Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
På dessa skäl tillstyrker jag afslag å Utskottets Betänkande i denna del.
Herr Grefven och Landt-Marskalken förnyade sin till bifall å Utskottets Utlåtande förut gjorde proposition.
Nej, blandade med Ja. , N - Hvarefter Herr Grefven och LandtMar/kalken hemställde, om Riddersköpet och Adeln behagade på sätt Herr Ländt MarJkalken nyss förut föreslagit, OeconomieUt6kottets Utlåtande afslå.
I anledning hvaraf Herr Grefven och LandtMarskalken förklarade, att som, efter hvad han tyckts sig finna, Ja öfverröstat
Föredrogs Bevillningsutskottets den 3 dennes under
Nio 12 afgifne samt den 11 derpå - Den 28 Junti J. m. 623 följde eftermiddagen på bordet lagde Betänkande, angående de genom Stora Sjötullen inflytande Bevillningsmedel. Friherre Boije, Ludvig: anförde ekrifte ligen:
Herr af Klintbergs Carl} hade inlemnat ett Memorial, hvilket upplästes så lydande:
(Sa Bilagan N:o 3.)
Herr Grejven och LandtMarjkalken tillkännagaf, att plenum komme klockan 6 i eftermiddag att fortsättas.
Friherre Skjöldebrand, Pehr Eric,,- uppläste följande:
Herr af EkenJIam} lfrael, anförde skrif— teligen:
(Se Bilagan N;o 7.) 624 Den 28 Junti J. ni.
Herr von Becker, Carl Johan, uppläste följande; (Se Bilagan N:o 8.)
Hvarefter Herr von Becker muntligen tillaJ de:
Sedan jag nu hört frågan om en oin skränkt
Handelsfrihet redan för närvarande här upptagas och discuteras, får jag instämma med dem, som talat emot den samma, och hvilkas yttranden jag för denna gäng icke anser mig med något eget böra upprepa, eller utvidga.
Utan att för närvarande ingå uti någon granskning af Utskottets präncipe, helst jag trott mig finna att den icke är så absolut oinskränkt och fri, 60m någre supponerat, utan att deruti finnas flera modificationer , torde jag få nämna, att, om än jag kanske vore af Utskottets tänka, möjeligen då när fråga vore om en helt ny sakernes ordning, så är förhållandet likväl nu helt annorlunda.
Vi äro uti ett land, som ifrån långliga tider har sina gamla inrättningar.
Dessa måste betraktas uti alla sine oeconomiske förhållsnden.
Detta är den vigtigaste synpunkten ifrån hvilken man bör utgå.
Jag tror att i ett nytt land, vore det ej farligt att antaga nya principer, och man hade ej att frukta att sådane principer, icke skulle vinna reciprocitet, i andra länder.
Men helt annorlunda är förhållandet i Sverige.
Vårt Fabrikssystéme måste congideras.
Jag kan ej ingå i Den 2 o Junit f, m. elen tanka, att
Sveriges sämre jord gör arbetsförmågan mindre här än i andra länder, då deruti ■finnes fullkomlig frihet.
Detta måtte icke vara förhållandet , då m3n betraktar att
Fabriker alltid bättre frodas i fattigare länder och hårdare luftstreck.
Äfvenså litet tror jag pä utländska speculationer och sammansättningar för att ruinera ett och annat land.
Vät vet jag, att uti flere länder göras uppoffringar till uppmuntran för egne Fabriker, men icke med afseende på det eller det landet.
Visserligen känner äfven jag att Engelske Fabrikater säljas till underpris, icke blott i hänseende till andra länder, men äfven inom England; mea detta har jag sett äfven i andra länder.
Jag har sett Fransyska varor säljas till underpris uti Fransyska colonier.
Detta måtte icke hafva varit lör att hindra Fabriksrörclsen; utan det kommer af Fäbrikanternes behof att sälja, hvilket de måste göra när de icke längre kunna behålla sin vara.
Jag kan således icke erkänna sammansättningar i länder der en tillverkning af många millioner skulle sammansätta sig för att vinna en export af kanske 100 ooo R;dr till ett annat Land.
Det ligger ej i menskliga naturen en sådan enighet.
Men jag har ett helt annat skäl hvarföre jag icke tror att man i detta ögonblick bör ingå i någon förändring.
Jag tror att trenne åtgärder stå tillsammans för beredande af en stor (Leonomisk förbättring i Sverige.
Af desse är handelsfriheten den tredje i ordningen, och om Ridd. o. sid Prof. V. Band. 40 Den 28 Junii f. m. man använder en annan än denna ordning sl medförer åtgärden ingen nytta, tvärtom skada.
I nu varande skick af den inhämska och utländska industrien, så måste om man vill tänka på en förbättring, något föregå handelsfriheten, nemligen en förbättrad konstflit, en större Näringsfrihet.
Derigenom kunna vi vän. ta med tiden en skicklighet, hvaruti jag väl hört sägas att vi kunna täfla, men som ej min erfarenhet eller öfvertygelse kan besanna.
Tvärtom kan jag visa, att af Svenska grundproducten Jern och Stål, kunna samma saker som i Sverige fabriceras, på utländske
Fabriker förfärdigas för 50 procent bättre köp än i Sverige.
Jag kunde anföra flere exempel om cådant behöfdes.
Detta ligger uti en felande konstflit.
Detta står ej att hjelpa, blott genom decreterande af näringsfriheten, utan genom den effect som den kas medföra, och då först kommer ordningen att tänka på handelsfrihet.
Men äfven för denna Näringsfrihet fattas första åtgärden, utan hvilken den ej kan medföra stor verkan, och må man akta sig, att vidtaga en åtgärd, hvars ringa framgång man då torde skylla på principen.
Ty efter min öfvertygelse är Näringsfriheten gifven i sin påföljd.
Genom den komma industrie och konstflit till deras höjd, täflan uppkommer i machineri, inrättningar och sparsamhet.
Men denna Näringsfrihet skall ej kunna gå till målet utan ett stadgadt myntväsende.
Deruti ligger således den första af de 3 åtgärder som böra vidtagas.
Jag har om denna sak nu så litet hopp, jag väntar så litet att i närvarande tid få se myntvär-; Den 28 Juni i f. m. 627 det stadgadt; att jag ej eller vantar något af näringsfriheten, således är det ännu för tidigt att tala derom.
I öfrigt anhåller jag att få nämna en omständighet.
Här är fråga om SjöTullen; den är olika med LandTulIen.
De regleringar som göras för den, äro ej de sam-i ma som för SjöTullen.
Denne sednare har tven-i ne ändamål.
Det ena är beredande af en inkomst för Staten, och häri är den lika med LandtTullen, men der är ännu en annan omständighet.
Den måste i det systémejag nyss haft äran framställa, äfven hafva en skyddande tendens för näringarne.
Under förra förhållandet och då det är fråga om inkomsten, tror jag visserligen att saken hörer till Bevillningsutskottet, men uti allt det öfriga, vara 6ig det administrativa eller Oeconomiska, frågorne om brott och straff, m. m. kan jag ej finna att Bevillningsutskottet har dermed att göra.
Detta kan på sin höjd vara önskningsmål, hvarföre åtgärden bör komma från Lagoch OeconomieUtskotten; helst i dessa afseenden, egentliga utföringen tillhör den admini-, strativa magten.
Jag anhåller sluteligen få nämna, att, ora man under sådane förhållanden skulle skrida till en sednare af de nämnde åtgärder, utan att de andie bägge föregått, skulle säkerligen derigenom intet af föremålen vinnas, utan ett slikt steg endast bidraga till pappersmyntets ytterligare försämrande, vida öfver hvad det] nu är.
Det har blifvit sagdt att utrikes producter, som ej kunna produceras inom landet, men 6i3 3m 2 g
Jun i i J, m. hvilka genom vanan blifvit behof, måste mindre belastas, på det Staten måtte komma i åtnjutande af sine inkomster dei af.
Jag ingår i denna tanka, men man må akta sig, så att man kan träffa medelvägen.
Visserligen är här en källa till inkomster, men den bör varsamt behandlas, ty uti ett land som har en sådan belägenhet som Sverige, som ej saknar ett verksamt och tilltagset folk på sine kuster, blifver dtt svårt att hindra lurendrägeri och tullförsnillning, och jag är öfvertygad, att om ej målet med noggrannhet och grånlagenhet behandlas, skola öfverträdelser af lagen snarare befordras än förekommas.
Jag är ej vän af prohibitions-lagar, men jag kan ej gilla, att då en sak på gränsen är förbuden, den inom landet ej allenast får förbrukas, utan äfven är anbefalld till nyttjande.
Under sådane förhållanden är det ej endast denna artikel som gör skada, utan befallningen har äfven inflytande på opinionen hos den som beräknar lättheten och möjligheten att öfverträda LageD.
Jag har uti det project som af Utskottet blifvit uppställdt , älven funnit det vara föreslagit, att värdet af varorne sorn inkomma skall för hvart år bestämmas af Commerce-Coilegium.
Jag hemställer huruvida det är möjligt att derigenom vinna en sådan säkerhet, att de handlande då skulle våga exponera sig för långväga företag.
Om nu i år en afgift bestämmes, upprättas den efter hvad varan gällde förra äret, men den kan möjligen i år gälla 50 procent mindre.
Om man nu företager en expedition sorn ej hemkommer förr än nästa år, Dt n 23 Junii /. m. huru skall man då kunna göra någon beräkning.
Väl vet jag att man i andra länder tagit värdet af varan till grund, i synnerhet i England, men jag vet ock, att der ett officiell värde är bestämdt en gång för alla, och efter detta sker beräkningen, men detta förändras ej år ifrån år, utan förblifver i århundraden detsamma.
Derföre upptagas ock, uti alla StatsOeconomiski beräkningar i England, tvänne värden det officiella och sjelfva varuvärdet.
Jag har här hört ett Utlåtande af Presidenten i CommerccCollegio Herr *f Klintberg uppläsas. Jag hade önskat, att han varit närvarande, ty jag hade då kunnat få en fråga besvarad.
Jag har dock ej blifvit honom varse, och detta föranleder mig till en anmärkning, att önskansvärdt vore, att, när vi här få höra en skrift uppläsas, Författaren måtte likaväl som åhörarne vara närvarande.
Uti nu ifrågavarande Utlåtande står nämnt, i afseende på Bomullsväfnader, undantag för dem sorn komma från /Vestindien med egna skepp.
Är det miss-skrifning och skall vara Ostindien, så har jag ingenting dervid att erinra, men är det icke miss-skrifning, utan skall vara Westindien, så är det en besynnerlighet, helst af Presidenten i CommerceCollegio.
När jag var i Westindien, voro förhållanderna ej af den art att der fabricerad® Bomullsväfnader kunde hit importeras och jag har ingen anledning förmoda ställningen i IVrjlJndien sedan den tiden vara så förändrad stt derifiån en sådan import till Sverige skulle med fördel kunna verks'äl!*s. Jag vill ej längre uppehålla, utan anhåller blott att i fall 630 Den 2g Junti f, mi af återremiss, desse mine anmärkningar måtte till Utskottet få medfölja.
Herr Riben, Carl fFilhelm:
Hvad först an går frågan, huruvida Bevillningsutskottet i formen öfverskrida den i Grundlagarna uppdragna gränsen för Utskottets verkningskrets , förmodar jag att Utskottet, när målet andra gången återkommer, icke underlåter, att genom en förändrad redaction, undanrödja de anledningar, som tilläfventyrs förorsakat de i detta hänseende mot Betänkandet gjorda anmärkningar.
Icke i hufvudsaken delande Friherre Boijes öfvertygelse, att Utskottets Betänkande innehar en förvillelse, tror jag mig uppfylla min pligt, då jag försöker att inför Höglofl.
Ridderskapet och Adeln vederlägga en del af de anmärkningar, som mot detsamma blifvit gjorda.
Handelsfriheten, säger Friherre Boije, miste erkänna sitt vilkor i allmänna nyttan:
Oin allmän nytta uppstår just genom handelsfrihet, sä måste detta vilkor vara uppfyldt, Då som Friherren riktigt anmärkt naturen anvist Svenska Folket ett hårdt Climat, kalla och mörka årstider, en svag jordmån och en trög arbetskraft; då productionen i följe deraf i Sverige är mindre och dyrare än i rikare Länder, så synes mig desto farligare, att genom prohibitiva författningar ännu mer hindra utvecklingen af en National-Industri som sig Den 28 Juni i f mi 631 sig sjelf lemnad uti naturliga förhållanden redan äger svårigheter nog att öfvervinna; och då Sverige, som Friherren äfven lika riktigt uppgifvit, i och för sitt afskilda läge redan är i saknad af stora capitaler, synes mig ganska vådligt, att genom monopolier och handelsförbud hindra det fria användandet af de få capitaler vi kunna disponera.
Sverige, fattigt på Folk och penningar kan icke uthärda med det handelstvång som Europas rikare Länder kunna draga.
Att ett påbud om handelsfrihet utan correctiv vore att med uppoffring af egen production inbjuda utlänningen till större vinst än våra egna producenter kunde äga, medgifver jtg, men jag skall lätigre fram utbedja mig få visa att Utskottets förslag alldeles ickelsaknar correctiv, och vid slikt förhållande torde denna Herr Friherrens anmärkning af^sig 6jelf förfalla.
Att Dannemarks naturliga handelsintresse genom det landets belägenhet för transitohandel, är rakt motsatsen af vårt, medgifver jag icke utan bevis.
Det stora antal öar som utgöra en del af Danska Monarchien, gör en Tull; bevakning lika svår, ja svårare än i Sverige, ocj} jag vill väl veta af hvad skäl Köpenhamns läge mer gynnar en transitohandel än Götheborgs.
Förvånande har det varit för mig att höra Portugals exempel åberopas såsom varnande 6;ii Den 28 ./unn f. m. emot en handelsfrihet.
Den öfversvämning; af Engelska Fabrikater, som enligt Herr Friherrens yttrande, på Portugals oeeonomiska belägenhet utöfvat ett så menligt inflytande, är väl den cn verkan af handelsfrihet, sådan som den Bevillningsutskottet velat bereda Sverige?
Portugal utgör, som bekant är, den mest Sydvestra delen af Europa.
Med sin ena långsida fastväxt vid continenten, på den andra omgifvit af Oceanen, utan Constitution, utan Flottor , utan mäktiga Krigshärar, har detta Rike icke sällan lått erfara tyngden af ett utländskt inflytande , och jag vågar hy^a den glada öfver tyge
Iren, att dess öde ieke bör bli rättesnöret för Svenska Ständers åtgärder; men nog härom och jag öfvergår nu till granskning af ett annat här i dag uppläst anförande, som jag vist icke kunnat, tili alia sina delar följa; men jag utbeder mig att få framställa några erinringar vid ds Herr Klintbergs åsigter, sorn jag dels under uppläsningen föriwått att uppfatta, dels efteråt hunnit anmärka.
Med Herr sf Klintberg instämmer jag icke i den mening, att oeeonomiska författningar ofta tarfva förändringar.
Jag tror tvertom, att goda väl beräknade, oeeonomiska författningar, icke tarfva täta förändringar; men då Ministéren t i 11 eg na r sig rättigheten att agera Förmyndare för fullmyndiga menniskor, och tilltror sig förmågan att, genom omväxlande tillåtelser och förbud , bereda folken en svag ersättning för en beröfvad frihet, då uppkommer ett behof af täta förändringar i oeeonomiska Den 2&
Junti f. m. 633 författningar, hvilka förändringar åter åstadkommande villervalla och osäkerhet i alia enskilda speculationer fjettra näringsfliten och hindra National Industriens utveckling.
Att frågor om
Tullafgifters höjande eller nedsättande bero af Staters lörhällande till främmande magter, är åter obestrideligen sant; men jag torde här få erinra att denna sanning icke blifvit af Utskottet förbisedd.
Utskottets förslag om skyddstull; den af Utskottet yttrade underdåniga förhoppning att Kongl.
Maj t genom ministeriella underhandlingar lärer täckas bereda reciprocitet i handelsförhållanden med andra Stater, eller derest sådant icke kunde tillvägabringas, vidtaga de åtgärder som Kongl. Majus funne nödige till undvikande af ett tor Sverige menligt handelsförhållande, allt detta visar att
Utskottet känt och erkänt tuilafgifternas beroende af Rikets ställning till främmande makter.
Visserligen skulle jag högeligen önska att inger, tull erlades för utgående varor; men vid den stora försigtighet i öfvergångsperioden från ett proh i bit i f t till ett liberalt handels-sysiéme, som aldrig nog kan recommenderas, tror jag icke det vore vist handlat, nu besluta denna tullfrihet:
Vj böra nöja oss med att för det närvarande få principen erkänd, men dess utförande bör öfvcrlemnas åt en kommande tid.
Att tullen nedsättes på inkommande nödvändighetsvaror såsom Socker, Calle 111. m. tillstyrker jag. ®34 Den 28 Junii /. m, Herr af Klintberg uppgifver att
Rikets importhandel besörjes till af Stockholm och Götheborg, hvaraf Herr af Klintberg drager den slutsats, att endast i desse Städer en kostsam tullbevakning kan underhållas.
Vidare tyckes den värde Ledamoten icke i dessa Städer befara något lurendrägeri, emedan, om jag rätt förstått hans mening, handeln derstädes skulle drifvas alltför mycket i stort för att något lurendrägeri skulle komma i fråga att föröfvas.
Jag vill alldeles icke inlåta mig i någon undersökning om tillförlitligheten af denna uppgift i hela sin vidd, utan öfverlemnar gerna till hvars och ens egen erfarenhet och öfver' tygelse att pröfva densamma:
Inskränkanrle jag mig alltså endast till den anmärkning, att der man icke har att befara lurendrägeri, der harman efter allt mitt begrepp ännu mindre att^befara tullförsnillning.
Herr af Klintberg förutsäger
Rikets förlust i Tullintrader intill pasta Riksdag, till icke mindre än million R.dr Banco, om BevillningsUtskottets Betänkande antages.
Jag är för litet sakkunnig, att oberedd våga en vederläggning af Herr af Klintbergs beräkningar:
Jag är dessutom öfvertygad att Utskottet icke underlåter att åt den värda Ledamotens calculer egna den uppmärksamhet de förtjena.
Herr af Klintberg ogillar den af Utskottet föreslagne method, för bestämmande af varu - Ben 28 Junii /. m. 63» vardén, och det af ett skäl som förekommer mig märkeligt:
Ridderskapet och Adeln täckes nemligen erinra sig att
Utskottet till bestämmande af varuvärdet trott sig finna en utväg uti Mäklares edeliga intyg och Consulers uppgifter} men Herr af Klintberg, Chef för det Verk som har sig uppdragit, att uppgöra förslag till ConsulsbeStällningar, förklarar Consuleroes uppgifter icke vara pålitliga, emedan de, långt aflägsnade från Sverige, antingen sjelfve äro handlande, eller importeurernes ombud.
Jag erkänner villigt, att jag icke är kunnig i handelsförhållanden, och kanske är det en följd af okunnighet, att jag ansett Svenska Consuler, af hvilka, som jag menar, åtminsto* ne några, njuta Lön af Staten, såsom Tjenste, män de der böra iakttaga och bevaka Sveriges Rikes och Svenska under6åtares rätt och bästa på de orter der de äro anställda.
Göra de det så måste väl deras på sakkännedom grundade och på tjenstemanna tro afgifna underrättelser förtjena afseende.
Göra de det ej, hvarföre tillsättas de?
Icke kan det vara ensamt för att gynna importeurer.
Herr af Klintberg klandrar Utskottets förslag om Besigtningar , JuryDomstolar, och Auctioner såsom i Stockholm Och Götheborg förorsakande en omgång och en tids utdrägt, menlig för dessa Städers vidsträckta handel och i Rikets öfriga Stapelstäder overkställbar, såsom förutsättande en kännedom, som har de sistnämnde Städernas handlande innevånare efter Herr af Klint - Ben 23 Junii f, m. bergs formenand* icke alltid vöre att påräkna , hvarförutan Herr af Klintberg befarar sammansättningar vid Auctioner, till hindrande af prisernes uppgående.
Besynnerligt synes mig, om StapelStädernes innevånare verkeligen äro så okunniga i den handtering eom utgör deras yrke, att de ej kunna förrätta en besigtning till utrönande af varors värde ; och om en slik okunnighet, emot min förmodan, der skulle råda, så tyckes det som våra StapelStäders handelsrörelse under Prohibitiv-Systemet icke varit särdeles liflig, ty en liflig handel alstrar icke okunnighet utan upplysning.
Sammansättningar vid Auctioner till prisernes uppjagande äro lätta att åstadkomma, men sammansättningar att hålla priserna låga äro deremot så svåra och vanskliga, att jag tror deni icke vara att frukta.
Så framt icke Auctionen anställes i en ödemark eller inom lyckta dörrar, så kunna dylika konstgrepp ingenting uträtta, och det vore till och med vådligt att försöka dem.
Emot Utskottets förslag, att i de Städer , der uppbörden uppgår till minst 14,000 R:dr, ett års credit upplag skulle få begagnas för råämnen och alla andra i Taxan till upplag tillåtna varor, anmärker Herr af Klintberg, att its*a årets Tulluppbörd skulle så betydligen förminskas, att ett crtditiv, att lyftas såsom er* Ben 28 Junii f. m, 65? sättning för förlorad Tullinkomst, nödvändigt mäste anvisas.
Af alia cie yttranden i Herr af Klintbergs Memorial, sorn jag hunnit att teckna mig till minnes, är detta kanske det , som jag enkannerligen skulle viljä recommendera till Utskottets noggranna begrundande.
Å ena sidan finner jag väl i ett credit-upplag, sådant som Utskottet det föreslagit, ett stort correctiv emot den så mycket befarade Tullförsnillningen, men å den andra, kan jag icke undgå, att finna H err af Klintbergs anmärkning förtjena afseende.
För att skydda Manufacturer, har man utfärdat förbud, säger Herr af Klintberg:
Det är sannt; men att genom förbud eller hög tull inskränka införsel af varor som inom landet kunna tillverkas, är icke allenast att skydda den inhemska Fabrikanten, det är att göra honom till Monopolist.
Visserligen har ett sådant
Monopolium ofta uppmuntrat den sort af enskilt industrie, som deraf dragit förmon och riktat åt denna Industrie en stor myckenhet af kraft i arbete och fonder, som utan ett slikt beskydd aldrig ditåt blifvit vända.
Men, har väl national-industrien någonsin derigenom vunnit?
Jag besvarar denna fråga med ett oåterkalleligt Nej.
Samhället förmår icke bringa sin industrie utöfver den gräns, som dess capital tillåter, och måste derföre rätta antalet af sina arbetande händer efter summan af sitt disponibla capital, utan att ens kunna öfver - 633 Den 28 Junii f. nu skrida denna proportion:
Intet Handels- eller TullReglemente mäktar uppdrifva National-industrien utöfver hvad Capitalet kan underhålla.
Prohibitiva
Författningars verkan är också endast att gifva en del Capitaler en riktning som de icke af sig sjelfva skulle hafva valt, men förgäfves hoppas man att genom en sålunda efter mennisko-funder tillkonstlad handels-rörelse ersätta Samhället de förmoner, som omedelbart härflyta af industriens obehindrade fart.
Men, tycker jag mig redan höra, om handeln blir fri, så öppnar man också dörren för den enskilta vinningslystnaden att våga allt äfven på det allmännas bekostnad.
Detta inkast är för mycket vanligt för att jag icke sjelfmant skulle upptaga det; och jag vill till en början erkänna att hvarje individu, under ett fritt handels-systeme i första rummet afser sitt eget intresse, men jag medgifver för ingen del, att allmän skada deraf måste uppstå; tvertom vågar jag påstå att i en Stat, der hvarje medborgare, fri från prohibitiva Författningars tvång söker sin egen vinning, beredes, om än understödt, äfven Statens:
Hvad är det allmänna bästa, annat än summan af alla enskiltas?
Hvar individu föres af sitt eget interesse att använda sina Capitaler så nära sig som möjligt.
Således måste hvarje handlande, i händelse af lika vinst, föredraga export-handeln för import och Utländsk
Frakt-handel
Den 28 Junii J. m, 639 Alltså innebär handels-frihet genast en källa för liflighet i den inre rörelsen; och hvarje individu som använder sitt Capital på den inhemska industrien söker naturligtvis att gifva it denna industri det högsta möjliga värde.
Hvad industrien tillagt, förbättrat, eller utvecklat i de föremål eller rå-ämnen på hvilka han verkat är industriens product.
Productens värde bestämmer individuens vinst, men då det endast är begäret efter vinst sorn förmått honom att använda sitt Capital på industrien, så väljer han företrädesvis det slag af industri* hvars product har mesta värde, det vill säga den, som han kan utbyta emot den största myckenhet penningar eller andra varor.
Samhällets årliga behållning är alltid summan af dess productions värde eller rättare sagt product-värdet och den årliga behållningen äro allt ett; och då hvar individu söker att så vidt d»
64o Ben 2 g Junii J. rn.
Det är således icke alltid en National olycka att egeönyttan styrer enskiitas speculationer, minst bör man yttra det i ett tidehvarf då handels-intresset regerar verlden och länge skall gora det.
Då man arbetar för sig sjelf gör man ofta mer godt för det allmänna än när man äfven af den ädlaste afsigt, väljer det sednares väl tili föremål för sina handlingar.
Det är lagstiftnirsgarnes, icke individuernas fel, om enskildt fördel bereder allmän förlust.
Men torde någon säga, hvem inser säkrast hvilket slag af Industrie lofvar den högsta product, den enskildte elier styrelsen?
Jag svarar , den enskilte.
Den administration sorn åtager sig att anvisa hvarje individa sättet att använda hans Capital, den belastar sig med en omsorg, antingen onyttig eller skadlig.