Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Här gäller frågan huruvida en Statens penningeanstalt, af den stora vigt och omfattning som Banken, skall, lika som den enskilde, inlåta sig i afhandlingar med personer, som på det viset förhållit sig; jag tror det ej och skulle således önska, i (örsta rummet, för exemplets skull, att Banken ej antoge de ackordssummor, som här, utan någon officiel karaktär, blifvit utlofvade, och får jag på den grund förena mig med Hr Flach om yrkande å bifall till den af Hr Nordström vid Betä»k:t fogade reservation.
Hr von Ehrenheim, Per Jakob; För min del kan jag ej, i likhet med Hr Printzensköld, se saken ur den synpunkten, huruvida de ifrågavjde cessionanterna skulle förtjena någon eftergift eller ej.
Detta är en omständighet, som aldeles ej får tagas i betraktande, utan man måste helt och hållet se saken ur EiksBankens eget interesse; då upstår den frågan, om det icke må anses lämpligt, att iEiksBanken, äfven medelst efterskänkande till en del af sin lagliga rätt, kommer i åtnjutande af de medel, som nu i ackord erbjudas, i stället för att riskera att vid den slutliga utredningen i konkursmassorna gå i mistning af t. o. m. den aldra ringaste ersättning.
En talare har sagt, att det skulle vara mindre bankmessigt att taga ackord.
Jag vill häremot blott anmärka, att, om den värde, talaren täger kännedom om åtskilliga föreg;de riksdagars BankoUtskts Uthden, skall han blifva öfvertygad om, att denna åtgärd flerfaldigt många gånger blifvit af Utsk:t tillstyrkt och att det således ej, på sätt den värde talaren förmenat, är en ny väg, Utsk:t, genom sitt nu afgifna förslag, beträdt.
Då härtill kommer, att fullmige tydligen ådagalagt, att, vid den slutliga utredningen i cessionanternas konkursmassor, ej mera kommer att erhållas, än hvad nu erbjudet blifvit, kan jag ej tveka att understödja förslaget och anhåller följaktligen om bifall å detsamma.
Enligt mitt för menande är det omöjligt, på sätt här blifvit yttrad t, att veta huruvida icke banken vid en slutlig liqvidation verkligen kommer i åtnjutande af större ersättningssiumma, än här af cessionanterna genom ackord blifvit erbjudet.
Fyrfaldiga omständigheter kunna 228 Den 19 September f. m. ju tillstöta, så att dessa
Hrr i sina affärer i mer eller mindre mån blifva hulpna, och då banken genom att afbida konkursens utgång icke gerna bör riskera att erhålla mindre, än nu föreslaget blifvit, men man tvertom möjligen kan förutsätta att erhålla mera, inser jag sannerligen ej skäl vara för handen, hvarför dessa
Hrr cessionanter af banken nu skola gynnas och undslippa med att i sjelfva vprket blott få betala en spottstyfver.
Med afs:de fästadt på denna omständighet, anser jag E. o. Ad. gjorde klokast att afslå förevrde BankoUtskds Betänk.
I motsats till den siste värde tala ren, tror jag att banken och ej cessionanterna komma att gynnas, i händelse det nu framställda förslaget skulle bifallas, ty det är naturligtvis gifvet, att då banken ej efter någon mensklig beräkning kan emotse att erhålla mer i ersättning, än nu genom ackord erbjudet blifvit, det för banken är fördelaktigt att, ju förr dess heldre, utfå dessa medel för att göra dem fruktbärande.
Eör min del tror jag således, att bankens egen fördel i väsendtlig mån befrämjas derigenom att de erbjudna ackordsanbuden antagas, och får jag således fortfarande anhålla om bifall å Betänk:t.
Hr Cederschiöld, Gustaf: Hr Akerman, som Banko fullm.
, och Hr Ehrenheim, som ledamot af BankoUtsk:t, hafva betraktat denna fråga helt och hållet ur financiel synpunkt, men då E. o. Ad. bör betraktas som en del af E.
St:r och Ständerna hafva högre funktioner än den rent financiela, tager jag mig friheten tillstyrka afslag å Utsk:ts förev:de Betänk.
Som man i allmänhet tyckes behandla detina fråga endast ur financiel synpunkt, ber jag få fästa Hrr:s upmärksamhet på en ganska vigtig omständighet, den nemi. att jag på ganska tillförlitlig väg har mig bekant, att åtminstone ett af de här upräknade handelshusens fordringsegare i Hamburg ej antaga det ackord, som här blifvit Eiksbanken erbjudet.
Det är nemi. huset Ullberg &
Cramér, med hvilket jag, i egenskap af syssloman i en konkursmassa, haft transaktioner.
Detta tyckes dock ådagalägga, att det åtminstone icke vore aldeles omöjligt, att banken, om man, i stället för att antaga ackorden, afbidade den slutliga liqvidationen, derigenom skulle erhålla större ersättning, än den nu ifrågavtde.
Hvad den vidrörda omständigheten beträffar att det ej skulle vara bankmässigt, ej en gång principmässigt bandladt af banken att emottaga ackordsanbud, så ber jag blott få anmärka att denna princip dock blifvit förut följd vid åtskilliga tillfällen.
Det har vidare under diskussionen blifvit yttradt, att om man läte saken hafva sin gång, så skulle massorna nog finna sin uträkning vid att lösa ut banken, och att detta förhållande åtminstone har egt rum vid åtskilliga föregående tillfällen.
Jag nekar visst icke för, att så verkligen varit förh:det vid ett par Den 19 September f. m. 229 konkurser, men jag kan tillika tryggt försäkra, att det haft sin anledning deri, att någon person stått utanför, som funnit med sin kassas interesse förenligt att hjelpa till vid utlösningen.
Om ej Hr Printzensköld vore så förskräckligt ond, skulle jag vädja till honom, om han ej haft sig bekant något om detta förhållande.
Då jag således ej kan föreställa mig att R.
St:rs bank skall betraktas som någon upfostrare af handelscorpsen, utan som förvaltare af de fonder, banken eger, måste jag fortfarande yrka bifall till Utsk:ts Betänk.
Då jag talade om de sväfvande sifferbeloppen, så ber jag få nplysa att jag dermed ej menade annat, än de sväfvande kalkylerna, som Utsk:t, i fråga om de protesterade vexlarne, från början upgjort.
Att dessa kalkyler ej kunna annat än aproximativt upgöras, är visserligen sannt, men nog bör man hafva rättighet att fordra, att de åtminstone, helst då det är fråga om så jemförelsevis obetydliga belopp, sora de nu förev:de, böra närma sig verkligheten på 10 eller 20 tusende rdr nära.
I BankoUtsk:ts Betänk.
N:o 6 förekommer en upgift på hvad banken skulle komma att förlora på de protesterade vexlarne; beloppet upgifves der till 12,000 rdr, men när detta Betänka inkom, blef man i stället öfverraskad med en summa utgörande 71 tusende några hundra rdr.
Häraf synes tydligen huru stor tillit man i allmänhet kan fästa vid approximativa kalkyler.
Emellertid tyckes af de värde rnotståndarnes plädering som man skulle förskräckas att låta saken hafva sin lagliga gång ; säkert är åtminstone, att resultaterna i det sednare hänseendet skulle komma att visa sig helt annorlunda.
Som jag för min del äfven är förvissad om att banken genom en sådan åtgärd skulle tillskyndas större fördelar, än dem som enligt det nu afgifna förslaget erbjudas, röstar jag fortfarande för bifall å Hr Nordströms till Betänk:t fogade reservation.
Hr Lilliehöök, Bertil; I motsats till den siste värde talaren, vågar jag påstå, att den i BankoUtskits Utlåt.
N:o 6 omtalade, approximativt upgjorda kalkyl öfver den förlust, som med hänsigt till de protesterade vexlarna skulle komma att drabba banken, mycket väl står i öfverensstämmelse med den i detta Betänk, afgifna siffra, alldenstund här ej talas ett ord om den vinst, banken till följd af den förmånligt utförda vexelhandeln kom i åtnjutande af.
Tages detta belopp äfven vid detta tillfälle i betraktande, så tror jag sifferupgifterna i det hela skola öfverensstämma.
Oaktadt den modifikation, Hr Akerman gjort af sitt förra yttrande, tager jag ej ett enda ord tillbaka af hvad jag sagt såsom svar derå, utan förnyar jag tvertom mitt påstående derom, att hans sätt att här gå till väga vittnar om ett mer än tillbörligt frånträdande af grannlagenhetens fordringar.
Jag protesterar äfven mot den anspelning, Hr Akerman tagrt sig friheten göra derom, att jag skulle afvetat, det personer stått utanför någon konkursmassa och funnit med sin fördel förenligt att hjelpa 230 Den 19 September f, nu till vid utlösning af banken såsom fordringsegar.e i densamma.
Det må vara Hr Akerman förbehållet, att i sin egenskap af fullmäktig hafva kännedom om dylika förhållanden, men som jag ej hade någon beröring med hvarken cessionanterna sjelfva eller deras vänner eller öfriga affärsmän, så må Hr Akerman ursäkta» atti jag ej, lika med honom, har någon slags kännedom om hvad som passerar bakom kulisserna.
Detta är blott i korthet hvad jag velat anföra i ani. af Hr Åkermans mot mig rigtade anmärkmr; för öfrigt, hvad sjelfva saken vidkommer, är jag fortfarande af den öfvertygelsen, att K. o.
Ad. handlade klokast i att afslå förev:de Betänk.
Exc. Hr Gr. o. Landtm, yttrat, att deruuder yrkats dels bifall till och dels afslag å BankoUtskits förev;de Utlåt., framställde H.
Exc. först propos. på bifall till detsamma, dervid svarades mångå ja och nej i blandning, och sedermera propos. på afslag å samma Utlåt., då svaren utföllo med starka och talrika ja jemte ganska manga nej; och förklarades ja nu hafva varit öfvervägande.
Hr von Ehrenheim begärde votering.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som bifaller BankoUtskits Utlåt.
N:o 40, i ani. af gjorda ackordsanbud för Bankens återstående fordringar, på grund af protesterade vexlar, röstar Ja; den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår B. o.
Ad. närande Utlåt.»
H. Exc. Hr Gr. o. Landtm, tillkännagaf, att anslag blifvit utfärdadt till fortsättande af plenum kl. 0 e. m.
Föredrogs ånyo Konst.Utskds den 15 och 18 dennes bordlagde Mern.
N:o 61, i ani. af RiksStms beslut rör:de det uti Konst.- Utsk;ts Mern.
N-.o 53 framställda förslag till ändringar i Reg.- Formen och Riksd.Ordmn, om riksdags hållande hvarje år.
Med frånträdande af sin förra gemensamma tanka, antog R. o. Ad.
Utskits uti detta Mern. afgifna förslag till förändrad lydelse af 109:de §:n Reg.Formen att hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag; och lades Mem:t i öfrigt till handlingarne; Vid förnyad föredragning af Konst.Utsk:ts den 15 och 18 den - Don IS* September f. m. 23 L nes på bordet lagde Mern.
N:o 64, med förslag till ändring i 23:dje §:n Irsta morart Riksd.Ordnrn, förklarades ifrågavrde förslag skola hvila till grundlagsenlig behandling vid nästa riksdag.
Föredrogs ånyo och företogs punktvis till afgörande StatsUtskrts den 15 oell 18 dennes bordlagda Utlåt.
Nro 178, i ani. af RiksStms skiljaktiga beslut uti åtskilliga till regleringen af utgifterna under Riksstatens Åttonde Hufvudtitel hörande frågor.
Irsta—4:de punkterna.
I örte punkten.
Hr Montgomery, Robert Nils Germund; Till följe af R. o. Adms beslut vid en annan punkt, som stod i fullkomligt sammanhang med den nu för handen varande, får jag. äran tillstyrka att R. o. Ad. måtte i afsrde å den ifrågavrde förena sig med Borgare- och BondeStrn i den anhållau, att den underd. skrifvelsen i ämnet måtte till K, M. aflåtas.
Sparre, Erikr Då jag till alla delar gillar den åsigten, att Ständerna måtte få kännedom om de i och för medicinska fakultetens förflyttande till. hufvudstaden erforderliga kostnader, instämmer jag i allo med Hr Montgomery, att R. o. Ad. måtte i afsrde å denna punkt förena sig med Borgare- och BondeStrn om en i ämnet underd. skrifvelses aflåtande till K. M. Gr. Hamilton, Henning:
Som äfven jag i allo hyllar den åsigten, att en grundlig utredning angrde kostnaden för den ifrågavrde förflyttningen af medicinska fakulteten till Stockholm är af behofvet påkallad, instämmer jag jemväl med dem, som yrka att en underd. skrifvelse i ämnet måtte till K.
M. afgå, hvarföre jag anhåller att R. o. Ad. måtte i afsrde å denna fråga förena sig om det beslut, som af Borgare- och BondeStrn redan blifvit fattadt.
Efter härmed slutad öfverläggning och uppå framställd propos., biföll R. o.
Utskrts uti 24:de punkten momrt litt. c af Utlåtrt Nro 123 framställda och vidhållna förslag.
6;te punkten.
Lades till handlingarne. 7:de punkten.
Utskrts yttrande godkändes. 8:de och 9rde punkterna.
282 Den 19 September f. m. 10:de punkten.
Utsk:ts hemställan bifölls. 11 :te punkten.
12:te och 13:de punkterna.
Utsk:ts hemställanden biföllos 14:de—17:de punkterna.
Som R. o. Ad. af Betänk:t torde finna, är här blott fråga om en förändring, som åsyftar ett förtydligande af R. o. Ad:ns förra beslut.
Jag hoppas derföre att den nu föreslagna redaktiotisförändriugen måtte antagas.
Hr Hjärne hördes häruti instämma.
Efter sålunda slutad öfverläggning och uppå framställd propos. , biföll R. o. Ad., med frånträdande af förut fattadt beslut, Utskrts ifrågav:de hemställan.
19:de och 20:de punkterna.
Lades till handlingarne. 21:sta punkten.
Då denna fråga förra gången förevar hos R. o. Ad., blef densamma återremitterad på grund af den af de flesta talare yttrade åsigten, att bidrag till den ifrågav:de byggnaden möjligen kunde erhållas på annat sätt, än genom statens mellankomst, t. ex. derigenom alt terminsafgiftcrna förhöjdes, på hvilket sätt stiftens byggnadskassör möjligen kunde komma i tillfälle att sjelfva bekosta utgifterna för läroverkshusen.
Då denna fråga inom Utsk:t behandlades, blef verkligen enahanda förslag bragt å bane, eller att terminsafgiften borde förhöjas till kostnadernas bestridande, men Utsk:t har ej velat understödja detsamma, hufvudsakligen af det skäl, att den föreslagna åtgärden i allt för väsendtlig grad skulle motverka det ändamål, som med läroverkens utvidgande i allmänhet åsyftades, eller att underlätta tillfället för landets ungdom att i närheten af sina hem inhemta en så fullständig bildning som möjligt.
Tydligen visade det sig äfven för Utsk:t, att de Den 19 September f. m. 2.1» medel, som möjligen af en sådan förhöjning af skolafgiften skulle kunna erhållas, ej blefve tillräckliga för att afhjelpa behofvet af en förbättrad skollokal i Strengnäs, åtminstone ej så hastigt, som förhållandena derstädes påkalla.
Af dessa skäl har Utsk:t ej kunnat annat finna, än att staten ej bör undandraga sig att med den för ifrågav:de ändamål erforderliga summan bispringa elementarläroverket i Strengnäs.
Ad. måtte förena sig i det beslut, som blifvit af Högv.
PresteSt:t i frågan fattadt.
Hr Wrangel, Erik Predrik:
T)å frågan förra gången inom det Höglofl.
Ståndet var under öfverläggning, tog jag mig friheten understödja framställningen om den begärda anslagssumman till Strengnäs nya läroverk.
Frågan återremitterades till Utsk:t hufvudsakligen på den grund, att ej någon fullständig utredning af densamma blifvit afgifven.
Då nu tydligen genom detta Utsk:ts Betänk, ådagalägges, att stiftskassan för berörde ändamål ej har några tillgångar och kommunen lika litet, samt Uirjungarnes antal är så stort, att de ej utan menliga följder fortfarande kunna begagna den nuvarande läroverkslokalen, hvartill kommer, att, om äfven den enda återstående utvägen skulle tillgripas, den nemi. att terminsafgiften skulle förhöjas, det skulle erfordras mer än ett sekel innan erforderliga medel kunde anskaffas, så synes det mig verkligen påtagligt att, såvidt man önskar undervisningens fortgående vid nämnde läroverk, någon annan utväg ej finnes, än att staten mellankommer och bispringer elementarläroverket med den för ifrågav:de ändamål erforderliga summan.
Af dessa skäl anhåller jag om bifall till Utsk:ts Betänk., eller att R. o. Ad. täcktes förena sig med PresteSt:t om bifall till den för ifrågav:de ändamål af staten äskade anslagssumma.
Då frågor om anslag af statens medel, till skolhusbyggnaders upförande, förevarit, dels hos K. M. och dels inom detta Höglofl.
Stånd, har jag icke kunnat förorda de begärda statsanslagens beviljande, emedan jag ansett en sådan åtgärd mindre lämplig, i första rnmmet ur statsverkets, samt i det andra ur den allmänna undervisningens intresse.
Jag anser nemi., att statens tillgångar f. n. ej äro i ett sådant öfverfiödatillstånd, att staten kan åtaga sig skyldigheter, som helt och hållet borde tillkomma kommnnerna.
Hvad blefve dessutom följden, om staten ej blott skulle bereda medel till lärares aflönande, utan äfven bidraga med medels anskaffande hvarhelst ett nytt skolhus i riket skulle upbyggas, om icke den, att statens tillgångar i allt för väsendtlig mån blefvo i anspråk tagne, hvarförutan den orättvisan aldrig knnde förebyggas, att de större kommunerna blefvo gynnade på bekostnad af de mindre.
Staten skulle nemi. då med hundratusentals riksdaler understödja de stora och rikare kommunerna, under det att de fattigare kommunerna blefvo alltför styfmoderligt behandlade; blefve dessutom den ifrågav:de praxis konseqvent tillämpad, skulle skolornas antal i så väsendtlig mån förökas, att det blefve omöjligt till slut att förse elementarläroverken med skickliga lärare, hvilket naturligtvis skulle hafva en ganska menlig inverkan på den allmänna undervis - 234 Den 19 September f. m. ningen.
Mot den, enl. mitt förmenande, på ganska välbetänkta skäl grundade åsigten, att föräldrarne för sina barn borde betala en något förhöjd terminsafgift, hvarigenom så småningom byggnadskassör skulle kunna bildas, har Utsk:t anfört, att en sådan åtgärd i icke ringa grad skulle motverka det ändamål, som med läroverkens utvidgande åsyftas, eller att underlätta tillfället för landets ungdom att i närheten af sina hem inhemta en så fullständig bildning som möjligt.
Det torde nemi. kunna antagas, säger Utsk:t vidare, att, om terminsafgiften höjdes, många föräldrar, i följd af de derigenom ökade kostnaderna, icke skulle låta sina barn begagna sig af en undervisning, som, enl. förut antagna grunder, ansetts böra kunna med mindre upoffring vinnas.
Jag vill i detta hänseende blott fästa Utskrts upmärksamhet derpå, att det alltid beror på skolstyrelsen att antingen nedsätta afgiften för eller t. o. m. helt och hållet från afgifts erläggande befria de lärjungar, som dertill ausågos alltför obemedlade.
Dessutom vill jag tillägga, att erfarenheten tydligen visat, att nästan i alla större städer bredvid de offentliga upstå enskilta läroverk, vid hvilka för lärjungar i årsafgift betalas ända till 200 rdr, men hvilket dock ej hindrar, att öfverflöd på elever der alltid förefinnes.
Detta torde dock bevisa, att en ganska, betydlig del af stadsbefolkningen flerstädes är i den ekonomiska ställning, att de kunna åtminstone erlägga en obetydlig terminsafgift.
Då således Utsk:t, enl. mitt förmenande, ingalunda vederlagt den af mig yttrade åsigt derom, att kommunerna sjelfva borde underkasta sig de omkostnader, sora i och för skolhusens nybyggnad eller förändringar deri äro af behofvet påkallade, borde jag visserligen strängt vidhålla densamma och på det bestämdaste motsätta mig alla medels anvisande från Statsverkets sida till sådana ändamål, men då det verkligen med den ifrågav:de skolhusbyggnaden förhåller sig sålunda, att, om ej skyndsam hjelp tillkommer, undervisningen derstädes måsle uphöra, så vill jag ej denna gång motsätta mig det af Utsk:t framställda förslag, att
Staten måtte till förberörde ändamål anvisa en summa af 136,000 rdr, dervid jag dock ännu en gång får tillkännagifva, att jag ingalunda anser mig vederlagd af Utsk:ts framställning.
Enl. mitt förmenande återstår ingen annan utväg, än att Staten mellaukommer och bispringer elementarläroverket med den erforderliga byggnadssumman, ty, M. Hrr! förhållandet med denna byggnad, i det skick den nu befinner sig, är verkligen, att i fall ej snar hjelp tillkommer, ramlar hela huset, och det är väl i alla hänseenden klokare att gifva något nu genast, då det ännu kan bjelpas, än att vänta tilldess det blir för sent.
Jag anhåller fortfarande om bifall till Utskits i denna punkt gjorda hemställan.
Då denna fråga först förekom till be handling inom Utsk:t, delade jag nästan helt och hållet den åsigt, som af Gr.
Hamilton blifvit uttalad, och jag får bekänna, att jag ännu ej i densamma blifvit rubbad.
Men jag har dock måst vika
Den löt Seg lemb e r f. m. 235 i detta afs:de för den allmänna meningen inom Utsk:t, alldenstund frågan om förhöjning i terminsafgiften, ehuru väckt af en man, som ovilkorligen bör halva mycken reda på undervisningsväsendet i riket, alldeles icke mötte några sympatier.
Pluraliteten var sål stor mot detta förslag, att frågan ej en gång klef föremål för votering.
I)å således denna utväg ej återstår och då hvarken stiftets byggnadskassa, såsom helt och hållet utan tillgångar, eller Strengnäs stad, i anseende till dess ringa utveckling såsom kommun betraktad, är i tillfälle att till upföraude af ifrågav:de byggnad något bidraga, och då dessutom möjligheten att för berörda ändamål uptaga lån icke förefinnes i anseende dertill att byggnadskassorna äro tomma och inga medel finnas att amortera med, så har jag ansett mig nödsakad att öfvergå på deras sida, som ansett, att Staten ej bör vid detta tillfälle undandraga sig att bispringa med erforderliga medel, och får jag på deu grund fortfarande anhålla om bifall till Utsk:ts i denna punkt gjorda: hemställan.
Hr Montgomery har sagt, att då byggnadskassorna voro tomma och inga medel finnas att amortera med, skulle man ej kunna uptaga några lån.
Detta yttrande förauleder mig att tro, det jag blifvit missförstådd, då jag förra gången hade ordet.
Min mening var, att, om Ständerna ingått på den idéen, att förhöja terminsafgifterna, så hade byggnadskassorna derigenom fått tillgångar, på hvilka lån skulle kunna uptagas.
Till undvikande af allt missförstånd, vill jag sluta med det medgifvande, att f. n. ingen annan utväg återstår, än att Staten träder emellan och bispringer med den erforderliga: anslagssumman.
Yid denna fråga bör man först anmärka, att det är på grund af en enskild motion, som Utsk:t framkommit med det i denna punkten framställda förslag.
Skulle verkligen förhållandet vara så, att
Strengnäs elementarläroverk vore i ett så särdeles stort behof af ny skolhusbyggnad, så är jag förvissad om att framställning i ämnet redan hade från K. M. till Ständerna inkommit.
Jag finner för öfrigt frågan derom att Staten skall mellankomma och ikläda sig vissa skyldigheter, som helt och hållet tillkomma kommunerna, i högsta grad grad principvidrig, och skulle jag för min del hålla före, att R, o. Ad. gjorde klokast i att afslå Utsk:ts i detta hänseende gjorda framställning.
Hvad den omständigheten beträffar, att detta förslag framkommit på grund af en enskild persons framställning, så är det visserligen sanni, men denna euskilta person var dock läroverkets Eforus och stiftets Biskop.
Sedan öfver läggningen förklarats fulländad samt H.
Landtm, yttrat, att derunder yrkats dels bifall till och dels afslag å Utsk:ts uti 102:dra punkten af Utlåt:t N:o 123 frarns ställda och här vidhållna förslag, framställde H. Exc. propos. å bi - 236 Den 19 September f. m. fall till detsamma, och då dervid svarades många både ja och nej, förklarade H. Exc., det han funnit ja öfvervägande.
Uplästes och godkändes följande voter.-propos.: »Den som vill, att E. o. Ad., med ani. af StatsUtsk:ts uti 21:sta punkten af Utlåtit N:o 178 gjorda hemställan, skall bifalla hvad Utskit uti 102:dra punkten af Utlåtit Nio 123 föreslagit ronde anslag till läroverksbyggnad i Strengnäs, röstar Ja; Den det ej vill, röstar Nej; Vinner nej, afslår R. o. Ad.
StatsUtskits berörde förslag.»
Vid voteringens slut hade rösterne utfallit sålunda i Ja — 13.
Nej — 20. 22:dra punkten.
Ehuru väl det icke just är synnerlig ani. att förmoda bättre resultat vid behandlingen af denna, än af den föregide punkten, ber jag dock att få anföra ett skäl, hvarför Orebro läroverk företrädesvis är i behof af utvidgad skollokal.
Lärjungarnes antal vid nämnde läroverk har nemi. på de sednare åren betydligt tillväxt, så att detsamma af alla elementarläroverk i riket räknar det största antalet lärjungar.
Skolan har p& de sednare åren vunnit mycket förtroende och som det är ani. att förmoda, att detta förtroende alltjemt kommer att ökas och således äfven lärjungarnes autal i förhållande dertill, sfi blifver läroverkets behof af utvidgad lokal allt mer och mer trängande.
Då dessutom den begärda anslagssumman icke är särdeles betydlig, anhåller jag, att E. o. Ad. ville bifalla Utsk:ts i dess förra Betänk. i detta hänseende gjorda hemställan, hvilken dessutom är af 2:ne Riksstånd redan bifallen.
Då dessa frågor förra gången voro föremål för R. o. Ad:ns öfverläggning, yttrade jag mig mot anslag till Strengnäs läroverkshus, hufvudsakligen på de skäl, som af Gr.
Hamilton blifvit anförda.
Jag måste likväl erkänna, att, sedan StatsUtsk:t ej fäst något afs:de vid de dervid gjorda anmme, jag äfven ansett de enskildta omständigheter, af Utsk:t i detta sitt Betänk, nu anförda, vara så talande, att jag röstade för bifall till detta anslag.