Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Dessutom finnas råvaror, som, om de med en ringa tull belädes, skulle inbringa en betydlig inkomst, utan att med fog kunde sägas, det förbrukaren derigenom obilligt betungades.
Så förhåller sig äfven med de artiklar, som äro att hänföra till landtbrukets alster.
Dessa artiklar skulle kunna, genom ganska måttliga tullafgifter, inbringa betydliga inkomster för statsverket, utan att derigenom ringaste förnärmelse ägde rum emot förbrukaren, hvilken, så vidt den hör till den arbe - D en 22 Juli f. m. tande klassen, nog vet att öka värdet af sitt arbete i den mån behofvet erfordrar.
Och man utöfvade derigenom ingenting annat än en rättvisa mot landets modernäring, då åt den lemnades ett skydd, som satte den i tillfälle att allt mer oell mer upnå den höga ståndpunkt, till hvilken inga bemödanden sparas att höja densamma.
Tolagens borttagande har man försvarat dermed, att importören af en vara är okunnig om alla de utgifter, som drabba varan vid ankomsten till en stad.
Riktigheten af detta försvar skulle jag erkänna, derest jag kunde göra mig begripligt, huru utbindningen vill in lara sig i äfventyret att blott på spekulation hitskicka hela skeppslaster af hvarjehanda beskaffenhet.
Jag vågar likväl påstå att en utländsk handlande alls icke är så enfaldig.
Tvärtom kan man hålla sig förvissad deruppå, att han först sätter sig i kommunikation med en handlande på stället och gör sig underrättad icke blott om möjligheten att afsätta en vara utan äfven om beloppet af tullen och andra umgälder för densamma innan hitsändningen sker, så att han noga vet alla afbränningar han har att vidkännas.
Äfven är det sagdt, att tolagen har den skadliga verkan för landet, att den drager handeln från sina naturliga och till konstlade vägar, emedan den går till de städer der tolagen är minst betungande.
Det vore önskligt, att man kunde bevisa detta.
Fastän tolagen öfver hela landet icke öfverstiger hvad den är i Stockholm eller proc. utan tvärtom är lägre, så frågar jag, om väl denna omständighet, någonsin kunnat afskräcka en utländsk köpman att hitsända sin vara.
Man skall derpå t. ex. icke kunna framvisa ett enda exempel.
Dessutom finnas, enl. hvad Utsk. uplvst, i en mängd städer åtskilliga andra å handeln lagda afgifter, om hvilka K.
M. anbefallt vederbörande embetsverk att anställa utredning, för att sedermera kunna företaga en reglering deraf.
Då man nu är så angelägen att öfverflytta tolagen på statsverket, hvarföre befriar man icke handeln från dessa afgifter?
hvarföre har man så brådtom att göra det med tolagen?
Fordrar icke ordningen, att man gör sig reda för alla dessa af handeln utgående afgifter, så att de på en gång kunna regleras
Ett annat märkvärdigt försvar förekommer ock för Betänk.
En värd ledamot har nemi. omtalat, hurusom den af K.
M. nedsatta Komitén fått i updrag att reglera tulltaxan, så att den ställdes i likhet med den Norrska, och på denna grund skulle Utsk:s förslag antagas.
Men huru hafva väl Norrmännen gjort?
Vi veta alla det
Norrmännen ansett sitt lands intresse fordra bibehållande af deras tullagstiftning.
Är det då icke Sveriges R.
Stms pligt, att bibehålla vår tullagstiftning uti ett endast med landets väl instämmande intresse?
Detta mitt fäderneslands sannskyldiga intresse, fordrar, efter min öfvertygelse, bibehållande af nu gällande tullafgifter och då inser jag icke något skäl att likhet skall införas i de båda ländernas tulltaxor, eller behofvet af att en sådan likhet kan åberopas såsom stöd för förändringen.
I mitt första anförande yrkade jag afslag å den föredragna punkten, men då jag nu erinrar mig, att Utsk. vid upgörandet af tullbestämmelserne från sitt förslag undantagit artiklar, hvilka i I)en 22 Juli f. m. fråga om tull, tolag och konvoj-afgifter väga minst i vågskålen, anser jag rigtigast att återremittera frågan i stället för att ingå i slutligt bedömande deraf, hvarföre jag anhåller om återremiss å ifrågavide punkt.
Jag har inom Utsk. deltagit i öfverläggningen om förevale fråga.
Jag vill ieke såsom Hr Printzensköld genomgå liela taxan utan endast hålla mig till föremålet för den nu pågående diseussionen.
Beträffande tolagen, synes af handlingariie, att KornmersColl., enär åtskilliga uplysningar i ämnet vore att förvänta från städerne, tillstyrkt, att denna reglering skulle på försök under en tid af 3 år vidtagas.
Dylika uplysningar har jag sökt förskaffa mig och äfven erhållit några.
I Malmö stad upgår tolagen till 14,000 Rdr och hamnafgifterne till öfver 30,000 Rdr.
Denna hamnanläggning liar kostat betydliga summor och staden har derföre förbehållit sig vissa afgifter.
Alla dessa afgifter böra i en framtid regleras så att man må kunna köpa sig fri derifrån.
Frågan är emedlertid icke fullt utredd, och jag skulle derföre tro, att en återremiss är nödig, på det att fullständiga uplysningar måtte vinnas.
KommersOoll. har infordrat sådana, och de skulle inkomma d. 1 dennes.
Enl. hvad man sagt mig, skola de redan vara inkomna, och troligt är, att många uplysningar kunna erhållas-innan återremissen blifvit af Utsk. besvarad.
Jag tror således, att en återremiss vore den bästa behandlingen af frågan, och som Handels- och SjöfartsFonden står i sammanhang dermed, kunde den få i återremissen inbegripas.
Hr Printzenskölds yttrande om minskning af tolagen, har en föreg:de talare redan fästat upmärksamheten på denna punkt.
Enl. l:sta kolumnen i den af Utsk. upgjorda tabell, skall t. ex. staden Calmar erhålla i tolags-ersättning 8,700 Rdr och medel-beloppet af tullupbörden är beräknad för samma stad till 2,70,500 Rdr.
Skulle den icke upgå till sistnämde belopp, så kommer tolags-ersättniugen att 'minskas med 3,25 proc.
Att, såsom en talare yrkat, en viss summa skall bestämmas såsom minimum, hvarunder nedsättningen icke får gå, kan hafva sina betänkligheter, då man ännu icke erhållit fullständiga uplysningar, men äfven detta kan gifva anledn. att närmare begrunda saken, och derföre förnyar jag min anhållan om återremiss i fråga om tolagen samt afgifterne till Handels- och SjöfartsFonden.
Vid Betänk, har en ledamot af BondeSt., som bor vid Norrska gränsen och är särdeles hemmastadd i handels-förhåilanden, fogat en reservation, som vid frågans förnyade behandling kan tjena till ledning.
Under diseussionen har man mycket ordat om systemet af högre eller lägre tullar.
Mig synes lika väl, som vore alla dessa betraktelser föga hörande till ämnet.
Det är gifvet, att antingen man hyllar systemet af höga tullar eller man är frihandlare, blir utslaget här detsamma.
Tolagen må nu inläggas i tullen eller bibehållas såsom en särskild afgift, så eger den beskattande makten att bestämma tolagen och 4G0 O en 22 J ali f. m. andra handeln åtföljande afgifter höga eller låga.
Således, jag uprepar det ännu en gång, äro alla dessa betraktelser öfver lyckan af höga eller låga tullsatser ingalunda här på sitt ställe.
Jag vill betrakta frågan, huruvida man bör bibehålla tolagen såsom en särskild afgift eller om den skall utgå på sätt K.
M. föreslagit.
Det är väl mindre lämpligt, att då en beskattning pålägges varor vid införsel till Eiket, densamma utgår under 3 olika rubriker i stället för en.
Onekligen är det väl enklare och bättre, att dessa beskattningar sammanföras under en enda rubrik, såvida icke andra olägenheter möta.
Beträffande Handels- och Sjöfartsfonden, är det väl gifvet, att det är mycket enklare, att tullen bestämmes till en viss summa, som inbegriper alla afgifter, och att tullverket sedermera utbetalar Handels- och SjöfartsFondens andel deri, än att trafikanten skall påföras särskilda afgifter, som på olika ställen skola erläggas.
En bestämd förenkling upkommer derigenom.
Hvad tolagen angår, är det ett annat förhållande med den.
Först och främst vidlåda nuv:de sättet för dess utgående samma olägenheter, som upstå i fråga om afgifterne till Handelsoch Sjöfartsfonden, men andra olägenheter finnas, som äro vida värre.
Man har t. ex. antagit i Sverige, att tullbeskattningen efter värde är särdeles olämplig, meri ieke destomindre utgår tolagen ännu efter vissa proc. af ett på förhand för varorna fixeradt värde, hvilket är så mycket mera olämpligt som det nästan i alla fall är origtigt, ty det är icke möjligt att vid tullsatsens bestämmande kunna utfinna rätta värdet.
Också har man icke varit mycket angelägen att tinna det rätta värdet, utan i allmänhet har man tagit det på en höft, som man säger.
Det är således klart, att tolagen utgår efter en origtig princip.
Det måste då vara skäl att frångå denna princip och lägga tolagen i sjelfva tullsatsen, hvilken i möjligaste måtto är upgjord eller bestämd efter riktiga grunder.
Flere andra olägenheter af den nuv:de tolagen finnas, och det kan väl icke nekas, att det är en olägenhet, att beskattningen af importerade varor är olika i olika städer, och till beskattningen måste tolagen räknas, enär den drabbar importören, ehuru den tillkommer staden, dit varan införes, och icke staten..
Det är då också klart att, då tolagen i somliga städer utgår med högst olika proc. af tullvärden, sådana olikheter i beskattningen skola verka mindre välgörande på rörelsen.
Man har äfven sagt, att den anmärkn. som gjorts mot tolagens lämplighet, att nemi. man på förhand icke känner beloppet af beskattningen å importerade varor, vore ogrundad, emedan den utfärdade tullsedeln uptager alla afgifter, som skola erläggas.
Det är godt och väl, att, sedan varan blifvit införd i tullhuset, man får veta hvad man skall betala, men då en handlande upgör en affär, är det för honom af yttersta vigt att veta hvad han i tull m. m. skall för varan betala.
Detta är i sanning icke så lätt att utreda särdeles för utländningar, om de äro delaktige i affären.
Då tullupbördens belopp ieke blir- så snart känd, torde det möta någon svårighet att bestämma, på hvilka summor beräkningarne i och för bestämmandet af tolags-ersättningens belopp skola D en 22 Juli f. m. 161 grundas.
Jag tillåter mig derföre att i fråga om höjningen af ersättningsbeloppet göra samma förslag, som i fråga om sänkningen blifvit afgifvet nemi. att summan måtte bestämmas till jemna 500 Kdr. Gr. af Ugglas, Carl Fredr.
Ludv.:
Då denna discussion redan blifvit så vidlyftig, och jag hufvudsakligen instämmer med Gr.
Lagerbjelke och Frih. af Ugglas, skall jag åtminstone icke följa Hr Printzenskölds utflykter inom tulltaxan.
De prohibitiva åsigterne hoppas jag skola nu vinna lika litet gehör som tillförene.
Nästan vid hvarje Riksdag hafva de af Hr Printzensköld nu framställda spådomar blifvit gjorda Jag minnes, hurusom man vid sista Riksdagen förutspådde den grufliga minskning i tullinkomsterne i följd af den då antagna tulltaxan.
Granskar man förhållandet, så finner man, att manufakturerne upgått från 17 till 35,000,000 Rdr.
Tullinkomsterne, som år 1844 utgjorde endast 4,100,000 Rdr, hafva deremot under de 2 sista åren, hvarunder den af Hr Printzensköld såsom oriktigt upgjord ansedda tulltaxa varit gällande, upgått till icke mindre än 8,889,789 Rdr Bko.
Således har erfarenheten alldeles icke besannat dessa vid hvarje Riksdag återkommande förespeglingar.
Ett bifall således till K.
RI:s förslag skall ovilkorligen än vidare framkalla tillökning i tullinkomsterne.
Orsaken till Utsk:s godkännande af förslaget till reglering af tolagen återfinnes i Utsk:s Betänk, nemi att åt handeln återgifva dess naturliga gång.
Det är verkliga förhållandet, att, till följd af den olika tolag, som i olika städer måste erläggas, man, då svårigheter vid förtullningen i Stockholm förekomma, låter varorna förtullas i Calmar, der tolagen är mindre, och sedan för dem till Stockholm.
An i denna dag låter mången förtulla sina varor i Ystad och för dem sedan till Stockholm.
Det är således denna tolag, som är orsaken till allt detta, och är det väl skäl att på detta sätt draga trafiken från sin naturliga gång till konsumenternes och äfven till den af Hr Printzensköld älskade producentens nackdel, ty om råvaran, som producenten behöfver i sin rörelse, måste föras på krokvägar för att kunna afyttras till ett billigare pris, blir det i alla fall en nackdel för producenten, om han än tager varan å ort som vederbör.
En annan orsak, hvarföre jag tillstyrkt sammanförandet af tullsatsen och tolagen är, att jag hoppas att i en framtid man skall erhålla lättnad vid regleringen af tullafgifterne, ty om dessa antingen bestämmas för lågt å åtskilliga råvaror eller helt och hållet borttagas, är det möjligt, att sådant icke kan ske utan ganska stort motstånd från stiidernes sida, emedan de derigenom förlora sin tolag.
Hrr Bildt och Printzensköld hafva fästat upmärksamheten derpå, att om än den föreslagna regleringen af alla handeln åtföljande afgifter göras, upstfir en ojemnhet emellan alla stiidernes ersättning.
Detta är sannt, men förekommer endast i 2:ne fall, nemi. i fråga om vågpenningarne och stämpelafgiften.
Det är troligt, att den sednare kommer att uphöra, ty städernes representanter inom Utsk. voro icke hågade att behålla den.
Vågafgiften är af föga vigt.
Andra afgifter återstå likväl, 462 D en 22 Juli f. m. hvilka böra regleras, hvaribland hamnafgiften är den betydligaste, ty, ehuru i Malmö denna afgift är liigst inom hela Riket är den likväl der ganska betydlig.
Dessa förhållanden kunna icke hjelpas, ty det är naturligt, att om en stad, till förbättrande af sin hamn måste verkställa betydliga arbeten, måste under en viss tid dryga afgifter erläggas för att betäcka arbetskostnaden.
Onskiigt vore, om man kunde bereda lika afgifter i alla städerne, men något sådant kan icke åstadkommas, emedan de nuvide afgifterne icke äro gällande för långliga tider.
Men, derföre att man icke kan åstadkomma allt på en gång, är väl icke skäl att försaka de förbättringar, som möjligen kunna tillvägabringas.
Skulle detta icke kunna ske vid denna Riksdag, så kommer ofelbart en sådan reglering till stånd, och ju längre dermed upskjutes, desto dyrare blir den oss, då den en gång skall genomföras.
Hade ett sådant förslag som det förev:de framlagts år 1845, så med beräkning af 8| proc. af dåv:de tullupbörd hade icke mera än omkring C0| proc. af nuv:de tullsats behöft erläggas.
Skulle året 1856 tagas i beräkning, så komrae tolagsersättningen att ökas med omkring 20 proc.
Hvad tolagsbeloppet i allmänhet utgör för år 1856, är ännu icke bekant, men för ett par städer känner jag det.
Då det i Malmö år 185 5 utgjorde 14,000 Rdr, upgick det år 1856 till nära 30,000 Rdr.
Är 1855 utgjorde tullupbörden i Malmö 380,000 Rdr, men år 1856 hade den stigit till 750,000 Rdr.
I Stockholm har tullupbörden ökats med omkring 20 proc., och ehuru under sisth ålen mängd artiklar befriats från tull, har likväl tolagsbeloppet för Stockholms stad samma år upgått från 247,000 Rdr till 257,000 Rdr.
På grund af alla dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:s förslag.
Dock har jag icke något emot det af Frih. af Ugglas och Gr.
Lagerbjelke framställda förslag.
Jag skall icke länge uppehålla sakens slutliga behandling, men jag anhåller likväl att ännu en gång få framställa några anmarkmr.
Till vederläggning af mina yttrade åsigter har Frih. af Ugglas påstått, att jag skall hafva sagt, att industrien gått baklänges, derföre att jag framhållit nödvändigheten af skyddstullar.
Kan Frilen framvisa något sådant i mitt yttrande?
Jag har aldrig påstått, att industrien gått baklänges i vårt land, men väl att industrien genom det skydd den ägt både kunnat utvecklas och göra betydliga framsteg.
Om frihandels-systemet för några och 20 år tillbaka lyckats att göra sig gällande, månne väl KommersColhi berättelser nu kommit att innehålla så lysande resultat, sorn det man här hört omtalas?
Icke heller har jag sagt, hvad Gr, af Ugglas påbördat mig, att jag hyser fruktan för att tullupbörden skall sjunka genom de låga tullsatserne.
Så enfaldig må väl ingen tro mig vara, att jag, när i ett land, såsom detta, njutningsbegäret och lyxén stiga, icke skall inse den gifna följden deraf, eller tullintradernas förökning, ty i samma mån begären stiga, måste de äfven tillfredsställas, och den förökade importen förökar då tullupbörden; men jag tillåter mig att anmärka, eller rättare, jag frågar
Den 22 J al if. m. 463 Hrnne, om man kan taga för gifvet, att tullnpbörden icke stigit äfven om man icke så hastigt nedsatt tullafgifterne?
Under den tid då de så mycket hatade skyddstullarne funnos till, var tullinkomsten årligen i stigande, och då den märkvärdiga tullbalansen yppades, så befanns, att dessa inkomster från år 1835 till 1836 ökats med icke mindre än 600,000 Edr.
Orsakerne till tullupbördens förökande med millioner under åren 1854 och 1 855 äro emellertid så tillfälliga, att jag betviflar det en sådan förökning någonsin återkommer; och jag måste beklaga, om man på detta förhållande vill grunda sina förhoppningar om tullinkomsternas framgena förökning.
Lagerbjelke, som jemväl tillhör frihandelsmännen, har underrättat Ståndet om, hvad förut var kändt, nemi. att man ansett tullvärdet icke böra ligga till grund för tullafgifterne; men nu inträffar likväl det märkliga förhållande, att detta tullvärde i mångfaldiga år legat till grund för tullafgifterne och jemväl för tolagen, då denna upkom, och derföre har detsamma bibehållits för tolagen.
Sedermera fann man att åtskilliga malversationer ägde rum vid tullbehandlingen, emedan varor förtullades efter lägre belopp än det 'lagligen bestämda, och då insåg man, att, ehuru varans värde var den rätta grunden, man borde öfvergå till ett annat system, nemi. vigtsystemet.
Således är denna Grins upgift icke något skäl för tolagens afskaffande.
Den enda åtgärd som af förändringen i systemet bör blifva en följd i afseende på beräkningen af tolagen, består deri, att man reviderar föreskrifterne om tolagen och dervid följer samma grund som blifvit antagen för tullens bestämmande; men att förklara det tolagen skall ingå i tullsatsen på de här upgifna skälen, visar huru ytligt man öfverväga saken.
Grin har sagt, att dessa värden tagas på en höft.
Så tillvida kan detta vara rätt, sorn, då vigten tages till grund eller man ingick på vigtsystemet, man öfvergaf ett närmare skärskådande af varuvärdet, som borde utsättas i Tulltaxan; men Grin misstager sig ganska mycket, om Grin tror att man vid Tulltaxans upgörande under den tid då tullbehandlingen verkställdes efter varans värde, icke med största sorgfällighet inom
Bevilln sökte utreda det egentliga och verkliga varuvärdet.
Således kan man icke af Grins anförda skäl hämta ringaste anledn. att till ett sammanföra tolagen och tullsatsen.
Grin måtte icke hafva riktig kännedom om förhållandet, då han omtalat den stora olikheten i de olika städernes tolagsproc.
Utaf den reservation som åtföljde Betänk, hade Grin likväl bordt inhämta, att tolagen icke utgår med någon proc. af tullafgiften, utan efter tullvärdet, och att således den omständigheten, att en stad fått 40 proc. i tolag, icke utgör något bevis att tolagen är större för denna stad än för den som endast får 3 proc,, och jag vill äfven ådagalägga detta.
Ett Skeppid stångjern, som sliter hamnskoningen betydligt, drager en tull af 24 sk. och tolagen för detsamma upgår icke till mera än 4 sk., och för några lod prima-lärft betalas äfven samma belopp i tolag.
Nu frågar jag, om icke den-stad som införskrifver en mängd prima-lärft har mindre behof af tolags-afgifter för sin hamn än den, hvilken inför jern, men icke erhåller mera i tolag än den andra. 461 Den 22 Juli f. m.
Häraf visar sig, att tolags-afgiften, som är bestämd efter varuvärdet, har afseende på beskaffenheten af de varor som importeras, och utgör en slags ersättning för den slitning städernas hamnar m. m. undergå genom varornas tyngd.
Således är det en uppenbar orättvisa att gifva en stad tolag al 3 proc. utaf dess tullupbörd då den importerar i ganska ringa mängd varor af denna beskaffenhet, oell hvarigenom den förtjenar ända till 100 proc. af varans tullvärde.
Grin liar också sagt, att tolagen verkar störande på trafiken, derföre att importören icke känner beloppet af de afgifter han måste betala.
Till vederläggning häraf behöfver jag endast åberopa hvad jag förut sagt, nemi. att importören nog vet de afgifter, som läggas på varorna, dit de afsändas.
Gr. af Ugglas har talat om olikheten emellan den Svenska och Norrska tulltaxan!
Detta missförhållande önskar jag måtte afhjelpas, och om Norrska StorThinget aniagit Kommiterades i detta afseende afgifna förslag, skulle jag varit den första, som förordat åstadkommande af likhet i de båda Rikenas tulltaxor; men då det visat sig, att Norrska Stor Thinget sett mera på sitt lands enskilda fördel än fördelen af Norrska tulltaxans likhet med den Svenska, synes mig, som vi Svenskar icke hafva förpligtelse, att, för åstadkommande af likhet emellan de förenade Rikenas tulltaxor, nedsätta tullsatserne utöfver hvad Sveriges egen fördel klafver.
Grin har äfven omtalat, hurusom man i följd af de höga tolagsafgifterne förtullat varor i Ystad i st. f. i Stockholm, dit varorna sedermera blifvit afförda.
Huruvida den höga tolagen här i hufvudstaden varit orsaken till denna förtullning lemuar jag derhän.
Hvad jag har hört är det att en handlande här i hufvudstaden angaf i Ystad till förtullning ett stort parti handskar, men, märkom väl, de voro alla till högra handen.
Han betalde ej tullafgifterne utan lät hela partiet säljas på tull auktion, då han inropade detsamma för en ringa penning.
Sedan införskref han ett lika stort parti handskar till venstra handen, med hvilka han förfor på alldeles lika sätt, och derigenom fick importören sina handskar förtullade mot ^ af den verkliga tullafgiften.
Kan man väl påstå att denne procedur varit förorsakad af den höga tolagen i Stockholm.
Afven har Grin sagt, att städerne önska uphörande af åtskilliga afgifter såsom t. ex. stämpelafgiften.
Jag tror visserligen, att så är förhållandet, och att Kliidesfabrikörerne anse denna afgift obehöflig, Detta är äfven naturligt, ty då fabrikanten vet, att utländska kläden i landet införas, har han intet intresse af att köparen vet om klädet är utländskt eller Svenskt, hvarföre ock fabrikanten vill bespara sig stämplingskostnaden.
Jag har förut begärt återremiss å denne punkt, men anser riktigare, att R. o. Ad. difinitivt fattar sitt beslut, hvilket de öfriga Stånden lära göra, och om R. o. Ad. godkänner detta mitt förslag blir följden deraf, att förslaget måste af Utsk. omarbetas.
Godkänner deremot R. o. Ad.
Utskis förslag, så måste taxan punkt för punkt genomgås.
Jag anhåller om propos. på afslag å föredragna punkter.
Hr D e u 22 Juli f. m. 465 Hr Fåhraeus, Olof Immanuel:
Jag vill icke försöka att bibringa den förste talaren sundare åsigter i national ekonomien.
Detta försök har vid flera tillfallen varit förgäfves oell jag är förvissad, att det så skall blifva äfven nu.
Riksdag efter
Riksdag har han förfäktat grundsatser i tullagstiftningen, hvilka längesedan blifvit utdömde af alla regeringar och representativa församlingar.
Han synes icke finna sig vederlagd, ehuru en stor majoritet inom detta rum alltid uttalat sig mot hans grundsatser.
Han finner sig icke vederlagd utaf verkningarna af den friare tullagstiftningen, vi under sednare tider tillegnat oss.
Han har helt naivt härledt dessa verkningar just från skyddssystemet.
Jag frågar den värde talaren, hvarföre hafva icke dessa verkningar visat sig under tiden från 1739, då detta system först grundlädes.
Yi erinra oss alla, att våra fabriker stodo nästan på samma punkt under den långa tiden.
Den värde talaren har med en känsla af saknad omtalat den förra Regeringens omsorger om fabriker och näringar.
Jag håller honom räkning för den pietet, hvarmed han talat om denna Regering, men hans påstående, att den fasthållit skyddsystemet, måste jag tillbakavisa såsom ett fullkomligt misstag.
Redan år 1823 bröts skydds systemet, och om man efterser i författningssamlingen, skall man icke finna en enda tulltariff, som visar, att man velat bibehålla banden å handeln, utan att man tvärtom sökt att lossa dem och taga ut stegen för att omsider komma till ett friare handelssystem, som vi nu åsyfta.
Man har anmärkt, att den allmännare discussionen om friliandels-systemet icke tillhör denna punkt, och deri har man rätt, men jag har af lätt insedda skäl icke velat lemna obesvarade den värde talarens anmärkn.
Hvad angår den föredragna punkten, är jag af den mening, att det vore mycket illa om icke Regeringens förslag i denna del vinner framgång.
Frågan om tolagens samt Handels- och SjöfartsFondens afgifters sammanföring i tullsatsen har varit å bane i nära 20 år.