna att bedomina de sökandes säkerhet och skicklighet, vore visserligen det lämpligaste; men dä måste också den utvägen alt genom auetioner bortarrendera dessa boställen belt och hållet afskaffas.
Det torde för öfrigt visserligen vara möjligt att bedömma en persons vederhäftighet vid det tillfälle då han gör sitt anbud; men att bedömma bans skicklighet samt hans vederhäftighet att efter 30 års lid ansvara för boställets vanhäfd, Iror jag icke står i någon boslällsdireclions makt, och förmodligen är det på denna grund som borgesliden är bestämd till 5 är.
Jag förmodar, alt 11. o. Ad. på dessa skäl icke anser lämpligt ali återremittera betänk.
Tvenne meningar hafva egentligen sökt att bär göra sig gällande uti discussionen om förevar, sak, nemi. omlankan om arrendatorernes bästa och omtankan om boställenas vård.
Om någondera skyddas genom de förslag, som blifvit uppgifna, lemnar jag derhän, förenande mig med hvad Frih.
Haab yttrat.
Hvad boställenas vård beträffar, så anser jag mig böra upplysa, alt compagniebefälen, inom hvilkas område boställena äro belägna, äro skyldige att tillkännagifva, örn boslällena komma i vanhäfd, på det att regrts-chefen må kunna anställa ekonomisk besigtning derå, och till följd deraf vidtaga de åtgärder som fordras, pä del att Kronans rätt mätte blifva bevarad.
Jag finner icke att något förslag bär förekommit, som, om det antoges, kunde hindra för högt uppdrifna arrenden, och tror icke alt man genom författningar kan undanrödja olägenheterna deraf.
Utsk. har ganska väl behandlat ärendet och noga öfverlänkt detsamma, då det tillstyrkt R.
St. alt afstå hela motionen.
Jag anhåller således för min del om bifall till detta betänk.
Allm. Besv.- o. Ekon.Ulsk:s betänk.
N:o 32 blef, uppå härefter af II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, gjord propos., af R. o. Ad. bifallet.
Då nu föredrogos Ridd.Utsk:s d. 5 dennes på bordet lagda mera.
N:o 9, med svar på återremissen, i frågan om val af suppleanter lill R.
St:s Utsk., samt N:o 10, med utlät, öfver Ridd.-
Direcl:s riksdagsberättelse, blcfvo dessa naem., på begäran af II r Bildt, Knul och Hr Coyet, Julius Carl Aug., ånyo lagda [iä bordet.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att Hr Lager - Den K 0 c t o 1) e r. 93 heim, Lars Magnus, anmält det han, i anseende lill tjensteåligganden, ej kunde längre uppehålla sig vid riksdagen och derföre nödgades afsäga sig den honom uppdragna befallning att vara Bänkman inom 24 bänknv.s-afd.
Lades pä bordet nedannämnda från Utslcn inkomna ullåtin och betänkm, nemi. från Stats-Utskotlet:
N:o 33, angalo beräkningen af statsverkets inkomster; N:o 33, lill. A, i anledn. af K.
M:s nåd. prop. ang:de den S. k. ollongäldens upphörande; N:o 33, litt. B, i anledn. af K.
M:s nåd. propos. om upphörande af den s. k. husmansskalten i Bohus län; N:o 33, litt. C, i anledn. af väckte motioner om upphörande af eller nedsättning uti den för lackjernstillverkningen utgående tiondeafgift; N:o 33, litt.
D, i anledn. af väckt molion om ändring tili K. kungör, af d. 18 Febr. 1843, angule nedsättning af den till högre belopp än ett skeppund för hundrade bestämde hammarskatt af stäng- och ämnes-jernstillverkningen i lliket; N:o 33, litt.
E, i fråga om upphörande af de bland statsverkets ordinarie inkomster upptagne gerningsören; N:o 34, ang:dc regleringen af utgifterne under riksstatens lista hufvudlitel; „ N:o 35, ang:de regleringen af utgifterne tinder riksstatens 2:dra hnfvndtitel; och N:o 36, ang:de regleringen af utgifterne under riksstatens 3:dje hufvudtitel ; Lag- samt Allm.
Bes v.- o.
Ekon.-U tskottel: N:o 1, i anledn. af väckt motion om förbud för beväringsskyldig alt genom lega befria sig från krigstjenst; N:o 2, i anledn. af väckt molion, att böter, förvandlade till fängelse vid vatten och bröd, mätte i vissa fall få aftjenas i häradsfängelserna; N:o 3, i anledn. af väckt molion, att ålderstigne skeppare, ej allenast måtte, i de städer, der särskild afdeln. af rådhusrätten handlägger sjörätts- och tullmai, blifva ledamöter i denna afdeln., utan ock anses äga företrädesrätt till fyrmästare-, lotsåldermans- och lotslieutenantsljensler; samt N:o 4, i anledn, af väckt motion, angalo förtydligande af författningarne om suöplogning. H. R. o. Ad. åtskildes kl. 2 e. m.
In fidem protocolli, Albert Munch. 94 Den 12 Octo b er f. m.
Lördagen den 12 October 1844.
Juslerades 8 prot.uldr. för d. 9 dennes.
Justerades pleniprot:n för d. 26 sistl.
Sept. f. och e. m., d. 28 och 60 i samma månad sami d. 2 dennes.
Cederström, Anders, anförde skriftligen:
Såsom frånvar. när Ridd.Utsk:s betänk., i anledn. af min motion om löneförhöjning för Ridd kamereraren föredrogs, anhåller jag ödmjukast, att, sedan de med anledn. deraf föranledde yttranden nu blifvit justerade, och jag varit i tillfälle att genomläsa de gjorda anmärkmrne, med några ord fä besvara desamma, såvida de ej af andra talare redan blifvit besvarade.
En värd talare, Hr Hjerta, har ansett såsom skäl lill vägrande af löneförhöjning för kamereraren den omständigheten, ali nämnde kamererare ej personligen inkommit med någon ansökan i ämnet, då han deraf velat draga den slutsatsen att ingen löneförhöjning vore af behofvet påka liad.
Hvar 'och en vet, att, dä fråga vid riksdagsförhandlingar förekommer om beredande af någon förmån för enskilde personer, sällan eller aldrig den person, som är i behof af, eller önskar någon förmån, sjelf träder upp och motionerar i egen sak , ulan all detta merendels alltid vcrkställes af andra; och så har äfven nu varit fallet, enär det ingalunda kunnat falla mig in alt väcka motion om löneförhöjning åt kamereraren, med mindre jag bestämdt visste, både att han önskade del denna fråga skulle väckas, och att han rättvisligen borde kunna påräkna 11.
Ståndets bifall å min framställning i ämnet.
En annan värd ledamot, Hr von Troil, Emil, har afstyrkt bifall till den äskade löneförhöjningen, på den grund att före nuvar. kamercraren liera utmärkta personer beklädt nämnde befattning, och att densamma då ansetts så fördelaktig, att en af dessa, oaktadt han erhållit ett bland de högre embeten i Slaten, likväl någon lid efter det han blef föredragande inför K. M. bibehållit Ridd.kamererareljensten.
Att utmärkte personer förr innehaft denna befattning, äfvensom att de med den summa varit belåtna, bestrides visserligen ej af mig; men deraf följer ingalunda, som Hr von Troil yrkat, att den nuvar. kamereraren har skäl till samma belåtenhet, enär förhållandena då och nu äro särdeles olika.
Förr voro nemi.
Ridd.kamererarens inkomster betydligt högre och göromålen betydligt mindre.
Anda lill 1828 års riksdag hade kamereraren, i likhet med öfrige vid Riddarhuset anställde tjenstemän, under riksdagarne uppburit ett särskildt arfvode, hvilket likväl till följd af Ridd.Direchs d. 25 Maj 1826 fattade beslut, och R. o.
Ad:s d. 30 Juni 1829 godkännande deraf, blef honom frånkändt, på den grund att Ridd.cassans dåvar. klena tillgångar ej Den 12 October f. m. 95 medgåfvo fortfarande utbetalande af nämnde arfvode.
Härtill kommer att kamererarens göromål årligen blifvit ökade, dels genom tillkomne donationer och testamenten, dels genom det mindre skrifvarebiträde, kamereraren nu emot förr har att påräkna.
Af hvad jag nu haft äran anföra, tror jag Hr von Troils inkast tillräckligen vara vederlagdt, men vill likväl tillägga, att den höga tjensteman, på hvilken Hr von Troil alluderade och som på samma gång var föredragande inför Konungen och Ridd.kamerare, ingalunda på samma tid skötte hegge tjensterna, utan att det var nuvar. kamereraren, som med Ridd.Direct:s bifall under denna tid skötte kamereraretjensten; att under sådanc förhållanden det kunde vara fördelaktigt att bibehålla lönen för den tjenst en annan skötte, torde hvar och en medgifva, men deraf följer ingalunda, alt tjensten i och för sig sjelf måste vara så särdeles lucraliv.
Vid i834 års riksdag förhöjdes Ridd.secret.lönen med 100 proc., så att densamma från 600 blef 1200 r:dr, men kamereraren erhöll ingen tillökning, ehuru hans göromål betydligen ökats, hvilket deremot ingalunda var fallet med secret.befattningen.
Den proportion som förr var emellan dessa begge löner, blef genom denna löneförhöjning för secret. lill den grad rubbad, att då densamma förr gjorde 33£ proc., hvarmed secret:s lön från äldre tider öfverskjöt kamererarens, sä utgör den nu 166| proc.
Det var återställandet af den fordna proportionen mellan ridd.secrehs och kamererarens ordinarie löner som jag med min motion afsett, och jag anser att Ridd.Utsk. baft så mycket större skäl att biträda min åsigt, som den orsak, hvarföre arfvodet för kamereraren 1829 indrogs, uppgafs vara Ridd.cassans mindre goda tillstånd, ett förhållande som likväl nu väsendtligen förändrats, enär Ridd.cassans tillgångar blifvit betydligen förbättrade sedan den tiden.
Bara på den korta liden sedan nuvar. kamererarens utnämnande eller sedan år 1833, har Ridd.casans blifvit tillökad med öfver 18,000 r:dr b:co.
Då man vid 1834 års riksdag ansåg Ridd.secret. rättvisligen böra erhålla 100 proc. i lönetillökning, samt hvar och en som känner något till göromålen inom Riddarhuset vet att kamereraren emellan riksdagarna har ojemförligt mycket mer att göra än secret., hvilken sednare för sina göromål under riksdagarne har ett betydligt riksdagsarfvode, så torde ej vara för mycket att kamereraren vid 1844 års riksdag erhåller en proportionaliter lika tillökning i ordinarie lön, helst han ändå kommer att i proportion mot hvad förr var förhållandet blifva lidande.
Jag fortfar sålunda att yrka, det Ridd.Utsk. benäget vill föreslå en löneförhöjning för kamereraren med 100 proc., eller från 450 lill 900 r:dr b:co, och anhåller ödmjukast att Utsk. ville, med afseende å den promemoria kamereraren i ämnet afgifvit i det betänk., som med anledn. af återremissen från Utsk. är att förvänta, fullständigt relatera de af honom i densamma uppgifne förhållanden, på det att H. R. o.
Ad. då må blifva i tillfälle att med full sakkännedom fatta dess beslut.
Jag mäste bekänna, att jag ingalun - 91) Den 12 Octo ber f. m. da kan gilla, att en ledamot som är fränvar. dä cl t ämne förcdrages, långt derefter uppträder för alt bestrida hvad som under discussionen öfver samma ämne blifvit yttradt.
Skulle nu åter upptagas till besvarande hvad sålunda anförts, finnér man att discussionerne öfver ett och samma ämne skulle kunna i oändlighet fortsättas.
Jag vill derföre inskränka mig till det svar, att jag icke godkänner alla de af Frih.
Cederström nu anförda fada och alt jag tror, det många af dem äro oriktiga.
Om Frih. sjelf, oller någon af Ridd.Utsk:s ledamöter behagar samtala med mig derom, sä skall jag uppgifva dem.
II. o. Ad. biföll, uppå fl.
Ex. Hr Gr. o. Landim:s propos, att Frih.
Cederströms anförande, jemte Hr vonTroils i anleda, deraf nu afgifne yttrande, finge remitteras lill Ridd.Ulsk. H. Ex. Hr Gr. o.
Landtm, tillkännagaf, att Hr von Post, Stafs, anmält det han, i anseende till elt inom hans hus och slägt timadt dödsfall, nödsakades aflägsna sig från hufvudstaden och derföre anhållit att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, få afsäga sig sina befattningar såsom ledamot af Ridd.Utsk. och Bänkman för 12:te bänkm:s-afd. R. o.
Ad. lemnade härtill sitt bifall.
Med stöd af Riksd.Ordm får jag vördsamt anmäla, att jag icke kan emottaga den plats i Bcvilln.- Utsk., hvartill jag i förra plenum af Hrr Electorer blifvit utsedd. lf.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, gaf jemväl tillkännna, att Hr Linroth, Carl Joli.
Gustaf, anmält sig vara nödsakad att från riksdagen afresa samt anhållit att, med bibehållande af sin riksdagsmannarätt, få afsäga sig den honom uppdragna Electorsbefattuiug.
I anledn. häraf och sedan II.
Landtm, äfven tillkännagifva, att Gr.
Hamilton, Jacob Essen, såsom ledamot af BancoUtsk., Hr von Ehrenheim, Christian Wilh., såsom ledamot af Allm. Besv.- o. Ekon.Utsk., och Hr Printzenskjöld, Carl, såsom ledamot af Bevilln.Utsk. begärt och erhållit ledighet, den förstnämnde för 2:ne veckor från d. 21 dennes och de sednare för 3:ne veckor ifrån denna dag, anmodade H. Ex. Hrr Bänkman, alt i deras nästa sammanträde utse en Elector efter Hr Linroth, samt Hrr Electorer, att i nästa sammanträde välja nya Utsk:s-ledamöter efter Hrr:ne Gripenstedt och von Post, samt suppleanter för Gr. Hamilton och Hrrme Ehrenheim och Printzenskjöld.
Föredrogs till justering Exp.Utsk-.s d. 9 dennes på bordet lagda, under N:o 8 afgifna förslag till R.
St:s und. skrifvelse till K. M., rör:de af K. M. i nåder föreslagen och af R.
St. antagen förändring af 87 § Reg.F. I sammanhang härmed föredrogs ett från Const.Utsk. inkommet - Den 12 October f. ra. 97 niet mern.
N:o 9, med uppgift å de af samtlige RiksSt:n god kände grnndlagsändringsförsiag, hvilket mern., i öfverensstämmelse med II. Ex. Ilr Gr. o. Landlm:s propos., af Ii. o.
Ad. ansågs böra förekomma vid justeringen af så väl Exp.Utsk:s nu förevar, förslag, som dess nu jemväl på bordet hvilande, under N:o 9 afgifne förslag till II.
St:s und. skrifvelse till K. M., ang:de godkända förslag till ändringar i Rikets grundlagar.
Hr von Ilar t mans dorff, Au g.:
I detta förslag till und. skrifvelse har Exp.Utsk., på sätt som det brukas, infört hela den §, hvaruti ändring blifvit gjord.
Utsk. har således afskrifvit äfven den gamla texten.
I den gamla texten är en felskrifniqg, hvilken måste rättas, på det att Ständerne icke må genom detta misstag förändra ordalagen i den del af §, som icke varit
Slän dernes pröfning underställd.
Det står nemi.: ”frågor härom må i Ståndens plena väckas och skola, sedan LagUtsk. deröfver, efter den ordning sorn 5ö § i allmänhet stadgar, blifvit bordt, af R.
St. afgöras.
Öfverenskomma 11.
St. om någon ny lag, eller om gammal lags npphäfvande eller förändring, aflemna de” etc. men torde böra vara aflemne.
Denna anmärkn. anser jag icke vara af beskaffenhet att ålterremiss af förslaget behöfves, utan att skriffelet genast kan rättas.
Uppå härefter af H. Ex.
Hr Gr. o. Landtm, framställd propos. , blef Exp.Utsk:s förslag till und. skrifvelse N:o S af R. o Ad. godkändt, med rättelse af det skriffel, som nu af Hr von Hartmansdorff blifvit anmäldt.
Till justering föredrogs härefter Exp.Utsbs d. 9 dennes på bordet lagda, under N:o 9 afgifna förslag till und. skrifvelse, ang:de godkända förslag till ändringar i Rikets grundlagar.
Det förhåller sig med detta förslag till und. skrifvelse pä samma sätt som med det förra, nemi. att den gamla texten är felaktigt afskrifven.
Men dertill kommer ännu ett fel, nemi. att vissa förslag äro felaktigt afskrifna, och att på ett ställe ett ord är öfverhoppadt i texten.
Jag anhåller att särskildt få nämna felen vid hvarje § för sig.
Gamla texten af 17 § lieg.F. lyder sålunda: ”Konungens domsrätt skall uppdragas tolf af honom utnämnde lagkunnige män, sex frälse och sex ofrälse, hvil/ta” etc.
I det afgifna förslaget står hviide.
Uti 39 § Reg.F. skulle ordalagen enl.
Const.Utsk:s förslag och Ständernes beslut, vara följande: ”Besluter
Konungen sådan resa sina riken.” Exp.Utsk. har skrifvit sine.
Riksd.- Ordn:s 15 § lyder i den gamla texten: ”till förrättande af valen för alla häraderna inom en domsaga” etc.
Exp.Utsk. har skrifvit häraderne.
17 § 2 mom. af samma grundlag lyder i den gamla texten: ”riksdagsman, som vald blifvit, må ej, utan lagliga hinder, kunna sig undandraga, och njute han af dem, som äro berättigade att välja, anständigt och tillräckligt underhåll och rese3 H. 13 98 Den 12 October f. m. kostnad, hvilka för Preste- oell BorgareS(:s riksdagsfullmäktige före valet bestämmes.” Ordet, ”hvilka” är öfvcrhoppadt af Exp.Utsk., och det blir ingen mening om detta ord borttages. 22 § Riksd.- Ordn. lyder i gamla texten: ”fullmakterna böra för att vara gällande, lyda sålunda: ”Till den lagtima (urtima) riksdag som i” etc.
Exp.Utsk. har skrifvil ”uti.” Förslaget lill Riksd.Ordn.
59 § sådant det blifvit II.
St. undersläldt oell af dem godkändt lyder sä: ”Af dessa handlingar böra etc. under Exped.Utskottets” etc. 1 Exp.Ulsk:s förslag står i stället Utskottet.
Uti 1 § 5 mom.
Trycklr.förordn. har Exp.Utsk. skrifvil uligger det, i st. f. dligge det. 9 mom. af samma § lyder sålunda: ”Utgifvare af dagblad och periodiska skrifter häfver ej ..... då han” etc. Exp.- Utsk. har skrifvil ”hafva icke,” hvilket ej blir mening, dä man sedan säger : ”då han i dem insända anonyma skrifter utgifver.”