Riksarkivet/mini_raw_diachronic_swe huggingface dataset:
Att deri kunde tilläggas, att Stats-Secreteraren för Handels- och Finandeärendérna bor eif Konungen tillkallas i. frågor angående Tractater med utländska Magier, hvari Svenska handelsintresset inlöper.
Detta förslag hade redan af Ridderskapet och Adeln blifvit afslaget. 5o:de fm.
Att då i denna f. nämnas Consistoriella Pastorat, såsom de der försäkras om sin valrätts bibehållande, i sammanhang dermed borde tilläggas: läkasonl de Församlingar, hvilka hafva jus prcesenlandi, eller der jas patronat as åger runt, Frågan om jus prresentandi var af Ridderskapet och Adeln redan bifallen, och patronatus rättigheten ansågs genom 114 §» vara befästad 55:te fm.
Att Handels-Agen ter må nanynas ibland dem, hvilka anses innehafva förtroende- t jens ter.
Denna tilläggning var redan af Ridderskapet och Adeln besluten. 62 :dra §:n.
Härvid var én annan lydelse föreslagen, med bibehållande af §:ns hufvudsakliga innehåll.
Prat, N:o $6, 434 Den 19 Juni.
Detta befanns redan vara i Riksdagsordningens 30 $. iakttaget. jA:de §:n.
Att, i sammanhang med hvad $. innehåller om ersättning för underhåll till krigsfolk, borde, i anseende till tåg och durchmarcher, den utkommande Tågordningen åberopas, hvilken Borgare-Ståndet önskade måtte bestämma ersättningen, vid dylika tillf allei1, efter ortens gångbara pris.
ConstitutionsUtskottet hade föreslagit efter orden:
Denna gärd, til läggningen af orden: äfvensom ali slags förplägning.
Sedan detta förslag blifvit af Ridderskapet och Adeln redan antaget, ansågs den gjorda anmärkningen förfalla. 77:de §n.
Angående Kungsgårdar och Kronolägenheter, att efter orden: de skola förvaltas, måtte, för större tydlighets skull, tilläggas: och användas.
Detta tillägg ansågs icke nödigt.
Anmärkningar från Bonde-Ståndet: *8:de §:n.
Att ingen till ordinarie embeten och beställningar må kunna utnämnas eller på förslagen dertill uppför ts, än mindre njuta lån, förr ån han uppnått en ålder af rnindst 18 år.
Anmärkningen ansågs förfalla, sedan Rid - Deli 19 Juni. 435 derskapet och Adeln redan antagit Utskottets förslag i detta ämne. 29:de §:n.
Alt, då Statens behof fordra ali möjlig sparsamhet, och dermed förknippade indragningar, hvarvid Biskops-embeten torde böra komma i fråga, syntes §. kunna, såsom öfverflödig, uteslutas.
Afsiogs. 34:de §:U.
Ait för de i §. uppräknad*' nya embeten aflönings-stat borde föreslås.
Denna anmärkning fann Ridderskapet och Adeln längesedan vara genom Statsregleringen förfallen.
Öfver anmärkningen vid 52 §., att Bonde-Ståndets Secreterare skulle vard ofrälse man; och angående förslag till Talman för BondeStåndet, hade Ridderskapet Och Adeln tedan sig yttrat. jf.de hämnäs,.
Ridderskapet och Adélrt hade redan ansett dem inbegripas tinder Kronoskogar. 8o:de § n. Att slutmeningen Syntes böra Ut elem nas. Detta hade Ridderskapet och Adeln redan afslagit $6:te §:n.
Anmärkningen emot behöflightten af eu Justitieombudsman var, genom t)m 19 Juiri.
Ridderskapets och Adelns redan tagna beslag förfallen. io5:dja §:n.
Att orri någon Högsta Hom— stolens Ledamot pd det i §■ nämndö sätt afskedas, borde Konungen, med Siats-Rådets tillstyrkan, val äga att lemna honom pension, men dock endast i händel e hans vilkor och omständigheter det oundvikligen tarf vade.
Öfver denna §. hade Ridderskapet och Adeln fattat sitt beslut. 10 %:de §:n.
Ali den föreslagna censuren tycks kunna lika väl förrättas eif någon härvarande embetsman, som af den nämnde Comité en, m. m.
Ridderskapet och Adeln hade redan af» gjort denna §.s bestånd. 11 r:te § n.
Den härvid gjorda anmärkning hade Utskottet sjelf tillkännagifva vara i Riks» dagsOrdningen iakttagen och införd. it4:de §:n.
Öfver anmärkningen mot denna §. hade Ridderskapet och Adeln redan sig yttrat.
Härerter upptogos till afgörande de v*tt förra öiverläggningen , såsom de öfriga Riks. Stånden egentligen rörande, uppskutna förslag, och hvaröfver Ridderskapet och Adeln stannade uti följande, med Respectiva Stånden lik - Den 19 Jim. 43S etämmiga beslut, hvilka af de ankomna PrcftocollsUtdragen blifvit inhämtade: Regerings-Formen. 29:de §:n.
Vid Riksdagen 1809 och igro föreslogs följande:
Till ErkeBiskop och Biskopar, med hvilkas val förhålles efter förra vanligheten: dock sä att Upsala Stifts röst vid Järke Biskop sv al beräknas lika med Consistoriel's; utnämne, m. m.
Bifölls, Riksdags - Ordningen.
I4:de §:n.
År 1810 rar föreslaget i 3:dje Momentet, efter orden.’ för att blifva Elector, att tilläggas: af Borgerskapet.
Likaledes i 10 momentet, efter orden: kill Riksdagsman vald, tiliäggningen: för en af dessa städer.
Vidare ett nytt moment, så lydande:
Riksdagsmän, för Stockholm och Götheborg samt Städerna af första och andra classen vare ej berättigade att taga fullmagt frän annan Stad.
Dessa förslag biföilos.
Riksdag hade efter det 6 tnomentet i samma §. följande nya moment blifvit föreslaget: vare sig till val af Elector elter Riksdagsman, skola dessa sedlar vara så inrättade, att den röstande derigenom icke utrnärkes-, hvarföre hvar sedel icke mä innehål - 43S Den • 9 Juni. lä rnér än en hel rost, efter den i Staden antagna beräkningsgrund.
Afslogs. 2i.‘sta §-.n. År 18I2 var föreslaget, att i »tället för j8 §• skulle sättas i4 och 18 §§.■. Bifölls* 23.'dje §:n, Vid Riksdagen 1809 och 1810 var föreslaget, att i 4'.de momentet, i stället för Hufvudstadens första Full magt ig, skulle sättas den främste bland Hufvudstadens Magistrat s-Fullrnägtiga.
Afslogs, Likaledes, i stället för den närvarande Ledamot, sorn de|fleste Riksdagar bivisiat, orden : Riksdags-Fullmågtigen frän Habo Härad i Upsala Län.
Afslogs, Uti meningen: åge Ridderskapet och Adeln att nämna Laridt-Marskalk, och de öfriga Stånden, hvar för sig, sina Talmän var föreslaget, att i stället för de öfriga Stånden skulle sättas s Borgare- och Bonde-Stånden.
Häröfver hade Prest- och BondeStånden sig icke yttrat.
BorgareStåndet hade denna förändring bi* fallit, och Ridderskapet och Adeln instämde häruti.
Den 19 Juni. 439 Härefter företogs val af Bänkman för 3., 5,, 20, 26., 32. och 34.
Bänkatdelningen, och blefvo dertill utsedde:
För 3:dje Bänkafdeln.:
N;o 84 Grefve Löwen.
Fullmägtig Grefve von Schwerin, Fredig Bogisl.
För 5:te N:o 120 Grefve LUljen crantz, Johan Wilhelm.
För 20:de N o 291.
Hr Hr Geer. Fullmägtig, Hr Gyllenram, Adolph.
För 2ö:te _ N:o 922.
Hr Bergman, Ambrosius Magnus.
För 32.dra N;o 1412.
Herr Danck wardt, Cai l Gustaf. För 34:de N:o 1577- Hr Zenger lein, Jacob. Hrns ExceUence Herr Grefven och Landt.
Marskalken anmodade Herrar
Bänkmän att påföljande dag sammanträda för att välja tren» ne Electorer.
Upplästes och lades på bordet ett ProtocollsUtdrag från BorgareStåndet, af den 12 Juni, innehållande inbjudning, att med Borga. reStåndet instämma uti det tillägg till StatsUtskottets Betänkande om organisation af en Comité, till utarbetande af förslag tili en ny reglering af Statens Embeten och Tjenster, att Comitéen borde bestå icke blott af Embets - 440 Den 19 Juni, män, dem Kongl. Maj.t förordnar, utan ock af Rikets Ständers Ledamöter, hvartill Fullmäktige i Banken och RiksgäldsContoiret, elKr andre, kunde af RiksStånden utses.
Vidare upplästes ett FrotocollsUtdrag från Vällofl. BorgareStåndet, af den 19 Juni, innehållande anmodan till samtliga Utskotten, att, med sorgfällig uppmärksamhet på i synnerhet de vigtigaste ämnens snaraste beredande, i allmänhet begagna, för sina göromåls oafbrutet verksamma gång, all den arbetstid som Ståndens plena icke medtaga; samt hädanelter, likaså väl som hittills, både före- och efter middagarne tidigt sammanträda, enar sysselsättning dertill icke saknas, på det, på sådant sätt, icke något må försummas, som till göromålens tilländabringande, på den nu bestämda tid, i möjligaste måtto leda kan.
Ridderskapetf och Adeln fann för godt att häruti instämma.
Å nyo föredrogs LagUtskottets, den 15 Juni på bordet lagda, Memorial angående forum för mål som angå försummelse af väglagning.
Konungens HofCanzler, Herr Friherre af Wetterstedt, anmäldes och infördes, på öfligt sätt, och öfverlemnade på Hans Maj:ts väg - Den 19 Juni, 441 tiar en Dess Nådiga Skrifvelse, af den 31 sist-’ Jidne
Maj, angående ansvar för åverkan å de till befordrande af Skogarnes återvext skeende planteringar, och om sättet att leda dylika förbrytelser i bevis.
Sedan Herr HofCanzleren afträdt, öppnades öfverläggningen om det upplästa Betänkandet fran Lagutskottet, och Friherre Hjerta, Lars, yttrade:
Det upplästa Betänkandet från Lagutskottet innehåller, att
Landshöfdingarne ej skulle äga rättighet inkalla och till ansvar ställa dem, som försumma att sina skyldigheter i afseende på väglagning uppfylla, utan sådana mål böra af Domstolarna behandlas.
Jag , för min del, tror att en sådan anstalt icke är passande, och att det ändamål som sökes, icke på sådant sätt blifver i verkställigheten möjligt.
Alla sådana anstalter böra, efter min fulla öfvertygelse, anses höra Under PolisFörfattningarna, och på sådan grund Landshöfdingarne äga rättighet att omedelbart pliktfälla de försumliga; och jag yrkar, i anledning af denna min anmärkning, att Betänkandet måtte till Lagutskottet-återförvisas.
Grefve Liljencrantz , Johan Wilhelm:
Jemte det jag förenar mig med Friherre Hjerta, anser jag mig böra försäkra, att ingen ting kunde vara otjenligare, än att söka draga Polismål 442 Den 19 Juni. från Exccutiva magten till Domstolarna.
Äfv^n de försumliga i väglagning skulle sjelfve dervid på dubbelt sait förlora; ty lör det första begagna de oftare landsvägen än de laga den , och dernäst kan inkallandet till ett Canzliförhör, sorn ofta gör tillfyllest, aldrig jemnföras med tidspillan och kostnaden af lagföring.
Hine Excellenee Herr Grefven och Landt Mar» skalken gjorde proposition till återremiss, hvilken med Ja och Nej besvarades.
Friherre Cederström, Anders, begärde votering; yttrandes sig derjemte, uppå fråga af Friherre Hjerta, örn han ej lunne Landshöfdingen Embetenas åtgärd härvid nyttig: att den så kunde synas för Embetsmannen, men att Landtmannen skulle otvifvelaktigt bifalla Utskottets förslag. *•
Jag anhål-' ler att man malte erinra sig skillnaden imellan tvistemål och polismål.
Det nu ifrågavarande är otvifvelaktigt af det sednare slaget.
Alla Polismål fordra skyndsamhet i verkställigheten, och man lärer ej kunna neka, att detta är af sådan beskaffenhet.
Om man dessutom kommer ihåg, att ansvar åligger Landshöfdingarna, så lärer man lätt finna, att någon våda genom deras befattning härmed icke är att befara.
För öfrigt synes det mig vara utan ändamål att votera öfver ett ämne, hvarå å - Dm 19 Juni. 443 terremiss är begärd, hvilken jag, för min del, tillstyrker.
Herr Danchvardt, Carl Gustaf:
Om jag icke missminner mig, har Lagutskottet icke tillstyrkt någon ändring i nu gällande stadganden, rörande forum för ifrågavarande mål.
Maj:ts Befallningshafvande måste, om än den vägskyldige dit blifvit inkallad, förvisa målet till behörig undersökning vid Domstol, då vittnen måste höras.
I de flesta fali vinnes ingen ting genom Canzliförhör i sådana mål, och någon särdeles olägenhet uppstår •icke om den försumlige blott instämmes till Tinget och der ansvarar.
Det är KronoBetjeningens rättighet, att så väl mot contant låta iståndsätta vägar, hvilka vid syn funnits odugliga, som mot lega anskaffa hästar för den skjutsskyldige; Och i båda fallen dömmes den försumlige till ersättning, utom böterna.
Vid detta förhållande synes mig ingen återremiss böra kunna föranledas af de nu gjorda anmärkningarna.
Om HäradsRätterne voro permanenta, skulle saken vara likgiltig.
Då de nu i olika orter hållas en å två gånger om året, är deremot icke detsamma om vägarne genast göras brukbara, eller efter ett å ett halft års förlopp.
Herr Tham, Pehr, yttrade sig, att i många provinser voro vägarna så goda, att för deras vidmagfhållande inga nya Författningar 444 19 Juni syntes honom vara af nöden; hvarför© han ön?
skade att återremiss måtte beslutas.
Friherre Cederttröm, Änder? t afstod, från sitt yrkande om votering; hvarefter, på förnyad proposition af Herr LandtMarskalkeii, Betänkandet blef till Utskottet återförvisadt.
Upplästes ofvan högstberörde Kongl. Majtts
Nådiga skrifvelse örn åverkan å Skogsplanteringar.
Herr af Klinteberg, Wilheim i uppläste hatvid till Protocollet följande:
Då Malmöhus Läns invånare, vid Öfverenskommelsen, som blifvit träffad, att använda till skogsplantering hvarje *>0 tunnland af deras jord, fästat dervid den underdåniga förhoppning, att ett mera allvarsamt ansvar måtte stadgas mot skogshygge och åverkan, än det som nu varande Lag och Författningad derå bestämma; så har jag ock ansett för en ovilkorlig pligt att söka befordra detta före. mål, så vidt på min åtgärd och omtanka kunnat ankomma.
Om den allmänt rådande hågen att missvårda Lagarna, der de finnas, att lörstöra planteringar der de anläggas, hämtar sin grund från forntida nödvändigheten att undanrödja Lagen, der den för odling var hinderlig, eller från den fördom att förstöra föremålet för La - JJhn 19 Juni 445 gens tillämpning i anseende till fridlysta trän; elKr från egna beholvets kraf, eller ock af «tt blott okynne och missunnsamhet, eiler fran alla dessa anledningar tillsammans, rörer icke egentligen förevarande ämne.
Att förmoda det alla och enhvar, inseende nyttan af skogsplantering, skulle inspireras af en gemensam god vija att bidiaga till detta nyttiga ändamål , vore nästan det samma som ville man statuera att alla andia brott skulle upphöra, derföre att alla och en hvar böra gemensamt finna, och lämpa sin vilja efter det omdöme, att en ond gerning bör af alla och en hvar undvikas.
Då denna dygd icke är att hoppas i allmänna sammanletnaden, efter söm förnuftet ej alltid segrar öfver begäret och viljan; så torde det vara ot vilvelaktigt, att straff utgör en: da återseende medlet att åstadkomma laglydnad hos den vanartige.
Deraf mäste ostridigt följa, att ett svårare stiafF mera verkar än ett lindrigare; och om Lagen ej supponerar denna effect, så vore det utan ändamål att genom densamma s adgades svårare eller lindrigare straff, lämpade efter brottens olika qualifi.- cation.
Att den bestraffning
Lagen hittills med*i gifvit å skogshygge och åverkan, ej varit tillräckligt att hindra deras begående: att skogens vård, nu nn ra än förr, är af yttersta Vigt, likasom våiden öfver de, till befordran af skog, anlagda planteringar : ära kände sanningar. 4 4 6
Dm 19 gftim.
Den härom tviflande gore sig derom ett, fast ganska obehagligt, begrepp, då målningen sker efter naturen, att se hundradetals vid vägarna i Malmö Län planterade trän dels borttagna, dels afbrutna och uppryckta: att se i inhägnade planteringar unga telningar förstörde, större trän afsågade, till och med späda plantor nedtrampade.
Månne icke dessa händelser äro svårt påkostande för den idoga jordägaren?
Och månne ej det är mödan vardt att bestraffa dylika nidingar mera enligt med bfottets qualification i sin natur och följd, än detta brött flit* tills varit ansedt?
Med qualification af stöld bestraffas: deri gerning att borttaga annan mans huggna ved: att borttaga frugt ur trädgårdar; dessa ägande rättens tillhörigheter kunna dock bättre vårdas än dert på afstånd varande skogen.
Och månne det ej innefattar mera tilltagsenhet ö«h större våld, samt medför för ägaren större harm och skada , att se kanske dess hela lifstids omsorg öfver en skogsplantering förstörd af åverkarens hand, än att se dess huggna
Ved bortförd och tillgripen?
Annan egendom kan vårdas på mångfaldigt sätt; tillgrepp deraf innefattar likväl rättligen qualification af stöld»
Men sådan egendom, som af ägaren ej annorlunda kan vårdas än inom hank och stör — denna, ehuru dyrbar för ägaren, både i anseende till hans eget begrepp om dess vär* de och det värde som derå i allmänhet kan Den 19 ffuni. 447 sättas.
Icke synes med sakens natur vara enligt att qualificationen derå bör vara af min. dre värde, blott derför att naturen sjelf gifvit detta alster af sitt sköte, och att det af menniskohand tillkommit, eller varit genom dess omsorg förberedt.
Att taga annors säd, pä åker, skuren eller oskuren, synes m;g vara i alla delar jemförligt med d. n åtgärd att afhända annor man dess skog: och då denna vara, genom tidens förändrade skick, kommit att blifva hr gst kostsam, svår att erhålla , Och i ordningen af menniskans behof, näst födan, det angelägnaste; så lifvas mitt hopp, af Konungens nådiga uppmärksamhet å denna fråga, att Rik eis Höglofl.
Ständer omfatta tillfället att, genom föreslående å ett till brottet lämpadt straff å skogshygge, bereda möjligheten att kunna, från våldsverkarens och tillgriparens hand, freda och bibehålla de ännu återstående och under växt varande skogsämnen i vårt land.
Men det är icke npg att Lagen skärper straffet för skogstjufveri; hufvudsakligen måste den omständigheten föregå, som rörer bevisningen af sjelfva brottet.
En bevisning, destomera svår att förekomma, som vanligen sådan tid väljes för dess utöfvande, att vitt. nen svårligen kunna annorledes än tillfälligtvis vara att supponera.
De till bevisningens underlättande före. slågna utvägar. torde vara de enda tillgänglige att befordra ändamålet.
Bland dem är den omständigheten ganska hufvudsaklig att Skogs - 448 Den 19 Juni. betjeningen, lika med vakter, måga få vitt*’ na om det de sjelf ve sett ocn erfarit.
Detta instämmer äfven med hvad 1805 års Skogsordning bjuder i anseende till Kronoskog, Och då vittnes egenskapen således är ti il - egnad Kronoskogvaktare, så synes detsamma äfven vara tillämpligt i anseende till andra vårdare öfver skogarna , i anseende till Frälsemäns skogsbetjente, eller sådana sorn för planteringarnes tillsyn och vård antagas.
Någon våda af detta bevisningssätt lärer svårligen vara att inse, icke heller kan derigenom det anseende, den vördnad för pdgången, som oundgängligen erfordras, vara blottställd att något förlora i allmänna omdömet.
Tvärtom bör farhågan derigenom ökas hos den vanartige, att begå ett vanhederligt brott, då bevisningen om hans röjande underlättas ^ och utan att denna utväg varder antagen och godkänd, utan att öfriga medel till bevisningens befordran blifva användbara, tjenar visserligen skärpning i straff icke fullkomligen till det stora ändamål, hvarigenom den befintlige skogen må kunna bevaras, och den under plantering varande unga skogen vårdas
Irån obehörigt tillgrepp.
Jag anhåller att dessa anmärkningar måtte få åtfölja Kongl. Maj:ts Nådiga skrifvelse, och remitteras till det Utskott, dit frågan kan anses höra.
Bägge dessa acter remitterades till Lag-, Utskottet, Upplästes IV.
Den 19 Juni. 449 Upplästes och lades på bordet ett Memorial från BancoUukottet, af den 13 Juni, i anledning af Herr v. Schultzenheims motion angående publici'é af tillståndet med Bankens Sedel-rörelse.
Uppå anförda skäl yttrar sig Utskottet icke finna någon anledning att bifalla, än mindre tillstyrka, hvad som blifvit föreslaget; anseendes Utskottet sig, i händelse Riksens Ständer pröfva de föreslagna uppgifter nödiga och nyttiga för deras Bancoverk, ej förr kunna lemna dem, än Utskottet blifvit befriadt från sin edsförbindelse, och såmedelst berättigade att derefter lämpa sina instruetioner för Bankens Tjenstemän, som under en lika förbindelse utöfva sina sysslor.
Om åter Riksens Ständer skulle lemna bifall till Utskottets mening, underställer Utskottet, om icke, till framtida efterrättelse, tillika borde stadgas och lörklaras: att under den Bancoförvaltningen åliggande tysthet endast inbegripeS Bankens reela Fond, beloppet af dess skulder och fordringar och sådana för hand varande operationer , hvilka genom upptäckandet kunde motarbetas eller försvåras.
Grefve Lill] mt rantz, jjohan Wilhelm•
Sorn jag, i anseende til! angelägna Embetsärender, erhållit Hans Excellence, Herr Giefvens och LandtMarskalkens benägna tillstånd , att på några dagar till Länet återresa, och således icke torde få öfvervara afgörandet af Höglofl.
BancoUtskottets upplästa Memorial, angående den af Herr Förste Archiatern och Commen, Ridd. 0. Ad, Prat.
N;o 57, $S. 450 Den 19 Juni. deuren von Schultzenheim väckta motion, utbe* der j-.g mig vördsamligen att dervid nu få anföra löljande:
Om jag uppfyllt en särde’es angenäm pligt , då jag, i mera erfarna ined bröders frånvaro, inför Höglofl.
Ståndet, mer än en gång lyckats att, genom ämnets utveckling, bidraga till bifallande af Höglofl.
BancoU skoffets
Be* tänkanden, och sådant äfven vid tilfällen då min enskilda mening icke i alla omständigheter varit med pluralitetens fullkomligen öfverensstämmande, tinner jag mig för närvarande, då min öfvertygelse är så helt och hållet motsatt och öfverläggningen rörer ett ämne, som jag anser vara af betydlig vigt, i den obehagliga nödvändigheten, att yttra mina tankar med den frimodighet, sorn mera lcdes af värma för saken än aktningen för mina Medbröders, och misstroende för mitt eget, omdöme.
Det är en skyldighet att respectera andras öfvertygelse, och jag skall aldrig glömma erkännandet af denna pligt; men om den stödes på mindre tillförlitliga uppgifter, är det en lika stor rätt sorn skyldighet att, till änd målets vinnande och eget försvar, framställa sanningen enkel, och afskilja de tydningar, som skulle kunna bortskymma den lör mindre skarpsynta forskare.
Må Höglofl.
Ståndet bedömma hvilketdera är vådligare, bibehållandet eller afskaffandet af en åldrig fördom; om det är klokt el« Den 19 Jidit.
St ler obetänksamt, att, i frågor som röra allmänna crediten , hämta efterdömen af en fri och Storsint Nation, sorn, mera ömtålig än något» annan, örn beVarandet af nationel ocjh enskild rätt, genom anstalter, likstämmig! med dem jag föreslagit, vid enahanda förhållande vunhit det sökta ändamålets
Ståndets upplysta granskning afgöra, om på en och Samma gång ingen Svensk man skulle kunna tvifla örn Bankens solidité och derjemte det Vara Vådligt ätt uppgifva VexelBanco skulden , utan att tillika uppgifva Bankens tillgångar, samt huruvida Bankens förhållande möjligen kan jemföras med en efiskilds, hVats solidité icke vore lika axiomatisk
Meft matte grunden för detta äfgorahdé blifva ett lördomsfritt skådande af skäl, som ligga solklart uppdagade, och ingen tvekan Uppstå genom hinder som icke äga tillvarelse* I Banken afläggés, Utan ali tvifvel, tysthetsed; men den innefattar icke annat än skyldighet att ej yppa sådant söm för Banken kunde vara skadligt.
Hvarken i ed eller grundför. fattning
Ahnes eh rad, ett ord, som förbjuder kungörandet af Bankens Sedelstock, än mindre eh Stadga, sörtl förevigat ett sådant förbud.
Hemlighetens utsträckande till Sedelstockens belopp har i ingen tid Varit annat än eh gammal praxis, Endast i öfvertygelsen otfi des# skadlighet hafva mine medbroder ägt skäl att Den 12 Juni. afstyrka elen inskränkta publiciteten, likasom jag i min oryggliga opinion om dess oumbärliga nödvändighet, ägt lika skal att densamma tillstyrka.
Om hemligheten i hela dess vidd varit det palladium, sorn grundat och förvarat
Bankens beståndj så måste likväl hemligheten i olika tidpunkter icke ägt lika lycklig förmågaj ty onekligen har ifrån Bankens fundation dess so» lidité varit af särdeles varierande beskaffenhet, och beklagligtvis mindst erkänd, då den utan klingande bevis varit högtidligen proclamerad.
Ehuru en sanning bör inom sig äga full kraft att öfvertyga, och icke behöfva låna styrka från allmänt högaktade personers auctorité; kan jag icke återhålla den reflexion , att få lära ernå den kännedom om Bancoverkef, som Herr Förste Archiatern och Commendeuren von Schultzenheim redan ett halft sekel ägt.
För att icke synas alltför dristig, bör jag ej heller obemärkt lemna, att min tanka varit delad af medlemmar så väl ibland Hög. loll. BancoUtskottet som BancoFullmägtige.
Jag anhåller ödmjukligen att detta mitt anförande må blifva med respectiva MedStånden, så fort ske kan, communiceradt.
Herr Heykensköld, Dettlof: Efter 9. och ro. §5. uti Riksens Ständers Beslut och Förordning om Banken, af den 22 September 1668, finnes att Bankens tjenstemän gjort deras ed att Den 19 Juni. 453 icke eliminera eller utbringa något, sorn uti Bankens secret hållas borde.
När Bankens Fullmägtige voro förpligtade till tysthet, synes deraf tolja, att alla andra, som med förvalt, ningen hade att skaffa, borde en sådan äfven iakttaga; hvilket öfvergår till visshet , då aldrig ett exempel kan företes, att något BancoUtskott uppgifvit VexelBanco skulden.
Vidare utbeder jag mig få äran besvara Herr Grefve Lilliencrantz's anförande, då Betänkandet till afgörande företages.
Ridderskapet och Adeln åtskilldes klockan 2.
In fidem protocolli A. Gr. Silverstolpe.