Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Jag anser denna föreslagna förändring mindre lämplig och medförande föga båtnad; mindre lämplig, emedan, då nämnds Revisorer enligt Riksd.-Ordn:s 68 §. skola öfverse och granska Bankens och RiksgäldsContorets tillstånd, styrelse och förvaltning, ett sådant uppdrag icke kan i hela sin vidd ändamålsenligt uppfyllas, om de icke tillika taga fullständig kännedom af dessa Verks räkenskaper, utan i det afseendet förlita sig endast på KammarRättens åtgärd.
Föga båtande anser jag den föreslagna förändringen, emedan jag föreställer mig och tror, att en fullkomligare och sorgfälligare granskning af berörde räkenskaper icke kan förväntas af tjenstemannanitet hos KammarRättens Revisorer, änskönt upplifvadt af hoppet om en möjlig anmärkningsprocent, än af nitet bos R.
St:s egna Revisorer att motsvara ett hedrande förtroende.
Dessutom skulle räkenskapernas revision i KammarRätten medföra flera olägenheter, hvaribland jag blott vill omnämna den af de vidlyftiga handlingarnas och verificationernas aflemnande från Banken, hvarest de som oftast och nästan dagligen behöfvas, men då skulle komma under en längre tid, kanske hela år, att saknas.
Till stöd för sin motion har Hr Rosenblad anfört en balance, som hotat BancoDisconlen med betydlig förlust och som skulle hafva undgått trenne efter hvarandra följande
DiscontRevisioners uppmärksamhet.
Detta anförande innebär en förebråelse emot Revisorerne, som de, efter min öfvertygelse, ingalunda förskyllt.
Hr Rosenblad känner sjelf bäst beskaffenheten af denna balance, och inser nogsamt, att det varit nära omöjligt för Revisorerne att ens förmoda dess tillvarelse, och att det ganska säkert skulle varit lika omöjligt för KammarRätten, i saknad af den anledning att misstänka ett sådant förhållande, som Hr Rosenblad sjelf sent omsider funnit och hvarigenom det lyckades honom att, efter mödosamma och förtjenstfulla forskningar, slutligen upptäcka denna balance och förekomma ali förlust för DiscontVerket, Jag kan ej heller finna, att någon synnerlig besparing skulle vinnas genom den föreslagna förändringen; ty då R.
St:s Revisorer i alla fall sammanträda för att granska Bankens och RiksgäldsContorets förvaltning, komme bespa - Den 7
7» lingen att inskränkas till någon förminskning af deras dagtractamenten, i anseende till den kortare tid de behöfde vara tillsammans, hvilken besparing deremot på ett annat båll torde komma att mer än uppvägas af kostnaden för en ökad Personal i KammarRättens RevisionsContor, som, redan öfverhopadt af göromål, dessförutan ej kunde bestrida granskningen af' så vidlyftiga räkenskaper.
Älven i detta hänseende saknas således tillräcklig grund för motionen, hvilken för öfrigt, jag är öfvertygad derom, härleder sig endast från Hr Rosenblads kända, utmärkta nit och omtanka att tillvägabringa en fullkomligare ordning inom Banken och Discont Verket.
C r o n h je 1 m, Otto Au g.:
Då förevarande fråga blifvit väckt med anledning af en inom Banco-DiscontVerket inträffad händelse, anser jag den erfordra ett direct upptagande af mig, såsom Ledamot bland sista BancoRevisorerna.
Det har nemi. såsom skäl för' motionen blifvit yttradt, att en balance undgått Revisorernes uppmärksamhet, oaktadt de voro kände såsom skicklige Räkenskapskarl.
Jag får dervid erinra, att den ifrågavarande balancen icke egentligen var för det år, som utgjorde föremål för Revisionen, utan för det då löpande året, ehuru jag väl vet, att den redan börjat under de näst föregående åren.
Men då räkenskaperna befinnas sådana, att t. ex. åtta dagar förut förfallne lån stå upptagne såsom liqviderade med andra åtta dagar sednare erhål
Ine lån o. s. v., torde man lätt inse, att det för Revisorerna var omöjligt att upptäcka balancen, och, såsom jag bestämdt vet, äfven skulle varit det för KammarRätten, särdeles som Hr Rosenblad sjelf enskildt medgifvit, att upptäckten för honom, såsom Directör, blifvit möjlig endast genom ett gransknings-arbete af flera månader utaf det löpande årets räkenskaper.
Det förundrar mig derföre, att denna motion blifvit väckt, i synnerhet nu efter de tvenne sednare årens Revisioner; hvarföre jag specielt anhåller, att BancoUtsk. måtte noggrannt genomläsa Revisionsberättelserna för de begge sista åren, då Utsk. säkerligen skall finna den mängd af missbruk och misstag, som blifvit af Revisorerna anmärkta och hvilka snarare borde föranleda till en motion om sträng ansvarighet för DiscontDirectionen, om den, såsom hittills ofta skett, beviljar lån åt personer, som sakna vederliäftighetsbetyg eller till och med redan under flera år varit försedde med vederbörande Auctoriteters fattigdoms-bevis; ty sådana uppenbara missbruk, jemte många flera, som Revisorerna anmärkt, borde icke förblifva utan ansvars-påföljd.
Jag vet också, att inom de tvenne sista årens Revisioner olika meningar uppstått, huruvida decharge åt
Directionen borde meddelas, och att den endast blifvit meddelad på den grund, att ingen ansvarighet funnits bestämd.
Jag erkänner emellertid Hr Rosenblads nit att vid - 72 Den 7 Februarii f. m. taga nödiga förbättringar inom Verket; men då de munga brister, som förut ägt rum, ej kunna vara honom obekanta, hade jag väntat den grannlagenhet å DiscontDirectionens sida, att icke väcka en motion, som har till föremål att undandraga Revisorerna en del af deras hittills hafde befattning, särdeles som sista årets Revisorer visade den största grannlagenhet emot Directionen, oaktadt förvaltningen befanns sådan, att, om Lånerörelsen varit enskild mans, den ovilkorligen inom kort tid skulle varit bankrutt och nu blifvit uppehållen blott genom det tillåtna procenteriet, som stadgar dryga öfverräntor.
Såsom jag vill minnas, utgjorde, vid sista Revisionen, DiscontVerkets osäkra fordringar eller, rättare sagdt, sådana, som äro säkra att aldrig inflyta, 88,000 R:dr ensamt i Stockholms stad, der Directionen likväl har bästa tillfället att inhemta upplysningar om Låntagarnes vederhäftighet, då deremot beloppet af slika fordringar i Landsorten uppgick till ungefär 40,000 R:dr; och som jag, under Revisionen, bland de osäkra fordringarna igenkände en mängd namn, hvilka jag, såsom Ledamot af Stockholms PröfningsCommitte', sett förklarade för utfattiga, begärde jag, för närmare utredning häraf, särskildt sammanträde med Uppbördsverket här i Stockholm, sorn äfven hölls å Rådstugan, då det upptäcktes, att
Discont-lån verkligen blifvit utgifne åt Personer, hvilka redan under flera år varit förklarade för utfattige och derföre fått afskrifning af utskylderne.
Nästföregående årets Revisorer upptäckte likaledes, att lån blifvit utgifne åt personer, som ej betalt sina förra skulder i Disconten; och, ehuru jag icke vill lägga dessa missbruk nuvarande
Direction ensamt till last (ty jag vet, att de flesta af de anmärkta lånen härröra från äldre tider), hemställer jag likväl, huruvida, efter tvenne så noggranna Revisioner, det kan vara skäl, att nu undandraga R.
St:s Revisorer den ifrågavarande granskningen.
Upplysningsvis bör jag nämna, att just vid granskningen af räkenskaperne är det oordningarne upptäckas; ty uti Directionens protocoll finnes vanligen intet att anmärka.
Jag får äfven erinra, att BancoDisconten är det enda ställe, hvarest Bankens secretess ännu bibehålles; att Directionens ledamöter och tjenstemännen aflägga tysthets-ed, och att
Revisorerna derföre vanligen börja med en öfverenskommelse, att hålla enskildes förhållande till verket tyst; men huru skulle detta kunna iakttagas, om granskningen skall ske i KammarRätteu, der det står hvar och en fritt att utfå alla handlingar och räkenskaper?
Dessutom får jag äfven tillägga, att Ständernas Revisorer verkställa sin granskning tre månader efter Bokslutet för hvarje år, då deremot KammarRätten, om den blott inom tredje året inkommer med sitt s. k. reservationskraf, äger öppet - Dc n 7
Fe br u a r ii f. m. f pet att göra sina anmärkningar, till och med många år efteråt, hvilket ostridig!, skulle föranleda till invecklade förhållanden; och som det, å andra sidan, icke vore möjligt för KammarRätten att bedöma sjelfva förvaltningsåtgärderna, deruti KammarRätten ej heller skulle kunna meddela rättelser, hvarigenom den hittills brukliga BancoRevisionen i allt fall blefve nödvändig, inser jag icke, hvartill denna dubbla revisionen skulle tjena.
Den skulle, efter min tanka, utan någon fördel för sjelfva saken, blott leda till tidsutdrägt och kostnader; ty den minskning i dagtraktamentet för Ständernas Revisorer, som kunde påräknas, skulle vida öfvervägas af ökade kostnader i KammarRätten.
På alla dessa skäl afstyrker jag motionen och förnyar min anhållan, att BancoUtsk. måtte med speciel noggrannhet genomgå de tvenne sista BancoRevisions-berättelserua.
Jag får likväl förklara, att flera af de deri anmärkta oordningar numera blifvit rättade genom åtskilliga försigtighetsmått, af hvilka Hr Rosenblad har hufvudsakliga förtjensten; så att detta yttrande ej åsyftat att såra honom, utan endast varit föranledt af min pligt att utreda förhållandet.
Med all tacksamhet för den) siste talarens fördelaktiga yttranden i afseende på mig personligen, hade jag likväl icke yäntat af honom, med hans kännedom af ämnet, en sådan sakförblandning, som här skett, nemligen af de tvenne helt och hållet åtskilda sakerna: 1:0 rörande granskning af räkenskapernas riktig het till siffran och verilicationen, och 2:0 rörande DiscontStyrejsens åtgärder, såsom förvaltare, eller huruvida den vid administrationen iakttagit de försigtighetsmått, som vederbort.
I afseende på den sednare granskningen är alldeles ingen fråga, aLt den ju icke bör verkställas genom Ständers Deputerade.
Men den erfarenhet, jag vunnit både såsom Revisor vid ett annat DiscontVerk oph Directör i BancoDisconten, har hos mig stadgat den öfvertygelse, att det vore lämpligast, att räkenskaperna till sina verificationer granskades i KammarRätten; och då jag kände begge de nästföregående talarnes nit att uppfylla sin pligt som Revisorer, men likväl funnit, att det för dem varit omöjligt att upptäcka den omnämnde balancen, då det för mig, som
Directör, kostade ett och ett halft års tid och arbete att blött förstå sjelfva schenäat för räkenskaperna, så att jag kunde uppgöra sådana jemförelse!-, hvarigenom jag slutligen korn pä en balance, sorn då ägt rum ir der minst 3 år och blifvit dold på det sätt, att t ex. v d flfverförandet af omsatta lån till utgående lånebalancen, både det gamla och nya lånet deri intagits (hvilket under det nu afskalfade bokföringssättet kunde ske, utan att kun i H. 10 :4 Ben 7 Februarii f. m. na af sjelfva bok föraren upptäckas annorlunda än genom en revision, hvartill han hvarken ägde pligt eller tid), och dä jag sjelf erkände, huru det vore omöjligt för Revisorerna att kunna ingå i en sådan vidlyftig granskning af sjelfva räkenskaperna; så, ehuru ett bättre bokföringssätt nu mera blifvit infördt, hvilket visserligen bör leda till mera lättnad och redighet, har jag ansett nödvändigt att åt KammarRätten uppdrogs en dylik revision af Bankens räkenskaper, sorn redan sker med Krono-räkenskaperna, särdeles som intet hinder härigenom möter för Ständernas revision af förvaltningen.
I afseende på förslagets mindre lämplighet, som af den ena talaren blifvit omnämnd, torde jag fa erinra, att samma insigt och noggrannhet vid granskningen af sjelfva räkenskaperna svårligen kan väntas hos Revisorerna , som hos KammarRätten, der den ständiga sysselsättningen med samma sak måste uppöfva förmågan att kunna uppsöka hvarje anmärkningstillfalle, helst då dertill kommer äggelsen af egna intresset.
Erfarenheten säger mig också bestämdt, att granskningen af räkenskaperna, i hvad siffran och verificationerna angår, både kan göras och säkrast sker i KammarRätten.
Hvad åtér Gr.
Cronhjelm yttrat om förelupna missbruk vid utlåningen, så hör det icke hit; och jag vill derföre blott i korthet erinra, att alla dessa missbruk röra förvaltningen, så att anledning ej deraf kan hemtas till bestridande af motionen.
I den berättelse, som DiscontDirectionen aflemnattill BancoStyreisen, har
Directionen ansett sig med skyldig rättvisa böra omnämna flera af de begge sednaste
DiscontRevisionerne erhållna nyttiga tillstyrkanden, ehuru rörande ämnen, i afseende på hvilka
Directionen redan förut vidtagit åtgärder, syftande att afhjelpa de anmärkta olägenheterna; och vid den berättelse, som kommer att afgifvas vid förestående DiscontRevision den i Mars, skall bifogas en fullständig utredning, som visar, att förlusterne på Discontrörelsen i sjelfva verket äro mindre, än man tyckes tro; ty, oaktadt allt hvad som med mer eller mindre skäl kunnat anmärkas vid fordna utlåningar, och hvarför jag icke hvarken tror mig berättigad eller äger vilja alt kasta någon förebråelse på förra Styrelsen, emedan erfarenheten måste köpas och det dessutom, vid förvaltningen afen sådan lån-anstalt sorn denna, ofta erfordras en stränghet vid ansökningarnes pröfning, hvartill icke hos alla personer finnes mod; — men oaktadt allt detta, säger jag, utgör förlusten på 17 år icke mycket öfver 200,000 R:dr, och detta är dock icke så förfärande.
Emellertid är det för tidigt att nu diseutera denna del af ämnet; ty min motion åsyftar endast, att granskningen af sjelfva räkenskaperna måtte, lika med alla Kronans räkenskaper, öfverlemnas åt KammarRätten, utan någon inskränkning i R.
St:s Revisorers rätt att granska förvaltningsåtgärderna.
Den 7 Februarii f. ra.
Jag har med uppmärksamhet åhört hegge de siste talarne och dervid trott mig finna, att någon motsägelse dem emellan icke äger rum.
Det förefaller mig nemligen, att Gr.
Cronhjelm motsagt, hvad Hr Rosenblad ej begärt, och att Hr Rosenblad begärt, hvad Gr.
Cronhjelm åcke uppfattat.
Måhända skulle Utsk. blifva bättre i tillfälle att fälla sitt omdöme öfver motionen, om Hr Rosenblad bestämdare uppdrog linien för KainmarRättens gransknlngsrätt.
Ty så angeläget det är, att R.
St. utse Revisorer för att granska, huru medlen användas och förvaltas, så angelägen synes mig äfven den andra granskningen af räkenskaperna vara.
Men linien emellan de begge olika befattningarna tror jag kunna bättre uppdragas, och jag hemställer derföre till den värde Motionären, om han icke sjelf skulle vilja bestämdare uppdraga den.
Jag anhåller alt få fästa uppmärksamheten påen omständighet, som jag förut icke omnämnt, nemligen huru med dechargen skulle förhållas.
Skulle måliända Revisorerne föreslå decharge för förvaltningen, men reservera den i afseende på räkenskaperna, till dess dessa blifvit af KammarRätten granskade.
Häraf torde man lätt inse omöjligheten att åtskilja granskningen af förvaltningen och af räkenskaperna, hvilka jag ingalunda sammanblandat, då jag uttryckligen sagt, att två särskilda revisioner skulle blifva en följd af förslaget.
Men Ständernas Revisorer sammankomma två månader efter hvarje års slut och skulle då yttra sig öfver förvaltningen, hvaremot det kunde hända, att räkenskaperna icke i KammarRätten blefve granskade, förr än efter 3 eller till och med 6 ä y år.
Antingen skulle man då öfverlemna åt andra Revisorer att meddela decharge för räkenskaperna, hvilket desse måhända skulle undandraga sig, då de icke haft någon befattning med granskningsåtgärderna för samma tid, eller ock skulle man uppdraga åt
KammarRätten att ensam gifva decharge för räkenskaperna, hvilket icke heller gerna låter sig göra.
Jag kan derföre ej annat än vidhålla min mening om förslagets olämplighet, så väl i anseende till tids-utdrägten som den förut omnämnde tysthetsförbindclsen.
— Det har väl blifvit sagdt, att hos R.
St:s Revisorer ej skulle kunna påräknas full insigt i afseende på räkenskapernas granskning; men detta vederlägges dels deraf, att en af Börsens mest aktningsvärda Ledamöter jemte tvenne andra, som kunna anses nära lika skickliga med honom, för två år sedan voro utsedde till BancoRevisorcr, så att ingen fråga kunde uppstå, att ej hos deni funnos tillräckliga kunskaper äfven för granskning af räkenskaperna, och dpls deraf, att Ridd.-Direct., vid val af Banco-Revisorer, alltid iakttagit den grannlagenhet att 76
Den 7 Februarii f. m. ånyo invälja åtminstone en af dem, som förr öfvervarit denna revision.
Jag vidhåller på grund häraf, att liela granskningen bör ske tillsammans på ett ställe, och afstyrker motionen.
Frih. Cederström, Jacob: Motionen innefattar, att så väl Bankens som RiksgäldsContorets räkenskaper skulle efter år i835, eller från och med innevarande år, granskas i KammarRätten, och att sådant skulle ske under enahanda ansvarighet och mot samma anmärkningsprocent, som förut är stadgadt i afseende på Stats-räkenskaperna.
För min del kan jag ej häruti instämma, och orsaken är den, att jag ej betviflar, det inom Banken tillräckligt antal pålitliga personer finnes, som kunna utses till en sådan revision af Bankens räkenskaper, äfvensom Banken har sin AdvocatFiscal för utförandet af den talan, hvartill granskningen kunde föranleda; hvaremot KammarRätten är så ölverhopad af göromål, att den ej med tillräcklig noggrannhet kan medhinna dem.
Om nu Bankens räkenskaper dertill skulle läggas, så ville det säga detsamma, som att antingen KammarRättens Embetsmanna-personal skulle fördubblas, eller ock att begge göromålen skulle åsidosättas.
Jag afstyrker derföre motionen.
Boye, att i motionen redan finnes klart utstakadt, att fråga endast är om granskning af räkenskaperna till verificationer och deras fullständighet, på samma sätt som förut sker med StatsVerkets räkenskaper.
För öfrigt får jag tillägga, att det säger sig sjelft, att den nu föreslagna granskningen i KammarRätten alltid bör föregå Revisorernas granskning af förvaltningen, och jag tror, att detta likaväl kan ske i afseende på Bankens räkenskaper, som KammarRätten medhinner granskningen af Krono-räkenskaperna, innan R.
St:s StatsRevision företages.
Men om någon betänklighet skulle uppstå för yppandet af Läntagarnes namn, så kan denna betänklighet undanrödjas medelst föreskrift, att BancoDiscontens räkenskaper granskas af en eller tvenne dertill särskildt beordrade Revisorer i KammarRätten, som aflägga tysthets-ed.
— Jag vill icke längre upptaga tiden med denna debatt, utan anhåller endast om remiss af motionen till både Stats- och BancoUtskotten.
Om motionen, såsom Hr Rosenblad nu sednast begärt, skall remitteras äfven till StatsUtsk., hemställer jag, om ej det vore lämpligare, att motionen åtskiljes i tvenne.
Jag kan åtminstone ej finna, att frågan om Disconten liar att göra i StatsUtsk., likasom ej heller frågan om RiksgäldsContoret i BancoUtskottet.
Hr Cederschjöld, Pehr Gust., förenade sig med Gr. Cronhjelm.
Den 7 Februarii f. m. 11 II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, att Hr Rosenblads ifrågavarande motion finge, i hvad den rörer Banken och dess Discont Verk, remitteras till BancoUtsk. och, i hvad den rörer RiksgäldsContoret, till StatsUtsk., samt att de i anledning af denna motion nu afgifne yttranden finge remissen till BancoUtsk. åtfölja.
Jag hemställer, om ej Motionären sjelf bör verkställa den sönderdelning af motionen, som innefattas uti den af Hr Gr. och Landtm, framställda proposition.
Jag tror det vara i Grundlagen stadgadt, att en motion ej kan upptagas, om den innefattar flera ämnen, och jag förnyar derföre min hemställan, att den nu ifrågavarande motionen må fördelas, innan den remitteras.
Ledd af förra praxis att lill tvenne Utskotts gemensamma behandling remittera frågor, som äga omedelbar gemenskap med hvarandra, har jag, för att icke äfventyra ett olika utlåtande från de tvenne särskilda Utskotten, begärt remiss till Stats- och BancoUtskotten af min motion, hvilken för öfrigt är så uppställd, att den, när som helst, kan sönderdelas.
Om derföre R. o. Ad. äskar, att en slik sönderdelning sker antingen genom Ridd.-Secreteraren eller af mig, så har jag visserligen ingen ting att invända emot ett sådant beslut. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, erinrade, att Hr Rosenblads motion, ehuru innehållande en gemensam fråga, den nemi., att räkenskaperna för de under R.
St:s förvaltning stående Verk skulle underkastas KammarRättens granskning, likväl vore så uppställd, att hvad som hörde till hvardera Utskottets pröfning, kunde särskildt expedieras.
Innehållet af sista delen af motionen, som skall remitteras till StatsUtsk., tycktes mig vara sådan, att Utsk. knappt skulle veta, hvarom fråga vöre, i händelse man särskildt dit remitterade densamma.
Det är således nödvändigt att i remissen till StatsUtsk. upprepa de förut i motionen upptagna premisserna; och det är detta, som jag ansett böra af Motionären sjelf verkställas. II.
Ex. Hr Gr. o. Landtm, hemställde, om R. o. Ad. biföll, att, före expedierandet af den beslutade remissen, Motionären finge afsöndra hvad som hörde till det ena eller det andra af de Utskotts pröfning, till hvilka remiss blifvit besluten.
Den 7 Fcbruarii f. m.
Föredrogs å nyo och remitterades till StatsUtsk.
Hr Rosenblads, Bernh., d. 4 dennes på bordet lagda motion, att fullständiga tabeller öfver Rikets utgifter under särskilda hufvudföremål för åren 1778—1787 samt 1804 och 1807 må genom StatsUtsk:s försorg upprättas.
Upplästes och lades på bordet ett Prot.-Utdr. från H.
PresteSt. af den 1 dennes, innehållande remiss till Exped.- Utsk. af ett i Prot.-Utdraget intaget yttrande af Biskopen m. m.
Hedren och inbjudning till de öfriga RiksSt. att instämma uti den deruti gjorda framställning om anmodan till Exped.-Utsk. att, så fort ske kan, inkomma med förslag till verkställighet af Utsk:s vid sisth Riksdag under N:o 422 afgifne Memorial, angående tryckning af Bihanget till RiksSt:s Protocoll vid innevarande Riksdag, m. m.
Upplästes ett Memorial från StatsUtsk. af den 6 dennes, angående tillökad Betjening vid Utskottet.
Sedan tretton af R. o. Ad:s Hrr Electorer, nemi.:
Palmstjerna, Carl Otto; Tersmeden, Wilhelm Fredrik; Ehrenborg, Casper Wilhelm; Reuterskjöld, Axel; Gyllenhaal, Lars Herman; Gyllenkrok, Göran; Hammarhjelm, Carl Fredrik; Cederschjöld, Pehr Gustaf; von Stockenström, Elik; von Hohenhausen, Michael Silvius; Linderskjöld; Fullm.
Gr. Hamilton, Gustaf Wathier; Lefren, Johan Pehr, och Tamm, Pehr Adolph, blifvit utsedde till Ledamöter i Utskott, och befattningarne af Elector och UtskottsLedamot, enligt 20 §.
Ridd.- Ordn., ej få förenas, anmodade H. Ex. Hr Gr. o.
La n d 1111.
Hrr Bänkman att i morgon eftermiddag välja nya Electorer i de afgångnas ställe.
JS:o 220.
Frih. — 338. 99 — 366. 99 — 377. 59 — 814.
Hr — 862. 99 — io33. 59 — 1117. 59 — ig36. 55 — 2i5o. 59 — 2176. 99 — 2275.
59 — 2297. 59 Å nyo föredrogs det d. 4 dennes på bordet lagde, sedan sista Riksdag hvilande förslag till förändrad redaction af första perioden i 5g §.
Riksd.-Ordu. och, i sammanhang dermed, af 2 §. 4 morn.
Frih. Rantzou, Joh. Albert, samt Gr.
Cron - Den 10 Fcljruarii f. m. -g hjelm, Otto Aug., begärde, att denna fråga Un ytterligare måtte hvila. H. R. och Ad. åtskiljdes kl. 12 på dagen. lil (idem protocolli, F. O.
Måndagen den 10 Februarii 1834- Plenum kl. 10 f. m.
Hrr Bankmäns lista till val af tretton Electorer efter dem, som blifvit Utskotts-Ledainöter; och befunnos följande Ilrr hafva blifvit till Electorer utsedde, nemligen 1 N:o io5.
Strömfelt, Carl Meleher; — i55. 3J Stael von Holstein, Fabian Wilhelm; — 456.
Hr Aminoff, Johan Fredrik; — 987- 33 Åkerhjelm, Conrad; — I iqi. 33 Anckarloo, David Gust.; — i586. 33 Raab, Axel Arvid; Lannerstjerna, Adolph; — i5g2. 33 — 2001. 53 af Sillen, Lars Gabriel; — 2013.
B. „ Rosenblad, Bernhard; — 2 i5r. 33 Liljenstolpe, Carl Otto; — 2202. 33 Möllerhjelm, Axel; — 2052. 33 Hultenheim; Fullm.Frih.Hermelin, August; — 2262. 33 Hegardt, Christian Bernhard. H. Ex. Hr Gr. o. Landtm, anmodade Hrr Electorer att skyndsamligen, och senast inom nästa Plenum, utvälja Utskotts-Ledamöter i de personers ställe, hvilka afsagt sig sina platser i Utskotten, nemligen: i Constitutions-Utskottet: efter N:o i5g4- Hr von Heyne, Georg; i Bevillnings-Utskottet: — Hf:o 3.
Gr. De Ia Gardie, Axel, och N:o 2287.
Hr af Role'n, Joh. Samuel; i Lag-Utskottet: — N:o 221g.
Hr Rothoff, Birger Fredrik; i Allm.
Besvärs- och Oeconomi-Utskottet: —•
Frih. Cederström, Jacob, och N:o456.
Hr Aminoff, Johan F redrik; 8o
Den 10 Februarii f. m. i Expeditions-Utskottet: efter N:o 2195.
Hr Edelstam, Fabian; i Riddarhus-Utskottet:
— N:o i55.
Stael von Holstein, Fabian Willielm; N:o 844 Hr Tigerklou; Fullm.
Frih. von Friesendorff, August, samt N:o iq3i.
Hr von Echstedt, Carl.
Justerades ett Prot.-Utdr., innefattande R. o. Ad:s den 7 dennes fattade beslut.
Albert, uppläste följande:
Jag instämde i sista plenum med Hr Gr.