Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Men deremot är jag fullt och fast öfvertygad, att om äfven någon ögonblicklig, mindre förlust skulle upkomma för Riksg:sKont. eller någon olägenhet skulle tillskyndas Hypotheks-föreningarne genom upsägning eller försäljning af en mindre del af de obligationer Riksg:s-Kont. innehar, skulle dessa obetydliga förluster eller olägenheter mer än rikligen godtgöras genom den stora vinst, som för all inhemsk kredit skulle upkomma, derest Ständerna visade att det måste vara allvar med afhandlingar, föreskrifter och försäkringar, som af_dem eller andra inom detta land utgifvas.
Meningen med sådane kreditpapper, som dem Hypotheksföreningarne utgifva, kan eller borde åtminstone ej vara, att de skola skrinläggas, utan böra de gå från den ena till den andra, samt deras på förtroende grundade värde sålunda bestämmas.
Upköpas de deremot, enl.
Reglementariska föreskrifter, och ett på förhand gifvet pris, för ett stadigtvarande och till ett betydligare, i det närmaste oförändradt belopp, varda skrinlagda, då antaga dessa upköp naturen af en förkastlig
Diskont-inrättning med sin bedröfliga omsättning, en utlåning, hvartill Ständernas penningförsträckningar städse sträfva att närma sig.
Det är väl möjligt att man i allmänhet nog sorglöst följer, och föga begrundar verkningarne af de penninge-transactioner, 224 Den 15 Mars f. m. sorn genom Ständernas verk bedrifvas, men man må dock ej föreställa sig att dessa transactioner kanna helt och hållet undgå allmänhetens upmärksamliet och då måste det verka störande och menligt för det förtroende Ständerna och deras verk böra ega, om vid första fråga om tillämpning af en betryggande föreskrift, rör:de verkställighet af liqvider, man anser sig kunna helt och hållet uphäfva en sådan; helst om de skäl, hvarpå ett dylikt uphäfvande skulle grunda sig, äro af den natur att de allt framgent kunna åberopas, samt derjemte hafva utsigt att blifva gällande så snart fråga upstår om indrifvande af lemnade försträckningar.
Det är visserligen sant att Riksg:s-Kont:s Fullmäktige endast begärt och StatsUtsk. endast tillstyrkt att stadgandet i Reghtets 16ti § icke måtte blifva bindande till ovilkorligt iakttagande, men vid läsning af de motiver., som ligga till grund för denna begäran synes det lätt, att man utan serdeles fara för misstag kan antaga, att ett bifall till StatsUtsk:s Betänk, i dess närvar:de skick skulle medföra samma resultat som om ett beslut blifvit fattadt, hvarigenom inga af Riksg:s-Kont:s egande obligationer nu finge upsägas eller försäljas.
På grund af hvad jag sålunda haft äran anföra och för bevarande af den helgd, som en gång fattade beslut och deraf härflutne stadganden böra ega; anhåller jag att StatsUtsk:s nu föredragna Utlåt, mätte af R. o. Ad. återremitteras, på det Utsk., vid förnyad pröfning af ärendet, måtte komma i tillfälle föreslå ett stadgande, som väl må berättiga Fullmäktige att medelst uplåning anskaffa någon del af erforderliga medel för nu förestående utbetalningar å det under innevar:de
Riksdag beviljade serskildta kreditiv; men som derjemte fortfarande förbinder dem att begagna upsägning och försäljning af innehafvande Hypothgksföreningars obligationer och således att äfven på denna väg ombesörja anskaffning af de medel, som enl.
Ständernas beslut vid innevar:de Riksdag åligger Riksg:s-Kont. att utbetala.
Det kan visserligen icke innebära någon tillfredsställelse att finna verkliggjord hvad jag mångfaldiga gånger har fruktat och på detta rum tillkännagifvit, nemi. att den vidt utsträckta lånerörelse, som bedrifves här i landet, till följd af de tillskapade Hypotheks-föreningarne, skall förr eller sednare framkalla bedröfliga penningeförhållanden inom vårt land.
Jag trodde icke att denna sanning, som för mig ligger så öppen, skulle likväl så hastigt visa sig vara en sanning, sä att, vid aldra första fråga om att dessa inrättningar skola fullgöra sina förbindelser, R.
St:r nödgas träda emellan och genom konsideration afböja verkliga eller förmenta vådor.
Jag är tyvärr, lika med Fullmäktige och lika med StatsUtsk. öfvertygad derom att det vid detta tillfälle vore vådligt för Hypotheks föreningarne om de ålades att nu inlösa sina obligationer, men jag tror likväl icke att vådan vore så serdeles stor, som i detta Den 15 Mars f. m. detta Betänk, finnes förespegladt.
Jag är öfvertygad om att en betydlig del af dessa förbindelser skulle kunna inlösas genom län inom landet om räntefoten höjdes, men det är ganska naturligt, att man icke finner dessa vilkor angenäma, utan finner det vara bättre att Riksg:s-Kont. är förläggare för Hypotheks-föreningarne, och det lill att hörja med i 10 år och sedan förmodligen i ali framtid.
Det torde nemi. upstå mycket större svårigheter för Hypotheks-föreningarne i framtiden och när dessa inrättningar få vidare utsträcka sig och erhålla sådane förläggare som Riksg:s-Kont. och 11.
St:rs Bank, så är icke någon fara för deras liqvider; men jag är, såsom jag nämnt, öfvertygad att en stor del . af dessa omnämnde obligationer skulle kunna gäldas, om Hypotheksföreningarne höjde räntefoten vid nplåning af penningar inom landet.
Det är dessa Hypotheks-föreningars sak och icke R.
St:rs, att tillse att de må fullgöra sina förbindelser; men då vi alla veta att, jag vet icke genom hvilka besynnerliga omständigheter, Ilypotheks-föreningarnes obligationer på den utländska marknaden fallit i vanpris och då tillgängen på penningar inom landet säkerligen icke skulle vara tillräcklig att, äfven med en höjd räntefot, realisera samtlige dessa obligationer, så måste jag emot min vilja till någon del instämma i Ulsk:s Betänk.
Jag mäste likväl göra den anmärkn. emot Betänk., att Utsk. föreslår en så vidt utsträckt förfallotid för obligationernas inlösning som 10 år.
Om jag delar det sammanräknade beloppet af obligationerna som utgör något öfver 3 milhr R:dr på tio år, så skulle Hypotheksföreningarne sålunda icke mäkta inlösa mera än 300,000 R:dr om året.
Det synes mig vara gifvet att samma medel, som stå Riksg:s-Kont. till buds äfven stå till buds för Hypolheks-föreninvarne.
De penningar, sorn Riksg:s-Kont. uptager, uplånas ej för att läggas i kista utan för att utlånas ånyo.
Samma förhållande är det äfven med Hypolheks-föreningarnes obligationer.
Om de inlösas i små poster, om t. ex.
Hypotheks-föreniugarne den ena månaden låna upp ett hundra tusen R:dr och inbetala dem till Riksg:s-Kont., '~så k-tmrrr~ tte obligationer, som derigenom utlösas, genast derefter å nyo belånäS- Egentliga svårigheten ligger deruti att bestämma det belopp, martill Hypotheks-föreningarne kunna verkställa den första utlösningGn,^ty^ i öfrigt ligger det i rörelsens natur att jag kan med samma belopp betala många skulder när förbindelserna på detta sätt inlösas och utgifvas ånyo i den allmänna rörelsen.
Således är hela konsten härvid att bestämma huru stora dessa summor skola vara, som kunna årligen af Hypotheks-föreningarne inlösas, och dessa belopp kunna icke antagas sä små att det erfordras någon tid, jemförlig med tio år för inlösning af obligationerne om 3 milhr R:dr.
Da det emellertid torde vara angeläget att delta Betänk:s afgörande icke uppehälles och jag för min del icke är i tillfälle att ens upgöra något förslag för ett så beskaffadt återbetalande ifrån Hypotheks-föreningarne, så anhåller jag att med anledn. häraf få vid detta tillfälle väcka en motion ang:de sättet 5 H. 15 226 Den 15 M a r s f. m. för dessa obligationers inlösande ifrän Riksg:s-Kont., så att tiden må blifva så litet utsträckt som möjligt utan att skada dessa inrättningar och att Riksg:s-Kont. i följd deraf må sättas i tillfälle att liqvidera dess skulder, som egentligen representeras af Hypotheks-föreningars skulder till Riksg:s-Kont.
Hr Montgommerie, Rob. Nils Germund: De anmärkn:r, som Frih.
Liljencrants framställt i afseende på den utsträckta belåning af Hypotheks-föreningarnes obligationer, som Riksg:s-Kont. verkställt, och som medfört vissa olägenheter, torde rätteligen böra tagas i betraktande i sammanhang med de förhållanden, som nu förekomma vid upgörande af det nya Reghtet för Riksg:s-Kont.; men sedan detta nu icke kommer att iakttagas, så torde man endast böra fästa sig vid den fråga, som är närmast för handen, nemi. huru StatsUtsk. i detta Retänk. gått tillväga för anskaffande af det penningebehof, som är för Riksg:s-Kont. erforderligt, och då Gr.
Liljencrants vid slutet af sitt anförande i detta afseende gillat Utsk:s Retänk., så har jag icke mycket att dertill lägga, men får nämna i afseende på hans yttrade åsigt att det borde vara någon förändring i 147 § af Rikg:s-Kont:s Reghte, ang:de sättet för uplåningen, att StatsUtsk. ansåg att ett sådant uptagande af lån endast skulle vara en fyllnadsåtgärd och att det var StatsUtsk:s önskan och äfven Fullmäktiges att kunna erhålla den erforderliga summan genom upsägning eller försäljning af de för Riksg:s-Konl:s räkning upköpta obligationer, om en sådan försäljning kunde verkställas genom försäljning under hand utan att förorsaka rubbning i allmänna rörelsen.
Då således uplåningen blifvit föreslagen endast såsom en fyllnadsåtgärd, så ansåg man det icke vara skäl att i anledn. deraf ändra Reghtet.
Jag anhåller om bifall till StatsUtsk:s Retänk.
De talare, hvilka hittills yttrat sig emot StatsUts:s Betänk., hafva likväl erkänt att en up låning för R iksg: s-Kont :s ni klling är af behofvet påkallad, att icke säga nödvändig, men de hafva tillika ansett att man äfven borde vilsamma tillfälle realisera en del af de i Riksg:s-Kont:s ego^yande obligationer.
Om alla dessa obligationer nu på en gäng till inbetalning upsades, blefve följden att antingen räntefoten inom landet höjdes till mehn för industrien, eller att Hypotheks-föreningarne tvingades söka utländska lån under en tidpunkt, då, såsom man vet, deras obligationer stå så lågt som ända ned till 85 proc.
En sådan åtgärd har icke eller af någon ansetts tjenlig.
Återstår då att tillse om det kunde vara ändamålsenligt att föreskrifva det Riksg:s-Kont. skall nu samtidigt på en gång ovilkorligen realisera en viss del af sina innehafvande Hypotheks-förenings-obligationer och tillika för egen räkning uptaga lån.
Hittills hafva Riksg:s-Kont:s obligationer varit begärligare än Hypotheks-föreningarnes.
Det har derföre äfven vid ett föreg:de tillfälle, då ett lån för Riksg:s-Kont. uptagits, lyckats att få penningar för något billigare vilkor, än Hypolheks - Den 15 Mars f. m. 227 föreningarne kunnat betinga.
I allmänhet anser man lyckligt, när någonting skall säljas, att konkurrensen icke är stor, men här skulle man nu genom att bringa Hypotheks-föreningarne alt sälja sina obligationer på samma gång som Riksg:s-Kont. sålde sina, om jag så får säga, för sitt nöje framkalla en sådan konkurrens.
Ett bifall till StatsUtsk:s förslag innebär för öfrigt ingalunda att icke någon försäljning af de i Riksg:s-Kont:s ego befintliga Hypotheks-föreningarnes obligationer kan komma att företagas, i händelse den pä förmånligt sätt kan verkställas.
Det är icke troligt att sådant kan ske på en gång i stor skala, men deremot alldeles icke omöjligt att det kan verkställas så småningom och till jemförelsevis mindre partier, och en sådan försäljning har i dessa dagar äfven egt rum.
Det är icke meningen med det föreslagna beslutet att man för alltid skall bibehålla Hypotheks-föreningarnes obligationer uti Riksg:s-Kont:s kassa, ulan att få tid på sig för att icke genom brådstörtade åtgärder tvingas till förlust, antingen för Riksg:s-Kont. eller för Hypotheks-föreningarne, utan att denna realisation af obligationerne må försiggå på lägliga tider.
Något annat har StatsUtsk. icke heller föreslagit och något annat hafva Fullmäktige icke begärt.
En värd talare har slutligen emot StatsUtskis förslag anmärkt, att det vore orimligt att bestämma en så lång förfallotid för Hypotheks-föreningarnes obligationer, sorn tio år.
Den värde talaren har dervid icke bemärkt att denna tid endast blifvit utsatt såsom den längsta, till hvilken förfallotiden får utsträckas; alldeles icke derföre sagdt att förfallotiden ovilkorligen skall blifva så lång.
För öfrigt äro de föreslagna vilkoren desamma som finnas i Rikg:s-Kont:s Reghte, och Fullmäktige, likasom StatsUtsk.
, ansägo icke tjenligt att vid detta tillfälle införa några nya stadganden om Riksg:s-Kont:s lånerörelser.
Om i och för en vidare utsträckt lånerörelse det befinnes att dessa stadganden äro i ett eller annat fall olämplige, så blir tillfälle för StatsUtsk. att vid upgörandet af lliksg:s-Kont:s nya Reghte göra de förändringar och tillägg, som för denna lånerörelsens bedrifvande kunde vara behöfliga; men vid detta tillfälle vore det icke skäl att börja omgörande af sladgarne: hvarföre jag vördsamt anhåller om bifall å Betänk.
Utan att vilja inlåta mig i någon bevisning om
Hypotheks-föreningarnes mer eller mindre lämplighet, vill jag endast till R. o. Ad:s behjertande framställa den fråga: om det kan anses såsom något bevis på Hypotheks-föreningarnes oduglighet, att de, under en tidpunkt sådan som denna hafva svårighet att upfylla sina förbindelser, en tidpunkt då penningen faller på hela Europas marknad?
Jag frågar om detta sätt att anfalla Hypotheks-föreningarne icke snarare är att betrakta såsom fiendens vapen, än såsom vännernas oro.
Jag vill icke inlåta mig i bevisning om Hypotheks-föreningarnes lämplighet, det hör icke hit, men jag vill serskildt vända mig emot 15 * 228 Den 15 Mars f, m. en ledamot här, som sagt sålunda: ”hvarföre skall Stalén ålaga sig att fylla dessa Hvpotheks-föreningars förbindelser, då de hafva den utvägen att höja räntan och derigenom komma i tillfälle att sjelfva inlösa sina förbindelser?
I hela den Svenska industriens namn får jag tacka denna ledamot för den upriktighet, med hvilken han sålunda framställt sina åsigter.
Räntans förhöjning är således det mål, hvartill man skajl sträfva.
Jag har alltid trott att en låg ränta vore målet för samhällets sträfvan i denna väg, men jag har nu fått den uplysningen att det är tvertom.
Det är således den låga räntefoten man egentligen har emot Hypotheks-föreningarne!
Kunde blott räntan höjas, då må gerna Hypotheks-föreningarne vara, men att den har sjunkit, det är det stora felet.
Vidare har samme ledamot sagt, att Hypotbeks-föreningarne möjligen i framtiden skulle kunna upfylla sina förbindelser, men att han ansåg dem böra kunna genast göra det.
Nu får jag uplysa att meningen med Hypotbeks-föreningarne just är att, genom föreningen af flere, man må kunna undslippa att för ögonblicket få för stora utgifter och endast så småningon afbetala skulder just i framliden.
Det kan således icke anses såsom något fel hos dessa inrättningar att de hafva svårighet, att upfyiia sina förbindelser för ögonblicket.
Helt annat hade varit om man kunnat bevisa att de hafva svårt för framliden att upfylla sina förbindelser, då skulle äfven jag erkänna deras oduglighet, men alldeles icke derföre att man bevisar, om äfven genom fada, att de hafva svårighet att för ögonblicket upfylla sina förbindelser och supponerar att de äfven för framtiden skola hafva svårt derför.
Jag får säga att i dessa fall tror jag icke på några suppositioner, men i motsats emot denna animositet emot Hypotheksföreningarne, ty annorlunda kan jag icke benämna det, och emot den åsigten att Staten skall göra allt för att få deras obligationer att falla, så får jag fråga: hvad är Statens ändamål i afseende på kreditinrättningarne?
Ar det alt undertrycka den enskildes kredit i allmänhet?
Jag har fattat det så att det tvertom skulle vara att underhjelpa den allmänna krediten, men måhända är det oriktigt.
Sålunda har jag emellertid upfattat saken och på grund deraf tillstyrker jag bifall till Utsk:s Detänk.
Efter mitt förmenande hörer det till en förståndig och klok hushållning att man vid penningutlåning ställer det så, att man är i tillfälle att återbekomma dessa penningar när man deraf är i behof.
Jag hade också önskat att Riksg:s-Kont., på samma sätt, hade utlånat sina penningar till sådane gäldenärer, som varit i tillfälle att efter upsägning återgälda medlen, då R.
St:r kunde behöfva dem.
Det är i min tanke ett ganska bedröfligt förhållande, att milhr finnas genom ett R.
St:rs verk utlånade på det sätt, att när R.
St:r sjelfva behöfva sina penningar, så kan detta verk icke återskaffa dem utan föreslår i st. 11.
St:r en ytterligare skuldsättning.
Om förhållandet emellertid är sådant alt man icke kan upsäga Ben 15 Mars f. m. 229 de ifrågavar:de Hypotheks-förenings-obligationerna, ulan att åstadkomma ett större ondt och om således bifall lill Betänk, måste lemnäs, så skulle jag likväl för min del önska att Riksg:s-Kont. så fort sig göra lät, återfick dessa obligationer inlösta och hädanefter utlånade sina medel på sådant sätt, att R.
St:r, när de sjelfve behöfde sina penningar, kunde efter upsägning erhålla dem och icke nödgades, i brist deraf, sätta sig i skuld.
Jag ber til! en början att få återkalla i Ståndets minne att jag för min del icke har önskat eller begärt hvarken afslag eller återremiss, hvilket måhända varit det rätta, på SlatsUtsk:s Betänk., och alt jag således icke har motsatt mig detsamma f. n. af skäl, som jag, då jag sist hade ordet, hade äran utveckla.
Jag har icke heller ifrågasatt, pä sätt nämndt blifvit, att nu försälja dessa obligationer, derföre att jag Jiyser den öfvertygelsen att det är en operation, som snarare bör tillkomma"
Hypotheks-inrättningarne sjelfva, att belåna sina obligationer och betala sina skulder, än att en sådan åtgärd skulle ombesörjas af Riksg:s-Kont.
, Samma talare som nämnt att jag framställt den åsigten, har äfven framhållit en annan, nemi. ronde den mehnliga följden deraf ätt Ilypolheks-föreningarne på sin sida och Riksg:s-Kont. på sin skulle samtidigt sysselsätta sig med uplåning för samma ändamål, nemi. den ene för att honorera sina förbindelser till Riksg:s-Kont., och den andre, Riksg:sKont. sjelf, för att anskaffa medel till stalsbehofvens fyllande.
Att man derigenom skulle fördyra penningarne är sant i någon mån, men det är icke fullkomligt sant; ty Riksg:s-Kont. kan uplåna penningar på andra vilkor än Hypotheks-föreningarne.
Riksg:s-Kont. kan aldrig komma att sakna tillgångar på'detta sätt, ty det kan utgifva obligationer å vista, hvilka gå såsom penningar och sålunda kan Riksg:s-Kont. utgifva obligationer i rörelsen att inneliafvas af sådana personer, som i hvarje ögonblick behöfva hafva sina medel tillgänglige.
Detta kan icke vara någon nyhet för dem, som någonsin tänkt i dessa ämnen.
Således har Riksg:s-Kont. ett medel till uplåning, som går alldeles på sidan af de uplåningar, som Hvpotbeks-föreningarne kunna begagna.
För min del är jag serdeles missbelåten med nödvändigheten att bifalla detta Betänk., derföre att Utsk. icke ens har låtit genomskymta någon tanke på alt vidtaga en åtgärd, hvarigenom Ilypotheks-föreningarnes obligationer antyddes böra tid efter annan inlösas.
Om Utsk. och Riksg:s-Kont:s Fullmäktige t. ex. hade sagt, att de voro betänkte på att upsäga någon summa, t. ex. en half million af dessa obligationer, så är det ingen tvifvel underkastadt att en sådan summa hade kunnat inom 6 månader inbetalas af Hypotheks-föreningarne och att, sedan denna summa en gång blifvit inbetald till Riksg:s-Kont. och derifrån åter utgifven i rörelsen, motsvarande belopp af IJypotheksföreningarnes obligationer ånyo kunnat belånas, hvarigenom Riksg:sKont:s fordran kunnat, Lposter om en half million, småningom blifva liqviderad.
Nu framställer Betänk., så vidt jag kan förstå, 230 Den 15 Mars f m. icke någon skymt af förhoppning alt en sådan hastigare liqvid skulle kunna inträda.
Samme talare har också fästat sig vid mitt yttrande, att en preskriptionstid af tio år vore alltför lång.
Jag anser denna preskriptionstid förkastlig, derföre att jag, på sätt jag redan framställt, skulle anse det vara att förutsätta en alltför stor oförmåga hos Hypotheks-föreningarne, om de icke skulle kunna inlösa ifrån Riksg:s-Kont. de ifrågakomna obligationerna med större summa än 300,000 R:dr b:ko årligen, hvarigenom hela beloppet af tre milla- skulle blifva fördeladt på tio år, och alt förutsätta att den ifrågasätta uplåningen och inlösningen af dessa obligationer skulle utsträckas på så lång tid, det anser jag för min del orimligt.
Riksg.-s-Kont. är icke i en så besvärlig ställning som man påstår, ty, såsom man vet, så förestår nu den tid, då bevillningarna komma att dit inflyta, och om en del af Hypotheks-förenings-obligationerna nu upsägas till inlösning inom sex månader, så närmar man sig i betydlig mån förfallotiden för dessa obligationer, innan Riksg:s-Kont:s kredit i vrätt i Banken uphör.
En annan talare har behagat påbörda mig att jag påstått, att Hypotheks-föreningarne vore odugliga.
Detta har jag visst icke sagt.
Hvad jag tänker blir en annan sak, men att jag icke sagt det är säkert.
Att Hypotheks-föreningarne kunde vara ganska goda, ordnade på ett annat sätt, och tillkomma efterhand, men icke så brådstörladt, som här i landet skett, .det är min öfvertygelse.
Den värde talaren må förlåta mig om jag beundrar hans förmåga att göra slutsatser, ty den är verkligen oändlig.
Han har nemi. sagt, att jag anser räntans förhöjning vara hufvudsaken.
Detta har jag icke sagt, men jag har sagt, att om en gäldenär icke kan skaffa sig penningar lill en liqvid på andra vilkor än att han betalar högre ränta, så måste han väl höja räntan, och jag har vidare sagt, att Staten må väl icke vara pligtig alt, för det att gäldenären, för att betala sina skulder, måste höja räntan, dervid träda emellan.
Af nyssnämnde uttryck, som den värde talaren påbördat mig, att jag endast ifrar för räntans höjning, skulle man kunna tro att jag vore en stor kapitalist, men jag är det icke och har således icke skäl att påyrka räntans höjning; men talarens förmåga att göra slutsatser är, såsom jag förut nämnt, serdeles stor.
Samme talare har vidare sagt att jag hade en serdeles stor animositet emot Hypotheks-föreningarne.
Det är sant att jag har ovilja emot ali skuldsättning, jag har alltid undvikit den och funnit mig väl deraf.
Jag tillstyrker hvar och en att göra på samma sätt, och derigenom undviker man alt göra skulder, vare sig till Riksg:s-Kont. eller andra.
Då den siste varde talaren här icke egentligen talat emot bifall till det ifrågavande Betänk., utan emot Hypotheks-föreningarne och emot Riksg:s-Kont:s styrelse, så hade jag kanske icke bordt begära ordet för att för - Den 15 Mars f. m. 231 svara Utsk:s Betänk.; men det må förlåtas dem, som deltagit i beslutet, om de vilja bemöta tillvitelser emot Utsk:s förslag.
En värd talare har sagt att man bordt utlåna dessa penningar till personer eller korporationer, ifrån hvilka man kunde på räkna att med säkerhet återfå sina penningar när man beliöfde dem.
Jag får fästa den värde talarens upmärksamhet derpå, att Riksg:s-Kont:s Fullmäktige äro skyldige att följa Reghtet och att detta Reghtes stadgande är af Fullmäktige fullgjordt.
När tiden kommer, så kunna äfven R.
St:r vid denna Riksdag pröfva huruvida Reghtet är bra eller icke; men att Riksg:s-Kont:s Fullmäktige, då de följt Reghtet, handlat rätt derutinnan, lär väl icke kunna förnekas.
Frågan är verkligen icke af den invecklade beskaffenheten, att man här behöfver ingå i någon pröfning af Hypotheks-föreningarnes nytta eller huruvida Staten kan få vidkännas någon förlust på Hypotheks-föreningarne genom det uti Riksg:s-Kont:s Reghte nu befintliga stadgande eller icke.
Ingendera saken är här i fråga.
Man har blott ansett såsom en skyldighet att icke, så att säga, i onödan tvinga Hypotheks-föreningarne att brådslörtadt inbetala penningarne och derigenom göra förluster, och man har derföre ansett att Riksg:s-Kont. icke bör, om sådant kan utan förlust undvikas, upsäga de obligationer, dem Riksg:s-Kont. upköpt till följd af R.
Nu är Hypotheks-föreningarnes ställning i korthet den, att de hafva ungefärligen 32 milhrs skuld.
Af dessa hafva de omkring 25 milhr utlånta emot inteckningar i fastighet och de återstående 1 milina diskonteras. Riksg:s-Kont. och Banken hafva 5 milhr R:dr uti Hypotheks-föreningarnes obligationer.
Detta motsvarar således största delen af den summa, som af Hypotheks-föreningarne diskonteras.
Om nu dessa obligationer upsägas af Riksg:sKont. och Banken, så att Hypotheks-föreningarne blifva tvungne att inom 6 månader inbetala dessa penningar, så skulle följden deraf blifva att de måste skalla penningar conte qu’il coute, och detta mäste då drabba dem i första rummet, som taga lån hos föreningarne, d. v. s. en stor del af landets jordbfnkande befolkning.