Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
24i Hgen just farhågan för de af FirianceComittéen förtslagne mede], som hos de flesta alstrat farhågan för en realisation.
Jag har trott att en annan utväg än att upptaga utländska lån, eller tillåta Aetieågares inträde i Bankett, skulle bunna gifvas till målets ernående nied mindre kostnad , ehuru vörkstålligheten af silfvers utväxlande icke nu genast kunde följa.
Om man äfven skulle lemna utur sigte de oeconomiska olägenheter, som ett sådant företag skulle kunna åstadkomma och hvilka flere värde talare Framställt, samt endast hålla sig till ziffran, bör man lått finna hvilka stora förluster det föreslagna sältet till realisationens tillvågabnngande skulle bereda Staten.
Om män låter Banken tinder 5 år bespara de summor, sorn skulle utgå till ränta å lån i Silfver, eller til! utdelning åt Actiedelågare, kan troligen realisationen med Bankens egna tillgångar verkställas, och då hade man bespart Slaten en skuldsättning af o millioner Riksdaler i silfver.
Orri realisafionsgrunden faststålles efter nu gällande agio till 128 sk. för en Specie-Riksdaler år realisationen i och med detsamma i sjelfva verket verkställd; ty hvar och en som ville hafva silfver för sin Bancosedel; kari då få detsamma utan att gå till Banken.
Han behöfVer endast inväxla specie— mynt, eller uppköpa myntbart silfver och aflemna till myntning.
Således 'är blott fråga huruvida ytterligare agio kiinde Uppkomma under den tid, Sorn framflyter innan silfverin växlingen från Banken tager sin början.
Möjligheten der - Ridd. o. Ad.
Prof. 5 Band. i6.
Den IX April f, m\ af, kommer vål alltid, att åga rum; men då man på ena sidan har denna blotta möjlighet att äfventyra, och på den andra har den gifna vinst, att hafva bespart 3 millioner Riksdaler i silfver, torde man icke länge, böra tveka, hvilkendera utvägen som bör vidtagas.
Friherre Wrangel och Herr Tham hafva jemväl instämt uti det liufvudsakligaste vilkor för en sådan plans framgång, nemligen Bankens consoliderande genom uppköp af silfver för dess årliga öfverskotter, och detta medel år det enda som kan tillvägabringa en realisation med bestånd för framtiden.
Om äfven företaget skulle misslyckas hade Staten derpå ingen ting förlorat, då vid det andra, innefattande skuldsättning, man i händelse af en olycklig utgång, åfventyrar den visserligen högst betydliga summan al 3 millioner Riksdaler i silfver.
Ännu ett skål emot låneutvågars vidtagande finnes deruti, att om Bankens årliga vinst kornme att åtgå till ränta eller actieutdelning, kunde Bankens ställning icke blifva förmonligare ån den nu år; hvaremot i den föreslagne årliga besparingen, en tillgång finnes att äfven för framtiden bereda utvägar, att i alla händelser hafva ett stadgadt mynt och att derutöfver äga en sparpenning vid oförutsedda olyckshändelser.
Då sjelfva egenteliga föremålet för discussionen Friherre Björnstjernas motion redan efter mer än fullständig debatt blifvit afgjord, så har jag denna gång endast begärt ordet för att söka vederlägga några af Friherre Wrangel och Herr l>étn i r April J. /», 24»
Tham framställde satser, sorn jag för min del ej kan godkänna.
Det har yttrats att i FinanceComittéen ej vidtagits någon undersökning rörande orsakerne till jordbrukets och nåringarnes iråkade förlägenhet.
Jag tror tvärtom, att då FinaneeCornitféen uppgifvit ett befintligt hufvudsakligt ondt, myntets vacklande varde, sorn måste verka en osäkerhet i alla näringsförhållanden, hvaraf förlägenhet blifvit en slutlig och oundviklig följd, har FinaneeComittéen tillräckligt upplyst dennas grundorsak, och handlat rätt, då den föreslagit afhjt Ipandet af detta onda, såsom en föregående fansta 1
It innan några förbättringar kunna påtänkas i våra näringsförhållanden.
Friherre Wrangel har vid jemförelse emellan de så kallade silfver, och pappersperioderne i Sverige, tyckts gifva företrädet åt den sednare.
Om härmed menas den tid, då Rikets gångbara mynt varit ett pappersmynt, ej vid påfordran i klingande mynt realisibelt, så tror jag att erfarenheten talar emot denna Herr Friherrens tanka.
Jemföres t. ex. pappersperio den från 1747 *776?
med den sedermera började silfverpeiioden.
Förra tidehvarfvet framvisar en ståndig omväxling af ömsom på hvarandras bekostnad riktade borgenärer och gåldenårer, alltid till skada för näringarne, sorn genom ett ståndigt vacklande i alla förhållanden, hämmades i de framsteg, naturen alltid understödjer.
Då såg man enskilta lidanden och olyckor påkalla jy65 års Riksdag och parti— hvålfningar, flå såg man samma orsaker bereda Adolph Fredriks Tronafsågelse peli 176g års Riksdag, med alia öfrige detta tidt hvarfs poli - Den ii April f. lii. tiska och financielia märkvärdigheter.
Deremot under den sednare (silfver) epoken stadgades förtroendet och äganderätten, och under dessa mågtiga skydd fortgingo nåringarne till oupphörlig förkofran.
Och hvad närvarande pappersperiods financielia företräden beträffa, derom lemna tidens inom och utom
Stånden hersk an de rop om förlägenhet och nöd, tillräcklig Upplysning.
Jag delar Friherre Wrangels tänka om nyttan af en genom laglig controil inskränkt privat assignafions rått, äfvensom Herr Tharas yttrande om fördelarne af friare Handels- och Nåringslagar; men jag frångår ej den öfvertygelse, att alla verkningarne häraf förfe* las, så långe ej säker beräkning för något in* dustrielt företag under ett vacklande myntvärde kan göras.
Friherre Wrangels önskan om prsescriptionstid för Bancosedlarnes gångbarhet, kan jag ej dela.
Vårt hela bemödande måste väl vara att stärka ej att minska Bankens credit, och detta sednare blc-f väl en följd, örn sedelhafvaren genom försummelsen att betrakta sedelns datum, kunde bringas i förlust af dess hela värde.
Och huru liten summa i sedlar äfven på längre tid går förlorad, kan dömas deraf att af alla under 5o år utgifne Kopparmyntssedlar, ej mera ån 4o,ooo R:dr åro oinlöste, hvaraf likväl stundom ännu några uppvisas.
Också tror jag mig böra nätuna, att i Engelska Banken ingen prsescriptionstid finnes antagen, utan tvärtom följer man der den grundsats att snarare inlösa till och med falska sedlar, ån blottställa Bankens egna sedlars credit Den u April f. m.' 345 Friherre Wrangel har framstå!
t Englands skuldsättningssystem, såsom en orsak till dess stigande våfstånd, och gjordt en jemförelse emellan Englands Statsutgifter och välmåga för 10 år tillbaka och nu, ij83 utgjorde visserligen Englands Statsutgifter' knappast 12 millioner P. St., då de deremot nu utgöra några oell femtio millioner, och Statsskulden är mer åa tre gånger större nu än då.
Likväl tror jag att inom England ingen nu påstår dess stora statsskuld vara en orsak tili välmågan, utan tvärtom att landets stora rikedom, sätter det i stånd att håra tyngden af den stora skulden, och att denna rikedom ånna mera skulle stiga, om ej alla industriella företag måste betungas med dryga skatter i och för råntorne å Statsskulden; skatter, öfver hvars tryckande börda Parlamentet hvarje session erhåller klagomål Irån alla Rikets delar.
Jag tror mig äfven böra nämna, att ingen del af Englands Statsskuld tillkommit för att förvandla Staten till ett låninstitut åt enskiite, utan endast för Statsbehof; äfvensom att Engelska skulden ej circulerar såsom mynt, Skullé Herr Tham* anförande vara grundadt om sedelstockens större belopp från 18 io i8i5 ån nn, oaktadt under en vida. lägre cours, så visar detta, tvärtemot hvad Herr Tham vid ett annat tillfälle anfört, att, ingen myntbeståmniog år möjlig, utan genom, en verklig realisation.
Herr Thams satts, att ingen jemförelse emellan andra länder och oss kan äga rum, delar jag ingalunda.
Jag tvärtom, tror, att samma orsaker i alla länder alltid ver-, kat samma resultater, och att således vi kunna.
Den 11 April f. rn. begagna andra nationers erfarenhet, för att, undvikande deras misstag, använda det nyttiga i deras girna efterdömen.
4 Grefve Posse, Carl Henric:
Jig ämnar ej upptaga tiden med en lång discnssion i ett så interessant ämne.
Jag vill blott fästa mig vid ett yttrande af den sista värde talaren, nemligen att myntets vacklande värde anses af honom, i öfverensstämmelse med hvad FinanceComittén yttrat, vara den enda och sanna orsaken till landets nuvarande förlägenhet.
Om det så verkligen vore, föreslår jag som ett enkelt sått att afhjelpa den att otn till exempel Bankens metalliska fond år 5 millioner Riksdaler, man genast må decretera att alla utelöpande sedlar skola indragas till dess de återstående öfverensstämma med samma speciebelopp, och om fonden ej vbre mer ån en million, att de utelöpande indragas tills återstoden blott blefve deremot svarande.
Nu hemställer jag, huruvida det vål vore möjligt att på sådant sätt afhjelpa förlägenheten.
Jag hade hittills föreställt mig att myntets råtta bestämmelse vore att befordra utbyte af varor och derigenom Öka productionen.
Jag hade trott att myntet, då det skall uppfylla^ detta ändamål, mäste vara i ett proportioneradt förhållande till landets rymd, till svårigheten af cornmunicationer, med flere sådana omständigheter; ty om det icke finnes i ett sådant förhållande, eller om det finnes, men icke circulerar, så minskas handeln och i och med detsamma productionen; emedan man miste snart upphöra att producera hvad man ej tyen il Aprilf.m. kan försälja eller utbyta.
I andra länder har man ansett ganska vådligt att minska myntqvan. titeten sedan den en gång varit utsläppt i allmänna rörelsen.
Erfarenheten i Sverige bevittnar det äfven, och j.ig tror i öfverensstämmelse med hvad Friherre Wrangel och Herr Tham nyss yttrat, att en af de hufvudsakligaste orsakerne till den närvarande svåra allmänna förlägenheten, år den sedan 1812 antagna utväg att vilja genom myntets fortfarande indragning förbättra dess värde.
Hvar och en kan besvara hvad, man dermed vunnit.
Vårt närvarande pappersmynt utgöres till stor del af nationalskuld som garanteras af hela nationalförmögenheten; det år ju naturligt att om denna minskas, skall förtroendet till säkerheten i lika nion äfven .förminskas; också har agios cours mellan sedlar ock specie, i följd af sedlarnes indragning, snarare ökats ån minskats.
Hvad Statsskuld beträffar, hvilken Herr Rosenblad anser mera såsom en följd af rikedomen än en orsak dertill, torde jag få göra den anmärkning, att enär Statsskulden år fördelt inom Landet mellan ett stort antal innevånare, kan man äfven så vål kalla det Statsfardran som Statsskuld, emedan alla inom Landet boende
Fordringsägare a:ne gånger om året draga ränta af sin Stalsfordran, och genom nya besparingar, som på lika sätt användas, öka sina räntor i en jemt stigande progression.
I detta afseende kan Statsskuld eller Statsfordran anses för hela Nationen af samma beskaffenhet, o 248 Den 11 April f m, och medförande lika nytta, sorn våra Sparbankar för cien lågre arbets-k'assen.
Om jag ej misstager mig» har Friherre Wrangel ySirat, att Englands Statsinkomster för omkring 4o år sedan utgjorde g millioner Pund Sterling; nu deremot utgöra de öfver 5o millioner, Det år ju således tydligt att Englands.
Stats lån psy stern snarare Ökat åuj minskat dess Nalional-rikedorn, helst om man påminner sig, att då nämnde 9-imil Ii aner utgjorde Englandg heli Statsinkomst, äfven en Statsbrist lanns af 12 milli aner, sorn den då varande Ministern pro-; ponerade atl fylla genom
Lån, hvilka ej kuudq < rhälifts annorlunda åa, på ganska harda vilkor, och så harda, att Ministern derföre ställdes till råtta inför Parlamentet.
Nu år Englands Statsskuld så stor, att dep knappt kan uttalas; men Englands National-inkomster hafva sedermera, stigit i ett ännu större förhållande ån dess skuld.
Huru ville Herr Rosenblad då bevisa, att Eng. lands Statsskuld var en följd af dess rikedom?
Friherre Cederström, Jacob: åled anled ning af Friherre \\ irséns yttrande öfver Friherre Björpstjernas till Stats- och BancoUtskotten gemensamt remitterade begäran , att dessa Utskott malte inkomma med grunderne fö? den blifvande finanee-planen, anser jag mig endast böra anhålla, att Utskotten uti deras deröfver afgifvande Utlåtande, ville bestämdt oell noggrann! uppgifva de vilkor, hvarpå ett utländskt eller inlårrdst Jån kunde erhållas, för ett bereda den af Friherre Wirsén såsom nyt - Den ii April f m. g/'fy tig ansedde realisation; de uppoffringar af Bankens närvarande tillgångar, hvilka dervid heji öfde , på, enskilt? öfverflyttas, möjligheten för de Banquierer, som meddelat den lanta Silfverfonden, att kunna åter uttaga så vål den soin.
Bankens nåryai^mde metalliska Fond, huru Bankens ställning skulle blifva under förutsättning af en sådan händelse och då dess nuvarande tillgångar såsom hypothek åt en sk il te vöre öfverleinnade, pä det Riksens Ständer, upplyste om frågan i dess hela vidd , må kunna bedömma, huruvida förslaget medför större våda för Samhället, ån hopp om framgång.
Utan att tilltro mig punktevis kunna följa Herr Rosenblad, har jag dock fattat syftningen af hela hang yttrande, vara. den att försvara principen af stadga i myntväsendet.
Mert jag frågar: hvem har vål nekat nyttan af en sådan stadga?
Min aktningsvärde vån, Herr Friherre Wrangel, haij yttrat denna tanka, Herr Tham har anfört den, och jag har vid alia tillfällen och äfven uti mitt yttrande till FinanceComitéen, ansett eif stadgadt myntväsende såsom en hufvudsak.
Men ett å.r målet, annat medlen att komma till detta mål.
Vi måste i den ena vågskålen lägga differencen af den stadga i myntväsendet, som uppkommer efter en realisation, och den sorn nu åger rum, samt i den andra' de förluster, som vi underkasta oss till realisationens verkställande och jag tror visserligen att, vid öfvervägande af dessa båda olternativer, förlusten skall betydligt öfverväga vinsten.
Jag ber om förlåtelse att Den 1{ April f. *i. jag i detta afseende nyttjar en något trivial liknelse; vi hoppas nemligen alla på saligheten, men ingen af oss lärer vilja strypa sig, för att så mycket förr hinna dit.
Grefve von Platen, Baltzar Bogislaus; Det blir ganska förlåteligt för oss enskilte om \i åro villrådige i ett så inveckladt ämne som detta.
Jag erkänner upprigtigt att, ehuru jag långe sökt begrunda föiliållanderna uti Sveriges finsnciella ställning, jag dock ej vågar tro mig fullkomligen bestämd uti begrepp derom.
Detta ämne ligger utom min krets, och det år endast för att såsom Riksdagsman hafva en mening, och för att hafva någon grund för min öfvertygelse, sorn jag sysselsatt mig dermed.
Jag tillstår dock, att vid detta tillfälle ett fenomen visat sig, som i den constitutionella lagstiftningen år högst ovanligt, det nemligen, att sjtdfva Styrelsens medlemmar om finans-frågorne ej äro ense.
Når sådant inträffat i constitutionella Stater, har det sällan stadnat dervid, och då är det förlåteligt för oss andra, att vi i våra meningar ej åro bestämde.
Jag har ofta hört omtalas 1776 års realisation.
Jag tror att den skulle vara af stor vigt för oss att betrakta som exempel, om vi kände den, Jag har hört af somlige, att den var misslyckad, af andre att den lyckats.
Den räckte från 1776 till 1788.
Under tiden inträffade så många hvålfningar i Sverige och Europa att de behöfva 1 begrundas, innan man hastigt kan bedömtna denna realisation, r t>en ii April/, m. tst
Det inföll under denna tid uti Europa ett flerårigt krig, som sträckte sig nästan öfver hela verlden, under hvilket Sverige knnde föra en lönande frakthandel.
Men äfven under den tiden inträffade i Sverige en tryckande hungersnöd, stora skakningar, vållade af handelns afstadnande och stora utgifter, hvilket allt dock ej kunde göra slut på realisations-planen, ty det var först 1788 års krig sorn derpå gjorde slut.
Jag har vidare hört omtalas tiden då en blifvande realisation lämpligast borde företagas.
Denna tid, lika sorn allt annat, som är framför oss, år omöjligt att med full visshet bestämma, man måste lemna något åt ödet, bedötnma något efter sannolikheten.
Jag har äfven hört nämnas StatsObligationer och att våra Förfäder ej lemnat oss sådane.
Man tordefdock böra erinra sig att Gustaf III beklagat sig deröfver, att han fått betala Carl Xlks skulder.
Vi åter hafva fått betala Gustaf lilis resor och krig; och hafva således icke eller saknat skulder från förfådren.
Man har vidare förklarat, att en Bank endast skulle vara säker om den vöre under Statens styrelse, och osäker om deri vore under tes.
Jag vet ej på hvad grund man bygger denna mening, men erfarenheten år deremot stridande; ty de Banker som varit afsöndrade från' Styrelsen, bestå, då de som af densamma för en eller annan hotande fara kunna tillgripas merendels hafva gått under, eller ej uppfyllt sina förbindelser.
Jag har hört, att man ej behöfde realisera med Silfver, utan att det vore nog att förklara det pappersroyntet inlöse* efter iso 2g3 Den ii Aprilf of. eller 128 sk. cours.
Om ett så lätt medel furG nes, vore det visserligen oriktigt att utsätta sig för faran af ett lån, men jag anser det ej vara så lått.
Hvilket beslut, hvilken Grundlag som helst, som sätter sedelmyntet till ett visst värde, åger dock ingen kraft förr, ån ruan finner beloppet af Silfver tillräckligt för att svara mot dess inlösning, och denna inlösning kan endast; åga rum i Banken, Huruvida ett lån i sådant ändamål bqr anskaffas, och huruvida detta offer ej år för stort, bör noga beräknas, och häruti tror jag ej att man kan komma till full arithmetisk visshet, då saken till en stor del beror af händelsernas gång.
Hvad som år gifvet, år att ^f realisationen uppkommer ett fast myntvärde, af ett fast myntvärde uppkommer förtroende, af för-?
troende uppkommer rörelse, afrörelse uppkommer förtjenst, och af förtjenst uppkomma Ökade inkomster och tillgångar för Staten.
Huruvida t?fter denna slutföljd dessa tillgångar blifva till-, räcklige att hetågka de offer, sorn skulle ske för ernåendet af ett sådant ändamål, tror jag vara svårt att beöömma.
Den stora konsten ligger uti lösandet af detta problem , hvilket jag tviflar att, man kan bestämma med den arithmeti-.
S.ka visshet som jag stundom hört foifdras j ty ingen Financier lärer vilja sätta sig i borgen för Utgången af en sak, .sorn beror af Rikets, ja af hela verldens förhållanden för en framtid.
Men, om det å ena sidan står fast, att man bör använda sparsamhet, att man bör gå till våga med största försigtighet, år det ock å den andra li.
Ita säkert, att den som intet vågar, han vinner jutet.
Jag har faört sågas att hvarken England Den ix April f. m, 253 eller något annat land bör tjena oss till efterdöme.
Hvartill skulle väl Historien tjena, örn ej till efterdöme; örn ej till underrättelse huru förr varit handladt, och för det vårt land ej uti alla förhållanden år likt andra länder, hvarföre skulle man öj begagna deras erfarenhet uti några omständigheter, och hvarföre skulle vi ej använda hvad andre uti större eller mindre scala användt?
Då vore det i sanning ganska öfverflödigt,: att kasta våra blickar omkring oss, då skulle vi stå stilla, då skulle vi aldrig framskrida 5 och bordé efter denna regel hvarje menniska då stanna på den punkt der han blifvit född.
Jag förklarar mig anse, att äfven så oöfverlagd! det vore att alltid följa andra nationers efterdömen, lika oklokt vore det att aldrig följa dem.
Man bör granska de händelser som tilldraga sig hoS andra, och genom jemförelse söka urskilja, hvad som för hvar och en kan vara gagneligt, antingen i det enskilta eller allmänna Jifvet j ty jag vågar ej tro att, blott genom egen öfverläggning, egen erfarenhet, kunna komma långt; betraktandet af hvad som år utom mig måste tjena mig till ledning.
Men ännu en gång kunna vi vål vara öfverraskade af hvad vi hår dagligen höra, når vi finna frågan så omtvistad, när vi sett FinanceComittéen arbeta i tvenne år, och ej kunna komma till ett enstämmigt resultat, når Ledamöterne uti Comittéen varit af så olika tankar?
Vi böra finna att det för Oss år nödvändigt söka skaffa oss kunskaper i detta ämne.
Jag vill ej längre för denna gång uppehålla Ridderskapet och Adeln; men ehuru^ Dm IT April f. nu hvad jag en annan gång kan hafva att sågä; torde blifva föga vårdt att höra, får jag dock af nu anförde skål anhålla, att Friherre Wrangels och Herr Thams yttranden måtte hvila på bordet.
Herr liberta, Guftaf:
Jag skulle handla orätt, om jag tvekade ett begära Ridderskapets och Adelns uppmärksamhet å hvad jag nu i detta vigtiga ämne går att yttra.
Det år af yttersta vigt att med tålmodighet tillväga gå, både vid öfverlåggningar och beslut i denna sak.
Svenska representationen är den enda i verlden, som år i den olycksaliga belägenhet att hafva till pligt och rått, att vid hvarje sammanträde bestämma förvaltningen af en Rank, försedd med jernbref, under det att dess sedlar, landets enda mynt, bestämma all hrndets enskilda förmögenhets måttstock.
Jag vågar derföre tro, att man ej kan lemna nog uppmärksamhet åt den ' nu ifrågavarande Financeregleringen, att man ej hör tröttna vid att afhöra de olika åsigterne derom, samt vågar påkalla Ridderskapets och Adelns öfverseende, äfven om hvad jag går att yttra, icke är nog tillfredsställande.
Hvad jag först anser mig böra vederlägga är, att Utskotten, enligt Friherre Wrangels yttrande låtit två månader förflyta, utan att inkomma med något betänkande rörande finan- \ cerne.
Motionstiden slutades den 5 Mars.
Hvar och en vet, att motionerne icke genast hinna att remitteras; och Utskotten hafva ej förr ån för i4 dagar sedan fått de sista.
Vi hafva så - fotn j I April t, m.
»58 ledes ej haft mer ån en månad att arbeta på hufvudsaken, ännu mindre på besvarande af de enskilta motionerne.
Derefter anhåller jag att få besvara flere vårde talares yttranden.
Friherre Wrangel har sagt, att han vill kraftiga åtgärder af folkets ombud.
Alla sorn ej önska myntbestämning och ordning i penningevåsendet, tala mycket derom.
Men, når vill man den enda kraftfulla, som utgör grunden för alla andra, den nemligen, att låta hvar och en veta hvad han åger; och likväl år den åtgärden den enda kraftfulla, som nu kan tillvägabringa lyckliga resultater, ,i fäderneslandets oeconomiska och financiella angelägenheter. i Friherre Wrangel yttrar, att enkelhet bör utgö ra financernas element! hvarföre vill man ej då den första grunden för all finance, det enklaste element deri, det nemligen, af ett mynt med bestämdt vårde?
Jag lörstår ej huru man vill våga hoppas enkelhet, utan denna enkla sats
Man talar om financeplaner, man vill en sådan.
Men månne man gör sig verklig reda för hvad man önskar i en sådan plan?
Ej synes det mig vara, hvad man i andra länder menar med financeplan, och hvilken der angår att bestämma Statens financer.
Här åter synes man aldrig ledsna vid att se den bestämma, ordna eller snarare rubba alla enskilda financer inom
Fäderneslandet!
År det väl möjligt att en representation skulle kunna råcka till, vid ett dylikt arbete?
Och j 3 g vågar ännu en gång såga, hvad jag i början af Riksdagen på detta 2-56 Dea 11 April f, m. rum yttrat; det är Regenternes moralitet oell Svenska folkets ädelhet, sorn gjordt det möjligt för Svenska representationen, att tinder så många brister och ett så ouppfyllbart åliggande, bibehålla sin aktning Iios Konung och Folk, ehuru hon varit tvungen, att vidtaga åtgärder vid hvarje sedan nya Constifutionens införande timäd Riksdag, till uppehållande af en olagligt tillgripen Bank och tillfredsställande af brådstörtad! uppmuntrade, låhebehöfvande näringars häftiga fordringar; samt sålunda nödgats inverka på sjelfva måttstocken för all landets förmögenhet.
Man har talat om, att utländskt mynt kan äfven tili intagas, silfver införas m. m.
Jag hemställer huruvida det är möjligt att tänka sig, att metaller skulle kunna infÖrskrifvaS i ett land; der ej en Bankinrättning gör det möjligt, att göra dem räntebärande genom inväxling emot landets gångbara mynt.
Jag skulle ju blott kunna få sälja obetydliga partier, eller belåna en fruktlös liggande valuta, om jag nu införde en större qvantitet silfver.
Det öfriga låg dödt utan ränta.
En sådan silfverintagning skulle så-t ledes gå i bredd med enskild misshushållning.
En allmän åtgärd, en allmän inrättning, måste väl ej grunda sig på en så bedröflig omständighet.
Tvärtom synes mig, en Bank vara ett nödvändigt vilkor för möjligheten att tänka sig folket verksamt för arman handels behållning ån lått afsåttlige och begärlige consumtionsvaror; men för en sådan Bank, år ett bestämdt mynt Den 11 April j. ni. mynt lika angeläget, som ett säkert hvalf och en helig hållen lag, lika nödvändig, som ett lås till hvalfvet.
Man omtalar Statslån, man går till och med så långt, att man säger, att Statsskuld år en källa till rikedom.